Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Stadens öppna jord användes fortfarande till odling af säd, potates och foderväxter. Tab. Litt. o. Såsom förhållandet är för riket i allmänhet, utgöra stångjern och bräder, de sistnämnde af de dimensioner, som få namn af plankor och battens, Göteborgs förnämsta utförselsartiklar. Enligt tillgängliga officiel a handlingar har utförseln deraf, såväl som af andra artiklar, från nämnde stad under en följd af år tilltagit på sätt tab. Litt. O. å motstående sida utvisar. Af ortens betydligare fabrikstillverkningar har raffineradt socker på senaste åren föga varit föremål för skeppning till utrikes ort. Deremot har utförseln af åtskilliga slags papper, hufvudsakligen tryck-, konseptoch omslagspapper, varit af betydenhet. Aren 1851—55 utskeppades nemligen i medeltal årligen 119,409 «, och 1856—60 likaledes i medeltal 93,919 papper, deraf det sista året, eller 1860, 181,469 tt. Af en annan artikel, som först på senaste tid blifvit föremål för Svensk industri, nemligen tändstickor, har skeppningen till utrikes orter varit i oafbruten tillväxt. Hvad i öfrigt af sättning sorterna för de utskeppade varorna angår, så har en väsentlig förändring sedan år 1836 föregått med jern. Ända till nämnde tid var afsättningen af Svenska jernet i Norra Amerikas Förenta stater större än i något annat land, men aftog derefter hastigt, så att beloppet af jern, som härifrån till Norra Amerika under de nästföljande tio åren efter besagde år skeppats, för året knappt uppgått till tredje - Göteborgs och Bohus län. Göteborgs stad. Handel och Sjöfart. 29 delen af hvad tillförene årligen funnit afsättning i närande land, — en följd dels af den förkofran, som detta lands egna bergverk under senare åren vunnit, dels af den större svårigheten att täfla med det Engelska jernet, sedan differentialtullen derå i Norra Amerikas Förenta stater blifvit afskaffad.
Det är omöjligt för den enskilda omtankan, att särdeles röra sig i penningeväg och upprätta någon bankrörelse i landet, sä vida man stadgar en alltför hög silfvercassa i proportion emot sedelstocken. Vi se i andra länder att behofvet af en metallisk cassa är ganska olika. Del rättar sig efter de särskilda ländernas creditförhållanden, t. ex. i England, enl. en känd författares uppgift, (innes 30 millioner £ St. i klingande mynt, dä deremot i Frankrike finnes 80 å 100 millioner £ St. i klingande mynt. Dessa förhållanden äro ganska olika, då man tager i betraktande, att dessa länder, ehuru olika i folkmängd, dock uti industri äro något sä när lika hvarandra. Man kan med fullt skäl säga, att England i industrielt afseende står högre än Frankrike; emedlertid är behofvet af klingande mynt i England långt mindre än i Frankrike. Man ser deraf hvad inverkan enskilda creditförhållanden kunna hafva på det allmänna. Jag anser således, att om man här vill hafva stadgad credit för näringarne, så är det af vigt att Bankens rörelsecapital så litet som möjligt fluctuerar. Det är på dessa skäl som jag anser mig skyldig att tillstyrka bifall till Utsk:s förslag. Frih. Baab, Adam Christian, som hade begärt ordet, afstod derifrån med förklarande, alt han yrkade bifall till Utsk:s förslag. Hr Rosenblad, Bernh.: Den värde talare, som uppträdt Den IG April f. m. 431 för alt yrka instämmande med Vallofl. BorgareSt. i dess beslut, att bibehålla lagbudet om en viss proportion emellan Bankens metalliska cassa och dess sedelstock, bär anslagit en sträng, som han väl vetat skulle finna återljud i de flesles sinnen; — han har nemi. framställt sitt yrkande, såsom villkoret för myntvärdets upprätthållande i vårt fädernesland.
