Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
V oterings-resultat 4 i 365 a. a. 26 Nov. a. a. 25 Nov. a. a. 28 Nov. a. ä. 27 Nov. 200 20 Pensioner ätt för Afvittring s-Landtmätare 78 ! 4 i 210 b. 11 Aug. b. 12 Aug. b. 9 Aug. b. 5 Ans. 101 20 Pensions-Staterne, anslag till, se Stats-Reglering, Nionde Hufvud-Titeln. Pehrsson, B. 0., se Eftergift. Pettersson, B. och Pettersson, J. N., se Eftergift. Förslag till sammanjemkning af olika beslut — 5 i 27 9 Sept. g. 6 Sept. 9 Sept. 9 Sept. I anledning af återremiss . — 5 i 29 a. a. 25 Sept. a. a. 23 Sept. a. a. 27 Sept. b. 27 Sept. Voterings-resultat — 4 i 309 8,9 a. a. 17 Okt. a. a. 11 Okt. a. a. 14 Okt. a. a. 14 Okt. 168 24 Postförings-skyldigheten, Posthemmans befrielse derifrån, m. m. — 8 — 91 — b. 1 Juni b. 27 Maj 31 Maj 31 Maj 1 1 / — 43 — SL CL r' ' 2 >-i P OQ OD f"1 CO P g fe g i ö o o fg I 73 CO P Cfc? CO p. a> Sr1 ° i rjq s4 3’ CR ' 2. ^ p] fa p 2 S. g4-" po CO 3 ™ dq' w CD co Ridd. o. PresteBorgarei Ståndet. BondeN:o 1 N:0 Sid. Adeln. Ståndet. Ståndet. T Svar på återremiss 8 98 a. a. 21 Juni a. a. 30 Juni a. a. 22 Juni 19 Juni Postiljoner nes lönevilkor, reglering af 4 2 4 b. 23 Aug. b. 22 Aug. b. 23 Aug. g. 22 Aug.
Stundom stannade de rent af på den smala stigen, till stort förfång för det efterföljande paret, Pers yrkesbroder och kamrat Ernfrid Helm jemte den yngre af de två systrarna. Den älsta af flickorna – hon som gick tillhopa med studenten – hette Gerda. Hon var mörk och liflig som ett söderns barn, men ärlig och godhjertad som en nordbo. Hon var mycket böjd för att taga folk på orden och färdig att kämpa till det yttersta för hvad hon ansåg vara rätt. Hennes följeslagare var några år äldre än hon och begåfvad med ett par grå ögon, hvilka tycktes vilja genomtränga allt hvad de fästades på. De fingo ofta ett hårdt uttryck derigenom att han sammandrog ögonbrynen, sänkande pannan, och de tittade då fram ur skuggan så hånfullt, nästan lömskt, att främlingar kände sig tillbakastötta och misstrodde honom. Men i vissa stunder kunde pannan klarna och ögonen le, hela ansigtet blef då ytterst tillvinnande, och man förvånades öfver att han såg så godt ut. Att disputera var hans lif. »Låt andarna drabba samman», plägade han säga. »ty då får man alltid fram något, antingen ur andra eller sig sjelf.» Hans dispyter med den alltid stridsfärdiga kusinen urartade vanligtvis till gräl, men de voro icke sämre vänner för det och sökte gerna hvarandras sällskap. De voro ofantligt mångsidiga, och otaliga voro de ämnen, som af dem drogos under debatt, å hennes sida alltid på fullt allvar, åtminstone tills han brast i skratt, men ibland blef också han ifrig, och då hände det att de skildes i vredesmod och glodde snedt på hvarandra en half dag, eller så, längre varade det aldrig. Deras föräldrar voro närmaste grannar med hvarandra, de unga hade så godt som vuxit upp tillhopa, eller åtminstone tillbringat sina ferier i gemensamma tidsfördrif. Gerdas yngre syster, Sandra, var nyss vuxen, mycket blond och mycket näpen, hvarför det redan under de sista två åren varit en satt rätt att alla de af kusinernas kamrater, som gjorde dem ett längre besök, skulle förälska sig i henne. Den nuvarande sommargästen, Ernfrid Helm, gjorde ingalunda något undantag.
