Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och anmodades Herr Stads-Majoren, åt hvilken speciele tillsynen öfver Revisions Contoiret, enligt den emellan Herrar Fullmägtige skedde fördelning, blifvit uppdragen, att så väl i denna delen, som hvad i öfrigt under byggnadens fortsättning kan förekomma, efter samråd med Revisions Commissarién Kellin och Professoren Gjörwell, i möjligaste måtto iaktaga hvad för ändamålet fin. nes lämpligast.5’ Protocollet för den 14 Augusti innehåller; Efter erhållet företräde, hemställde Revisions Commissarién Kellin, om icke, sedan den till en början företagna delen af Magazinshusets påbyggnad, hvad f murar och taktäckning beträffar, nu befinnes i det närmaste fullbordad, lagtungen af gamla Bancohusets bristfäl - Banco-Utskottets Betänkandeni 617 ligheter åt norra sidan, jemte aftappning, derstädes må under dén ännu återstående varma årstiden efter hand företagas och fortsättas, heldst åtskilligt annat arbete såsom mindre beroende af väderlekens omvexling; lättare än det nyssnämnde, kan sent inpå hösten verkställas.” ’Cornmissarien anmälde tillika, att vid jeronförelse emellan Rancohusets och Magazinshusets taklag, den betydliga skillnad sig föieter, att lutningen af det sistnämnde utgör en sträcka af 16 alnar, då Baneohusets tak deremot endast befinnes vara 8 alnar. I följd lrvaraf Camrnissarien till förekommande af &- lyckshändelser genom snöras, ansåg oundgangeligt att Maga zinshusets tak, jemväl åt granderne Ulifver forsed; med sådant jerngaller, sorn på det äldre Eancohuset endast åt Jerntorget finnes anbragt,’’ Herrar
Styrelsen tillåter sig slutligen erinra: Det betydliga belopp, som under Biet utgalt i form af sjuklijelp, visar 5 ena sidan det gagn som delegarne Iiaft af sin belakligliet i kassan, samt i andra sidan Knslrvärdheten af en större anslutning till kassan, på det att densamma derigenom annu bättre i n för ngrvarande matte blifva i stånd att bära s i betydliga utgifter. Kevisionsberiittelsen lyder som följer: Undertecknade, utsedde revisorer att granska Fredrika-Bremer-Förbtindets sjukkassas förvaltning och räkenskaper för år 1890, få härmed, efter fullgjordt uppdrag, derom afgifva följande berättelse. Beträffande tillgångar och skulder samt iiikomster och utgifter få vi hänvisa till kassaförvaltarens med räkenskaperna fullt öfverensstammande, af oss godkända redovisning. Styrelsens, af oss genomgångna protokoll, jemte deri omförrniilda beslut hafva icke föranledt till nkgon erinran a Vår sida. Kassans räkenskaper äro förda med utmärkt ordning och noggrannhet samt åtföljda af erforderliga verifikationer. Revisorerna vilja likväl påpeka, att i samma mån som delegarnes antal ökas, gör sig behofvet af en hufvudbok allt mera kännbart både för redogörare och revisorer, men da afven arbetet i samma man ökas för de damer, som st oegennyttigt åtagit sig att utan någon ersattning sköta kassans. afirer, anse sig revisorerne icke kunna pilyrka en ytterligare ökning i deras arbete utan att på samma gång föreslh en Iiimplig ersättning. Enligt ordförandens fondutredning uppgir reservfonden nu till nara 1,000 kronor, sedan den under år 1890 ökats med 1 1 4 kronor. Detta förhållande synes gifva vid handen att kassan redan nu bör kunna bara en mattlig aflöningspost till ett belopp af ornkring 100 kronor att pB liimplipt satt fördelas emellan dem som sköta kassans affarer. D&amp; för öfrigt ingen anledning till anmärkning förekommit, fri vi tillstyrka, att full ansvarsfrihet för förvaltningen under $r 1891) niitte be viljas styrelsen. Stockholm den f&gt; mars 1891. Bil. IF '.
