Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då den siste värde talaren icke framställt sina anmärkn:r i den syftning, att de skulle föranleda till Betänk:s ogillande eller dess återremitterande, så borde jag måhända icke till besvarande uptaga dem. Men då den värde talaren äfven förevita! LagUtsk. att hafva förbisett de omständigheter han anmärkt, så anhåller jag att inför R. o. Ad. få framställa de skäl, som föranledi Utsk. att godkänna den redaction af ifrågavar:de förslag, som det nu eger. Hvad då först den anmärknrn beträffar, alt det icke borde tillåtas arfvingarne att skifta den förkomnes qvarlåtenskap, så länge makan lefver, så har Utsk. ansett, att man i detta fall borde hälla sig till en princip. Om en person varit under viss tid borta, t. ex. 20 år, utan att låta höra af sig, så mäste man antingen anse honom som död, eller också icke. Att medgifva ett sådant mellantillstånd, under hvilket han af lagen betraktades såsom hvarken död eller icke död, — död i så måtto, att han icke mer områdde sin egendom; — icke död i så måtto, att hans maka fortfarande egde bibehålla hans qvarlåtenskap — ansåg Utsk. icke vara principenligt. Ty om en person under 20 års tid icke låtit höra af sig, så kunde man med sannolikhet antaga, att han icke mera funnes till, vid hvilket förhållande hans efterlefvande arfvingar böra ega inträda i utöfningen af sin lagliga arfsrätt. Alt längre tid än 20 är förvägra en arfvinge alt inträda i denna rätt, derföre att den frånvarandes maka ännu lefver, det ansåg Utsk. icke vara med billighet och rättvisa öfverensstämmande. Ty makan har icke någon annan rätt till sin makes egendom, än giftorätten. Vid det skifte, som skulle ega rum, komme ju i alla fall makan i åtnjutande af denna sin giftorätt.
Man kan väl säga, att man ur lagens allmänna stadgande ang:de nödvärn kan hemta hvad som behöfves, för att en domare skall kunna bedöma en dylik fråga, men härvid torde böra bemärkas, dels att den, sorn blifver rånad och misshandlad pä sätt i 25:le §:n omförmäles, bör hafva större rätt att möta våld med våld, än som i all mänhet medgifves, dels ock alt då ett sådant stadgande i afseende å stöld finnes, så skulle man möjligen kunna anse, alt lagstiftaren med afsigt icke stadgat något dylikt i afseende å rån. Marn invänder måhända ytterligare, att ett dömande till ogild vid rån ganska väl kan försvaras med hvad den 2 Usta §:n i kapitlet om stöld stadgar, men betänker man innehållet af denna § något närmare, så har den hufvudsakligen afseende å den, som nattetid bryter sig in i annans bostad, hvilket icke behöfver vara händelsen vid råns begående. På grund häraf vågar jag föreslå, att R. o. Ad. behagade besluta en ny § i denna afdelning med följande lydelse: ”Begår någon sådant brott, som i 24:de och 25:te §§:ne sägs, och får sår eller varder dräpen, vare ogildt”. Gr. Sparre: Gr. Lagerbjelke har sjelf antydt orsaken hvarföre LagUtsk. ansett, att det ifrågakomue stadgandet icke behöfde finnas i det nu genomgångna Kap., nemi. att Utsk. ansett det allm. stadgandet, ang:de nödvärn, vara tillräckligt, enär vid rån alltid angrepp emot person eger rum. Jag för min del anser äfven det föreslagna stadgandet öfverflödigt; i vår nu gällande lag finnes, i afseende å rån, ej något sådant särskildt stadgande. Men om R. o. Ad. finner nödvändigt, att det af Gr. Lagerbjelke föreslagna stadgandet införes, vill jag icke sätta mig deremot, ehuru det torde vara mindre behöfligt. Hr von Hartmansdorff:
– Ni får kanske snart tillfälle att göra hans bekantskap, ty han har föreslagit mig att sälja detta jagthus ... en förträfflig tillflyktsort för en i stora verlden lefvande adept, det måste ni medge ... och jag betviflar ej, att jag kommer att gå hans önskan till mötes. Samtalet öfvergick nu på ämnen, som ej stå i sammanhang med denna berättelse. Det var temligen sent på natten, då Drake sade farväl till sin värd och, åtföljd af sin ridknekt, återvände till Sjövik. Balen. En månad hade förflutit efter Drakes samtal med riksrådet Skytte i dennes eremitage, och en tidig vinter redan betäckt de gula fälten med sitt snötäcke och isbelagt insjöarne, då på en inbjudning af herrn till Sjövik samtlige grannarne och ett betydligt antal gäster från hufvudstaden infunno sig på Drakeslägtens familjegods. Karaktersbyggningen är präktigt eklärerad, och som den är belägen på en temligen ansenlig kulle, kan ljuset, som strömmar ur dess fönster, på betydligt afstånd beteckna målet för de talrika slädar, som med klingande bjellror från olika håll närma sig densamma. Derinne sprida vaxljusen från kronor och lampetter en högtidlig glans, som återstrålar från takets och panelets förgyllda arabesker, från damernas agraffer samt herrarnes galoner och svärdfästen. Guld, silfver och vajande plymer möta ögat öfverallt. Vid Jupiter! för att begagna en på denna tid vanlig ed ... hvar upptäcker man här ett spår af den ryktbara svenska fattigdomen? Ingenstädes: den håller sig måhända utanför dörren, men hitin kommer den icke; här utbreder sig en återglans af de skatter, som för tjugo år sedan hemfördes från Baijern och Böhmen, eller som ännu inströmma från de eröfrade provinserna på andra sidan hafvet, eller som blifvit samlade genom hungrande underhafvandes svett. Och hvartill i all verlden skola dessa skatter användas, om ej till en storartad prakt?
Aflöning till tjenstemän och betjente samt pensioner och gratialer m. m Löner till arbetsfolket Dagsverken och andra kostnader för jordbruket Omkostnader för byggnadsreparationer Byggnadsmaterialiers upphandling Balans till år 1861: Summa 91,680: 2. § i Då ett årligt statsanslag af 24,600 R:dr är anvisadt till Drottningholms och Svartsjö Kongl, lustslott gemensamt, har det fästat Revisorernes uppmärksamhet, att, savidt af räkenskapén, hvilken i ett konto redovisar begge slottens inkomster och utgifter, kunnat inhemtas, Svartsjö slott icke kommit i åtnjutande af någon del af berörde anslagssumma, hvilken synes hafva uteslutande blifvit använd för Drottningholms slott. Utan att ingå i bedömande af huru stor del utaf den gemensamma anslagssumman må för Svartsjö slott vara behöflig’, anse dock Revisorerne, som vid besök på stället funnit detta slott väl förtjena att åtminstone till det yttre underhållas, att särskilda konti för hvartdera slottet böra uppläggas, på det med tillförlitlighet ma kunna utrönas det större eller mindre belopp, dessa Kongl, slott af ifrågavarande statsanslag hvart för sig för aret erhåller. — 182 — § 2. Sättet att i räkenskapen verificera nämnde slotts utgifter är i några delar ofullständigt och mindre tillfredsställande. Så befinnes t. ex. samina person, som upprättat dagsverks-aflöningslistorna, jemväl hafva försett desamma med intyg, att utbetalningarne egt rum. Detta förhållande anse Revisorerne vara stridande mot god ordning och derföre påkalla rättelse, hvadan Revisorerne hemställa, det vederbörande må förständigas hädanefter iakttaga större noggranhet i afseende på verifikationers beskaffenhet samt i öfrigt tillse, att riktigheten af utbetalningar verificeras af annan person än den, som desamma verkställt. rendemedel för lägenheter, tillhörande nämnde båda slott, visserligen i räkenskapen redovisades till visst uppgifvet belopp, men att någon handling, hvarpå denna inkomst sig grundade, icke vore till finnandes bland räkenskapen. Afven i detta års räkenskap saknas så beskaffade handlingar.
