Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är möjligt och till och med troligt, att en sådan förlust sällan skulle inträffa; men farhågan derföre skulle likväl verka menligt på crediten för fastighets-lån, och kanske tvinga förvaltare af alla allmänna Cassör, alt genomgå sine utlåningar för alt tillse om Cassan, genom lånesummans stadgade fördelning hade full säkerhet eller icke. Många låntagare skulle troligen blifva besvärade med nya praestationer för att styrka pantens vederhäftighet. Det synes således betänkligt, att genom det nu föreslag, ne Lagstadgandet förändra de förhållanden, sorn hitintills egt rum och i förlitande hvarpå alla nuvarande intecknade lån blifvit utgifne; ty det är ganska säkert, att då långifvaren hitintills haft rätt att hålla sig till den del af panten, som lättast kunde realiseras och haft säkerhet derföre, alt om den ena delen af panten ej upppginge till påräknadt värde, han skulle få fyllnaden ur den andra, långifvaren ej så noga fästat sig vid hvarje dels serskilda värde, och förklarat sig nöjd alt antaga densamma ensam i6o Den 25 Maji. såsom säkerhet för en del af lånet. Dessutom har jag, äfven orden synpunkten, att till stärkande af landtmannéns credit, all möjlig säkerhet borde inleckningshafvaren beredas, föreslagit, att då fastigheterne säljas på auction, köpeskillingarne böra blifva grund för fördelningen, men ej taxeringsbeloppet, emedan det sednare möjligen kan föranleda förlust för inteckningshafvaren, men ej det förra; och blott i det fall, att ej auction sker, synes taxeringsvärdet böra tjena till rättelse. Dessa anmärkningar torde kanhända förtjena en närmare utredning af Utskottet, och föranleda-'Betänkandets återremitterande; hvarvid jag äfven i afseende på redactionen af i8§. får föreslå, att i stället för orden: sv a re dä den fastighet för det odelade inteckningsbeloppet &c. må sättas: svere dä den fastighet för så stor del af det odelade i ntec, k n in g v beloppet, sorn derå belöperj i förhållande af samma fastighets serskilda till alla de gemensamt intecknade fastighetern. es ket mera bestämdt torde uttrycka meningen. Herr Ribbing, Jrvid:
Och ännu mera skulle ef utan möjligheten af en dylik hänvisning till något positivt i den sinni ga åskådxiineen , de allmänna föreställningarna i dessa vetenskaper: och all vetenskap utgöres af allmänna föreställningar: oell så mycket förr de högre abstraoiionerne biott lör läsningen bli'va tomma oid, och bemödandet å lärarens sida, att genom definitioner c ifva ett innehåll åt dessa ord för förståndet, slutlieen stadna i ett evigt definierande i en Cirkel? eller liar man då icke i erfarenheten också någon gång sett exempel af Lärare, till och med Universitetets Lärare, hvars bela framställning af vetenskapen blott består i definierande och Lärjungar hvilkas hela kunskaps förråd utgjorts af dylika difinitioner, sattser af toma ord, endast qvarstadnande för en tid i minnes till följd af ljudens hopställning. Det är på dessa sanningar, sorn oomkullstötlige så länge menskliga förnuftet är ett och detsamma och giltige för Rättsvettenskapen och Lagfaren heten med lika nödvändighet som för hvarje annan riktning af menskliga vetandet; det är på dessa sanningar, säger jag, sorn jag grundar förslaget om den Juridiska under - Stats-Uskottets Betänkanden. 54J dervisningens centralisering i Hufvudstaden. Den Juridiska Kunskapsivern eeer sitt concreta innehall i Domstolarnes O förhandlingar, sa väl i afseende på det substantiella, eller det som är Rätt och Lag i tvisternas föremål, som i afseende på det formella, eller hvad som är Rätt och Lag i deras behandling. Låt Lärjungen hafva tillträde vid Domstolarne någon tid vid början af sin theoretiska Lärokurs och hafva åsett och åhört förhandlingarne derstädes och han skall innan kort genom åskådningen hafva tillegnat sig de Elementära begreppen i en lefvande och och säker insigt, som sedermera följer honom äfven vid uppfattningen af Rättsvetenskapens mera invecklade och abstracta delar.
