Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr Ribbing: Jag kan icke förstå att det behöfves några föreskrifter för cn bank alt utsöka sina fordringar inom en viss tid, då banken icke efter förfallotiden får mer lin laglig ränta. Således böra icke Ständerne företaga sig att förbjuda en privatbank att taga laglig ränta, det må nu vara för huru lång tid som helst. Jag har väl Li träd t den mening, att öfverränta ej måtte tagas, ty jag önskar att hvarken privatbanker eller enskilde må drifva något procenteri, men man bör väl ej heller stifta lagar, sorn i princip strida emot den gällande allm. lagen, och anser således det tillägg, man vill införa efter BorgareSt:s beslut, icke böra komma dit. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla Utsk:ns förslag i i mom. af 11 §:n. Ropades nej. Hr Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade instämma i det beslut, BorgareSt. i denna del fattat. Ropades ja och nej. Hr von Hartmansdorff: Jag har icke rätt fattat, huruvida BorgareSt. bibehållit de ordalag, hvarom Hr Lefren erinrat, och hvilkas införande jag understödt. Om BorgareSt, det icke gjort, så önskar jag att R. o. Ad. måtte så göra. BorgareSt:s beslut uti ifrågavar. punkt upplästes ånyo. Hr Ribbing: Jag hade endast ämnat anhålla om den uppläsning, som nu skett, och sedan jag ytterligare fått höra BorgareSt:s beslut, anhålller jag att detsamma måtte oförändradt antagas. Hr Aminoff förenade sig med Hr Ribbing. Uppå derefter framställd propos. beslöt R. o. Ad. att instämma i samma beslut, som BorgareSt. i denna del fattat. 2 mom. i it §: n. Delta mom. blef af R. o. Ad. bifallet. 12 §:n. Hr von Hartmansdorff: Jag anhåller att få veta huru de öfriga Stånden afgjort denna §, och alt jag derefter måtte få ordet. 20 H. 7° 554 Den ao Februari e. m. Undert.
Sil frets halt och vigt, samt beloppet deraf i Riksdaler SpecieDå Banko-Utskottet i anledning af Remissen trodt det egenteligen tillhöra dess handläggning, att tillse huruvida den anstalt, som inom Vällofl. Borgare - Ståndet blifvit föreslagen , vore med Bankens säkerhet förenlig, och utan hinder för göromålen inom Verket kunde äga rum ; men ingen anmärkning vid Utskottets Betänkande blifvit gjord, som till förändring af dess i berörde hänseende yttrade öfvertygelse, föranleder; kan Banko-Utskottet ej undgå alt vid dess i ämnet afgifne Utlåtande förblifva ; med vördsamt t i 11— kännagifvande derjemte , att samma Betänkande under den 7 och 19 i denna månad blifvit af Högvördige Preste Ståndet, Vällofl. Borgare-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet bilallit. Riksens HögJofl. Ständers BankoUtskotts Memorial, angående återstoden af det till Götha Canal-Arbetets fortsättning anslagne Byggnads-biträde för innevarande år. Sedan behörig revision af Götha Canal-arbetes fortgång jemte Verkets räkenskaper för näsiledit är 1817 numera för sig gått, och den deröfver författade berättelse blifvit till Herrar Banko-Fullinägtige aflämnad, innehållande så Väl t Banko-Utskottets Betiinkandeti. 409 viii behörigt intyg af Bevisorerne, om arbetets fortsättning med full drift , enligt den stadgade planen, som deras, efter sorgfällig granskning af Canal Directionens Protokoller, dess fattade Beslut och vidtagne åtgärder, meddelade tillstyrkan, om decharge för den hittills förde förvaltningen: har Gotha Canal-Direktions Ordförande f. d. Stats-Rådet m. m. Herr Grefve von Platen, på samma Direrlions vägnar, i stöd af Riksens Höglo,fl. Ständers
