Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ridderstapet och Adeln stulle finna den af mia nu föreftagne Wal - Acten lika nödig och lika härledd af föremälets wigt, som den tilsörene utfärdade Afsättnings-Acten, tager jag mig den friheten framställa, om icke et serskildt Riksens Ständers stadgande kunde ivid Wal-Acten bifogas, innebällande någre puncter i likställighet med de önskningar och afsigter jag ofwanföre yttrat, at Riksens Ständer lära förbinda med deras nu gjorda Wal. Detza puncter anser jag kunna pä följande sätt uprättas: i:o) At inom en bestämd tid, räknad ifrätt Wal-dagen, den nu utkorade thron-arfwingen inbjudes sig i Riket infinna; 2:0) At r likhet med hwad Regerlngs-for-» men i afseende pä Konungens wistande Utrikes stadgar, äfwen de willtor bestämmas under ' hwilka den walde Kron - Prinsen kan resor kiloin Riket företaga; och z:o) At dä Regeringsformett endast bestämmer kuru en omyndig Kron-Prins bör wlv ärendernas skötsel tilwänjas, det mätte nu serskildt - §86 Dsrr 21 Julik. stridt stadgas, huru dcn Kron - Prins Riksens Ständer denne gäng utkorat, (bwilken såsom recan Lil ären fullmyndig i Riket inkommer, men dock säsvm främling ej kan äga tilräckelig kunskap om utofningssärtet af wara Lagar och Författningar) mätte om ärendernes behöriga gang hemta underrättelse. DeHa tankar underkastar jag Högloft. Ridderftapets och Adelns uplpsta stärstädande; men jag styndar at med detsamma upriktigt förklara, at jag stall fästa intet wärce wid min framställning i fall den icke af mer erfarne män skulle anses wälgrundad och gagnelig. Winner den Högloft.
Uti Nådig Skrifvelse af den sistledne Februari, har Kongl. Maj:fc tillkännagifvit sin höga åsigt vara, att bränvins-bränningens förening med jordbruket, eller den egentligen så kallade husbehofs-branvins-bränningen, vore att anse såsom en hufvudsaklig anledning till den ökade branvins-consumlionen, samt ”alt bränvins-brännings-rättighetens skiljande från jordbruket och förvandlande till en högt beskattad, och jemförelsevis lättare controllerad fabriks-näring, skulle biand alla medel, hemtade från den ekonomiska lagstiftningens område, verksammast bidraga till det ondas botande. ” Äfven inom Riks-Stånden har denna mening visat sig vara temligen allmänt rådande, och finnas skälen dertill fullständigt utvecklade i en stor del af de yttranden, hvilka åtföljt återremissen af de förenade Utskottens Betänkande N:o i. Då härtill kommer, att den hos oss i detta lall Sih. till 11. St. 4 Häjtef, ti6 Bevillning?;- samt Allm. Besa.- och Elon.-Utskottens Utlåtande, JY:o 5- gällande lagstiftning ingalunda uppfyllt nationens förhoppningar, hvaremot den i Preussen och andra främmande länder införda frihet i bränvinsbränningen visat, så väl i moraliskt sora ekonomiskt hänsende, lyckliga följder, torde intet vidare behöfva anföras till stöd för hufvud-grundsattsen i det förslag, hvilket jag vågar lxärmed vördsamt underställa. Rikets. Ständers upplysta pröfning. Förslag till forändrade föreskrifter, angående grunderna och vilkor en för bränvins-bränningens utöfning, samt afgifterne derför. t Första Artikeln. Om brån viris brännings-rättigheten r« Brån vins-bränning eller deslillering af hvad tjenligt ämne som helst skall, mot de afgifter och öfriga vilkor, här nedan föreskrifva»', vara hvarje, enligt §. 2, dertill berättigad medborgare tillåten, utan inskränkning till tid, sätt eller pannans rymd. §. 2.