Hjärtat krymper tjänstflicka, att ni ej tycker om att hon t. ex. samman vid dessa högljudda föredrag om nöden springer ute sent om kvällarne, och hon och dessa skrytsamma hopsummeringar med ruefterkommer edra maningar af fruktan att brik: » mina fattiga » och detta bedömande af deras åtgärder, som alltid ogillas, emedan de ses göra er emot. Detta är ju ganska snällt, genom förvillande glas i missvisande perspektiv. alla jungfrur ha minsann ej så mycken Kärleken gömmer det späda barnet med alla dess aktning för sina husmödrar, att de af fruksvagheter undan det skarpa dagsljuset och den tan att misshaga dem skulle vilja försaka kalla stormvinden vid skyddande moderlig barm och närer dess krafter småningom, men oaflåtligt, några nöjen, men — • är det något riktigt på det att barnet må växa till och snarast möjdjup, något riktigt värde i den sedlighet, I tjänarinnefrågan. IDUN 338 ni så lyckats inplanta hos den unga kvinnan? Jag vågar svara: n e j! Kommer hon under en mera slapphändt matmoders ledning, afkläder hon sig åter, om hon är svag, denna anständighetens klädebonad, och hvad har ni då vunnit med alla edra föreställningar och förmaningar? Visa, okända stockholmsfruar, det är en stor sak, att I han öga för edra jungfrurs moraliska välfärd, men jag djärfves betvifla, att I vinnen det mål I eftersträfven på den väg, som i edra artiklar antydts; må det tillåtas mig att föreslå en annan väg för det målets ernående: uppfostren edra tjänarinnor till gudfruktiga människor! Säg ej till din tjänsteflicka: » var anständig, ty så vill jag ha det, » utan säg till henne: » var anständig, ty så vill Gud ha det. Han förbjuder osedligheten och skall straffa den. » Endast en på kristlig grund hvilande sedlighet har verkligt värde, ty den beror ej på tillfälliga omständigheter, den har kraft att motstå svåra frestelser, då den där moraliska polityren, jag nyss nämnde, snart nötes bort.
Ständers Bevillnings-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotts Plenum den 18 November 1823- S. D. Föredrogs å nyo det af Högloft. Utskottens Beredning upprättade och på bordet hvi - Betänkanden. hvilande Förslag till en förnyad Förordning mot Tullförsnillning. Mot detta Beslut anförde Herr Ståhle : ”Med min röst har jag ej instämt i Högloft. Utskottens nu fattade Beslut, emedan jag anser det vara Utskottens o vilkorliga skyldighet, att, enligt Riks-Ståndens Remiss, och på sätt 53 och 87 §§. Regerings-Formen och 33 och 34 §§• Riksdags-Ordningen föreskrifva, utarbeta fullständigt Betänkande öfver Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition af den 10 nasti. April; rörande förändring i Kongl. Förordningen den 1 a Februarii 1820, emot Lurendrägeri och Tullförsnillning, och ej-, som nu blifvit beslutadt, hänvisa denna Lagstiftnings-fråga till Lag-Committéeiis granskning, dertill GrundLagen ej gifver den ringaste anledning. Om Kongl. Majit i Dess vishet ansett för Sig eller Riksens Ständer nödvändigt, att i denna fråga inhemta Lag-Committeens Utlåtande, hade sådant säkert skett, och detta Utlåtande jemte Stats-Rådets, Högsta Domstolens, CommerceCollegii och Tull-Directionens afgifne Betänkanden, varit den Nådiga Lag-Propositionen tillfogadt. Det är endast Kongl. Majit och Piiksens Ständer, som kunna gemensamt stifta Allmän Lag, och det är i anledning deraf, som Kongl. Majit öfverlemna!; förenämnde 1820 års Lurendrägeri-Förordning till Riksens Ständer, för alt, uti hvad som rörer de stadgade 5 Sami. 2 B• i5 22G Bevillning,i-UtsJcottets sträffen och ansvaren , undergå sådane ytterligare jeiunkningar, som erfordras, samt derefter blifva vållande, såsom en af Kongl. Majit och Riksens Ständer gillad och antagen Allmän Lag.
