Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då jag således ej kan tillerkänna Hr Dalmans yttrande någon juridisk consequens, torde jag ej misstaga mig, om jag härleder rnotiverna derför från annat håll. Sedan man, genom 33a D cn 20 December f, m. dessa ihärdiga rop om misstag och duglöshet hos Styrelse, corruptibilitet hos domarecorps, servilism hos tjenstemän o. s. v., injagat oro och missbelåtenhet hos den stora massan, som, sage hvad man vill, ändock ej är nog upplyst att sjelf göra sig reda för öfverdriften och falskheten af dessa rop, utan finner det beqvämligare att blindt tro, än att forska sjelf; sedan man på detta sätt underlättat öfverträdelser emot 5 cap. i § Missg.bm eller tilläfventyrs förledt dertill, består dessa Hrrs consequens deri att söka, genom bibehållandet af en overkställbar lag, bereda förbrytaren strafflöshet och i sjelfva lagen hafva ett skydd för denigrationssystemet. Hr Strussenfelt, Adolph Ludv.: Då jag nu begärt ordet i detta ämne, har det skett med föga hopp att kunna verka på de här samlade ledamöternas öfvertygelse, ty jag vet, att min stämma dertill är för svag. Men af aktning för det Stånd, som gifvit mig sitt förtroende att vara ledamot i LagUtsk., och af aktning för de män, med hvilka jag der arbetat, anser jag mig skyldig att till besvarande upptaga de anmärkn:r, som blifvit framställda mot Utskts förfarande. Dessa hafva i första rummet blifvit riktade mot formen af Utskts betänk., som man sagt vara stridande mot grundlagen. Det förefaller dock i sanning underligt, att man från samma sida nu hör Utsk. klandras derför, att det skall hafva gått för långt eller utöfver sin rättighet att framställa förslag, då för någon tid sedan Utsk. tvärtom klandrades derför, att Utsk. ej föreslog en förändring, derom ingen fråga var väckt.
I anledning af den under discussionen uppkomne fråga, huruvida Ridderskapet och Adeln redan fattat det beslut, att Maximi-belöppet af de nya fastighets-lånen icke finge öfverstiga 2000 Rdlr. 13:go, torde dek tillåtas mig att vördsamt upplysa, det Statsoch Banco-Utskollen uti det sednare Finance-Betänkandet väl föreslagit sistnämnde belopp, såsom den högsta summa, hvilken af en låntagare finge inneliafvas; men då detta ämne hos Ridderskapet och Adeln förevar, vid hvilket tillfälle flere Ledamöter visserligen begärde bifall Den 22 November f. mf 430 å Utskottens Betänkande, yrkade Herr Hjerta, att berörde maximi-belopp borde nedsättas till iooo R:dr. samt de nya Faslighets-Lånen endast fä begagnas af sådane personer bland Allmogen, hvilk» blifvit innehafvare af någon Hemmansdel derigenom, alt de gifvit lösen åt sine syskon, af hvilken anledning nämndelån äfven förmentes böra undfå namn af arfsskifles län, i stället för Fastighets-Lån, hvaremolHerr Tham påstod, att alldeles icke något Maximi belopp då borde bestämmas, utan frågan derom uppskjutas, intill dess det reglementariska förekomma. Enär således Irenne meningar funnos, och votering tillika blifvit begärd, samt alla önskade, alt ämnet måtte genom en votering algöt as, uppstod en ganska långvarig och brydsam öfverläggning om iunehållel af Voterings-propositionen, hvilken naturligtvis icke kunde innefatta 3:oe serskilde meningar, men hvilken Öfverläggning dock änleligen slutades så, att ingen votering bief utaf, emedan Rid ders kape t och Adeln förenade sig derom, att frågan om Maximi beloppet af de uyä Fastighets-Lånen borde uti det Reglementariska bestämmas. Grefve von Schwerin, Fredric Bogislaus: Sedan Lagstiftaren talat, kan det icke mer bli fråga om de Tlieoriers före* träde, den ena framför den andre, som under discussionerna utvecklades; och när Rikets Stander kallat