Med afseende derpå, att man bör tillse att det blifver en fullkomlig konseqvens mellan l:sta §:n i hvartdera af de begge lagförslagen, får jag fästa uppmärksamheten på den stora skiljaktighet man vid de gemensamma öfverläggningarne velat bestämma mellan dessa lagförslag, och den olika karakter, man anser dem ega till följe af sin natur. Gr. Sparre: Med afseende på den gjorda anmärkningen, att R. o. Ad:s beslut, om det skiljde sig från Utsk:ts förslag, ej skulle vinna framgång, får jag nämna att §:n redan blifvit af ett Stånd återremitterad. Örn således R. o. Ad. fattar ett beslut, olika med Utsk:ts förslag, lider intet tvifvel att detsamma icke kan hafva inflytande på §:ns förnyade behandling inom Utsk:t. Hvad angår §:ns innehåll, så, och då jag icke önskar annat, än att K. M. skall hafva pröfningsrätt af en banks nytta, och icke blott ett kollationerings-åliggande, samt hvad Frih. Gripenstedt framställt, innefattar allt hvad jag önskar, vill jag förena mig med honom. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm, att derunder hade yrkats dels bifall till §:n oförändrad, dels af Frih. Gripenstedt att §:n måtte antagas med den förändring, att sednare delen af l:sta mom:t komme att lyda sålunda: »Befinnas dessa öfverensstämma med denna lag, samt lag och förordningar i öfrigt, och finner K. M. skäl att den sökta stadfästelsen meddela, lemnäs tillåtelse till bankrörelsens drifvande under en tid af högst 10 år, räknade från bankens öppnande»; och dels slutligen af Hr Dalman, att §:n måtte till Utsk:t återremitteras. Härefter framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till §:n oförändrad, hvartill svarades många nej, blandade med Den 12 September e. m. 257 med ja, och sedermera propos. på §:ns antagande med den af Frih.
Hr Rosenqvist, Fredr. Leonh., hade inlemnat 5 anföranden, så lydande: 1:0 Jag föreslår vördsamt nu, likasom vid sistförflutna Riksdag, att inga förskrifningar på större eller mindre penningesummor få vara ställda lill sedelhafvaren, eller till viss man eller ordres, utan, för att vara gällande, endast utgifvas till viss man, hvilken med utgifvarens samtycke, men ej annars, må på annor viss man en summa transportera. Härigenom vinnes, att låntagaren får utur första hand den behöfliga summan, utan att tredje och fjerde mans biträde blifver nödigt. Låntagare och långifvare känna alltid hvarandra, och negociationer, hvarvid billighet och consideration förekomma, blifva möjliga. Jag anhåller vördsamt om remiss lill Lagutskottet. 2:0 5i 5. i i83o års Concurslag har följande redaction: ”Förekomma emot gäldenär bindande o m s t ä 11 d i g3 H. 21 i6i Den i Mars e. ra. ”heter och liknelser till vårdslöst eller bedräg”ligt förhållande, då skall han i allmänt häkte ”insättas.” Då på intet ställe uti någon af Sveriges gällande författningar och lagar bevisningstheorien är på ett mörkare och oriktigare sätt framställd, för att göra en menniskas personliga frihet helt och hållet beroende af det mest otyglade godtycke hos en känslolös domare, föreslår jag vördsamt, att omförmälde §. må upphöra att vara gällande, eller ock att den må få följande redaction: ”äro fulla skäl emot gäldenär, att han bedrägligt sig förhållit, då skall han i allmänt häkte insättas. Om remiss till LagUtsk. anhålles vördsamt. 3:o Då ingen ting är billigare, än att menniskan må på redligt sätt få föda sig med hvad hon kan, har det väckt allmän förundran, om ej förvåning, att enskilda medborgare kan förvägras rättighet att uti hufvudstaden anlägga theatear och derå gifva representationer. Jag har undersökt våra lagar, men uti dem icke funnit någon grund för ett dylikt prohibitivsystem.