För någon längre tid tillbaka, men med stöd af Iag-comitéen, förlorade häradsh. rättigheten att välja sin nämnd. Hvad häradsrätterna derigenom vunnit, känna vi alla. Annu för 4 år sedan njöt häradsh. det förtroendet att af ortens innevånare mottaga trooch huldhetseden då ny Konung tillträdde regering. Från Konungens trotjenare har detta uppdrag blifvit flyttadt på ordf: ne i sockne-nämnd, visserligen utmärkta personer liksom alla som genom allm. val tillsättas, en utmärkelse som äfven röjer sig deruti, att de ej sällan ato orternas driftigaste både bränvinslillverkare och försäljare. Enligt sednast ulgifna rälteg:s-balk af nya lagförslaget skall häradsh. icke blott uppläsa sin anteckning af vittnesmål, som är ett gammalt och lofligt bruk, han skall nu justera hela sitt prot. inför åklagare och parter; och som dessa alltid äro hederligt folk, men häradshmes redlighet något misstänkt, skola äfven menedaren, förfalskaren, mördaren och tjufven påteckna detta prot. sida för sida, alt förekomma förfalskning genom deras domare, Konungens embetsman. Uti lika ypperligt syfte skall häradsh. lill inskrifning af de smärre prolm erhålla genomdragit rent papper hvilket till hinder mot utskärningar är förut pagineradt och. skall för hvarje dag förses med påskrift af 2:ne hans assessorer. Öfver allt detta behöfva inga ord förloras. Vi finna nogsamt hela rigtningen af hvad tillgjordt och ämnadt är, synnerligen när vi dertill lägga lag-comitéens förslag om anställandet af en corps ordinarie advokater, minst 2:ne vid hvarje domstol, en inrättning som i andra länder bevisat sig äga ett så förträffligt inflytande på lagskipningens faderliga och skyndsamma utöfning, på lagkunskapens förenkling, på folkets fridsamhet, äfven på samhällenas politiska lugn. Man skall invända, att dessa af mig här klandrade förändringar uti landt-domslolarnes inrättning icke nu äro i fråga och att de kunna afslås äfven om central-häradsfängelser få uppföras.
Maj:t sådant kan förekomma, vidtaga hvilken ’ föränd ring som heldst med Banquens Grundforfattning j då Banquens förbindelse icke kunnat, för mellankommande Lagförändring, af Domstol bekräftas; då vid Realisations-Utbrottet nyfikenheten, Speculationen, tn. fl. krafter, kunde sätta inverkningar emot Banquen, hvilka under Rörelsens jemna gång icke komma i fråga; då deri enskilda Crediten genom Relisationen ovillkorligen skulle återställas, och dess närmaste verkan otvifvelagtigt vore ett lätta peniiinge-omloppet, mindska sedelbehofvet och kanske göra Sedelstocken för stor, hvarigenom en del deraf lätt kunde användas till operationer emot Banquen, heldst under ofördelagtig handels.ställning, o. s. v,; så kan under denna ställning ingen Realisation träda in, utan att medföra omkostnader till dess bestånds försäkrande, hvilka, under andra omständigheter, sorn kunna förberedas, blifva alldeles öfverflödige. Men sådant hindrar ej Banquen att emot R:dr Specie utbetala % Rtdr äi sk. Bancosedlar eller 128 sk.; att medgifva insättning af Silfver i större summor (t. ex. minst 1000 R:dr Sp.) på räkning, med rätt att uttaga Sedlar och ega Silfver-tillgången re - cr.xrv Statsoch Banco-Utskottens Utlåtanden. serverad; att framdeles, enär Banquens fonder hinna öfverflyttas från fordringar till Silfver i Eanquens hvalf, verkställa Silfver-utvexling efter samma ziffra, 128 sk., hvilken nu synes 6ätta rätta Handelsvärdet på Bancosedeln. Detta utbyte af fordringar emot Silfver måste verkställas till det belopp, som erfordras, för att kunna upprätthålla Silfver-värdet, hvilket jag anser, lika med Kongl. Einance-Committéen, vara ® af Banco-sedelstocken vid Bealisationens början.
