Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dessa laga kraft vundna skäl vågar jag ej afdömma, utan underställer sådant andra kunniga mäns afdömmande. Det vet jag, att Jordbrukaren får resa 1, 2 å 3 mils väg till Gästgifvaregården lika lång väg hem, om han ej får skjutsa. Vänta på skjuts för intet 24 timmar, som händer ganska ofta på de mindre vägarna. Dessutom vid Gästgifvare - t) en 13 April. gården bygga hållsta 1! för sina häAar, äfvert hällstuga att vistas uti, när deras drängar äro på håll. Äfven reparera dessa hus. Deremot bor Borgaren på stället, leder sällan sin häst ur sitt stall förr, än den tingade skjutsen ankommer. Är skyldig vänta en timma för intet, sedan får han väntningspengar. Hvilken af dessa bör ha större skjutslega? Är de"t jordbrukarens skyldighet fortskaffa Ostron, Hummer med flera köpmansvaror för utsatt taxa, mer än Skepparens? Bör jordbrukaren fortskaffa Utländningar med sin skada? Likså Köpmännerna till och från aila marknader? Jordbrukaren har ej rätt taga sina hästar att färdas med, då de stå i hållstallet, om han bor en mil nära gästgifvaregården, Borgaren deremot , som bor näst Gästgifvaregården , tar hållhäst när han behagar , i synnerhet när väglaget är elakt. Jordbrukaren har svårt resa långa vägar med egna hästar hvarföre? Det fins ej säkra stall eller vagnshus på Gästgifvaregård, mindre hafra, hö och hackelse, om man derföre ville erbjuda dubbel betalning. Om sådant vore att tillgå på alla Gästgifvaregård'^, visserligen reste mångå med egna hästar. Hvar och en bör besinna, att, när Jordbrukaren i samma vecka råkar ut för Häll-, Kronoch Courierskjuts, som ty värr ofta sker och händer, då få hans hästar galoppera hvarenda dag i hela veckan. Den som då ej har flera hästar , än han skall skjutsa med , kan ej reda sig. Således måste numera hvar Jord brukare, sorn vill ha goda hästar, hålla dubbelt antal af hästar, emot hvad hans skyldig - ic6 Den 13 April. het är att skjutsa med. Sådant är en obotlig skada för Jordbruket och Boskapsskötseln.
Detta framträder naturligen alldra mest i hennes svenska visor och danser för violin och piano, men det märkes äfven i en del pianostycken och sånger, i hvilka hon för öfrigtförstår inlägga mycken känsla och stämning, äfven om ett och annat af denna produktion ej kan få någon större lifslängd. Men, som sagdt, i flere af dessa arbeten förmärkes denna sunda höga luft från nordanland, som gör dem för en nordisk publik dubbelt tilltalande. Sin kärlek för hembygden och de svenska vännerna ådagalade Amanda Maier-Röntgen bl. a. därigenom, att hon gjorde åtskilliga besök här hemma jämte sin make, hvilken är en utmärkt pianist och tonsättare. Vid hvarje sådant besök knöt hon fastare de band, som förenade henne med fosterlandet och de glada ungdomsminnena. För den större allmänheten i vårt land är Amanda Röntgen ej så bekant, som hennes rika begåfning förtjänade. Skälet härtill är naturligtvis det, att hon så tidigt lämnade oss, för mer än 20 år sedan. Men inom sin omgifning vann hon här vänner för lifvet, och så var äfven förhållandet i det nya fäderneslandet. En af hennes holländska vänner, en framstående musiker, skrifver om henne: » Det är mig ett stort nöje att kunna säga, att hon hvarken med sina talanger skylde brist på känsla eller hade behof af den glans, som en inlärd konstfärdighet förlänar. » Den, som tror att jag vill kraftigare betona det älskvärda hos kvinnan för att öfverskyla det mindre betydande i hennes konstnärliga individualitet, den förstår mig i sanning ej rätt. Den stilla enkelheten i i hennes väsen, anspråkslösheten i hennes sätt skulle kanske hafva föranledt en ytlig betraktare att tro, att han här ej fann nå- got ovanligt. Men den, som såg djupare, den som förstod skilja sann konst från falskt sken, fick snart klart för sig, att en alldeles eminent konstnärlig individualitet här uppenbarade sig och öppnade sina rika håfvor för alla dem, som förstå, se och höra och äga ett ofördärfvadt sinne för allt skönt, sant och godt. » Amanda Maier-Röntgen förstod, som vi se, väcka sympatier hvarhelst hon uppehöll sig.
