Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utan tvifvel ar detta en följd deraf, att iö>5 års förorda, var lill förmån för de mindre pannorna, i jemförelse med de större. Speculationsandan uppdrefs derigenom hos ägarne lill dessa mindre pannor, som förut blott brände ett eller annat bränn i månaden, och på 80,000 redskap verkar en sådan tillökning betydligt, afven om en eller annan panna blifvit indragen. Man behöfver blott gå lill skeppsbron och se deri myckenhet af brännvinskäi I, som der finnes upplagd, för att öfvertyga sig alt brännvinsbränningen icke minskats. Jag känner visserligen äfven, att pannerymden på det hela minskats med 36,000 kannor; men denna minskning har skett på de större och medelclassens redskap; meu deremot känner jag afven att de mindre pannornas antal i det hela ökats, hvilket bevisar att i835 års förordn. haft cu motsatt verkan med deri som lagstiftaren åsyftat; och jag kan således icke godkänna det skäl, man anfört för bibehållande af principerna uti i835 års förordning. Hr Ribbing, Bengt: Då enligt den af Hr Frih. o. Landtm, afgifna förklaring R. o. Ad:s beslut, oansedt hvad de öfriga Stånden beslutat, möjligen kan inverka på frågans afgörande vid denna riksdag, så anser jag mig äfven böra tillkännagifva min öfvertygelse, som är den, att jag förmodar, det frågan, i anseende lill de öfriga Ståndens skiljaktiga beslut, slutligen kommer att afgÖras utaf förstärkt Utsk. ; och jag kan således icke tro, att hvad vi har besluta eller afgöra icke skulle kunna verka förmånligt lill den goda sakens befrämjande, nemi. om vi fatta ett moget beslut. I afseende på hvaden värd talare yttrat, ang;de öfverlemnande till K. M. alt reglera den ekonomiska delen af frågan, så är aao Den 9 November f. m. jag af lika tanke med Hr Von Rosen, nemi. alt då K. M. framställt propos. till Sländerna, äfven i afseende pA den ekonomiska delen, så Lora R.
Christinehamn är den ena af de tvänne städer, för hvilka man begärt anslag till 2 nya skol-lärare; den är belägen uti en ort der man visserligen icke har mera än 411 mil till Carlstad, men deremot 8 eller 9 till Philipstad, och man skulle således kunna säga att Christinehamn kunde skicka sina barn till Carlstad för att der erhålla undervisning, men nu är förhållandet sådant, alt Carlstads läroverk lärer redan vara aldeles"'öfverfull! af elever. Omkring Christinehamn ligger den bästa och bördigaste trakten af bela provinsen och flere af Wermlands mest bildade possessionaler äro der bosatte, och det blir för desse under närvande förhållanden en omöjlighet, att med skolundervisningen förena hvad som kanske är ännu vigligare, nemi. möjligheten för föräldrarne att under skolkursen hafva en noga tillsyn öfver barnens sedlighet. Christinehamns skola, sorn för 4 eller 5 år sedan hade 25 eller 30 lärjungar har nu 60, och personer ifrån denna trakt hafva försäkrat, att om, genom anställande af flere lärare, tillfälle till inträde i denna skola för än flere lärjungar bereddes, så skulle inom kort tid deras antal betydligen förökas. Ar nu detta förhållandet, så kan det väl icke vara rätt att utan någon grundlig undersökning skjuta hela frågan å sido, helst det omtalade sammanhanget med den ännu icke genomförda läroverks-reorganisationen derpå aldeles icke kan hafva någon inverkan. Hudiksvall åter ligger 14 å 15 mil aflägset ifrån närmaste städer, som hafva elementar-läroverk, och man kan väl icke begära att föräldrarne skola skicka sina barn «å långt bort, om de möjligen kunna få dem undervisade i deras hemort. När de nu icke begärt mera än den obetydliga summan af 1,200 R:dr för att i 6 II. 20 306 Den 22 April f. m. skolan emottaga ett så stort antal elever, som den kringliggande trakten erfordrar, så vore det vfd icke billigt att vägra dem denna Inmpna summa och skjuta liela frågan å sido genom löftet om en framtida reglering, sorn kanske står i vida fället. Jag vill icke längre uplaga R. o.
Det torde derföre (illåtas mig alt få fäsla upmärksamheten på några af de bestyr, som enl. denna motion troligen komma att ytterligare påläggas Uinsstyrelserne. Till en början åligger det enl. förslaget Landslv.ne att underrätta och påminna de socknar, som skola välja ledamöter i dessa nämnder, om detta deras åliggande. Då nu hvarje år -i af nämndens ledamöter skall ombytas, så blir naturligtvis följden den, att minst \ af socknarne inom länet skall hvarje år underrättas om denna deras skyldighet. Vidare skola Landslime uptaga och afgöra klagomål öfver dessa valförrättningar, äfvensom dem åligger att föra ordet vid nämndens sammanträden, hvilka komma att ega rum eller åtminstone kunna ega rum 2 gånger årligen och fortfara hvardera gången högst 14 dagar. Visserligen eger Landsh., när han så för godt finner, att förordna annor man att leda nämndens förhandlingar, men jag hemställer, huruvida en Landsh. vill eller önskar att inom Länet hafva dylika debatterande församlingar vid sin sida med mindre, lian sjelf är närvar, så att han må kunna kontrollera nämndens åtgöranden. Således skulle på detta sätt minst 2 gånger 14 eller 28 dagar af Landslits tid komma att uptagas af bestyr inom Länsnämnden. Landsh. skall ytterligare tillse, att med nämndens sammanträden icke andra än de frågor, hvarmed nämnden eger s ig befatta, må blifva föremål för öfverläggning, och, om nämnden derifrån ej vill afstå, uplösa nämndens sammanträden. Efterser man nu i förslaget hvilka dessa frågor äro, så finnér man af 20 § 1 morn., ”att Läns-nämnden eger uptaga och behandla hvarje fråga af ekonomisk natur, som på länets förhållande utöfvar inflytande, samt att, ronde denna fatta beslut”. Nu hemställer jag till Eder Mine Hrr! hvilka frågor skulle icke kunna inrymmas under en så obestämd och tillika så elastisk bestämmelse som denna eller ”hvarje fråga af ekonomisk natur, sorn i ett eller annat afseende kan på länets förhållanden inverka”. Svårligen lärer man väl kunna bestrida, att med tillhjelp af advokatur nästan hvarje fråga äfven af icke ekonomisk natur skall kunna dragas under nämndens pröfning.
Oktober vid härvarande högre elementarläroverks räkenskaper gjorda anmärkning, att å den i redogörelsen befintliga förteckningen öfver de vid läroverket år 18<12 intagne saknas intyg om de lärjungars medellöshet, som under nämnda år blifvit befriade från de i Kongl. Maj:ts nådiga skolstadga anbefallde inträdesafgifter, får jag vördsammast afgifva följande förklaring : - 375 Såväl 1862 års räkenskaper som härho.s bifogade förteckning öfver vid läroverket inskrifne lärjungar utvisa, att under vårterminen 1862 inskrefvos 12 lärjungar, af hvilka 8 erlagt de föreskrifna afgifterna — ibland dessa 8 voro E. G. och B. A. G. Rudling från Jönköpings högre elementarläroverk — samt att under höstterminen 1862 inskrefvos 1 .<2 lärjungar, af hvilka 73 erlagt ifrågavarande afgifter, och ibland desse 73 G. och E. Bring från Lunds högre elementarläroverk. Förbiseende den uti skolstadgans 31 ij gifna föreskrift, uppbar jag icke inträdesafgifterna af dessa 4 lärjungar, nemligen E. G. och B. A. G. Rudling samt G. och Ernst Bring, hvilka sedermera hafva erlagt iirågavarande afgifter. C. A. E. Lyberg, som under samma år afgick från läroverket och derstädes ånyo intogs, egde, enligt samma stadgas 40 tj, rättighet att utan inskrifningsafgiften vid läroverket återtaga sitt rum. Af förteckningen synes, att han erlagt, intagningspenningen. Upplysningsvis får jag nämna, att Lybergs intagningspenningar äro erlagde icke af Lyberg, utan af räkenskapsföraren, sorn hvarken eger rättighet till eller gör anspråk på de erlagde afgifternas godtgörande. Linköping den 5 December 1864. Steinnordh. Förteckning öfver inskrifne lärjungar vid högre elementarläroverket i Linköping 1862. P. O. H. U. Kernell, Eksjö 1. elementarläroverk. C. A. Lindstedt medellös J. P. Carlsson betalt. E. G.
