Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det ar mycket vanligt, att då de träda i giftermål, lamna de scenen och agna sig helt och hallet at uppfyllandet af sina husliga plikter, hvilket ingalunda ar fördömligt, men bevisar bristen på gnista, som kannetecknar den verkliga konstnären. Antagligen star denna ljumhet i samband med vår sceniska konsts afmattning och bristen på verkligt goda skådespelerskor, hvilket iter i sin ordning omöjliggör framställningar af djupa kvinnliga karakterer, ett förhållande, som beklagas af vira dramaturger. FOLKET. Vid studiet af den spanska kvinnan kan jag icke utelämna en kategori, som ar gemensam för aristokratien, medelklassen och folket, jag menar nunnorna. Ehuru kloster finnas som endast lamna tillträde för de högre klassernas noviser - såsom Las Huelgas och Las Salesas - och några grundats uteslutande för sidana, som kunna förete bevis om minst)) fyra anon, ar det dock ett faktum att i många kloster - Concepcionistas, Carmelitas, Benedictinas, Capuchinas - bedja sida vid sida den högättade och rika senoritan, som af religiös hänförelse eller af olycklig kärlek tagit slöjan, och den fattiga tjanstefliclian, som vädjar till barmhärtigheten för att hlifva Kristi brud. Det torde böra anmärkas, att afven nunnorna i Spanien, så underligt det an kan synas, på grund af tidsförhållandena undergått förändring, Den gamla nunnetypen försvinner småningom. Nunnan, som tillbragte sitt lif i stilla betraktelser, under psalmsjungning, som gjorde konfityrer och mandelmassa, reliksaker och nåldynor, eller nsmyckade vaxbilden, som ordspråket säger, lämnar rum för en modernare typ, som ar mindre konventionel, mera praktisk, som mera agnar sig åt undervisning eller fruktbringande barmhärtighet. Hon formar sig mera efter sina franska systrar, hvilka med Sacré-Coeur och andra dylika institutioner till förebilder, hafva åstadkommit en radikal reform i det spanska klosterlifvet. De gamla, romantiska klostren med sina jiirntaggade dubbla jalusier och drömmande tradgardar inom höga murar dar ren kontemplation och asketism harskade blifva i våra dagar allt sallsyn tare.
För min del kan jag ej annat finna, än att, för den händelse att en kärande för bevisningen af sin rätt eller utförande af sin sak, anser det nödigt att svaranden skall höras, eller domstolen finner sådant erforderligt, det måste vara i kärandens eget intresse, att saken uppskjutes för svarandens hörande. Häraf synes mig ock följa, att käranden sjelf bör hafva sig angeläget att befordra svarandens inställelse och att följaktligen det icke kan anses såsom »beneficium» för käranden att saken afgöres utan att svaranden varder hörd. Tvertom skulle sådant sannolikt åstadkomma åtskillig oreda samt ej sällan föranleda käromålets ogillande såsom obestyrkt samt tvinga käranden till ny stämning och rättegång, hvilket eljest kunnat undvikas. Af dessa skäl och då för juridisk insigt och erfarenhet så utmärkta män som de numera hädangångne leda - 340 Den 15 Maj. möterne af så väl lagkomitéen som lagberedningen opinerat för enahanda stadgande i denna del, som det af LagUtsk:t vid innevarande riksdag tillstyrkta, måste jag förena mig med de Hrr, som yrkat bifall till den nu föredragna paragrafen af Utsk:ts Betänk. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till den förev:de §:n och dels afslag derå, framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till densamma, hvarvid svarades många ja jemte några nej, och sedermera propos. på afslag derå, då svaren utföllo med manga nej jemte åtskilliga ja; hvarefter och sedan propos. på bifall till §:n förnyats samt med många ja och några nej besvarats, Hr Gr. o. Landtm, förklarade sig nu hafva funnit ja öfvervägande. Frih. Leuhusen begärde votering. Uppsattes och justerades följande voteringspropos.: »Den, som bifaller 3:dje §:n i det af Lag-IItsk:t uti Mem:t N:o49 framställda förslag, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, afslår B. o.
