Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Kan väl någon tro att räntegifvare skola med lugn likgiltighet följa den årliga taxesättningen, då i den mån priserna höjts, de i förväg kunna beräkna de förhöjda afgifter de för de följande 5 åren oförändradt måste utgöra. Afsigten kan väl aldrig vara att skapa oro och missnöje i landet och den lättnad för häradsskrifvarne, att endast hvart 5:te år uppgöra ny förvandlingsuträkning, får vä! icke blifva motiv för så vådliga försök. Dessa tjenstemän hafva i öfrigt visat sig föga betungande genom de förändrade förvandlings-uträkningar de årligen måst uppgöra. Hvad inverkan har det på redogörelse-verkets förenkling om persedel-räntorne hvarje eller livart 5:te år få förhöjas eller nedsättas i pris. Man synes i sanning här löpa efter en idée för stabilitet i pris, hvilken i det allmänna lifvet icke för 2:ne år i rad kan företinnas. På Sveriges drätsel verkar förslaget icke en hårsmån icke eller i förenkling af redogörelse-formen eller ett förbättradt uppbördssätt. Utsk-.s betänk. Litt. G. (j>og. 15) ang:de jordeboken. [Ilsk. uppgifver sig hafva egnat synnerlig uppmärksamhet till komiterades förslag i ämnet, oell förklarat sig biträda komiterades förslag och tillstyrka N:o 42, att liggare skulle upprättas i st. f. jordeböcker. Jordeböckerna hafva i Sverige benämnts liggare ända från äldsta tider, det blifver således ingen förändring genom den nya liggaren, som upprättas skall. Utsk., som åberopat och tillegna! sig de skäl komiterade föreslagit för den s. k. jordeboks-liggarens upprättande under de särskildta litt. till och med N., hafva ådagalagt samt och synnerligen en oförsvarlig obekantskap med denna slags handling, de föreskrifna former som för rättelse derutinnan finnas, och den inskränkning i jemförelse emellan sista jordeboken till de 3:ne föregtde, är så alldeles eget i sitt slag, att den vore förtjent af en särskild afhandling öfver den slags sakkännedom i Sveriges kameralväsende som utmärker komiterade
Om jag i det redan sagda varit något vidlyftig, så får jag ursäktande uppgifva orsaken, hvilken varit, att inför R. o. Ad. försvara den corps, Hr Horn på ett så ovärdigt sätt sökt förklena, och att i den mån jag kunnat, lemna en gärd af aktning ät de personer, hvilka anmärkarens klander närmast söker träffa, och hvilka, nu frånvarande, rättvisligen äga anspråk på en röst af sanning vid detta tillfälle. Såsom tillhörande Iugeniör-corpsen, är jag viss att uttrycka dess gemensamma åsigt, dä jag vågar säga, att dess bemödande vid de befattningar, som varit densamma af K. M. uppdragne, till uppgörande eller byggnad, städse varit att hafva ali möda och omtanka osparade, för att få dessa fästningar att motsvara sina ändamål, och att söka minska kostnaderne för arbetet, så mycket varit möjligt, ulan uppoffrande af byggnadernas bestånd, eller fasthet. Huruvida detta lyckats eller ej tillkommer icke mig bedomina, men de tysta bevisen pä hvad Ingeniör-corpsen under sin tjenstgöring sökt uträtta — Waxholm, Kungsholmen, Carlsten och Carlsborg — skola, när dagens klander ej mera äger någon röst, för en efterverld blifva sannfärdiga minnesmärken af densamma. Fortsattes pröfningen af StatsTJlsk:s d. 17 och 19 dennes på bordet lagda utlät. N:o 38, ang:de reglering af utgiflerne under riksstatens 5:te hufvudtitel. 4:o Förvaltningen af Sjöärendena med sjöcharte-archivet samt aflöningsstaterne för flottans stationer i Carlskrona, Stockholm och Götheborg. Litt. A) ang:de statens förökande med f capitainer. Frih. Gvllengranat, Carl Aug. Burchard, anförde skriftligen: Uti StatsUtsk:s utlåt.