Författning stad» ga huru med Fastighelsförsäljning å Lotteri bör tillgå, på det för framtiden måtte förekommas de missbruk och underslef, som under loppet af de sednare åren inträffat , vid en så beskaffad försäljning af Fastigheter inom Sverige. Andre Ledamöter åter hafva gillat de betänkligheter Utskotten yttrat emot Lotteri-inrättningens ceconomiska nytta; men i öfrigt anmärkt, att, då sjelfva saken blifvit såsom skadlig ansedd, hade Utskotten icke bordt söka att befrämja densamma genom föreslående af en Lagförklaring i ämnet. Äfven bar det blifvit yttradt, att Utskotten orätt ansett hufvudfrågan eller Lotteriinrättningens införande för ett ceConomiskt ärende, utan att det ålegat Utskotten, att behandla densamma såsom Lagfråga, dels, såsom somlige påstått, emedan den, öfverlemnad till Riksens Ständers pröfning, på grund af 89 §. i RegeringsFormen, bordt såsom sådane behandlas, Och dels, på sätt andre åter förment, emedan Författningen derom ovilkorligen innefattade en Lagförändring genom godkännande af ett i Lagen förut okändt Laga fång. Slutligen har jemväl den anmärkning blifvit gjord, att Utskotten bordt föreslå åtgärder till förhindrande af utländska Lottsedlars försäljning inom Sverige, och i sådant ändamål, bland annat, äfven annoncers införande derom i Tidningarne. Vid besvarande af dessa anmärkning Lagutskottets Besinkanden, 83 gar, anhålla Utskotten först att få fästa Riksens Ständers uppmärksamhet derpå, att uti den Kongl. Propositionen , hvarom nu är fråga, bestämdt blifvit förklarad;, att Kongl. Majrt anser de Författningar, hvilka för närvarande förbjuda Fastighets försäljning å Lotteri kunna af Kongl. Maj:t i oeconornisk
Det skulle eljest förefalla nog eget att på förhand anslå en viss summa, innan man ännu bestämt hvartill den ■skall användas. Ett ytterligare stöd för mitt förslag hemtar jag 'deri, att lista punkten slutar sålunda: »att medlen måtte utgå och användas på sätt och under de vilkor här nedan kommer att föreslås. » Skulle K. o. Ad. godkänna denna slutmening har man bundit händerna på sig i afs. å de öfriga besluten. Med anledning häraf anhåller jag, att föredragningen af ifrågavide lista punkt måtte upskjutas till dess Betänk, blifvit genomgånget. Då härefter Hr Gr. o. Landtm, hemställde om B. o. Ad. ansåge detta Betänk, böra punktvis föredragas, ropades Ja, och uppå sedermera framställd propos., om lt. o. Ad., på. sätt Gr. Björnstjerna föreslagit, behagade upskjuta beslutet om lista punkten, som lörekom pag. 19 och 20, tills B. o. Ad. pröfvat de öfriga delarna af Betänk, till slut, så att nämnde punkt skulle sist föredragas, lemiiade B. o. Ad. äfven härtill sitt bifall; i följd hvaraf nu förekommo: 1:0 Vistas pag. 24 och 23, under litt. b och c, i afs. på folkskolans organisation samt löneförhöjning för nuv:dc folkskolelärare, framställda förslag. Gr. Björnstjerna: Jag gillar visserligen i allmänhet det af Utsk. framställda förslag, men det synes mig dock nog mycket, att hvarje skolstyrelse, sorn önskar vidtaga en utvidgning af sin skola, skall af Staten erhålla ^-idel af den härför erforderliga kostnaden, utan all skyldighet att visa det skolan ordnäs på ett lämpligt sätt. Jag tror således, att 2:dra mom. i nu uplästa punkt bör erhålla en något förändrad ordalydelse. Detta mom. lyder nu som följer: »att B.