Som, enligt hvad till Utskottets kännedom kommit, Riksdags-fullmäktige af Bonde-Ståndet från Stora Kopparbergs län yttrat den åsigt, att deu nya spanmålsräntan borde bestämmas att bestå af råg och hafra samt Utskottet för sin del anser ett sådant bestämmande leda till enkelhet och reda vid ränteförenklingens verkställande; så och med åberopande af hvad Utskottet yttrat angående dagsverks-räntans upphörande, får Utskottet i öfverensstämmelse för öfrigt med hvad Kongl. Maj:t behagat föreslå, tillstyrka, att Rikets Ständer måtte, för deras del, besluta, att: l:o Såsom hufvudränte-persedel inom Stora Kopparbergs län bestämmes: spanmål; 2:o Nuvarande räntepersedeln spanmål bibehålies med blott den förändring, som kan blifva en följd af i allmänhet gifne föreskrifter. Kol, ved och dagsverken förvandlas till spanmål af hälften råg och hälften hafra, allt i den mån särskildt gifne privilegier det tillåta; 3:o Alla öfrige nuvarande, uti jordeboksoch hemmantalseller ordinarie räntan inbegripne, persedlar förvandlas till bestämd penningeränta att, jemte till penningar förvandlade bråktalen samt nuvarande skattetiteln penningar utgå, enligt i allmänhet stadgade grunder. Örebro län. Af nuvarande räntepersedlarne hade Kongl. Maj:t ansett spanmål, smör, fläsk, kött, ved, tackjern, hö och dagsverken samt dessutom penningar lämpligen kunna komma'i fråga att såsom särskilda skottetitlar bibehållas; äfvensom att nuvarande räntepersedlarne oxe, får och lam kunde förvandlas lill kött, halm till hö samt osmundsoch stångjern till tackjern.
Föredrogs ä nyo och återremit - S52 Trot, Vtdr. d. 21 Maj 1823. terades, i anledning af de utaf Herrarne Bergstedt och Rosenblad dervid gjorde anmärkningar, BancoUtskottets, den 6 dennes aflåtne, samt den 12 derpå följde e. m. på bordet lagde Memorial, med hemställan, om prägling af så kallade JubelRiksdaler, i enlighet med hvad förut blifvit iagttagit. S. D. e. m. Föredrogs ånyo och återremitterades, i anledning af dervid gjorde anmärkningar, Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets, den 21 och 29 sisth April afgifne, samt den 12 och jy dennes eftermiddagarne på Bordet lagde Betänkanden: N:o 6r, angående föreslagne förändringar i Kongl. Förordningen den 26 Febr. I817, rörande SockneStämmor och KyrkoRåd, särdeles i hvad angår den Presterskapet genom samma Författning tillagde myndighet* N:o 82, I anledning af föreslagne medel till befordrande af Gymnastiska öfningar. S. D. e. m. Föredrogos å nyo och gillades följande från Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet inkomne, samt den 12 och iy dennes eftermiddagarne på bordet lagde Betänkanden; Af den 29 sisth April. N:o 84> Rörande väckte Motioner, i afscen - Prof. Utdr. d. 21 Maj 1323. 253 de på arbets-commenderingar af indelade Arméen. Af den 3 dennes N:o 33, I anledning af väckte motioner, rörande de i Riket vistande Judar. Af den 9 dennes. N:o 85 I anledning af väckt fråga, om en allmän klädes-förordnings utfärdande. N:o 86, I anledning af Herr Tolis motion, om nyttan af Marscher för Arméen och sättet att derigenom befordra penninge circulation. N:o 87, I anledning af väckt fråga angående Soldatens skyldighet att underhålla SoldateTorpen, m. m. Frän HSgv.