Härads hofdinge-räntan, Tingsgästriings-penningar och Djeknepenningar m. m. ; utan ock allmänna Lagert på andra ställen i ByggningaRalken, såsom i 23 Gap. 3 §. om Häradsskall, och i 15 Cap. 4 om Skogseld, stadgar enahanda grund för 1"LagUtskottets Betänkande N;o 5. 9 för fördehungen af den arbetsskyldighet, som i dessa fall är ålagd; k) Att stadganden,' som hvila på en och sam» ma, fastän tilläfventyrs origtig, grund^ satts, efter Utskottets tanka, ej böra partielt förändras, utan alla förblifva beståndande intill dess grundsattsen upphäfves och förändringen kan blifva allmännelig ; t) Att dessutom, vid granskning af det stadgande, mot hvilket anmärkning nu är gjord, ur sigte ej må lemnäs, att de prrestationer, som utgå efter hemmantalet, nemligen byggnads-materialier , körslor och annan kostnad, äro, i de flesta fall, så ojemförligt större och mera betungan. de, än den efter matlag utgående dagsverksskydigheten, att den lindring en egare af flera mantal möjligen får i sist-' nämnde afseende till godo njuta, hvarken kan anses obillig eller förtjenar synnerlig uppmärksamhet; d) Att då, genom serskild författning, Kongl. Brefvet den 4 Maj 1759, redan är förIdaradt hvad med hemmantal i detta Bagens rum förstås, nemligen oförmedladt mantal, samt hvad Bruk och Qvar» Bihang till Rikt-St.
Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Lagsamt Allm. Besv. o. Otc. Utsk. Uti. N. o 4,1, 53 omvexlande värde skogs-lolterne, vid nytt skifte, kunna ega genom delegarnes olika hushållning med skogen sedan förra skiftet, hvilket vid många lillfällen kunde göra utbyte mindre billigt; men denna grund saknade all tillämplighet för de afhrukade deJarne af skogsskiften, hvilka undergått odling och således icke längre utgjorde skogsmark, hvartill kom, att dessa delars indragning i inrösnings-jorden mången gång kunde göra delningen lättare och beqvämare för hela Skifteslaget, och att Skiftes-författningen icke horde lägga hinder i vägen för Skiftesmännens omtanka i denna del. Enär det likväl lärer stå fast, att Skiftes-Stadgans föreskrifter uti ifrågavarande fall innefatta rubbning af den allmänna regeln om skogs-skiftes oföränderlighet, som uti 12 Cap. r § blifvit antagen, anse Utskotten, under åberopande af de skäl förra Betänkandet innehåller, sig böra förnya deras deri gjorda hemställan, att 10 Cap. 3 § samt 12 Cap. 3 § sista Mom. i Skiftes-Stadgan må helt och hållet upp liäfvas. Serskildt har Herr Friherre Wrangel, yrkat, att en 5:te § måtte i detta Capitel -tilläggas, af följande lydelse: vGode Män och Landtmätare böra pröfxvaj hvilka Jlygsandsfått icke få odlas.11 54 Lag-samt Allm. Desv. o. Oec. Lisk. Uti. N. o 4*.