Hr af Ström, Israel Adolph, hade inlemnat följande: Regeringen har gjort allt, som stått i Dess förmåga, till skogshushållningens förbättrande i Riket. Kronoparkerna äro omgärdade, all enskild ägoblandning, afvittrad, de förr nakna och förbrända backarna och fälten på dem till större delen åter grönskande af ung skog, huggningarna ordnade på ett sätt, som är förenligt med skogens fortfarande bestånd. Äfven för allmänningarna är en bättre hushållning anbefalld; en läroanstalt för skogshushållare inrättad och tjenliga skrifter i denna hushållsgren utdelade. Men ännu möter ett svårt hinder för skogarnas trefnad och fortkomst här i landet, på jord af sådan natur, att en disponerar betet och en annan skogen. Här ligga interessena i strid med hvarandra och skogen skall nödvändigt duka under, såframt icke någon inskränkning får äga ruin i den obegränsade be - 126 Den t Mars e. m. tesrätten. Det är icke rain afsigt att vilja bannlysa betningen utur skogarna (långt derifrån, jag känner äfven dess oundgänglighet), men att fa den inskränkt tili 395 af skogsvidden, så att någon skog kunde få fredad uppväxa på af mai ken. Fallet med flera recognitionsoch utarenderade Kungsgårdsoch boställsskogar är sådant, att der hugges väl skog, men der uppväxer ingen ny skog för alt i framtiden ersätta den, sorn huggits. Jag kan framlägga exempel derpå, att huggningarna fortgått 60 å 70 år, ulan att någon skog uppvuxit på de afhuggna trakterna. De plantor, som uppkommit, hafva genast blifvit af kreaturen afbetade. Man möter mig med den frågan: huru kunna vi då hafva någon skog qvar? och jag skall genast besvara den.
Och har Herr Protocolls Secreteraren Carl Danckwardt meddelat upplysningar i anledning af förenämnde anmärkningar; hvarförutan Herr Öfver - Intendenten Tham ytterligare förklarat, att om full frihet för accorder med Soldaterna äfven på gamla foten icke blir afsagd, utan Utskottet deröfver afgifver sitt tydliga yttrande., så har Herr Öfve;-Intendenten ingen ting att vidare påminna. Ifrån Hederv. Bonde-Ståndet hafva följande yttranden blifvit Utskottet meddela e: Riksdagsmannen Nils Månsson från Malmöhus Uän har , under åberopande af sin särskilda Utskottets Betänkande åtföljde mening, innehållande anmärkningar vid Utskottets yttrande om Rustoch Rotehållares skyldighet att bestrida de Reparationskostnader, som under Kriget tillkommit, dervid gjort det munteliga tillägg, att han ansåg sig äga så mycket mera anledning att bestrida en sådan skyldighet, sorn han ville erinra 5de Bandet. 373. 374. sig 3178 Den q q Juli. sig att vid 1812 ars Riksdag afsattes 1 ~ million B:dr till Krigsomkostnadernas gäldande; och förmodade, att deraf bordt tagas, hvad som åtgeck till de commenderade Trouppernas beklädande under Kriget; hvarförutan Riksdagsmannen ansett det omöjligt för de flesta Rusthållare i Skåne, att uthärda med de dryga utgifter, som deraf uppkommit, och hvilka för flera Rusthåll skall uppgått till en Summa af 250 R:dr Banco. Häruti hafva Riksdags - Fullmägtige från Nerike, hvarest Inf - Regementets Hussarer äro indelta, sig förenat. Riksdagsmannen Nils Håkansson fran Christianstads Län, som jemväl med Riksdagsmannen Nils Månssons mening instämt, har dessutom anfört, dels att han ej kände något Contrakt, som ålade Rusthållarne att ansvara för ifrågavarande Reparationskostnader, och dels att Kongl. Maj:t uti en i dessa dagar meddelad Nådig Resolution på Riksdags-Fullmägtiges från