Af delta utdrag ur 1835 års kungabref, som ännu den dag, då den öfverklagade regeringsåtgärden vidtogs, eller den 11 November 1850, var fullt gällande, sättes nu utom allt tvifvel, att besagde 174 tunnor ända till den dagen oafkortade utgått; hvaraf följer, att den af chefen för finans-departementet, vid ärendets föredragning inför Konungen, lemnade uppgift, att af dessa tunnor redan 119 1/2 skulle hafva upphört att utgöras in natura, varit emot verkliga förhållandet stridande; hvartill ytterligare kommer, att han åt 1834 års Ständers heslut inför 58 Konstitutions-Ut skot tets Memorial, N:o 6. Konungen lemnat den godtyckliga tolkningen, att alla bemälde 174 tunnor skulle deri hafva varit till indragning föreslagne, och sålunda indirekt gifvit vid handen att 1835 års kungabref stått i öppen strid mot detta beslut. Då nu på dessa sanningsvidriga prmmisser, att nemligen redan 1834 års Ständer skulle hafva beslutat oftanämnde 174 tunnors indragning till statsverket, och att af dessa redan 119 1/2 tunnor nu skulle hafva upphört att utgå in natura, föredradanden — utan att förut, sin pligt enligt 10 § i Regeringsformen likmätigt, hafva från vederbörande embetsverk, hvilka här synts hafva bordt vara Kongl. Statskontoret, Hernösands Konsistorium och vederbörande Landshöfdingeembete, nödiga upplysningar inhemtat, — har tillstyrkt Kongl. Majit att besluta indragningen af de såsom återstående uppgifna 54 1/2 tunnorna, ett beslut, det Konungen icke egde att, utan Ständernas hörande, fatta, synes han mig genom denna sin rådgifvareåtgärd hafva gjort sig förfallen till det ansvar, 106 § Regeringsformen fastställer; och beklagar jag, att ej, sanningen till ära, denna min åsigt blifvit af det höglofl. Utskottets majoritet delad“. Häruti instämde:
T y denna dyrköpta lyx och flärd blir vanligen till föga fromma för den, som förskaffat sig densamma; den drager i sitt följe oro och bekymmer samt förödmjukelser och humbug af allehanda slag och blir därigenom fördärflig och olycksbringande för människans lycka och moraliska värdighet. Äfven de rikaste föräldrar kunna icke försvara, om de låta sina barn växa upp i vällefnadens och yppighetens sköte. För mycket af nöjen och förströelser göra barn och ungdom blaserade. Prakt och yppighet framkalla en sinnenas slapphet och karaktärens vekhet, som kunna helt och hållet betaga styrkan att neka sig något och att motstå den lägre naturens lockelser. Flärd och fåfänglighet snärja själen och göra känslor och åsikter förvända. Yppighetens lif utsuger lätt medkänsla och hjärtevärme, energi och mottaglighet för högre impulser. De unga, som utgå ur ett öfverflö- digt och yppigt hems försåtliga sköte, äro ofta verkligt beklagansvärda, ty de hafva blifvit beröfvade ungdomens lyckligaste förmån: förmågan att känna ungt och varmt och enkelt. Och hvilka motståndskrafter — om icke möjligen stoltheten • — • skola i denna öfvergångstid, den farligaste af alla, öfvergången från familjelifvets tvång till världens frihet, väl förmå att utgöra ett skydd mot de lumpna böjelser, de lustar, utsväfningar, ja de brott och den förnedring, som de unga i följd af en naturvidrig uppfostran så lätt kunna blifva rof för. Vår senaste tid företer vissa tendenser för epikurism och s. k. » lifsglädje » — tendenser, som dock redan nu torde hafva nått sin kulmen. Det är sålunda icke alltför ovanligt att se en och annan individ, som rent af stoltserar öfver att låta njutningsbegäret och lystnaden ohöljdt framträda. När man ser så- dana unga vällustingar och sybariter — verkliga vrångbilder af natur och människovärdighet — då fattar man den höga betydelsen af enkelhet i lefnadssättet.