En annan talare har varit benägen att medgifva, att markegångssättningen om hösten icke göres så exact, sorn den borde, och detta förhållande lärer äfven varit kändt för Utsk., då det i sitt första betänk, föreslog, att markegångssättningen skulle ske först efter de större marknaderna, som i landet inträffa undet loppet af Jan. och Febr. månader, och vid hvilka de gångbara prisen vanligen bestämmas. Jag har således från Utsk:s sida ett medgifvande i denna del; men, säger man, det är dock bättre, att markegången sättes i Dec., än i Nov. För min del skulle jag tro det bästa vara, om man kunde stadga, att markegången sattes ännu tvenne månader senare. En tredje talare, ehuru icke ledamot af StatsTJtsk., har förundrat sig, att man icke med glädje omfattar detta tillfälle till förbättring, och jag skulle instämma med honom, om här icke vore fråga om en förbättring på bekostnad af rättvisan; ty rättvisan och hvars mans rätt ingår i sjelfva samhällets ide'och är således det vigtigaste af allt. Jag hemställer i följd häraf, om icke ett förslag, som strider emot rättvisan, förtjenär att afslås. Jag erkänner icke desto mindre gerna behofvet af en rättelse, men jag kan icke, emot bättre vetande, ingå på Utsk:s förslag; och innan jag kan komma till en annan öfvertygelse, afvaktar jag vederläggningen af de inkast, jag framställt. Hr Cederschjöld, Pehr Gust.: Jag har så länge hört klagas öfver det nu var. markegångsväsendet och sjelf funnit obilligheten af det förhållande, att räntegifvarne måste betala desto mer, ju sämre årsväxten blifvit, att jag ej kan annat än erkänna fördelarna af ett medelpris, som fördelar ojemnheterna på flera år. Men å andra sidan synes man äfven tillräckligen hafva ådagalagt orimligheten deraf, att sätta årsmarkegången vid en tid, då ännu inga gångbara pris äro gifna.
Forbundet har latit utmbets tablier of ver lone£ orhillanden f iir lrvinnor anstillda vid foljande statens rerk: Telegraf, Telefon, Post, Postsparbsnk, Jamvag, Allmiinna Knrtverket, Polkskola och Folkskolesen~inarii~m. Dessa tablder hafra visat sig vara till stor prak b 3 - tisk nytta: och s h a l enskilda s o n institntioner hafva anhilllit att fB taga del a; f dem. Sbsom n,iirmare E r n m g ~ a£ stipendiekomit&amp;ns ii.rsredogorelse (bil. 111) har forbundet under 1896 for fo1; sta gingen varit i tillfalle att utdela studieoch yrkes-stipendier f r h allmdnna stipendiefonden. Det TVhit lockska slipendiet, som af forbundets styrelse irligen ntdelas, har i likhet med foreglende i r uppburits af studeranden vid Upsala nniversitet, fil. kand. Alice Thunberg. ~ f v e n under det f orflutna Bret har f orbundet understodt sBdana striifvanden, som, ntan att direkt h6ra till dess arbetsomriden, dock ligga desamma niira. SBlunda har bistBnd lamnats den nurnera fardigbiwade pensionsforeningen for s~ulmkoterskor (svenska sjukskoterskornas allmiinna yensionsforening) i det ntt forbundet bl. a. stallt sin lokal till foreningens forfogande sBval vid afhbllande af samhan triiden som for dess ' expedition. Forbuadet har att tacksamt erkanna emottagandet af foljande Qtfvor. glfvor: af redaktor S. A. Hedlund diverse bref frin Fredrika Bremer till gifvaren, till Viktor Rydberg m. fl. ; af friherrinnan S. ' Bmekow, fodd Wrede, dito; af froken 8. Leijonhufvud 1 band af Fredrika Bremers dagbok.