I » S. D. I anledning af Höglofl. Ridderffapets och Adelns inbjudande igenom en uvläst Protoco s-Utdrag af den 22 dinnes, fann Preste-Ständct, den del af meningen uti 8 §. af Answarighets-Lagen för Banoofullmagtige, hwar» Den 17 April. hwaruti förekomma orden: gensm stukad vskering, böra undfå följande lydelse: eller utan att hwar och en till Protokollet kunnat pä satt 66 § af Äiksdags-Ordni rigel» föreskrifwer, yttra sin mening. Ot suxrs. S. D. Efter öfwerlaggning om de 2:ne serskildta tillägg, nnd hwilka hcderwärda Bonde-Ständet, jemlikt Prols colls-Utdrag af den sz dennes, antagit Stats, samt Allmänna Veswärsoch Oeconomi-Utffottcns Be, tänkanden om Magazinsinrärtningen, sann Preste,Stänget de härutinnan förekommande frågor om Kronans Lehällna Afrads - och Tionde - spanmäls lösande eller leve, rerande in natura, böra i underdånighet vfwcrlemnas till Kongl. MasitS Eget höga godtfinnande, för att härom i Räder reglera, allt efter som omständigheterne och Statens behof kunna fordra, Or suprs. TLx protocollo 1. 17. dVlmgvist. Utdrag af Protocollet, hältet hos Högwördige PrestesStändet den 27 Mars 1810. S. D. Dä Riksens högloft. Ständers Lag-UtffottS förliden gärdag uppläste förnyade Betänkande öfwer det Lagens stadgande att mö, af hwatz ältzer hon wara inä, stall stä under förmynderskap, nu änyo föredrogs, fann Ständet fig icke hafwa stät attfrängä desi uti Protocolls-Utdrag af den sr December nastlidne är meddelte Leflut, enligt hwilket ivid förut gällande Författningar i detta ämne borde förblifwa.
Men äfven om man icke desto mindre ville antaga, att ändå de skola finnas, som af nit för saken äro villiga att beträda en sådan bana, så är det ju lika litet förenligt med den billighet, samhället är skyldigt sina medlemmar, att begära, sorn med den rättvisa, man af det kan fordra, att tillåta, det de, som egnat sig åt dess tjenst, förblifva i en sådan ställning, som den nämnda. Icke mindre förderfligt måste ock detta, låt vara till en viss grad förminskade, men alltid qvarvarande onda verka på prestens ställning till församlingen och hans sätt att utöfva sitt kall, såvida det måste ckännas skola höra till undantagen, och till undantag, som, der de finnas, finnas ej i följd, utan i trots af de offentliga institutionerna, att presten under ständig kamp med det materiela lifvets behof och alla dermed förenade frestelser till för hans ställning mer eller mindre förnedrande åtgöranden, skall kunna bibehålla det anseende hos församlingen, som dock utgör ett vilkor för att han skall fylla sin plats, eller att de ständigt tryckande brödbekymren hos honom sjelf skola lemna qvar tillräcklig lifaktighet och intresse för hans egentliga uppgift af lärare och själasörjare. Det vöre ju på sådant sätt endast en följd af samhällets eget åtgörande om, då man af menniskor ej kan begära mer än menskligt, en klass tillskapades af dåsiga eller machinmessjgt arbe tande medlemmar inom prestestånd et, för hvilkas räddning ur ekonomisk undergång såsom enda utvägen dä visserligen blefve nödvändig en blott på långvarigheten af deras arbete beroende befordran, till föga gagn för församlingen. Att vilja afhjelpa denna väsendtliga olägenhet, som består i en uppenbarligen otillräcklig lön åt komministrarne, medelst statsanslag, synes strida mot pvestens ställning såsom sin församlings lärare och själasörjare samt derföre ock af denna församling kallad och utsedd. Af alldeles samma skäl synes ock förbudet i § 9 af Kongl. Maj:ts nådiga Förordning af den 11 Juli 1862, att använda afgifter, som af en församling till dess presterskap utgöras, till aflönande af annan församlings prest, välbetänkt.