Till förhindrande af eli annat inom Norra Ångermanland flerestädes förekommande oskick, alt i de så kallade kyrkostugorne å kyrkovallen efter gudsljenstens slut trakleringar med starka drycker af hvarjehanda anledning utdelas, såsom efter lysning, barndop, af obemedlade nygifta par i ändamål att erhålla insamling till deras bosättning, o. s. v., hvarigenom icke blott templets helgd och verkningarne af deri meddelad lärdom förspillas, utan äfven fylleri och slagsmål ej sällan uppstå, hafva inom flere kommuner förhud förenade med vitén blifvit aftalade och fastställde. En dylik öfverenskommelse inom Själevads socken har, i anledning af förd klagan, slutligen blifvit föremål för pröfning hos Eders Kongl. Maj:t, som densamma i Nåder fastställt. Sedan en för detta samt Gefleborgs och Jemtlands Län gemensam, år 1758 antagen och af Eders Kongl. Majrt fastställd byordning, i följd af förändrade tidsförhållanden, småningom upphört att vara känd och efterlefvad, har från flere kommuner den önskan uttalats, att en ny sådan, med afseende å nuvarande förhållanden, måtte komma till stånd, och jag skall, i hvad på mig heror, söka efterkomma denna önskan, öfvertygad alt en ord - ningsstadga, sall under kontroll oell tillämpning af sockennämnderne samt lämpad efter allmogens behof och de försländigares åsigter, bör kunna medföra nyttiga verkningar. De påtagliga olägcnheterne, det af allmänna lagen bestämda sätt för brandstads gifvande och tagande, samt den erfarenhet om fördelarne af brandstods-inrättningar i större skala och efter billiga och rättvisa grunder, hvilken redan inom flera Län vunnits, hafva föranledt mig uppgöra förslag till reglemente för en allmän brandstodsförening för fast och lös egendom å landet inom detta Län. Detta förslag, öfverlemnadt till granskning af valde deputerade från samtlige kommunerne inom Länet, har vid deras sammanträde i sist litine September månad blifvit med några mindre ändringar antaget och sedermera den 17 påföljde Oktober erhållit Eders Kongl.. Maj:ts Nådiga fastställelse. Å landet inom Länet finnes någon Skola för nyttiga slöjder icke inrättad.
Om Staderna fä, säsom i denna Gästgifware-Ordnjng är föreslaget, Skjutslega, förökad til l2 skill, milen, tror jag för min dcl. at det icke ens för de smärre Städerna were betungande ar skjutsen besörja. Jag skulle häruppå kunna anföra ijttruvel af Söder-Trlje, som är cn af de smärre Städerna i Riket och likwäl sjelf bestrider skjutSningen. Det ar blott i stora Städer, som emrejirsnaäs kan wara tjenlig och nödig; jag tilstyrker derföre bifall pä §. med den af BondeStänder gjorda tilläggning. Frih err e ve 6ssr begärde först wera, om Landet omkring Städerna är palaqgdt, at bestrida Srads-skjutsen , eller om der bestrider densamma efter öfwerenskommelse. Grefwe Strömfelt. Landet pälägges genom Landshösdingarna pä wista ställen. Friherre vs (Zeer. I fall fa är, lärer afseende ej kunna göras pä Bonde. Scändets tilläggning; hwarom icke, yrkar jag, at den mätte bifallas» 66 ?6r HerrllneilcLlä, Larl l^reäric. Oeco^ v ornäs - Utskottet har ej blandat sig i Författningarna härom. Jag, för min del, tror radligast wara, at halla sig ivid at härom stadga ingen ting, och tilst"rker at Utskottets krajeQ mätte utan den sörcstagna tilläggningen bifallas. Herr Zteär, ^olrsn H,xal, trodde wisterligen, at Städer funnos, som äsidosatt den dem älaggda skyldighet at om skjutsningcn besörja; men trodde Lerjamre mara ostridigk, ak dec gäsives Städer, som omöjeligen sjelfwa förmådde densonima bestrida, och underställer derföre, om icke tjenligast more, ak Herrar Landshöfdingar skulle äläggas til Kongl.
