Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Prop. M 104. ningen inbegripes under don andra, utan att begge, med iakttagande af de reglor, som för sammanläggande af straff i allmänhet äro stadgade, bringas antingen sammanförda eller hvar för sig till verkställighet, hemställes, att åt 3 punkten kunde gifvas det förändrade innehåll: »Den som genom bedrägliga medel, hotelser eller löften om timliga fördelar lockar eller på annat sätt söker förleda någon till affall från Svenska kyrkan, vare förfallen första gången etc.» Om än af ofvan angifne från landsförvisningsstraffets egen natur hemtade grunder och enär de Svenska medborgare, hvilka äro i landet födda, i allmänhet böra kunna antagas hålla det så kärt, att de ej ens skulle vilja företaga handlingar, som i sina följder komme att i betänkligare mån störa lugnet derinom, lagstiftningen icke vidare må för desse Svenske män, när de beträdas med gerning, som efter författningens 2:dra och 3:dje punkt är förbjuden, såsom straff stadga förvisning från fädernejorden, utan i stället söka, såsom nu föreslaget är, genom användande af lindrigare straffmedel återföra dem till lydnad och efterkommande af landets lagar, så återstår dock, såsom väl förtjent af uppmärksamhet, den fråga, huruvida utländsk man, hvilken, sedan han blifvit till Svensk undersåte upptagen, dylik gerning begår, derigenom skall jemväl hafva förverkat den vunna medborgarerätten och den dermed förenade förmånen att få i riket fortfarande vistas. De djupast beräknade och mest planmessigt ordnade anfall, som den Svenska kyrkan har att förvänta, komma sannolikt att mot densamma utföras af personer, som från utlandet hit inflytta och de der, om detta yrke skulle kunna af den, såsom varande Svensk medborgare, med mera framgång bedrifvas, visserligen icke hysa betänklighet vid alt söka förvärfva sig medborgarerätt här i landet.
Men då jag i min ringa mån anser mig pligtig att efter min förmåga rädda hvad som kan räddas, kan jag icke annat än instämma uti hvad den förste värde talaren yttrat, hvarvid jag dock icke kan förena mig i det något vidsträcktare yrkande som Hr Adelborg framställt, och detta derföre, att jag endast i afseende på denna bana icke är fullt öfvertygad om riktigheten af ett statsbanesystem. Jag får således anhålla om bifall till Utsk:s förslag i den del som rörer anslag till sjelfva banan. Tillika må det tillåtas mig att besvara några få af de anmärkmr, som af Frih. Raab och andra talare yttrats. Frih-.n sade, att då denna bana förespeglades komma att bära sig, borde också ett enskildt bolag åtaga sig densammas utförande, Jag hemställer dock, om i denna tid af kapital betryck och då man så väl kan placera penningar, det vore skäl att för detta företag, som visserligen har stora utsigter att betacka sin kostnad, nedlägga penningar som behöfves för andra företag? Det är derföre som jag anser, att Staten i detta fall bör förskottera dylika banor genom att anlägga dem på sin bekostnad. Man har i Sverige jernbanor, hvilka knappast inbringa mer än underhålls-kostnaden; men den mellan Stockholm och Upsala tror jag med säkerhet kommer att bära sig i det allra närmaste sjelf, hvarföre det också är skäl att Staten förskotterar dess anläggningskostnad. Jag får dessutom uprepa hvad som af Hr Montgommerie blifvit anfördt, eller att detta 118 Den 10 Ju ni 1. m. förskott icke bör betraktas såsom någon egentlig ökning af den skuldebörda som Staten skall åtaga sig. Frih. Baab liar vidare sagt, att Upsala är omgifvet af segelbara vatten och att någon jernväg dit således icke är nödvändig. Men hvarföre skall man då bygga vid Götheborg, der äfvenledes segelbara vatten finnas? Att kommunikationen mellan Stockholm och Upsala sommartiden är liflig med ångbåtar kan icke förnekas; men under den öfriga delen af året veta vi alltför väl att förhållanderne äro ganska olika.
U. andragit: att sedan Rikets Ständer, vid 1823 års Riksdag, då egarne af Lofvers Alunbruk å Öland, på grund af de kostnader, hvilka erfordrats för uppmuddring af den för bruksdriften oumbärliga hamnen Degerhamn, anhållit om tio frihetsår från erläggande af tiönde-alun samt att denna tionde derefter måtte, i likhet med hvad andra Alunverk i Riket utgifva, nedsättas lill hvarje 3o:de tunna, hos Kongl. Maj:t tillstyrkt undersökning om förhållandet, och Kongl. Maj:t i Nåder funnit godt förordna, det sökanderne sjelfve borde om en sådan undersökning föranstalta; så hade, efter fullgörandet deraf och sedan vederbörande Autoritelers yttrande inkommit, Kongl. Majit, uppå Bruksegarnes förnyade ansökning, i Nåder beviljat dem nedsättning i tionden till hvar 3o:de tunna från år 1826, intilldess saken kunde hufvudsakligen pröfvas; att, då Stats-Utskottets Utlåtande IV-o 54• emedlertid befunnits, det hamnens uppmuddring skulle kosta öfver 100,000 R:dr B:co, förslaget blifvit afstyrkt, och Kongl. Stats-Contoret, som biträdt detta afstyrkande, derjemte upplyst, att nämnde Alunbruk, sedan år 174», contribuerat till Staten med hvar tionde tunna af tillverkningen, samt att afgifterne från år 1813 till 1824 inbringat en Stats-inkomst af icke mindre än 31,471 R;8r 8 sk. 2 r:st nyssberörde mynt; alt, uå Bruksegarne, med förklarande af sin oförmåga att på så kostsamt sätt fullborda
Sådana eller likartade municipala inrättningar skulle ofelbart vara af synnerlig nytta för vårt land, som, med sin stora utsträckning, företer så stora skiljaktigheter emellan dess olika delar, hvaraf ock följer att samma föreskrifter ej äro lika passande — lika nyttiga i den ena, som i den andra landsändan. Hvad åter angår motionärens förslag om sättet för Läns-nämndernas organisation, och den makt han vill anförtro dem, har äfven jag åtskilligt att deremot invända. Motionären har föreslagit att Läns-nämnderne skulle ega att besluta i alla ekonomiska angelägenheter som röra länet. I det afseende förenar jag mig med föreg:de talare, alt nämndernes makt skulle blifva allt för stor. Jag vill t. ex. nämna, att det icke skulle låta sig göra att i fråga 0111 brån visbränningen reglementera olika för olika delar af landet. Den 21 December. Deremot har motionären påpekat åtskilliga ekonomiska frågor, dem jag lika med honom, anser ej kunna nöjaktigt regleras annorlunda än länsvis, deribland fattigvården. I sina motiver säger motionären, att man af föreskrifterna i närvar, faltigvårdsstadga kan befara, att en person kan fä flytta ur socken och i socken derföre, att ingen socken vill behålla honom så läng tid, som erfordras för honom till vinnande af rättighet till andel i socknens fattigförsörjning. Härpå har jag väl icke sett några exempel, men desto flere derpå, att personer blifvit slafviskt fästade i den socken, och på det ställe, der de bo, emedan andra socknar och andra jordegare vägrat att mottaga dem på grund af den skyldighet, som deraf kan för socknen följa, nemi. alt för framtiden underhålla och försörja en fattig familj. Jag är af den tanken, att det vore serdeles nyttigt, om hvarje län kunde inom sig öfverenskomma om en gemensam fattigvård, icke så, att omvårdnaden om de fattige skulle för länet vara gemensam, utan sä, att de socknar, hvilka blifva öfverhopade af fattige, skulle ur en gemensam tillgång för fattigvården erhålla understöd eller fattigbidrag. Det torde tillåtas mig att omnämna ett exempel frän värt granrike Dannemark. Der finnas s. k.
Majrts Nådiga Bref till Bergskollegium af den 16 Januari i83p har tillåtelse blifvit lemnad till årlig export till utrikes orter under 3:ne år, från och med iS3c), af myroch sjömalms-tackjern, nemligen från Storebro masugn 800 SkS” Hornsö dito 2,000 „ Hagelsrum dito 1,500 „ Pauliströms dito . 500 „ Denna Nådiga tillåtelse har likväl icke vidare begagnats, än att under Aren i8/{o och 1841 utskeppats från Hagelsrum 4°4 och från Hornsö 3f SkU sådant tackjern. Vid ofvannämnde Masugnar beredes äfven gjutgods. Denna tillverkning har uppgått till nedannämnde belopp och penningevärde,detta sednare, i saknad af uppgifter, beräknadt efter ett medelpris af 18 R:dr'per SkSf, nemligen: Tillverkningsbeloppet. Värdet. Skff. R:dr B:ko. En icke obetydlig försäljning af gjutgods sker vanligen på landtmarknadet ne. Uti Länet finnas nedannämnde stångjernsverk: Ankarsrum Ed Falsterbo . Tofverum . Fårsseström Öfverum Uti Tjust Hårad: med 4 härdar och 1,740 Sk&fts årlig smidesrätt. „ 4 „ 2 * 4 „ 3 „ 4 d:o d:o d:o d:o d:o 2,500 600 805 575 600 d:o d:o d:o d:o d:o Storebro Åhlhult Pauliström Rosenforss; Uti Sefvedes Härad: , 2 härdar och 900 d:o 272J „ Uti Aspelands Härad: „ 1 härd och 50 „ 1 d:o 230 d:o d:o d:o d:o Fogelforss Fredriksforss . Carlsforss
Ridderskapet och Adelli blifvit lill Lag-Liskottet remitterad, är väckt af Herr af Sillén, G. P, hvilken deri föreslagit: alt lill förenämnde lagrum, hvilket bestämmer all, “om intecknad faslighet efter utmätning varder såld för en borgenärs fordran, alla öfrige borgenärer, hvilka ega inteckning i fastigheten, må genast derutur njuta betalning, hvar efter sin räll, ändå att deras fordringar ej äro sill bctalniug förfallna,“ målte läggas ett stadgande af följande innehåll: “Sker skada å intecknad egendoms åbyggnad och njuter egaren, i följd af tagen försäkring, ersättning tor den skada, egen ock inteckningshafvare, som det äska, au af ersättningen, så långt den förslår, bekomma betalning för sina intecknade fordringar, hvar efter sin rätt.“ Efter motionärens förmenande vore ett dylikt stadgande, för bevarande af inteckningshafvares rätt, behöfligt. Det syntes nemligen otvifvelaktig!, att ali åbyggnad på egendom, vare sig i stad eller å land, står i ansvarighet för de i egendomen meddelade inteckningar; Och derföre afsåges äfven vid belånande af fastighet, särdeles i Bill. till R. St. Brot. 1856—1858. 7 Sami. 1 Afd. 46 Haft. 1 Lag-Utskottets Betänkande \:o 89. stad, att fastighetens byggnader äro brandförsäkrade. Inom iagskipningen hade emellertid den åsigt gjort sig gällande, att inteckningshafvare ej egde någon rätt till betalning ur brandskade-ersältuing, derest en så beskaffad rätt ej blifvit fastställd i det reglemente, som gäller för det bolag, hvilket har att ersättningen utgifva; hvadan en dylik rätt ej eller tillgodokommit innehafvare af inteckningar i fastigheter, hvilkas åbyggnader varit försäkrade i Stockholms stads Brandförsäkringsverk och allmänna Brandförsäkringsinrättningen för byggnader å landet; — Och det är i anledning häraf, som motionären framställt ofvanstående förslag.
Rikets tid efter annan sammanträdande Ständer"; “b) att städernes magistrater och borgerskap måtte åläggas att, sednast ett år efter erhållen skriftlig uppmaning från ofvannämnde komité, lill densamma insända fullständiga och verificerade uppgifter och upplysningar rörande alla af komitén uppgifen, med städernes privilegier, förmåner, frioch rättigheter sammanhang egande ämnen;" ££c) att Kongl. Maj t läcktes till Rikets näst sammanträdande Ständer aflåta nådig proposition om upphäfvandet af alla de städernes privilegier, hvilka Kongl. Maj:t vid ärendets pröfning kan finna vara med billighet och nuvarande tidsförhållanden oförenliga samt i första rummet af alla dam, hvilka, enligt komiténs undersökning och utredning, ännu i sjelfva verket äro för någon viss stad gällande, men af hvilka dess magistrat och borgerskap icke uppgifvit staden vara i åtnjutande eller ega någon fördel; samt slutligen" “d) att Kongl. Mnj:t täcktes i nåder anbefalla den här föreslagna komitén att, på bekostnad af allmänna medel och allt eftersom här ofvan nämnde omständigheter för hvarje stad serskildt blifva utredde, låta till trycket befordra allt hvad, som kan ega sammanhang med här ofvan antydde förhållanden, samt att Kongl. Majit täcktes i nåder vid inträffande riksdagar till Riksståndens ledamöter häraf låta utdela ett exemplar." Jemte förestående motion har till Utskottet blifvit öfverlemnadt dels protokollet öfver den vid motionens föredragning i Hedervärda Bondeståndet förefallna diskussion, som huf - Allm. Besvärsoch Ekon.-Utskottets Utlåtande, N:a 59. 7 vudsakligen lörer formen för motionärens framställning och det, efler åtskillige talares förmodan, obehagliga intryck, som genom densamma skulle inom ett annat Riksstånd åstadkommas, dels ock ett af Riksdagsfullmäktigen Lars Olsson från Stora Kopparbergs Län afgifvet, utaf Riksdagsmännen Johannes Nilsson från Malmöhus och j. R.
Af Johannes Andersson från Göteborgs och Bobus län, om tillägg till Kongl. Förordningen den 21 Mars 1862, angående kommunalstyrelse på landet, i afseende å behandling af frågor, hvilka röra tvänne eller flera till samma pastorat hörande kommuner, m. m. I anledning af de olägenheter, hvilka erfarenheten visat ofta hafva uppkommit vid tillämpningen af Kongl. Maj:ts nådiga Förordning om kommunaletyrelse på landet den 21 Mars 1862, får jag härmed föreslå det nämnda nådiga Förordning måtte erhålla tillägg uti de syftningar, som innehållas uti följande tvänne punkter, nemligen: l:o) att, då i flera, till samma pastorat hörande, kommuner förekomma till behandling ärenden, hvilka lika röra alla kommunerna, det måtte, enär någon enighet i de särskilda kommunalstämmobesluten ej kan dem emellan vinnas, nämnda ärenden kunna behandlas och afgöras å en för hela pastoratet gemensam kommunalstämma, vid hvilken moderförsamlingens ordförande fungerade såsom ordförande; och 2:o) att, då svårighet ofta möter för kommunalnämnden att inom behörig tid upprätta fyrktalslängd samt debiteringsoch uppbördslängd, af brist på dertill nödiga handlingar, häradsskrifvaren i orten måtte åläggas att, mot eller utan lösen, inom den 1 November hvarje år till kommunalnämndens ordförande aflemna afskrifter af kommunens mantalsoch taxeringslängder. Om remiss af denna motion till vederbörligt Utskott anhålles vördsamt. Stockholm den 11 November 1865. J. Andersson, från Göteborgs och Bohus län. 214 Motioner i Bonde-Ståndet 1865. N:o 149 W: o 149. Af Johannes Andersson från Göteborgs och Bohus län, om upp häfvande af den s. k. indiginatsrätten, m. rn. Ibland de missförhållanden uti vår tid, som inom alla delar af landet öf verklagas, är den allmänt rådande prestbristen. Många förslag hafva blifvit gjorda till dess afhjelpande, men häraf har ännu ingen verkan försports. Fastmer blifver tillståndet med hvarje dag ganska betänkligt, alldenstund messlall på mångå ställen måste inträffa, äfvensom själavården, för bristande krafter, icke kan med nödig omsorg handhafvas.
Så hafver jag ock tidigt sändt till eder alla mina tjenare Propheterna, och låtit säga: Vänder eder om, hvar och en ifrå sitt onda väsende, och bättrer edart lefverne, och efterföljer icke andra gudar, till att tjena dem, så skolen I blifva i landena, som jag eder och edra fäder gifvit hafver; men I villen icke böja edor öron dertill, eller höra mig; Ändock Jonadabs barn, Rechabs sons, sins faders bud hållit hafva, som han dem budit hafver; men detta, folket hörer mig Intet. Derföre så säger Herren Gud Zebaoth, och Israels Gud: Si, jag skall låta komma öfver Juda, och alla Jerusalems inbyggare, all den olycko, som jag emot dem talat hafver; derföre, att jag hafver talat till dem, och de ville intet höra; jag hafver ropat, men de ville intet svara mig. Och till de Rechabiters hus sade Jeremia: Detta säger Herren Zebaoth, Israels Gud; derföre att I edars faders Jonadabs bud lydt hafven, och hållit all hans bud, och allt det gjort, som han eder budit hafver; Derföre säger Herren Zebaoth, Israels Gud, alltså: Det skall aldrig fela Jonadab, Rechabs sone, att ju någor af hans säd alltid för mig stå skall. Uti fjerde årena Jojakims, Josia sons, Juda Konungs, skedde detta ordet till Jeremia af Herranom, och sade: Tag ena bok, och skrif deruti allt det tal, som jag till dig talat hafver öfver Israel, öfver Juda, och all folk, ifrå den tiden, då jag till dig talat hafver, nämliga ifrå Josia tid, allt intill denna dag; Om tilläfventyrs Juda hus, när de höra all den olycko, som jag hafver i sinnet att göra dem, sig omvända måga, hvar och en ifrå sitt onda väsende, på det jag måtte förlåta dem deras missgerningar och synder. Då kallade Jeremia Baruch, Neria son. Den samme Baruch skref uti ena bok af Jeremia mun all Herrans ord, som han till honom talat hade.
Denne sednare skall och finna den utväg förmonlig , att kunna använda sine redbarheter i afbetalning, då han för dem erhåller hvad de rätteligen äro värde. Jordbrukaren och Näringsidkaren skola derefter finna deras utsigter förbättrade, sedan Capitalisterue icke kunna gagna sine penningar med förmon annorstädes, an i allmänt gagneliga företag. Det publika Fåne-Systemet är nu så bepröfvadt skadligt,att något tvifvelsmål ej bör uppstå om dess upphäfvande. För den redan olycklige, är det nu mera icke någon hjelp, att ett sådant Systern e underhålles, emedan han deraf icke kan sig begagna. Den, som ännu någon tid skulle anse en sådan I.åne-anstalt för sig förmonlig , bör i sina föregångare kunna skåda sitt eget förestående öde. Han borde äfven besinna, att genom den publika Fåne-anstalten betages både möjligheten för private stående Lån , och äfven den nationella fördel, som uppkommer genom ett stadigt mynt. Vill han ej inse och medgifva dennta sanning, så är det i alla fäll Fagstiftarens rätt och pligt, att iakttaga och vårda det stora helas interesse, och icke genom underhållandet af ett Statsoch Banko-Utskottens Betänkandeh 493’ förstörande Systeme, allt jämnt föröka de olyckligas antal. Staden Götheborg företer ett be-' dröfligt skådespel. Det är fåfängt att tro , det olyckan skall stadna inom dess område. Den griper vidt omkring sig, och måste till en början åtminstone sprida sig till de Landsorter, sorn. idkat en lönande varu-afsattning jiå Götheborg i dess florerande tillstånd. Har man då icke fullkomligt skäl att göra slut på den allmänna oredan ? Jag finnér visserligen svårigheter för denna vigtiga reform. Kanske att biträdet till Götha Canal intager ett eftertänkligt rum, emedan raan tror att den komme att sakna en del gratificationer, i fall det biefve Statens lott att försörja den.
4 Mannfaklur-Diskonl-fonden, hvars behållning vid 1840 års sint utgjorde 843,280 R:dr 5 sk. 6 rst., har under påföljde tvenne år, genom influtna räntor å utlånta kapital, efter afdrag af räntor till Rikets Ständers Af dessa vinstmedel hafva likväl, under berörde tvenne år, följande utbetalningar ägt rum: för reparationer å Kongl. Kom merse-Koliegii hus „ 1,178: 12. — till Rikets Ständers RiksgäldsKontor, jemlikt. Kongl. Brefvet den q November 184 *» 28,000: 29,178: 12. — i följd hvaraf, Manufaktur-Diskont-fondens tillväxt under åren 1841 och 1842 utgjort 33,288: 25. 8- och fondens behållning vid sistnämnde års slut således uppgått till 881,518 R:dr 3t sk. 2 rst. Bland dessa tillgångar inbegripas likväl osäkra fordringar af tillsammans 193,836 R:dr 34 sk2 rst., hvilken summa med 8,677 ^ rst> öfverstiger det belopp, hvartill sistberörde slags fordringar vid 1841 års ingång beräknades. Till närmare upplysning rörande fondens ställning under revisions-åren, åberopa Revisorerne de öfver densamma upprättade, härhos bifogade, Kapital-slut.
Den således för hvarje del af panten erhållne köpeskilling utgör det belopp, i mån hvaraf densamma bör för den intecknade gemensamma gälden ansvara, och varde densamma, efter det förhållande summan af alla köpeskillingarne har till hvar och en af dem särskildt, lill gäldande deraf fördelad. 4:o Finnes uti endera fastigheten äldre inteckning än den gemensamma, då bör densamma af köpeskillingen derföre först utgå, och endast återstoden tagas i beräkning vid bestämmande åf dess delaktighet uti gemensamma gälden. 5:o Fordrar ägare af fastighet, som gemensamt med annan är intecknad för gäld, att få dess andel deruti bestämd, utan att densamma må å offentlig auction försäljas; då må till grund derföre tagas det till allmän bevillnings erläggande åsatte värde för tlet år, då inteckningen söktes, eller om sådan uppskattning å den tid ej ägt rum, den bevillningsuppskattriing, sorn efter den tiden först hållen är. Är någondera af fastighetsägarne eller inteckningshäfvaren med värdet missnöjd, och kunna vederbörande 49 H. 11 1Ö2 Den ii November e. m. ej derom sig förena, håfve våld alt fordra den faslighetens utbjudande å offentlig auction, hvars tillräcklighet till gäldande af den derå belöpande andel af skulden sättes i fråga. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMar skalken gjorde proposition till bifall af LagUtskottets förevarande Utlåtande. Ropades Ja och Nej. Hvarefter Hans Excellence hemställde, om Ridderskapet och Adeln fann för godt, att, med afslag å LagUtskottets Utlåtande* gilla det förslag Herr Stråle framställt. Ropades äfven Ja och Nej. Herr Hjerta> Gustaf: Herr Stråles förslag äger väl den tydlighet, alt det kan antagas, men jag hemställer, om det icke i afseende å den nuvarande 19 §. innefattar en ■ Lagförklaring, och huru vida Rikets Ständer hafva rätt att befatta sig med Lagförklaringar.
Den 8 Mars. 47 Då Friherre Mannerheim, Lars August, här« vid anmärkte, det RiddarhusOrdningen föreskrefve, att hvar och en skulle tala ifrån sin egen bänk, och han ansåge af vigt, att allt hvad genom Lag vore stadgadt, med noggrannhet iakttoges, öfverenskom Ridderskapet och Adeln, att det väl skulle vara hvar och en tillåtet, om dertill vore rum, att flytta sig närmare, för att höra hvad som förehades, men att så ofta någon Ledamot hade något att anföra, borde sådant ske från den honom enligt bänklistan tillhöriga plats. Justerades Protocollet för den 7 Mars. Öppnades Herrar Bänkmännens lista till val af Electorer, och befunnos följande Herrar hafva blifvit dertill utsedde: N:o 1. Grefve Brahe , Magnus, En af Rikets Herrar , m. m. 35. Gyldenstolpe , Carl Eduard, Kam marherre. 46. — Piper, Carl C., CapitaineLieutenant. 49. Frölich, David H. , Öfverste. 108. — Ruuth, Eric , En af Rikets Her rar , m. m. 116. Ankarswärd , Michael, General Lieutenant , m. m. 120. — Lilliencrantz, Wilhelm, Landsh:d:g. N:o 16. Friherre Mirck, Knut, Kammarherre 4S Den 8 Maru H:o 59, Friherre Rålamb, Claes, Förste Hofstallmästare. 62* —. Monier af Morlanda, //arn. /7zrj-, ÖfversteLieutenant. 257. Klingspor, Fredric, HofMar skalk. 211. — Cederström, Bror, General Major. 304. Forfc, P. , Förste Hof Marskalk. 338- Tersmeden, Fredrpresident. Herr Pålman, O. Fr , Major. 51g. Trafwenfelt , Carl, Professor. 6,6. Lilljehök till Gällared, Fullmäg tig Herr Lagerheim, O., Kammarjunkare. 742. —- r.
(Tlftoerfonben! bringanbe i ett forfjållanbe fåfom t till 8 mot 33anco# ad) 9tif!galb!féblarne! fammanlagbe belopp, grunberne för berdfningen i betta fjdnfeenbey famt be: mebel, och utmagar, 23anco(li>relfen bertill eger begagna och pårdfna;; b> Om: 35aneo#§ulImågtige! åligganbe‘att, febnafttoib1831 år!jTut, gora ho! ö\ongL ‘Sttajtt unberbånig hemjlaUan om* utfattanbe af tiben, bå allmanna niftoer/utmerlingen (Pall taga jin början c) Om be bielpmcbef ftullmdgtige ega att tillgå , * för att jtdbfé- bibehålla reela f)nben:»ib. en nöbig jlprfa;; d) Om grunberne,.. hvarefter »i§a• utlånbfPa filfroermpntforfer lunna i »er# ling emottaga!' och utgifva! »ibfBanfen och ^rooinee#£åne>€ontoiren; e) £)m be grunberforn: får betalning af gulbi forfjållanbe till filfmer, tomma.att följa!;; f)