Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ett sådant antagande har man likväl redan frånträdt genom beslutet att Läns - Den 7 Mars. 79 Notarier skola finnas tillsatte såsom Stålens tjenstemän, hvarigenom man erkant, att LandsSekret:ne hafva behof af biträde utaf en ny tjensteman, eller, med andra ord, alt hvad LänsNotarien skall i sin tjenst uträtta, öfverskjuter del, som skäligen kan fordras af Lands Sekret :n. Men är det nu rimligt, att LandsSekret:n, som iclsc aflönas för mera än hela sin egen förmågas användning för Statens tjenst, skall deltaga i aflöning lör hvad som behöfver göras mera än hvad han förmår? Om, oaktadt det erkännande, som redan, såsom sagdt, är gifvet, att LandsSekretme numera icke kunna medhinna, att, utan biträde af en ny Statens tjensteman, sköta LandsKansliernes göromål, man ändock skulle åberopa, att LandsSekretme tillförne måst hjelpa sig utan af Staten aflönade biträden, så torde jag få erinra, att det väl icke rättvisligen kan begäras, att en tjenst, beräknad att kunna sköta de göromål, som förekommo vid tjenstens inrättning för 1 å 200 år tillbaka, då folkmängden i många län icke var mera än hälften af de nuvar:de och målens antal kanske icke tiondedelen af det, som nu förekommer, skall allt fortfarande kunna medhinna alla de mångdubblade göromålen, utan biträde. Måste man icke i alla andra styrelseverk, efter göromålens förökning, äfven tillöka tjenstemännens antal; och i hvilket styrelseverk tillökas göromålen i samma grad, som hos LänsStyrelserne, hvilka måste taga befattning med nästan alla möjliga ärender? Vid jemförelse af LänsNotariens tjenst med LänsBokhållarens, invänder man kanske, att den sednare är i så måtto olika, att genom Landsh:gelnstrukt:n äro bestämda göromål vid LandsKontoret för honom anvisade, men så icke för LänsNotarien.
Hamilton har icke trott, att den äskade summan verkligen vore behöflig; men då utom den rasade bron flere arbeten återstå af kostsam beskaffenhet, tror jag icke att mycket skall blifva öfver. Beloppet är således icke taget ur luften. Arbetet har emellertid fullgjorts, och jag tror, att begäran om ytterligare understöd genom lån skulle hafva vunnit mera bifall, derest man icke gjort arbetet färdigt, utan låtit det ligga; men så har icke detta bolag bandlat, utan det har öpnat banan för trafiken. I afs:de på vilkoren, torde det visserligen synas billigt, om bolaget finge betala samma ränta som de andra; men jag ber att Den 19 December. få fästa upmärksamheten derpå, att genom R. o. Ad:ns beslut t förra frågan, har det då ifrågav:de bolaget fått sitt lån beviljadt till 6 proc., hvaraf 4 i ränta och 2 proc. i amortissement. Med anledn. af hvad jag nu yttrat vågar jag ytterligare anhålla om bifall till det förslag jag framställt. Gr Hamilton: Det skulle verkligen vara ganska illa, om del förhållande Hr Montgommerie omtalat, vore en regel, nemi. att sedan Staten beviljat ett bolag understöd för att arbeta, det sedermera alltid skulle erhålla ytterligare anslag. Så är visserligen beklagligen förhållandet med en mängd jernvägar; men jag vill dock för min del göra allt hvad på mig ankommer för att följa den i detta afs;de rätta vägen. Hvad nu det föregrde beslutet beträffar, så var det förra bolaget precist i samma predikament som NoraErvalla-bolaget, då det erhöll sitt anslag, d. v. s. att det byggde vägen annorlunda än som var beslutad. Hvad sistnämnde bolag beträffar, så är förhållandet så, att det visserligen betalar 4 proc. på de 100,000 Rdr, som det först erhöll; men på de 50,000 Rdr Bko betala de intet. Hvilken bana har så fördelaktiga vilkor? Jag vet ingen, och jag anser denna fördel vara så stor, att jag icke tror, det något anslag ytterligare bör komma i fråga. Jag framhärdar derföre i mitt yrkande om afslag. Gr. Sparre, Erik:
103:o af den 21 Oktober 1863, angående förändring af föreskrifterna rörande tjenstemannaeder och läkares edsförpligtelse. (142.) 1863 den 20 November i underdånighet anmäld, och underdånigt utlåtande infordradt från Justitie-kanslers-embetet, som under den 11 Juli 1865 sådant utlåtande afgilvit. 104:o af samma dag i fråga om förändrade föreskrifter rörande vården och förvaltningen af distriktoch sockenmagasiner. (143.) 1863 den 4 December i underdånighet anmäld, då nådig Kungörelse i öfverensstämmelse med Rikets Ständers förslag utfärdades. 105:o af den 11 November 1863, angående regleringen af utgifterna under Riksstatens Sjette Hufvud-Titel. (149.) 1863 den 13 November i underdånighet anmäld, då Kongl. Majit, jemte gillande af de beslut, som i afseende på Sjette hufvud-Titelns reglering blifvit af Rikets Ständer vidtagna utöfver de förslag Kongl. Majit i Dess aflåtna Proposition om Statsverkets tillstånd och behof framställt, befalde att innehållet af Rikets Ständers skrifvelse skulle vederbörande embetsverk till behörig kännedom och efterrättelse meddelas, hvarjemte i afseende å vissa delar af ifrå gavarande skrifvelse deraf föranledda särskilda beslut blifvit meddelade.
»Vi kunna ju tala derom sedan», sade han i likgiltig ton, »men först tror jag att vi gå ut i byn för att bese de förändringar, som blifvit gjorda under min bortovaro. Au revoir», tillade han med en artig bugning, och båda herrarne lemnade rummet. Då den unga flickan blifvit ensam, kastade hon sig tillbaka i länstolen, lutade hufvudet mot dess karm och tillslöt ögonen. Hon var den mellersta af tre systrar. Fadern var enkling, och döttrarna skötte hans hus. Inkomsterna räckte nätt och jemt till för de dagliga utgifterna samt till sönernas uppfostran. Döttrarna hade aldrig gått annat än i byskolan, men der hade Ida alltid varit den främsta. Till lynnet var hon icke lik sina systrar. Visserligen hade hon, medan hon ännu var frisk, dansat och skämtat som de, men hennes sinne var mera inåtvändt, och hon var road af studier, häri uppmuntrad af äldste brodern, som gaf henne böcker och goda råd. Före sin sjukdom hade hon stått illa till boks hos fadern, ty det der eviga »hängandet med näsan öfver böcker» kunde han icke tåla; det var bara tidspillan, och fruntimmer borde kunna taga sig till något bättre. Samma kunskapsbegär, som förskaffade bröderna loford och premier, inbringade således systern ingenting annat än snubbor och förargelse. Men oaktadt sin gnatighet var gubben icke hård, och när det enda af barnen, mot hvilket han ansett sig vara sträng, så plötsligt kastades på sjuksängen, greps han af en vidskeplig fruktan, att Gud för att straffa honom skulle låta henne dö. Derför visste han icke hvad godt han ville göra, och hon tycktes med ens ha blifvit hans hjertebarn. Det exempellösa tålamod, hvarmed hon led, var för honom ofattligt, och ibland när han gråtande satt vid hennes säng, var det hon som måste trösta honom genom sin glada vänlighet. Allt detta framkallade någonting snarlikt beundran. Han förstod icke, att han sjelf genom sin småaktiga despotism till den grad förbittrat hennes lif, att hon nästan ansåg sjukdomen som en lycka, bara derför, att den gaf henne tillfälle att följa sin håg för studier.
Tunaläns, Sevedes och Aspelands häraders fögderi en areal af 638,841 tunnland med en folkmängd af 41,228 personer, och Hand börds, Stranda och Norra Möre häraders fögderi en areal af 546,220 tunnland, med en folkmängd af 42,202 personer, hvadan äfven med hänsigt härtill cn förändrad reglering af dessa fögderier vore nödig; att, om desamma på nu föreslaget sätt ombildades till tre fögderier, hvartdera af dessa skulle komma att omfatta: eller så stor areal och så betydlig folkmängd, som skäligen kunde anses böra på ett fögderi högst belöpa, så vida Kronofogden skulle kunna medhinna att behörigen fullgöra sina mångfaldiga tjensteåligganden; att inom de inuti landet belägna Aspelands och Handbörds härader folkmängden förr varit ganska ringa i förhållande till arealvidden, men under de sednare femtio åren, i följd af betydliga nyodlingar, ökats i en särdeles stark progression eller med nära 50 procent; samt att dessutom lokala omständigheter förekomme, som försvårade tjenstgöringen för Kronofogdarne uti de två ifrågavarande fögderierna, enär vid kusten funnes, utom åtskilliga mycket besökta lastageplatsen flera köpingar med betydlig folkmängd och rörelse, der Kronofogdarne måste med mycket besvär öfvervaka polisen och ordningen, samt inom Aspelands härad låge Calmar regementes mötesoch vapenöfningsplats, Hultsfredsslätt, hvaraf, synnerligast under mötestiderna, för dervarande Kronofogde förorsakades en mängd resor och göromål. Tunnland. Innevånare. Tunaläns och Sevedes . Aspelands och Handbörds Stranda och Norra Möre . 404,400 med 26,717 488,296 „ 30,606 292,365 „ 26,107, Kongl. Maj:ts Nåd.
Yekergin, mun. Kametkuaurgin, äta. Yedlinedljourgin, tala. Mámmah, qvinnobröst. Mammatkóurgin, dia. Yéet, fot. Retschaurgin, stå. Yetkatjergin, ligga. Tschípiska, sofva. Kadljetschetuetjákurgin, lära sig. Pintekatkóurgin, födas. Kaertráljirgin, dö. Kámakatan, vara sjuk. Kámak, gudomlighet, tomte. Yáranga, tält. Etschengeratlin, lampa. Órguor, släde. Atkuát, båt. Anetljkatlj, metkrok. Anedljourgin, meta. Uádlin, knif. Tschúpak, Kúmeak, hund. Úmku, isbjörn. Rérka, hvalross. Mémetlj, säl. Kórang, ren. Gátlje, fogel. Enne, fisk. Gúrgur, dvergbjörk. Kukatkokongadlin, pilbuske. Gem, jag. Gemnin, min. Get, du. Genin, din. Enkan, han. Muri, vi. Turi, I. Máyngin, mycket. Pljúkin, litet. Konjpong, allt, alla. Etlje, nej. Métschinka, tack. Énnen, ett. Nírak, två. Nrok, tre. Nrak, fyra. Metljíngan, fem. Metande tschuktscher. sak kunde jag aldrig utröna, en oöfvervinnelig motvilja att vidare besöka tschuktsch-tälten, utan att dock hafva kommit i någon osämja med befolkningen. Den 5 oktober voro öppningarna mellan drifisfälten närmast fartyget betäckta med en ypperlig skridskois, hvilken vi begagnade för firande af en glad och munter skridskofest. De tschuktschiska qvinnorna och barnen sågos nu meta ismört längs stranden.