Lotterne N:fis 1 och 4, innefattande den förra 61 tunnland 27 kappland; den sednare 71 tunnland 21 koppland, blefvo af nyss uppgifna orsak inropade för endast 15 till 17 skillingar tunnlandet, under det att auktionspriset för öfriga lotter uppgick från 24 sk. lill och med till 1 r:dr 1 sk. för hvarje tunnland; i följd hvaraf årliga räntan, förvandlad i spanmål, utgör: för lotten N:o 1 0111 61 tunn27 kapp-land, två tunnor 11 kappar; för lotten X:o 2 om 78 tunn15 kapp-land, sex tunnor 24 kappar; för loiten 3V:o 3 om 84 tunn15 kapp-land, åtta tunnor 18 kappar; för lotten X:o 4 om 79 lunn21 kapp-land, tre tunnor 14 kappar; för lotten N:o 5 om 65 tunnland, åtta tunnor 2 kuppar; för lotten N:o 6 om 60 tunnoch 26 kapp-land, sex tunnor 5 kappar; för lotten X:o 7 om 65 tunn21 kapp-land, fem tunnor 9 kappar; för lotten X:o 8 om 38 tunnland, tre tunnor 6 kappar; för lotten N:o 9 om 60 tunn16 kapp-land, lie tunnor 24 kappar; för lotten NrolOom 74 tunn4 kapp-land, sex tunnor 12 kappar; för lotten i\T:o 11 om78tuun16 kappland, fyra tunnor 25 kappar; samt för lotten X:o 12 om 85 tunn28 kapp-land, åtta tunnor 9 kappar, hälften råg och hälften korn. Denna ränta var likväl af föga betydenhet för flertalet af de första egarne, Iniika genom skogens nedhuggande och försäljning tillskyndades en vinst, hvaraf de lörsta årens utskylder utgjorde en ringa del. Dessa lottegare hastade ock, efter lith. till II St.
Dessa äro de anmärkntr jag har att göra mot de gamla i denna § införda stadgandena. men denna § innehåller äfven ett tillång af följande lydelse: »Bank-sedel skall jemväl uti bolagets konkurs till fulla beloppet inlösas och njute innehafvaren ränta efter sex för hundra om året från den dag. offentlig stämning beslutes till dess inlösen vidtager.» Jag får bekänna att jag icke riktigt begriper detta stadgande, och Utsk:s Ordf:de och ett par andra Utslcs-ledamöter tyckas hafva begripit det lika litet som jag, de hafva ock reserverat sig mot. detsamma. Afsigten är förmodligen att tilldela innehafvare af PrivatBankssedlar någon slags förmånsrätt, men i sådan händelse bör man säga hvad det skall vara för förmånsrätt; ty det finns många sådana. Jag vill icke yrka på införandet af denna förmånsrätt, men om den skall införas här, och icke i allm. lagen, der den handlar om förmånsrätter, så måste den sättas sist i raden bland förmånsrätter. I öfverensstämmelse nied hvad jag yttrat anhåller jag, att få framställa följande redal.tions-förslag, hvilket jag ingalunda anser vara det båsta, men kanske kan det vara Ut.-k. till någon ledning vid den återremiss, hvarom jag äfven anhåller. Jag får nemi. föreslå att efter orden nied utdelning gifva Dtskis förslag följande förändrade redaktion: »med utdelning till borgenär, som icke eger förmånsrätt att anstå intill dess sagde två år fölflutit, derest icke hela beloppet af alla utaf Banken utgifna sedlar förut uti riksmynt i allmänt förvar insättas. För Bank-sedel och annan bolagets skuld ehvad ränta eljest derpå blifvit ut fäst, njute när konkurs inträffar fordrtngsegaren ränta efter sex för hundra om året från den dag offentfig stämning beslutas till dess betalning lemnäs. Uti bolagets konkurs skall innehafvare af Bank-sedel erhålla betalning framför annan icke förmånsrätt egande fordringsegare.» Ilr Aminoff: Det är med afs:de på första afdelningen af den nu föredragne § som jag anhållit om ordet.