S. D. Herr Ehrenborgh, Casper, anförde: ”Då fragan om rättigheten, att af Beväringen lega extra roteringssoldater, förra gången hos Utskottet förevar, saknade jag dervid annan ledning för mitt omdöme, än den, som hemtades af stadgandet, angående extra roteringens utgörande, såsom, villkor för annan national armering, samt af författningen, rörande allmänna beväringen, deruti berörde rättighet synes vara medgifven endast den återstående armeen. Jag tvekade derföre icke, att uti beslutet instämma med de värde Ledamöter, hvilka vid föregående Riksdagar varit i tillfälle, tOjD Benu och Ekon. fjuk. Betänknnden. att närmare inhemta tillkomsten och syftningen af dessa stadgarden; men af de anmärkningar, som vid Utskottets Betänkande blifvit i Stånden gjorde, har jag fått anledning, att närmare undersöka frågan samt de stadganden, som derför ligga till grund, hvaribland hufvudsakligast det Betänkande, angående ej mindre extra roteringen, än armeens öfriga förstärkning, som Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet den 10 April 1810 afgifvit, och hvilket Riksens Stän» der, i egenskap af deras Beslut, till Kongl. Maj:t i underdånighet öfverlemnat; hvaraf sedermera ej mindre Kongl. Kungörelsen af den 25 April 1811» angående förstärk»ingsmanskapet, än Instructionen för extra roteringscommissionen, varit föranledde. Huruvida påståendet, att af beväringen få lega till extra roteringen, må bifallas eller icke, har härvid synts mig beroende af 2:ne frågor, nämligen: 1:0 Voro de, som skulle utgöra extra roteringen, vid detta manskaps första uppsättning, obetagne, att dertill lega hvilken hugad, till krigstjenst duglig och förut icke i tjenst varande person, som heldst, äfven inom den, för öfriga nationalarmeringen bestämda, ålder? och e:o har denna rättighet blifvit dem genom något af Riksens Ständer, angående beväringen eller eljest, fattadt beslut sedermera betagen? Besv. och Ekon. Utik. Bttankanden.
Riket mer än som varit nödigt, och jagskall be att, utan att i öfrigt vilja länge uppehålla R. o. Ad., få med anledn. af denna tvist i minnet återföra hvad åtskilliga bland oss möjligen ännu erinra sig, nemi. att vid 1823 och 1828 årens Riksdagar motioner väcktes om att alla bevillningsmedel skulle ingå direkte till RiksgisKont. Dessa motioner blefvo då väl icke gillade, utan man beslöt att medlen skulle först gå till StatsKont. och öfverskotten sedermera öfverlemnas till RiksgisKont. Men under de discussioner, som med anledn. häraf föreföIlo, tror jag dock icke att man ur protma skall kunna framleta, att det icke från alla sidor medgafs, att de medel som genom bevillning inflyta, verkligen äro sådana, om hvilkas användande R. St:r och ingen annan ha rätt att disponera. Denna åsigt är blott en följd af Grundlagens bud, att Svenska folkets beskattningsrätt utöfvas af R. Stir allena vid allmän Riksdag, och det var således mera om formen som man då stridde. Nu är det naturligt, att regeringsmakten vid vissa tillfällen kan känna en viss jalousie öfver att det finnes en annan auktoritet bredvid densamma, en auktoritet som till en viss grad skall kunna knyta handen om penninge pungen. Jag påminner mig ock vid detta tillfälle att en numera afliden ganska talangfull och aktad ledamot af detta Stånd, (jag kan gerna nämna hans namn, det var nemi. Gr. Gustaf Löwenhjelm) en gång yttrade, att han icke kunde begripa ett statsskick med hvilket det stod så till, att icke en konstitutionell regerings makt med ansvariga rådgifvare skulle kunna hafva alla Statens medel om händer. Jag log mig då friheten invända, att jag trodde att med det mått af konstitutionell ansvarighet, som i verkligheten finnes i vårt land, det kan vara ganska godt att R. Stir sjelfva kunna vara i tillfälle att se till huru deras medel förvaltas, så att de åtminstone kunna hålla i något snöre af pungen.