FRÖKEN närmar sig huggkubben, liksom dragen dit mot sin vilja. måste se... tyst! det kör en vagn derute lyss utåt, allt under det hon håller ögonen fästa på kubben och yxan. Tror Nej, jag vill inte gå ännu; jag kan inte... jag jag är så svag... åh jag skulle vilja se ditt blod, ditt kön simma i en sjö som den der... jag tror ni inte att jag kan se blod! Tror ni att din hjerna på en träkubbe jag skulle vilja se hela jag skulle kunna dricka ur din hufvudskål, jag skulle vilja bada mina fötter i din bröstkorg och jag skulle kunna äta ditt hjerta helstekt! Du tror att jag är svag; du tror att jag älskar dig, derför att min lifsfrukt åtrådde ditt frö; du tror att jag vill bära din afföda under mitt hjerta och nära den med mitt blod föda ditt barn och ta ditt namn! Hör du, hvad heter du? jag har aldrig hört ditt tillnamn du har väl inte något kan jag tro. Jag skulle bli fru »Grindstugan» eller madam »Sopbacken» du hund som bär mitt halsband, du dräng som bär mitt bomärke i dina knappar jag dela med min köksa, rivalisera med min piga! Åh! åh! åh! Du tror att jag är feg och vill fly! Nej, nu stannar jag och så må åskan gå! Min far kommer hem... finner sin chiffonnier uppbruten... sina pengar borta! Så ringer han på den der klockan... två tag efter betjenten och så skickar han efter länsman... och så talar jag om allt! Allt! Åh det skall bli skönt att få ett slut bara det ville bli slut! Och så och så blir det lugn... ro evig hvila! får han slag och dör Så bli vi slut allihop Och så krossas vapnet mot likkistan grefveslägten är slocknad och betjentätten fortsätter på ett barnhus... vinner lagrarne i en rännsten och slutar i ett fängelse! JEAN. Julie! Stoppa nu mjölnarn i säcken bara! bok i handen. Nu är det kungablodet som talar! Bra, fröken KRISTIN in kyrkklädd med psalm FRÖKEN skyndar emot henne och faller i hennes armar, liksom för att söka skydd.
Fullmägtig frän sin befattning, och i ro H. at meddela yttrande, huruwida en af Hof-Natten til answar fälld Fullmägtig, som öfwer Utflaget anfört underdåniga Beswär, ffulle under tfden wara ssiljd fran sin befattning ror Den 2 Mars. eller icke, ansäges olampelig, dä kevlxorc-E kjelfwe endast wörö Riksens Ständers Ombud, samt i följd af sistnämnde §. Hof-Rättens och Högsta Domstolens utlåtande, om de fallit til den anklagades befrielse, kunde blifwa utan werkan. Hära får Utskottet förklara, at enär den rättighet, kevisorerrik; i nyss upgisne fall skulle lemnäs, icke til nägon del innefattar egenskap af Domare-ätgärd, utan allenast kommer at utöfwas i, anseende til fortsättning eller uphörande af er förtroende, som, enligt Naturen af all Ombudsmanna-befattning, belt och hållit beror pa Hufwudmännen eller Riksens Ständer at afgöra, och ltevisorernc, j följd af deras updrag, at a Ständernes magnar gransta Fullmägtiges Förwalrning samt de sednares i kLZIernente grrrndade styldighet, at ställa sig kLvisorernes förestrifter til ofelbar efterrättelse, icke lärer wid utöfningen deraf kunna anses annorlunda, än såsom föreställande Riksens Stander, har Lag-Utskottet, som för öfrigt funnit det mindre passande, at en för gröfre förfeelsir mot Riksens Ständers förtroende under riltal ställd person fortfore i en missbrukad befattning, pa desse grunder ansett kevi8orernL böra äga den för dem i berörde matto pi-oMer-iäL rättighet; hwarföre Lag-Utskottet sörblifwer wid dess förra hemställan, urom någre ordalag, hwilka aro förändrade, som senare xroutwisar. - 'v
För dem af de mindre jordbrukarne åter, som ännu föreställa sig att husbehofsbränningen är förenad med deras egen eller kommitenters fördel och som finna sin ekonomiska ställning icke tillåta, att, utan någon ersättning upoffra denna fördel, bör, med afseende å statsverkets nuvarande tillstånd och jemväl derå ätt nya tillgångar genom en ökad skatt å brännvinstillverkningen kunna vinnas, lätteligen någon lindring kunna beredas i de bördor, som hufvudsakligen tynga ägarne till den mest beskattade jorden och arbetsklassen, som till större delen vid jordbruket sysselsättas, om de till ernående häraf väckta särskildta, motioner vinna behörig framgång, så torde de betänkligheter, som ännu hysas af en och annan bland våra medbroder i ett annat Riksstånd, varda på det mest ändamålsenliga sätt undanröjda och grunderna för rättigheten att tillverka och försälja bränvin derefter kunna bestämmas utan afseende å annat än det som länder till bela Svenska folkets båtnad. Konungen har i anseende dertill att ”flera jordbrukare högt upskatta de fördelar, som den s. k. husbehofsbränningen förmenas tillskynda landt^ bruket,” ansett densamma böra bibehållas, fastän densamma så som Konungen yttrar, ”gifver den minsta och sämsta produkten både i anseende lill varan och ajfallet, samt fordrar största quantitelen bränsle och arbete, samt dess inflytande på jordbruk och boskapsskötsel, äfvensom på landets ekonomiska utveckling i allmänhet (har) städse visat sig ej allenast icke gynnande, utan i hög grad skadligt.' Det nådiga afseende som Konungen, emot Sin Egen yttrade öfvertygelse om hvad som skulle vara för landet och de Svenska jordbrukarne sjelfva i allmänhet mest nyttigt, trott böra fästas å dessas egna åsigter, gör det till en ytterligare pligt för hvarje representant, som sjelf är jordegare, att i denna särskildta fråga uttala sin öfvertygelse, lietta torde ock vara destomera nödigt, som otvifvelaktigt tankarne i denna fråga ännu äro delade och innan man känner hvad majoriteten inom Riks-Stånden härom tänker, det blifver svårt för det särskildta Utskott som skall behandla ärendet, att upgöra ett förslag som har utsigt att vinna bifall.
Det förefaller åtminstone mig besynnerligt att, exempelvis här i hufvudstaden, der bevillningsstämpelns åsättande försiggår i Riksg.cont., kortfabrikören, Den 2 December e. m. efter att hafva inbetalt medlen till ett verk, som lyder under K. Stats-cont., skall kunna infinna sig i Riksg.cont. med tillsägelse, att så och så många kortlekar skola derstädes utan all afgift för hans räkning stämplas. Slutligen får jag göra anmärka, deremot, att Utsk. föreslagit en tid af endast i månader för omstämpling af redan stämplade kort. Denna tid anser jag vara alldeles otillräcklig, emedan det sannolikt ej lärer medhinnas att inom ifrågavar. korta tidrymd kunna omstämpla alla förut i Riket tillverkade oförsålda kort. På grund af hvad jag nu anfört får jag vördsamt anhålla om Hr Frih. o. Landtm:s propos. till återremiss af detta betänkande. Gr. Mörner, Joh. Aug.: Jag skall visserligen icke motsätta mig en återremiss; men ber dock att få besvara de anuiärkmr, som blifvit gjorda. Den siste talaren har anmärkt, att den förhöjning i stämpelafgiften, som vid sista riksdag lades å spelkort, snarare befordrat än hämmat försnillning af samma afgift. Jag har försökt att reda detta förhållande och dervid funnit, att före sista förhöjningen i stämpelafgiften uppgick denna afgift till ungefär 900 r:dr årligen, men efter densamma har den utgjort icke mindre än circa 9000. Oaktadt stämpelafgiften vid förra riksdagen mer än fördubblades, höjdes likväl den behållna inkomsten deraf till tiodubbelt belopp. Jag tror att lika orsaker skola frambringa lika verkningar, om man nu fortsätter i samma riktning. Det är väl sannt, alt en förhöjning i den nuvar. afgiften af 1 sk. kan anses något hög, men jag får äran upplysa, att kortfabrikanterne blifvit vid denna riksdag gynnade på annat sätt; man har ibland annat befriat dem ifrån exporttull å de kort, som skickas utomlands.
Bi/i. till R. St. Ant. till Exp.-Utsk. d. 11 Aug. 1857, kl. X e. m. Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om beviljande, för Mynt-verkets behof, af ett räntefritt lån från Banken ä 50,000 B:dr R:mt. Hos Kongl. Maj-.t har Öfver-Direktören vid Myntoch Kontroll-verken, i sammanhang med afgifven embets-berättelse, angående de under sednare hälften af nästlidne år vid nämnde Verk utförda arbeten m. m., gjort underdånig framställning om vidtagande af nedanomförmälda åtgärder, hvilka funnits dels oundgängligen nödiga, dels ock i allmänhet af behofvet påkallade, för att bringa Myntverket i fullkomligare och mot tidens fordringar bättre svarande skick, än för närvarande, nemligen: Ombyggnad af silfversmältnings-verkstaden, kopparsmältugnen och tillvärmnings-ugnen för silfvertenarnes utvalsning, reparation af gamla verkstadshuset, uppbyggande af 2:ne vedskjul, anbringande af gaslysning, anskaffande och uppsättning af en 45 hästars ångmachin samt ombyggnad af utvexlings-verk och axelsträckning, äfvensom anskaffande och uppsättning af en ny stor prägel-inachin samt 2:ne krans-machiner jemte en gröfre sax. Och som för dessa åtgärders verkställande, enligt uppgjorda beräkningar, erfordrades en summa af 38,346 R.dr, men Mynt-verkets tillgångar, hvilka den 1 Januari 1850 utgjorde 65,086 R:dr, under de sednare åren oupphörligen minskats, så att de den 1 Januari innevarande år uppgingo till endast 38,445 R:dr, allt B:ko, och någon ytterligare nedsättning af samma tillgångar icke kunde ega ruin utan verklig fara för omöjlighet att fullgöra de myntnings-skyldigheter, Verket ålåge, samt Bih. till II. St. Prot.
M. ville till Rikets näst sammanträdande Ständer i Nåde* allåta Proposition i ämnet, så att vid nästa Riksdag definitivt beslut, rörande besagde företag, må kunna fattas. Hvad angår de uti E. K. M:s Nådiga Proposition ifrågaställde anslag till fullbordande af ett bestyckadt Ång-fartyg af 200 hästars kraft och till anskaffande af ett dylikt fartyg om 300 hästars kraft, hafva Rikets Ständer icke ansett sig kunna några medel för berörde föremål anvisa. Härförutan hafva Rikets Ständer, såsom allmänna vilkor för ofvan omförmälde nu beviljade Extra Stafs-anslag, velat meddela följande bestämmelser : l:o att, der ej annorlunda finnes serskildt föreskrifvet, de anvisade beloppen komma att utgå under åren 1S4-1 — 1844 med en fjerdedel årligen, dock att de medel, som ett år reserveras, må kunna under ett följande år disponeras; 2:o att medlen endast må reqvireras i mon af behof att dem använda, hvarom E. K. M. loide i Nåder meddela vederbörande auctorileter nödiga föreskrifter; och 3:o att de besparingar, som uppkomma å anslagen för hvarje serskildt föremål, icke må kunna disponeras till något annat behof, utan oafkortade reserveras till kommande Ständers disposition. Slutligen anhålla Rikets Ständer i underdånighet, det täcktes E. K. M. icke allenast anbefalla vederbörande alt lemna Fullmägtige i Riksgälds-Contoiret underrättelse, vid hvilka tidpuncter de anvisade anslagens lyftning erfordras, utan ock, i händelse något anslag af en eller annan anledning icke skulle komma att användas, i Nåder låta bemälde Fullmägtige derom undfå kännedom. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 7 Juni 1841. Expeditiotis-ZJtskotlcts Förslag tillund.