Hans tjenstebefattning är fullt ut jemförlig med hvilken Kont.Chefs-befattning som heldst inom Krigslörvaltningen, och likväl har Utsk. föreslagit en aflöning, som icke ens motsvarar hvad Notarierne inom samma afdelning hafva. Utsk. säger visserligen »att icke någon definitiv reglering af tjenster och löner f. n. bör ega rum, utan endast att tillses må att, med afseende å närv:de förhållanden, personalen erhåller en billig förhöjning i nu innehafvande löneförmåner». Förhållandet är dock verkligen sådant, att nuvar:de adjutanten icke har någon annan inkomst än den som beredes honom af hans kaptens-peusion ur Arméens Pensions - D en 8 Jull. 23 Kassa och det arfvode som K. St:r nu åt honom behaga anslår Det kan visserligen tyckas vara en ganska stor förhöjning, när man jemför 2,000 ltdr med 750, men ieke bör man mäta efter denna grund; hans ansvarsfulla befattning är sådan, att den med allt skäl kan rättvisa en högre aflöning än den sorn Utsk. föreslagit. Jag yrkar således att R. o. Ad. måtte bifalla hvad K. M. begärt. Hr Printzensköld: Jag tror att hvad Hr Klint här har anfört, förtjenar allt afseende. Intendenten är på sätt Hr Klint erinrat, Chef för ett Kontor. För KontorsChefer i allmänhet har K. M. föreslagit och StatsUtsk. jemväl tillstyrkt 3,500 Rdr som lön på stat; då må det väl vara med billighet och rättvisa öfverensstämmande, att den som fordom kallades Adjutant, men rätteligen bör kallas Intendent, får en aflöning som står i riktigt förhållande till den befattning som han har sig anförtrodd.
Ved och Ljus till Herr Contre Amiralen m. m. G• af Klint och för dess Contoir i och för fortsättningen af Sjö Chartee Verket, likmätigt Kongl. Brefven den 22 Januarii 1811 samt den 18 Junii 1818 och den 19 Februarii 1819, hvilken utgift förändrar sig efter Markegången å berörde articlar, menför 1821 utgjort 202 R:dr 16 Sk. samt 3:o ersättningen till Trädgårdsmästaren vid f. d. Kongl. Trädgården Nils Fogelström för å lön åtnjutne 12 famnar yed a 5 R:dr, tillsammans 60 R:dr om året, i4S8 Stats-Utskottets Betänkatiden. i följd af Kongl. Brefvet den 22 Sept. i8i3, hvarförutan Kongl. Maj:t genom särskildte nådige skrifvelse!’ å tittelns besparingar anvisat ett årligen bevilljadt arfvode åt den Tjensteman i Kongl. Kammar-Collegium, som haft sig uppdraget att på Advocat Fiscals Ämbetets vagnar handlägga frågorna, om kronans recognitions Skogar. J likhet med hvad Statsutskottet sig redan utlåtit, i anledning af Riksens Ständers senast samlade Revisorers anmälan, om den skedde anvisningen af bestämde årlige utgifter på denne hufvud-tittelns förmodade besparingar, anser Utskottet det den föreslagne reglering, eller öfverby ttning af de bland desse utgifter, hvilka äro af den beskaffenhet att de fortfarande skola utgå, vara nödig enär några besparingar å titteln icke kunna eller böra påräknas, utan anslagen, hvilka, till större delen icke annorlunda än förslagsvis kunna beräknas måste för möjligen större utgifter det ena året än det andra reserveras ; Och får Utskottet alltså föreslå , att ofvanberörde såsom bestämde årlige utgifter Herr Contre Amiralen af Klint samt Trädgårdsmästaren Fogelström personell för deras befattningar tillagde ersättnings belopp, måga uppföras å allmänna Indragnings Sta» ten, att utgå så länge de dertill äro berättigade.