Låt mig ledsaga dig åtminstone till Piræiska gatan. Rakel svarade honom icke. – Skola vi skiljas på detta sätt? sade Karmides i bedjande ton. – Vår skiljsmessa är nödvändig, men hvarför gestalta henne till ett dystert och nedtryckande minne? Säg dock till afsked ett ord af försoning! – Må Gud förbarma sig öfver oss begge! – Tack, min Rakel. Jag uppfattar dessa ord som ett tecken af ditt hjertas återvändande frid och styrka ... Men att lemna dig här, ensam under en dyster natt! Vill du icke följa mig? Har du ej i grannskapet en tjenarinna, som väntar dig, för att beledsaga dig hem? – Jo, frukta du icke för mig. Gå du, Karmides, till din hvila och sof lugnt, eller till Hermione och jollra med henne! Jag vill vara här, och återstår mig ännu en önskan, så är det blott att få vara ensam med mig sjelf, för att samla mina tankar, ty jag går härifrån till offeraltaret. – Hvad menar du? Skall du icke återvända till din moders hus? – Joväl, så ofta dess dörr vill öppna sig för hennes dotter. Det skall komma nätter, mörkare än denna, när tröskeln skall säga: drag tillbaka din fot, och dörren skall säga: jag känner dig icke. – Välan, Rakel, sade Karmides, i det han lutade sig ned till henne och fattade hennes hand. – Mitt sista innerliga farväl! Min önskan om ett lyckligt framtida återseende, då såren äro läkta och våra gemensamma minnen luttrats från sin bitterhet! – Må Gud bevara dig för ett återseende! Det skall måhända kunna grumla din lycka, sade Rakel med rösten af en sierska. Karmides svepte manteln omkring sig och lemnade sitt offer. Hon satt orörlig på sin plats vid bäckens strand, i grannskapet af pilgruppen, så länge Karmides ännu kunde skönja henne genom nattens mörker. Regnet föll nu i strida strömmar, och vinden suckade i den gamla förfallna muren, som skiljde den öde platsen från Piræiska gatan. Då hon var ensam, gaf hon luft åt den djupa förtviflan, som, tillbakahållen under samtalet med Karmides, hade gifvit henne en skenbar styrka och hämmat hennes tårar. Hon vred sina
Jo, att en landshöfding, som vill något uträtta, måste göra sig sjelf till motionär för nödiga åtgärder och till redacteur af förslagen. När han dä sjelf sitter såsom ordför. i en sammankomst, der ett sådant förslag granskas, så blir livarje anmärka. vid förslaget en opposition emot honom, och han mäste så lill säga n d es respondera för sitt arbete. Vill man befria ordform och öfverläggningarna från en sådan olägenhet, så bör man inrätta en föreslående länsnämnd. Det finnes nu äfven medel, t. ex. under hushållssällskapens vård, allmänna cassör, hvilkas förvaltning sällskapens egne ledamöter granska. Men det händer, att dessa medel utlånas så alt de ej fås igen. Om deremot en länsnämnd verkställde denna granskning, så gjordes hon med större ansvar, samt derföre bättre, och dylika förluster kunde för länen undvikas. Den granskande befattningen i hänseende till sådana länets allmänna tillhörigheten, är det tredje uppdraget, som jag anser en länsnämnd böra hafva. Frågan om landshöfdingen borde vara nämndens ordför. eller ej, anser jag temmeligen likgilltig. Så länge nämnden ej har någon förvaltande befattning, så kommer hon ej att träda landshöfdingen för nära, utan hon må gerna rådslå, föreslå eller granska för sig sjelf, 0111 hon skulle finna sig besvärad af landshöfdingens närvaro. För honom åter skulle ett sådant ordförandeskap, om del önskades, ej kunna blifva alltför tidsödande eller afledande ifrån det som hans embete egentligen tillhörer, emedan han, i sådant fall, ägde undandraga sig besväret. Det är ej min mening att genom länsnämnder föranleda riksdagsmannaval, tv jag bar helt andra åsigter öfver representationsfrågan, hvilka jag här uttalat. Men jag anser saken såsom en communalangelägenhet i stort, fulländande de smärre, som man vill åstadkomma. Jag fruktar ej, att af dessa länsnämnder skulle kunna blifva provincial-juntor, såsom i Spanien.
Denna §, hvilken endast angår Prest vals-för rättningar inom Ilufvudstaden, hafva Utskotten, på ofvananförde skäl, utur det nya Förslaget alldeles uteslutit, och torde således kunna undgå att vederlägga och besvara de hvarannan motsatta åsigter, som inom serskilda Riks-Stånd, i afseende derå, blifvit yttrade. § 3i. Hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln har af någre Ledamöter blifvit yrkadt, att rättigheten att begära en /[:de Profpredikant borde utsträckas äfven till Consistoriela Gäll, samt alt åtminstone Val - Lag-s. Allm. Besv.o. Oec. Utsk. Utl.N.o 60. 4< förrättaren aldrig borde ega rätt att afslå en sådan begäran. Hvad förutnämnde yrkande beträffar, befara Utskotten af detsammas antagande flera menliga följder, både för det obefordrade Pi esterskapet och för Församlingarne. Sällan eller aldrig torde, i sådant fall, de af Consislorierne på Förslag uppförde Prestrnännen, såsom oftast för Församlingen mer okände, ehuru mer meriterade, än t. ex. en närboende yngre Prest, komma i åtanka vid menigheternas val, och sålunda länge, måhända hela sin lefnad, förblifva obefordrade. Lärare-platserne skulle, i sådan händelse, ofta besättas med unga oerfarne män, om än i stöd afen aflagd Examen, förklarade Competente, dock företrädesvis endast utmärkte genom en viss förmåga att fånga den flygtiga folkgunsten för ögonblicket, ofta till oersättlig skada för det ansvariga kallets höga syftemål. Också vittnar erfarenheten, att der begäran om en 4:de Profpredikant stundom blifvit emot Författningarne framställd, och följaktligen afslagen, Församlingen sedermera funnit sig utmärkt väl belåten med den själasörjare, lion, nästan mot sin egen vilja, nödsakats att välja. Vidkommande åter den Valförrättaren tillagde rätt att i vissa fall afslå begäran om 4-de Profpredikant, få Utskot - 4a Lags. Allm. Besv. o. Oec. Utsk. Uti.
