Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
uppställde man nu såsom förstå grundsats, att de icke alis fingo ligga krigsskådeplatsen till last, att de i krig som i fred skulle underhållas omedelbart af regeringen. Denna falska humanitet, som ledde till förplägningen uteslutande ur magasin och därigenom till krigens utdragande på längden, hade sin grund i tidens politiska uppfattning och i härarnas sammansättning. Om man undantager förhållandena till Turkiet, så försvunno de stora politiska målen ganska snart efter trettioåriga krigets afslutande. Regenterna ansågo staterna mer eller mindre såsom sin enskilda tillhörighet, och de dynastiska intressena blefvo allena bestämmande i politiken. Man sökte sin styrka i förbund med främmande makter; diplomaterna uppgjorde krigsplanerna med hänsyn först och främst till bundsförvanterna, i synnerhet sådana, som kunde betala höga subsidier, och dessa planer gingo ofta ut på föga annat än att beröfva fienden bundsförvanter. Att obeslutsamhet och långsamhet i krigföringen skulle blifva följden häraf, säger sig själf. Fiendens tillintetgörande var ingalunda heller krigets måL Det skulle allt för mycket rubbat den för alla regenter viktiga politiska jämvikten. Man ville endast till en viss grad försvaga sin motståndare och gifva uttryck häråt genom eröfringen af en provins eller en fästning. Furstarna ansågo sig dessutom till en viss grad solidariska, och medlet för maktens upprätthållande låg främst i de af statskassan underhållna, dyrbara värfvade soldaterna, hvarför man visst icke åstundade tillintetgörandet af desse. Allt gick sålunda ut på att endast rubba motståndaren så mycket, som erfordrades för uppnående af det obetydliga politiska målet. Med den långsamhet i krigföringen, som blef följden af allt detta, och med de långa uppehållen på samma ställe, som däraf alstrades, hade det varit omöjligt att underhålla härarna af krigsortens tillgångar. Då härarnas sammansättning till stor del af löst värfvadt folk dessutom gjorde det till en nödvändighet att hålla dem väl tillsamman, kunde man icke heller sprida dem öfver ett större område för att därigenom bättre tillgodogöra sig tillgången på underhållsmedel.
Utom de af Revisorerne uppräknade slats-bidrag å tillsammans 190,036 R:dr banko, som Kongl. Maj:t, jemlikt protokollernc för den tid Revisorernös granskning omfattat, i Nåder beviljat, att för 24 särskilda väg-anläggningsoch vägförbätt - ö Stals-Ulskottcls Utlåtande .IS! 59. rings-förelag ulga utaf ofvannämnda till 115,000 lt:dr årligen under åren 1854—* 1837 eller tillsammans 460,000 R.dr bestämda anslags-summa, hafva, enligt till Fullmäktige, före nasti idel års slut, ankomna Kongl. Bref, följande anslag blifvit för enahanda arbetens utförande anvisade, nemligen: Inom Stockholms Län: för omläggning af vägen förbi åtskilliga backar mellan Stockholm och Walla gästgifvaregård R:dr 10,470. — för vägomläggningar och väg-förbältringar mellan Fittja gäst gifvaregård och Södertelje samt denna stad och Kumla gästgifvaregård » 13,330: —■ för dito mellan Södertelje samt Pilkrogs gästgifvaregård . » 13,300: — för väg-omläggning norr om Edsbacka värdshus å landsvägen mellan Stockholm och Rotebro » 323: — Inom Östergöthlands Län: för omläggning och förbättring af landsvägen från Norrköping förbi Mellby gästgifvaregård till Finspongs bruk . » 18,600: — Inom Kronobergs