Banquens yrkande , att nu genast få, jemte de öfriga Borg<märerne, godt* göra sig sin fordran af Måssan, är sä mycket mera utan skäl, som des förbindelse är att icke åteifordta Lånet förr ärt den bestämd') tiden, så vida säkerheten fortfar, hvi ket BmqUens Ombud åligger att tillkännagifva: Då tådant icke skett, och då Riksens Ständer ä nu vid sitta Riksdag förklarat sig äga säkraste anledning till stort gagn af detta företag, och som hittills blifvit med deras bilall bedrifvitj så är det obehörigt af Utskotten , att taga sådana mått och steg, som först kunna anses lagliga, när det vore af Ombudet tillkännagifva, att säkerheten upphört eller att Ständerne beslutit att Byggnaden skulle upphöra samt företaget nedläggas. Skulle allt detta, oaktadt Banquens rätt att deltaga i Massans delning, påstås, så finner jag icke att det bör kunna förnekas Borgenärerne, att äfven med Banquen få deltaga i dispositionen af Panten, Och som Banquen genom sin åtgärd tillräckligen tillkännagifva att den förmodar säkerheten hafva upphört, •å inträder det ögonblicket, då CanalVerket Den 17 Martil, e. m. till Creditorernes förnöj nde måste öfverlemna Instrumentalier, Mat. r:alier, liggande grunder m m., det enda, sorn af hela Verket kan vara af något värde, och en följd deraf lärer således blifva, upphörandet af detta företag. Hvad Götheborgs Discont angår, anser Utskottet dess ställning vara sådan, att den reder sig sjelf, hel 1st sedan Directionen förklarat, aft 6 procent erlägges för TreprOcentsSedlarne intilldess inlösen sker, hvarigenom dessa-Papper vunnit en sådan Credit, att de äro tjsnlige i allmänna Rörelsen. Samma förhållande blefve med Götha Canals Sedlar, om de med lika vilkor blefvo i Rörelsen i de bestämda 5 år.
Det egentliga fäsfcningshäktet förmäles bestå: i södra porten af 4 -små rum, hvilka såsom Länsfängelsen intagas af dem, som afstraffas med vatten och bröd eller skola hållas i enskildt rum; och, i norra fästningsmuren, af 6 stockhus, ibland hvilka endast sjukrummet och q.vinnornas fängelse N:o 10 äro ifrån de andra afskiljde; hvaremot de öfrige, eller numrorne 5,6,7 oc^ 9 äro s‘l belägne, att tvenne ligga innanför de andre, emellan hvilka fångarnes gemenskap är oundviklig, genom de med galler försedde öppningar uti mellanmurarne, hvilka för ljus och vädervexling till de inre rummen måste vara. Någon annan fördelning af fångarne vore således icke möjlig, än den som skett, att tvenne rum blifvit anslagne till fästningsfångar och de andra tvenne till Länsfångar, hvaraf åter uppkommit nödvändigheten, att till Artillerie-casernen i det så kallade Släborummet, hvilket år 18x1 blef provisoriskt upplåtet att förvara dem, som i det då förefallna upploppet deltagit, förlägga cessionanter och dem, som för Kronobalancer, edsöre, lurendrägeri och seglationsbrott blifvit dömde till häkte, och att de fleste bysättningsutslag sakna verkställighet, emedan sådan ej kan ega runi förr än under-executorn sig förfrågat och ifrån Konungens Befallningshafvande erhållit besked derom att någon af de tvenne platserne i gäldstugan blifvit ledig. Artillerie-Befälet hade beklagat sig öfver följderne af den beröring, som inom casernen vore oundviklig emellan gemenskapen och fångarne; och det menliga förhållande som för rättstillståndet uppkomme deraf, att verkställande magten saknade medel att exequera laga kraft^tinna beslut, vore utom allt tvifvel. Hos Kongl.