Men om §:ns redaction skulle antagas , på sätt ConstitutionsUtskottet föreslagit, blir det lika litet som det hittills varit i afseende på den Allmänna Beredningen bestämdt, hvilka målskola föredragas i Stats-Råds-Beredningen, År meningen, att alla mål skola der genomgås , eller blott de som Stats-Secreteraren för godt finnér ? Att der föredraga alla som i Stats-Rådet böra förekomma , skulle blifva alltför vidlyftigt ; att åter specificera Berednings-målen , skulle blifva alltför svårt. Men äfven om det ginge an, så bör man fästa uppmärksamheten derpå , att om Protocoll skall föras i Stats-Råds-beredningen, såsom man gjort i den Allmänna , förloras det åsyftade gagnet af den nya inrättningen. Om den förtroligare öfverläggningen om målen genom Protocolls-fåringen upphörer ; och med detsamma skyndsamheten i föredragningen , så blifver den alltför tidsödande för Förvaltnings* Cheferna, Att Constitutions-Utskottets mening varit, det Protocoll skola föras i Stats-Råds-Berednim gen sluter jag äfven deraf, att ett minimum af Den 3 December J. m, io5 närvarande ledamöter är utsatt, hvilket utan protocoll ej kunde controlleras. Hvad kan val vara ändamålet med deras förande , om ej att få trycka dem, likasom Allmänna Beredningens Protocöll , och att på sådant sätt, enär StatsRådets egna Protocoll icke må tryckas , likväl få titta in deri, emedan det är troligt , att då Jedamöterne i Stats-Råds-Beredningen äro desamma sorn i Stats-Rådet, de skola yttra enahanda mening på det sednare som på det förra Stället, Följden deraf blefve , att då en sak vore utredd i Stats-Råds Beredningen , och al. la grunder för det tillstyrkta beslutet framställda , de kunde genom tryck blifva kända och Allmänheten meddelade. Hvaremot, om Konungen Lttade ett annat beslut, grunderna för detsamma icke finge tryckas och för Allmänheten blifva bekanta, ehuru de möjligen vore vida bättre än Beredningens.
stadgade tid, efter den sista Konungens död, Riksens Ständer till allmän Riksdag. Då Konung dör och tronföljaren ännu ej uppnått tjugufem års ålder, utfärde regenten eller statsrådet, då det riksstyrelsen förvaltar, kallelse å riksdagen, vilken kallelse inom femton dagar efter Konungens död skall i allmänna tidningarna kungöras. Stadgandet om ofredandet av riksdagsman under resa i § 111 flyttades med 1865-66 års grundlagsändring till § 110. Ej må någon Riksdagsman under tilltal ställas eller sin frihet beröfwas för sina gerningar eller yttranden i denna egenskap, utan att den Kammare, till hwilken han hörer, sådant tillåtit genom uttryckligt beslut, deruti minst fem sjettedelar af de röstande instämt. Ej eller skall någon Riksdagsman kunna förwisas från den ort, der Riksdag hålles. Skulle någon enskild Man eller någon Corps, Militär eller Civil, eller ock någon Menighet, af hwad namn den wara må, antingen af egen drift eller med anledning af befallning, försöka att wåldföra Riksdagen, dess Kamrar eller Utskott eller någon enskild Riksdagsman, eller störa friheten i deras öfwerläggningar och beslut, ware sådant ansedt som förräderi, och ankomme på Riksdagen att slika förbrytelser i laga ordning beifra låta. Blifwer Riksdagsman, medan Riksdag samlad är, eller under resa till eller ifrån Riksdagen, när man wet honom i sådant ärende stadd wara, med ord eller gerning ofredad, gälle derom hwad angående wåld eller förolämpning emot Konungens Embetsmän, i eller för Embete, i Allmän Lag stadgadt är. Förklarar riksdagen enligt 107 § att ledamot av statsrådet icke åtnjuter riksdagens förtroende, entledigar Konungen honom, såvida förordnande om nyval enligt 108 § icke meddelas inom en vecka efter det förklaringen gavs. I annat fall än som avses i första stycket entledigar Konungen statsministern eller annan ledamot av statsrådet, om statsministern begär det. Avgår statsministern, skola övriga ledamöter av statsrådet entledigas.