Åtminstone synes det mig omöjligt att dervid förekomma att sådane, som rätteligen borde vara från bokföringsskyldighet befriade, få den sig ålagd och att tvertom sådane blifva derifrån befriade, som borde dertill förpligtas. Dylika missförhållanden förefinnas i det Nådiga Förslagets 2 §, hvarigenom stadgas, att, bland andra, de, sorn i kommission emottaga varor till utsäljning, do som för inrikes sjöfart bygga eller utrusta fartyg för att dem på frakt upplåta eller försälja, idkare af gröfre eller linare smidesbruk, af fabriker och manufakturverk, idkare af de borgerliga yrken, som hafva lill ändamål att lifsmedel eller drycker till försäljning bereda, och de, som gjort till sitt yrke att på beting öfvertaga uppförandet och bättrandet af hus och byggnader, äro skyldige att öfver sin rörelse föra bok, men att deremot handtverkare, som endast på beställning förfärdiga varor, äro undantagne. En mängd oärings - Lng-Ulskoltcts Betänkande, Jlf 49. 17 näringsidkare med högst obetydlig rörelse skulle sålunda belastas med bokföringsskyldighet, då deremot andra med en rörelse af största betydenhet, såsom en del af de handtverkare, hvilka arbeta endast på beställning, till hvilken klass vanligen de förnämsta och mest anlitade höra, skulle komma alt från en slik skyldighet befrias. Ej kunde delta vara rätt. Visserligen är önskvärdt, att en lag har den största möjliga tydlighet och bestämdhet, men i detta afseende torde ej särdeles mycket vara vunnet genom angifvande af begrepp, hvilkas innehåll ej är bestämdt; och för sträfvandet efter tydlighet får naturligtvis i alla fall något högre mål icke uppoffras. Efter min tanke visar Kongl. Maj:ts ifrågavarande förslag påtagligen svårigheten, för att ej säga omöjligheten att på förhand genom lag fullständigt och noggrannt bestämma hvilka näringsidkare skola vara skyldige att hålla bok öfver sin rörelse, och för min del instämmer jag i Högsta Domstolens härom yttrade åsigter.
Jag tror följaktligen, lika med Frih. Cederström, att Ståndet icke kan gifva uågon försäkran i detta fall; men då Ordföranderne i Stats-, Bevilln.- och BancoUtskm, hvilka företrädesvis böra känna förhållandet, hafva förklarat sig anse ärendena kunna vara afslutade till d. 24 i denna månad, så hemställer jag, om icke, på sätt jag tyckte Frih. Cederström äfven antyda, R. o. Ad. ville bemyndiga Landtmarskalken att inför Konungen tillkännagifva, det ärenderne, enligt uppgift af Ordföranderne inom bemälde Ulsk., kunna vara afsiutade till nyssnämnde dag. Derigenom har Ståndet icke gjort något annat än åberopat vederhöraudes förklaring, ulan att för egen del gifva någon försäkran, som döt torde vara svårt för Ståndet att lemna. Hr Akerman, Fredr.: Såsom jag fattade den föreva rande frågan, så lärer det väl ej kunna begäras af R. o. Ad. något förklarande när riksdagsärenderne kunna vara afslutade. 352 Den 3 Maj. Jag föreställer mig, att hvar och en af oss, som icke kan hafva den öfversigt af det hela, som endast Talmännen äga efter öfverläggning med Utsk:ns Ordförande, icke är i tillfälle att yttra någonting annat än en förmodan. För min del finner jag derföre, lika med Hr Lagerhjelm, att Ståndet gör bäst uti att förlita sig på Talmansconclaven, der Utsk:ns Ordförande, på grund af deras kännedom af förhållandena, uttalat sina omdömen i saken. Hvad mig beträffar, såsom ledamot af BancoUtsk. om jag skulle uttala mitt omdöme öfver detta Utsk:s göromål, oell om jag undantager revisionen af discontens räkenskaper, hvilken, derest den icke fullständigt med b innes under riksdagen, kan fullkomnas derigenom att några ledamöter dertill utses, såsom jag tror redan hafva skett inom några Stånd, så kan jag för min del icke finna annat än att BancoUtsk. skall inom den utsatta dagen hafva sina göromål afslutade. Hr Rosenblad, Bernh.:
Med ett ord: jag är icke i stånd att finna hvar den legala grunden skall sökas, utan jag tror att Ständerne kunna i denna fråga följa sin Öfvertygelse om hvad de anse vara lämpligt; och då får jag säga, att om handhafvandet af en indragn.makt, så handhafd som af den siste t. f. Ilofcancelleren, skulle slutligen leda till alt indraga honom sjelf på indragn.stat; så skulle jag deruti finna något det mest irrationella man kan tänka sig. Med den siste talaren skulle jag visserligen — om det vore möjligt för formens skull — vilja förena mig; men jag fruktar för, att hans förslag icke är af beskaffenhet alt kunna vinna tillämpning, hvarföre jag tror det rättaste vara, att R. o. Ad. helt simpelt afslår betänkandet. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, Gustaf: Jag har aldrig vetat annat, än att i Sverige, när embeten indragas, är Konungen berättigad att på indragn.stat uppföra innehafvarne. Så har jag ständigt sett det ske. Denna åsigt är den enda jag i detta ämne tänker anföra; — dess utveckling, om den är riktig, öfverlemna!- jag till dem af mina vänner, som dertill äro mera förmögne än jag; och hvad nu angår dessa aine ifrågavar. embetsmäns anställande i andra embeten till lättnad för indragn.staten , så faller nu sådant helt och hållet inom Konungens rätt att utnämna till embeten. I anseende till den förut genom ålerremiss afgjorda frågan, anhåller jag få yttra några ord, som torde få remissen åtfölja. Hr D e ii 26 Augusti f. m. 345 Hr Frih. o. Landtm, afbröt talaren och yttrade, alt Hr Landtm, trodde sig linna att Gr. Löwenbjelms anförande nn öfvergalt till ett mål, som nyss blifvit återremitleradt, hemställande Hr Landtm, om icke Hr Grefven ville uppskjuta med sitt nu påbörjade anförande tills det mål, som nu blifvit föredraget, vore afgjordt. H. Ex. Gr. Löwenhjelm:
Och jag skall då säga, icke alt StatsContoiret lågt hinder i vägen, ty dels har 188 Den 5 Junii. det ej ingått i min tanka, och dels skulle jag, kan hända, få svårt att Levisa det; men deremot, att det likväl gifves Embetsman, hvilka, om de just icke lagt hinder i vägen, dock ingalunda kunna sägas hafva gått Widegren till mötes, när de satt honom i nödvändighet, att truga sig fram till de upplysningar han behöft; Och detta är icke svårt att bevisa. Herr Cederskjöld,Pehr Gustaf: Af Herr Friherre Boije är jag egenteligen förekommen i den erinran, att enligt Utskottets Betänkande, borde Herr StatsCommissarien Widegrens BiksHufvudBok ej fortsättas längre än till och med år i8i4> samt StatsContoirets RiksHufvudbok börjas från och med] samma år Men om jag ej allt för origtigt förstått Herr Grefve Mörner, samt Herrar Friherrarne Cederström och Wirsen, så hafva de förklarat ”sig alldeles icke vilja, att någon tid borde utsättas, då Widegrens RiksHufvudBok skulle slutas: utan tvertom tyckts medgifva, att den må framgent fortsättas, endast StatsContoiret derjemte får upprätta en serskild RiksHufvudBok.” Härvid får jag anmärka, alt i denna liberala mening synas de värda Ledamöterne, så vida jag eljest jigtigt förstått dem, helt och hållet skilja sig ifrån Utskottet; och lära derföre utan tvifvel sjelfve ej kunna undgå alt önska återremiss af Betänkandet. I en sak af så ofantlig vigt, som den, att erhålla visshet om StatsVerkets egentliga tillstånd, tycker jag för min del, all man ej kan Den 5 Junii. 189 med för mycken försigtighet lill väga gä, för att vinna den möjligen största, och fullkomligast controllerade, säkerhet.
» Gärna, men hon har ej mycken reda på sig. » Elin låg på ryggen, med knäppta händer och tillslutr.a, insjunkna ögonlock. Hennes ansikte hade undergått en märkbar förändring, vidrördt som det var af dödens finger. Hon sof ej, men tycktes vara för matt att lyfta ögonen och likgiltig för allt. Så låg hon länge, medan fru Holt stod framför henne, djupt gripen. Plötsligt slog doften af rosorna emot den döende, och hon såg upp med en undrande, spörjande blick, som hade hon varit långt borta i en helt annan värld och känt sig främmande för allt därutanför. Fru Holt lade blommorna i hennes vissnade hand. » Tack! » hviskade hon matt, medan erinringen om hvad som förljufvat hennes lidande och fyllt hennes inre värld med skönhet och glädje spred ett förklarande skimmer öfver det gulbleka ansiktet. » Tack! Men — ställ dem i glaset — så de ej vissna. » Fru Holt gjorde, som hon bad, och åter slö- tos de trötta ögonen, medan lifvets och dö- dens tväkamp utkämpades i ett människohjärta. När fru Holt reste sig för at gå, slogos de mörka ögonen upp ännu en gång, medan ett vackert leende spelade öfver de bleka läpparna. » Han lofvade komma upp ännu en gång — för min skull! Hvad är klockan? » » Half ett. » » Dä kommer han snart! » Leendet dog b~rt, och ögonen slötos åter. Fru Holt smekte hennes händer, hvilket hon ej tycktes märka, o ?h gick långsamt genom korridoren, utför trappan. På gården stannade hon och vände sig om. Dar låg den stora steumassan, till hvilken hon aDade R ä t t e l s e. Innehållsförteckning. Annie Besant. (Med porträtt). — Lifvet är mer än maten; af Hanna Kamfce. — K o m du åter, äkta glädje! A f Snorre. — T v å böcker. — Madonna Suzon; skiss för Idun af Ina Stockenstrand. — Uogkarlshusball: af En af de erfarna. • — U r notisboken. — Teater och musik. — Sjukhusinteriö- rer: skisserade af Wilma Lindhé. (Slut.) — Tidsfördrif. Idun
Gyldenstolpe har redan visat att Staten förlorat i inkomst genom de höga tullbestämmelserne; men, säger en annan talare, det gör ingenting, ty det lnrendrejas i alla fall vid Torneå eif. Detta vill jag medgifva, ty något lurendrejeri kommer i alla händelser att ega rum vid Torneå eif; men för att det skall drifvas der i stor skala, så måste tullbestämmelserne vara höga. Ju laggre man sätter tullbestämmelserne, ju mera krymper äfven den traktat af Finland ihop, som kan hafva intresse i lurendrejeriet och blefve slutligen så inskränkt, att den skada, som genom denna tullförsnillning sker, är, jemförelsevis med den skada, som sker då denna trakt genom höga tullbestämmelser utsträckas till hela Finland, ganska obetydlig. Man har äfven sagt, att produ - 406 Den 5 Juni f. m. centen af smör bör skyddas och upphjelpas och derföre skulle tullen vara så hög, som den nu är bestämd; men man har dervid glömt, att om smörproducenten icke det ringaste afser konsumentens rätt, utan endast och allenast ser på sin egen fördel, han dock mäste taga i betraktande alt i och med detsamma som priset på hans producter för konsumenterne i städerne höjes, så blir det icke heller möjligt för städernes handtverkare att lemna sina producter för samma [iris till jordbrukarne; så att om han äfven får något högre betalning för sina producter, så får han också betala dyrare sina nödvändighetsvaror, som han skall köpa tillbaka från städerne; dessutom måste jordbrukaren äfven taga i betraktande, att genom onaturligt uppdrifna priser kommer konsumtionen att i längden nedsättas, så att om han afser icke allenast den dag han lefver, utan äfven framtiden, så måste jordbrukaren på längden förlora, derigenom att industrien och den dermed följande konsumtionen miuskas genom konstlad prisuppstegring. Jag tror derföre, alt man mäste gå temligen varsamt tillväga vid förhöjning af tullbestämmelserna å nödvändighetsvaror och anser att tullen på smör bör, äfven i jordbrukets eget intresse till det af Utsk. föreslagna belopp nedsättas. Hr Wästfelt, Nils:
Jag hur ingalunda hestridt, att banken bör äga credit, men väl gagna credit lill oinskränkt belopp; ty i den mån crediten missbrukas, bör den inskränkas. — Jag ber att nu få uppgöra en liquid om de särskilda, här framställda förslagen. Hvad 8 § beträffar, hafva Hrr v. Troil och Stuart 35a P.n 17 M ars f. m. instämt med mig saint Hr Rosenblad föreslagit en annan redaction, deraf jag finnér, att lian, som i början af discussionen ej var närvar», infört, livad man förut var ense om att icke införa, nerol, ingenting annat än öm creditsedlarna. Beträffande 9 §, står räkningen sålunda, att i 1 mom. liar jag med mig Hrr Stuart oell Nordenanckar samt Hr v. Troil till en del, d. v. s. att Hr v. Tröil ej finnér något farligt deri, att morn. står qvar, ehuru lian ej inser nyttan deraf. Hart har äfven sagt och förutskickat, hvad jag ej är i tillfälle att upptaga Ord för ord, men väl till meningen. Då hart ville vederlägga Hr Nordenanckar, trodde jag ej, att hart skulle anföra en så klar sats, som den han sedan utvecklade, och jag fattade ej, att han icke ville gå längrej Jag har dock visat, att våda kan uppstå af en obegränsad upplåningsrätt, och Hr v. Troil har medgifvit det, meri sagt det vara otänkbart, att det skulle inträffa.
Föredrogs å nyo och lades till Handlingarne Lag-Utskottets den 12 sistledne Augusti under N:o i56 afgifne, samt den 27 i berörde månad eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte Betänkande, öfver väckt motion, om stiftande af en Lag i afseende på förbrytelser begångne af åhörare innom Riks-Ståndens Plena och Plena Plenorum. Företogs till pröfning Banco-Utskottets ej mindre den i3 dennes under N:o io3 afgifne, samt följande dagen på bordet lagde, Memorial, angående föreskrifter uti BancoReglementet, i sammanhang med Riksens Ständers beslut om Allmänna Magazins-Inrättningens tfpplpsning; än ock denne dag under fvT:o 104. aflåtne Memorial, angående ett tillägg för närmare förtydligande af den till intagande i Banco-Reglementet föreslagne irsta punkt, rörande Allmänna Magazins-Inruttningen. Den 16 December. Herr Hjerta., Gustaf: Som de i parenthesen införda Förslag icke innehålla annat, än hvad som förut befinnes i Statsoch Banco-Utskottens Betänkande, kan jag ej annat än tillstyrka bifall å dessa tvenne Banco-Utskottels Memorial, hvarå jag alltså anhåller om proposition. Herr Grefven och Landt-Mar skalken gjorde proposition lill bifall af Banco-Utskottets ifrågavarande 2:ne Memorial; hvilken proposition med Ja besvarades. Föredrogs å nyb Expeditions-Utskottets under N:o 412 afgifne, samt den i5 dennes eftermiddagen på .bordet lagde, Förslag till Riksens Ständers underdåniga skrifvelse lill Kongl. Maj:t, angående öfverseende och förbättringar i Rikets Politie-Författningar m. m. Grefve Posse, Arvid:
Skrifvelse, N:o 86. 15L l:o alt indelningen af mått och vigt må blifva följande: a) för längdmåttet: 1 ref fördelas i 10 slänger; 1 slång i 10 fot; 1 fot i 10 lum ; 1 tuni i 10 linier. b) för ylmåtlel: 1 qvadratrcf lördelas i 100 qvadratstänger; 1 qvadratslång i 100 qvadratfot; 1 qvadratfot i 100 qvadraltum; 1 qvadratluni i 100 qvadrallinier. c) för rymdmåttet: 1 kubikfot fördelas i 10 kannor eller 1000 kubiktum; 1 kubiktum i 1000 kubiklinier. d) fur viglen: 1 nvläst fördelas i 100 centner; 1 centner i 100 skålpund; 1 skålpund i 100 ort; 1 ort i 100 korn; äfvensom 2:o att, utöfver de nu uppräknade mått och vigter och intilldess annorlunda förordnas, till allmänt bruk fortfarande må begagnas: 1 mil om 36,000 fot, samt, lill vägande af medikamenter på apotheken, efter läkares recepter, den nu brukliga medieinalviglen ; men att för öfrigt äfven på apotheken, likasom öfverallt annorstädes, den nya vigten allena skall nyttjas; anhållande Bikels Ständer i underdånighet, det E. K. M:t täcktes förordna, alt vederbörande Landtmätare vid alla, efter den nya stadgans utfärdande, skeende landlmäteri-förrältningar och så länge E. K. M:t kan finna det vara behöfiigt, skola i egooch delnings-beskrifningar, i särskilda kolumner, införa de särskilda jordrymdernas innehåll, uttryckte icke allenast i det nya ytmåttet, utan äfven i det gamla.
Hvad sålunda blifvit anfördt, har Utskott t i öfvervägande tagit; men då det i allmänhet ej kan vara af större svårighet för parter, att vid Tingsstället infinna sig kl. 4. än kl. 7 eftermiddagen, äfven om de på något afstånd derifrån äro boende, samt den af Herr Friherre Raab förmodade 0- Jägenhet ej lärer vara att befara, emedan lagförändringen, om den antages, kommer att; i vederbörlig ordning kungöras; så finner Utskottet icke skäl att frånträda dess förra Betänkande, hvilket alltså i den återförvista delen oförändradt varder till Höglofl. Ridderskapet och Adeln vördsamligen återlemnadt. Stockholm den 21 Juli 1840. Herr Friherre Cederström, Anders, har reserverat sig emot Utskottets beslut på de skäl, som här ofvan finnas upptagne, och af Friherren blifvit anförde. Bill. till R. St. Ank. till Exp. Ulsk. den 21 Juli, kl. 7 e. m. Memorial, i anledning af återremiss utaf Utskottets Betänkande, N:o 5o, öfver väckta motioner om ändringar i 1J Cap. 2 §. Rättegångs-Balken, och de dertill gjorde tillägg. Höglofl. Ridderskapet och Adeln samt Hedervärda Bonde-Ståndet hafva till Lag-Utskottet återremitterat nämnde Betänkande på grund af deremot framställde anmärkningar; men som Utskottet uti detsamma förklarat, alt Utskottet ej kunde tillstyrka alt de i ämnet väckta motioner må till någon åtgärd föranleda; och denna åsigt blifvit af de öfriga två respeclive Riks-Stånden, genom bifall lill Betänkandet, godkänd, i följd hvaraf frågan, jemlikt 87 §• Regerings-formen, förfallit; så lärer något yttrande öfver berörde anmärkningar ej erfordras; hvilket Utskottet skolat vördsamligen anmäla för de respective Riks-Stånd, som Betänkandet återförvisat..