St. afgifver sin berättelse; och som det ej är alt supponera, att i ett sådant ansvarigt allmänt verk som Statscontoret. redovisningen skulle vara så ofullständig, alt verkets tillstånd icke kunde genom de antagna controller, cassaförslag och bancoräkning, när som helst verificeias, torde en sådan inventering få anses, hvarken besvärlig och tidsödande för Utsk. eller Contoret. Den skulle deremot sätta Utsk. i tillfälle, alt, jemte bestyrkandet af det hysta hopp, att statsverkets tillstånd i alla delar är lika godt, i verkligheten som på papperet, aflägsna alla de besynnerliga tvifvel, som man hör uppkastas, isynnerhet i anledn. af hindret för denna inventeringsåtgärd vid 1827 års statsrevision; — och jag vågar alltså anhålla, att Utsk. måtte skyndsamt företaga densamma, för att i sin berättelse till R. St. intaga resultaterna deraf, med utsättande af tiden då den verkställdes. Jag anhåller om remiss af detta milt memorial till StatsUtskottet. Lades på bordet. Hr Lilljenberg, David Fredr. Georg, hade inlemnat ett anförande, så lydande: Vid riksdagen år 1829 beviljade R. St. i5a r:dr b:co årligt anslag till lön för en extra-ordinarie provincialläkare för Östbo och Westbo härader, och till följe häraf har, alltsedan i83o, en extra-ordinarie läkare varit stationerad i Wernamo; men då det numera ej kan jäfvas, att ofvannämnde härader, med en folkmängd af 40,000 personer, icke kunna undvara en skicklig läkare, och det ej heller lärer Den 4 Mars c. m. 107 kunna nekas, att Östbo och Westbo härader svårligen i tidens längd kunna påräkna att länge få behålla någon duglig läkare, då 1:0 det endast bestås half lön, och 2:0 med en extra-ordinarie plats cj följer tjensteårs-beräkning: så torde R. H. St. benäget finna det icke vara obilligt, att man önskar, det ifrågavar. extra-ord. provincial-Iäkare-beställning blir på ordinarie stat upplagen.
— Beredningen har ansett i högsta grad vigtigt at undersöka och pröfva, huruvida de fördelar som åtfölja en ny organisation af Svenska Folkets representation, motväga de olägenheter som upkomma genom uphäfvande af en inrättning, hvilken grundad i häfd, til en stor del har medhåll af allmänna opinionen, agtning af sin åldrighet och styrka af vanan. Det är nödvändigt at dessa fördelar skulle vara så betydliga, at de öfver vägde det motstånd som gjordes af egna interessen, af fördomar, vanor och misstänksamhet til det nya, så at den nya inrättningen genast kunde få full kraft, och sålunda åtmindstone underhålla Stats föreningen lika fast som förut, och om möjligt vore sammanknyta henne närmare. Dessa fördelar skulle bestå deri, at det nya representations sättet kunde, bättre än det närvarande, fylla allmänhetens fordringar.
