Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Säg mig, har Ni sett henne? Det var detta alltså! Tänk så underligt att GRANNEN. Jag har kännt henne! AMALIA. Hur såg hon ut! GRANNEN. hennes ögon,blå, och som hvetehalm hennes hår så gult... Ja, hur hon såg ut? Som linets blomma voro AMALIA. liten och hvit som om den endast sytt silke i all Och högvext och smärt; och hennes hand så sin dar, och hennes mun såg ut som ett hjerta och som om endast goda ord gått öfver dess läppar. FEMTE AKTEN GRANNEN. Hur vet Du allt det der? AMALIA. jag varit ond... och då lyfter hon handen varnande, kastar ut ljus. Det är hon! Säg Granne, fans ingen bild af henne här på gården? Jo det är henne jag brukar drömma om när och handen bär en ring med en grön ädelsten, som GRANNEN. jag ej! Jo, det fans förr; men om den är qvar vet AMALIA. som lät mig behålla min mors bild oskärad, och jag skall hädanefter finna det i sin ordning att den gamla är stygg mot mig. Detta är således min styfmor. Gud är god GRANNEN. barn. Stygga styfmödrar äro till för att ge snälla blifvit, och derför skall Du, nu få en julklapp i förskott. Och Du var icke snäll, Amalia, men Du har modren synes liknande den beskrifning som ofvan gifvits. AMALIA på knä för bilden. Han tar Lagmanskans porträtt och löser ramen! en aqvarell af Min mor, mina drömmars moder! reser sig. ADVENT Men icke får jag den bilden, då den skall gå på auktionen. GRANNEN. Jo Du får den, ty auktionen är redan hållen. AMALIA. Hvar och när hölls den? GRANNEN. veta, och i dag skola sakerna hemtas bara! AMALIA. Den hölls någon annan stans, som Du icke får ligheter här i huset: Men säg: hvar är styfmor, som jag icke sett på länge? Så underligt allt går till! Och så mycket hem GRANNEN. man icke kommer tillbaka. Ja, det måste ju sägas: Hon är der hvarifrån AMALIA. Hon är död? GRANNEN.
För öfrigt stadgar 3:dje punkten: ’’Söker någon lagfart, på grund af företedd handling, som hans egen åtkomst visar, men kan ej genast så styrka förre ägarens åtkomst, att lagfarten beviljas må; D e n i 5 Augusti e. m. i lagfarts-protocollet tecknad.” Han liar således förvarat sin rättighet, derigenom att lian ådagalagt sig vara köpare, och det måste linn kunna göra dagen efter det köpet är afslutadt, saipt således vid nästa rältegångstimme i staden och vid nästa ling å landet, sfi alt rättigheten hiir förvarad, äfven då fullständiga lagfartshandlingnr ej kunna företes. Hr Ribbing, Arvid: Bland de anmärknrr, som först gjordes, var den, att ifall LagUtsk:s förslag antoges, vore ovisst, huruvida sista lagbudet i 4 cap. 4 Jorda-b:n borde anses upphäfvet eller icke. LagUtsk. har här nyttjat de ord man vanligen begagnar, då man ej alldeles vill upphäfva ett förut gällande stadgande, nemi. alt, med ändring af det och det i förordningen, må stadgas etc. När man så uttrycker sig, är det ju blott det ändrade, sorn är upphäfvet, och det öfriga slår qvar. Hvad _ ett annat skäl angår, nemi. att man ej bör lösrycka lagens stadganden och göra partiella förändringar, så, örn någonsin detta skäl är titan vigt, inträffar sådant i denna fråga, emedan så väl intecknlslagen som lagfarts-lagen äro, att jag så må säga, Ivänne särskilda lagar för sig, som äro utkomna i särskilda författningar och särskildt blifvit behandlade. Detta har skett utan olägenhet förr, och måste således äfven kunna utan svårighet ske hädanefter. Hr Printzensköld har ningar Hr Cederschjöld gjort, och med hvilka äfven jag är hufvudsakligen ense, gjorf anmarkn. om huru missbruk skulle kunna ske i oell genom det nya lagbudet. Det är omöjligt att stifta någon lag, så att intet missbruk kan ske eller den icke kan förtydas.