Således beliöfver aldrig mer än 2 af de på landet boende Kyrkoherdarne samtidigt infinna sig i staden, och om då hvar och en af de på landet boende åtager sig att tjenstgöra en viss del af året, så behöfva de icke göra så många resor till stiftssta - SIG Den 13 Februari:. den. Utslr. ansåg sig ieke kunna tillstyrka något arfvode, men om erfarenheten skulle visa, att man icke utan att gifva ett sådant arfvode kan erhålla ledamöter i Domkapitlen, så är det ju mycket lätt för vederbörande Domkapitel att derom bos K. 11. anhålla, och om det verkligen är af behofvet påkalladt, så lärer sådant icke förvägras. Hvad angår Domprosten Brings reservation, så får jag nämna att hans förslag att låta K. 11. utse ledamöterna i Domkapitlen, fullkomligt öfverensstämmer med det förslag ang:de förändrad organisation af Domkapitlen, som K. 11. vid 1850—1851 årens Riksdag afgaf till R. St:r. Detta förslag blef likväl då af slaget, och derföre ansåg sig Utsk. icke böra förnya detsamma. Vid de gemensamma öfverläggningarne ang.-de religions-frihels-fr agan klagades mycket öfver bristande nit hos presterskapet, och då Domkapitlen kunna anses såsom den utgångspunkt, hvarifrån lif och verksamhet höra sprida sig till det öfriga presterskapet, så tror jag att en förändrad ändamålsenlig organisation af desamma är af den största vigt. Jag anser vidare Utsk:s förslag ega företräde framför Domprosten Brings, emedan dessa platser få större anseende om de tillsättas genom val af presterskapet, och får derföre anhålla om bifall till Betänk. Hr Carleson, Edv. Henr.: Jag instämmer med Gr. Sparre deruti att LagUtsk:s förslag liar företräde framför Domprosten Brings; ty detta sednare förslag går hufvudsakligen ut på att utesluta alla andra än prester från Domkapitlen. Hot LagUlskis förslag får jag likväl göra den anmärkt), att 2:dra § icke synes mig vara lämplig.
Med komedispelande förenade dessa skådespelare äfven lindansning, voltigör-, fäktoch eqvilibrist-konster, och Devrient har väl ej så orätt, då han förmodar, att vi här återfinna våra gamla bekanta, medeltidsgycklarna, som en tid bortåt gjort lycka med nederländska konster och teaterstycken, deraf fått namnet och nu med friska engelska stycken och ny teaterpraxis, samt utstyrda med ett nytt utländskt modnamn, uppträdde med ovanliga talanger och ovanlig energie247. Dessa trupper togo äfven anställning vid de små furstehofven, och redan vid ingången till 17:de århundradet hade hertig Julius af Braunschweig en sådan stående hoftrupp. De stycken, som af dem uppfördes, voro oftast lånade från den äldre engelska dramatiken, men i en omarbetad råare form och alltid på prosa. Den omhvälfning, som dessa skådespelare åstadkommo, bestod i främsta rummet deruti, att skådespelen hädanefter företrädesvis behandlade verldsliga ämnen, samt att folkskådespelet och dermed det folkmessiga kom mera till heders. Visserligen voro dramer af verldsligt innehåll redan förut ingalunda ovanliga i Tyskland. Ensamt Hans Sachs hade skrifvit en mängd sådana. Men hans stycken voro föga utbredda och blefvo sällan spelta. De främmande skådespelen gjorde deremot stor lycka, ty de hade en egenskap, hvilken de förra saknade: de voro teatraliska, uteslutande skrifna och lämpade för scenen och arbetade med full beräkning på teatereffekt. Klart var äfven, att skådespelare till yrket måste synnerligen vinnlägga sig om att väcka bifall, ty derpå berodde deras utkomst. Derföre blef ej blott det religiösa, utan äfven det moraliska ändamålet skjutet undan; de hade endast ett syfte: att roa och underhålla. Den sedolärande prologen äfvensom epilogen försvunno. Komiska och alvarliga scener blandades om hvarandra; på grofheter, de der förut endast tillhört fastlagsspelen och i skolkomedierna blott undantagsvis förekommit, sparades icke.
M:ts och Rikets Commerce-Collegii den 24 Julii i8o3, på grund af Kongl. Kungörelsen den iy April samma år, och Kongl. Brefvet den 22 i förstnämnde månad, utfärdade Kungörelse, är stadgadt för den händelse, att Rederier af sådane fartyg, som, vid utgåendet, i anseende till Fartygens destination å hamn hitom Gibraltars sund, erhållit Turkiska pass, emot en afgift af endast 16 sk. Specie per läst, men hvilkas destination blifvit, under resan, ändrad till någon hamn i Medelhafvet, underlåta att, genast efter derom erhållen kunskap, eller sist inom 3:ne månader, efter Fartygens hemkomst, erlägga ytterligare 32 sk. Specie till Convoy-Cassan; hvarvid jemväl anfördt blifvit, det en Skeppsredare lätteligen kunde glömma hvad honom i omförmälde afseende åligger, i synnerhet om Skeppet återkommer till annan Svensk hamn, än hvarifrån det utlupit, eller der Redaren sjelf bor, äfvensom att ifrågavarande böter blifvit fastställde till ett belopp, som med billighetens fordringar vore oförenligt. Vid pröfning af denna fråga och en i sammanhang dermed gjord hemställan, huru Skeppsredares nu öfverklagade förluster skulle kunna förekommas; hafva Rikets Ständer tillika Exp. Utsi. Fårslag till und. Skrifa. 243 varit betänkte att utfinna ett medel, hvarigenom ej blott vunnes det sålunda åsyftade ändamål, utan också skulle förebyggas sådana underslef, med hvilka Tullverkets Revision någon gång beträdt Skeppare, den der, antingen, efter vitgåendet, låtit, vid inlopps-orten eller under änkling å redden, afmönstra, inför vederbörande Magistrat, sin besättning och påmönstra en ny, samt sålunda erhållit nytt Folkpass eller namnlista, hvarmed Skepparen, utan anmälan hos Tullkammaren, fortsatt resan till utrikes ort, eller ock, vid Fartygets återkomst, förevisat Tullkammaren ett af vederbörande Magistrat utfärdadt Folkpass, med utsatt destination till'
Romullsalngods: andra slag, ej specilicerade, färgade,» skall utgå med 28 sk. skålpundet, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, bestämmes denna tull till 32 sk. skålpundet. Stats-Viskoltets Memorial, N:o Si 6. 21 Omröstningen har utfallit med 82 Ja och 37 Nej; i följd hvaraf Rikets Ständer beslutat i öfverensstämmelse med Ja-propositionen. 8d:sta voteringen (90: de punkten). Den som till kontra-proposition i hufvudsakliga voteringen, rörande införselstullen å »Väfnader: Bomullsalngods: andra slag, ej specificerade, tryckta eller pressade, » antager Ridderskapet och Adelns beslut, ali denna tull skall utgöra 1 R:dr skålpundet, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, antages till kontra-proposition Bonde-Ståndets beslut att bestämma denna lull till 36 sk. skålpundet. Resultatet af voteringen har varit 42 Ja och 77 Nej; hvadan till kontra-proposition vid hufvud-voteringen antagits Bonde-Ståndets beslut. 82:dra voteringen (91:sta punkten). Den som godkänner Utskottets, af två Stånd bifallna, förslag, alt införsels-tullen å »Väfnader: Bomullsalngods: andra slag, ej specificerade, tryckta eller pressade,» skall fastställas till 32 sk. skålpundet, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, antages Bonde-Ståndets beslut. Denna omröstning har utfallit med 74 Ja och 45 Nej; hvadan Rikets Ständer beslutat i enlighet med hvad Utskottet föreslagit. 83:dje voteringen (92:dra punkten). Den, som vill alt, på sätt Utskottets af tre
Denna ersättningsfråga är väl ännu icke hos Kongl. Maj:t afgjord, men då man känner, att Kongl. Maj:t icke frångår Sine Befallningshafvandes tillstyrkanden, kan man med säkerhet förutse, hvad ödesom förestår oftanämnde hemmansegare, eller att ingen rättelse kan hos Kongl. Maj:t vinnas. Denna utgång af frågan står likväl i uppenbar strid, ej mindre med Rikets Ständers åberopade beslut och derpå grundade författningar, än äfven med allmän billighet; och den skulle dessutom bringa en mängd hemmansegare på obestånd och tilläfventyrs hemmanen i ödesmål. Hemmansegarne hafva derföre nödgats söka Rikets Ständers mellankomst, till lindring i deras bekymmer för sin framtida bergning, icke genom något anslag, hvarom från så många andra håll propositioner, motioner och ansökningar inkommit, utan genom bifall till ett anbud, som på en gång skulle inbringa betydlig inkomst till Stats-cassan och sätta Dahls samt Lysings häradsboer i besittning af den mark, dem rättvisligen tillkommer; och de hafva ansett sig handla liberalt emot Staten, då de erbjudit sig erlägga skattelöse-skilling för den mark af Omberg, som, efter ny af o väldige män hållande undersökning, kan pröfvas för hemmanen nödig; samt hoppas, lika med mig, på grund af hvad nu blifvit anfördt, det Högloft. StatsUtskottet må täckas föreslå bifall till nu ifrågavarande begäran; de hoppas ock, att Omberget då skulle bereda långt större allmän och enskild nytta än nu, genom en annan hushållning än den, som omtalas uti bifogade betyg.” Afskrift. Ehuru den del af Lysings och Dahls härader, som är i närheten af Kronoparken Omberg, är i största behof af skogsförnödenheter, bar sådant oagtadt underskrifne erfarit, att inom samma skogsområde flera hundrade lass ligga till förruttnelse, utan att sålunda nedfallne träd och stubbar blifvit eller fått användas till hvarken en eller annans nytta. Således råder i denna förvaltningsåtgärd en uppenbar misshushållning.