Om den calcul som här för någOÖ tid sedan uppgjordes öfver minuternas värde år rigtig, böra vi hushålla med tiden, så myg-i ket möjligt är. H,err nott Harjm-cmsiorjft, Då Utskottet yttrat en bestämd mening om §:s lydelse, kan jag. ej inge någon annaa följd af dan begärda återremissen, än att §:n, varder redigerad i enlighet med denna mening. Af en sådan sakens, utgå.ng> att nemligen ordalydelsen, komme att uppställas i enlighet med Friherre 'Ufran.g.els, motion, finnér, jag ej någon vinst vara att hämta för Friherre Anckarsvärd och dem sorn dela hans mening. Hvartill skulle det väl tjena, att återremittera målet och. få samma rer sultat sorn, det vi omtvista,t. Enahanda strid skull# äfven uppstå, i händelse åt §:n, mot ali. förmodan , gåfves en förändrad lydelse, jag, tillstyrker således stt beslut i ämnet nu, måtte Den 6 Efugusii f. rn, fattas, just för atr tillvägabringa den besparing af tid, Friherre Anckarsvärd förklarat sig vid alla tillfällen åsyfta. Hans Excellenct Herr Grefve De la Gardie} För min del bifaller jag så mycket bälldre Herr Grefvens och LandtMarskalkeos framställning om återremiss, sorn jag af discussipn*n tyckt mig finna, att hulvudorsaken till de stridiga meningarnp. ligger uti olikheten emellan 37 §. Regeringsformen och 51 §. RiddarhusOrdningen. jag tror att om Utskottet ålägges inkomma med förslag till en ny redaktion af den sednare, mera enlig med den förra, än hittills, all vidare tvist i detta afseende skall undvikas. Af detta skäl , tillstyrker jag således återremiss af Memorialet. Grefve Löwenhjelm, Carl Axel'.
Betänkande i anledning af dels Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition med förslag till Författning angående ansvar för förfalskning och bedrägeri, dels enskilde motioner i enahanda syftning. Samtliga Riks-Stånden hafva lill Lag-Utskottets behandling öfverlemna!; förberörda Nådiga Proposition, hvilken är af följande lydelse: »Att vår nu gällande brottmålslag icke motsvarar närvarande tids fordringar, har länge varit insedt, och dess förbättrande har städse utgjort föremål för Kongl. Maj:ts omsorger. En fullständig ny strafflag, i öfverensstämmelse med Lag-beredningens derom uppgjorda förslag, har ock särskilda gånger af Kongl. Maj:t blifvit till Rikets Ständers antagande framställd; men till följd af yppad tvekan å Rikets Ständers sida att i sin helhet antaga berörda förslag, hafva dessa framställningar icke ledt till dermed åsyftadt ändamål, och erfarenheten har visat, alt de former, som för dylika frågors behandling finnas stadgade, icke ulan svårighet göra det för Rikets Ständer möjligt alt i alla dess särskilda delar granska och besluta om lagförslag af så vidsträckt omfång. Emellertid hafva Rikets Ständer, lika med Kongl. Maj:t, erkänt brottmäls-lagstiftningens behof af en genomgripande förändring, och ett vigtigt steg i denna riglning har redan blifvit laget genom de af Rikets Ständer vid sista Riksdagen beslutade och derefter af Kongl. Maj:t sanctionerade lagarne, rörande dels ansvar för stöld, snatteri och rån, och dels upphörande af spö- och fisstraffen jemte den offentliga kyrkoplikten. Då den sålunda beträdda banan af partiel» förbättringar, hvilka sedermera från särskilda författningar lätteligen kunna sammanföras till en gemensam och fullständig strafflag, icke allenast synes med mindre svårighet, om än något långsammare, leda lill det mål man söker, utan Bih. lill R. St.
Förslag till en ny Instruction för RiddarhusDirectio-, nen jemte Riddarhusets Embetsoch Tjenstemän, samt till Reglemente för Iåns meddelande från de under RiddarhusDirectionens förvaltning ställde Cassör, skulle till RiddarhusDirectionen öfverlemnas, för att provisoriskt lända till efterrättelse intill näst derpå följande Riksdag, då RiddsrhusDirectiooen borde Utlåtande deröfver till Ridderskapet och Adeln afgifva; och RiddarhusDirectionan af sådan anledning, uti 12 § af dess vid denna Riksdag aflemnade RiksdagsBerättelse, under förmälan, att vid anställd granskning af förslagen, Directionen funnitåtskilligerättelserderuti nödige, tillkänna-' gifvit, att en ny redaction både till Instruction och LånReglemente blifvit af Directionen författade, och, jemte de af RiddarhusUtskottet vid 181? och a 8 * S årens Riksdag först uppgjorde, bifogade nämnde RiksdsgsBerättelse, för att underställas Ridderskapets och Adelns vidare pröfning; så har RiddarhusUtskottet på grund af den generela remiss Utskottet fått emottaga af samma Berättelse, bland annat jemväl företagit sig granskning af berörde Förlag, så vidt det rörer Instructionen för RiddarhusDirectionen och Riddarhusets Tjenstemän, men deremot uppskjutit med en sidan åtgärds vid; Den 19 Julii e. m. tiginde i afseende på LånReglementet, emedan Utskottet trott, derest en slik granskning skulle med fullständighet och nytta för framtiden kunna åstadkommas, det vara lämpeligalt att låta anstå dermed intill dess sig visat hvad förändring, i afseende på Hypotheksväsendet och räntans .beräknande på utlånte medel, sorn Riksens nu församlade Ständer, finna skäl vidtaga, hälst en ändring deruti naturligtvis måste jemväl medföra rubbning i de grunder hvarpå LånReglementet hittills hvilatj och har Utskottet, efter, inställd noggranjemförelse emellan den Redaction sista RiksdagsRiddarhusUtskott i förstnämnde del uppgjort och den, som af RiddarhusDirectionen blifvit föreslagen, samt efter öfvervägande af de skäl RiddarhusDirectionen uti sitt Protocoll för de gjorde ändringarne anfört, väl godkänt Directionens Förslag i det hufvudsakligaste, men tillika ansett detsamma på ett och annat ställe erfordra någon ytterligare jemkning och tillägg, hvadan Utskottet för mera redighet skull låtit omskrifva Redactionen till berörde Instructioa, sådan Utskottet ansett den böra blifva; och får Utskottet nu till Ridderskapets och Adelns skärskådande härjemte öfverlemna samma redaction tillika med de förut så väl af ägt? års RiddarhusUt&kott som af RiddarhusDirectionen uppgjorde Förslager, under förklarande, det Utskottet så mycket mindre tvekat att särskildt till Ridderskapet och Adela framkomma med sitt yttrande öfver Instructionen,
Utskottens Utlåtande, IV 4-S41 — 4^> bif. af PresteStåndet, IX s 727; återremitt. i hvad som rörde Cavalleriet, af BondeStåndet, IX s 735, bif. af BorgareStåndet, IX s 8o7, af Adeln, IX s 840. — om, för indelade Cavalleriet. Motioner remitt. till Statsoch Ekon. Utskottens Betänkande, IV 4- s 777 — 779. bif. af Adeln, IX. s io4o, af PresteStåndet, IX s io5a, af BorgareStåndet, IX s ioSg. till Nerikes Regimente, angående de för, anslagnc hemmansräntor. StalsUtskottets Betänkande, IV 3. s 208 — 2i5, bif. af PresteStåndet, IX s 58a, återremitt. af Adeln, IX s 637. Ytterligare Utlåtande, IV 4* s 770— 774, lagdt till Handlingarne af PresteStåndet, IX s io38, bif. af Adeln, s io5i , af BondeStåndet, IX s 1061. a6 Beklädnadsmedel, I i. s 83q. Ben, djurs, förbjudna lill utskeppning. Constit. Utskottets Betänkande, lil s i3a i45. Beredning, Allm. Ärenders, föreslagen till upphörande såsom öfverflödig. Särskildta Utskottets Betänkande, XI s q, ii4, 2p5. — StatsRåds, bör förfara, Särsk. Utskottets Betänkande, XI s 114. Berga kyrka, Stad vid, föreslagen. Se Frimarknad i Vrigstad. Bergmästare, om förbud för, att utfärda oeconomiska författningar, Motion, remitt. till Ekon. Utskottet, lis iai3.
Öfverståthållare-embetet i dess helhet och således, utom aflönings-beloppen för personalen vid Embetets Kansli, jemväl upptager de å nuvarande stat uppförde gratifikations-medel för e. o. tjenstemän och vaktbetjente vid nämnde Kansli och Poliskammaren samt Stats-verkets bidrag dels till aflönande af tjenstemännen och betjeningen vid krono-uppbördsverket, dels till polisens vidmakthållande inom hufvudstaden. Det åligger visserligen Städerne i allmänhet att bestrida de kostnader, som med exekutions-väsendet derstädes äro förenade; men då Stockholms stad är att betrakta såsom ett särskildt län och aflöningen för den hos dess Öfver-styrelse anställde personal hittills städse blifvit af stats-medel bekostad, bör något tvifvel icke uppstå om Statens åliggande att, derest aflöningen befinnes otillräcklig, ytterligare anslå de medel, som till densammas förbättrande erfordras. Att under nuvarande förhållanden en sådan löne-förbättring för de fleste tjenstemän och betjente inom Öfverståthållare-embetets Kansli är af rättvisa och billighet påkallad, inses lätt vid betraktande af de lönevilkor, som dem för närvarande bestås. Och som Utskottet, vid granskning af de föreslagne aflönings-beloppen, funnit dem icke vara högre än behofvet synes oundgängligen fordra, har Utskottet ansett sig böra tillstyrka, att, med förbehåll om iakttagande af ofvanomförmälda förening af sekreterareoch kamererare-tjensterne, när den sednares nuvarande innehafvare afgår, den äskade anslags-förhöjningen för Öfverståthållare-embetets Kansli, 12,328 R:dr 5 öre riksmynt, må beviljas att, på sätt föreslaget är, användas, till löne-förbättring för dess personal. Hvad vidare angår det för hufvudstadens polis begärda ökade stats-bidrag, så hafva Rikets Ständer äfven i detta hänseende genom anvisande af nuvarande statsanslag, 15,000
Om ni afvikit fran densamma skulle jag, Iivilket jag jii också nagon g h g gjort, lika oförbehkllsanit klanhat ers, blef det svar hon gaf Constans. ~ X e i i &gt; tillade, hon, &gt;vill ni göra m i g ett nöje, kan ni ge den ht min sons. Då man vet, att afven i det deniokatiska Frankrike den bandstuinpen i knappliilet är en nyckel, som öppnar de flesta dörrar för en ung man, kan inan viil första att mrs Crawford hiirined hade ett rent praktiskt mal i sikte. JIr Crawford, som för öfrigt uuder de senaste aren träget arbetat r i d sidan af sin Inor, fick ocksk mycket riktigt sin hederslegion. Det var emellertid ej om detta hon talade. Hon talade om politik, börsspekulationer, konst, litteratur, journalism och mjcket annat. Om herr Rotschilds mhg, Eplisiissi, livilken genoin sitt oförsmrliga deltagande i den ryktbara kopparringen var, sk egeiidomligt det an kan lalta, delvis orsaken till Boulangers stora fall, om Lesseps och pauamasvindeln, om det häpnadsväckande mutningasystem gent emot pressen, som det sistnämnda affärsföretaget gaf uppskof till, om franska akademien och Zola, och har var öfvergåiigen till hans senaste bok: .L6 De bacle&gt;, till kriget 70-71, snart gjord och Iion inne p i ett ämne, där hon rörde sig med om möjligt ännu större ledigliet iin förut. Hvad jag sarskildt bevarar i minnet bland allt det iiit.ressanta och lärorika hon berättade därom, ä r en iakttagelse som hon gjorde, det förvånansvärda liign och intresse för Iivardagliga angeliigenheter, man behöll iiiider dessa fasans dagar, d i olyckorna hopade sig p&amp; Iivarandra. Man finner nhgot liknande i 2Ld debacle^, i skildringen af bonden, soni plöjer sin iker samtidigt med att blodbadet vid Sedan p k g h riindt omkring honom i all sin griislighet.