De ledamöter af detta Stånd, som i yngre år studerat en mycket klassisk men lika tråkig bok, som heter Cicero de oratore, torde erinra sig, att den innehåller en afdelning benämnd prseoratio och en annan, som kallas capitore benevolentiane. Min värde granne till höger har hållit en sådan praeoration i sitt afgifna yttrande, vid hvilket jag anhåller att få fästa mig några ögonblick. Såsom en motsats till vår tid har han framhållit den gamla doctrinen, att man bör iakttaga stor varsamhet vid införandet af nya lagar. Just denna varsamhet har ännu i våra dagar uppenbarat sig och det är äfven den, sorn föranledt den långsamhet, hvarmed omarbetningen af den tunga Romerska 220 Den 12 December f. m. lagstiftningen inom Tyskland bedrifves. Den, som läst Dickens romaner, har i ett af dessa hans arbeten fått en ganska liflig skildring öfver omarbetningen af Englands lagar. I motsats härtill må jag erinra om tillkomsten af det största mästerverk i lagstiftningsväg nemi. Gode de Napoleon, hvilken blifvit bibehållen äfven inom de länder som numera icke lyda under det Fransyska väldet. Denna lag utgick icke från någon varsamhet med gamla grundsatser utan från splitter nya idéer. 1 afsule på denna fråga, eller huruvida qvinnans myndighet är en splitter ny grundsats, får jag erinra om den långa tid, som fö i flutit, sedan denna fråga först blef väckt och qvinnan i andra länder blifvit förklarad myndig. Så att varsamheten synes icke vara förbisedd. Då nu denna fråga för andra gången behandlas af R. o. Ad., synes mig hvarje talare böra så mycket möjligt är undvika en repetition af hvad som förra gången yttrades, och uteslutande hålla sig vid de omständigheter, vid hvilka man bör fästa sin upmärksamhet och som tillkommit sedan frågan sednast här förevar. Dessa omständigheter bestå deri, att 2 ne Stånd vidblifvit sitt beslut, och att qvinnans myndighet antagits af FolkThinget och LagTinget i Dannemark utan någon opposition, så vida jag icke irrar mig. Jag hörde nyligen min granne till höger enskildt yttra, att klimatet gör en viss skillnad emellan oss och andra nationer äfven i afside på denna fråga.
Dessa åtgärder egde ett bestämdt sammanhang med en visserligen förtjent, men redan ålderstigen tjenstemans vid Landlstalen befordran till Kammar-Råd. Lägger man härmed tillhopa Häradshöfdingen Theorells befordran till enahanda syssla, och genast derpå beviljade tjenstledighet, för att desto mera uteslutande kunna egna sin tid och sin förmåga åt den nya Lagberedningens arbeten, torde man utan svårighet finna, att Siats-Utskottet in - 4 CcmstitutioHS-Utskottets Memorial, N',0 lo. galunda saknat fog till sin anmärkning, serdeles som det just icke kunde vara med någon våda förbundet att afvakta den icke långt aflägsna terminen för en blifvande Riksdag, då det kunnat bestämmas, hvad på indragningsstat borde uppföras, eller icke. Också lärer det i en tidpunkt, dä allmänt klagas öfver den fördröjda verksamheten, de öfverhopande resterna inom Kammar-Kollegium, icke hafva varit så serdeles välbetänkt att inskränka de således ganska välbehöflige Kammar-Rådens antal från Åtta lill Sex, och dymedelst lägga ett ytterligare hinder för det raskare framskridandet af göromålen. Efter lika grundsatis skulle Konungen kunna indraga hälften af Ledamöternes antal i Svea Hof-Rätt, för att dymedelst förbättra de öfriges vilkor, men sådant är icke Konungens rätt och låter omöjligen förena sig med andan i våra Grundlagar. Dessutom är det nogsamt bekant, hurusom Ständerna, med anledning af förändringar inom Embetsverken, som möjligen kunde blifva en följd af den nyinförda Departemenlal-Styrelsen, uttryckligen hos Kongl. Maj:t begärt, alt de hädanefter inom dem tilldelande löneförhöjningarne endast måtte utgå under titel af arlvoden. Erkänner man Ständernas rätt att vid beviljade anslag lästa et t sådant vilkor, måste man äfven erkänna, att i nu förevarande åtgärd Rikets Ständers uttalade önskan blifvit betänkligt förbisedd, serdeles som Ständerna i underdånig skrifvelse vid ett annat tillfälle begärt ny reglering af Embetsverken, likväl med förbehåll, att Konungen dervid holle