De taäkar jag dä anförde hindra mig derföre icke alt fullkomligen, sörena mig med Herr Lieutenant staftiman och Grefwe Ola 6arllia i den öfwerlygelse, att det tifthöc ett fritt Folks Ombud, att anse bade Regeringens ärrader och Personer som föremal för Deras öfwerläggningar; men detta bör ske pä ett l gli.tt och cdnstilluions-mäsiigt särr, ej urarta uti egenmagc ga rä) obewisia tillwitelser och uttryck, emot någon Emleköinans personliga hed r och anseende. Sä högligen jag derföre conformcrar wig med Herr Lieutenant ?äk!mans princips sä litet tror jag den kunna häljöraS till ifrägawarande casus. Ha till yttrades mycket bifall. Herr Grefwen och Landt Marffalken. Dä Wr wid detca tillfälle warit sytzelsatte blott med en justering, hoppas jag Ridderjckapet och Adeln tillåter, att denna s-ck nu matte wara förbi. I -g får i dest ställe till Högloft. Ridderffapet och Adeln hemställa, emelt M.mori.k som i gär, sedan Herr Oichsriovalstr för nägra dagar sedan lämnat Riksdagen tili mig blist wit inlamnadt, i aksigr att efter justeringen af Protvcollet för dcn 4 December upläsas, af Ridderstapct vch Adeln till uptagande gillas eller ogiftas. Ätstillige yttrade sin önffan att sä höra detsamma. Herr Landt-Marffalkerr tilläde, art lär sin Dcn 14 December. 8Z7 sin esten des, skulle han anse dest upläsande sä mycket nödigare, svin detta MewHri^i eqenttligen innehöls le e» ayklae-els.' emer Herr Landt-Marsk.ttken tzels, men ,:ndcrsiä!de ftagan Ridderffapct och Aoelus ompe ösning. Hari-> id nykom mycken oro, hwarnndcr somlige hördes yrka dess upläsande, somlige yrkade uwtsallsen.
Efter några månaders uppehåll i Florens utverkades åt honom en befattning såsom attaché vid svenska legationen i Rio Janeiro, och med denna började G. att åter inträda i aktiv tjenstgöring. I anledning af den nära slägtförbindelsen emellan kejsaren af Brasilien och vår konungafamilj hade man från Stockholm sändt såsom ministeriel chargé d ’ affaires för ärendena kanslirådet Anckarloo, hvilken således blef Grusenstolpes chef. Under sin vistelse i Brasilien försummade G. hvarken tjensteåligganden eller studier af landets så väl politiska, sociala som kulturhistoriska ståndpunkt. Ty oaktadt han fullföljer sina i tvänne häften skrifna dagböcker, har han från denna tid upptecknat på franska iakttagelser i en särskild folio-volym med öfverskrift: Quelques Souvenirs de Brésil Vannée 1831. Den icke minst märkliga tilldragelsen under C: s ettåriga uppehåll i Rio Janeiro var utbrottet af revolutionen samma år. Han skrifver derom med brådskande stil: “ Kl. 9 om morgonen den 7 april. “ Revolutionen är utbruten i natt. Kejsaren har abdikerat och befinner sig i detta ögonblick med sin gemål ombord på ett engelskt linieskepp. Ännu vet man ingenting mer. Abdikeringen är till förmån för kejserliga prinsen. Allt är för ögonblicket lugnt i staden. Efter mord, röfvande, och gräsligheter af alla slag, som föregingo dagame före abdikeringen, har en djup stiltje inträffat. Men hvem vågar väl förtro sig till detta yttre lugn. Åtminstone hör icke jag till dem, som tro och säga att allt är härmed slut och allting skall gå väl. Tvärtom är just nu dörren öppnad till alla möjliga våldsamheter och en fullkomlig anarki. Att Grusenstolpe icke heller deri misstog sig, känner man af händelsernas gång efter revolutionen. För öfrigt meddela vi följande utdrag, målande i afseende på lifvet och sederna i Rio: “ Brasilianames hufvudsakliga nöjen — skrifver Grusenstolpe — äro dans, musik och bland de förnämare klasserna äfven höga spel.