Vid gf ansinii ageli äf dessa anmärkningar * hafva Utskotten väl ansett sig å ena sidan, böra afse» att de loö.ala förhålla n^ deiii sorn p;\ vissa örter kunna gora de t fråga varande regleringariie öfverflödige > eller mindre ändainålsenlige» inäga komma i beräkning, men också, å andra sidan, att eii allmän angelägenhet, sådan som den ifrågavarande, aldrig må blifva beroende allenast af enskildt godtfinnande; och finha sig Utskotten af desse ahledningar böra tillstyrka deli förändring i äfsseende på de i förra Utlåtandet föreslagne regien ilga r , att de samme icke måge företagas å andra orter eller oftarég än Konungens Befallningshafvande, antingen uppå enskild fego-lotts-ägares begäran, hvilken ej må Vägras, eller ock> i och för Vägla g ningens behöriga besörjande i allmänhet, finna nödigt derom förordna, då de, i beg.gé fallen, icke eller måga verkställas inom större districter än bchofvet fordrar: att någon rubbning af inom Fem år verkställde så beskaffade regleringar , likväl icke i något fall inå ega rum; samt att, då antingen något Härad begagnat grustägt å Stadsjord, eller någon Stad åtnjutit sådan förmån, inom angränsande Ifä radsområde, en sådan förmån bör komma i beräkning, i förra fallet vid regleringen i Staden, och i det Senare, vid regleringen inom Häradet, samt vederbörande kallas, att i detta LagiJtskottets Betmkanåen. 67 lös* LagVtshottets Eetfinktifiden. afseende bevaka sin rätt, eller, om slik kallelse underlåtes, ega öppen talan angående samma rätt, äfven i det fall, att den vid regleringen icke skulle behörigen iagttagas. Hvilket allt underställes Riksens Högloft. Ständers pröfning, med anmälan, att Utskottens förra Betänkande blifvit bifallet af Högv. PresteStåndet och Hederv. BondeStåndet. Stockholm den 2g Augusti 1823. Ankom d. 5 Sept. 1823.
Det hände nemi. inom en församling, som jag känner till, att vid inträffande ledighet anmälde sig bland de sökande tre Komministrar, hvilka alla upnått en sådan ålder, att, om Utsk:s Uti. hade tillämpats, de ej ens kunnat blifva ifrågasatte till förslagsrun. Nu togo deremot dessa förslagsrummen, och församlingen var tvungen att välja en af dem, hvilken, jag försäkrar det heligt, aldrig blifvit vald, om någon af de yngre medsökande blifvit i förslaget upförd. Detta tror jag ofta vara förhållandet, men då det är en känd sak, att presten är till för församlingen, men ej församlingen för presten, så är det väl ej rätt att påtvinga en församling en åldrig och bräcklig prest, som den ej vill hafva och som ej är vid den ålder och de krafter, att han kan upfylla sitt ansvarsfulla kall såsom själasörjare. Hvad för öfrigt Ekon.Utsk:ts betänk, beträffar, så skulle naturligtvis en i enlighet med detsamma utfärdad författn. endast hafva tillämpning för de fall, då andra än regala pastorat skola tillsättas, ty Konungen kan det ej enligt Utsk:ts Uti. vara förmenadt att utvälja den honom för godt synes. En värd talare har vidare framställt den åsigten att en person med fnllmogen erfarenhet, utan afseende på åldern, skall kunna gagna mer än den i sina kraftigaste år varande unge mannen; att så mången gång kan vara förhållandet, medgifver jag gerna, men jag vädjar till en hvar af eder M. Hrr! huruvida en man vid 65 års ålder eller derutöfver i allmänhet kan antagas blifva för församlingen lika verksam och nyttig som den, hvilken redan vid yngre åren får sig vården om en församling anförtrodd. Jag kan således ej finna att den af Ekon. Utsk. nu föreslagna förändringen kan på något sätt anses blifva skadlig, utan tvertom gagnelig, just af den orsak, jag nyss nämnde, att församlingen ej bör vara till för presten, utan tvertom.
19 sine menlige följder drabbar endast en viss del af Riket, och således strider emot den antagna grundsattsen, att landets samtlige invånare böra i samina mon, som de äro underkastade lika skyldigheter, äfven åtnjuta lika rättigheter, bland hvilka sednare synes böra räknas jemväl den att kunna, utan obehörigt intrång af främmande magts undersåter, vända sig landets locala fördelar till godo. Men, som äfven, å andra sidan, rättvisan emot producenterne fordrar, att, genom en alltför hastig öfvergång till det nu föreslagna, i alla hänseenden mest naturliga, förhållandet, de interessen icke förfördelas, hvilka möjligen i början skulle komma att i någon mon lida af ökade fraktpris , så anser Utskottet nödigt, att ifrågavarande, Finnarne och Åländningarne inedgifna, rättighet att bär i Riket idka kustfart bör fortfara till nästa års slut, på det de Norra Länens kust-allmoge må hinna att under denna tid genom fartygs byggande m. m. bereda sig att sedermera kunna bestrida äfven den del af kustfarten , hvartill hitintills utländska fartyg blifvit använde; och anser Utskottet äfvenväl, med fästad! afseende å den ståndpunkt, som skeppsbyggeriet i de Norra Länen, ehuru under mindre gynnsamma conjuncturer, redan uppnått, den nu föreslagna tiden vara fullt tillräcklig för anskaffande af de till denna sjöfart erforderlige fartyg, då dessa, i anseende till deras enklare byggnadssätt och mindre kostsamma utrustning, lätteligen kunna på året blifva färdigbyggde och utrustade.