Desse Provincer inom samma KonungaRike äga, i anseende till climat, säkerligen större skillnad, än Sverige och Europas sydligaste Länder. Ehuru ej enahanda skillnad finnes emellan Rikets öfrige Provincer, finnes den dock i mer eller mindre mån. Häraf tror jag mig icke sakna anledning att vördsamt hemställa huruvida ej olika flyttningstider för tjenstehjon i Rikets Provincer må bestämmas. Och förlagsvis täger jag mig äfven friheten föreslå att för Norrland eller de Norra Landsorterna blifver vid den fordom bestämde tiden eller den 1 October: för den medlersta delen af Fäderneslandet den $ eller 10 October: Dai 2.4 Alärtii, sami för den södra delen den vid sista Riksdag bestämde 24 October. Allmänna Besvärsoch Econornn Utskottet, bestående af personer från Rikets flesta provincer, kan visserligen bättre bedöma nyttan eller användbarheten häraf; och jag anhåller vördsamt att desse an. märkningar må få till nämnde Utskott åtfölja Herr Elgenstjernas ifrågavarande anförande. N:o 5> Herr Mannerhjerta, Ulric Emanuel; Med all god tanke om Gymnastiken, kan jag likväl ej med Herr Grefve Posse anse dess nytta till sådan grad utsträckt, ”att befästandet af vår lagliga frihet deraf kan bero.” Att således som vilkor för inträdandet på tjen. stemannabanan fordra ett bevis, om vunnen Gymnastisk färdighet, blir efter min åsigt lika ensidigt, som a£t anse dessa öfningar leda till Demagogiska stämplingar och förbjuda dem, hvilket i ett närgränsande land ägt rum. Sedan mina begrepp till någon sjelfständighet utvecklades, var jag alltid en vän af den lagbundna friheten, och derföre äro prohibitiva systtmer mig förhatligaOch jag an. ser en lag, som ovilkorligen befaller eller förbjuder vissa kroppsöfningar, lyda under ett dylikt system.
C. ”För anläggning af en sluten kanin vid Höganäs, har Storamirals-embetets tredje afdelning föreslagit igi^ooo r:dr, och för en vägbrytare vid Svinebodan 76,000 r:dr, ochhaf va motioner, innefattande framställningar om beviljandet af dessa anslag, blifvit väckta, inom R. -o. Ad. af Hr af Uhr, C. D., och i BondeSt. äf Sune Pehrsson från Malmöhus län,-samt till Utsk. remitterade. Ändamålet med dessa hamnanläggningar skulle hufvudsakligen blifva, att på den öppna och farliga, med ryggar och ref af gråstensblock uppfyllda kusten, hvarest strandningar ofta inträffa, bereda en tillflykt för sjöfarande under storm, hvarjemte Höganäs hamn tillika blifvit ansedd såsom en under krig tjenlig station för örlogsfartyg.’’ ’’Dä kostnaden för dessa hamnanläggningar skulle komma att i högst betydlig mån medtaga Statens tillgångar, och Utsk. icke anser dessa hamnanläggningar vara af så stor vvigt föidet allmänna, att desamma utan afseende på berörde betydliga uppoffringar böra af Staten företagas” Häraf synes, att min motion blifvit sammanblandad med frågan om en vägbrytare vid Svinebodan, ehuru jag, med kännedom om Hr Capitaine von Sydows förslag, som verkställt undersökningarna på begge dessa ställen, och det företräde han lemnade Höganäs, i händelse hamnanläggningar på dem begge ej kunde åstadkommas, också inskränkte min begäran om anslag till hamnen vid Höganäs, i den förhoppning att detsamma af Utsk. skulle bifallas, 0111 dessa frågor kiljdes från hvarandra, hvilket jag ännu hoppas, då jag Don a5 November e. m. 363 Härmed täger mig friheten anhålla, att ämnet ånyo får underkastas Ulsk:s mogna pröfning och behandling, ensamt för sig och utan inblandning med Svinebodan. Jag vill icke upptaga R. o. Ad:s tid och uppmärksamhet med upprepande af alla bevisen för nyttan af en hamnanläggning vid Höganäs.