I samma mån som behofvet vore vigtigt, i samma mån skulle detta bifall blifva lätt att erhålla; men då Representationen fordom vidtagit denna utväg, så har, ehuru det icke kan nekas, att Regeringen deruti haft sin andel, allmänheten sagt, att Representationen ensamt dertill varit vållande, och ingen har hos Konungamagten sökt ansvarigheten för åtgärden. Nu vill man likväl öfverflytta denna ansvarighet på Konungen, och detta oaktadt vårt samhällsskick är så litet utveckladt, att Nationen säkerligen icke skulle lägga ansvaret på Konungens Rådgifvare, utan på Konungen sjelf. Yådan häraf för Konungamagten sjelf vill jag I Den ii Mars f. m. söka förekomma och åberopar härvid, såsom bevis på den mindre utveckling af begreppen, till följd hvaraf opinionen icke skiljer emellan Konungen och Dess Rådgifvare, huru vi ofta sett och hört den tro göra sig gällande, att den, som talar emot llådgifvarna, talar emot Konungen. Vi hafva också sett, huru vid sista Riksdag Konungens Propos. om en för landet vigtig fråga, passevolancen, var beledsagad med StalsRådets enhälliga afstyrkande och tillstyrkande af ett alternativt förslag; men ehuru man i ett annat land häraf skulle väntat -det resultat, att Rådgifvarna lemnat sina platser, inträffade här att de alla qvarsutto. De gjorde ännu mera; de uppträdde till och med inför R. St. till försvar för det K. förslaget emot sitt eget; och då Konungens Rådgifvare sjelfve på sådant sätt uppfatta sitt kall, hindra de i sanning Nationell ifrån begreppet att skilja emellan dem och Konungen. Jag säger likväl ej detta för att såra Konungens Rådgifvare; jag tilIskrifver det den lilla utveckling, begreppen om vårt samhällsskick beklagligtvis ännu erhållit afven hos dem. Men efter dessa tilldragelser, och då jag väntar, att Nationen i alla Regeringens åtgärder skall se Konungen personligen, är det i enlighet med min erfarenhet härom, som jag hyser den öfvertygeisen, att Konungamagten bör aflägsnas från alla de misstankar och anledningar till missnöje, som skulle kunna härflyta från dess delaktighet i lagstiftningen för Banken.
Vill man dessutom utgå från den grundsats, att affärsmän skulle vara de egentligen styrande inom diskonten, månne man då icke kunde befara, att utskiftandet af verkets tillgångar icke alltid komme titt ega rum på det mest oväldiga och det för Banken mest nyttiga sätt? Anledningar skulle sannerligen icke saknas, att, vid ett eller annat tillfälle, den ene affärsmannen skulle, af en eller annan orsak, gagna den andra på bekostnad af sådane personers räll, hvilka måhända vore mera förtjente af det biträde, de påkallat, ån de, sorn i verkligheten blifvit understödde. Man skulle dessutom, genom antagande af detta förslag, fiånlräda en princip, som hittills alltid gjort sig gällande, nemi. att R. Stirs verk böra i alla sina grenar styras efter samma grundsats, enl. hvilken R. St. sjelfva fungera; och då hittills, efter hvad jag försport, Diskontverkets styrelse så val här i Slockholm, som i landsorten, väl och till del allmännas gagn fullgjort sina skyldigheter, vet jag icke något skäl all nu frånträda en grundsats, som sålunda länge gjort sig gällande, hvarföre jag också afstyrker bifall till Utsk:s förslag. För öfrigt har jag en anmärkn. att göra. Det står nemi. i nu gällande Reghle, att en af Bankens Fiskaler skall vara ledamot i direktionen. Han är en juridiskt bildad man, som kan gå Direktionen tillhanda med råd ochuplysningar vid sådana tillfällen, då juridisk bildning erfordras för att kunna rått bedöma den fråga, som till afgörande förekommer. Enligt BankoUtsIcs nu förevar:de förslag, är det visserligen icke omöjligt, att förse Direktionen med en så qvalificerad ledamot; men det är utsatt såsom en skyldighet för Bankens Fullrmge, att i Direktionen insätta en sådan ledamot. Följden deraf kan således blifva den, att Direktionen sammansätles af personer, hvilka visserligen ega affärsskicklighel och affärsvana, men deremot, då juridiska frågor förekomma till bedömande, hvarken ega den erfarenhet eller den genom studier vunna skarpsinnighet, som erfordras för alt kunna bedöma, kuru en fråga bör afgöras.
Genom skrifvelse af den 5 dennes liar jag erhållit befallning att inkomma med förklaring öfver en af Rikets Ständers Revisorer, vid granskning af allmänna medels förvaltning år 1858, framställd anmärkning, af ir.nehåll: »att för 5 stycken i Mariestads Elementar-läroverks egna kassa förekommande utgiftsposter, tillsammans 289 R:dr 77 öre, för ljus, ved och städning m. m., verifikationer endast i afskrift finnas räkenskapen bilagde, samt att berörde verifikationer, hvilka dessutom jemväl åberopas såsom bevis för utgifter från Läroverkets bibliotheks-kassa, äro högst ofullständiga, samt att, då för öfrigt dessa poster under granskningen måst från särskilda håll i räkenskapen uppletas, granskningen härigenom i betydlig mån försvårats.» Till en början torde det tillåtas att erinra derom, att Rektors-ombyte ägt rum sedan år 1858, hvadan förklaringen torde blifva mindre fullständig och upplysande, än eljest möjligen blifvit fallet. Att de i anmärkningen omnämnda original-verifikationer finnas i Läroverkets arkiv förvarade, synes af det här bifogade intyg. Att dessa originalräkningar icke blifvit räkenskapen bifogade, synes hafva föranledts utaf angelägenheten att kunna bemöta möjligen skeende förnyadt kraf af redan betalt belopp. Åtminstone minnes jag mig hafva för något år sedan hört dåvarande Rektor klaga deröfver, att en fordringsägare, som framställt sådant förnyadt kraf och blifvit besvarad med förevisande af den qvitterade räkningen i bestyrkt afskrift, ej velat obetingadt erkänna giltigheten af detta bevis öfver skedd liqvid. Ofver anmärkningen rörande verifikationernas ofullständighet synes ingen förklaring kunna afgifvas, då det ej närmare angifves hvari denna ofullständighet består. Hvad slutligen angår anmärkningen att de särskilda kassornas utgifter äro i verifikationerna sammanblandade, så är det helt naturligt, att en handelsman, som ej känner till de särskilda kassorna vid ett läroverk, helt enkelt debiterat Läroverket, hvarefter det varit redogörarens ensak att göra fördelningen. Mariestad den 19 December 1860. I största ödmjukhet, Iv. U. Sörensson.
R:dr, Utskottet har stödt denna förändring dels på den redan uppgifna grundsatsen om beskattningens fäktande, så vidt möjligt är, endast vid tillverkningen, dels också på tillförlitligheten af de beräkningan, hvarigenom Utskottet nu mera fått utröndt, att under en jemt tillåten Bränvins-Bränning och deraf följande oafkortad Pan - Den 2 5 Juli. 101 pannerymds-afgift, den på denna afgift anslag™ ne Samman 40-2,000 R:dr skall,till sitt fulla belopp inflyta. För att vidare bestämma fördelningen, af denna på Fränvins Pannerymds-afgiften beraknade Summa, har Utskottet haft under öfver™ läggning tvänne särskilta utvägar, dem Ut™ skottet förnämligast ansett förtjena uppmärk»; samhet, och hvilka bägge varit grundade på, förutsättning deraf att Kongl. Maj:t skulle i Nåder täckas göra afseende på Rikets Högloft. Ständers yttrade underdåniga önskan att Frän vins-Fränningen hela året må vara tillåten, derest ej särdeles nödfall, af sammanträffande missväxt och krig infaller. Den ena bland dessa utvägar har till hufvudsakeligt ändamål att bringa afgifterna för Fränvins-Pannor af olika storlek till ett sådant förhållande, att en progressift stigande beskattning för ökad Pannerymd väl må fortfara, men ställas icke såsom år 1812 skett * föga regelbundna afbrott, vid gränsen mellarf de största tillåtliga och de meddelmåttiga pannorna, utan i en Scala som, från de mindsta möjliga till de största lofgifna tillverkningsredskap, innehåller en och samma gradation, ehvad den, efter behofvet, kan komma att stanna på högre eller lägre belopp.
Ehuru jag och R. o. Ad:s pluralitet kunde vara färdiga att bifalla betänk., är det icke att förmoda, alt de öfriga Stånden skola göra det, och då torde det vara bäst, att betänk, äfven af R. o. Ad. blir återremitteradt. Jag yrkar således, att Utskrs hetänk. N:o 6 i första rummet må förekomma till öfverläggning. Hr Cederschjöld, Pehr Gust.: I likhet med den siste värde talaren bestrider äfven jag Hr Rosenblads förslag alt börja med hetänk. Jag anser nemi. betänkligt att besluta om realisationens verkställande på utsatt dag, innan man förut fått bestämdt veta, huru den skall verkställas. Jag skall, när betänk. N:o 6 förekommer, visa, huru ofantliga de vådor skulle vara, som vore att befara, i fall det förslaget skulle gå igenom. Jag skulle nemi., ehuru jag ali - 100 Den 5 M a jk f. m. tid varit en varm vän af realisationen, anse den såsom en riksolycka, om den skulle så utföras, sorn Utsk. föreslagit. Jag anhåller derföre, att betänk. Jf:o 6 må först blifva föredraget. Gr. Horn, Claes Fredr.: Jag har varit en bland dem, som yrkat, att utvexlingen ovilkorligen borde ske d. i Juli, eller den termin, K. M. föreslagit. Då jag gjorde detta, var det kanske af grundad farhåga, att hela realisationen kunde förfalla, i fall man icke ofördröjligen derom fattade beslut; men då jag nu har lika mycken anledning att frångå denna farhåga, yrkar äfven jag, att föredragningen må ske i den ordning, som af BancoUtsk. blifvit följd. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att uti grundlagarna intet hinder mötte att bestämma, hvilket af de 3:ne från BancoUtsk. inkomna betänk:n i myntbestämningsfrågan Ståndet önskade först låta sig föredragas. I anledn. häraf hemställde H. Ex., om B., o. Ad. biföll, att betänk. JN:o 6 först föredroges. Bifölls.
Men då alla Städer och Post-Förvaltare synas hafva lika behof och vara lika berättigade till ifrågavarande förmon, skulle kostnaden till inköpande af sådana Posthus och Boställen för Post-Betjeningen i alla Städer och på Landet, der Post-Contoir finnas, medtaga större summor, än Statens tillgångar nu synas kunna medgifva. Utskottet kan derföre icke gifva någon an» ledning dertill, och anser annan åtgärd uti före. varande hänseende ej kunna äga rum, än om någon påökning å Löner och hyresmedlen för Post-Inspectorer och Förvaltare rnå kunna bevilljas och de såmedelst sättas i tillfälle att förse sig med säkra Bostäder och Contoirsrum; derom Utskottet får sig närmare yttra, då det i frågan om Lönförbättringen i allmänhet, och deribland äfven för Post-Staten, afgifver utlåtande. Hvilket vördsamt hemställes till Riksens HöglofL Ständers närmare bépröfvande. Stockholm den 26 På Höglöfl. Bidderskapets På Högvörd. Prestock Adelns Ledam. Ståndets Ledarn, vägnar vägnar Carl de Géer. Gust. Murray. På Vällofl. BorgarePå Hederv. Bonde. Ståndets Ledam. Ståndets Ledara vägnar vägnar Garl Fr. Landberg. AndSandstén. C. Tunelius. Uppläst hos samtliga Riks-Stånden den 29 Maj. Riksens Högloft. Ständers StatsUtskotts Utlåtande, i anledning aj Herr Wilh. Elgenstjernns motion om en Minnesvård på Statens bekostnad ofver framlidne Hof Intendenten Sergel. Till StatsUtskottets åtgärd har Högloft. Bidderskapet och Adeln rémitterat Herr W'lh. Elgeästjernas
Majits beslut om Westgöta regementes uppsittning blefve kungjordt och intilldess uppsittmngen skedde; b) en fjerdedel af hästvakansafgiften från Westgöta regemente under hvarje af åren 1867, 1868, 1869 och 1870; c) de hästvakans-medel, som kunde komma att utgå efter år 1870 i afvaktan på nummerhästars anskaffande för bildande af en ny sqvadron; och d) de besparingar, som uppstode på befälets aflöningsmedel från uppsittningens kungörande till tiden fö r densamma; 16 E ap r di ti o nsUIs ko tj e ts Förslag till andor d. Skrifvelse, N:o 193. att de besparingar af indelta räntor, bpställsafkastning m. m., tillhörande Westgöta regementes gamla kavalleri-stat, hvilka nu inginge till Statsverket, skulle från och med 1871 användas för regementet; att rusthållame vid Westgöta regemente skulle kunna från Kronans förråd erhålla brukbara kåvallerigevärs-persedlär i utbyte mot silia nu egande ihfåhterigevärs-persedlar, på sätt af.K. K. Maj:t' närmare komme att bestämmas; att kontrakt skul|e: uppgöras med rustbållarpe vid Smålands Husarregemente, om erläggande af hästväkansafgift, samt regementet föiänÖräs till infanteri; i sammanhang hvarmed kontrakten vid Smålands Grenadiérbätaljon, nät de nuvarande tillänöaginge, borde uppgöras i likhet med dem för Husarregementet';'samt att rusthållarne vid Husarregementet skulle i Kronans förråd kunna göra utbyte af nu egande kavallcrigevärs-persediår emot infanteri-beväring, eftersom derom vidare af E. K.
den är hjärtat dess förklingar tystnat uppfyller förre ' n strängar Jag tillåter mig att här beröra en sak, som ligger nära det nyss omhandlade ämnet. Vi veta alla att öfver hela landet utgått en inbjudning till svenska folket att insamla medel till en minnesgåfva åt H. Konungen vid högstdensammes 25-åriga jubileum, hvilken gåfva H. M. ägde att efter eget bestämmande använda till något ändamål, hvarigenom dess minne hugfä- stes. Naturligt är, att Konungen helst önskar anslå denna summa till något, som så vidt möjligt kan gagna hela vårt land, och lika naturligt är då, att tanken fallit på detta ändamål, som i afton blifvit berördt. Jag är berättigad här meddela, det H. Konungens afsikt är, därest beloppet uppgår till en betydande summa, att använda densamma för att bidraga till hämmande och botande af tuberkulosen. Till att kvinnohänder, alltid redo att gifva, efter detta mer än någonsin skola vårt och ljuder ej för evigt har kärlekens bröst villigt mera, vår uppmaning eller vårt svaga ord. röst. öppnas, kräfves visserligen icke Vi ha dock icke kunnat underlåta att äfven i Idun, kvinnornas blad, gifva ett uttryck är glädjen, förgänglig förgänglig är lefnadens ljufliga är åt den tillfredsställelse öfver kungsbudet, som nu fyller landet. friden, sig såg allena. bekämpande. populära ne gått ut öfver allt vårt land, har " väckt underbara. ena stjärnan fann, denna grymt förhärjande landsfiendes — en ovanlig tillfredsställelse, ja, vi våga säga med en stjärnas de lefvandes Förgänglig Den — Kungsordet, som i dagarne i detta ämen bölja. var ej nöjd Ackordet — fråga, som för närvarande lifligare en entusiasm, den behjärtansvärda saken Hon En klara. ii sta år stundande regeringsjubileum. dölja. brinner, blå, Kungen har sagt det. ' fosterländsk kallt. på fästet består. nationalsubskriptionen för konungens nä- Karadja. blänkte som evigt kraftiga åtgärder, hvilka från vetenskapliga vibrera, stjärnor intet nena i vårt land, äro de omfattande och öga. det omätliga långt ^J^vå finns än någon annan torde sysselsätta sinflyta.
Fordom, såsom de fleste troligen hafva sig bekant, var det icke ovanligt, att icke blott Kronan för kronohemmanet!, utan äfven embetsman för sine indelta hemman samt rusthållare för sina augmentshemman, tillsatte åboer; ty så snart man hade fått sig räntan anslaget af ett hemman, ansåg man sig också berättigad att deröfver disponera, och dervid gick man tillväga pä samma sätt, som frälseägare gjorde med sine frälsebönder. Man uppsade hemruansåboerne och antog andra, som betalte bättre; och pä det sättet sökte man alt tillgodogöra sig hvad man fått. Hvad Kronans hemman beträffar så drefs denna industri vanligen af kronofogdarne eller landskamererarne. Men 1789 satte Konung Guslaf lil en damm för detta ofog. De som dä voro antagne till åboer försäkrades om ett fortfarande bibehållande af sin åborätt och ali endast genom domstols åtgärd kunna derifrån skiljas. Sedermera år 1S08 har en successionsordning blifvit fastställd, som ytterligare tryggar åboernes rätt. Att nu, när man borttagit tillfällen till missbruken från indelningshafvare och rusthållare samt frän Kronans betjente, låta detsamma fortfara för kyrkornes i Halland räkning, det är något, som för min uppfattning är högeligen motbjudande. Jag tager mig derföre friheten, att, jemte det jag tillstyrker
Rum för de personer, hvilka skola hafva inseendet öfver samt vården om Huset. 2:0 Att Fullmäktige skola, på RiksgäldsContorets bekostnad, låta besörja om Rummens inredning och aptering samt inköp af erforderliga Möbler och Inventariepersedlar. 3:o ( 65 ) 3:o Att, derest emellan Riksdagarne någon eller någre Comite'er af Kongl. Maj:t i Nåder varda tillförordnade, för hvilka erforderliga Rum uti Kronans Hus icke äro att tillgå, måga sådane, uppå Kongl. Maj:ts Nådiga tillkännagifvande härom, till begagnande af dessa Comiteer, uti ifrågavarande Hus hyresfritt upplåtas, men med de vilkor, som för öfrigt af Fullmäktige bestämmas. 4:o Att deremot skola de för RiksgäldsContoret hehöflige Rum och Lägenheter få disponeras uti General-Assistance-Contorets Egendom, i hvilket hänseende Fullmäktige äga att, på RiksgäldsContorets bekostnad, besörja om Rummens ändamålsenliga inredning. Börande ifrågavarande inredningar uti bägge Husen företagas så tidigt, att allt må kunna vara uti behörigt skick innan Rikets Ständer till nästa Lagtima Riksdag sammanträda. I sammanhang härmed, hafva Rikets Ständer jemväl förordnat, att sådane för Riks-Archivet tjenlig» Rum och Lägenheter inom General-Assistance-Contorets Local, [hvilka genast eller framdeles kunna blifva för RiksgäldsContorets behof umbärliga, skola Upplåtas till Riks-Archivet, att hyresfritt begagnas, samt, genom RiksgäldsContorets försorg, för deras bestämmelse inredas, i sammanhang med den öfriga inredningen derstädes för RiksgäldsContorets enskildta behof, då kostnaden för Archiv-rummen, hvilken bör blifva högst obetydlig, af RiksgäldsContorets medel godtgöres. 5 ( 66 ) Sjunde Afdelningen. Angående f. d. Filial-Disconterncs utredning m. m. §. io6.