Den, som den dagen sett Karl Johan, hade nog inte trott honom vara ’riktigt klok’. Han bara sprang och sprang. In i stugan, ut på fältet, rundt kring potatistegen. Det rent var som han hållit på att kväfvas, så hjärteglad kände han sig. Han hade fötterna under eget bord – han skulle hjälpa mor – småbarnen – och så kastade han sig ned under en tall så lång han var och gret, som om alla de tårar han gömt på brutit fram på en gång Hela Karl Johans barndom hade varit en enda skrämsel. Fadern var så svår, när han var drucken, och så hade det gjort ’så ondt’ att höra moderns gråt och jämmer. – Och sedan, när hon skulle till fattighuset! Det var ändå det värsta. Hon ville inte. Hon gret, bad, slog emot, bet och sparkade. – Men de togo henne ändå – med våld – och barnen med. Se’n dess hade han bara haft en, om också oformulerad, tanke – att slippa dö som far och lefva som mor. – Och nu var han vid målet, eller åtminstone ett godt stycke på väg. Åh, så han skulle sträfva och arbeta. Och han sträfvade. Det var en så stor njutning att skrapa ihop slant efter slant åt mor, att se hur den lilla summan ökades. – En dag växlade han till sig två spiller nya sedlar. – Nu hade han äntligen summan full. Nu kunde mor och barnen komma. Men när han skulle lägga in pängarna i brefvet, så kunde han inte. Det kändes som om det gält att rycka loss en bit ur honom själf. Han skulle bara låta dem ligga ett par dagar till, men dagarna blefvo veckor, veckorna månader, och ännu lågo sedlarna blanka och nya i skrinet, men de hade fått sällskap. Han var som i en yrsel. Han ville bara ha mer och mer. Att en gång tanken på, hur han skulle bli i stånd att hjälpa de sina, varit hans högsta glädje, det hade han redan glömt. Men ännu visste han, att han borde hjälpa mor. Och han skulle hjälpa henne, bara han fick litet till, ännu var det ju så litet att dela på. Men han fick aldrig ’litet till’. Och ändå låg det på botten ett slags ömhetskänsla, som han aldrig kunde komma öfver.
Be vilh tingsUtskottets Utlåtande, N.-o 26. 5 skulle vara otydlig i så måtto, att man icke visste hvarpå de 20 procenLen syftade. Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet hafva i det ifrågavarande afseendet bibehållit nuvarande taxa samt Bonde-Ståndet godkänt Utskottets förslag. Ehuru Utskottet för sin del icke tror den af Utskottet begagnade ordställning innefatta någon tvetydighet, utan vara tydlig och klar derutinnan, att den å det tyg eller det ämne, hvarå broderiet belinnes, belöpande afgift bör tillökas med 20 procent, eller 1 del af sjelfva detta afgifts-belopp; likväl och som olika åsigter visat sig härutinnan ega rum, har, med afseende jemväl derå, att två Stånd alldeles underkänt Utskottets förslag i denna del och bibehållit de äldre föreskrifterna i ämnet, Utskottet ansett sig böra, med frånträdande af dess förra tillstyrkande, hemställa, att den enligt 1841 års tulltaxa gällande bestämmelse för lullbehandlingen af broderade arbeten, andra slag må lemnäs oförändrad. Böcker.
Man har utmålat tallorna med mer och mindre lifliga färgor , allt efter tillgången och allt efter som man sjelf föreställt eller diktat sig en möjelig framtid. Men mången har också beräknat Cometers gång och kommit till det resultat att planeter skulle kastas ur sina banor. Men likväl står allt ännu i sitt skick. Jag hoppas och jag är öfvertygad att samma hand som styr Cometernas gång och som bevarar Planeterna inom sina banor, också skall, genom den ständigt verkande kraft, hvarigenom menniskoslägtets stigande bildning befordras, skydda våra efterkommande mot de vådor, som man förespår. Då fordom våra Konungar på Mora äng eller från Upsala högar talade till en väpnad menighet, hände dem något, eller de ädlingar som omgåfvo dem ? Och hvad betyda vådor och faror der det fins mod? Dessa sköldemärken som pryda Riddarhuset, vittna icke de, att om det funnits vådor förr; så har det ock funnits mod att trottsa dem. Och jag föreställer mig att just dessa vådor som man målar, dessa faror hvarmed man hotar skola bestämma hvarje ung Adelsmans voteringssedel. Hårtill yttrades ett starkt bifall. Den 17 Martiii Hans Excellence, Herr Grefve Mörner > Adolph Göran; Innan jag går att yttra mig ofver det ämne sorn nu är i fråga, må det först Vara mig tillåtit att förklara min utmärkta högaktning för den som väckt motionen derom. Jag har uti en gemensam befattning haft tillfälle bevittna hans insigter, skicklighet och patriotiska nit och jag är glad att få offenteligen tolka de tänkesätt dessa egenskaper hos mig" ingjutit* Samma känslor må det äfven vara mig tillåtit yttra för den utmärkte talare, hvilken nyligen uti ett mästerligt anförande påmint om en af dfe fördelar som tillhora vår samhälls-inrättning, den nemligen , att oaktadt lagstiftningen är delad emellan 4 Stånd, äro likväl Ståndskillnader uti allmänna sammanlefnaden mindre märkbara här, än i de flesta öfriga Europeiska länder. Med agtningen för talaren må det Vara mig tillåtit förklara mitt bifall till denna anmärkning!
Ett vacuum skulle således uppstå; och hvad inflytande det skulle hafva pä landet, om, midt under allt detta, privalbankernes fordringar skulle inbetalas, det torde hvar oell en, som något känner förhållandena, lätt kunna bedömma. Här är sagdt, att privatbankernas 10 r:drs sedlar skulle bära sig lika bra, som obligationerne å 20 r:dr, ställde lill inlösen på R. St:s Rank. Till en början har det gått med dem, som det nu troligen går med det andra rörelsemedlet, som Sveriges allmänhet ännu fält behålla; de finnas nemi. icke mer. Man rörde sig i början ganska mycket med dessa obligationer; men som man här i landet tyckes tro, att Staten förlorar allt hvad den enskilde vinner, så pålade man dem en så stor folio-afgift, att de icke mera med fördel kunde ulgilVas. Hvad den uppgift beträffar, att de mindre 502 Den 25 Januari e. m. Riksbankssedlarne skulle af privatbankerne hafva blifvit invexlade samt till Stockholm uppskickade, så får jag upplysa, åtminstone från den landsort, hvarifrån jag är, att något sådant der så mycket mindre ägt runi, sorn privatbanken nästan uteslutande sökt tillvexla sig de stora bancosedlarne, som kosta minst i portoafgift och som alltförväl behöfvas för de dagliga remisserne på Stockholm. Jag måste således instämma med de Hrr, som tro, att vilkoret för privalbankernes fortfarande rörelse är, att icke allt för mycket höja minimum af sedelvaleuren, och får jag jemväl i delta afseeude förena mig med Hr Aminoff, som ansett alt 1 speciendr borde tagas till grund derför. Hr Nordenanckar: Det är svårt att framställa posi tiva bevis i en fråga, som måste bero endast på hvars och ens individuella öfvertvgelse. Jag har redan uttalat min åsigt, att privatbankerne icke kunna bära sig med så höga valeurer, sora deni Ulsk. föreslagit, och jag hänvisar derom vidare till min reservation. Jag vill dock upplysa derom, att egentliga anledningen till stillandet af Wermlands provincialbank verkligen var behofvet af småsedlar i orten.
Hofrätten meddelade utslag den 20 Januari 1863, och fann, med godkännande af Advokalfiskalens uppfattning af stadgandet i 2 kap. 1 § Rättegångsbalken och Kongl. Brefvet den 13 Januari 1757, den tydning, Häradsrättens ordförande deråt gifvit, vara felaktig, men att, ehuru ifrågavarande ting således lagligen bordt vara afslutadt till den 21 December 1858, åtalet i denna del dock, med afseende å hvad bemälde ordförande till ursäkt härutinnan i öfrigt andragit, skäligen finge utan vidare påföljd aflöpa; men, emedan Kongl. Kungörelsen den 6 Maj 1813 deruti är tydlig och klar, att böter, hvilka ådömas efter 62 § i Kongl. Förordningen den 1 Augusti 1805, skola, vid bristande tillgång och derest icke någon vill af den sakfälldes arbetsskyIdighet sig begagna, förvandlas efter 5 kap. Straffbalken, samt Häradsrätten således i uppenbar strid emot nämnde Kongl. Kungörelse förvandlat de i fråga varande personer, enligt sagde §, för åverkan å kronopark ådömda böter till fängelse, i stället för fängelse vid vatten och bröd; thy pröfvade Kongl. Hofrätten, i 21 förmågo af 1 kap. 12 § Rättegångsbalken, rättvist döma Häradsrättens ordförande, för berörda under domare-embetets utöfning begångna felaktigheter, dem han sökt försvara och hvilka alltså måste hafva varit härledda af oförstånd, att böta Tjugufem Riksdaler Riksmynt, till treskiftes emellan Kronan, Norra Mötet och Advokatfiskal; skolande, likmätigt Kongl. Brefvet den 26 Oktober 1790, Häradshöfdingens andel af Motets lott i böterna tillfalla lazarettet i Borgholm. Detta utslag har jag, å min sida, låtit vinna laga kraft.
Betänknnden. tillkän-nagifvit, det, till förekommande af tvister emellan Stamoch utrotar, han den 2i Juni 1807 förordnat Kronfogde med 2 Nämndemän, som efter anmälan och efter utställd besigtning ä torpen i alla delegarnea närvaro, på de af Landshöfdingen utstakade grunder, skulle bestämma utrotarnes ersättning till Stamrotarne i säd och hö in natura, eller efter markegångspris, och med rättighet för den med förrättningen missnöjde, att inom viss tid hos Landshöfdingen anföra besvär; hade Kongl. Maj:t ansett bäst, att för Bohus Läns regementes begge batailloner, vid hvad om hjelprotarnes ersättning till Stamroten sålunda förordnadt är, må förblifva. I följe häraf har Kongl. Maj:t funnit den af Riksens Höglofl.
Då nu allt folket, som var med Ismael, sågo Johanan, Kareahs son, och alla de höfvitsmän som när honom voro, vordo de glade. Och allt det folk, som Ismael hade bortfört ifrå Mizpa, vände tillbaka, och föllo intill Johanan, Kareahs son. Men Ismael, Nethanja son, undkom Johanan med åtta män, och drog in till Ammons barn. Och Johanan, Kareahs son, samt med alla höfvitsmännerna som med honom voro, toga allt det qvarblefna folket (som de igentagit hade ifrån Ismael, Nethanja son) af Mizpa till sig, efter det Gedalia, Ahikams son, slagen var, nämliga krigsmän, qvinnor och barn, och kamererare, som de af Gibeon igenhemtat hade; Och droga bortåt, och kommo till herberge till Chimham vid BethLehem, och ville draga in uti Egypten, För de Chaldeer; förty de fruktade sig för dem, efter Ismael, Nethanja son, hade dräpit Gedalia, Ahikams son, den Konungen i Babel öfver landet satt hade. Då trädde fram alle höfvitsmännerna, Johanan, Kareahs son, Jesanja, Hosaja son, samt med allo folkena, både små och stora; Och sade till Propheten Jeremia: Käre, låt våra bön något gälla för dig, och bed för oss Herran din Gud, om alla dessa igenlefda; ty, dess värr! vi äre få igenblefne af mångom, såsom du sjelfver oss ser med din ögon; Att Herren din Gud ville kungöra oss, hvart vi draga, och hvad vi göra skole. Och Propheten Jeremia sade till dem: Nu väl, jag vill höra eder; och si, jag vill bedja Herran edar Gud, såsom I sagt hafven; och allt det Herren eder svarar, det vill jag kungöra eder, och vill intet dölja undan för eder. Och de sade till Jeremia: Herren vare ett visst och sant vittne emellan oss, om vi icke göre allt det Herren din Gud genom dig oss befallandes varder;