Äfven i Moraliskt afseende torde ynglingen vid ett Gymnasium mindre kunna vårdas, än vid Carlberg, der Cadetterne förenade till Bord och Boning äro under ständig tillsyn af Lärare och Befäl, samt erhålla en M i 1 i t a i r i s k anda och lydnad, så mycket nödvändigare hos oss, som Officeren vid inträdandet i tjensfen icke som Herr von Hartmansdorff behagar anföra, kommer ifrån en Casfern för ynglingar, till en Casfern för fullvuxne, utan kommer ifrån ett uppfostrings-Institut, likt det som finnes i det Constitutionella England, och i det Republikanska NordAmerica, till den så medborgerliga tjenstgöringen på Roten, der han på egen hand i 10 Månader om året, och i full beröring med andra Medborgare än de som höra till hans stånd, ej som Herr von Hartmansdorff tyckes befara, blottställes för den eldighet i t thin ef åt t en, forn fkulle vägra att igenkänna andra än de hvilka, såsom orden föllo genom Kronans märke, uniformen, voro utstämpiade till Krigstjenst} ett förhålllande om hvars 0- Den i5 Maji f. m. 159 rigtighet, det dagliga umgänget bör öfvertyga Herr vonHartmansdorff. Sedan vi sålunda funnit Gymnasiernes mindre användbarhet i deras nuvarande skick, för andra, än de som ägna sig åt LärdomsStåndet, måste vi kasta en blick på Trivialoch ApologistSkolorne, för att se huruvida dessa möjligen skulle kunna uppfylla 6yftemålet af en oväldig allmän bildning. TrivialSkolorne, äro första steget på uppfostringens högre bana, och utgöra så till sägande ingressen till den Classiska undervis^ ningen, som sedan fortsättes vid Gymnasierne och Universiteterne, de stå i visst afseende äfven i sammanhang med Carlberg; ty LäroCoursen vid TrivialSkolorne slutar der den vid Carlberg börjar, oeh man utexamineras från dessa vid den ålder, gom erfordras för att ingå till Krigsskolan.
Då något sådant icke här af någon ledamot äskas för detta tillfälle, så anser jag, att icke någon annan åtgärd är att vidtaga, än alt lägga betänk, till handlingarne. Jag har ingenting emot det be handlingssätt, som Frih. Tersmeden och Gr. Cronhjelm föreslagit, ty jag anser alt frågan om ”vara till eller icke vara till”, icke kan sammanjemkas. Jag bar orätt uttryckt mig om inbjudningen, men dä Const.Ulsk. framställer oförenliga skiljaktigheter till RiksStms behandlande, så lärer det icke kunna vara i annan afsigt, än alt antingen Ståndet förklarar att det vill öfvergå pä samma beslut, som ett annat Stånd bar fattat, eller ock att Ståndet vill vidblifva sitt eget; och del är derföre jag hemställer att Ståndet ville vidblifva sitt en gång fattade beslut, hvarefter det blir Const.Utsk:s sak ali föreslå den åtgärd, som anses lämpligast. Hr Lagerhjelm, Pehr: Det är naturligtvis blott i formelt hänseende, som frågan nu är föremål för öfverläggningen. Det har ålegat Const Utsk. all först anmäla de oförenliga skiljaktigheterna och hemställa huru frågan i anleda, deraf skall afgöras, samt huruvida de 3 Stånden, som afslagit Utsk:s förslag, ville foga sig efter det fjerde, som bifallit förslaget, eller icke. Om detta icke sker, så skall naturligtvis frågan slutas antingen genom votering i förstärkt Utsk., eller dermed att den anses hafva förfallit. Om R. o. Ad. lägger utlåt, till handlingarne, så innebär detta visserligen en ledning för Utsk., äfvensom i händelse R. o. Ad. förklarar, att Ståndet vid bli fver sitt förra beslut; men en ännu tydligare ledning för Utsk. vore det, om R. o. Ad. förklarade, att Utsk. ägde att uppställa voler.propos:r i detta ämne. Frih. Cederström:
Det är väl sannt, att bränn vins-produktionen härigenom skulle i väsentlig mån minskas, helst bränningen förvandlade sig till en verklig Landlmanna-näring, och många smärre jordbrukare, som föda ett ringa antal kreatur, nödgades förena sig örn en gemen - sampanna; men redan häri läge en väsendtlig vinst för det allmänna, bran• vins-bränningen skulle oförmärkt upphöra att vara Landtmannens hufvudföremål, enär lian, för att ernå det, nödgades anlita en annan hushållsmelliod, sorn redan i sig sjelf bär så många frön till båtnad .och belåtenhet; och ingen ting lärer vara rättvisare och klokare, än att den, som vill åtnjuta rättigheten att producera en onyttig, om ej skadlig, öfverflödsvara, först bör visa sig hafva förskaffat sig sina nödvändighets-behofver eller försäkrat beståndet af sin hushållning. Härigenom skulle de missförhållanden vara förebyggda', som nu beklagligen ofta inträffa, att mången stark brännVins-brännare har en inskränkt Ladugård och elt uselt jordbruk. Innan jag slutar frågan om Blekingska jordbruket och hvad dermed gemenskap, bör jag ej underlåta att vidröra frågan om Sockne-Magaziners anläggande. Redan innan Eders Kongl. Maj:ts Nådiga Circulaire-Bref den j^:de sistlidne November, föranledde detta ämnes behandling, hade etsamrna utgjort föremål för öfverleggningar. Läns-Styrelsen lät nemli|e°, under sommarn 1828, härom höra Länets alla Socknar vid utlysta nestämmor; men förslaget möttes då öfverallt, om ej roed ovilja, åtnstone med likgiltighet, och förblef utan verkställighet. Efter den tiden handsk. 5-årsbcrättche för Blekinge Län. 4 hafva väl förhållanden inträffat, som närmare fästat uppmärksamheten vid denna angelägenhet, och meningarna torde nu vala delade.
Blifvit åberopadt: att ett förhällande emellan reela fonden och sedelstocken blifvit utsatt såsom 2 till 5; att Banken skulle ega sälja eller förpanta sina egande fastighets-lån; och alt Banken skulle tillåtas minska eller inställa sina utlåningar; i stället för hvilka garantier Herr Friherren trott andra böra sökas, samt i sådant'afseende hemställt: 1:0 att Utskottet ville påminna sig det beslut, sorn vid sista Riksdag vidtagits, nemligen att upptaga ett utländskt lån af 2 millioner R:drHamb. B:co, som skulle i silfver ingå till Banken, hvars derföre utgifvande sedlar anslogos till lättnad åt lånebehofvet på fastigheter; 2:0 att Banken, som aldrig borde få, hvarken för silfver eller sedlar, försälja eller förpanta de fordringar, hvilka endast tillkommit pä grund af låntagares förlitande till det aftal, enligt hvilket Banken, men ingen annan, vore fordrings-egare, deremot måtte bemyndigas, att, i den mon silfverfonden hårdare anlitades, upptaga utländske lån i silfver, svarande, elter 128 sk:s curs, icke allenast emot de 4400»000 R;dr Banco, för hvilka Banken innehade Riksgälds-Contorets reverser, ulan äfven, om så erfordrades, för de 6 millioner, som utgjorde Bankens tillgångar i dels fastighets-, dels odlingsoch dels så kallade silfverlånen; då till ränta derföre ansloges den ränta Banken sjelf uppbure och till amortissementsfond de 2 procent afbetalning Banken tillkomme; och 3:o, alt Bancovinsten måtte Banken förbehållas, dock så, alt den användes endast till fyllnad och förökning i förrberörde amortissementsfond åt de föreslagne lånen: genom bifall till hvilket förslag äfven behofvet af de så kallade Creditiven skulle försvinna.
Den 7 November. 46 r Upplästes följande ProtocollsUtdrag fran det Högwördige PresieStändet. Utdrag af Protocollet, hållit hos Högwördige PresieStändet d. 4 Nov. 18 9. S. D. Företeddes Kmgl. Majrks Nådiga Proposition till Riksens Stander om widkagande af särskildta kraftiga anstalter till Rikets förswar och framtida säkerhet, gifwen Stockholm den Zi Oktober 1809; och bestöt PresteStändet, att med sitt underdåniga utlätande häröfwer uppffjuta intill desi 'de uti Regeringsformens 89 T jemförd med 8? § omförmäldte Handlingar hinna ankomma; Hwicket härigenom ffulle de Resp. MedStänden wördfamt och wänligen tillkännagifwas. Ut supra. Lx krotocollo js. !7. S. D. Bestöt Stäpdet att ett nu företedt Transumt af Bouppteckningen, hallen efter Kongl. Maj:ts Nådiga förordnande, öfwer f. d. Konungens, Hans Gemäls f. d. Drottningens och Prins Lulius enflildta tillhörigheter; flulle till Riksens Höglofl. Ständers Statsutskott remiteras. Hwarom de Resp. MedStänden, saint Lemilte Utflotk flulle wördsamt och wänligen underrättas. Ut supra. Lx ?rotocoUo js. ^7. TVIm^vlk. S. D. 462 Den 7 November. S. DI anledning af Högloft. Ridderskap^ och Adelns samt Wallofl. BorgareSländets meddelte beslut, alt till en särskildt af sex Ledamöter frän hwardera af RiksStänden sammansatt
I frågor om äktenskaps ingående synas giftermål emellan Syffonebarn, äfwensom emellan FranVer i första Swägerlager a sidone böra hänföras til den sednare arrén: och hwilket, efter Urfforters öfwertygelse warit den syn-punct, hwarunder Kongl. Main berragrat det om de förra rilförene gällande och det om sistnämnde beswägrade nu af Kongl. Maj:t 83lE!onel3c!e obestämda ag-tenffaps-förbud. Äswen tror Utskottet sig kunna pa enahanda sätt anse Giftermäls ingäende i de leder af andra Swägerlager, hwilka i 6 §. af 2 Lax. GlstermälöBalken omnämnas. Med de i ststanförde leder beswägrade personer är nemligen förhållande! sädanr, at, ehuru de af sedwana bära er namn af föräldrar och barn, en > del likwäl aldrig och en del ytterst sällan befinnas med hwarandra i Ven relation af upfostrare och up fostrade, Den iz Mars. ;6r fostrade, som i allmänhet för sedlighetens stull gör er owilkorligt och strängt agrenstaps förbud nödwandigr: pä hwilken grund Riksens Högloft. Stander också anfell sig kunna gilla Utstotlets förra tilstyckaude at förbuder i anförda §. kunde helt och häller uphäfwas.
Det skulle kunna uppstå ganska löjliga förhållanden, om en Statens Embetsman, som tillika vore RiddarhusSecreterare, fick ordres att i tjensteärenden förfoga sig till en annan del af Riket, just som Riksdag skulle hörjås. Det har blifvit sagdt, att en RiddarhusSecreterare skulle ligga af sig, om han ej hade att syssla emellan Riksdagarne. Dervid får jag erindra, att den, som är fallen för att ligga af sig, kan ej gerna hindras derifrån. Dessutom har RiddarhusSecreteraren inom Riddarhusets murar så många anledningar till sysselsättning, att tiden emellan Riksdagarne snarare bör blifva för honom en recreation, än en hvila. Slutligen ber jag Ridderskapet och Adeln erindra sig, att RiddarhusSecreteraren är NationalRepresentationens enda stadigvarande tjensteman, hvilket vid 1823 års Riksdag var ett bland bufvudmotiven för mig att biträda förbudet för RiddarhusSecreteraren, att innehafva annan tjenst; och vid denna mening förblifver jag ännu, enär inga förändrade förhållanden i detta afseende inträffat. Herr Printzensköld, Axel: Jemte det jag får åberopa min emot ifrågavarande förslag i Utskottet afgifne Reservation, och till en del äfven Herr Ribens sista yttrande, tager jag mig friheten besvara några af Herr IOO Den a6 Ju nii e. m. von Hartmansdorffs anmärkningar. Herr Vou Hartmansdorff har sagt, att om RiddarhusSecreteraren förböds innehafva Statens tjenst, borde han ur samma skäl äfven förbjudas att innehafva någon Hoftjenst. Denna jemförelse torde dock icke vara så alldeles riktig, enär den sednare tjenstebefattningen blott är att anse som ett bevis af Konungens Nåd, och icke förbunden med någon tjenstgöring för Staten. Om förbudet skulle sträckas äfven derhän, så kunde man med samma skäl förbjuda en RiddarhusSecreterare att emottaga någon decoratioh, om Konungen skulle fiona honom för sina Riksdagsgöromål deraf förtjent.
Detta har för hvar och en varit klart deraf, att deras förfäder från och med 1627 till och med 1755 årens riksdagflera gånger representerat just för ätten JM 66, samt deraf att Riddarhus-Fiskalen von Post år 1755 vederbörligen anmälte, att adeliga ätten JU 1 Lilliehöök af Fårdala vore utgången; tillfölje af hvilken anmälan utlåtande i ämnet begärdes af den tidens utmärktaste genealog, sedermera Landshöfdingen Baron Tilas, som, ledd af tillgängliga handlingar, hvilka ännu finnas i behåll, förklarade sig anse, att ehuru den gren af Lilliehöökska ätten, hvilken härstammade från Johan Nilsson Lilliehöök (se den genealogiska tabellen), som år 1625 introducerades för ätten JM t, vore utdöd, så funnes likväl andra Lilliehöökar af ätten JM 1 ännu lefvande, nemligen Johan Nilssons broder, Knut Nilssons, efterkommande; ty, säger Baron Tilas, Johan Nilsson introducerades på ätten JM I å alla de Lilliehöökars vägnar, hvilka härstammade från något Rikets Råd, således för alla Anders Pedersson» till Fårdala efterkommande, hvilken, eldigt Bergs-Rådet Boudes anteckningar, vore det första kända Riks-Råd af Lilliehöökska ätten, från hvilket några descendenter då ännu funnes. Man antog således icke på denna tid, hvarken att Brynte Bertilsson varit Riks-Råd eller att Gälaredsgrenen blifvit år 1625 introducerad i Riddareklassen derföre, att Brynte Bertilsson, en af dess förfäder, varit Riddare. Tvertom! Just tillfölje af Baron Tilas’ ofvannämnde utlåtande erhöll en viss Bleckert Lilliehöök vid 1761 års riksdag, såsom en af den nämde Anders Pederssons efterkommande säte och stämma för ätten JM 1, hvarvid denne Bleckert Lilliehöök af Fårdala gjorde den anmälan, att han och hans broder vore de sista ännu lefvande afkomlingar af adeliga ätten JM 1 Lilliehöök af Fårdala.
Huru denna kontroll skiille i detalj ordnas ocli livilken ställning ' de kontrollerande damerna skulle komma att intaga till den myndighet, som i första band öfvervakar fosterbarnsasei ii det, dessa frågor torde viil liiir icke vara skäl att närniare beröra. Men nigoon svårighet att f5 saken praktiskt ordnad larer nog icke behöfve befaras, d&amp; vi j11 i detta hänseende bafva flere goda mönster från utlandet att följa och följaktligen kunna liäirita lärdomar af den erfarenhet, som där under arens lopp förvärfvats. E t t kraftigt inedel att minska olägenheterna af fosterbzlrnsvasendet vore slutligen, om inaii kunde höja fostermödrarnas intresse för de fraininande barnen. Därigenom skulle helt säkert kontrollen i inånga fall göras mindre sv&amp;rskött, emedan fosterinodrens tillgifvenliet för barnet snart skulle lära henne den ratta metoden att behandla detsamma. nu de flesta fostermödrar htaga sig främmande barn för att daraf göra sig en förtjänst, s i blir det liela i vanliga fall en peniiingefrkga. Men dk så ar, m %ste också för barnets skull fostermoderns ersättning vara så stor, att Iion utan att behöfva draga in på något, som barnet ovillkorligen behöfver, kan få något öfver för egen del SHsom lön för sitt besvär. För öfrigt är det icke ens nog, att ersattiiingen siittes tillrackligt hög, man måste äfven se till, att den utfaller regelbundet och till I sitt fulla belopp. Just emedan detta alltid ar fallet ined de barn, som utackorderas p i offentlig bekostnad, blir också dessas lott i vanliga fall bättre an de privat utackorderade barnens. A t t vaka haröfver borde ovillkorligen vara fattigvårdsinyndiglieternas sak, sk att ett afbrott i betalningen af fostermodrens ersättning icke behöfde ifrågakomma; ty på ett eller annat sätt ar det alltid barnet, som blir lidande p % en oregelbundenhet i detta afseende. Ratta formen för ett dylikt understöd ar visserligen svår att angifva, då risk alltid flnnes, att inånga mödrar skulle liaraf taga sig anledning att helt och Iiållet undandraga sig sina förpliktelser.
Denna skyddstull är dock, enligt min tanke, långt ifrån behöflig eller ens, om den blefve verksam, gagnande för vårt jordbruk. Detta kan och behöfver använda både sin arbetskraft och de materialier, hvaraf pottaskan beredes, på sjelfva jordbruket och till dess förbättring; och det måste, enligt min tanke och min erfarenhet, snarare skada än gagna värt jordbruk, om dess idkare genom en oklok tullagstiftning åter uppmuntrades att åsidosätta sin hufvudsakliga. näring, för att idka sådana i sjelfva verket jordbruket försvagande binäringar, som pottaskeoch salpeterberedning m. fl. Dessutom må det väl förtjena uppmärksamhet, att pottaska utgör ett vigtigt beredningsämne inom många näringsgrenar, hvarom den årligen stigande införseln nogsamt vittnar. Yid dessa förhållanden anser jag mig i näringarnes och i jordbrukets eget sanna intresse föranlåten yrka, att den å pottaska föreslagna tullsats måtte ogillas. Vidare tillåter jag mig vördsamt anmäla reservation emot Utskottets förslag att med införselstull belägga de under hufvudrubriken Metaller, sammansatta, upptagna artiklarne: Marinmetail eller annan komposition i form af bleck och spik till förhydning af fartyg, samt andra slag, oarbetade, latun och trådband derunder inbegripna. På en enskild motionärs framställning och till förmån för en enda i riket befintlig verkstad, som med tillverkning af dessa med flera artiklar sig sysselsätter, har Utskottet nu föreslagit återinförande af tullafgifter, som snart 10 år varit helt och hållet afskaffade och under hvilken tid just samma verkstad så betydligt utvecklat sin tillverkning, att denna, enligt motionärens egen, sannolikt från verkstadsegaren hemtade uppgift, hvad marinmetall angår, stigit från 224 centner år 1855 till 878 centner år 1864; samt, hvad angår latun och trådband, åtminstone ingalunda förminskats, då tillverkningen år 1855 utgjorde 1,146 centner, men år 1864 något mera eller 1,207 centner.