Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har en gång yttrat min åsigt vara i likhet med PresteStts, och jag ser antagandet af den sednare inbjudn. vara enda utvägen att hinna till ett slut. Om man nu deremot beslutar, att votertspropos. skall uppgöras af Utsk., så är visserligen detta ett ganska lagligt beslut; men jag hemställer, om det är Den a3 Maj. är troligt, att denna votering kommer att för sig ga. BorgareSt. liar en gång tillförne nekat att deltaga i förstärkt Utsk., och kan val någon ske, utan att propos:n godkännes af alla 4 Stånden? Men äfven om 3 Stånds antagande af votertspropos. skulle gälla, fruktar jag, att BorgareSt. icke deltager; och till undvikande häraf tror jag det vara bäst att bifalla PresteSt:s sednare inbjudn. Om R. o. Ad. antager den, så är det anledn. förmoda, att BorgareSt. gör detsamma. Detta är min opinion om behandlingssättet. Jag tror dessutom det vore klokast, att, sedan Frih. Cederström och Gr. Frölich begärt den sednare inbjudn. på bordet, vi likaledes begärde den nu föredragna frågan hvilande, för att sedermera företagas i ett sammanhang med PresteSt:s sista inbjudn., emedan, om man nu beslutar, att Utsk. skall inkomma med voterispropos., kan man ej sedermera instämma med PresteSt. Hr Rosenblad: Jag skall ej yttra mig i sjelfva saken, ty ingen lärer väl låta förleda sig af den tillfälliga omständigheten, att Gr. Frölich står som motionär, att tro oss hindrade fatta beslut i anledn. af BancoUtsk:s ni em or., lika litet som af den advocatur man drifvit, alt det vore detsamma, om Utsk. eller R.
Om man köper eli depositionsbevis på $ million t. ex. eller pä hvilken summa som helst, och betalar detsamma contant, så linner man alt derigenom uppkommer en tillökning i Bankens sedelstock; en sådan tillökning deruti är icke medgifven, med mindre silfverfonden i samma mån ökas. Enligt nu gällande stadgande skall silfverfonden icke anses ökad förrän silfrel kommit bil. Af denna anledn. har BancoUlsk. föreslagit den förändring i samma stadgande, att ökningen af silfvercassan skall anses hafva vidtagit sä snart Banken förvärfvat sig ägande rätt till ett belopp silfver, deponeradt på utländsk ort. Deruti ligger efter min uppfattning liela behofvet af den föreslagna åtgärden, och då en hvar lätt linner alt ändamålet skulle förfelas genom en ålerremiss, såsom medförande tidsutdrägt och i öfrigt varande öfverflödig, dä här blott är fråga om elt medgifvande för ögonblicket, så anhåller jag, alt B. o. Ad. icke måtte fästa afseende på elt slikt yrkande, utan bifalla förslaget. Hr Akerman, Fredr.: Jag finnér af den pågående discussionen, att den farhåga som jag under öfverläggningen om ämnet inom BancoUtsk. tillkännagaf, besannat sig, att nemi. en framställning, som antydde på en större, alt jag sä må kalla den, linanceplan, möjligen skulle gifva anledn. till farhågor. Jag tillstyrkte för min del, till undvikande deraf, alt BancoUtsk, ulan att med hemställan derom ingå till Sländerne, skulle tillåta sig den tydning af bancoreglem., som erfordrades, för att icke försumma det tillfälle som erbjöd sig att kunna anskaffa en nödig förstärkning i den metalliska cassan. Då jag sålunda tillstyrkt att i någon mån gå Sländerne förbi i denna fråga, bör jag måhända äfven explicera anledn. till ett sådant tillstyrkande. Den benägenhet lill skrupler och misstroende samt deraf följande reglementerande och detaljerande, som utmärker oss i så många fall, har fått sin bekräftelse i bancoreglem.
Man skall älska sin nästa såsom sig sjelf, och om vi anse berörda rättighet medföra en förmån, som vi ej vilja afsäga oss, torde det icke heller vara lämpligt att förklara samma förmån af »mindre vigt» för dem, hvilka icke såsom vi kunna sjelfva vara tillstädes och bevaka sin talan. Hr Olivecrona: Tvenne af de föreg:de värde talarne hafva yttrat den önskan, att man skulle befordra jemlikheten inför lagen. Afven jag hyllar en sådan grundsats, men kan dock icke tillstyrka, att man, allenast på grund af en abstrakt jemlikhetsprincip, skall förändra och jemna, utan att närmare eftersinna följderna deraf, eller att man skall efterskänka hvad som för den ene kan vara en fördel, när den för den andre icke medför någon olägenhet. Och äfven om Adeln nu skulle helt och hållet efterskänka det forum, som är den tillförsäkradt, qvarstår dock i åtskilliga fall ett särskildt forum personre, så att man icke, för det Adeln gjort en eftergift af sin rätt, skulle kunna säga att en fullkomlig jemlikhet inför lagen inträdt. Genom särskilda förordningar är t. ex. stadgadt, att Svea Hofrätt är forum, då annan kärer till R. St:rs bank eller till R i k sgä I d s k o n t: t, äfvenså då vissa tjenstemän skola för tjenstefel tilltalas, såsom General-Tulldirektörer, Dep:ts-Chefer o. s. v., och för sådana fall qvarstår alltså ett privilegieradt forum, äfven om R. o. Ad. nu skulle afsäga sig sitt forum. i 52 Den 7 Mars f. m. De skäl, sorn för ett sådant beslut blifvit andragna, hafva på ett segrande sätt blifvit vederlagda af Frih. Leuhusen och Hr Ramsay.
Sitt, feban uti 6.5 §. af £3eflutet mib ftflibne Siiföbag be, f)milla mib ben nöftföljanbe, pä grunb af laglig rätt eller efter föregånget ordentligt mai, borbe i råbflagen od) befuten beftaga, bfifmit, i öfmerenöftämmelfe meb 49 §. 3tegeringö SBåra göromål fafme SBi börjat meb åfällan af ben #ögfteö mälftgnelfe öfmer måra företag; ocf> feban 2Bi å Slifefaleit ben 23 9looember nämnbe år fått emottaga ^ongl. $ftaj:to nåbiga föerättelfe om bmab feban ftftförfiutna Stifobag i SKifettf ftt;relfc ftg tiflbragit, fantt $ongl. SÄajitö nåbiga $>ropofttion angåenbe (gtatomerfetö tillftånb od; be(;of blifmit ben 30 i famina månab till mårt ©tatö»Utfbott öfmerlemnab, fafme SBi, efter föregångna öfmerfäggningar röranbe be ämnen, bmarotn belö nåbiga $>ropo? fitioner od; ©Irifmelfer blifmit till £)fl aflåtna, belö inom 9tif& ©tånben frågor i laglig orbntng märtta, ftabnat uti följanbe befTut: §. i. (£fter att bafroa pcöfroat alla från ftflltbne SKifébag fjroilanbe, lagligen berebba förjlag till anbringar eller tillägg t Otiletö ©runblagar, l>afvt>e c2öi/ mebeljt unberbånig jlrifroelfe Oen 26 februari inneroaranbe år, till ^ongl.
Från Heder v. Bonde-Ståndet. S. D. Vid förnyad föredragning af Stats-Utskottels utlåtande, Yo 63, i anledning af hegardt anslag i stället för den hemmansegare inom Landa socken af Halland tillerkände, men dem frånröfvade ^flyttningshjelp, fann Ståndet för godt besluta, att ett till 500 R:dr Banco nedsatt belopp borde i nämnde afseende utaf allmänna medel utgå; och skulle respective Med-Stunden genom utdrag af protoeoliet vänligen inbjudas alt i detta beslut deltaga, S. D., Ånyo föredrogos Stals-Ulskottets följande utlåtanden och memorial : l:o utlåtande, N;o 64> angående yrkad restitution till Upsala stad af erlagd eganderälls-bevillning för en del af stadens jord: Bi fälls; 2:o utlåtande, N:o 65, i anledning af Fullmägtiges i Biksgälds-Conloret hemställan, angående den numera indragna Canzlisl-ljensten vid deras expedition: utlåtandet bfef i sin helhet bifallet;, 3:o memorial, No 6j, i anledning af Riks-Slåndens skiljaktiga beslut, rörande f. d. Canzli-slyrelsens s. k. handeassa, och elt räntan å dess capital-fand motsvarande stals-anslag: Godkändes; 4» utlåtande, Nx> 68, i anledning af erhållen ålerremiss å betänkandet, N:,a 3,3, angående beräkningen af Stals-Verkets inkomster•_ Prot.-Utilrag, den 2 December 1844• Slåndel lill liero vid Ulskollels yttrauden i 17 oell 18 punkterna af nka udel, N:o 38, samt lade löre varande utlåtande i öfrige delar till handlingarne; 5:o utlåtande, N.o 6g, i anledning af erhållen återremiss å betänkandet, JN;o 33, angående regleringen af utgifterne under Andra IlutvudTileln: Ståndet, sorn förut bifallit de bär omnämnda 2:dra. 3
Och den qvinna, som vill af verkligt intresse ha dessa kunskaper, kan för ett par kronor köpa sig grundlagame och helsoläran i en boklåda. Det var alltså osant. Men jag påstår, att * qvinnan får en bättre uppfostran än gossen, ty hon får lära ' sig: handarbete. Hon får lära sig att sy; hon kan vanligen sålunda hjelpa sig i detta fall, der gossen står hjelplös och måste vända sig till syster för att få sina kläder lagade. Men nu anses handarbeten vara något lågt, ty de ligga inom handtverket, alltså är qvinnans uppfostran sämre än gossens. Jag återvänder till det kristliga Harem. Nu äro både man och hustru fattiga, när de gifta sig. Mannen går i sin syssla, om han är embetsman. Der är han underordnad, half dräng, half skolpojke. När han kommertill embetsrummet, antecknar han sitt namn i en för-hållningsbok. Kommer han för sent, går han till chefen och anmäler sin sena ankomst, får ^n » anmärkning » och kanske skrubbor. Det är ju en afundsvärd frihet. Är han nu icke chef, så kan han säkert få något högst ointelligent för sig förelagdt. Här har han ett bord lastadt med inkomna markegångstaxor, tryckta under det förflutna året. Nu skall han räkna dem nummer för nummer, läsa på första sidan, om någon bilaga följer, och se efter, om bilagan är med, se efter om bladet är helt och rent, se efter om något nummer fattas o. s. v. Det är ju tarfligare göra än vara en stackars referent i tidningen, men det ger tyvärr mera socialt anseende. En annan gång får han ött par tusen kungörelser att ordna. Om de nu skola ordnas kronologiskt, så är det att se efter året, då kungörelsen utfärdades, och så lägga dem tillsammans, som äro utfärdade samma år. (Är det mera intelligent än att göra ett nyckelax eller en chiffonier? ) Sitter han vid expeditionen, utlemnar han de begärda expeditionerna mot qvitto och bokför det utlemnade, en bokföring så enkel som en kryddkrämares kladd. Detta är afundsvärdt! Detta är att vara ute i verlden och verka för högre ändamål o. s. v. '
Utsk. föreslår, att Riksg.cont:s crediliv icke skulle uti Bankens sedelstock inberäknas, emedan det icke är under hela 470 Den 18 December f. m. året afsatt, samt de sednare åren varit mindre anlitadt. Detta creditiv torde likväl komma att framdeles mera begagnas, sedan vid denna riksdag slatsinkomsterne blifvit vida högre beräknade än förr, och deremot vissa förslagsanslag, t. ex. för fångars vård och underhåll, alldeles för lågt. — För att framtvinga den sä högst fördelaktiga inrikes vexetrörelsen, tror jag Utsk. bort ordua Handelsoch Näringsdiscontens utlåningar pä sätt Hr Skogman föreslagit. Jemte bestämmandet af ett minimum för metalliska cassan, tror jag, att Utsk. derjemte bort föreslå, att så snart silfverfonden nedgått till ett visst, likaledes bestämdt belopp, Bancofullm. skulle åläggas att till hvad pris sorn helst anskaffa silfver’. Flera anmärkmr skulle kunna göras; men, mine Hrr, jag har redan varit vidlyftig, kanske allt för vidlyftig, då financelärans hemligheter ligga utom både mitt yrke och mina forskningar. Jag har likväl alltid trott, alt på denna väg, likasom på så många andra, det enkla också är det sanna, och då jag befarar, att fäderneslandets stora (mandelia intressen komma alt vid denna riksdag uppoffras för de länesökandes aldrig mättade behof, har jag, för fredandet af mitt eget samvete, velat i R. o. Ad:s prot. deremot nedlägga en högtidlig protest. Hr Lefre'n, Joh. Pehr: Jag vill icke vid detta tillfälle inlåta mig i systemet i sin helhet, utan inskränker mig till att endast vidröra ett par punkter i betänk., och i anledn. af dem uttala några få grundsatser, som jag anser vara vigtiga att i allmänhet ihågkomma vid creditlagstiftningen. Den första af dessa punkter är den 12:te i andra afdeln. af Utsk:s betänk., och lyder sålunda: ”att
Enligt denna öfversigt, till hvilken jag torde få i underdånighet hänvisa, var fattigantalet i hela Riket uppgifvet år 1845 till 98,158, eller 29'oo på hvart 1000-tal innevånare, år 1850 (alltså sedan fattigvårdslagstiftningen genom nådiga Förordningen af den 25 Maj 1847 blifvit väsentligt förändrad) till 123,813, eller 35-55 på hvart 1000-tal innevånare och år 1855 till 143,051 eller 39’3l på hvart 1000-tal innevånare. Enligt de af fattigvårds-styrelserne sjelfve nu meddelade uppgifter, uppgick vid 1860 års slut, såsom ofvan är anfördt, hela den personal, som af det allmänna till större eller mindre belopp erhållit fattigförsörj - 86 Allmänna fattigvården. ning och understöd, till 182,982, utgörande detta efter förra beräkningsgrunden 34’45 af fattigvården understödde på 1,000 innevånare. I den åberopade underdåniga berättelsen är jemväl enligt de s. k. femårstabellerna upplyst att fattigpersonalen i städerna år 1815 uppgick till 50‘47, år 1850 till 50'c>2 och år 1855 till 50'u> på hvart 1000-tal innevånare, samt på landet år 1845 till 27'27, år 1850 till 33’65 och år 1855 till 38 29 på 1000 innevånare. Nu meddelade uppgifter gifva för 1860 i städerna blott 42'8fi och å landsbygden blott 33-39 fattige å 1000 innevånare. Om än det vore oberättigadt, att af dessa uppgifter, som hafva olika källor, vilja draga den slutsats, att fattigpersonalen minskats i den proportion ofvan anförde tal utvisa, så synes mig dock af dem med full säkerhet kunna slutas, att någon fortgående tillväxt af denna personal hvarken i städerna eller å landsbygden ägt rum.
Hon tänkte ju blott på den gudsförnekande Republikens arméer, och för deras framgång kunde hon väl icke bedja nu — hon, som så ofta förr bedt om deras undergång. Dessutom: hon hade en hemlig stolt känsla af, att Republikens chef nog skulle veta att hjelpa sig sjelf — hon tyckte, det liksom vore att förringa hans ära, att som en nåd tigga Gud om seger för hans vapen. Dörren öppnades långsamt, försigtigt — Valentine kom in. Edmée spratt till och vände sig om, ännu med ansigtet badadt i tårar. — Hvad vill du? sade hon skarpt. Jag har ju icke kallat på dig. — Åh, Mademoiselle, blif icke ond — flickan höjde ödmjukt och liksom afvärjande den krökta armen för pannan — men här har kommit ett bud till Mademoiselle, ett bref ... Hon drog långsamt och omständligt en väl invirad tingest fram ur lifstycket på sin klädning. En hemlighetsfull man, jag tror han måste vara något vid polisen — hon hviskade och såg sig ängsligt omkring i rummet — lemnade mig det i dag, då jag stod utanför porten. Och han lät mig svära en dyr ed på att icke säga ett ord derom eller lemna det till någon annan än Mademoiselle sjelf. Åh, Gud, nu har det legat som en sten på mitt bröst hela eftermiddagen! Mademoiselle skall se, vi blir satta i fängelse eller deporterade — de säger, att när man har varit i Vendée, så är man förlorad. O, Gud, hvad har vi då gjort? Hon snyftade förtvifladt. — Seså — seså, Valentine. Edmée tog brefvet och vägde det litet i handen. Du kan tro, det är nog en mystifikation af Monsieur Louis för att skrämma mig. Skynda dig nu blott att få ljus. Valentine gick och kom strax tillbaka med ett vaxljus i en stor silfverstake. Hon putsade omsorgsfullt veken med fingrarne, innan hon satte det framför sin fröken. Edmée synade och vände nyfiket på brefvet. Så fick hon plötsligt öga på sigillet — ty der var sigill. Hon rodnade så häftigt, att hon instinktlikt vände sig om och gick bort till fönstret.
HofRätten väl, att då det ifrågavarande godset lill Sigtuna ankommit med fartyg från annan inrikes ort, ibland andra varor, icke förstucket eller förtegadt, utan endast saknande föreskrifven förpassning, samt, på sätt AdvokatFiskalen anmärkt, anledning under målets behandling vid RådstufvuRätten företedde sig till bestämd öfvertygelse, att inkommande tull-umgällder blifvit å afsändningsorten erlagda, det måste såsom ostridigt antagas, att oloflig införsel af godset ej varit åsyftad och att, då det Lagrum, x Artikeln 5 §. i Kongl. Förordningen den a3 Juni 1825, RådstufvuRätten vid bestämmande af Borgmästarens ansvar åberopat, stadgar straff endast för den Tulltjensteman, som gynnar eller befordrar slik införsel, samma Lagrum icke varit, emot dess bestämda ordalydelse, å Borgmästarens förseelse tillämpligt, samt att således RådstufvuRättens åtgärd att på grund häraf ådöma Borgmästaren ett urbota straff, hvartill, såsom en ytterligare härifrån härledd följd, kommit förordnandet om hans häktande och införande till Srnedjegårdshäktet, borde föras RådstufvuRätten till last och till ansvar såsom för felaktig dom föranleda; Men emedan, vid bedömandet i hvad mer eller mindre män dessa beslut varit oriktiga, och af det ansvar, som derföre må öga rum, det borde i betraktande komma, att Borgmästaren Falcks, såsom bevist af RådstufvuRätten ansedda, förfarande, att för de till godsägaren öfverlemnade oförpassade 5oo Skålpund Kaffe, endast affordra stadgade afgifter för 200 Skålpund, och alt, för att sätta sådant i öfverensstämmelse med hans förut hos Kongl. GeneralTullstyrelsen gjorda anmälan om det anhållna Kaffepartiets rätta vigt, dit insända ett honom veterligen oriktigt betyg, måste anses vara vidtaget för beredande, om ej af egen vinning, åtminstone af en penninge-fördel åt godsägai'en på Statens bekost - 28 R. St. fast.
Herr Hjerta sjelf, i anledning deraf, yttrat den önskan, att sista delen af Memorialet matte förfalla, och endast den öfriga delen befordras till remiss, men Friherre Cederström bestridt ali förändring af Memorialet, under yrkande att Herr Hjertås nu gjorde framställning borde behandlas såsom ny motion och läggas på bordet; ansåg Hans Excellence sig böra inhemta, huruvida Ridderskapet och Adeln instämde i den ena eller andra af dessa åsigter, och hemställde Hans Excellence derföre, om Ridderskapet och Adeln, i enlighet med den åsigt, för hvars antagande Hans Excellence för sin del ej fann något hinder möta, behagade anse Herr Hjertås ifrågavarande Memorial, så vidt det angick till Postväsendet hörande ämnen, och anstalter för en lättare transport af böcker och skrifter, nu böra till remiss upptagas, med tillåtelse att den sista delen af Memorialet, rörande en underdånig anhållan bos Kongl. Maj:t om förslag till ny TryckfrihetsLag, må förfalla. Ropades Ja, Friherre Cederström: Jag bestrider ej Herr Hjerta rättigheten alt väcka en ny motion om böckers sändande med Posten, tvärom, anser jag detta vara ett ganska nyttigt förslag. Men jag bestrider den origtiga form, hvari motionen nu framstå!les. I premisserne af Herr Hjertås skrift finnes ej något, som har sammanhang med Pa - Den i3 Mars f. m. ketPosten, ty de afhandla endast Indragningsmagten; och hvad har väl den för inflytande på detta ämne om en Postinrättning. Det är Herr Hjertås rätt att framställa en motion, som har gemenskap med StatsUtskottets nyss härstädes förehafde Utlåtande; men då han vill göra det på sådant sätt, att lian afklipper ett förut ingifvet skriftligt anförande vid ett colon eller semicolon, och sätter der i stället punkt, samt utesluter det följande, så har han ej gjort motionen i behörig form. Ålit hvad som blifvit till Ståndet ingifvit såsom Herr Hjertås skriftliga anförande, hvilket han sjelf härstädes förut uppläst, skall oförändradt i Protocollet inflyta.
Med anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, öfver Utskottets tillstyrkanden i otte, 7:de och litte punkterne af Memorialet N:o 32 hade Utskottet, i Memorialet N:o 36 dels afgifvit förslag till voterings-propositioner beträffande .otte punkten om fortfarande af den Bankens embetsoch tjenstemän samt vaktbetjent^ vid sistförflutna riksdag beviljade tillfälliga löneoch arfvodes-förhöjning, dels ock förbehållit sig att, sedan nyssberörde fråga blifvit af Rikets Ständer slutligen afgjord, få till dem inkomma med vidare yttrande i afseende å icke allenast 7:de punkten, innefattande förslag till reglements-föreskrift angående Banko-statens löneförmåner, utan äfven 1 l:te punkten, hvari Utskottet hemställt, att för den eller dem af Bankens tjenstemän och betjening, som under åren 1861, 1862 och 1863, på grund af 54 eller 55 §:n i Banko-reglementet, kunde varda på pensions-stat förflyttade, pensionen måtte utgå till belopp, motsvarande så väl hela lönen, som den derå beviljade tillfälliga förhöjning. Af Utskottet tillhandakomna protokolls-utdrag för den 18 och 22 nästlidne Augusti samt den 1, 5 och 8 innevarande månad har Utskottet inhemta!, att Ridderskapet och Adeln, till följd af gjorda anmärkningar, återremitterat, men Bonde-Ståndet deremot godkänt de föreslagna voterings-propositionerna; Bill. lill It. St.
Jag får då säga, hvilket hvar och en borde inse, att en canal, som gör en flod segelbar 6 mil in i landet, icke kan vara nyttig endast för ett enda bolag. Må vara att ett bolag skulle komma alt deraf draga den största vinsten, så lomme dock andre innebyggare af provinsen och andra bolag att äfven deraf draga fördel. Då Gr. Frölich bodde i Wermland, var han en ifrig förfäktare of denna slussanläggning, och jag kan ej undgå alt påminna honom om, huru ofta vi debatterat om den saken oss emellan. Jag kan derföre ej lätta, hvarföre han nu är så emot densamma. Hvad jordmånen i Elfdalen beträffar, så är den visserligen dålig, men kan förbättras, och trakter finnas äfven der, sorn äro goda. Jag kommer ihåg ali jag lät undersöka 54 måssar i en enda socken, således saknar icke denna ort tillfälle till odlingsföretag. Jag tillstyrker, att R. o. Ad. måtte bevilja hvad Konungen begärt. Hr Rosenblad, Bernh.: Det enda, sorn jag varit nog lycklig att kunna uppfatta utaf Gr. Frölichs anförande emot detta StatsUlsk;s förslag, har gifvit mig eilgod anledning att tillstyrka R. o. Ad. att bifalla samma förslag. Gr. Frölich: Jag hade väl, 0111 man så behagar säga, uppmanat Hr af Wingård att yttra sig; men icke att yttra sig 0111 hvad min afsigt, eller motiv att hindra dessa slussanläggningar, kunnat vara eller icke vara, utan att upplysa om jag misstagit mig uti något af de foctiska förhållanden, jag uppgifvit. Jag vet icke om jag får anse Hr af Wingårds tystlåtenhet rör:de dessa uppgifters riktighet, dem han icke ens försökt att vederlägga, eller hans underlåtenhet alt uppgifva ett annat förhållande, än det jag anfört, för alt möjligen vara oell erkännas för bevis, att hvad jag sagt är öfverensstämmande med verkliga förhållandet; men det vet jag, att jag i dag icke känt något annat motiv för mina yttranden än endast alt lemna upplysningar om facta.
Vi snusade flitigt och voro glada å ömse sidor, han frågade af hvad nation vi voro, observerade mycket och pratade mycket om mitt skägg, som jag ej rätt förstod, men jag tror de togo mig för en Rysk munk. När vi slutligen gingo bort togs afsked med största hjertlighet och välmenande, med de vanliga österländska complimenterna. Det hela var mig högst intressant. Sedermera spatserade vi ännu förbi harems fönster, men sågo ingen qvinna, utom en Negrinna som bar vatten dit upp. Derofvanföre på backen var en liten begrafningsplats, som vi besågo. Grafstenarne voro alla af marmor i form af ett menniskohufvud, omlindadt af en turban. Men ansigtet var ej utarbetadt, utan hufvudsaken tycktes vara turbanen. Detta hufvud var stäldt på en aflång, nästan rectangelformig marmorskifva, på baksidan af hvilken grafskriften var ritad med utåtstående, ej ingraverade bokstäfver. Arbetet var öfverhufvud verkligen väl gjordt, så väl hufvudet och isynnerhet turbanen som ock sjelfva inskriften. Så mycket jag hade tid att se, voro här kapodaner begrafna. Oändligen belåten med detta första besök hos en Turk, begåfvo vi oss nu om bord och spelte ännu ett parti schack vid vårt grog-glas. Allt flere fartyg hade undertiden samlat sig, så att vi nu lågo helt nära hvarandra en stor flotta af alla möjliga nationer; äfven ett Turkiskt skepp och en brigg, som sågo ganska vackra ut. Och dock hade en stor del fartyg varit tvungna att stadna nedanför Dardanellerna, emedan den aftagande vinden ej orkade föra dem genom den starka strömmen. Vi hade just börjat tänka på att gå till sängs om aftonen och sofva vår natt i fred på vår goda ankarplats, då vinden började tilltaga allt mer och mer med byar och blixt. Den tilltog ytterligare och vexte till en ordentlig storm, så att vi voro tvungna låta styrbordsankaret gå och längre fram på morgonen taga ner bramråstängerna. Natten blef sålunda högst orolig. (Ur bref från Alexandria).