N-o 6g, i anledning af väckt fråga om indragning af Förvaltningen af Sjö-Ärendena: bifölls/ No jo, i anledning af väckt motion om Stads-skolans i Sköfde förening med Folk-skolan derstädes: bifölls; No Jij i anledning af väckt motion om upphörande af Nämndemäns befrielse från skjutsningsbesvär; bifölls; N:o 72, i anledning af återremiss utaf Utskottets betänkande, N:o 29, afgifvet i anledning af väckt fråga, att fullmagter å namn, heder och värdighet, utan verklig tjenstebefattning, icke måtte meddelas. Bonde-Ståndet lät bero vid hvad Utskottet i anledning af berörde återremiss ytttrat. Den 14 November. Från Hög v. Pkeste-StIndet. S. D. Sedan Pastor Primarius Doctor Pettersson, i anseende till uppgifna enskilda vigtiga angelägenheters ombesörjande, anhållit om befrielse från de honom, såsom ledamot af Stats-Utskottet, åliggande göromål från början af nästa vecka lill slutet af della år, och Ståndet dertill bifall lemnat; så skulle Prosten Lundblad, såsom redan förut vald Suppleant i besagde Utskott, genom protocolls-utdrag auctoriseras att i sådan egenskap fungera under ofvanbesagde, Doctor Pettersson beviljade permission. Den 16 November. Från Höglofl.
Ty det är icke nog med att stora och lilla flottan kommit i handgemäng, utan äfven landtarméen har deri blifvit inblandad af Hr von Troil, fastän det är fråga om att pröfva de under 5:te hufvudtiteln äskade anslagen. Lika med Hr von Troil anser jag vårt landtförsvar vara af högsta vigt, men med vårt insulära läge bör man också fästa nästan lika mycken uppmärksamhet åt vårt sjöförsvar. Jag kan derföre icke undertrycka den åsigten, att jag finner det vara olämp - Den 11 Mai s e. m. 215 ligt att, på sätt Hr vou Troil gjort, komma fram med Frågan om landtförsvaret, under det vi diskutera frågan om anslag till flottans behof. Hr von Troil, Sam. Gust.: För min del finnér jag det vara särdeles olämpligt af Frih. Tersmeden, att använda det ordet ”olämpligt,” om hvad jag yttrat. För öfrigt tror jag, att huru vi än må ordna sjöförsvaret samt huru mycket vi må kosta på detsamma, så lära vi dock icke mäkta afhålla fienden från att landsätta trupper och härja landet, sä länge vi icke hafva en landtarmé så organiserad att den, i samma ögonblick Henderne söka intränga inom våra landamären antingen till lands eller från sjön, kan på ett tillbörligt sätt tillbakavisa dem. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Som jag hvarken hörer till landteller sjöförsvaret, torde några få af mig yttrade ord kunna anses temligen opartiska. Den strid, som här nu uppstått, torde väsendtligen härröra deraf, att man tillåtit sig göra nya motioner under det att man öfverlägger om dem, som redan blifvit gjorde och om aflåtna K. proposir, som R. St. hafva att pröfva. Pä f. m. lingö vi en hel plan ang:de landtförsvaret och nu på e. m. hafva vi fått en dylik för sjöförsvaret. Derförutan hafva vi en motion, som rörer artilleri-väsendet, hvilande på bordet.
