Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— Men jag har velat framställa min åsigt om rätta sältet att meddela sig till folket, hvilket jag tror vara såsom jag här framställt det, och icke såsom Hr Rehbinder föreslagit det. Den okunnige är alltid mera benägen för misstänksamhet och - misstydning, och drar sig genast tillbaka för det man vill påtruga honom. Hans första fråga till sig sjelf är: Hvarföre vill man nödvändigt, att jag skall inhemta delta? Hvad kan vara skälet till detta bemödande för min skuld? Ligger derinunder ej någonting, hvilket för mig är farligt? Gör man ej detta för att leda mig åt ett visst håll? Dessa och dylika reflexioner göra sig alltid mer eller mindre klart gällande inom massan, då man öfver den vill åtaga sig ett oombedt målsmanskap. Blir det väl möjligt, alt, genom offieiela förklaringar af Regeringens åtgöranden, alltid öfvertyga om riktigheten af desamma? Ofta måste ju Regeringens påbud, för att blifva nyttiga för del hela, blifva störande för den enskildte. De bäst utarbetade förklaringar skola vid dylika tillfällen ej kunna förmå att öfvertyga den, som förlorar vid en Regeringens åtgärd, om riktigheten af densamma. Regeringen skulle på detta sätt gifva sig in i en farlig polemik med nationen, hvilken tvifvelsutan ej skulle underlåta att uptaga den utkastade handsken, och anse sig fullt berättigad att förklara, på sill sätt, ulgifna författningar, och dymedelst skulle tillvägabringas ett klander, vida skarpare än som nu pågår, och detta vill säga mycket. Delta sätt att från högre regioner inom samhället meddela sig till de lägre, är allmänt vidtaget inom despotiska samhällen, och har ibland dessa längst varit begagnadt i Österrike. Det smakar af despotism, och jag tror ej det passar för vårt land. Vill man inverka på folkets omdöme på ett fördelaktigt sätt, bör det ske på ett vida finare vis, utan att bemödandet i denna väg så tydligen låter märka sig; och dessutom, detta sätt, en gång börjadt, hvar skulle det en gång sluta? Jag fruktar Den 27 September f. m. 347 för, alt i en -framlid man mångengång sedan innerligen skulle önska, alt man aldrig börjat ett sådant förelag.
Revisorerne ansett böra bland Riksgälds-kontorets handlingar finnas att tillgå angående det belopp, kostnadsförslagen för vägförbättringar samt andra med allmänna medel understödda arbeten upptaga, så torde frågan om sättet förberedande af en sådan upplysning rörande de arbeten, dertill statsbidrag framdeles varda anvisade, lämpligast böra behandlas i sammanhang ined de allmänna bestämmelser och föreskrifter, som i afseende på dylika bidrags beviljande och utbetalning, lära vid denna riksdag komma att meddelas. Slals-Utskollels Utlåtande, J\l 27. !f 9:o. Angående kreditivel för bestridande af den genom postskjutslegans förhöjning uppkommande kostnad för Post-verket. (1835 års revisions-berättelse sid. 74.) Enär detta kreditiv, på sätt Revisorerne tillkännagifva, blifvit med liela sitt i Riksgälds-kontorets reglemente anvisade belopp, 15,000 R:dr utbelaldt, och då skyldigheten för Riksgälds kontoret att fortfarande tillhandahålla Postverket en de! af de kostnader, som för allmänna postens förtskafiände erfordras, under det att en viss bestämd summa af postintraderna årligen användes till andra statsutgifters bestridande, föranleder en onödig omgång och inveckling af redovisningen och räkenskapsförhållandena inom begge dessa verk, anser sig Utskottet äga full anledning hemställa, att nämnde kreditiv må upphöra samt det för postskjutsens bekostande erforderliga belopp tagas i betraktande vid bestämmandet af Stats-verkets behållna inkomst utaf postmedlen. 10:o. Angående en anteckningseller s. k. vigilansbok öfver innehafvare af eller löftesmän för valtenaftappningslän. (1831 års revisions-berättelse sid. 67.)