Häruti instämde Herr Prosten Dedekind. Af Herr Rosenblad, Bernhard: För min del anser jag ifrågavarande Creditivs belopp hafva bordt af Utskotten föreslås till en och en half Million Riksdaler Banco, och att samma Creditiv måtte till Kongl. Majtts Nådiga disposition öfveriemnäs, utan nnnat vilkor, än att Staten icke omedelbart deltager i Spanhmllshandeln,' samt under yttrad önskan, att Kongl. Majit,’ i händelse detta Creditiv kommer att lyftas, täcktes vid användandet vidtaga så - Bil. t. StatsBancos. Oec.-Utsk. Uti. N:o 113. n tiana åtgärder, som, med minsta förlust för Sta» ten, bäst uppfylla det åsyftade ändamålet; hörandes för Creditivet ärlig redovisning af Stats-Contoiret afgifvas, till gransknings undergående i Kongl. Kammar-Rätten, samt af Rikets Ständer eiler deras Revisorer. I fråga om Greditivets belopp, instämde Riksdags-Fullmagtigen Petter Andersson frän Halland i den af Herr Kammarherren Rosenblad yttrade tanka. Af Herr Professor Gravander: Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottet synes mig constitutionelt kalladt att med Högloflige Stafsoch Banco-Utskotten öfverlägga och afgifva utlåtande öfver förevarande vigtiga Statsosconomiska ämne. 'Målet är visst till sin natur ett önskningsmål; men det tillkom► mer Oeconornie-Utskottet att utlåta sig öfver nyttan eller skadligheten af en väckt fråga, äfvensom öfver medlen att befordra den, förra och att afvärja den senare. Före hållen öfverläggning kari intet beslut lagligen fattas. 43 §. Riksdags-Ordningen måste alse icke blott gemensam öfverläggning, utan gemensamt beslut. Sådana upplysningar kunna under gemensam öfverläggning gil vas, att ändring i förr fattadt beslut blifver nödig. Det synes ändamålslöst att tillkalla ett annat Utskott, om definitivt beslut är redan fattadt. Oecuuoinie - ia Bil. t. StatsBancos. Oec.-Ultb. Uti. N:o nS.
Intill dess fortfar mitt påstående, alt Herr Hjertås motion icke allenast är Grundlags-enlig i yttersta grad, utan ock den nyttigaste motion, ' som någonsin blifvit gjord, och att den hade fÖrtjenat en ordentligare behandling. Jag skyr ej att förklara, alt jag i denna åtgärd anser mig behöfva en garanti för sådane önskningar, som förra Ständer utan påföljd fått afgifva, och vi kanske kunde finna oss föranlåtne att förnya. Jag ber, att vi en gång för alla måtte komma öfverens, att ej nämna Konungens namn, till motsats för den mening, att då bär är fråga om garantier, man ej kan vara Honom lika tillgifven. Jag svarar den värde 368 Den 12 Januarii. Ledamot, som yttrat, att de blott då voro nödvändige, när vi hade en Konung, som ej kunde styra Riket, att Statsförfattningen likväl föresett utväg att göra en sådan händelse så oskadlig som möjligt, och att allt livilar på Rådgifvarnes ansvarighet. Således är Konunga-namnets användande en sköld, som man i första utvecklingen kan nyttja till förkrossande af en motståndares mening, men jag hoppas och tror, att vi hunnit den punkt, då dessa uttryck ej till förledande verka på mängden. Herr Hjerta har sagt, att han vädjar till folket. Jag vädjar ock till det, äfven om jag skulle få erfara de vidriga uttrycken af folkförvillare, hvilket alltid varit min lott, och ett Riksdagsmanna-arfvode, som den sjelfskrifne representanten måste nöja sig med, enär han ej till styrka för sina meningar har folkets val att stödja sig på. Jag utbeder mig, att Ridderskapet och Adeln täckes fästa synnerlig uppmärksamhet på Herr Hjertås motion, och ej afslå den så lätt, som här blifvit framstäldt. Jag skulle utbe mig få fråga Eder, mine Herrar, huru snart Ni tron en StatsReglering kunna ankomma, som hvilar på myntregleringen, eller hvad Iliksdalern skall komma att gälla? Jag anser mig till en början icke behöfva veta mera, än hvad som fordras för Statens oafbrutna gång.