Och da det sker af Myndig broder för faberoch moderlösa syskon; eller ock ark en sädan som förut nämnt är, sammansatt rätt, es er granskande af wista examens betyg, fridömde frän eonscripkjon för hwarje ort och stad ett proportionerad! och inskränkt antal ynglingar af hwarje stand, for hwart och ett lefnadsyrke eller tjenst i landet; och att-confcriprionen om sä för antalets fyllande erfordrades, i sädant fall räckte ett eller tmänne är längre» owanlig fallenhet och häg för Åkerbruk; medfödt snille i mechaniskteller handelswagen; innerlig kallelse för de heliga plikter, som äligga det andeliga ständet och utomordentliga framsteg i lagfarenhet eller csmeral-werkct, skulle dä efter pröfning rj rubba eller störa sadane ynglingars framsteg pä sin bana. Och stora mistbruk härwid tror jagej att befara, dä icke annat bör förmodas, än att hwar och Den 4 Hlaji. HZ och en embetsman upfyller sin plikt och att hwar och en wald kill förut upgisne räkkF haller sin ed helig dch känner des; wigk. Jag har bewisat min rro med mina gerningar; hade afsked war ej uti »kskrifniiiasaren, irodde kunna wara säderneslandet nyttig, när Landtwärncr för 4 är sedan Uiskrefs, en genomskjuten annu mäst obrukbar arm, och min Kominas nåd den jag hoppas wig föcijena, jcmle tillfredsställelsen inom mig arc hafwa gjordt hwad jag borde ar min belöning: och med samma tänkesätt skola resten af mina lemmar och dagar med glädje upoffras, när sä fördrag. ZanS Exccllence -Jerr Friherre chalman, upläste till Prokocollet Wördfamk Memorial. Det ämne hwarmed jag ett ögonblick önskade, fästa Ridderskapet och Adelns upmärksamhet är den omrwistade frägan, hnruwida den absoluta tönscriplionen utan legning bör anses som en särskilt ständspligk för Adeln.
Jag anhåller att dessa mina anmärkningar måga få åtfölja Friherre Rehhinders memorial fil i vederbörligt Utskott, N:0 7, Herr Stjernjlamt Ludviga Vid Herr friherre Rehbinders ifrågava-*’ rande motion om införande af prygelbestraff-. ning för fräcka brottslingar, när dessa på ett smädeligt sätt jacka och trottsa Domare, Domstol eller kronobetjent, utbeder jag mig att få framställa några anmärkningar. Utan, att bestrida det ju sådane fall inträffa, då det ansvar, som i mån af förr nämnde förbrytelses beskaffenhet, enligt Lag kunde äga rum, icke synes utfalla, emedan detta ansvar ingår uti det för ett annat brott stadgade straff, och med antagande äfven, väl, att ingen annan känsla, än Herr Friherrens ömtålighet för bibehållande af Domarens och Tjenstemannens anseende, uppkallat den, Den g Martii, Herr Friherren väckte motionen, måste jag dock ur flere, som jag vågar föreställa mig, gällande grunder, bestrida användandet af det Correctif Herr Friherren föreslagit. Det fordras i allmänhet en stor varsamhet och ett noga betraktande af tidens läge, då fråga är om stiftande af nya lagar i civila Rättsförhållanden. En ej mindre försigtighet kräfves vid stadgandet af Policeoch Strafflagar, hvilka närmare och hastigare verka på menniskosinnet. Här kan ali öfverdrift tillvägabringa helt motsatts och främmande verk» ningar, än dem man åsyftat. Af denna vådliga beskaffenhet anser jag införandet af den nu föreslagne extrajudiciel^ bestraffningen, hvilken också i sanniog skulle förete ett anmärkningsvärdt motstycke till tidens mensklighet och liberalité, om detta ord hår må användas. Det kan vid första eftersinnande icke undfalla huru högst äfventyrligt det vöre, att i Domarens hand deponera en Policeoch bestraffningsmagt af denna art. Denna arbitrairs magt, för att verka, borde naturligtvis genast utöfvas och blifva en actför sig sjelf; men till hvilken ytterlighet, och till hvilken möjlig grad af våld och orättvisa, kunde dennas myndighet, använd kanske utom det lugna sinnets gräns, icke föranleda?
Om man, i stället för det obetydliga vilkor, som nu finnes, nemi, god frejd, af en tidningsutgifvare fordrade vissa allmänna egenskaper, samt att den, som verkligen sjelf ombesörjde utgifvandet, sjelf gjordes ansvarig, och, i händelse han dervid begagnade en annans namn, straffades som för bedrägeri, tror jag att en mera verklig kontroll åstadkommes. Min oförgripliga tanke i denna fråga är, att vi göra bäst om vi upge försöket att taga den här i Frankrike upvexta plantan och omsätta den på Svensk jord, samt applicera den tryckning, som detta förslag ovilkorligen innebär, på Svenska tryckfriheten. Det gifves andra medel, mera ändamålsenliga, mindre vidriga, till förekommande af pressens missbruk och till rättande af bristfälligheterna i vår Tryckfrihets-förordning. Denna bibehåller lyckligtvis ännu sin egenskap af grundlag och innehåller hittills, lika litet som våra andra grundlagar, någonting om penningen såsom vilkor för utöfvande af medborgerliga rättigheter, minst för den här ifrågav:de, hvars vård utgjort en af 1809 års lagstiftares ömmaste omsorger, hvilket de ock lika bestämdt sorn högsinnadt pa mer än ett ställe uttalat. Bäst är derföre, att, likasom man lemnar penningen fritt spelrum inom dess naturliga krets, man ej heller försöker hindra tanken och ordet att fritt verka inom deras, och att man ej sammanblandar hvad som ej hör tillsammans. Må hädanefter, liksom hittills, äfven den fattige mannens ord fritt varda hördt af hans landsmän, och må man taga sig till vara att ens mot den ringaste opinionsorgau inom det ringaste af våra stadssamhällen u pst älla ett hinder, så oförenligt med Svenska frihetsbegrepp, och icke medförande andra följder än den, att äfven åt pressen förläna en viss aristokratisk pregel, en isolerad, ensidig, minoriteten förtryckande karakter. Och om ock vissa ytterligare gränser blifva af nöden för tryckfrihetens utöfning, måtte åtminstone aldrig det fria ordet varda bundet af någonting sådant som banksedlar, och den frie mannens verksamhet icke insnärjas i ett system, redan på andra områden så föga lyckosamt och välsignelsebringande, som kautionssystemet.
Adelsköld upp rättade kostnadsförslag, måtte anvisa en mot tvåtredjedelar af den beräknade anläggningskostnaden ungefärligen svarande summa af 93,000 R:dr R:mt, att utan återbetalningsskyldighet utgå till det bolag, som åtager sig utförandet af bemälda arbete.“ Häruti har instämt Riksdagsfullmägtigen O. Bjerkander från Skaraborgs län. af Herr L. J. Hierta: “Jemte det jag i allo instämmer i Herr Bergers reservation, anser jag det för bedömandet af denna fråga utgöra särdeles magtpåliggande omständighet, att innevånarne i orten, då de med förändring af sin före OO O ’ * o gående, af Rikets Ständer bifallua, önskan om bidrag till en jernväg förbi Hedens forssar, sedermera förklarat sig icke vara betjente dermed utan stegra sina an språk till erhållande af en kanal, icke uppgifvit skälen hvarföre “de stora förde“lar och lättnader för rörelsen, som enligt uppgifterna från samma ort vid sistförflutna riksdag skulle beredas*, nu tre år efteråt skulle hafva upphört. Det synes likväl, sedan Rikets Ständer med beredvillighet gått ortens egen genom dess Stats-Utskottets Utlåtande N:o 141. 85 riksdagsmän framställda begäran till mötes och uppfyllt densamma, hafva utgjort en skyldighet, att utvisa de sakförhållanden, på grund hvaraf man anser sig berättigad att utan vidare omständigheter i så hög grad stegra sina anspråk på en ny eftergifvenhet hos representationen. Yisserligen har under öfverläggniugarna i Utskottet, der intresset för dessa högre anspråks uppfyllande varit talrikt och varmt representeradt, blifvit anfördt, att talrikheten af de personer, som tecknat aktier för deltagande i bolag för en kanal, och den högre teckningssumma, hvartill de derigenom förbundit sig, i jemförelse med den uppoffring en jernvägs anläggande skulle medföra, borde utgöra ett tillräckligt bevis att påståendet om en jernvägs olämplighet vore grundadt.