A. Utmyntningen : De serskilda Silfvermynten blilva: 1:0 Ett om 4 Riksdaler kurant — 1 R:dr Silfver-specie — 3 2/3 R:dr Banco — 4 Riksgälds. 2:0 Ett om 2 Riksdaler kurant — 1/2 R:dr eller 24 skSilfver-specie — 1 r/3 R:dr Banco — 2 R:dr Riksgälds. 3:o Ett om 1 R:dr kurant — 1/4 R-^r eRer *2 skillingar Silfver specie — 2^3 R:dr eller 32 sk. Banco — 1 Riksdaler Riksgälds. 4:o Ett om 24 skillingar kurant — 1/8 R:dr eller 6 skillingar Silfverspecie — t/3 R:dr eller 16 sk. Banco — 1/2 R:dr eller 24 sk. Ett örn 12 skillingar kurant — 1/16 R:dr eller 3 skillingar Silfver-specie — 1/6 R:dr eller 8 skillingar Banco — 1/4 R:dr eller 12 skillingar Riksgälds. Utskottet har ansett sig böra, i sammanhang härmed, till besvarande upptaga en från Hedervärda Bonde-Ståndet till Utskottet remitterad motion af Riksdags-lu Hmäg tigen Magnus Pehrsson från Wermlands Län, deruti, under anförande, att det nu i omlopp varande Silfvermynlet vore grundadt på så vidlyftig beräkning, att den mindre upplysta allmogen svårligen egde förmåga att uppfatta dess rälta myntvärde, och hvaraf följde, alt sådant mynt man och raan emellan nllemnades och emottoges för högre eller lägre värde, än hvarför det i sjelfva verket som mynt gällde, motionären föreslagit, att å det silfver, som hädanefter myntas, prägeln å dess alla valörer ändras lill densamma, hvarför myntet i allmänna rörelsen gäller i Riksgälds samt så tydlig, att den med lätthet kan urskiljas, samt att det redan utmyntade och i omlopp varande silfver i samma moa, det in vexdas, måtte till likhet med det förutnämnda ommyntas.
Öfverlåtelse från allmänna magasinsfonden, värdet å Krono magasinsbyggnader i Wisby, 7,293: 16. Credit. Balans till år 1851. 1. deraf tillhöra ordinarie statsregleringsfonden: restantier för året och föregående å ren - , 399,239: 27. 5. anmärkta poster 1,584: 15. Debet. Balans från år 1850: Grundfonden utgjorde vid 1850 års slut, enligt ofvanstående utredning, ,— 3,747,269: 19. 9. Credit. Balans till år 1852. Enligt 1851 års rikshufvudbok, utbalanseras vid samma års slut, statsmedel: tillgångar 10,971,921: 32. 9. lån och förskott å hufvudtitlarne 112,671: 21. Summa 3,747,269: 19. 9. — 11 — Bland grundfondens tillgångar vid nedannämnde års slut ingå fastighetsvärden: år f§50. för Fångvårdsstyrelsen — - 61,000: „ Krigsakademien - 100,000: „ I afsende å den här ofvan balanserade post å 56 Rdr 25 sk. 9 r:st. utgörande, efter hvad Revisorerne inhemtat, besparingsmedel, som vid afslutandet af 1840 års rikshufvudbok blifvit hufvudtitlarne för litet godtgjorda och derigenom oriktigt tillkommit, grundfonden, bland hvars tillgångar de sedermera fortfarande balanserats, hemställa Revisorerne, att beloppet, 56 Rdr 25 sk. 9 r:st., måtte i räkenskaperna afskrifvas. Efter anställd jemförelse mellan statsutgifterna och anslagen derför 'i riksstaten, få Revisorerne omförmäla följande, dervid befunna, omständigheter: hvarförinnan dock hör upplysas, att, likasom de riksstatens 5:te hufvudtitel tillhörande anslag disponeras al Kongl.
Lagsamt Allm. Hesv.- och Ekon.-Utskollets Utlåtande N'-o 40. 3 visar, att de äro för detta ändamål otillfredsställande, och att just de farligaste brottslingarne aldrig äro i förlägenhet om utvägar att, trots hela det mot dem rigtade systemet af kontroller, undandraga sig följderna deraf hvilka i stället ofelbarligen drabba den mindre förslagne, af svaghet en gång fallne brottslingen och för alltid utestänga honom från vägen till förbättring; då tillämpningen af de föreskrifter, enligt hvilka fordom snart sagdt hvarje menniska, åtminstone af arbetsklassen, ständigt var försedd med sitt prestbetyg, försvåras genom den större rörlighet, som befolkningen i anseende till de allt mera lättade kommunikationerna erhållit, och som lagstiftningen funnit sig föranlåten att gynna genom afskaffande af andra restriktiva stadganden, hvilka lagt hinder derför, t. ex. passtvånget; till följd hvaraf hädanefter oftare än hittills lärer kunna komma att inträffa, att den lösa, arbetssökande befolkningen, der största antalet af brottslingar förekommer, blir minst beroende af den kontroll, som åsyftats genom prestbetygen; då vidare inga offentliga handlingar äro svårare att till deras äkthet bedöma än de nuvarande prestbetygen, hvadan desamma äfven mera än några andra sådana handlingar äro föremål för förfalskning; och då slutligen icke allenast den omständighet, att den tilltalade blifvit dömd för brott, utan derjemte äfven en verkligen undergången bestraffning äro vilkor för iterationslagarnes tillämpning, men prestbetygen innefatta upplysning endast i det förra afseendet; så synas, i betraktande af alla dessa omständigheter, prestbetygen, såsom ett polisinstitut, icke vara någonting i och för sig så förträffligt, att deras bibehållande kan vara värdt offret af alla de fördelar, som deras afskaffande skulle medföra och hvilka blifvit af Utskottet i dess förra Betänkande i ämnet påpekade. Då Utskottet i nämnda Betänkande antydt, att iterationslagarnes likasom andra brottmålslagars tillämpning kunde göras beroende af åklagarens yrkande, har man häråt velat gifva den tydning, att
M:s ofvan omförmälde Nådiga Svar, hvaraf ett exemplar till hvar och en af Riks-Ståndens Hrr Talmän öfverlemnades. Sedermera öfverlemnade Hr Gr. o. Landtm, till H. Exc. Hr Justitie-Statsministern R. St:rs underd. skrifvelser: l:o i ani. af K. M:s Propos. om antagande af en författning ang:de förnyande af Svensk myndighets beslut, som förlorat sin exsekutiva kraft i främmande stat; och 200 Den 21 Januari. 2:o i ani. af K. M:s Propos. om antagande af en förrättning, ang:de giftermål emellan kristen och mosaisk trosbekännare. Sedan plenum plenorum härefter afslutats och R. St:r lemnat Riks-salen, åtskiljdes R. o. Ad. vid utträdet derifrån, enligt före afgången från Riddarhuset fattadt beslut, kl. j 3 e. m. In fidem, O. Brakel. Onsdagen den 21 Jannari 1863- Plenum kl. 10 f. m. Justerades 2 prot.-utdrag för d. 17 dennes. Föredrogs K. M:s sisth dag å Riks-salen öfverlemnade Nåd. S var, i ani. af åtskilliga utaf R. Sf:r vid innev:de riksdag antagna grundlags-lörändringar; och beslöts, att detta Nåd. Svar skulle meddelas Jixped.-Ulsk:t, för att iakttagas vid riksdags-beslutets uppsättande. Företogs val af de ledamöter, hvilka 3 R. o. Ad:s vägnar böra deltaga i den Nämnd, som, enligt 103:dje §:n R. F. och (i4:de §:n R. O., eger att döma, huruvida Högsta Domstolens samtlige ledamöter gjort sig förtjente att i deras vigtiga kall bibehållas. eller ont vissa af dem kunna anses böra från utöfningen af Konungens domsrätt skiljas; och befunnos följande genom de flesta rösterna hafva blifvit utsedde till Den 21 Januari. 201 Ordinarie ledamöter:
Sparre på f. m. begagnat ett nemi. att då en person blir myndig skulle alltid god man förordnas att vara honom eller henne behjelplig vid granskning af förmyndarens redogörelse. Denna min anmärkn. har Ulsk. uteslutit, ehuru Grin funnit den af den vigt att han'adopterat den såsom sin egen. Med en sällspord förnämhet har Grin undandragit sig besvara mina till honom framställda spörsmål; men jag upmanar honom att aflägga densamma, såsom här ganska olämplig, samt att nu uplysa, huru enl. hans åsigt frågan skall behandla», i händelse Utsk:s förslag kommer att af R. o Ad. antagas; om då votering i Förstärkt Utsk. skall ega rum eller om frågan skall förfalla och K. M. icke erhålla svar på sin Propo». Grin har sagt, att han anser det lika antingen ett förslag framstäLes af K. Al. eller af enskild motionär. Deruti har Grin begått ett misstag. En väsendtlig skillnad förefinnes verkligen. Örn nemi. ett af K. AL framställdt förslag vinner tre Stånds bifall; så är det derigenom lag. Så icke ett af enskild motionär väckt förslag. Alan har förebrått mig såsom en inkonseqvens att jag förra gången ärendet be - 240 Den 12 December e. m. •handlades yrkade återrcmiss, men nu bifall till K. M:s Propos. Jag hade med nöje sett om mina modifikationer vunnit framgång hos Utsk., men då så icke skett, måste jag öfvergifva enskilda önskningar för att vinna det stora målet. Gr. Sparre har ytterligare kastat handsken mot mig likasom mot alla hans motståndare, med påståendet, att vi begagna endast fraser. Jag öfverlemnar till Hrrme att i det afsulet skilja emellan Gr:n och mig. Gr:n har vidare sagt, att alla fruntimmer, med hvilka han talat hade förklarat sig emot qvinnans myndighet. I händelse, hvilket jag icke vågar betvifla, denna upgift verkligen är grundad, så bevisar det endast att Grin icke måste i ämnet hört andra qvinnor, än fröknar och grefvinnor.
Om jag icke viddetta tillfälle, såsom någon gång tillförene, har haft den olyckan att misshöra honom, så får jag förklara, att ett sådant uttryck, som det sistnämnda, i fall det blifvit fäldt, enligt mitt förmenande är ett maktspråk, som ingen of R. o. Ad:s ledamöter har rätt att tillåta sig. Yttranderätten medgifver visserligen, att fråga väckes om en ledamots uteslutande, men det måste dä ske i form af en ordentlig motion; hvarje annat tal derom är ett maktspråk, hvaremot jag måste protestera. Såsom Hr Munck af Rosenscliölds förslag numera lyder, innehåller det icke något annat, än alt Ståndet skulle uppsätta Landtm. Gr. Lewenhaupt* porträtt. Ståndet har icke uteslutit ifrån antalet af sina vapensköldar sköldarna af de atter, af hvilka en eller annan ättelägg har vanhedrat sig. Under samma synpunkt kan man ock skåda Hr Munck af Rosenscliölds framställning med afseende pi Gr. Lewenhaupt. Cc man å ena sidan har tillfredsställt sin Känsla genom i.,t yrka afslag på Hr Munck af Rosenschöld* motion, så bör roan väl äfven å andra sidan följa den domareregeln, att i tvetydiga fall hellre fria än fälla, när det är fråga om att bedomina andras tänkesätt. Vi veta alla, att uti samlingar af historiska porträtter intagas icke endast de personer, som varit de dygdigaste, utan äfven andra, som trädt utom den vanliga kretsen och blifvit på ett eiler annat sätt notabiliteten i samhället. Ur sådan synpunkt har jng trott att man möjligen skulle kunnat med något mera mildhet bedomina Hr Munck af Rosenscliölds motion, och jag har ansett för en skyldighet att tillkännagifva detta, innan R, o. Ad:s beslut fattas. Gr. Horn! Det vore val egentligen öfverflödigt att besvara ett utfall af den sista talaren emot mitt förra yttrande, sorn blifvit af honom alldeles oriktigt uppfatladt.
Donationer bärröra; embete od) tjenflemättö refepenningar ocb tractameriten i fronans arenDen; döäraDöjfcifmareö ©ebetfeDelölöfen; €aförerö mijjräfningöpennin» gar; SanDt»9iäntmäfkreö remifjlage; fPtejierjfapetö få fallaDe ^3rofle Drängar på lanDet ocb i fläDerna, torpare, lärlingar i bäti* Del, banDtroerf, manufafturier ocb fabrifer; allmogens bcmmaroaranDe fonér ocb mågar, fåroiDa De ej Drifroa fåDan banDtering, rörelfe ocb näring, för ^votlfen Q3eroiflning eget rum. ©ocf njure Drängar, äfroenfom bentmawaranDe fonér ocb n ågar, font på lanDet mantalöjfrifroaö boö inbpfeö» eller bacfflugttbjon, flat* torpare, förr maranDe bÖnDer, eller få fallaDe förDelötagare, tjenflgöranDe eller af|fcDaDc frigömän, icfe Denna befrielfe till goDo, utan taperaö enligt 27 §, meD minDre voiD §apcringö.£ommittéerne utreDeS ocb OpcfcS, att De af lagliga or» fafer äro jfattfrie, eller att De, för buSbönöerö ocb anböttgeö ounDgängliga bu träDe, roårD od) jfötfel, äro behöflig*; bnoilPct SommittéerneS iritpg bör i ffko» tocollet intagaS till vevijacation för befrielfen. 3:o ^3etfoner, bmtlfa angifroit npttiga uppfinningar, för Den belöning, forn i faDant affcenDe åtnjuteö.
Detta vore en olägenhet, vida mindre än den, om R. St. nu skulle göra sig så brädt, att de icke kunde iakttaga den högst vigtiga principen, att R. St. vid anslags beviljande böra göra sig noga reda för såväl det ändamål, hvartill medlen skola användas, som den till dess slutliga uppnående erforderliga kostnad. Pä dessa förenade skäl, anhåller jag om äterremiss af Etsk:s betänk. Gr. Mörner, Carl: De 2:ne af II. Ex. just.slats-ministern omtalade förhållanden ur en fångpredikants berättelse hafva beklagligen inträffat inom Kronobergs län. Jag skulle visserligen kunna citera flera exempel, samlade under en lång följd af år, hvilka mer än tillräckligt ådagalägga olämpligheten af gemensamhetsfängelser, och om deras afskaffande borde icke vara mer än en röst; men då jag anmälte mig var det egentligen för att förena mig med de Ilrr, som ansett åtminstone vissa ransakningshäktcn vara både nyttiga och nödvändiga att uppföra. Hr von Troil har ibland sådana anmärkt nödvändigheten af ett ransakningshäkte inom det vidlyftiga Sunnerbo härad af Kronobergs län. Det är, såsom bekant är, tingsställe inom detta härad, beläget 8 mil ifrån länsresidenset. Det är icke sällsynt att 5,0, 8 ja 10 fångar forslas flere gånger i månaden emellan detta häkte och länshäktet. Elom det alt betydliga fångtransportkostnader derigenom uppkomma, så inträffar dervid äfven att domaren med mycken svårighet kan få sint pä ransakningen, derföre att fångarne ständigt omgifvas af brottslingar i häktet och icke kunna hindras att med dem hafva gemenskap. Detta förhållande har föranlcdt domaren i orten att ingå till K. M. med en rind. anhållan att ett cellfängelse så fort som möjligt måtte uppföras å Ljungby tingsställe och jag hoppas att K. M. derpå fäster nåd. afseende. Om R. St. sätta K. M. ur tillfälle alt låta uppföra sådana ransakningshäkten, der de ovilkorligen af behofvet påkallas, så skola alla nu öfverklagade olägenheter i följd af närvar, förhållanden komma att fortfara.
Därefter framträdde i tur och ordning Ecklesiastikministern, Kansleren, Prokansleren, ett f. d. Statsråd, Rektor och Dekanerne, Studentkårens ordförande, Kamrarnes talmän, Landshöfdingen, Regementschefen, Borgmästaren, Allmänna högre läroverkets rektor, Stadsfullmäktiges ordförande, Prisnämdens närvarande ledamöter, Arkitekten och Kontrollanten. Allesammans lade de på murbruk, och allesammans knackade de med hammaren. Ceremonien började draga ut på tiden, och den högtidliga stämningen började öfvergå i en muntrare. Till och med på den officiela estraden såg man mer än ett sarkastiskt leende riktas mot det allvarliga murenarbetet. Och det gick en suck af lättnad genom församlingen, när ändtligen studentsången på melodien af »Vårt land» uppstämde den särskildt i universitetets namn författade festsången. »Som kornet göms i jordens famn, »I hopp om gyllne skörd, »Så lägges här för ljusets hamn »En framtidsgrund i Herrens namn» o. s. v. Början var litet olycklig, emedan den skulle sjungas på melodien af vårt land, hvarför hela sången gjorde intryck af att börja med »Som kor». Och alvaret, som endast med möda uppehållits under ceremonien, försvann aldeles under sången. – Jag tror, vi gå nu, sade Ling. Nu är det bara rektors tacksamhet och folksången, som är kvar. Det tror jag vi kan. Häm. Hvad tycker du? – Jag är alt litet trött i bena, sade Berling. Ling och Berling trängde sig ut genom folkmassan och undkommo nedåt Järnbron till. Strax därefter återvände tåget i omvänd ordning till Karolina, där processionen åtskildes. Men när Ling blef ensam med Berling, lossades hans tungas band. Han uppskattade visserligen icke denne som åhörare. Men han talade ändå om det antediluvianska i dylika tillstälningar och om vetenskapens humbug och folksångens humbug och förevigade statuter. Han var aldeles röd i ansigtet och sade »häm» mellan hvartannat ord. Berling hörde på honom med den största förvåning. Han var en glad själ, festtalare ex professo. Men med alvarsamma saker skämtade han aldrig.
Och Kongl. Majit anbefallde, . i anledning häraf Stats-Contoir^t, att genom kungörelse i allmänna tidningarne inhemta anbud älven af andra, hvilka kunde linnas hugade alt till statsverket afyttra sådane å Stockholms malmar belägna egendomar, som ej voro från staden inom broarne alltför aflägsne, dit transport med fartyg beqvämligen kunde ske, och hvilka innehöllo minst samma areal, som de begge dittills begagnade mynttomterne tillsammans; hvarefter bemälde embetsverk, uti skrifvelse den iyide November nästlidet år, i underdånighet anmälde åtskilliga i förenämnde hänseende inom förelagd tid ingifne försäljnings-anbud, deribland ett förnyadt af egarne till Owenska tomterne* lydande å samma köpesumma, sorn. förut blifvit fordrad, eller 5a,000 Ridr* 23 Kongl. Maj:ts Aud. Proposition A:o 8. Af de insända handlingarne, jemte Statskontorets, af myntmästarens yttrande åtföljda, utlåtande i ämnet, inhemtade Kongl. Maj:t, att, bland de erbjudna lägenheterne, endast den sistnämnda var för ändamålet fullt lämplig och framför de öfrige egde väsendtligt företräde både i afseende på läge, utrymme och pris, oberäknadt fördelen deraf, att, på sätt förut blifvit uppgifvet, byggnaderne å denna egendom voro till betydlig del för myntocli kontroll verken användbara, under det att återstoden lemnade en mängd materialier för de byggnader, som behöfde ånyo uppföras. Myntoch kontroll verkens förflyttande till annan lokal påkallades nu jemväl af den omständighet, att den s k, mindre Mynttomten med deiå befintliga, till boställen för en del af myntverkets tjenstemän upplåtne byggnader, och hvilken tomt dessutom lemnat utrymme för upplag af den för nämnde verk erforderliga ved, måst lill Stockholms stad för uppförande af en ny fängelsebyggnad afträdas och då Kongl.
Ser ni, jag vill säga er någonting, jag har fattat förtroende för er ... och ni vet, när vi amerikaner ha det, finns ingen gräns, vi tro, tills vi blifva bedragna ... men då tro vi aldrig mer ... jag vet inte, om inte detta är ett fel ... Well, mister Hultman, det finns någonting som kallas otur ... och vi amerikaner ha respekt för det; en karl må vara aldrig så energisk och företagsam, har han det, då är han knäckt, det är allt hvad som är att säga om den saken. Han höll upp litet och studerade noga vätskans många skiftande färgtoner. Orden kommo långsammare: – Ni ser holländaren däruppe i affären? Ja, han är en styf målare, erkänd i sitt eget land, mister Hultman, men hemma kan han inte vara på grund af släktförhållanden – nå, han spelar inte, han dricker inte, har inga dyra vanor, arbetar fort och skickligt – men han kommer ingen vart. Jag säger till honom: Stanna på er plats några år, mister van Beer, tills ni fått ihop nog pengar att öppna en atelier – sedan gå på i Guds namn, säger jag. Men det är omöjligt. När han sutit och målat madonnan ett halft år, griper honom oron, han står inte ut med yrket, han reser till landet och målar konst, tills han inte har en styfver och får börja om igen. En sommar hade han legat nere på Atlantic City, och på hösten kom han till mig med hundra stycken fruntimmershufvud – små miniatyrer, elegant inramade – de voro förtjusande, herre, nobelt, delikat utförda, – Nu ska jag göra affär, sa’ han. De här hufvudena begär jag 100 dollars för, hvart, det är det minsta de äro värda. Well – en månad därefter satt han hos mig och målade gipser. Konsthandlarne hade bjudit honom 50 dollars stycket, men han låste in sina porträtt och talade aldrig mer om dem. De äro värda 100, sa’ han ... Herre, en sådan karl förtjänar aktning – vi amerikaner skaka hand med honom och säga: hade vi fler sådana, voro vi räddade ... Men han har otur, hans lynne, hans natur går inte ihop med omständigheterna ...
Från Fredrika-Bremer-Förbundets Bokgralzsknz ' ngskontitité. Meddelanden från FredrikaBrenaer-Förbundet. Hvarjehanda i kvinnofrhgan. Ufe. ' Pris pr argång: Förbundets medlemmar kr. {För För icke medlemmar n&amp;,oo Till Fredrika-Bremer-Förbundet insänd periodisk Ilteratur. Nordisk tidskrift, nr 4-6. - Ny svensk tidskrift, nr 4-6. - Statistisk tidskrift, nr 1, 2. - Tidskrift för kristlig tro och bildning,. - Liisuing för folket, nr 3. - Lasning för hemmet, n r nr 1-4. - Förr och Nu, nr 5- 10. - Pedagogisk tidskrift, nr 5-1 1. - Verdandi, nr 3-5. - Tidskrift ffir folkskoleundervisningen, nr2, 3. Svensk lilraretidning, nr 18 - 48. - Slöjdundervisningsbla Jordemodern, nrdet, nr 4-10. - Helsoviiniien, nr 9-23. - Sedlighetsvannen, nr 4, 5. - Nya bokhandelstidningen, ny l 7 - 48. - Svensk bokbandelstidning, nr 17- 48. - Svensk musiktidning, nr 6-18. - Idun, nr 38-48. - Daggdroppar, nr. - Hemmet och samhallet, - Kvinden og samfundet, nr 4-9. - Hvad vi vi], nr nr 5-11. - Nylande, nr G12, 20. - Tilskueren, nr 4-8. - Koti ja Yhteiskunta, nr 5-1 1. - Englishwoman ' s review, nr 5-8. - Women ' s suffrage jourual, nr 5-8. - Woman ' s journal, nr 16-46. - Deutsche Hausfrauenzeitung, nr 18-48. Neue Bahnen, nr. - Frauenberuf, nr 1-1 0. - Das Magasin fur die Litteratur La des Inund Auslandes, nr 18-48. - Die Lehrerin, nr 1-4. citoyenne, nr 162, 164.