St:s granskning och beslut, hvadan jag, lika med en af reservanterne i Ranko-Utsk., anser friigan om lagstiftning i detta hänseende vara helt och hållet ”öppen”, och R. St. således icke bundne af deras vid sista riksdagen fattade beslut, sä mycket naturligare, som hvad R. St. kunde finna lämpligt, då fråga var om 12-talets bibehållande, det samma förhållandet måhända icke inträffar, då fråga är om 10-talets läggande till grund för systemet. Dä jag nu öfvergår till pröfning af Utsk:s på den K. propus:n grundade förslag, sä får jag till en början förklara min öfvertygelse derom, alt decimalräkningen, abstrakt tagen, äger uti all slags mätning och räkning ganska stora företräden framför hvarje annat räkningsoch mätningssätt, men då frågan blir om dess tillämpning, såsom system i vissa uppgifna fall. mäste åtskilliga dermed sammanhang ägande frågor lagas i betraktande. Sålunda tior jag att man, före en så genomgripande förändrings antagande, bör taga i noggrann! öfvervägande följande omständigheter: Första frågan blir då: AV/n man antaga att Svenska folket i allmänhet, sä väl inser fördelar ne af decimalräkningen, samt förstår att gära sig desamma till godo? SA vidt denna fråga icke kan för närvar, bestämdt jakande besvaras, tror jag att man med yttersta varsamhet bör gå till väga, då fråga är alt rubba förhållanden, som sä nära vext tillsamman med folkets vanor och bruk. Och utan att folket fattar en sadan förändrings fördelar, är det förgäfves man tror att genom lagstadganden kunna förändra dess vanor i dylika fall, utan då blir följden att. det nya räkningssättet blifver allenast en tillökning till de många gamla systemen som i olika orter ännu med traditionens hela makt vidhållas. Vill man således vinna detta önskvärda mål, decimalräkningens antagande af folket, sä tror jag man bör vidtaga några förberedande åtgärder, för ali lättfattligt göra fördelarne af decimalräkningen sä åskådliga som möjligt. Exempelvis ber jag blott att i detta hänseende fä nämna, att lill en början kunde, på samma sättsom vid sista riksdag R.
Sällskapspapegojan eller vattriga papegojan (på tyska wellensiltich), som här åsyftas, är ungefär så stor som en sparf, med långa spetsiga vingar och lång stjärt, vattrigt grön till färgen, mörkare ofvantill och gulaktigare på undersidan samt har vackra blåa fläckar på halsen och kinderna. Här i Sverige är denna fågel ännu jämförelsevis sällsynt, men så- väl i England som på kontinenten har den hastigt fått en stor spridning dels genom införsel från dess hemland, Australien, och dels genom uppfödning i fångenskap. En tysk författare beräknar, att i Tyskland uppfödas årligen bortåt 25,000 af dessa fåglar. Och ändock är det icke mycket öfver 50 år sedan det första paret, såsom en raritet, infördes till England och köptes af en grosshandlare Jamrach i London för ett pris af 468 kr. Numera köper man dessa fåglar för billi gare pris än finare kanariefåglar, nämligen för 8 å 12 kr. paret. Honan är dyrast, emedan hanarna äro talrikare än honorna. Hanar och honor kunna ej skiljas från hvarandra på fjäderskruden, men hanens vaxhud (den hud, som sitter vid näbbroten) är glänsande blå, medan däremot honans är grågrön, gröngul eller gråbrun. Ungarne skiljas, tills de hafva ruggat första gången, från gamla därigenom, att deras fjäderbeklädnad på pannan är grå, då de gamla däremot hafva gul panna. Sällskapspapegojans hemvist är, såsom nämnts, Australien, där hon lefver ett sällskapligt lif. Hennes flykt är lätt och vig, nästan påminnande om svalans. Hon springer lätt på marken och klättrar på träd och buskar. Äfven i fångenskapen tycker hon mycket om sällskap, och, om hon är van därvid, kan det medföra fara för hennes lif, om hon försättes i ensamhet. Om hon däremot som unge vänjes att försaka kamraters sällskap och man mycket sysselsätter sig med henne, kan hon blifva mycket tam. Man bar äfven exempel på, att hon lärt sig tala, ehuru sådana exempel äro sällsynta. I tidningen » Die gefiderte Welt » förekom år 1877 en berättelse härom af fröken Eugenie Maier i Stuttgart.