Grefve Kalling, Pehr, yttrade, att enär nu Riksdagen nalkades till slut, det icke vore lämpeligt att för mindre betydeljge anmärkningar besluta återremisser; af hvilken anledning Grefven för sin del tillstyrkte bifall af Bevillnings-Utgkottets Betänkande. Grefve Gyllenborg , Johan Henning, hade inlämnat ett så lydande Anförande; Utan anmärkning vid Högloflige Bevillning# • Utskottets Betänkande, rörande stämplade Pappers-afgiften, iår jag härvid blott erhindra; att då den i 24 §. af nu gällande För - 400 Den ii April. ordning derom, hvarmed den nu föreslagnö 9 alldeles är öfverensstämmande, gifne föreskrift till undantag af Stämpel-afgift i mål, sorn hafva afseende på allmänna Onera, saknat mera allmänt behörig tillämpning och i sådana mål, af icke tvetydig beskaffenhet, flere Utslag skulle kunna företes, sorn på Charta skrifne, ej mindre ifrån de högre Instantier, än Konungens Befallningshafvande och Domstolar emanerat, men , i hvilka fall, ingen ansvarighet är för Vederbörande föreskrifven; så får jag vördsammeligen föreslå, att, så vida icke denna, sorn många andra föreskrifter, skall genom saknad efterlefnad, äfven hädanefter blifva en död bokstaf, någon sådan ansvars-förbindelse för Vederbörande, till iagttagande häraf mätte stadgas, sorn säkert bereder Författningens efterlefnad, och anhåller att denna anmärkning måtte få åtfölja Betänkandet om det till Utskottet återremitteras, eller i annat fall, till Utskottets uppmärksamhet serskilt öfverlemnas. Då, uppå Herr Grefvens och Landt Mar sk aU hens hemställan, huruvida Ridderskapet och Adeln ansåg Bevillnings-Utskottets Betänkande böra, i anledning af de dervid gjorde Anmärkningar, till Utskottet återremitteras, ropades .Nej; föreslog Herr Grefven och Landt Marskalken att Betänkandet måtte gillas; hvilket bifölls.
Från Romarne hafva Tyskarne tagit håde ideen och namnet. Vid flera tillfällen liar man, i synnerhet i Norra Tyskland, funnit sig nödtvungen att vidtaga denna åtgärd. I de flesta Preussiska Provincer gäller den i detta ögonblick. Ej heller i Sverige är saken tillnamn okänd. Moratorium, Indult och JernBref beteckna samma sak. Jag hade ämnat härpå fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet, i händelse den Den 5 Januarii. både undfallit Bancooch StatsUtskotten vid författandet af deras Betänkande öfver Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om Finance-regleringen. Osäker, huruvida för pröfningen af denna ide'e, hinder skulle kunna uppstå derigenom, att den ej inom Motions-tidens slut blifvit väckt, får jag i dag framställa densamma, anhållandes att den måtte remitteras till Bancooch StatsUtskottens pröfning, då äfven Lagutskottet borde erhålla uppdrag, att uppgifva vilkoren för en sådan suspenderande åtgärd. Lades på Bordet. Herr Grefven och LandtMar skalken uppkom härefter, samt emottog Klubban af Grefve Lewenhaupt. Herr Tham, Wolrath, hade inlemnat ett så lydande: Vördsamt Memorial! Om fria och Laglydiga Medborgare uti samma Stat böra behandlas efter enahanda grund, med utgörande af deras Utskylder till det Allmänna, så vågar jag ödmjukast hemställa, huruvida en sådan grund är följd eller ock orätt tillämpad uti 1815 års Bevillningsförordning, i afseende på Uppskattningen af BruksEgendomar, jemförelsevis med annan Egendom. 342 Den 5 Januarii. BevillningsFörordningens 4 Art. 2 §. i\, i5, 17, 18, 19 och 20 Momentcr stadga i allmänhet utförligt, att Egendomars värden böra till Bevillnings erläggande förnämligast fastställas efter de sednast afslutade och allmännast i Orten gångbara Salupriser.
Arrend a torerne ej äro ålagde att ansvara för Hemmanens onera, hvadan serskildt anslag af Rikets Ständer blifvit anvist för dessa Hemmans andel i Presterskapets aflöning; kommande, enligt hvad redan förordnadt är, vid ombyte af Arrendatorer ocb nya Contracters upprättande, ändring häruti att ske, och derefter all fråga om serskildte kostnader för Statsverket i detta afseende att förfalla, ehuru sådant möjligen verkar till nedsättning i arrende-afgiften. 5:o Att, i anseende till inträffad hastig uppstegring i varuprisen, och i synnerhet på sådana varor, som vid allmänna Garnizons-Sjukhuset mäst consumerades, Eders Kongl. Maj:t, den 17 Januarii 1827, i Nåder tillåtit, att Entrepreneuren för Garnizons-Sjukliusets Mathållning, Lieutenanten Lindberg, finge understödjas med en oafkortad Gratificaiion af 4°° R:dr, alt med 100 R:dr qvartaliter från den 1 October 1826 utgå af de för Allmänna Gamizons-Sjukhuset anslagne medel; och enär, vid pröfningen af bemälte Lieutenants underdåniga ansökning att, af ofvannämnde orsak, i Nåder undfå förhöjning i priset på matportionerne, Eders Kongl. Maj:t i Nåder funnit någon ändring uti det med Lindberg om mathållningen för Garnizons-Sjukhuset afslutade Contract af den 27 November 1821 icke kunna göras, hafva Revisorerne ansett, att icke eller någon större utgift af anslaget för Sjukhusets underhåll Lort för mathållningen ofvanberörde år äga rum, samt att ofvan omförmälte Gratification bort utgå af annan fond, såsom af de på Åttonde IIufvud-Titeln afsatte medel till Extra utgifter.
R:dr, att till andra ändamål användas, och förslaget om förening med Post-Verket af en Forvagns-inrättning torde leda till förlust för nämnde Verk; hvarförutan Herr Cron anmärkt, att kostnaden Bevillnings-Utskottets Utlåtande A7.o 53. 7 för brefvexlingen i Sverige vore lindrig, jemförd med den, soia i andra Länder eger rum. Till de upplysningar, som af en Utskottets Ledamot sålunda blifvit leja aade, inora Vällofi. Borgare-Ståndet, får Utskottet tillägga: att då Rikets Ständer antagit, alt Post-intraderna borde lemna en behållning af 100,000 R:dr, som blifvit till andra ändamål disponerad, samt tillika bestämt, alt, om derutöfver skulle uppkomma något öfverskott, detsamma finge användas till Postväsendets förbättring, Utskottet icke haft annat medel att, med helgd af dessa Rikets Ständers Beslut, bereda tillgång för den of billigheten påkallade förhöjningen i Post-skjuts-legan m. ra., än att föreslå den ifrågavarande ringa och icke hufvudsakliga tillökningen i Taxan, vid hvars bestämmande uteslutandet af Runstycken ansetts desto lämpligare, sora derigenom beqvämlighet onekligen beredes både för de Corresponderande och Post-Verket; att denna tillökning icke kunde med rättvisa sägas egentligen åsyfta Borgare-Ståndets ökade beskattning, då alla classer af Rikets Invånare bidraga till ifrågavarande intrader; att, efter de underrättelser Utskottet kunnat vinna, Porto-afgiften i Sverige är långt lindrigare än i de fleste andra 8 Bevillnings - Utskottets Utlåtande JV.o 53. Europeiska
Ank. till Exp.-Utsk. den 8 Murs 1860, kl. 1 e. m. Utlåtande, i anledning af väckt fråga om anslags beviljande åt Adjunkten Mag. O. Torell, för en vetenskaplig resa till Norra Ishafvet. (U. A.) Uti särskilda inom Presteoch Borgare-Stånden väckta motioner, hafva Professoren Selander och Herr L. J. Lovén anfört, hurusom en af Sveriges unge vetenskapsidkare, Philosophie Magistern, Medicine Kandidaten O. Torell, under de sednare åren egnat sig åt forskningar, som genom deras omfattning, vetenskapliga betydelse och dermed förbundna svårigheter och mödor, syntes väl förtjenta af Rikets Ständers uppmärksamhet. Magister Torell hade nemligen företagit sig att så fullständigt som möjligt undersöka den hafs-fauna, som bebor den högre och högsta nordens haf samt vissa af dessa trakters märkliga geologiska företeelser. I detta ändamål företog bemälde vetenskaps-idkare, år 1857, en resa till Island, anställde betydliga insamlingar af alla slags natur-alster på dess kuster och genomfor det inre af landet i llere rikt ningar, för att göra sig bekant med glacierernas der så storartade fenomener. Året derpå begaf han sig, åtföljd af numera Professor Nordenskjöld, till Spitsbergen och hade derifrån hemfört en i hög grad värderik skörd af samlingar och iakttagelser i zoologiskt, botaniskt och geologiskt hänseende. Under sistförflutna sommar hade Magister Torell utfört en resa på vestra kusten af Grönland ända till Upernavik, den nordligast der belägna kolonien. I följd af Hans Excellens’ Herr Utrikes Statsministerns förord, välvilligt bemött af dervarande Danska auktoriteter, hade Magister Torell kunnat, ehuru under ganska farliga och särdeles mödosamma förhållanden, äfven der vinna högst tillfredsställande resultater. Enligt det omdöme våra vetenskaps män afgifvit om alla de af Torell från hans resor hemförda samlingar, vore dessa mera omfattande ocb upplysande, än några, som hittills af någon forskare blifvit förda till Europa från dessa högnordiska trakter.
