Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Oss flickor emellan, hvad skulle det göra? – Du kan väl begripa, jag inte går och säger det till honom sjelf. Men – allvarligt taladt – det är en fin pojke, Danner, han är sällsynt som en perla och alldeles inte lik andra – Lilla Mia stod med nedslagna ögon och ett svagt leende omkring läpparne. Ett ögonblick var hon rigtigt vacker, när hon höjde blicken – den var så fuktig och ren. – Men den, som får honom, blir inte lycklig, det kan ni lita på. Om ni visste, hvad han i hvardagslag kan vara sensibel Åh, åh! Inte att röra vid! Nej, skall man gifta sig, skall det helst vara med en rigtigt robust karl, – en karl, som kan äta, när han får mat, och sofva och skratta, när han skall det. En, som inte ohjelpligt mister sina illusioner, för det han ser sin älskade i papiljotter – Elin, då! – Har jag inte rätt, kanske? Alice, som har smakat på det, och är inne i äktenskapets mysterier? Alice log generadt. Hon nöjde sig med att bara skaka på hufvudet Det tog i låset – “Hvem är det?“ – och bultade sedan häftigt på dörren. – Helsa från mamma, att nu går de till bordet! – Det är bara Nanny! Säg, att vi kommer strax Brandt gick förut; han hade gått dit i sommaröfverrock och nu till hemfärden måst låna en sjal af fru Bruun. Han frös och var vid dåligt humör. – Det är, min själ, oförsvarligt, att ställa till sådant nattsöl midt i “naddarne“ – sade han och huttrade. Gud vet, hur det går med min reumatism, om jag inte kommer hem med fortaste. Felix och Alice kommo långsamt efter. Hennes hand hvilade lätt på hans arm, de voro ensamma i denna kalla, ljufva gryning. Jorden var fuktig och gräset vått af dagg, stråna klängde sig gråa och tunga uppemot hvarandra. Allting var så stilla, så stilla. Bladen på träden skälfde icke, och ingen sky gled öfver himlen, matt och rent blekblå öfver den rosiga randen i öster.
Lån uti Banco-Discouten och dess Låne-Contor, räknadt från den tid Cholera-sjukdomen i provineen utbrutit, och att ingen straff-ränta må ifrågakomma för de Lån, som inom den sålurida stadgade tid icke omsättas eller inbetalas, så vida Låntagaren under liden ställer antaglig säkerhet för hela skuldbeloppets oeh räntans derefter skeende återbetalning, i den för DLscontrörelsen i allmänhet stadgade ordning; och 2:0 att alla Lagsöknings-åtgärder, för Banco-Disconten och dess LåneContor, må under den sålunda bestämda tid inställas, utom i de enskilda fall, der, efter serskild pröfning, Directionen anser Bankens säkerhet kunna gå förlorad, derest icke utsökningen fullföljes hos så väl Låntagaren som dess Löftesmän gemensamt; varandes Herr Silfver hjelms förslag beslridt af Herr Stuart, C. G. och Herr Gunther, Carl. Och hafva Banco-Fullmägtige, efter det deras utlåtande öfver förstnämnde 2:ne Motioner blifvit infordradt, anmärkt: Vid i:sta punkten, att eftergifter och leuterationer, i fråga om straffränta och lagsökningstid, äro för Allmänna Låne-Verk, sådane som Bankens Discontoch Låne-Contor, af den menligaste påföljd, i det att, mot tio gäldenärer, som tilläfventyrs skulle kunna ega något billigt anspråk på en slik mildring i och för farsotens skull, blefve den, för minst ioo:de, blott en förnyad anledning till efterlåtenhet och försummelse; och att hvad verkan häraf uppstode, i afseende på möjligheten att biträda äfven de. bäst qvalificerade sökande, som anmälde sig om nya Lån, behöfde icke vidlyf - Banco-Utskottets Bet. 2V.-o Sy. 5 tigt utredas enär kändt vore, att endast hvad under nästföregående vecka blifvit inbelaldt, å hvarje Discont-dag, kau utlånas, äfven om nya Lån till vida större belopp varda sökta 'och beviljade.
Til inrättande af et institut för at dymedelst dana sadane Pnglingar, at i en lägre werknings-krets kunna blifwa det Allmänna nyttige, hwilka icke hafwa råd och lägenhet, at til skicklighets winnande begagna den med större kostnader förenade ^ca.- clemiffa underwisningen, förefläs r - z,ooo: Inrättningen af et sädanr Institut är af yttersta wigt för werkstallighecen af det hela i delta nyttiga förslag. I förening med et sadant Institut, hafwa Utskotten funnit inrättningen af et LarniLons. Sjukhus eller I^sn-tk äfwen blifwa högst nödigt, såsom den rätta 8cboI-m för unga Faltskärer at winna erfarenhet och öfning; hwartil kommer den särskilda omständigheten, ar Stadens talrika dirrni^ou, för hwilken 8er3jrbjmer. Ordens l-L^srettet icke är inrät 25, 175: Den 29 Mars. e. m. iz6z Imnsp. 25,17;: tadt, och hwarest högst sällan nägon af dess manskap kan fa njura sjukwärd, saknar all tilgäng pä en sadan inrättning, samt i och med detsamma den närmare rilfyn och ward wid upkommande sjukdomar, hwarnl den ager ett billigt anspråk, och hwarmed Kongl. Maj:t yttrat Dess nådiga och öma önskan, at ^roupporne til deras bättre conservation och skötsel matte förses. Och dä bäve böra och kunna förenas under en styrelse, såsom medförande minsta kostnad; sä hafwa Utskotten trott, atvfwanberörde zooo R:d. för Institutet borde, för 6grniL0N8 - lasarettets förening dermed, ökas med r » 1,825: 4:0
1860 flyttade han till Galena, der hans far och bröder eg-nade sig åt läder-affarer. De gåfvo honom arbete, och här. lefde han ett år, utan att någon kände eller frågade efter honom. Alla militära sysselsättningar tycktes han nu alldeles ha lagt åsido. Hans kaptenstitel, som han ännu bibehöll, påminde knappast om stormningen af Chapultepec eller om de kanoner, som han uppstälde i det bräckliga tornet under Mexikos murar. Ingen tärande ärelystnad oroade hans sinne. Ingen längtan efter rykte gjorde honom missbelåten med sin obemärkta tillvaro. Hans närmaste hade aldrig den ringaste aning om, att han besatt några utomordentligare egenskaper. Sjelf drömde han aldrig om, att han var utsedd till att bekläda en hög post eller utöfva makt. De svårigheter, som han haft att kämpa med som soldat, som farmare och som aflarsman samt för öfrigt undersitt lif på gränsen ibland indianerna, äfvensom det lif han lefvat i militärskolan samt i Ohio, i Oregon och Mexiko, hade vidgat och skärpt hans erfarenhet och gjort honom, honom sjelf ovetande, till en typ af amerikanaren. I kriget hade han tjent under de tvenne största härförare, som landet egt under århundradet, han hade deltagit i deras vigti-gaste bataljer och varit med om deras marscher, deras belägringar Och deras anfall; i fredstid hade han rört sig och lefvat ibland alla klasser af sina landsmän, hade lärt mycket af lifvet och lagt på hjertat mången af de lärdomar, det gifvit honom. Han hade lärt sig att vara tålig, äfven då hoppet tycktes långt aflägsnadt, och att hålla ut, fastän svårigheterna voro stora och ej sällsynta, tillika hade han lärt sig att hålla fast vid sina beslut och att draga all möjlig fordel af de medel, som stodo till hans förfogande. Misslyckades han i ett, så försökte han ett annat och förlorade ej modet, när lyckan svek honom; ej heller förmådde småsaker att rubba hans jemvigt. Hvad som hos honom öfvergick allt annat, var att han aldrig svigtade och aldrig förtviflade.
»Herr Jönsson, fru Petterkvist», presangterade han. »Fru Petterkvist är alldeles förtjust i din chevelyr!» »Hä hä, hm, jaså värkligen!» Kalfven tryckte fast en liten fyrkantig glasbit i ena ögat och stod framför mig med utåt krökta armar, som om han väntat att bli använd som gatstamp hvad stund som hälst. Halsen var en half aln lång, och ögonen alldeles slöa. Förfärligt när barn misslyckas på det viset! »Fru Petterkvist är inte, hm, Stockholmsbo?» sa han till sist. »Nej visst inte», svarade jag fryntligt, ty jag tyckte det var synd om stackaren, »vi är Norrländingar.» »Jaså – hä – Norrländingar. Högst intressangt! Jaha!» Nu såg han alldeles hjälplös ut. »Nå», frågade Krycke, som också slagit sig ned, »hur går det med herr Jönssons älsklingsidee – framtidsteatern?» »Jo jag tackar bra!» Kalfven såg i en hast helt upplifvad ut. »Vi och några andra Fäng-dö-sjekel (konstigt namn!) ska sätta den i gång. Inga kostymer alls – tropisk hetta – naturlig frihet. Piffigt hva? Äkta Variete.» »Åh, jag tycker den är tillräckligt äkta som den är», sa jag. »Högst intressangt! Tycker den är äkta! Barnvälling!» »Herr Jönsson är väl också road af operan?» frågade jag. Kalfven såg alldeles förolämpad ut. »Operan? Går alldrig. Plats för dibarn. Mjuka tjänare. Högst intressangt.» Därmed lutade han sig framåt ungefär en tum alldeles stel, som om han fortfarande spelat gatstamp, och drog sig tillbaka i sitt hörn. »Jubeltyp», skrattade Villy. »Varietens välsignelser», sa Krycke försmädligt. Nästan alla herrar var nu försvunna – till och med fästmannen. Värdinnan talade med alla, men fästmön satt ensam i sin soffa. Som jag just skämdes öfver min ovänlighet att inte ha sagt henne ett hyggligt ord på hennes högtidsdag, så tog jag Gud i hågen, kryssade mig fram genom alla farligheter och slog mig ned bredvid henne.
St:rs Bank är satt en annan, sora suger till sig alla möjliga tillgångar, som sedermera gå till Banken, för att uttaga den metalliska valutan. Man har äfven såsom skäl emot mitt förslag anfört, att i Ryssland existerar exportförbud på silfver, och ändå komma rublar i mängd ut derifrån. Det är sannt att ganska många rublar kommit hit under sommaren; men det kommer deraf, att det Svenska silfret är så godt, att man gerna uttager det från Banken, för att i Finland sälja det mot rublar. Man har vidare yttrat, att jag ville göra Staten till förmyndare för den enskilde; detta är äfven ett misstag, ty jag önskar att R. St:r måtte blifva förmyndare för fäderneslandet emot individerna, och erfarenheten har visat att ett sådant förmynderskap är af högsta behof. En talare har anmärkt, att det vore omöjligt att förekomma silfrets utförande; detta beror dock på hurudan instruktionen för Bankens Fullmäktige är; ty om det skulle åligga Fullmäktige att icke utlemna annat silfver, än det som motsvarade de indragna småsedlarne, tror jag att saken icke vore så omöjlig. Det silfver, som är myntadt, väger omkring 25 proc. mer än plantsarne, och är i volym mångfaldigt större; och enär det i rörelsen för det mesta begagnas sedlar, så skulle ett större uttagande af småmynt väcka tulltjenstemännens uppmärksamhet, och en smuggling i stort blifva en omöjlighet. Jag anhåller om remiss till Banko-Utsk:t, som sedan kan sätta sig i förbindelse med hvilket annat Utsk. som hélst. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.: I sjelfva saken är redan så mycket ordadt, att det är öfverflödigt att lägga något dertill.
Elemenlar-läroverket derstädes. Elementar-läroverket i Christianstad har allt ifrån sin första början haft och utöfvat dimittionsrätt till Akademien. Den har till och med alltjemt betraktadts såsom en dess skyldighet. Sedan år 1845 hafva åtminstone öfver 60 lärjungar derifrån algått direkte till Universitetet, nästan samtlige försedde med nödiga kunskaper uti alla de för genomgående af student-examen föreskrifna ämnen, således äfven de gamla språken. Undantagen eller de till Akademien härifrån under nämnde tid afgångne, hvilka utelemnat dessa språk, hafva endast varit tvenne. Lärjungarnes antal vid läroverket har varit så stort, som antalet af vid läroverket anställde lärare medhunnit att undervisa. Mången yngling i orten har måst begagna privatundervisning, emedan läroverket icke kunnat mottaga alla som sådant önskade. Detta förhållande har åtminstone egt rum sedan år 1849, då i följd af K. M:s Nåd. Cirkulärbref af den 6 Juli samma år och genom Lärdomsoch Apologistskolornas förening, lärokursernas höjande o. s. v., läroverket erhöll sin nuv:de organisation. Under de sednaste 5 åren, räknade från och med höstterminen 1852 t. o. m. vårterminen innev:de år, hafva i medeltal 182 lärjnngar hvarje termin der begagnat undervisningen. Antalet af dem bland dessa lärjungar, hvilka begagnat undervisningen i de klassiska språken, har oaktadt den medgifna fulla valfriheten — då deras antal varit minst — förhållit sig till deras, hvilka åsidosatt dessa språks läsning, som 3 till 2. Annars och vanligast har förhållandet varit det af 2 till 1. Detta förhållande torde vara uplysaude för afgörande af den frågan, hvad slags undervisning är på denna orten mest af behofvet påkallad. 514 Dan 20 November e. m. Det nuvmde läroverket eger åtskilliga donerade kapitaler, hvilka enligt donationsbrefven blifvit uttryckligen anslagna till en läroinrättning för den s. k. larda eller klassiska bildningen. Sådana äro:
Upplästes följande ConstitulionsUtskottets den 27 sisth Februarii aflåtne Memorial: iN:o 6g. Den 4 Mars propositioner i 3;tie Hufvudpunkter af Förslaget till ändringar i TryckfrihetsLagen. I anledning af återremiss å Utskottets Memorial N:o 57 innefattande förslag till åtskilliga Grundlags-ändringar, som åsyfta Riksdagsgöromålens ordentligare behandling, m. m. Lades på bordet. Högloflige Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan half till 11 om aftonen. In fidem Protocolli, O. J. Lagerheim. Fredagen den 5 Mars i83o. Plenum klockan half till io Förmiddagen. Fortsattes pröfningen af StatsUtskottets den 25 sistlidne Februarii uuder N:o 4*4 afgifne, och den 26 i samma månad e. m. på bordet lagde, Utlåtande i anledning af återremiss å Utskottets under N:o 383 förut meddelte Betänkande angående sättet för upptagandet af det lån, Rikets Ständer, genom bifall tili Utskottets Betänkande N:o 382, beslutat. Den 5 Mars f. m. 25g > Sjunde Punkten. Fullmäktige i RiksgäldsContoret öfverenskomma med långi [varén om Obligationernes valeur er; dock skola dessa ställas på jemna ioo:detal i det hufvudmynt, hvarå Obligationerne lyda. Denna punkt blef, uppS gjord proposition, af Ridderskapet och Adeln bifallen. Åttonde Punkten. Med lÖingifvaren uppgöra Fullmägtige jemväl, och utsätta i Obligationerne: a) Det år, efter hvilket RigsgäldsContoret eger begagna uppsägnigsrätten för större eller mindre del af länet. b) Uppsägningstidens längd. c) De orters Tidningar, uti hvilka uppsägningen skall tillkännagifvas. d} UiIkoren för den bestämda Åmortissements-fondens användande till Capitalafbetalning m. m., som vid dylika afhandlingar erfordras. Hvilken punkt af Ridderskapet och Adeln bifölls.
Balans från år 1857: Uppbörd: Af Kongl, Förvaltningen af sjöärendena levererade 700: — Summa 701: 89. — 110 — Credit: Utgifter: Aflöning 36: — •Inköp af materialier och böcker m. m. samt expenser 615: 12. 651: 12. Balans till år 1859: A Revisorernes sida har härvid icke varit något att erinra. Navigations-skolorna. Dessa räkenskaper hafva samtlige för revisions-året undergått granskning i Kongl. Kammar-rätten utan anmärkning, och redovisas inkomster och utgifter sålunda: (Se bilagan Litt. O.) Pa sätt af Kongl. Kominerse-kollegii till Kongl. Majit afgifna underdåniga berättelse om undervisningen vid ifrågavarande skolor under läsaret 1858 1859 inhemtas, utgjorde antalet af elever samt af utexaminerade Styrmän och Kaptener följande: Utexaminerade. co Ä |1 g g *!> S5 KT 3> &• oj 3 g ? g-gO: g, | (t> 03 ^ p H*- ® ^ Någon erinran vid dessa räkenskaper har hos Revisorerne icke förekommit. TI iinga Litt. 0. till ISBO års revisions-berättelse, angående stats-verket, sid 110. Debet. Balans från år 1857: Uppbörd: Anslaget till aflöning S:r Stockholm. Götheborg. Gefle. Kalmar. Malmö. Hernösand. Wisby. P. till 1860 års revisions-ber ättelse, angående stats-verkém sid. lil. Debet. Balans från år 1857: Tillgångar Uppbörd: Statsbidrag Tjenstemannafonden. Allmänna enkeocli pupillfonden. EnskBda cnkeocHpupillfcliden. Gåfva af en gammal tjensteman. Götha Hof-riitts pensions-1'ond. Langska testaments-fonden. Elfstedtska pensions-londen.
Må hvar och en stöta sig på detta ord; jag har min åsigt, och denna är resultatet af de forskningar, jag anställt under loppet af 30 år, sedan jag sjelf träffades ganska hårdt af en penningekris i London 1825, då äfven jag var en näringsidkare. Då nu öfverläggningen förklarades fulländad, hemställde Hr Gr. o. Landtm, om R. o. Ad. behagade bifalla Gr. Frölichs förev:de motion, samt besvarades denna propos. med starka Nej, jemte några Ja; hvarpå propos. till afslag å samma motion blef framställd och besvarad med starka Ja, jemte ett eller annat Nej, då Gr. o. Landtm, förklarade att han funnit Ja öfvervägande. 68 Den 5 November. Föredrogs Gr. a f Ugglas’s, Carl Ludv. Fr edr., d. 31 sistl. Oktober på bordet lagda motion, ang:de inrättande af Länsnämnder, Gr. Frölich: Jag hade beredt mig på att göra några an märkmr vid den af Gr. Ugglas väckta motionen, och jag börjar med att förklara, det jag icke skulle hafva ansett mig tillständigt att deltaga i diskussionen öfver ett ämne, som vid föreg:de Riksdagar varit så fullständigt behandladt, så framt jag icke åtminstone genomliist de prot:r, som i frågan blifvit förda, och deraf funnit, huru behandlingen af densamma varit beskaffad.
Raab begärt bifall, ”att sockennämnden skall pröfva de anbud, som vid auktionen göras, och eger dem, med tillbörligt afseende å de bjudandes behörighet och tjenlighet, antaga eller förkasta”, så är ju tydligt, att, om någon skojare gör ett högt anbud, blifver ban likväl icke af sockennämnden antagen, utan man håller 1)en 4 Oktober e. n>. 71 sig till ea redbar raan, äfven om han bjuder mindre. Motsatsen skulle ju innebära, att sockennämnden sjelf icke förstår välja redbart folk. Sådant hvarken kan eller bör man antaga. Gr:n har trott, att genom auktion skulle man frampressa den största möjliga försäljning af bränvin. Månne icke händelsen blifver densamma, antingen rättigheten uplåtes genom auktion eller ej? Ty den, som har krog, säljer det mesta han kan, för att derpå göra den största möjliga vinst. När man nu tillser, att ingen annan får försälja bränvin i minut, än den, som deri ill anses lämplig, behöfver man icke hysa denna farhåga mera i det fallet, att auktion egt rum, än i motsatt händelse. Jag bör äfven fästa Ståndets upmärksamliet derpå, att, enl. tidningarnes sammanstämmande upgifter, har punkten redan blifvit af PresteSt. antagen. Således bar det Ståndet icke gatt längre, än Frih. Raab föreslagit. Jag önskar följagtligen, att R. o. Ad. mätte antaga Frih:ns hemställan, på det alt man måtte få öfverensstämmelse mellan dessa båda Stånds beslut å hvad som lämpligt och riktigt är, hvarigenom man undviker sammanjemknings-förslag, samt möjligen omröstning i Förstärkt Utsk. Dock vill jag hafva anmärkt, att Frih:ns föreslagna stadgande, om rättighet till besvär och lill afsägelse, är öfverflödigt; ty, om än icke något i §:n uttryckligen derom stadgas, lära vederbönde likväl icke kunna tvingas, att fortsätta rörelsen längre, än de vilja. Ej heller behöfva de frukta för besvärs-rättighetens förlust.
"Taverni-penningarj på det alt de resande måtte för desto lindrigare kosl”nad kunna begagna de inraltade allmänna skjulsoel» gästnings-släilena. ”Men följden häraf blef, att jordbrukarne fingo vidkännas båcle skjutsen ”och skjutspenningarne, och stadgandet blef åter af Konung Joban upp ”häfvet. ” ”Dessa kastningar af utfärdade och återtagna författningar alstrade, ”sorn vanligt under dylika förhållanden, oordningar och den svagares förtryck. Skjutsoell g-ästnings-skyldigheten började å nyo alt anses såsom ”ett allmogens naturliga eller medfödda åliggande, hvaraf en och hvar, ”sorn reste i egna ärenden, tog tillfallet i akt alt fordra fri skjuls och ”fordenskap, under förevändning, ali såväl elenena som den andia kunde ”åberopa skyddet af Kongl. Nåd. ”Konung Johan fann sig likväl föranlåten all åler hämma den tilltagande oordningen genom Paleni om skjutsning och lavcrner, af den 22 ”Februari i56p, hvarigenom, med undanlag af dem, som med Konungens ”Bref voro förpassade eller hade Konungens vapen, och de, hvilka af ”Konungens Befallningshafvande voro förskickade af Konungen med Bref, ”samt med deras pass voro försedde; äfvensom de, hvilka förde Konungens ”egna forslor, alla öfriga Riksens Råd icke undantagna, borde betala den gäst”ning och skjuts, de begagnade; och blefvo dessa stadganden ytterligare ”bekräftade af de efterföljande Regenterne, Konung Carl IX, Norrköpings ”Beslut 1604; Guslaf Adolf, Kongl. Brefvet af d. 3 Februari 1615; samt ”Drottning Christina, Förordningen den 9 Januari 1636 samt Beslutet ”af i638.
Betrakta vi nu alla dessa punkter sådane de här förekomma, så finna vi, att de ganska väl stå tillsammans med hvad Hr von Hartmansdorff citerat ur den 24 §: ”att Konungen förklarat sig alldeles benägen att handhafva, skydda och bibehålla R. o. Ad. vid deras fasta egendom, såsom Ståndets vältrefnad och styrka”; ty man kan ej undgå att inse, att alla de förmåner, hvarom här är fråga, gälla Adelns förhållande såsom Stånd i det hela, till de öfriga Stunden, men icke Adelns förhållande inom sig sjelf emellan Adelns män och Adelns qvinnor, och då kan jag ej inse att någonting återstår att i detta hänseende vidare upptaga, för att bevisa, att i förbemälde afseende det icke är möjligt att komma till den slutsats, att några privilegier äro i fråga vid arfsrätlen. — Gr. Horn har, jemte några med särdeles värma uttalade politiska känslor, hvilka ganska väl kunna förbigås, yttrat, att man ej må tolka privilegierne för trångt; likväl torde alla lagfarne vara öfverens derom, såsom en allmänt gällande regel, att undantagslagar icke få tolkas annorlunda än efter bokstafven. Man har åberopat BorgareShs protester i afseende på frågan om den ekonomiska lagstiftningen eller näringsfriheten, såsom ett föredöme, hvilket R. o. Ad. ägde rätt att följa; men jag ber att få fästa uppmärksamheten pä, att först och främst gällde dessa protester icke något den allmänna lagens stadgande, deri 3 Ständ hafva beslutanderätt, såsom den ena statsmaktens, utan ett önskningsmål, och dessutom hafva dessa protester varit ganska villkorliga. Man har talat om Hr Rosenstjernas motion, angtde förändring af Adelns representationsrätt, den man afslagit, pä den grund, att frågan om förändringen innefattade en privfiegiifråga, som icke kunde afgöras utan alla fyra Ståndens sammansstämmande beslut, och då likväl icke den frågan står omtalad i R. o. Ad:s privilegier, bar en talare deraf velat draga den slutsats, att privilegier kunna finnas, utan att finnas omtalade ibland Ståndets privilegier.
Då en framåt gående civilisation redan länge visat sitt obestridda inflytande på alla för öfrigt ifrågakommande liqvider, synes omsider tiden vara inne att jemväl erkänna densammas inverkan på Svenska jordens skattebidrag. De ofta, ehuru allt hittils förgäfves, framstälda anspråken på en tidsenlig reform af det denna jord ännu tryckande, föråldrade beskattningssätt kunna numera hvarken underkännas eller genom en förnyad hänvisning till framtiden tillfredsställas. Enligt min orubbliga öfvertygelse, kan likväl besagde oundvikliga reform, utan åsidosättande af det härmed åsyftade ändamål, icke tillvägabringas på annat sätt, än genom beskattningens fastställande och utgörande i penningar. Hvarje försök att införa ett förenkladt beskattningssystem medelst nuvarande räntepersedlars förvandlande i andra mer eller mindre allmänna varor har hittils misslyckats och måste äfven hädanefter sakna framgång, så vida icke antingen räntegifvarnes eller räntetagarnes lagliga rättigheter skola uppoffras. På de i Comiterades underdåniga Utlåtande anförda, jemte mångfaldiga andra, skäl, anser jag således upphörandet af persedelskatterna utgöra den enda säkra och beståndande grundval för nu förestående förenkling af skatteoch uppbördsväsendet. samt det enda vilkor, hvarunder denna allmänt efterlängtade åtgärd kan motsvara tidens kraf och uppfylla sitt vigtiga ändamål. Men just till följd af den hos mig mer och mer stadgade åsigten härom, och enär en genom skatlepersedlarnes förändrande uti eller utbytande emot andra varor åstadkommen skatteförenkling ovilkorligen måste blifva ojemn och orättvis, har jag icke kunnat deltaga i det till ett dylikt resultat ledande förslag, som af trenne ledamöter inom Comitéen blifvit alternatift godkandt och i Utlåtandet framstäldt; hvilket förslag helt och hållet strider emot här ofvan antydda grundsatser; hvadan jag också, för min del, anser detsamma mera oantagligt och de skattdragandes rätt mera förnärmande, än de för nära 100 år sedan uppgjorda, sedermera underkända, förslagen till jordbeskattningens och redogörelseverkets förenklande.