Drottningens kröning i hufvudstaden alt ske under innevarande riksdag; och skulle detta beslut delgifvas Medstånden samt, under förutsättning att de deruti komme att instämma, Expeditions-Utskottet anmodas alt till ltiks-Stånden skyndsamt inkomma med förslag till Rikets Ständers underdåniga skrifvelse i ämnet. 12 Prot.-Utdrag den 2 November 1859. Friherre Palmstjerna, Carl Otto. Gammal sed bjuder, att Konung skall krönas. Svenska folket har från urminnes tid velat högtidligen hylla den Konung, som bestigit thronen, vare sig med ärfd eller förvärfvad rätt; velat på sådant sätt ytterligare helga de band, hvilka fästa Konung och folk vid hvarandra med trohetens pligter och tillgifvenhelens varma känslor. Rikets Ständers sammanvaro bereder oss nu tillfälle att erinra om denna urgamla och vackra plägsed, då ett fritt folks uttalade vilja gifver åt Konungens Majestät sin högsta glans. Öfvertygad att Ridderskapet och Adeln delar denna tanka, föreslår jag: att Ridderskapet och Adeln måtte besluta, alt hos Kongl. Majit underdånigst anhålla det Kongl. Majit täcktes bestämma tid för Sin och Sin Höga gemåls, Drottningens, kröning i hufvudstaden, att ske under riksdagens lopp innan Rikets Ständer åtskiljas. S. D. Beslöt Ridderskapet och Adeln för sin del, att uti en underdånig skrifvelse till Hennes Majit Enkedrottningen Josephina tolka Ståndets deltagande uti den djupa sorg, som träffat Hennes Maj:t genom Hans Majit Konung Oscar den 1 istes död; och skulle detta beslut delgifvas medstånden och, under förutsättning alt de komme att deruti instämma, Expeditions-Utskottet anmodas att till Riks-Stånden skyndsamt inkomma med förslag lill Rikets Ständers underdåniga skrifvelse i ämnet.
Skall man åtminstone ej vara betänkt på att skaffa virke för behofvet, för att i kommande 48 H. 6 84 Den 2 November e. m. år, då större tillgångar möjligen medgifva, kunna tänka på sammansättningen? Oell stort annat lärer ej kunna erhållas för de 5o,ooo R:dr Utskottet tillstju-kt. Herr Hjerta tror ej, att vederbörande äro ense med sig sjelfve i frågan om Artilleriets organisation, emedan Artilleriet 1816 minskades och nu åter ökas. Det torde likväl ej vara Herr Hjerta obekant, att orsaken dertill, att Artilleriets nummerstyrka minskades 1816 var, att man derigenom ville bereda en möjlighet till löneförbättring för Befälet. Batterierne komrno härigenom att beslå af endast 120 Artillerister — i44 erfordras; och det är detta missförhållande, som nu blifvit rättadt. I motsatts med Herr Hjerta tror jag, att nutidens Artilleriorganisationer innebära något ganska bestämt, — vissa grundlinier äro uppdragna, som väl gifvas olika riktningar efter särskilt inverkande omständigheter, men hvilka dock följas. Herr Hjerta har vidare klandrat, att Utskottet ej upplyst, efter hvad modeller de nya pieserna böra tillverkas. Detta hade, förmodar jag, blifvit föga interessant för Rikets Ständer; för dem torde det vara likgiltigt att känna, om piesen är 16 eller 17 caliber lång, har 1 eller 1 i liniers spelrum, o. s. v. Om någon skulle önska underrättelse härom, kan jag dock upplysa, att en ny construction är bestämd, och att denna i Den i Movember e. m. 85 är ett medium emellan Hel vigs och Carclells constructioner. Uti hvad Herr Hjerta yttrat, att FästningsArtilleriet först horde sammansättas, närmare tiden för behofvet af detsamma, instämmer jag. Jag skall ej med visshet säga, men förmodar, att detta varit meningen, och hvilket äfven blir en nödvändighet, då ej mera än 5o,ooo R:dr erhållas; för dessa medel kunna blott förberedande åtgärder vidtagas.