Detta rum höllo de begge gamla trotjenarene heligt och de sörjde nog för att ingen fick bebo det. För Lucy var det välbekant, liksom de målningar som prydde detsamma, dem mrs Johns ofta förklarat för henne, dervid hon dock sällan underlät att tillägga, att det blott var en styggelse af menniskorna att framställa Gud med stort skägg och blå mantel samt påfven med nycklarne till himlens portar. Detta rum hade blifvit Lucy kärt och der älskade hon att tillbringa långa timmar, endera alldeles allena eller i sällskap med Alice, då de begge lyssnade till gamla Jennys berättelser om modrens död, om Guds nåd och rättvisa samt om påfvens oförskämdhet att tro sig vara en så helig man, ehuru han ej var annat än en skamfläck för kristenheten. Lucys lynne var mycket stämdt för religionen och det var underbart att se huru allt nytt, hon i detta ämne fick höra, gaf hennes barnsliga tankar sysselsättning, och huru ofta för hennes ålder öfverraskande anmärkningar förvånade hennes gamla lärare och lärarinna. En månad hade förflutit, sedan lord Suffridges afresa, när ett bref från honom anlände till mr Black, deruti denne underrättades att de efter en vecka finge invänta sitt herrskap. Allt var i ordning, och nu voro de gamla ifrigt sysselsatta att ställa så till, att Lucy skulle göra ett godt intryck på sin styfmoder. Huru många timmar hade ej de båda gamla tillbragt under allvarsamma rådplägningar om hurudana kläder de skulle låta göra åt den lilla flickan; Myladys gamla garderob hade blifvit framdragen och bland hennes klädningar och spetsar hade man utvalt dem som bäst ansågos passa för Lucy. Nu voro alla i ordning att emottaga sitt väntade herrskap; betjenterne stodo iklädde sina galadrägter; mr Black hade prydt sina gamla vador med ett par silkesstrumpor, sina skor med stålspännen; resten af kostymen utgjordes af svarta sammets knäbyxor, rock af samma tyg, samt hvit väst och halsduk. Mrs Johns hade påtagit sin svarta sidenklädning och hvita tyllmössa samt höll vid handen den lilla Lucy, hvars blonda lockar nedföllo på en bländande hvit hals.
Ni är stum af förvåning, senhor, ser jag, återtog Elvira, som tycktes länge saknat någon, för hvilken hon kunde meddela sina känslor. Har ni någonsin hört talas om en så ovärdig behandling, en så grym, så oerhörd skymf? Jag var nu utkastad i verlden, utan slägtingar och vänner, ett mål för det allmänna föraktet. Jag skulle på köpet hafva dött af hunger, om jag icke händelsevis hade erinrat mig den fordna ägarinnan af detta hus, som jag i min ungdom sett i Santos, och med hvilken jag räknade någon slags slägtskap. Hon upptog mig visserligen med godhet, och älskade mig verkligen, näst efter sina höns och knähundar. Men store Gud! hvilket lif, hvilka dagar väntade mig nu! Än skulle jag deltaga i hennes ändlösa böner, än höra hennes enformiga prat, än sjelf berätta hof-historier, eller tala om den gamla Andrada, i hvilken hon för ett halft århundrade sedan lärer varit förliebt. Äfven er kom hon ihåg, Dom Agostinho, och hundrade gånger har jag hört henne berömma ert hyggliga utseende, er höflighet, men klandra ert alltför brådstörtade afsked. Sålunda lefde jag några månader, ifall sådant kan kallas ett lif. Nu är hon död, den goda damen, sedan hon gjort mig ett litet testamente; hennes hundar och alla hennes fåglar, som så länge plågat mig, lät jag skaffa ur huset, men ödsligheten och tystnaden blef derigenom endast ännu odrägligare. Der har ni min historia, senhor! Hvad skall jag nu företaga mig? ty ni finner, att jag icke kan uthärda längre i detta spindelbo. Endast en tanka håller mig ännu upprätt: det är hoppet om hämd. Men huru skall jag tillfredsställa denna törst, Villaflor? säkert är i alla fall, att jag icke skall dö, förr än denna törst blifvit släckt. Agostinho bugade sig till afsked. Nej, senhor, ropade den vackra furien ånyo, lemna mig icke så hastigt; ni är den ende, som sedan min olycka visat mig den minsta höflighet, det ringaste deltagande. Gå icke från mig så hastigt, unna mig ännu några timmar! Ni kan icke vilja resa denna mörka afton.