Antin* gen synes hyra'af Ganal-Fonden böra betalas i eller huset, Magazins Inrättningen återställas. Slutligen och såsom ägande gemenskap med frågan om Magazins-utrymmet, anser Stats - Ut - Inrättningens organisation. akottet sig böra vördsammast anmärka, att såvida Sädes-lagren komma att utgöras af torkad säd Vinnas äfven derigenom den betydliga fördel , att Magazinen i allmänhet blifva mera tillräfckliga, och attt i förhålla:.de härtill, kostnaderna för beredande af vidare utrymme, skola om ic* ke helt och hållit) dock till största delen kun* jaa undvikas. Om Bränvins-Bränningeri i Hufvudjstaden och Arrende-Afgifters erhållande . för denna handtering i Staden Götheborg. Af Bränvins-Bränningens bedrifvande i Hufbudstaden och Arrende-AJgifters erhållande för den~ tia rättighets utöfvande i Staden Götheborg, har Magazins-Inrättningen hittils haft dess enda och förmanligaste Inkomst Till betäckande af Transport förluster, Magazins - Directionens aflöning och andre allmänna utgifter, som icke kunna läggas till Spannemålens Värde, och på detta sätt komma Inrättningen till godo, är detoundvikeligen nödvändigt, att Magazins-Inrättningen hädanefter som hittils får orubadt bibehålla ifrågavarande inkomster. Vidkommande först
Utlåtande, i anledning af väckt motion om berättigande för vissa embelsoch tjenstemäns sterbhus att erhålla s. k. begrafningshjelp. ' (U. A.) Genom remiss från Ridderskapet och Adeln har till Stats-Utskottets behandling blifvit öfverlemnad en utaf Herr aj Zellén, Nils, inom nämnda Riks-Stånd väckt motion (N:o 42), deruti motionären erinrat, hurusom Rikets Ständer, uti underdånig skrifvelse den 13 Augusti 1851, bland annat, tillkännagifvit, att enär de, till följd af dittills gällande författningar, under namn af begrafningsbjelpseller nådårsbesparing bestämda löneinnehållningar för medellöse tjenstemän, eller otvifvelaktigt de fleste af dem, som i Statens tjenst inträdde, voro dels i ekonomiskt hänseende högst tryckande, dels ock orättvisa i de fall, då tjenstemännen föranlätos att lemna Statens tjenst före den tid, då de kunde med lönen i pension å indragningsstat. öfverflyttas, 12 Stats-Ulskottets Utlåtande M 182. i hvilka fall för den aftjenta begrafningshjelpen någon godtgörelse Icke egde rum; samt enär vidare ersättningen till sterbbusen af de till begrafningshjelp gjorda löneinnehållningarne endast innefattade ett återställande af de medel, sora Staten till vård och förvaltning emottagit; så hade Rikets Ständer beslutat att omförmälda innehållningar af embetsoch tjenstemäns löner borde upphöra, så att alle, som efter den nya statsregleringens inträdande i verkställighet, mottogo ordinarie beställning å stat, eller som derefter till annan tjenst förflyttades, finge tillträda och uppbära tjensten åtföljande löneförmåner från och med månaden näst efter den, hvarunder de blifvit utnämnde m. m; och att vid frågan om utbetalning till i tjensten afliden embets och tjenstemäns sterbhus af de löneinnehållningar, som i egenskap af nådårsbesparing redan iakttagits eller ytterligare varda iakttagne, de då (1851) gällande föreskrifter borde fortfarande tjena till efterrättelse, samt de utgifter, hvilka i sådant hänseende komme att ega rum, af Statsverket förskjutas emot ersättning från Rikets Ständers Riksgälds-kontor.