»Nå, än Ryssland då?» »Ingenting lättare än det», sa jag och skref: »Ryssland vill ha både Japan och Kina.» Och nu får det vara nog med det utländska — pin nog. »Hvad ska vi ha på första sidan?» »En ledare!» »Jaha – jaså — ja — visst — ja», sa jag långdraget, mycket långdraget. »Naturligtvis ska vi ha en ledare!» O! hvad jag i det ögonblicket saknade Holmen. Nog går det an att prata alltid, men veta något, det är värre. Jag visste inte mera än den dag jag skulle dö hvad en ledare var förslag. Bara att det var någonting tätt tryckt och fasligt tråkigt på första sidan, som ingen människa brukade läsa. Hur skulle jag kunna åstadkomma något sådant — så fullkomligt utan förstudier som jag var? Ack, Holmen! Fast det förstås, det, att Holmens ledare var då inte mycket att ta efter! »Se här hvad han tänkte skrifva», sa Styfven och sköt med riktig vördnad fram ett på längden afvikt papper på hvilket det med sned, hopkluttrad stil stod: »Om Konsten att vara sams.» »Det var allt meningen, att landshöfdingen skulle få sin varma soppa i det här», grinade Styfven och gnuggade belåtet händerna. »Såå — värkligen», sa jag och blef eldröd, när jag tänkte på, hur skamligt han drog mig vid näsan, när jag var nere och frågade, om det värkligen var vi som anföll det bestående. Styfven slank i väg ut med hvad jag hade skrifvit, och där satt jag nu, försjunken i den mest smärtsamma brist på tankar. Jag gned mig i pannan och friskade upp mig med å dö kologn, jag tittade i taket — men inte blef jag något kvickare för det! Hvad vet man, när man sitter och läser en tidning? Intet — absolut intet! Hvem tänker på, hur många urkramade citroner den döljer? Hvem tänker på, hur många utslitna hjärnor arbetas ned i dess ginungagap. Ingen! Men hädanefter ska jag tänka — det lofvar jag. Vore jag bara så långt att jag fick tänka! Slutligen fick jag en idée — värkligen en idée!
Utskotten hafva föreslagit, att nedsätta maximum af enkla Pannerymden ifrån 2:ne o o kannors-pannor, som hittills varit tillåtna, till blott en; men de hafva äfven tillstyrkt att konstbrännerier och sammansatta verk få 8o Den 4 Junii f. m. begagnas till lika stor kannerymd, sorn enkla pannor. Hvar och en vet, att Historiska Aparaten består af tvenne pannor, fastän elden ej omedelbart vidrör mer än den ena, och jag kan då ej frångå, att jag finner de besluten stå i uppenbar motsägelse, att man ej får begagna mera än en enkel 90-kannors panna, men tvenne vid ett sammansatt verk , och hvaraf den så kallade förpannan är minst i o kannor större. Allmänna opinionen så väl före, som under denna Riksdag, tyckes, efter mintanka, hafva antydt den önskan, att den öfverdrifna bränvinstillverkningen skulle åtminstone till någon del inskränkas, eller begränsas; men skulle Utskottens förslag antagas, blefve följden säkerligen tvärtom. En mängd Historiska Verk finnes redan här omkring Stockholm; deras antal skulle snart ökas, och äfven på andra ställen skulle den, som förut bränt med enkel redskap, bestående af mer än en 90 kannors-panna, finna sig, så att säga, anvisad att förändra den till en Historisk. Fördelen af att här vid Stockholm anlägga konstbrännerier^ och drifva tillverkningen i stort, visar sig så klart, då man blott besinnar att transportkostnaden ifrån Landsorterne, med beräknande af frakt, commissionsarfvode, kärl, m. m. uppgår åtminstone till 6 å 8 sk. kannan. Följden af den föreslagna åtgärden skulle otvifvelagtigt blifva en öfverflödig mängd Historiska Aparater och andre konstbränne rier - Den 4 Ju ni i, f. m. 81 rier i närheten af Stockholm, och måhända någre andra större Städer, och den egentlige Landtmannen i Provincerne skulle snart nödgas upphöra med sin tillverkning i smått, som han ej, utan med förlust, skulle kunna sälja till lika lågt pris.