Remitterades lill Stats-Utskottet; och 3:o angående pension å Allmänna Indragnings-Staten för aflidne Stats-Rådet Grefve Hårds enka*. Remitterades till Stats-Utskottet. Från Hederv. Bonde-Ståndet. S. D. Remitterades till Stats-Utskottet Kongl. Majus Nådiga Propositioner : l:o af den 9 i denna månad, angående Hof-Stals-pensioneringen efter Högstsalig Hans Majit Konung Carl XIY Johan; och 2:0 af den 2 i denna månad, angående pension för f. d. StatsRådet Grubbe. S. D. Remitterades lill Bevillnings-Utskottet: Kongl. Majus Nådiga Skrifvelse af den 30 sistlidne Augusti, i fråga 0111 ytterligare controll-föreskrifter för betryggande af stämplade pappersafgiftens behöriga erläggande. S. D. Remitterades till Lag-Utskottet; Kongl. MajUs Nådiga Proposition af den 5 i denna månad, angående - Prot.-Utdrag, den 18 September 184 4- 101 ende borgenärs räll, alt, efter anstäldt utmälnings-försok, använda bysättning. S. D. Remitterades till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet: l:o ett skriftligt anförande af Anders Göransson från Stora Kopparbergs Län, i anledning af en i Ståndet väckt och till Utskottet redan remitterad motion, om upphäfvande af 1843 års Förordning, angående hvad i afseende på mätning af trädkol iagltagas bör; och 2:o ett af Eric Andersson från Stora Kopparbergs Län inlemnadfc anförande, i anledning af en i Ståndet förut väckt och till Utskottet remitterad motion, angående kol-skrindors lika form och kröning. Den 18 September. Från Höglofl. Ridderskapet och Adeln. S. D.
De skäl, Utskottets pluralitet anfört för denna valör, finner jag för min del vara dels af mindre vigt, dels grundade på obestyrkta förutsättningar och kan således icke biträda dem. Jag instämmer i Biskop Agardhs åsigt, att Privatbankernes creditrörelse bordt till sin art närmare bestämmas; och är jag i detta afseende af reservantens mening, att de Skottska Bankerna kunnat tjena till modell. Det är allmänt kändt, att den depositionsrörelse, som utgör deras hufvudsakliga verksamhet, öppnar tillfällen ej mindre för capitalisten, än arbetsklasserna att göra sina öfverskott räntebärande och fruktbara. Derigenom förökas landets rörelse-capital samt beredes en lättnad för handel och näringar, som åtminstone i vårt land icke kan på andra vägar lika säkert vinnas. Men då denna bankröifelse är mindre vinstgilvande för Bankerne sjelfva, är det mindre sannolikt,! att Privabtankerne, utan en i deras octroj och reglemente nedlagd uttrycklig föreskrift, skola deråt lemna nödig uppmärksamhet. Emot bestämmelsen i 11 § af öfverränta för lån i Privatbankerne måste jag äfven reservera mig. Den är orättvis och efter min åsigt icke behöflig såsom tvångsmedel att förmå låntagaren till punktlighet vid inbetaliiingarne. För den, som -kari på dagen infria sin förbindelse, är den af Bancooch Lag-Utskotten vid sistlidne Riksdag föreslagna öfverränta ett tillräckligt band och förlusten af omsättningsrätten blir alltid verksamt correctiv emot en längre tidsutdrägt. Vid låntagarens insolvens skall deremot den stora öfverräntan blifva högst tryckande och i första rummet för borgesmännen, hvilket icke synes rättvist. Då sammansatta Utskotten, såsom billigt är, inskränkt Privatbankers rättighet att beräkna Öfverränta inom tiden af 2:ne månader, hade samma rättvisa och billighet bordt iakttagas vid bestämmandet af Bankernas förbindelser till innehafvare af creditsedlar. Jag kan för män del således icke biträda stadgandet i 14 §, hvilket ålägger dessa Banker skyldighet att, i händelse deras sedlar Bancooch Lag-UtshoUens Betänkande, N:o i.