Utsk. yttrar ock: ”Behofvet deraf, om något sådant det oaktadt skulle finnas, mäste vika, när man besinnar, dels att ett minimum för Bankens metalliska cassa är -föreslaget och dels ali för Bancostyrelsen blifvit anvisade utvägar för ej mindre bibehållande än äfven förstärkning af nämnde cassa, då behof deraf göres”. Det låter godt, roen min erfarenhet inom Banken har varit den, att i samma mån metalliska cassan nalkas sitt minimum, då man följaktligen borde tillse att mera silfver anskaffades, emedan man icke anser sig kunna så hastigt indraga sedlarne, så svaras likväl: ”Annu äro vi ej på yttersta branten, och så länge vi ej befinna oss der, så kunna vi ytterligare fortgå i samma riktning”. Vill dä någon begagna den andra utvägen, nemi. sedelstockens förminskning ; så är den lika oantaglig, ty det goda hjertat kommer emellan för låntagarens bästa. Jag är ingen vän af privalbankerne; men jag måste erkänna deras förtjenst i ett hänseende, nemi. det, att när vårt penningeverk började alt lula, förmedelst silfrets uttagande ur Banken, så, emedan privalbankerne styras efter förstånd, men icke efter det goda hjerlats ingifvelser, började de genast minska sin rörelse. 422 Den 10 April f. m. Således hvad Bancofullm. icke hade hjerta att göra, det hade privatbankerna förstånd att verkställa. Följden var den, att man kände en tryckning på hela landets rörelse. Deraf har hatet lill privatbankerna förmodligen kommit; men jag kan icke annat än akta dem, som på ett förståndigt sätt förfarit. Om Banken hade gjort likaledes, så hade man, efter min tanke, alldeles icke varit värre deran, än man är, utan befunnit sig vida bättre. Man hade dä genast börjat alt vara försigtig, och följden deraf för Banken hade utan tvifvel blifvit, alt en eller kanske t. o. m. två millioner af det utgångna silfret varit besparade. I st. f. alt genast afskräckas, trodde man sig, under det
» D e, som i den hafva fått underkändt, kunna naturligtvis ej heller vänta sig något annat än underkändt i franska på terminsbetyget. » Hvarför skulle hon hålla det där talet? Hela raden af ängsliga flickor visste j u ändå allt det där förut! » Några hafva ock fått underkändt, » fortfor lärarinnan. Lilla Karin hoppade till. Tänk bara, om hon vore bland dem! Hon klämde de små fingrarna om hvarandra. » Anna har skrifvit ordentligt och bra som vanligt. » Anna steg upp från sin plats, utan att en min förändrades i hennes släta ansikte, hämtade boken, lade den ordentligt framför sig på pulpeten, utan att öppna den, fastän Mia Berini sträckte fram sitt mörka hufvud öfver Hanna och höll på att förgås af nyfikenhet. » Nästa bok. Johanna Andersson! » Lärarinnan kastade en blick öfver boken bort till det tjocka, runda ansiktet. » J a, » sade hon långsamt, » märvärdigt nog så är Hanna, » hon höll upp en stund, » godkänd, » kom det ändtligen. Det lilla hålet, som Hanna hade till mun, vidgades af förvåning, och när Hanna åter satt på sin plats med boken tryckt intill sig, vaggade hon den fram och åter i salig hänryckning. Hon hade fått godkänd, godkänd, hvilken outsäglig lycka! Så kom turen till Mia Berini. » Ja, Mia har slarfvat! » Nu visste Mia allt: underkändt alltså naturligtvis 1 » Fel på fel, » ljöd åter lärarinnans röst. » Jag kan inte förstå, hur man kan lämna fram en sådan skrifning; och så suddigt och plumpigt se ' n! Usch! » Den trötta rösten 1893 hade riktigt arbetat upp sig till extas och ljöd helt gäll och olycksbådande. Men Mia hade handlöst kastat sig öfver pulpeten och grät och snyftade. » Catherine von Cirenstjärna! » Där låg boken med den grefliga kronan. Kronan hade dock ej förmått hjälpa; visserligen var det godkändt, men också icke mer, således samma betyg som den bondska Hanna. Catherine såg på sitt B, såg på sin krona, såg på Hanna med det gränslöst lyckliga ansiktet, och så lade hon in boken i pulpeten med hopknipta läppar. Där kom nu lilla Karins bok, och nu skulle hon få höra sin dom.
Hon gick bort till det höga staketet, vände långsamt och spejade genom skymningen, om någon stod på verandan. Nej, — der fans ingen. Så började hon springa fort för att se hur många gånger hon kunde hinna fram och tillbaka, till dess han kanske skulle komma, — men nej, han var icke der. Klockan hade redan slagit nio för en tio minuter sedan. Han hade dock lofvat henne att komma. Det var icke rätt att bli borta utan att skicka henne återbud. Men när intet återbud hade kommit, så skulle han nog komma sjelf. Hvarje minut blef så outhärdligt lång. Hon gick in för att säga, att hon sjelf drack te i matsalen, och just då sprang hon rakt emot honom. Han kom med hatten i handen och började taga af sig sina handskar. Hon var nära att uppge ett utrop, men hon hejdade sig och räckte honom handen. »Ni skulle egentligen inte alls få något te, då ni låter mig vänta så länge på er», sade hon. I det samma kom jungfrun in och satte tebrickan på det dukade verandabordet. »Nej, jag vet det, jag vet det!» sade Tofte och slog sig ned på en stol, medan Nina började laga i ordning teet. »Men det skall smaka dubbelt så godt nu.» »Ni har väl haft så mycket att göra, eftersom ni kommer så sent», sade Nina bakom teköket. »Nej, uppriktigt sagdt», sade Tofte, »kan jag inte en gång säga något sådant till min ursäkt. Jag har varit hos landshöfdingen.» »Hos landshöfdingen?» »Ja, på bjudning.» »Hvarför stannade ni då inte der?» frågade Nina. »Jag hade ju sagt, att jag skulle komma i qväll», svarade Tofte. »Hvarför gick ni då till landshöfdingen?» frågade Nina och skrattade. »Jo derför — derför —! Ja, jag vill vara alldeles uppriktig! Af ren nyfikenhet. Jag visste, att jag skulle få se en af mina gamla flammor, som var der på besök.» Nina kände ett plötsligt skarpt styng i hjertat, men hon log, när hon räckte honom tekoppen och sade: »Nå, var återseendet tillfredsställande?
Utom fördelen att kunna tvätta ylle utan krympning eller filtning, har denna metod den stora hygieniska fördelen att yllevaror sålunda genom kokning kunna desinficieras, hvilket är af stor vikt, enär annars mycken smitta sprides genom ylle, tvättadt, men ej kokadi. En tvättanstalt med denna metod har sedan en tid varit i gång i Brighton (på södra kusten), en skall inom kort anläggas i London, och ett bolag är under bildande för att sätta i verket en mängd dylika inrättningar, som säkerligen snart skola bli starkt anlitade. * * * Skulle det ej vara skäl att någon kemiskt kunnig och affärsvan person från Sverige reste hit för att taga reda på ofvannämnda metod och sedan föranstalta dylika tvättinrättningar i Sverige? Där tillgång finnes på regnvatten, kan metoden lätt användas, om man inrättar de nämnda, enkla apparaterna för sin pannmur och använder prof. Gamgee ' s såpa, som här finnes till salu för billigt pris. Jag vill blott tillägga för att visa, hur en dylik affär drifves här i England, och hur den bär sig, att » the lady Manageress » vid Brighton Solvo Laundry har en lön af närmare 3, 0 0 0 kronor - och allting fritt. Vid möjligen förekommande förfrågningar skall jag gärna i Iduns spalter stå till tjänst med svar. A. Fl - d B. * Men hvad säga nu våra svenska fruar om att koka ylle och att efter en kvarts timmes kokning finna en tjock yllefilt alldeles som Sen till, att Idun med Modetidning finnes hos alla edra bekanta! Skuggor. Skiss för Idun af Niemand. f ellan granarnas täta grenar glider månens mjölkhvita ljus, det silar sig genom björkarnas luftiga hängen o c h blänker som en sol på reflektionskulans spegelblanka yta. Det smyger sig genom kaprifolierankornas blad och väfver ett fint silhuettmönster på verandans brunbetsade golf; men längre upp, där löfverket är s o m tätast, har det kilat en enda, ensam stråle, hvilken, skarp som en knifsudd, darrar o c h, glänser i det djupaste mörkret.
Af Konungen beror att, efter pröfning, saken, i det skick den blifvit framställd, bifalla, afslå eller uppskjuta. §• r' Rikets Ständers lill Bankens förvaltning utsedde Fullmägtige gifva, till följd af Rikets Ständers meddelade Ordningar, Stadgar och Reglementen, sådana speciela föreskrifter åt de dem underlydande, som af behofvet påkallas; och vare äfven berättigade att, i den man erforderligt finnes, låta genom allmänna Tidningarne meddela underrättelser om hvad till iakttagande föreskrifvet är. B. Banken såsom Depositionsoch Vexlings-anstalt. §. Banken emottager under sin vård de penningar, som derstädes, allmänna och enskilda Verk, Cassör och Bolagsföreningar, äfvensom viss person, till godo, insättas; utbetalar eller ofverförer, på annans räkning, sedan medlen öfver en natt innestått, de andelar deraf, som, genom utställda behöriga invisningar, anordnas, och håller fortgående räkenskap öfver omförmälda på- och afföringar, samt den behållning en hvar, i följd deraf, tillkommer. §. , 3. Alla till Statens allmänna Cassör i och utom hufvudstaden ingående penningar skola, tid efter annan, i stadgad ordning, uti Depositions-Banken insättas, att derstädes för Statens räkning fritt för afgift men utan ränta innestå, tills de för afsedda ändamål behöfva lyftas och användas. §• ^ . :r Depositions-Bankens bevis, att penningar blifvit af en å annans räkning der insatta, skola, uti de allmänna Cassornas och Embets-Verkens räkenskapsredovisning, vid Domstolar, och inför Executorer, fortfarande gälla så* sorn beloppet vore af Insättaren tili Räknings-hafvanden erlagdt; hvaremot qvitto af Depositions-Banken för penningar, dem Räknings-hafvare 12 Bancooch Lag~ Utskottens Betänkande N":o 3, på sin egen räkning insätter för att å beloppet anvisa, är för ingen slags liqvid användbart, samt i hvarje annans hand ogiltigt. §. i5.
I afseende å Vexel-Controlleurs-befattningarne i Stockholm ®ch Götheborg, om indragning hvaraf 1834 års Rikets Ständer i underdånighet anhöllo, har förekommit, att under år 1836, å sagde Titels besparingar, oförändrade arfvoden utgått tili desse tjenstemän, med till - 22 — hopa 2,000 R:dr, samt under år 1837 R:clr 800 till Vexel-Controlleuren i Götheborg, men att, sedan Commerce-Rådet Bergius, som istockholm innehade denna befattning, aflidit, Kongl. Maj:t, uti Nådigt Bref den 5 Maj 1837 stadgat, att den person, som erhöll det efter Bergius lediga Commerce-Råds-Embetet, jemväl borde besörja Vexel-Controlleursfjensten i hufvudstaden, emot ersättning af 400 R:dr till skrifvarhjelp och omkostnader. Enär sålunda de till utgifterne å 2:dra Hufvud-Titeln fastställde anslags-summor blifvit, emot 62, 64 och 65 §§ Regerings-Formen, för livartdera af ifrågavarande två år öfverskridne, samt de under samma år å Titeln uppkomne besparingar, i stället att användas till godtgörande af den förut å Titeln belintelige brist, utgått tili löner och arfvoden ål andra personer, äu sådane, för hvilka Rikets Ständer anvisat denna tillgång, hafva Reyisorerne, enligt 18 § i Inslruclionen af den 27 Februarii 1830, härå skolat fästa Rikets Ständers uppmärksamhet, tillden åtgärd, som i anledning häraf kan finnas lämpelig. 4:o Sedan Herr Kammar-Rätts-Rådet m. m. G. F.
Sedan öfverläggningen ansets härmed slutad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att i afseende å Utsk:ts förev:de hemställan, hvilken icke kunde i dess helhet bifallas, enär densamma stöde i strid mot R. o. Ad:s nyss fattade beslut, hade yrkats dels af Hr Brakel, att R. o. Ad., med afslag å Utsk:ts hemställan, måtte för sin del besluta att nuv:de anslag till exercis med flottans bemanning, 360,000 rdr, skall ökas med det af K. M. äskade belopp, 190,000 rdr årligen, eller till 550,000 rdr, och dels af Frih. af Ugglas, att R. o. Ad., med afslag å Utsk:ts hemställan, skulle besluta, att 360,000 rdr, må ökas med 120,000 rdr årligen eller till 480,000 rdr. Härefter framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till Hr Brakels förslag och sedermera propos. på antagande af Frih. af Ugglas’ förslag, hvilka båda propos:r med blandade ja och nej besvarades; hvarefter och sedan förnyad propos. på bifall till Hr Brakels förslag blifvit framställd samt med ja och nej i blandning besvarad, propos. på antagande af Frih. af Ugglas’ förslag förnyades och besvarades med många ja, blandade med nej; hvaruppå Hr Gr. o. Landtm, förklarade sig nu hafva funnit ja öfvervägande. Utsk:ts hemställanden biföllos. 13:de punkten. Utskds hemställan bifölls, under förbehåll om iakttagande af de förändringar i afseende å summorna, som kunde blifva en följd af R. o. Ad:s vid 4:de punkten fattade beslut. 14:de punkten. Gr. von Rosen: Då jag i förmiddags talade om nödvändigheten att utvidga den mekaniska verkstaden i Carlskrona, 574 jDen 18 April e. m. begick jag ett misstag, ithy att jag egentligen bort göra denna propos. vid denna punkt. DS det är påtagligt att
Säljer man eller utlemnar eljest till annans begagnande veterligen förfalskade lifsmedel; och är vid den förfalskning ämne nyttjadt, som för menniskors lif eller helsa farligt är; dömes till straffarbete från och med två till och med fem är. Får någon af de lifsmedel svår sjukdom eller kroppsskada; då skall till straff-arbete från och med fyra till och med tio år dömas. Ljuter någon deraf döden; varde den brottslige dömd till straff-arbete på lifstid. Bjuder man till annan ut sådane veterligen förfalskade lifsmedel, som ofvan sagda äro; varde, der de ej emottagas, ändå dömd till straff-arbete från och med sex månader till och med två är. Beträdes handlande eller annan, hvilkens yrke är att sälja eller bereda lifsmedel, med brott, som i denna § sägs, miste han ock den näringsrätt. t Begår någon sådant brott, hvarom denna § handlar, i uppsåt att annan till lif eller helsa skada; dömes för förgiftning, efter thy derom är stadgadt. § 26. Säljer man eller utlemnar eljest till annans begagnande, eller bjuder man till annan ut veterligen förfalskade läkemedel, de der för Lag-Utskottets Betänkande Jt? 40. 43 menniskors lif eller helsa farliga är o; vare lag somför hvarje fall i 25 §. sägs. § 27. Huru den straffas skall, som svikligen tager något från barn under tolf år, eller från afvita; som, i uppsåt att något dermed stg tillegna, lägger märke å det, som hörer annan till, eller utplånar annans märke; som svikligen tager högre tull eller skatt, än påbudet är; som drager under sig kronans ingäld; som försnillar tull eller andra allmänna afgift er; eller som emot sina borgenärer brukar svek eller list; — derom är särskildt stadgadt. § 28. Tillvällar sig någon svikligen, i uppsåt alt skada göra eller fördel sig eller annan bereda, utöfning af embete eller tjenst; dömes till straff-arbete från och med sex månader till och med tre år. § 29.
653 Hvarpet äter skall, i anseende till dess belägenhet5 längre ned i Ån, midt emot Stadens stora Sjötull, i betydlig män hindra de trafiquerande; hvadan ock Stadens Auetoriteter varit nödsakade nedlägga detsamma, för att leanna utrymme för de till Skeppning ämnade Bjälkflottorne, som skola passera Ån, och för att förekomma uppehåll, vid Fartygs och LastÅPråmars framfart; Förmodande Herrar EckhojJ och Goransson, det Riksens Höglofi. Ständer, i betraktande af alla dessa omständigheter , skola finna ifrågavarande Fiske för Stadens Handel och Sjöfart alldeles oumbärligt, samt förthy det sökte Skatteköpet derå medgifva. I afseende åter i Sätra Stigs och Testebo Kronofiske, som jemväl blifvit till Staden utarrenderat, för 5o R:dr i Contant, jemte ij Tunna saltad Sik årligen, hafva Herrar EckhojJ och Göransson förmält, att dispositionsrätten deröfver skulle vara Staden till stor nytta, heldst Staden, i Testebo Ström eger en större Skattlagd Qvarn, jemte flere betydliga Vattenverk; men som detta Fiske ej medförcr samma olägenheter för Staden, sorn det i Gafle An varandet 654 Stats-Utskottets Betänkanden. har frågan om Skattelösen deraf blifvit öfverlemnad till det afseende, Stadens nu afgifne behof, samt fördelen för Staten att af samma Fiske ega en årlig och säker inkomst, finnes förtjena.
Tänk blott hvad det är värdt för henne, att slippa stiga upp på bestäm dt klockslag, att komma och gå, när hon själf vill, med få ord sagdt, att få äga och rå sig själf, om ock blott en helt kort tid. 1898 Ljusa, vårliga sångarleder, svenska kvinnor då hälsa Eder! Sist — välkomne till hemmets värld efter däjelig sångarfärd! En suensh kvinna. Har hon dessutom tillfälle att under sin fritid komma bort från staden, ut till landet, till sol och ljus, skog och sjö, så har hon samlat ett kapital af kraft och hälsa till vinterns arbete, hvilket kommer såväl henne själf som kanske i lika hög grad hennes principal till godo. Arbetsgifvarne invända kanske här, att de unga damerna nog ej vilja försaka sin lön under denna fritid, och att de j u ej kunna gifva dem lön, då de ej utföra nå- got arbete, men i så fall ber j a g att få framställa ett par frågor. Om under vintern, då brådskan är som störst, arbetet måste fortgå långt öfver den fastställda tiden, bruka edra fröknar göra invändningar eller stanna de ej troget på sin post till sent inpå kvällen? Och brukar ni då gifva dem särskild ersättning härför? Jag betviflar att svaret på dessa frågor skall utfalla annat än till biträdenas förmån och ber i så fall, att det nu måtte räknas dem till godo. Dessutom behöfver nog ej någon brist i arbetet uppstå, ty säkerligen åtager sig nå- gon kamrat den ledigas arbete mot det att hon i utbyte sedan öfvertager hennes. Och så till sist ännu en uppmaning! Om ni beslutar er för att bevilja edra biträden en tids ledighet, så underrätta i tid om när densamma är att påräkna. Skola de begifva sig ut någonstädes, hinna de då ordna och styra för sig och behöfva ej använda några af de dyrbara fridagarna härtill. Och dessutom är j u också förglädjen störst. När jag sänder dessa rader till ldun, vet jag väl att de måhända ej alltid komma inför herrar principalers och affärsmäns ögon, men jag vet bestämdt, att deras fruar och döttrar läsa i allmänhet den, och det är därför till dessa jag vädjar.
Stadfästade såsom gagneliga och svarande mot det ändamål man deraf väntat, och de försök, som åren 1731 och 1734 inför Rikets då församlade Siänders peputerade anställdes med Dykeriklockan och de så kallade luft kantinerne bidrogo icke i ringa mån att stadga en god opinion om inrättningen. Pen sednaste oc t roijen härleder sig från år 1803 och beviljades på 25 år. sedan Oommiterade till förvaltning af Örlogsflottans årender, varit hörde och vitsordat ej mindre Dykeri-Societetens fortjenster, än sjelfva inrättningens nytta för Staten saint för handeln och och Sjöfarten. I sitt närvarande skick starden samma speciel! under Konungens General-Adjutant för Flortorna och generelt under Förvaltningen, af Sjö§rcnderna. Dessutom tillhörde t Konungens Befallningshafvande o?h Magistraterne i städerna att öfver Compagnie! hafva tillsyn; äfvensom närmaste Tullkammare skall yid alla bergningar controHera det sammas åtgärder. Man bör således svårligen kunna förmoda, att DyketiCompagniet, mot hvilket man, icke hört anföras några på bestämda facta. grundade förbrytelser, skulle straff, löst kunng undgå alla dessa, autoriteters vaksamhet, och genom arbitraira handlingar rikta sig på olyckligas bekostnad. 1 det man ifrar emot Dykeriet, förblandar man detsammas rättighet på bergningslön med Den 17 Fehruarti. 457 den fordna strandrätfen, då det likväl är sjelfva denna barbariska rätt, soni blifvit upphäf-^ yen och kraftlös gjord, genom tillvarelsen af en Corporation, sorn sedan den bergat skepp elley gods, tager det satpma i sitt hägn, och under högre authoritet än sin egen, derföre är ansvarig. Denna Corporation må bestå af enskildt® män, eller Statens Embetsman, då den samma står under lagar och reglementarista förmer, blir förhållandet till dom, som få röna detsammas åtgärd, af enahanda beskaffenhet.