» » Åh vett skulle hon snart lära, om ho stante här, » mente bonden själfsäkert. » Men töcken som inte är god för nåt dugandes blir inte kvar i min går. Ge ho sig marsch iväg därifrå ho kom. Tvi! » bonden spottade långt utåt golfvet. Och Saga gick, stilla och skyggt som hon kommit. Ut i höstdimman på den hårda, ovänliga marken vandrade hon vidare in i byn, vilsen och uppskrämd. Ljus lyste i de flesta fönstren, men hon gick dem alla förbi, hon vågade ej längre att klappa på, sedan den dryge bonden afvisat henne så hånfullt. Hon var redan alldeles vid utkanten till en bred öde landsväg, som tycktes sträcka ut sig i det oändliga, då ljudet af klingande barnaskratt hejdade hennes steg. Hon gick fram till den byggnad, hvarifrän ljudet kommit, och tittade in genom rutan. Bakom de hvita gardinerna och de vackra fönsterväxterna såg hon en ung mor syssla med att lägga för gröt åt en yster barnskara. Hon räknade fem stycken med lillan i vaggan, och alla sågo glittande glada ut. J u längre Saga såg på den hemtrefna taflan, dess mer kände hon sin förlorade tillförsikt komma igen, och slutligen knackade hon på. Den unga modern kom och öppnade och tog förbluffad ett steg baklänges. » Nej kära, ett sådant litet pyre så sent ute på vägarna, » utbrast hon medlidsamt. Och återigen hviskade Saga bedröfvad: » Jag har gått vilse och hittar inte hem. » Men skogvaktarhustrun, ty det var den unga » D U N kvinnan, gjorde ej sä många frågor som bonden, ty hon hade hjärtat pä rätta stället, och hon tyckte, att det ej behöfdes många oeh långa ord, när hon hade ett litet fruset, hungrigt och vilset barn framför sig att ta vård om. Och sä fick Saga sina kläder torkade, en plats vid bordet och en tallrik gröt framför sig, och de glada barnaögonen lyste kamratligt emot henne, all hennes ängslan blåste bort, och innan hon visste ordet af, började hon berätta som en liten kvittrande fogel om allt, hvad vinden, böljorna, solen, månen och de tindrande stjärnorna förtäljt för henne, och som bondfolket gjort narr af henne för.
Jag får i anledn. af den siste talarens yttrande blott upplysa, alt kurhus-districten inom Calmar län äro längesedan åtskiljda; och alt den tvist, sorn der pågår, icke rörer de redan befintliga kurhusen eller kurhus-districten, utan delningen af deras medel, så att hvarje district sjelft finge behålla och använda sina bidrag. Det förhåller sig följaktligen icke alldeles så, som den siste talaren förmenat. Hr Eden hjelm, Gillis/ Som uppbörden af kurhusmedlen är olika inom hvarje län; så får jag vördsamt anhålla, att de författningar, soni nu existera, må få qvarblifva. Gr. Posse, Fredr. Salomon: En värd talare har nämnt om delning; jag får tillkännagifva min önskan, att inom Malmöhus län måtte det härutinnan få förblifya vid detsamma som hittills. Frih. Raab: Hr von Hartmansdorff har förklarat, att förhållandet inom Calmar län icke skulle vara så, som jag uppgifvit. Jag uppgaf, alt fråga uppstått, sedan Hr von Hartsmansdorff blef anförtrodd länestyrelsen, att dela länet i vissa kurhus-districter, med derefter lämpad delning och debitering af kurhusmedlen. Att denna min uppgift är enlig med sanna förhållandet, torde Hr von Hartmansdorff benäget medgifva. Frih. Ridderstolpe, Fredr.: Med anledn. af ett yttrande, som blifvit fäldt, får jag tillkännagifva, att i det län, der jag bor, mäste kurhus-afgiften vara så högsom den är, emedan lazarettet icke äger annan existens, än i öfverskottet af kurhusafgiften. Frih. Nauckhoff, Joh. Otto: Förhållandet i Blekinge är enahanda med hvad Frih. Ridderstolpe uppgifvit rörande Westmanland. Blekinge äger ingen fond för lazarettet, som endast måste underhållas af öfverskottet på kurhusmedlen.
KATRINA. EK. Skadar inte, skadar inte. Han är bra söt! ULRIKA ELEONORA. Hvad vill herrn? Höra efter om ridån är färdig . Inte påbörjad ens. Mamsell Zitter är ute EK. KATRINA. och lånar schalar. Men vi ha generalrepetition i morgon. Till dess ska' den vara färdig. KATRINA. Så mycket besvär ni har, herr Ek. EK. ANN' SOPHIE (blygt). sällan arbetat (med en varm blick på Ann' Sophie) men ibland går allting. KATRINA. Ja, under svårare omständigheter har jag tag fram hvad som skall vara till middagen. EK. Se här ä' nycklarna, Ann' Sophie. Gå och (Ann' Sophie går till höger). Nå, hur blir teatern? I stil med utförandet, det vågar jag försäkra. (Skrattar). I synnerhet är skogen beundransKATRINA. värd. (Betraktar tankspridd dörren till höger). Uppsåt gäller, der utförande brister. Vet inte herrn det? Men hvad fattas herrn? utanför. Herrn ser ut, som om herrn glömt tankarna EK. Ack, fru borgmästarinna _________ Sjette scenen. DE FÖRRA. FRU QVIDING. Ursäkta att jag stiger på så utan krus och KATRINA. FRU QVIDING (från fonden). complaisancer, men jag är till den grad indikerad. Stig fram och sitt, om det är tid Tackar. Men se der står ju herr Ek! FRU QVIDING. Nå, det kan man kalla en fortuna. Jag ska' säga fru borgmästerskan, att jag fått både bildning och edukation, fast jag råkat att gifta mig utom min cirkel, och hvad sällskapsspektakler angå, KATRINA. så har jag varit primadonna både i Gefle och Hvad har frun att beklaga sig öfver. Hvad! Att Rosamundas parti som ändå FRU QVIDING. ligger för min konstnärsinvalidité inte lemnades åt mig, det säger jag nu ingenting om, men att herr Ek har tillåtit sig den sottisen säga, att jag
Obilligheten deraf alt i allmänhet fraktgods i skepp, och ännu mera att det sist i skeppet intagna godset skulle vara underpant för hyrorna under, liela resan,läge i öppen dag, enär af fraktgods ej borde tilL dessas; godtgörande kunna tagas mera, än den. för reson betingade frakten, för hvilket godset rättvisligen; och lagligen, utgjorde hypotliek. Det borde deremot åligga Redaren, hvilken tillgodonjuta frukterne, att ansvaraförfolkets löner och, om hanel - ^ugUtskoit et$ B t tankande W\o So. ler skepparen saknade tillgång, borde skeppsfolket alltid ega förmonsrätt i skeppets inventarier, oell om desse ej aro tillräcklige, i skeppets försälja ningsbelopp framför den, som gifvit lån å bileller badmeribref, emedan denne alltid vore i tillfälle att kunna göra sig underrättad om folkets hyror innestå, innan lian föreslagit, att sista momentet i 5 J*. af of vanberörde Capitel och Balk måtte erhålla följande förändräde lydelse: ”af fartygets inventarier och, i händelse de ej förslå, af fartygets försäljningsbeTopp tages först sjöfolks innestäende lön för hela den tid de stätt t fartygets tjensti enlighet hvarmed ock den efterföljande 7 Jf. 1torde ändras. Efter öfvervägande häraf får Utskottet Vördsamttillkännagifva, att Utskottet delar Motionairens yttrade åsigt, angående det origtiga^ så val derutinnan, att sjöfolks obetalde aflöning icke eger förmonsrätt i sjelfva fartyget, sora ock alt sådan fordran hav förmonsrätt till godset, som i fartyget är: hvarigenom kail inträffa, att gods, sorn vid slutet af en emellan flere orter verkställd resa^ tillfälligtvis finnes om bord, medtages för lönefordringar, hvilka tillkommit förr, än samma gods inlastades, och under förehafvanden deraf godsegaren icke haft ringaste nytta.