Uti andra Fögderiet har den tilltagit, så alt derifrån ett medeltal af minst 26,000 tunnor årligen utskeppats. Inom Lappmarken, der ymnig tillgång på ämnen finnes, har tillverkningen betydligen ökats, sedan flottningen i elfvarne börjat, och kommer säkert att än mera uppdrifvas, när vidare rensning verkställes samt nödige vägar upptagas till tjärans forslande förbi de ofarbara forssarne och redan anlagde vägarne fullkomligen iståndsättas. Femurs-Berättelse fr. Westerbottens Län. ^ 10 Saltpeter-tillverkningeiij en för orten passande och nyttig näring, som idkas allmänt, äfven till en stor del inom Lappmarken, hade otvifvelaktigt varit ännu mera utvidgad, om icke Kronans lösningspris blifvit nedsatt. Af 1838 års tillverkning levererades till Kronan 10,143 IM. och derpåföljande året 11,618 LU. 12 U.. För ifrågavarande fem år utgjorde hela beloppet 45,652 LM. 13 M. godkänd Saltpeter. Pottaske-beredning, en i sednare tider införd, af Länets Hushållningssällskap genom premier uppmuntrad samt af enskilde befordrad och understödd näring, hvilken numera allmänt idkas och är så mycket förmånligare, som mindre arbetsföre personer dermed kunna sysselsättas och varans forsling för afsättning, jemförelsevis till värdet och andra skogseffekter, icke fordrar betydlig kostnad, äfven från de aflägsnaste trakter. Linne-, Ylleoch Bomulls-väfnader stå i tilltagande genom skicklighet och ökad upmärksamhet hos qvinnorna, som ensamt bedrifva denna handtering. Tillverkningen täflar ofta i finlek och godhet med utländska tyger, men afsättningen utom orten har dock varit obetydlig.
Onskligt hade visserligen varit, att den enstämmighet i åsigter, som utmärkt de båda kommittéer, hvilka haft sig i nåder anbefaldt att uppgöra förslag till eller utreda frågor om lämpligaste sträckningen af stamjernbanor i riket, och detta i en vida större omfattning än den, som nu är afsedd, äfven varit rådande inom denna kommitté; men så har ej varit förhållandet. Enige i bemödandet att, så vidt möjligt, komma till en fullständig utredning af ämnet och att, efter bästa förmåga, söka det rätta, hafva kommitterade deremot om de slutliga resultaten af denna utredning stannat uti skiljaktiga meningar. Denna skiljaktighet låter till någon del sig förklaras deraf, att kommittéen haft att i första rummet lösa en fråga, som redan flere år tillbaka med mycken liflighet varit omtvistad, nämligen huruvida norra stamjernbanan borde dragas öster eller vester om Sigtunafjärden. Då kommitterade enhälligt ansett staden Sala vara en punkt, dit en från Stockholm norrut gående jernväg under alla omständigheter borde ledas, hvilket också öfverensstämmer med de åsigter, hvilka tillförene både i officiela betänkanden och i enskilda framställningar samt under riksdagsförhandlingar gjort sig gällande, hafva kommitterade trott sig böra skilja frågan om norra stambanans rigtning i tvenne hufvuddelar, afseende den första: vägen frän Stockholm till Sala, och den andra: vägen från Sala till någon lämplig anslutningspunkt på G efie-Dal a-banan. Dessa tvenne frågor kunna icke heller i följd af sakens natur sägas vara af hvarandra ovillkorligt beroende, och de mångfaldiga förhållanden, som, vid bestämmande af hela jernvägsliniens rigtning från hufvudstaden till någon punkt på nyssnämde bana, måste tagas i betraktande och äfven varit föremål för olika uppfattning af kommitterade, synas icke blott tillåta, utan till och med kräfva en förenkling i framställningen genom hvardera frågans behandling för sig.