Uli 5:te punkten hafva Revisorerne anmärkt, att, ehuru Eder Kongl. Maj:t genom Nådigt Bref den 22 Februarii 1S34 täckts förordna, att de till Skeppsholms Kyrkobyggnad i Statsprojectet för nämnde år uppförde, men af Eder Kongl. Majit derifrån uteslutne 5,460 R:dr barde tills vidare reserveras, och oaktadt Eder Kongl. Majit först genom Nå - digt Bref den 19 Jnnii i835 medgifvit användandet af nämnde medel, Förvaltningen dock redan den 3o December 1834 till Stockholms Station berörde 5,460 R:dr utanordnat; och får Förvaltningen, i anledning häraf, underdånigst anföra och upplysa, att, då, på sätt af Eder Kongl. Majits ofvanberörde Nådiga Bref den 22 Februarii 1834 inhämtas, redan vid den tiden voro utöfver anslagen till Skeppsholms Kyrkobyggnad förskottsvis utbetaldte io,p5o R:dr 14 sk. 8 rist., hvarunder nu ifrågavarande 5,460 Ridr voro inbegripne, sistnämnde summa på förhand var lika mycket disponerad, om den samma balancerades såsom förskott, elielformelt anordnades och aflördes, hvarföre Förvaltningen ej drog i betänkande att beloppet vid slutet af år jS34 under sistnämnde form, eller såsom anordnadt i Räkenskapen upplaga, helst som derigenom undveks att summan såsom förskott under en längre tid balancera, hvilket i flera hänseenden är olämpligt.
Ko nungen har proponerat ett tillägg i Grundlagarne; ConstitnlionsUtskottet har yttrat sig deröfver; det återstår då att Ridderskapet och Adeln beslutar, om förslaget skall antagas eller ej. Jag anhåller om proposition till bifall derå. lians Excellence Herr Grefve Mörner: Jag har begärt ordet endast för att förklara mig i afseende på 2:ne omständigheter, som man här origtigt åberopat och fört mig till last. Det ena är, att jag skall hafva sagt, att allt hvad som icke är i Grundlagarne förbjudit, är för Regeringen tillåtit. Något sådant kan jag ej erkänna mig hafva yttrat; åtminstone har det ej varit min mening; utan blott, att i 24 §• Riksdagsordningen ej finnes något bestämdt stadgande om tillsättningen af BondeSlåndets Notarier, och att, då Konungen derföre och i följd af gammalt bruk utnämnt desse, är det nödvändigt, att genom ett tillägg förtydliga nämnde §., när man nu vill medgifva BondeStåndet rättighet alt Den 9 Januari!. utse Notarierne. Det andra är, alt jag här skall hafva trotsat dem, som utvecklat andre åsigter i saken, än mine. Jag har likväl ej sagt annat, än hvad jag nu upprepar, att nemligen jag trotsar Grefve Frölich och hvem som helst, att kunna uppvisa i Grundlagarne något uttryckligt stadgande, att BondeStåndets Notarier höra af Ståndet tillsättas; och dertill tror jag mig hafva ägt rätt. För öfrigt är jag långt ifrån att vilja bestrida någons mening; hvar och en må följa sin enskilta öfvertygelse; men jag vill också äga rättighet att fritt följa min; och det har jag gjort. Herr Hjerta: Jag tillstår, alt jag med mycket lugn afhör alla försök att tolka Grundlagarne i afseende på formen för behandlingen af denna sak, så länge nuvarande LandtMarskalk förer ordet; och således får jag på förhand förklara, att jag skall i allt nöja mig med det sätt, hvarpå Herr Grefven och LandtMarskalken anser den.
För det att du tror ditt parti i dig skall göra en så utmärkt akvisition, inte sant? HANS. Se så, Leonora – du vet ju, jag kan inte hålla tal. Och jag har inte heller något särskildt, som ligger mig på hjärtat, men jag kan åtminstone rösta på den rätta sidan, och det är det, det kommer an på. Men uppriktigt sagdt, vore det icke för att vår familj är en af de få verkligt betydande vänsterfamiljerna i landet, med inflytande och förpliktelser, och för det att min gamle far och allesamman där hemma är till den grad intresserade af valet, skulle jag mer än gärna göra dig till viljes, draga mig tillbaka och skänka bort mina chancer till en annan. Men som det nu är, måste jag kämpa kampen ut. LEONORA. Noblesse oblige! HANS. Just så! För resten kan jag inte förstå, att du så ofta på sista tiden klagar öfver att du är allena. Max är ju hemkommen, och – som vanligt – är han ju här bittida och sent. LEONORA. (med armbågarna på bordet och bägge händerna under hakan). Svartsjuk – käre Hans? En liten smula HANS. Ja – en liten smula. Vore det mycket underligt, om jag vore det? LEONORA (rycker på axlarna). Jag kan inte döma om det – från din synpunkt! För resten kan du trösta dig med, att det tydligen är hela världens mening – och förmodligen hans egen också – att Max en gång i tiden skall fria till din syster Emilie. HANS. I brist på bättre! Ja, kanske. Men uppriktigt sagdt ... LEONORA (reser sig). Nej, låt nu bli att vara uppriktig. Det är mer spännande, när jag inte riktigt vet, hvar jag har dig. HANS (allvarligt). Du har på sista tiden, Leonora, börjat att tala så, som om – du saknade något. LEONORA. Är det så underligt? Förr hade jag en man, som sysselsatte sig med mig – som delade sina intressen med mig, var glad öfver att tala med mig, när helst jag öppnade min mun, red ut med mig om morgonen och pratade med mig om kvällen. En förtjusande man, som jag knappt minns längre! HANS. Stackars Leonora! Och nu har du alltså bara Max? LEONORA.
Samtliga Respeciiva Srartden hafva genom Utdrag af deras Protocoll under den aq sisth Maj lill Banco Utskottets vidare Utlåtande behagat återremittera det Memorial, Ulskoitet den 6 i samma månad afgifvit , angående den af Malmö Discont-Verk skedde utlåning i 3 proCents-Reverser på 3:ne månaders förfallotid; jemte de anmärkningar, som, i anledning deraf, inom de Respectiva Standen blifvit gjorde. Utskottet har tillika, enligt särskilta Remisser fått emottaga,; Under den 16 Maj: Ett Memorial af Herr A. F. Tornerhjelm, örn nödvändigheten af Malmö Discont-Verks fortfarande efter nu varande OCiroyens slut; jemte behofvet af en tillökt Assignafionsrältighet för samma Verk: samt ett Memorial af Herr P. König om inrättande af nya Disconter , sedan Octroyerna för de närvarande tilländalupit. Under den 28 Juni: Memorial af Herr Commerce-Rådet Nordlindh , i sammanhang med förut väckt fråga om utsträckt Assignations rättighet för Malmo Discont-Verk. 5 te Bundet. 307. 308. För 1650 Den 17 Juli. För att på säkra facta kunna grunda det Utlåtande Banco-Utskottet härmed får äran öfverlemna, har Utskottet ansett nödigt, att afvakta den fullständiga upplysning, sorn Bankens Ombud vid den nyligen fulländade Revision öfver Malmö Discont Verk, enligt erhållen föreskrift, i detta ämne afgifvit. Af samma anledning har Utskottet uti dess ofvanberörde Utlåtande ej omförmält en annan omständighet, sorn före detta ej undfallit Utskottets, äfvensom Bankens Revisors, synnerliga uppmärksamhet, nemligen utlåning af större summor till vissa personer, emedan denna åtgärds mer eller mindre enlighet med Reglementets föreskrift då ej kunde bestämmas, t brist af fullständig kännedom om de säkerheters beskaffenhet, hvarå lånen blifvit ineddelte.
Väl anslogs vid sistlidne Riksdag lön åt en lektor vid “landiga^etehvartdera af dessa läroverk, med undantag af det i Luleå, och då för kompemcniarlurotens till Rektorsbefattning äfven vid de blott på reallinien fullständiga läroververken. ken fordras att hafva aflagt lektorsprof, kunna de i sjelfva verket anses hafva 2 lektorer. Emellertid är, i betraktande af den mängd läroämnen, hvari det åligger dem att inom de högsta klasserna meddela undervisning, nämnde antal DO O allt för ringa. Utgår man från den grundsats, att vid de fullständiga läroverken icke bör finnas mindre än 5 lektorer, så bör vid de högre realskolorna icke finnas färre än 3. En ny lektorsbeställning synes derföre vara af behofvet påkallad vid alla elementarläroverk af nämnde slag, såvida undervisningen inom dessa skolors högre afdelning skall kunna behörigen uppehållas; och torde denna lektorsbeställning, då den vid sistlidne riksdag inrättade blifvit afsedd för den mathematiska undervisningen, böra hafva till föremål undervisningen i främmande lefvande språk, dels emedan dessa äro vid real-läroverken af framstående betydelse och dels emedan i annat fall lärare med erforderlig skicklighet för denna undervisning icke torde med visshet kunna påräknas. I anledning häraf och under förutsättning att min redan gjorda framställning i afseende på Nyköpings läroverk varder bifallen, hemställer jag i underdånighet, det täcktes Eders Kongl. Majit hos Rikets Ständer äska ett anslag af 10,000 Rdr till lön åt en lektor i främmande lefvande språk vid hvartdera af läroverken i Hudiksvall, Westervik, Helsingborg och Luleå samt dessutom vid sistnämnde läroverk, hvilket redan under nästlidne läseår utvidgades till G klasser och under sednaste vårtermin hade 69 lärjungar, åt en lektor i Mathematik.
Uti häröfver infordradt och den 8 sistlidne Februari afgifvet underdånigt utlåtande hade Kammar-Kollegium anfört, att, då det genom ej mindre den vid Westbo Härads-Rält hällne undersökning, än Kronobetjeningens i orten afgifna utlåtande i ämnet, blifvit upplyst, att hemmanet Norrlida vore af så svag beskaffenhet, att dess innehafvare ej förmådde gästgifveriet uppehålla, samt det, vid anställda försök, icke lyckats att få skjutsen derstädes på entreprenad upplåten, Kollegium funne sig böra i underdånighet tillstyrka, det Kongl. Maj:t måtte täckas åt innehafvaren af oftaberörde hemman, för apprätthållande af den för honom serdeles betungande gästgifverihållningen, anslå ett årligt understöd af 80 r:dr banko, alt utgå från och med år 1848, då ansökningen derom till Kongl, Majrts Befallningshafvande inkom. Enär erfarenheten bekräftat, alt entreprenad för skjutsningens bestridande vid Kappeleds och Norrlida gästgifvaregårdar icke kunnat tillvägabringas, tillstyrkte Statsrådet i underdånighet, att hos Rikets Ständer måtte äskas uppBil. A:o 5 till K. Maj.ts Prop. om Statsverk. 1 Sami. 1 Afd. 1 Hafi. 2 10 Kongl. Maj:Is Nåd. Prop. om Statsverk. 1850. förandel å stat under titeln "Gästgifvares friheter” af hvad som erfordras till årligt understöd för gästgifverihållningen å nämnde ställen, nämligen till Kappeled 66: 32. — och vid Norrlida 80: eller tillsammans B:ko r.dr 146: 32. — hvaremot en för närvarande odisponerad tillgång å indelta anslaget på denna titel, till belopp af 50 r:dr 45 sk. 8 rsl., i stället kunde indragas. lin dervisnings-ans taller för jordbruk och landtmanna-näringar: a) Styrelsens öfver det vid Kungs-ladugården Ulltuna i Upsala län inrättade
3g3 uppbördsoch beräknings-sättet af tull-umgälderne i Öresund, hafva Rikets Ständer, efter inhemtad fullständig kännedom om hvad härutinnan förekommit, denna vigtiga national-angelägenhet under noggrant öfvervägande förebaft; och ehuru Rikets Ständer emotse, att de underhandlingar i ämnet, hvilka sålunda redan äro hragte å bane, skola till ernående af den åsyftade rättelsen ändamålsenligt medverka, likväl och då en från Nationens Representanter uttalad bestämd åsigt om behofvet att skyndsamt vidtaga de kraftigaste medel för hämmande af de ingripande förluster, som tid efter annan vederfarits Svenska Handels-rörelsen, genom godtycklig tolkning å Danska sidan af de med Sverige, rörande Sundska tull-umgälderne, ingångne tractater, ostridigt bör lemna än mera stöd åt de förhandlingar, som hitintills egt rum, få Rikets Ständer inför E. K. M. i underdånighet förklara sig vara beredda att, i allt hvad på dem ankommer, understödja de kraftigaste och msst ändamålsenliga åtgärder, som E. Ii. M. kan i Nåder pröfva nödigt vidtagas, för att, i afseende å beräkningssättet af tull-umgälderne i Öresund, få detta, Svenska handeis-intressels rättmätiga anspråk förnärmande och, emot gällande tractater godtyckliga förfarande snart undanröjdt; så att Danska Regeringen hädanefter må åtnöjas med sin tractats-enliga rätt, och Svenska undersåler blifva tryggade vid helgden af ingångna fördrag; äfvensom Rikets Ständer ansett sig böra hos E. K. M. frambära den underdåniga anhållan, att E. K. M. täcktes på det allvarligaste bereda Dess undersåtare full ersättning för umgälder, hvilka, i strid med ingångna tractater, tid efter annan blifvit dem affordrade, denna ersättning beräknad åtminstone från och med den tid, då protester af Svenska sjöfarande blifvit vid Sjö-lullskammaren i Helsingör afgifna. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm dc-n 30 December 1840.
Fan, af den orsak, att bemälte FandsSecreterare, genom utfärdad Kungörelse den 2 September 1812, inkallat alla de Invånare i berörde Fän, som gjort ansökning om Skogsfång a.f Krono-Parker och Allmänningar, att på viss utsatt dag, sjelfve eller genom Ombud, å Fands-Canzliet infinna sig till utlcisen och uttagande af d<* Den 8 Mars] 241 de meddelande Utsynings - Resolutionerna j till hvilken algard jag ansett Fands-Secreteraren desto mindre befogad, som biide allmänna Imagen 1 14 Cap. 3 §. Hygn. Balk. och 1801 ars Kongl. Fxpeditions-Taxa uttryckligen förbjuda Fösens tagande vid Härads-Rätter for Rofsedel till Skogshygge på Allmänningar; och 3 samt 53 §. §• af Kongl. Förordningen om Skogarne i Riket den 1 Aug, 1805 föreskrifva sättet huru dylika Fofsedlar af Konungens Befallningshafvande böra Menigheten kungöras, utan att partiel Bifalls-Resolution till hvarje Sökande, än mindre Fosén derföre, eller resor till deras uttagande ifrån FandsCanzliet boide äga rum. Öfver detta sålunda anställda Fiscaliska åtal har Högbemälte Hof-Rätt genom Utslag den 7. Maj 1813 meddelat det yttrande, att vid jemförelse af grunderna i 14 Cap. 3 §., 16 Cap. 1 §. Byggn. Balk., 4 §• i Kongl.
Om Frih. vill taga kännnedom om den tabell, jag uppgjort, skall han finna, att redan 5lte året kan staten disponera 166.875 rldr och har ändå betydliga fordringar. Då har staten redan vunnit i belopp af summa att disponera och har capitalet i behåll. I hvad som rörer siffra är ingen disput möjlig; de gälla, hvad de kunna; det går ej an att disputera om deras värde eller belopp; man måste erkänna dem, när man följer räkningsgrundcn. Jag bestrider visserligen icke, att de anslag af titeln, som blifvit gjorda tillberedande af ökad production, till linodling m. m., kunnat vara nyttiga, långt derifrån; men jag erkänner icke, att ej denna nytta kunnat vinnas och capitalet vara i behåll, och då hade Konungen kunnat disponera öfver million. Staten hade stått på en annan punkt i oeconomiskt hänseende, än den gör, och ändamålet måste väl vara att gå framåt med näringarna. Det är mer än klart, att icke en Styrelse alltid skall sätta sig i oförmåga att kunna upphjelpa en näring af brist på anslag. Om en skicklig person finnes, som vill an - Den aS Maj e. m. 3 9'i anlägga en inrättning, men han dertill ej han få någon privat förläggare, bör han kunna erhålla ett lån utan ränta, om han leranar full säkerhet. Han kan framalstra en betydlig production och möjligen en hel landsort deraf komma att vinna. Här har blifvit vidare yttradt, att detta anslag skulle användas till väganläggningar, der ortens invånare ej vilja hafva väg. Efter våra författningar skola landsorterna deltaga i nödiga väganläggningar. Är åter fråga om vägar, som af orten och domaren anses obehölliga, ser jag ej hvarföre de skola anläggas. Blir frågan om, att dessa vägar skulle blifva militär-vägar, så höra de till 3:dje hufvudtiteln och böra derpå anslås. Det har jemväl blifvit yttradt, att anslag blifvit använda till liemskaffande af sjöfolk och att sådant ej kunnat gifvas i låneväg. Jag vet visserligen, att medel blifvit använda till hemförskaffande af sjömän; men jag vet ej, om de utgått af denna titel.
R:dr 25 öre dels tillhörde allmänna premieoch fattig-kassan, hvars inkomst, enligt 133 § i den nådiga läroverks-stadgan, bör årligen i det närmaste utdelas och således ej kan utlånas, och dels utgjorde stiftets Folkskolelärare-seminarie-anslag, som ej heller kan komma i fråga till utlåning. I byggnadsoch läroverks-emeriti-kassorna, hvartill det öfriga anmärkta beloppet hörde, måste deremot tillräckliga medel för de löpande, icke obetydliga, utgifterna ur samma kassor hållas tillgänglige; och äfven om för detta ändamål så stort inneliggande belopp som det, hvarom nu -är fråga, ej alltid skulle vara erforderligt, kan dock en betydligare behållning i kontanta medel stundom ej undvikas att i räkenskaperna blifva synlig, dels emedan tillfälle till utlåning mot den säkerhet, som en omtänksam förvaltning kräfver, ej alltid förefinnes, och dels derföre att de under räkenskapsåret förfallna räntorna för de redan utlånte kapitalen till ej ringa del först under tiden mellan räkenskapernas afslutande och deras uppgörande inflyta, och hvad som efter räkenskaps-årets slut inkommer sålunda, ehuru upptaget i årets räkenskaper såsom betaldt, i sjelfva verket icke förr än under följande året varit att tillgå för utlåning. Emellertid skulle efter Domkapitlets tanka sådan föreskrift, som den, hvarom liikets Ständers Revisorer gjort hemställan, blifva för allmänna kassor måhända mera menlig än gagnelig, då förvaltare, för att ställa sig den till efterrättelse, stundom nödsakades, för skyldigheten att ovilkorligen göra kassamedlen fruktbärande genom utlåning, förbise beskaffenheten af den derför erbjudna säkerhet. Hvad vidare angår den i § 3 gjorda anmärkningen, att verifikationer saknas för de i byggnads-kassans debet till ett belopp af 350 R:dr upptagna hyresmedel, hafva sådana verifikationer blifvit under den 7 sistlidne November till Eders Kongl. Maj:ts och Rikets Kammar-rätt insända.