Deraf uppstode emellertid för landet i allmänhet, såväl som för den enskilde rätte egaren af skogen de största olägenheter, i thy att dels skogens återvext genom kreatursbetet gjordes omöjlig, dels den rätte egaren af skogen förhindrades att odla på densamma, dels skogseldar genom vallhjonens vårdslöshet framkallades, dels ock skogssådd och återplantering efter rationel t hushållningssätt ej stöde tillsammans med den fria mulbetesrätten. som ej medgåfve någon inhägnad. Herr Dalman anhåller derföre, att Rikets Ständer måtte öfverväga nödvändigheten af en inskränkning i detta missbruk medelst stadgande af det påbud, att hvarje fäbodelags rättighet till och behof af mulbete å en viss areal af skogen måtte i hvarje fall af vederbörande myndighet efter undersökning bestämmas, samt derefter skogens egare förklaras berättigad att emot skälig lösen till fäbodedelegarne erhålla fri och obehindrad disposition af den för mulbetet obehöfliga jordrymd, hvarigenom åtminstone återstoden af skogen skulle kunna bättre vårdas och till återvext befordras af dess egare, samt honom varda utan hinder fritt tillåtet att derå företaga och afstänga odlingar, till båtnad såväl för det allmänna som honom enskildt. Den af Herr Dalman sålunda väckta fråga, hvilken synes Utskottet vara förtjent af större uppmärksamhet, har jemväl varit föremål för särskilda med hvarandra sammanstämmande förslag från såväl Skogs-komitéens, som Skogs-styrelsens sida. Sistnämnda myndighet har nemligen i sitt förslag till Förordning om skogarne i riket uppställt en 54 § af följande lydelse: 62 SammansStats-, Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.- TJtsk. Betänkande N:o 50. ”Har hemman eller lägenhet rätt till skogsfång, mulbete, torftägt eller dylikt å annans skog, och vill skogens egare sådan last, såsom för skogshuskåll ningen hinderlig, från sig lösa, vare dertill berättigad, emot vederlag af efter uppskattning motsvarande mark, som bör, enligt de i Skiftes-stadgan lagda grunder, utbrytas och hemmanet eller lägenheten under eganderätt tilläggas, så framt aftal om annan ersättning icke träffas, och lagligen må ega rum.”
Början var helt anspråkslös, och stora svå- righeter hade han äfven att öfvervinna, ty ståletsningen var en konstindustri, som alltsedan 60-talet » avancerat bakåt » i Sverige, hvadan det kräfdes ihärdigt arbete för att återupprätta intresset för densamma. Men Beskow ägde tillräckligt af både energi och talang för att lyckas, och i konstälskande och ekonomiskt välsituerade kretsar är det för närvarande nästan lika modernt att beställa ett skrin eller en sköld af Beskow som att låta Zorn måla sitt porträtt. BERNHARD BESKOW. B E R N H A R D B E S K O W är ett vida berömdt namn inom den gren af konstindustri, som heter ståletsning. Det stora flertalet af våra läsare har tvifvelsutan någon gång sett eller hört omtalas de smakfullt arbetade alster i form af sköldar, Bland B:s många förnäma kunder är exempelvis vår landsmaninna Kristina Nilsson eller grefvinnan Casa de Miranda, som nu senast låtit utföra fyra, för förvaring af dokument och juveler afsedda skrin, i gammalnordisk och götisk stil, djupetsade, blåanlöpta och rikt ornerade i guld. / KRISTINA NILSSONS SKÖLD. BERNHARD UTFÖRD AF BESKOW. väg, för hvilken han varit banbrytare i Sverige. Fatets midtelparti visar Göteborgs vapen och randen fält med högt uppdrifnå fruktguirlander. VÅRA ILLUSTRATIONER. RYSKE STORFURSTEN GEORG ALEX AN " D EN DROWITSCHS under så tragiska omständigheter timade död i Abas-Tuman låter ännu esomoftast tala om sig i pressen i sammanhang med den enkla ryska bondkvinna, i hvars armar tronföljaren midt på landsvägen utandades sin sista suck. Vi meddela i dag den med ens öfver hela världen namnkunniga Anna Dassajewas porträtt, hämtadt ur en rysk tidning.
N:o 68. Motion N:o 176, om eftergift af dana-arf efter Charlotta Christina We din. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 31. Motion N;o 177, om anslag för aflöning af brovaktare inom Thorsångs församling af Stora Kopparbergs län. Stats-Utsk. Utlåt. Andersson, Anders August, från Östergötlands län. Motion N:o 17, om rättighet för tillverkare af svenskt bränvin att återbekomma tillverkningsafgiften, då sådant bränvin till utrikes ort utföres. Sammans. Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. N:o 9 och Utlåt. N:o 12. R. St. underdån. Skrifv. N:o 115. Motion N:o 71, angående vissa ändringar i Kongl. Förordningen den 18 December 1863, om vilkoren för bränvinstillverkning. Sammans. Bevilln.-, Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. N:o 1 och 3, Utlåt. N:o 7 och Mern. Bevilln.-Utsk. Mern. N:o 16 och 22. R. St. underdån. Skrifv. N:o 118. Motion N:o 295, om uppgörande af en tillförlitlig jemförelsetabell emel lan embets och tjenstemännens proportionerliga förhållande till öfriga samhällsklasser i Sverige och grannländerna, samt om det s. k. dyrtidstilläggets upphörande i vissa fall, m. m. Allm. Besv.- och Ekon.- Utsk. Betänk. N:o 20. Motion N:o 296, om utsträckning af den uti 30 Kap. 6 § Rättegångs Balken medgifna befrielse från skyldighet att nedsätta s. k. revisionsskilling, samt om upphäfvande af alla i samma Balk förekommande stadganden, i fråga om borgen för kostnad och skada. Lag-Utsk. Betänk. N:o 24~och Mern. N:o 50. R. St. underdån. Skrifv. Andersson, Jan, från Stora Kopparbergs län.
Såväl 1864 som 1865 års Revisorer sluta sina redogörelser för de af Fulhnägtige under nämnda år handhafda lånefrågor med yttrade tvifvel derom, huruvida Riksgälds-kontorets styrelse, sådan densamma nu är organiserad, må kunna anses fullt ändamålsenlig att vidare handhafva bestyret med Statens låneangelägenheter. Jemte anmälan att till Utskottets handläggning blifvit remitterade särskilda, inom Riks-Stånden väckta motioner i detta ämne, har Utskottet ansett sig kunna lämpligen uppskjuta yttrandet öfver Revisorernes ifrågavarande framställning för att af Utskottet pröfvas i sammanhang med behandling af berörda motioner. 4:o. Angående fördröjd justering af de lins Fullmägtige i låue-iirenden förda protokoll. (1864 års Revisions-berättelse sidd. 79, 80. Fullmägtiges Utlåtande sid. 149. — 1865 års Revisions-berättelse sid. 85.) Uti 1864 års revisions-berättelse har, i afseende å de särskilda protokoll, som hos Fullmägtige i låne-ärendena blifvit förda, den anmärkning blifvit gjord att, ehuru 2 § i den för embetsoch tjenstemännen vid Riksgälds-kontoret gällande instruktion och tjenstgöringsordning föreskrifver att protokollet i allmänhet bör vid Fullmägtiges näst inträffande sammankomst justeras, Fullmägtige likväl låtit protokollerna förblifva ojusterade understundom flera månader. I sin afgifna förklaring erkänna Fullmägtige denna anmärknings faktiska rigtighet, under tillägg, att man sökt förekomma detta fel för framtiden. Icke dess mindre hafva 1865 års Revisorer funnit sig föranlåtna till enahanda anmärknings framställande och denna förnyade erinran lemna Fullmägtige obesvarad.
Hos Eders Kongl. Maj:t har Chefen för National-Musei-byggnaden, Öfverste-Löjt nanten J. Kleen i underdånighet anhållit, att Eders Majit täcktes till Rikets Ständer vid instundande Riksdag göra Nådig framställning derom, att 200,000 R:dr B:ko, utgörande beloppet af återstående odisuonerade medel å det för uppförande af National-Museum beviljade anslag, måtte varda ställda till Eders Kongl. Majrts disposition, lör att under nu påföljande år till ifrågavarande byggnad användas; dervid Byggnaris-chefen tillika anmält att 221,000 R:dr hittills blifvit af nämnde anslag använda. Eders Kongl. Maj:t torde finna skäl att till denna underdåniga anhållan lemna bifall. 23;o Om anslag till ett nytt Barnbördshus i Stockholm. Direktionen öfver Allmänna Barnbördshuset i Stockholm har till Eders Kongl. Majit inkommit med underdånig ansökning om beredande af medel för uppförande af ny byggnad för samma Inrättning, hvarvid Direktionen, för ådagaläggande så väl af den nuvarande Bil. M 7 lill Kongl. Majus Nåd. Vrop. 1833 om Slalsv. 1 Sami. 1 Afd. I Haft. 5 18 Kongl. Maj:ls Aårf. Prop. om Statsverket 1833. I kålens orenlighet, som Inrättningens oförmåga att utan understöd anskaffa en för ändamålet fullt lämplig sådan, hufvudsakligen anfört, att redan få år efter inrättningens inrymmande i dess nu egande lokal, en allvarsam s. k.
da tidskrift, Sofie Leijonhufvud (sedermera friherrinnan Adlersparre), dels i anledning af miss Nightingales verksamhet under Krim kriget, dels af en vid denna tid af d:r Sv. Sköldberg utgifven skrift: » Sårades vård i fält », och kanske allra mest af de upprörande berättelser, som under dansk-tyska kriget (1864) gång efter annan voro synliga i tidningarna, angående tillståndet bland de sårade och tyfussjuka inom danska armén. Flere uppsatser i samma ämne följde härpå. E m m y Rappe läste dem och blef mer och mer viss o m det arbetsfält, hvartill hon var kallad. Vid 30 års ålder stod hon nu redo att blifva en banbryterska för de bildade svenska kvinnornas verksamhet inom sjukvården. Men då det vid denna tid i vårt land icke fanns någon sjuksköterska af den bildade klassen och än mindre någon anstalt för utbildande af sjuksköterskor, begaf hon sig 1866 tiU England, där hon för ett år blef upptagen som elev vid det stora S:t Thomashospitalet i London, hvarunder hon hade förmånen att flitigt få umgås med och handledas af den för sjukvården och sjuksköterskekallet så nitiskt verksamma och vidt frejdade miss Florence Nightingale. Yid sin återkomst till fä- derneslandet 1867 anställdes fröken Rappe af » Frivilliga föreningen för sjukvård i fält » (numera » Röda korset ») så- som lärarinna för utbildandet af sjuksköterskor vid det nya akademiska sjukhuset i Upsala. Och blef hon således Hvad den är säll, som i sin egen hydda Ser utan oro morgonstrimman gry, Ej saknande de dar, som äro flydda, Ej sörjande för dem som skola fly! Hvad den är säll, hvars lif så tyst försvinner, Att ingen glansen af hans dygder ser, En källas bild, som genom ängen rinner, Gömd af de blommor, dem hon näring ger! P. den första offentliga svenska sjuksköterska af den bildade klassen och den, som gick i spetsen för eller bröt väg för utbildande af sådana sjuksköterskor inom vårt land.
Justitite-Cancelleren Thurdfjäll. Revisions-Secreteraren Forelius anmälte i underdånighet, att sedan Författning blifvit i Konunga-Riket Norrige under den 11 September sistl. år utfärdad, angående sättet, huru förfaras skall med sådana personers anhållande och tilltalande, hvilka begå förbrytelser i ett af de Proposition om personers anhållande m. m. 68/ förenade Riken Sverige och Norrige, samt derefter afvika till det andra; Och Kongl. Majt derefter täckts i Nåder befalla, att förslag till Förordning, som här i Riket kunde utfärdas, borde upprättas i öfverensstämmelse nied de af Kongl. Maj:t och Riksens Ständer i berörde ämne antagna grunder, och med den i Norrige redan utfärdade Författning; Så hade förslag dertill blifvit uppgjort och granskat af Högste Domstolen, som i underdånighet tillstyrkt, att Förordning i enlighet dermed måtte utfärdas; Hvarefter, i afseende på lo §. af samma förslag, innefattande ett tillägg, hvilket uti den Norrske Författningen ej influtit, anmälan och öfverläggning uti gemensamt Svenskt och Norrskt SiatsRåd för sig gatt; Och täcktes Kongl. Majit gilla det uppgjorde förslaget, som härvid finnes bilagd t, samt befallte, att Förordning i likhet dermed, på vanligt sätt skulle utfärdas. Ex Protocollo Carl Ant. Kock. Kongl. Maj:ts Nådiga Förordning, angående Sättet, huru förfaras skall med sådane personers anhållande och tilltalande, hvilke begå förbrytelser i ett af de förenade Riken Sverige och Norrige, samt derefter afvika till det andra; Gifven Stockholms Slott den i Junii 1819. Wl CARL JOHAN med Guds Nåde, Sveriges, . Norriges, Göthes och Vendes Konung, Gore vetterligt: 588 Proposition om personers anhållande m. m'.
;-f besparingarna var ganska ringa; då det så noga var detailleradt, huru de borde an våndasVid 1812 års Riksdag skedde härmed likväl en förändring. Uti Riksens Ständers StatsUtskotts Betänkande, rörande RiksStaten, som upplästes den 13 Juni, heter det, pag. 622 : ”Beträffande slutligen Kongl. Majtts Nådiga yttrande, att hvad sålunda äskadt blifvit ”blott förslår, äfven med den noggrannaste ''hushållning, till kostnaden för Sveriges stän”diga Krigsmagt och dess mest oumbärliga va”pen till lands och sjös, men ej till Arméens ”vapenöfning och än mindre till anskaffande 5’af de förnödenheter, som böra finnas 1 förråd ”för FörstärkningsManskapet, då Rikets värn ”fordrar dess uppsättning; hvarföre Kongl. ”Maj t i Nåder till StatsUtskottet öfverlemnat ”huru nödiga medel i förenätnnda afseende ina ”erhållas, med Nådig önskan, att de dertill vidtagande utvägar, så vidt möjligt vore, icke ''föranleda till förökning af den för Rikets öf - 416 Den i 9 Juni. ”riga behof erforderliga Bevillningen; så hat ”Utskottet funnit någon annan utväg, till upp”fyllande af dessa Kongl. Maj.ts likaså billiga ”fordringar som vördnadsvärda önskan , sig ic”ke förete, än att öfverskotta på Statsver* ”kets enskilda, så väl ständiga sorn under .”namn af Bevillning inflytande, inkomster, tillika med alla besparingar på Statens Åtta ”HufvudTitlar, sedan Kongl. Majit deraf inom ”hvarje Titel disponerat hvad nödigt finnes , ”äfvensom alla genom dödsfall och befordrin”gar uppkommande besparingar på Allmänna ”IndragningsStaten måge öfverflyttas på Nionde HufvudTiteln, och elter det, enligt ”Riksens Ständers beslut vid lagtima Riksdagen, ett hundrade tusende
Genom Eders Kongl. Majlis Landtförsvars-Departements KansliExpedition, är, i nådig Remiss den 19 December sistlidet år, Eders Kongl Maj:ts och Rikets Stats-Kontor anbefaldt att afgifva underdånigt Utlåtande i anledning af Rikets Ständers sednast församlade Revisorers Berättelse, rörande verkställd granskning af 1842 och 1843 års Stats-Verkets räkenskaper, i hvad de angå och hafva gemenskap med sådana ärender, som tillböra Departementets underdåniga föredragning; Och får, lill fullgörande deraf, Stats-Kontoret, jemte remisshandlingens återställande, underdånigst anföra följande: § 1. Revisorernes erinran dervid, att General-Löjtnanten m. m. Lorichs, i egenskap af Ordförande i Krigs-Hofrätten, uppburit 1,200 R:dr och, såsom Öfver-Komméndant i Stockholm, blifvit tillagd 600 R:dr årligen, är enahanda med den, som gjordes af 1843 års Revisorer, men hvilken, i enlighet med Stats-Utskottets hemställan, blef af Rikets sednast församlade Ständer lemnad utan afseende. Om särskilda personer för ifrågavarande befattningar i nåder förordnats, är allt för sannolikt, att Staten fått vidkännas högre utgifter, än nu varit fallet, och en Öfver-Kommendant i Stockholm har Kongl. Maj:t, såsom Rikets högste Militär-Befälhafvare, ansett behöflig för hufvudstadens trygghet och lugn. §. 2.
Efter en nyligen sluten fred egnar Europa sig åt fredens värf, med uppmärksamheten likväl fästad på förvecklingar, som sjelfva denna fred bär i sitt sköte och i hvilkas framtida lösning de båda nordiska rikena kunna blifva kallade att deltaga. Mindre nu än någonsin kunna de förenade rikena isolera sig. — De sednaste årens händelser hafva låtit dem bland Europas Stater återintaga den plats, som med rätta tillkommer deni, men pä hvilken de, nästan uteslutande öfverlemnande sig åt vården af sina inre angelägenheter, icke aktat nödigt att göra anspråk under den långvariga fred som föregick 1848 års händelser; och de båda Nordiska nationerna måste äfven sjelfva i utlandet visa, att de icke äro likgiltiga för den uppmärksamhet som deras läge, deras tillgångar, deras historiska minnen och deras interessen framkallat. Den aktning vi hafva rätt att fordra, kan så lätt förloras, om den icke äfven der noggrannt och omsorgsfullt bevakas, och det erfordras en uppmärksam, nitisk och erfaren Diplomati, för att i furstarnes och i folkens råd förskaffa våra länder denna aktning. Förgäfves skall man dock bjuda lill att bilda en sådan Diplomati, så vida icke den ställning i ekonomiskt hänseende, väre landsmän, då de egna sig åt den diplomatiska banan, kunna emotse, är sådan, att de ej allenast icke blifva tvungne att å den främmande ort, till hvilken de sändas, underkasta sig försakelser och inskränkningar, hvilka der äro vida mera påkostande än i Fäderneslandet, utan ock med visshet kunna påräkna, att, äfven efter det ålderdomens annalkande betagit dem möjligheten att vidare tjena sitt Fädernesland, icke sakna en anständig bergning; och synes detta i närvarande tidpunkt vara så mycket mera maktpåliggande, sorn, derest; de egnade sig åt andra yrken, de på vida kortare tid och med långt större visshet skulle kunna i fäderneslandet förvärfva sig en lika aktad och framstående, men i Bil. N:o 2 till Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1856. 35 ofvannämnde hänseende vida mera förmånlig ställning.