Sedan Herr HofCancelleren blifvit på vanligt vis utbeledsagad, upplästes och Indes på bordet Kongl. Maj:ts Högstberörde Nådiga Propositioner. Föredrogos ånyo och biföllos följande StatsTJtskoLtets den 17 sistlidne Junii af - Den 13 J u 1 i i f. m. 2 '9 gifne, och den 3 dennes på bordet lagde, Utlåtanden: N:o 174* Angående i fråg asta i ld belöning för Assessoren J. P. Juringius. I anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss af haudlingarne i målet, angående inköp af Hemmanet Mellby för Staden Strömstads räkning, utaf allmänna medel. Företogs till pröfning StatsUtskottets den 17 sistlidne Junii under N:o 176 afgifne, och den 3 dennes på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets under N:o 58 förut meddeldte Betänkande, angående väckt fråga om de så kallade Djeknepenningarnes upphörande. Grefve SpensGarl Gustaf: De skäl som i detta ämne blifvit anförde så väl vid Motionens remitterande, som vid återremissen af Utskottets första Betänkande, synas mig så mycket öfverväga Utskottets i saraBetänkande uppställde och i dess förevarande Utlåtande åberopade skäl, att jag icke kan annat än yrka ett mot Utskottets mening stridande beslut. Det kan icke vara likgiltigt hvarken, om beskattningssättet blir tryckande, eller om det blir inveckladt. Förevarande fråga är visserligen i förra afseendet obetydlig, och kan ej medföra någon 210 Den i3 Julii f. m. synnerligt tryckande inverkan på de skattdragande; men desto vigtigare är den i det afseende, att Djeknepenningarne, såsom de nu utgå, göra skatterne och räkenskaperne invecklade. Det tyckes vara temmeligen onyttigt, att för en skatt af i runstycke för hvarje person hafva en serskild column i Debetsedlarne och Räkenskaperne. Hvad Consistorierne genom
I detta stadgande skulle jag vilja föreslå det tillägg, att utminuteringsoch utskänkningsrätten öfverlåtes på 3 år i sender, emedan om en dylik bestämmelse icke inkommer i §:n, bör man, ehuru det icke är tydligt uttryckt, likväl af det hela kunna sluta dertill, att auktion å utminuteringsoch utskänknings-ställen årligen skall hållas. Det torde vara gifvet, att, om uplåtelsen af dessa försäljningsrättiglieter sker endast under ett år, man icke kan ega hopp, att få någon person, som vill up offra sin tid åt en näring, från hvilken han riskerar att följande året blifva skiljd. Dertill kommer att på de flesta ställen, der dylika rättigheter hittills blifvit bortauktionerade eller utarrenderade, sådant skett på 3 år i sender. Således tror jag, att man bör öfverlåta åt Magistraten alt besluta, om rättigheterna skola utarrenderas på 1, 2 eller 3 år i sender. Derefter kommer 2:ne så lydande meningar: ”Magistraten och stadens äldste bestämma om flera rättigheter skola utbjudas samfäldt i ett utrop eller hvarje rättighet serskildt. I händelse dessa myndigheter äro härom af olika meningar, skilje K:s Beflude dem emellan”. Dessa båda meningar anhåller jag måtte få ur §:n utgå. Den första af dem tillstyrktes i Utsk. af det skäl, att man ville bereda en möjlighet för bolag att öfvertaga bränvinsförsäljningen inom städerna, men jag anser det likväl bättre, att man då i ett morn., hvartill jag vill upläsa ett förslag, rent af uttrycker sådant. Detta mom. skulle då så lyda: ”Bildar sig i stad bolag för öfvertagände af all den minuthandel med eller all den utskänkning af bränvin, eller af beggedera, hvilka eljest skolat, enligt nästföregående mora., på auktion derstädes utbjudas, må Magistraten, sedan stadens äldste hörde blifvit, härom med bolaget, utan föregången auktion, sluta aftal för högst tre år i sender. Härvid får dock afgiften ej bestämmas lägre, än sammanlagda beloppet skolat, enl. 16:de§:n, minst utgöra, i fall försäljnings-rättigheterna varit åt serskilda personer uplålna”.