Jag frågar Eder, M. H., om man bör upmuntra en omständighet, sorn ovilkorligen kommer att gifva anledning till obehörig tidsutdrägt vid våra redan förut alltför vidlyftiga förhandlingar. Jag instämmer med Gr. Lagerbjelke i att vägra bifall å Hr Liljenstolpes anhållan. H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att uti 20 § R. O. vål vore stadgadt, att »den Riksdagsman, som till Riksdagen och de dervid förefallande rådslag sig i råttan tid ej inställer, ege ingen makt att tala å de förut närvarandes beslut»; men då R. o. Ad. i afseende å den fråga, hvaröfver Hr Liljenstolpe nu sig yttrat, eller f. d. Geijerska husets användande till RiksArkiv, icke fattat något annat beslut, ån att K. M:s derom afgifne Propos. skulle öfverlemnas till StatsUtsk:ts behandling, samt skedda remisser till Utsk. af vid Riksdag väckta frågor aldrig tillförene, H. Exc. veterligen, ansetts utgöra hinder för RiksSt:ns Ledamöter att i frågorna afgifva yttranden och få dem vederbörande Utsk. tillställda för att vid ärendenas pröfning derstädes tagas i öfvervägande; ansåg H. Exc. sig vara oförhindrad att framställa propos. å den af Hr Liljenstolpe gjorda begäran om remiss af hans anförande till StatsUtsk:t. Härefter hemställde H. Exc., att ofvanberörde anförande tillika med det af Frih. Cederström i anledning deraf afgifne yttrande finge till StatsUtsk:t remitteras; och, då dervid svarades många ja jemte några nej, förklarade II. Exc. sig hafva funnit ja öfvervägande. Föredrogs ånyo Bevilln.Utsk:ts den 31 sisth Mars och 4 dennes bordlagda Betänk. N:o 21, i anledning af väckta motioner angående skatt för hundar.
Att deri Discont-rättighet, Kongl, allmänna Magasins-Inrättningen redan äger, måtte nu genast förhöjas ifrån trehundrade tusende, till en million Riksdaler; äfvensom, i händelse Kongl, Majit, efter Stats-Rådets hörande, vid inträffande hård missväxt skulle finna nödigt låta uppköpa Säd , ett ytterligare biträde af en half million R:dr skulle kunna från Banken påräknas; det ena och ändra endast för tillfälligt begagnande; och sluteligen: Att det större Credit!vet, hvilket vid 1813 års Urtima Riksdag blifvit sfäldt på Banken, men icke är begagnadt, måtte till lika belopp eller Två Millioner Riksdaler blifva bekräftadt. Enligt de vid Bankens Inrättning stadgade och sedermera för dess styrelse, oell ändamålen nied Deri a Juli. med dess verksamhet närmare utstakade grunder, är samma Verk för ingen del inskränkt till ett blott Depositions-Contoir; dess åliggande är, att i egenskap af både Haneoch VexelBank underhålla Rikets circulerande röreTsecapital, och befordra dess bibehållande vid orubbadt värde ; samt att vid allmänt behof, med dess ägande styrka och samlade vinst, understödja Staten, Jordbruket och alla nyttiga Näringar. Huru Banken, till nästan otroligt belopp förmått uppfylla dess så beskaffade bestämmelse, är allmänt kändt; den har deremot alltid af dess Principalers rättvisa njutit beskydd , och blifvit bibehållen vid sådana inkomster och anslag, som kunnat återgifva styrka till nya uppoffringar för det allmänna.
Herr Hiertas (N:o 69) innefattande förslag, jl:o att i hvarje fullständigt eller sjuklassigt elementarläroverk de latinska och grekiska språkens studium må begynna först i den sjette klassen samt alldeles utgå ur de femklassiga skolorna och begynna först vid undervisningens fortsättning på gymnasierna; 2:o att undervisningssättet i de allmänna skolorna måtte förändras i så måtto till likhet med hvad för närvarande eger rum i den s. k. nya elementarskolan, att all undervisning sker i skolan, men deremot de s. k. hemlexorna försvinna; samt att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmäla en sådan önskan och anhålla, att läseordningen i skolorna i öfrigt blir rättad efter denna förändring, hvarigenom mera tid kan vinnas dels för de lefvande språken, dels för naturvetenskapernas studium. Albi. Be tv ärtoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 56. 3 Herr Rooths (N:o 141), åsyftande att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t göra underdånig framställning derom, att fordringarne för dimission från elementarläroverkens reala linie måtte blifva nedsatta till likhet med fordringarne i samma ämnen för dimission från den klassiska linien. Herr Gahns (N:o 135), deri hemställes, att Rikets Ständer ville i underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes upphäfva hvad som i § 134 af Stadgan för elementarläroverken finnes föreskrifvet om särskild bokföring och redovisning af den under mom. d) omnämnda terminsafgiften, och att följaktligen alla de enligt mom. a) b) och d) läroverket tillkommande medel måtte få för dess behof i allmänhet användas, så att den i mom. c) medgifna extra afgift endast må ifrågakomma, när dessa samtliga inkomster visat sig otillräckliga till bestridande af de i samma § mom. 1 omförmälda behof. Från Hedervärda Bonde-Ståndet: