Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Riks - 334 D e n 31 O c t o b e r f. m. dagsman i en afgångens ställe, som vald blifvit, fortfare i sin befattning till dess företrädaren afgå skulle.’’ 10 §:n. ”Inom R. o. Ad. upphör skilnaden emellan hufvudman och ättemän. R. o. Ad., Preste-, Borgareoch BondeStm välje för öfrigt sina riksdagsmän, på sätt dessa Stånd kunna finna skäl att, under iakttagande af nämnda grunder, närmare bestämma, under loppet af den riksdag, då beslut af Riksens Ständer fattas om intagande i riksförsamlingen af det femte Ståndets ombud.” 11 §:n skulle bortgå och 12 §:n lyda sålunda: ^Förslag till bestämmelser i afseende på femte Ståndet skall af Const.- Utsk. uppgöras och särskildt underställas RiksSt:ns pröfning och godkännande.” Derefter skulle en § komma af detta innehåll: ”Vackes på sednare riksdag, än den, der beslut fattas om intagande i riksförsamlingen af femte Ståndets ombud, fråga om ändring i valsättet för ett särskildt Stånd, sammanträde dess på riksdagen närvar, ombud från begge kamrarne till öfverläggning derom, och blifve intet annat ändringsförslag för riksförsamlingen framstäldt, än det som desse ombud genom flesta rösterna godkänt. Till antagande af sådant förslag fordras sedermera riksförsamlingens beslut och Konungens samtycke.” Hr von Hartmansdorff slutar med 2 §§, som, åtminstone vid första påseendet, ganska obetydligt angå det betänk., sorn nu är i fråga. Han säger nemi. uti i3 §:n: ”Alla riksdagsmän undfå af statsmedlen deras arfvoden, hvilkas belopp hvarje riksdag för den nästkommande bestämmer.” Detta är alldeles detsamma, som innehålles uti en af de §§, som utgöra det förslag till detaljbestämmelser, som redan till största delen genomgått Const.Utsk:s plenum. Till sjelfva vallagen kan detta icke anses höra.
Svetten perlade utför hans panna, och med darrande händer tog han påsarna, den ena efter den andra, drog dem nästan med våld fram undan den dödas stelnade fingrar, och bar ut dem på trappan. Där satte han sig, skar af knutarna och började räkna. Det tog lång tid. Ty ett par gånger måste han gå in, för att se efter, om han hört fel. Han tyckte nästan, att den gamla rörde på sig och ropade honom. Men när han räknat igenom altsammans två gånger och var säker på, att han räknat rätt, lade han undan påsarna och gick åter in i stugan. Mor Lenas ögon stirrade ännu vidöppna mot taket, och Karl Johan tillslöt dem. Han kände något, som liknade ömhet mot den gamla, nu när hon låg där och hade dött bort från tiggeri, bekymmer och gömda ägodelar. Ett par rena lakan tog han fram. Det ena bredde han öfver modern, och det andra hängde han upp framför fönstret. Och sedan han det gjort, stod han stilla en stund och knäppte ihop händerna framför den döda. Hur det nu hade varit dem emellan, så hade hon ändå arbetat ihop och sparat för sonen. Och därför ville han tacka henne – henne och Gud, som nu för andra gången underligen hade hulpit honom. Men när mor Lena blifvit begrafven, började Karl Johan att dra in på de smålån, som han hade utestående i socknen. På våren sade han upp sin plats hos Jönsson, och några månader efter Sophies giftermål flyttade han till en annan trakt af skärgården, där han öppnade en liten bod. Folk tror, att han skall bli en rik man. Och när han någon gång är drucken, hvilket är sällsynt, talar han om patriarkerna Jakob och Josef, hvilka han sammanblandar och synes betrakta som samma person. SISTA RESAN. Den gamla barken låg för ankar inne i hamnen och såg förfärlig ut. Det var en ren skam för en ordentlig sjöman att segla på ett sådant fartyg. Masterna voro lappade med bleckbitar, som sutto kors och tvärs öfver bräckliga ställen. Och att de inte flögo af, när vinden tog i, det sade folk berodde därpå, att seglen voro så nötta och tunna, att vinden pep tvärt igenom, i stället för att fylla ut dukarna och komma dem att svälla med kraft.
Nej, för mig var och är ångestskriet den där svarta, svarta lögnen där sist. Om och om läste jag, innan jag blef öfvertygad att ha läst rätt. Kunde det vara möjligt? Ja, det var så. Med ens var all stämning borta, all den där veka, drömmande, som smugit öfver mig vid Karins väna sång och allt det andra fagra. Det blef på en gång så isande kallt om hjärtat. Att det kunde vara dikt, det jag läst, föll mig ej in — det var » oplevelse ». Och just därför verkade det så tyngande tungt och svårt. Men nej, det kan ej vara så, ty den där lögnen är så onaturlig. Den skulle tjäna till att skydda hans hustrus lycka. Lögn är nog en dålig vakt om lycka och kärlek. Och för resten säges det ju, att kvinnan, den älskande, är skarpsynt. Nog skulle hon därför, hans hustru, så barn hon var, förr eller senare komma underfund med, att hennes » fullkomlighetsideal » bedragit henne. Hur skulle det bli henne då månne? Jag tror, att den veka blomman ej stode emot i den frostnatten. Nog skulle hon lidit förfärligt djupt, om hon fått veta sanningen, men ej så som nu. I det förra fallet skulle det varit henne en sådan förfärlig smärta att ej kunna gå ur vägen, att ej förmå gifva dem åt hvarandra och lyckan, men nu kom därtill, att hon måste se sitt ideal så ohjälpligt störta. Jag tänker, han stått ganska trygg » på sin piedestal », fast han bekant sin ungdomskärlek, men nu var det omöjligt, att han kunde förbli där. Prästen och människan inom honom stredo om herraväldet. Hade människan inom honom ingen röst för sanningen att af gifva? Och så detta, att han med en fast blick såg sin hustru i ögonen och beseglade sin lögn med en kyss. Det ligger något så upprörande i, att det var en präst detta. Den, som skrifver dessa rader, hade en gång i sin ungdom ett sådant där » fullkomlighetsideal ». Så sade han en gång en osanning för henne. Det var i en helt obetydlig sak, men han sade den för att bevara sin ställning » på piedestalen ».
Om således blott till exemp. den Utländska eller StapelstadsHandelen under den jemna perioden till 1808 kräfde 10 millioner i Silfver, eller 25 millioner efter nu varanda Cours, så hade likväl ders Den 22 Julli. e. m, inbäraska. eller sådan som ej går på Export 6 millioner i Silfver, eller 15 millioner etter nu varande Cours; om jag nu antager sora axiom, att Stapelstads Handelen måste gä sin jemna gång huru dåligt Myntvärdet än må vara, så följer deraf tydeligt att Köpmannen i stället för 10 millioner i Silfver nu behöfver 25 millioner efter nu varande Cours, och uppslukar således allt för de öfrige Näringarne; häruti ligger ordsaken hvarför Svenska Jordbrukaren nödgas sälja sin vara vida under jordbrukare i andra Länder; i Länder hvarest ena årets produetion efter den andra af brist på afsättning måste uppläggas, i hvilket olyckliga förhållande aldrig vi borde vara, som äro producenter i ett land, hvarest comsumtion snart sagt är lika med produetion, ty den så utropade öfverproduetion kan jag aldeles icke erkänna. Voro vi ett isoleradt land, som aldrig communicerade med andra länder, skulle det vara likgiltigt om våra penningar gällde inycket eller litet, men vi behöfva många utländska Varu artiklar äfven till vårt uppehälle, vi måste således äfven afyttra våra egna, och det är derföre som vi lika med alla andra Nationer måste antaga den allmänna myntmätaren Silfret. Sanningen af denna satts vittnar om nödvändigheten att återföra ordningen, så vida man vill befordra trefnad och välmåga bland Svenska Folket. Under den jemna epoquen jag i Tabellen upptagit, var Bankens SilfverFond. till Sedelstocken som 1 till 4, 1 till 5, då vi Bkvist Den 22 fulii /. m. 525 under den tiden årligen importerade circa 250,000 Tunnor Spannemåi.
Emot Ulsk:s förslag yrkades tullfrihet vid utförseln, samt bibehållande af den i i8J5 års taxa föreskrifna införselslull, hvilket sednare af några ledamöter bestreds. Ulskts förslag bifölls med den förändring, att utförseln skulle blifva fri från lull. K a I k s t e n. I afseende på denna artikel föreslogs, dels att utförseln mätte blifva fri från tull, dels att en ny rubrik under densamma rnåtle tilläggas under namn af kalksten, arbetad, och med högre utförselstull än den som Utsk. föreslagit å kalksten i allmänhet. R. o. Ad. ansåg utförseln böra vara fri från tull, ocb biföll i öfrigt Ulskts förslag. Kardborrar elier Stråkardor. Utskottets förslag bifölls. Kardor och Kald läder. Bibehållande af den procent vid tullberäkningen, som l83) års taxa innehåller, yrkades af en ledamot, och bifall lill Utsk:s förslag af en annan. R. o. Ad. biföll hvad Utsk. föreslagit. K i m r ö k. Af en ledamot begärdes borttagande af utförselstullen, 352 Pen 15 December f. ni. och afen annan bibehållande af föreskrifterna i i8j5 års taxa; della sednare bestreds deremot af den förre. Utsk:s förslag bifölls med den förändring, att utförseln ansågs böra vara fri frän tull. Kli, Hvad Utsk. föreslagit bifölls nied den förändring, att, på en ledamots hemställan, Ståndet fann för godt att borttaga utförselstullen. Kläder: Gång-, Linneoch Säng-, Emot Utsk:s förslag yrkades dels bibehållande af tullbestämmelserna i 1835 ars taxa med den redaclion utlåt. N:o 3o innehåller, dels i allmänhet bibehållande i denna fråga af 1835 års taxa, dels antagande af förslaget i betänk. N:o 2i , dels att föreskriften om lii inoch utförsel af sjöfarandes och resandes kläder skulle erhålla följande förändrade redaclion:
Anlages de, och äro båda statsmakterna således ense om de grunder, hvarpå lagen bör byggas, så blir det alltid lätt nog att en annan gång verkställa den efterföljande detaljgranskningen, och det kan icke möta särdeles svårigheter, hvarken alt, i afseende på lagens dctaljbestämmelscr, då blifva sams om grundernas rälta tillämpning, eller att, i afseende på redactionen, utfinna det lämpligaste uttrycket för de föreskrifter, man vill hafva uttryckte. Antagas åter icke sjelfva principerna för del nu uppgjorda förslaget, så blir det i alla fall omöjligt för R. St. att sjelfve uppgöra ett fullständigt contraförslag efter andra grunder; de måste då, — så framt man erkänner, såsom jag tror alt man i allmänhet gör, behofvet för landet afen ny criminallag, i stället för den nu gällande, nästan helt och hållet overksamma, — de måste då, säger jag, åtnöja sig med att endast gifva sina tankar tillkänna, i afseende pä de grunder för den nya lagen, som R. St. för deras del kunno önska alt få etablerade, samt öfverlemna åt K. M. alt låta utarbeta ett nytt derefter lämpadt förslag. Det förslås, alt U. St. icke derföre skulle afsäga sig rättigheten att till detaljerna sedermera granska äfven detta nya lagförslag; men till en början skulle man således jemväl i detta fall nödgas stanna vid principerna och först afgöra dem. Emot ett sådant sätt att gä tili väga vid det nya lagverkets pröfning har jag ej eller hört mer än 2:ne egentliga inkast göras. Det ena: att det vore mera skadligt än gagnelig!, att i förtid binda händerna på sig genom att besluta öfver nakna principer, utan att tillika se huru de taga sig ut i tillämpningen. Men sådant är ju icke här förhållandet. Tillämpningen af de principer, hvilkas antagande nu är i fråga, har man ju redan framför sig i det fullständiga förslag, som blifvit framlagdt, och af hvilket hvar och en är i tillfälle att bedömma i hvad mån principerna uti tillämpningen linnas användbara. Farhågan att i otid blifva bunden synes också har desto öfverflödigare, som LagUtsk.
R.j motion om anslag till pensioner åt enkor efter de soldater, som tjenstgjort vid den så kallade Vestra Armeen år 1809. 328 Prot. Ut dr. d. 4 Jard 1840■ •N:o 141, i anledning af väckt motion öm national-belöning för Öfverste Klingstedt. N:o 142, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga remiss å förre Häradsskrifvare» S. F. Hagelins underdåniga ansökan om förhöjd pension. N:o 143, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga remiss å Landt-Räntmästarens i Malmö, Lagmannen Jöran Wulffs ansökning om rättighet att vid afskedstagande! erhålla pension tili falla beloppet af innehafvande lön. N:o 144, i anledning af väckt motion, att tills vidare förordnade embetsoch tjenstemän ej må berättigas åtnjuta annan lön, än den deras ordinarie tjenster på Stat medföra, och att, om någon embetsman erhåller fullmagt på flere ordinarie tjenster, han må ega uppbära lön för endast en af desamma. Från Högvörd. Preste-StÅndet f. m. S, D. Föredrogs ånyo Högloft. Ridderskapet och Adelns genom Protocolls-utdrag af den 3 dennes meddelade inbjudning att förena sig med Ridderskapet och Adeln i dess, för egen del, fattade beslut att anmoda Statsoch Banco-Utskotten att, så skyndsamt som möjligt, inkomma med Utlåtande, rörande Kongl. Majcts Nådiga Proposition tili Rikets Ständer, angående ökade tillgångar för Manufactur-Discont-fondens utlåningar. Och skulle Högloft. Ridderskapet och Adeln till svar härå vänligen meddelas, det Preste-Ståndet, lill följd af derom sistlidne gårdag af f. d. StalsRådet m. m. Poppius väckt motion, denna dag stannat i enahanda beslut samt anmodat Statsoch Banco-Utskotten att med Utlåtande, i anledning af Högstberörde Nådiga Proposition, med det snaraste inkomma.
N:o 25, voterar Ja; den det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej, anses berörde utlät, hafva blifvit af R. o. Ad. afslaget. Efter voteringens slut, befunnos röslerne hafva utfallit, som följer: Ja — 65. Nej — 18. Anmäldes och lades på bordet följande från ötskin inkomne utlåt:n, mern. och betänk:n, nemi. från Den 4 Mars e. m. 73 ^ Stats-Utskottet: N:o 73, ang:de regleringen af utgifterne under riksstatens 4:de hufvudtitel: N:o 74, ang:de regleringen af utgifterne under riksstatens 5:te hufvudtitel; N:o 79, i anledn. af erhållen återremiss å utlåt. N:o 36; N:o 80, i anledn. af väckt motion, ang:de återställande till Kalmar domkyrka af arrende-inkomsterne utaf jordlägenheter, tillhörande Kalmar f. d. fästning; N:o 81, i anledn. af väckta motioner om försäljning till skatte af en del kronan tillhöriga fisken m. m.; N:o 82, i anledn. af väckte motioner, ang:de förhöjning i priset å saltpeter; N:o 83, i anledn. af väckt motion om oplionrsätt för Umeå stad till det s. k. Lazarcttsfisket eller Nya Försöket: N:o 84, ang:de ersättandet af kostnaderne för den sednast sammankallade Riks-rält; N:o 85, ang:de det staden Wexiös näringsidkare beviljade förlagslåns återbetalande till riksg.-kont.; N:o 86, i anledn. af föreslagen afskrifning af det för Kottholmskanalens anläggning och sågströmmens upprensning beviljade lån; N:o 87, i anledn. af revisoren vid riksg.-kont. A. L.
Skrifvelse, N:o 6. att denna tillverkning bör, likasom hvarje annan husslöjd och landtmannanäring, till exempel bryggd och bak, så litet som möjligt hindras eller försvåras af inskränkande och motverkande författningar. Kommittéens pluralitet har dock, i motsatts af denna åsigt, framställt ett sådant förslag, rörande husbehofs bränvinsbrännings-redskapens beskaffenhet och beskattningen derå, att all bränvinsbränning af detta slag, efter min öfvertygelse, derigenom göres nästan omöjlig, så att den följaktligen måste upphöra, landtbrukaren blifva urståndsatt att åtnjuta de fördelar, som med husbehofs-bränvinsbränningen afses, samt nödsakad att för sitt behof af bränvin och drank vända sig till dem, hvilka idka bränvinsbränningen såsom fabriksrörelse. Sådant är dock obestridligen ett steg, som i väsendtlig mån kommer att hämma jordbrukets utveckling, och följaktligen äfven bidraga till undergräfvande af jordbrukarens välstånd; men då dessa begge omständigheter obestridligen äro af alltför stor vigt, för att såväl af Kongl. Maj:t som af Rikets Ständer lemnäs obemärkta, är jag fullkomligen öfvertygad, att berörde förslag skall uti ifrågavarande afseende erhålla den rättelse, som af behofvet påkallas. Husbehofs-bränvinsbränningen borde, efter min åsigt, här i riket, likasom i vissa andra länder, såsom t. ex. Preussen och Österrike, der jordbrukets förkofran på allt sätt befordras och der detsamma af sådan orsak jemväl befinner sig på en ganska fördelaktig ståndpunkt, ehuru till inskränkt belopp, lemnäs utan serskild beskattning samt, i afseende å tillverkningstiden, icke underkastas annan inskränkning, än den sjelfva årstidernas naturliga gång föreskrifver, nemligen att endast den varma tiden af året från dylik bränvinstillverkning undantages, eller tiden från deri lista Juni till den lista October, då samma tillverkning icke lämpligen kan ega rum och behofvet af drank för kreaturen, som under denna årstid hemta sin föda ute å marken, icke förefinnes.
Vid den derpå år 1812 följande Riksdagen, och se. dan Kongl. Maj t, genom Nådig proposition, under den 13 Maji nämnde år tillkännagifva , det förväntade Kongl. Majit Riksens Ständers Beslut, i24 Bevillning»'Utskottets BttänhänJén - hvad anginge grund erne för Sjö-och Landt-Tullens bestämmande, hafva , efter det allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, till hvars med Bevillnings-Utskottet gemensamma handläggning detta ärende varit hänskjutet, öfverlemnat frågan om Tull afgifternes reglering till särskild behandling af sistnämnde Utskott, Riksens Höglofl. Ständer, i enlighet med hvad detsamma hemställt, uti skrifvelse af den i6:de derpå följande Augusti , i underdånighet dels uppdragit åt Kongl. Majit att låta, med afseende på handelns och näringarnes förkofran, Stats-intrademes bestånd och de till hämmande af smyghandel och Tullförsnillning nödige åtgärder, utarbeta en ny SjöTulls-Taxa, dels ock öfverlemnat, att, intill dess samma författning hann fullbordas och vi» dare till den derpå följande Riksdagen, vidtaga åtskillige såsom gagneliga betragtade anstalter. —• Om sedermera vid 1815 års Riksmöte någon särdeles uppmärksamhet ej blifvit lemnad åt Tullväsendet, synes sådant hafva härrört deraf, att Riksens Höglofl. Ständer ännu afbidade verkställigheten af hvad vid den föregående Riksdagen beramadt blifvit, hvaremot vid den sist haline, detta Utskott icke allenast sjelf ingick i undersökning om ett lämpligare sätt för Tull - inkom* sternes reglering, utan äfven såg flere dess förslag af Riksens Höglofl. Ständer gillade, och såsom Beslut hos Kongl. Majit 1 underdånighet anmälde.
Då Bohuslän införlifvades med Sverge, hade detta säteri – fordom egdt af en konung Olof, som hade stora domäner i Viken – icke mindre än 60 hemman under sin lydno. Ifrån Galde-ätten, som länge innehaft godset, blef det slutligen såldt till den vidt bekanta fru Margareta Hvitfeldt, som år 1666 donerade det jemte sina öfriga egendomar till Göteborgs gymnasium, hvarifrån så många stipendier utgå till fattiga studerande ynglingar. Anledningen till detta storartade testamente skall hafva varit den, att fru Margaretas ende son och arfvinge, hvilken dog under en resa i främmande land, derom bedt henne. Andra socknen, Askim (den tredje känna vi redan), som inbegriper södra delen af halfön, har ett ödsligt och öckenlikt utseende. Höga liksom slipade bergkullar höja sig bakom hvarandra från Grafverna till Sotehufvud och Åbyfjorden. Fiskläget Grafverna på yttersta udden af Sotenäs eger sitt eget kapell. Platsen, som äfven tillhörde fru Margreta Hvitfeldt, fick sitt namn efter den kyrkogård, hvilken hon lät inviga till begrafningsplats för främmande förlista sjömän 21. Det kan anses obehöfligt att hafva vidrört pastoratets alla tre socknar, men händelserna i denna familjroman äro förlagda i såväl den ena som den andra Vi befinna oss nu på det visst icke stora Byborg, som innehades af f. d. majoren herr Tönne von B. Egendomen hade på sin långa sluttning nakna klippiga stränder, nedstupande i den del af Nordsjön, som svallar kring Sotenäset. På höjden deremot var den omgifven af en täck skogspark och några lundar, förenade med en icke oansenlig trädgård, sträckande sig i terrass efter terrass utför sluttningarne. Manbyggnaden, lång, gammal, grå och mossig som egaren, men icke förfallen, låg på en vacker plan långt uppe från stränderna och rundt omkring planterad med syrener, som skjutit så högt upp att de bildade ett skyddsvärn mot vinden. Det var endast genom uthuggningarna man lyckats få en blick utåt sjön, hvars majestätiska dån under hösten och vintern rullade mot fönsterrutorna och pep i de afbladade grenarna.
Utskottet får erinra, att stadgandet i gamla Yexel-Stadgan om 12 procents ränta för protesterad vexel, står i sammanhang med föreskrifterne 8 Lag-Utskottets Utlåtandes JV:o iy6. om densammas återskickande med omgående post, samt om skyldigheten att, inom timmar efter postens ankomst., fordra betalning. Deremot har tiden för vexel-innehafvares rättighet att kräfja vexel-gifvare och öfverlåtare blifvit i förevarande förslag fastställd efter annan grund, hvilken ej utesluter möjligheten af några veckors eller månaders dröjsmål med den * protesterade vexelns uppvisande till betalning hos desse sistnämnde. Vid sådant förhållande synes det vara billigt, att, till förekommande af ocker, räntan blifver, enligt Utskottets förslag, den vanliga, eller 6 procent, desto heldre som detta förslag tillerkänner fordringsegaren full ersättning för alla skäliga och bevisliga kostnader, då deremot ersättningen i gamla veXel-stadgan är inskränkt inom ett visst maximum, förmodligen derföre, att den höga räntan ansetts beläcka de stundom öfverskjulande umgälderne. På dessa skäl, hvilka legat till grund för det å förra Riksdagen fattade beslut om vexel-räntans nedsättning, linner Utskottet sig ej kunna godkänna nyssnämnde anmärkning. 42 & 43 §§.
De Skadestånds-nämnder, som Lagkomitéen för öfver 40 år tillbaka föreslog (se 28 kap. i förslag till Rättegångsbalk, Stockholm 1822, och motiverna sid. 145), skulle, som bekant är, utses af parterne sjelfva och af domstolen. Komitéen anmärkte likväl uttryckligen, att detta sätt att konstituera dem väl var det bästa, som Komitéen då kunde utfinna, men att åt erfarenheten öfverlemnades att närmare pröfva inrättningen. En sådan erfarenhet torde i vårt land till icke ringa del kunna anses vara vunnen ej mindre genom den på enahanda sätt konstituerade brottmålsjuryn i tryckfrihetsmål, än genom resultaten af de, enligt domstols beslut, ej sällan förordnade skiljomäns åtgärder, ehuru desse sistnämnde äro mera oskadlige, då deras beslut kunna öfverklagas; och denna erfarenhet torde hafva gifvit vid handen, att ett lagenligt och rättvist slut sällan kan vara att förvänta af en domstol, till hvilken hvardera parten utser sådana ledamöter, om hvilkas dom han kan ega skäl förmoda, att den skall utfalla i hans eget intresse, och der alltså tviinne stridiga hvarannan bekämpande meningar komma att stå mot hvarandra, likasom sutto parterne sjelfva till doms, i stället alt domstolens alla ledamöter borde hafva ett högre mål i sigte, än de tvistandes privat-intressen. Tiden synes mig derför vara inne att reformera denna institution, sådan vi finna den stadgad i vår nu gällande expropriationslag, — att göra juryn i dessa frågor permanent, utsedd för visst område och viss tid, samt med så stort antal ledamöter, att uteslutningsrätt knnde i vanlig ordning begagnas. Fransyska expropriationslagen, promulgerad den 3 Maj 1841, torde kunna, mutatis mutandis, gifva ledning i detta ämne, likasom, enligt min åsigt, våra Landsting kunde vara tjenliga att anlitas för sådana nämnders utseende. Justitierådet Wretman yttrade: