Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta betänk, är äter ett bevis på huru man, på begäran af allmogen eller riksdagsmän i orien, utan någon föreg:de undersökning, framställer und. önskningar till K. M., hvilka äro föga grundade på verkliga behof och förhållanden. Den ifrågavar. forslingssky Idigheten ar långt ifrån att vara ett främmande onus för räntegifvarne i Vesterbotten och de öfriga norra länen. Den är egentligen en lindring uti deras forslingsbesvär; ty derigenom alt de få upplägga sin räntespanmå! i socknarnes kronoboda!-, för att sedermera med vinterföre forsla den till Lappska presterskapet, slippa de den vida svårare transporten till Kronans spanmålslnagazin. Kronomagazinernes aflägsenhet ålder så stor, att, ifall de, likasom andra läns innevånare, ' nödgades forsla sin säd till dessa magazin, räntegifvarne säkert kommo att mer besvära sig deröfver, än öfver nu var. förhållande. Med Hr von Hartmansdorff instämmer jag för öfrigt deruti, att om 11. St. skulle bifalla ersättning för forslingen från kronobbden inom socknen till Lappska gränsen, emot hvilken lindring i hemmansägarnes åligganden jag visserligen ej vill göra någon framställning, mäste jag bestrida ersättningens utbetalande från Lappmarks eeclesiastikfond, hvaremot StatsUlsk. i sådant fall måste dertill anvisa ett förslags-nnslag lill K. Jag förenar mig i anhållan om återremiss. Hr von Troil, Emil: Den siste värde talaren tyckes mig icke vara synnerligen bekant med local-förhållandena i Vesterbotten, då han yttrat, alt det vore en fördel för allmogen derstädes att få lägga in den för Lappska presterskapet bestämda spanmälen i kronobodarna, för att sedan nied vinterföre transportera den till Lappska gränsen. Jag får då underrätta Frihtn, att det högst sällan inträffar, att det ej är vinterföre, då spanmålen lemnäs, och att det således vanligen vore mycket gennie att genast föra den till Lappmarken.
Efter öfvervägande häraf, och ehuru, vid sednaele revision öfver låne-kontoO s ' ret, frågan om tillsättande af en kanslist derstädes blifvit betraktad såsom varande för låne-kontoret af mycken vigt, har Utskottet likväl, då förevarande förslag vid flera förutgångne riksmöten dels hos Utskottet fått förfalla, och dels blifvit af Rikets Ständer underkändt, desto mindre funnit sig böra understödja den derom nu gjorda framställning, som densamma blifvit af Bankofullmäktige afstyrkt, samt Utskottet dessutom ofördröjligen kommer alt, efter genomgåendet af låne-kontorets inom linien förda fordringar, för Rikets Ständer föreslå afskrifning af alla så beskaffade lån, för hvilka någon vidare godtgörelse icke kan vara att förvänta, hvarigenom, till lättnad för ombudsmannen, göromålen med utsökning och bevakning af dylika lån blifva väsendtligen förminskade; vid hvilket förhållande Utskottet skolat hos Rikets Ständer afstyrka bifall till Johannes Nilssons ifrågavarande motion.. Stockholm den 7 Augusti 1851. Reservationer af Herr Rosenblad, B. E., och Herr L. Bergman. Banko-Utskottet* Vtlåtande,±Ku> 73, 5 K N: o 73. Ank. till Exp.-Utsk. d. 12 Äng. 1851, kl. 2 e." m. Utlåtande, i anledning af väckt fråga om anställande af en Kassir vid Låne-kontoret i Götheborg.
Antalet af de å landet tillåtna krogar, gästgifverieme inberäknade, är 35, hvaraf dock g äro anlagde för bruks och större herrgårdars behof. Dels på skall, dels i varggårdar och dels, samt förnämligast, emot stadgade penningebelöningar äro under dessa 5 år, i Länet dödade 107 vargar, 58 vargloar och 1,297 räfvar. — I städerne Upsala och Enköping, vid Söderforss bruk samt i Tierps, Wendels, Wiksta och Elfkarleby socknar äro Sparbanker inrättade. Brandstods-föreningar äro redan distriktvis ingångna och af Eders Kongl. Maj:t i nåder stadfästade. Nu mera hafva Länets invånare å landet förklarat sig böjde, att antaga ett dem af Eders Kongl. Majrts Befallningshafvande meddeladl förslag till en gemensam Brandstods-inrättning för fast och lös egendom, hvilket på Eders Kongl. Maj:ts nådiga pröfning beror. Länets Landthushållningssällskap har fortsatt sin verksamhet, årligen utdelat en mängd belöningar, i synnerhet för trädplanteringar, sommartiderne anställt talrikt bevistade mölen, hufvudsakligen i ändamål att genom offentliga belöningar uppmuntra till plogens allmännare och ändamålsenliga begagnande, införskrifvit frösäd från Finland och foderväxtfrön från Holland och Tyskland, samt sökt att på allt möjligt sätt uppmuntra klöfverodlingen och en förbättrad ladugårdsskötsel m. m., hvarjemte Agronomen Johnson, på Sällskapets kallelse och lill en del äfven på dess bekostnad, besökt Länet och på flera ställen gått invånarne tillhanda med råd och upplysningar i jordbruket. Femårs-Berättelsc för Upsala Lån, 3 18 Staden Upsala hade vid 1843 års sint en folkmängd af: Mantalsskrifne Män „ Qvinnor Manlalsfrie Män . „ Qvinnor .
Dessa omständigheter syntes tillräckligt ådagalägga olämpligheten af pensionsväsendets nyssnämnda inrättning samt behofvet af en annorlunda beskaffad orga - MO nisation, äfvensom föranleda till den slutsats, att arméens pensionsväsende icke kan blifva ändamålsenligt ordnadt med mindre än att det helt och hållet öfverlemnas åt staten, som sålunda borde öfvertaga arméens pensionskassa, men deremot ock ensam besörja pensioneringen. Om tillika den nu befintliga olikheten i grunderna och vilkoren för pensions åtnjutande alhjelptes, skulle utan tvifvel pensioneringen mera motsvara sitt ändamål och jemväl i afseende på underhållet blifva för staten mindre betungande. För verkställandet på en gång af en så omfattande reglering af pensions väsendet, att den i allo tillfredsställde fordringarne från det allmännas sida, kunde visserligen möta åtskilliga hinder, hvilkas undanrödjande tilläfventyrs vore förenade med stora svårigheter; men genom vidtagande af tjenliga förberedande åtgärder, skulle dessa svårigheter kunna aflägsnas och så mycket snarare beredas möjlighet att fullständigt vinna det åsyftade ändamålet. I betraktande af allt detta anhöllo Rikets Ständer i underdånighet, det Eders Kongl. Majit täcktes vidtaga de åtgärder, som funnes lämpliga till förberedande af en sådan reglering af pensionsväsendet för arméen, att hela pensioneringen måtte kunna af staten ötvertagas samt till åstadkommande af mera enhet i grunderna oell vilkoren för pensioneringen jemte nödig enkelhet i förvaltningen, äfvensom att nådigt förslag till en dylik reglerings verkställande måtte till blifvande Ständer varda öfverlemnadt. Sedan Eders Kongl.
Så snart han nemi. är ledamot af Statsrådet, behöfver man icke särskildt kalla honom: den embetsman, som i commandomål Konungen råd gifver. Jag anhåller således, i fall R. o. Ad. skulle anse denna anmärkning grundad, att Ståndet ville för dess gemensamma tanka förklara, att orden: "eller den embetsman, som i commandomål Konungen råd gifvit,” skola utgå. Hr Dalman: Det är visserligen sannt, att R. o. Ad. beslutat, att departementscheferna för Armeen och Flottan tillika skola vara Konungens rådgifvare i commandomål. Men det torde vara ett förbiseende vid redactionen af i5 § (hvaremot jag jemväl reserverat mig), att R. o. Ad. icke tänkt sig den händelse, att dessa Krigsministrar kunde va - Den g October e. m. ra bemma i landet, under det Konungen ar stadd på resor. Hvart helst Konungen vistas, är han icke dessmiudre högste befäl liafvaren lör Krigsmagten och måste således alltid hafva en gen.adjutant med sig, utan alt denna derföre alltid behöfver vara ledamot af Statsrådet. Vid ett sådant förhållande, och dä jag ämnar i Constit.Utsk. väcka en särskild motion derom', att Konungen, då han ej sjelf förer riksstyrelsen, må äga att förordna en särskild rådgifvare i commandomål, kan jag icke gå in på, att det uteslutande må äga rum, som Gr. Gyldenstolpe föreslagit. Gr. Gyldenstolpe: Jag vill icke vara envis, emedan jag anser saken af ringa vigt; men jag anhåller att få fasta uppmärksamheten derpå, huruvida det är consequent att icke vidtaga en redaclionsförändring, i förhoppning, att Constit.Utsk. skall bifalla en ännu icke väckt motion. Jag vet icke, hvad utgång Hr Dalmans motion kan innehålla i Constit.Utsk.; men då R. o. Ad. förklarat sig anse, att den, som Konungen råd gifver i commandomål , skall vara ledamot i Statsrådet, linner jag, att dessa båda benämningar:
N:o 224, med förslag till de 2:ne sista afdelningarne af det Reglemente, som före denna riksdags slut skall för Riksg.kontoret utfärdas, biföll R. o. Ad. de i Mem:t föreslagne reglementsparagrafer, äfvensom förslaget till aflöningsstat för Riksg.kontorets embetsoch tjenstemän samt vaktbetjening. Föredrogs och bifölls StatsUtsk:ts den 27 dennes bordlagde Mern. N:o 225, med förslag till reglementariska stadganden ang:de några, vid upgörandet af förslaget till Riksg.kontorets Reglemente af R. St:r icke slutligen behandlade ämnen. 380 Den 28 Oktober. Vid föredragning af StatsUtslcts den 27 dennes bordlagde Mern. N:o 220, med förslag till pensionsstat vid Riksg.kontoret, äfvensom expektansstat vid f. d. General-assistanskontoret, biföll R. o. Ad. Utsk:ts hemställan och godkände de ifrågav:de staterne. Föredrogs och bifölls StatsUtskts den 27 dennes bordlagde Mern. N:o 227, angide öfverlemnande till K. M:t af det nya Reglementet för Riksg.kontoret. Föredrogs och bifölls Sammans. Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.Utsk:ts den 27 dennes bordlagde Mern. N:o 45, ang:de särskildt arfvode åt Utsk:ts Sekreterare. Föredrogs och lades till handlingarne BankoUtsk-.ts den 27 éennes bordlagde Mern. N:o 5 2, i ani. af återremiss å Mern:! Föredrogos och biföllos Exped.Utskrts den 27 dennes bordlagde Mern.:
St. framlägga, hvad som utgör statens behof, och alt, sedan dessa äro pröfvade och godkända, det tillhör Bevilln.Ulsk. att utfinna de medel, hvarigenom behofven kunna fyllas. Jag för min del vågar derföre anhålla, att It. o. Ad. såsom sin gemensamma tanke i afseende på nu förevar, punkt må godkänna en redactionsförändring, som jag önskar få framdeles uppgöra, i händelse någon vill understödja min tanke, att icke, såsom Utsk. föreslagit, Statsoch Bevilln.Utskrn må sammanblandas. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Jag erkänner riktigheten af den grundsats, Constit.Utsk, följt, då det ansett de göromål, som åligga Bevilln.-och StatsUtskm, böra lämpligast sammanföras under ett Utskts gemensamma behandling; men deremot befarar jag, att denna grundsats i verkställigheten möter alltför stora hinder, för att kunna antagas. Åtminstone skulle det icke leda till riksdagarnas förkortande, utan till deras förlängande. Jag har haft äran vara ledamot af StatsUtsk. och derigenom erfarit, huru Strängt sysselsatt detta Utsk. är och måste vara, om det skall medhinna sina göromål, så att icke riksdagarna förlängas blott för deras skull; och likväl äro de icke så minutiösa, som åtskilliga delar af Bevilln.Utskrs ärender. De sednare fordra just för denna egenskap mycken tid, och vi finna vid denna riksdag, att ehuru särskilda Statsoch Bevilln. Utsk. funnits, blifver riksdagen förlängd derföre, att Bevilln.Ulsk. ännu icke medhunnit sina arbeten. Jag får således för min del vördsamt tillstyrka, att R. o. Ad. måtte såsom sin gemensamma tanke i denna fråga förklara, alt Ståndet anser ett särskildt Bevilln.Ulsk. hädanefter såsom hittills behöflig t.
Och jag förde eder uti de Amoreers land, som bodde på hinsidon Jordan; och då de stridde emot eder, gaf jag dem i edra händer, så att I besågen deras land, och förgjorden dem för eder. Då reste sig upp Balak, Zipors son, de Moabiters Konung, och stridde emot Israel, och han sände bort, och lät kalla Bileam, Beors son, att han skulle förbanna eder. Men jag ville intet höra honom, och han välsignade eder; och jag frälste eder utu hans händer. Och då I gingen öfver Jordan, och kommen till Jericho, stridde Jericho inbyggare emot eder, de Amoreer, Phereseer, Cananeer, Hetheer, Girgaseer, Heveer och Jebuseer; men jag gaf dem i edra händer; Och sände getingar framför eder, de drefvo dem ut för eder, de två Amoreers Konungar; icke genom ditt svärd eller genom din båga; Och gaf eder ett land, der I intet på arbetat haden, och städer, som I intet uppbyggt haden; att I skullen bo deruti, och skullen äta af vingårdar, och oljoberg, som I intet planterat haden. Så frukter nu Herran, och tjener honom troliga och rättsinneliga; och låter fara de gudar, som edra fäder tjent hafva på hinsidon älfven, och i Egypten; och tjener Herranom. Tycker eder icke godt vara, att I tjenen Herranom, så utväljer eder i dag hvem I tjena viljen; antingen den Gud, som edre fäder tjent hafva på hinsidon älfvena, eller de Amoreers gudar, i hvilkas land I bon; men jag och mitt hus vilje tjena Herranom. Då svarade folket, och sade: Bort det, att vi skulle öfvergifva Herran, och tjena andra gudar; Ty Herren vår Gud hafver fört oss och våra fäder utur Egypti land, utu träldomens hus; och hafver för vår ögon gjort så stor tecken, och bevarat oss på hela vägenom, som vi dragit hafve; och ibland alla de folk, genom hvilka vi gångne äre.
Albert hade också tänkt mycket öfver kärleken, och gjort sig upp idealer, men det praktiska återstod för honom ännu. Han hade ej, såsom Alexis, alchymistiskt gått tillväga; han hade väl funnit, att kärleken var en ädelsten, men var nöjd med den sådan den var, och brydde sig ej om att krossa den, för att experimentera om den, försatt med andra ämnen, kunde blifva guld. Alexis hade, om jag så får säga, kärlek till kärleken, men Albert hade blott en enkel kärlek till de föremål, som kommo inom hans känslas orbita och slogo an på honom. Men tillbaka till frökenkammaren. Der sitta ännu de unga damerna och filosofera öfver hvarandras öden. «Du kan vara fullt öfvertygad,» säger Celestine, «att Alexis’ hjerta är fritt. Jag kan bestämdt försäkra det, emedan Albert för mig temligen utförligt omtalat hans lefnadsomständigheter, och de låta åtminstone ej förmoda något annat.» – «Ja, fri är han, och fri skall han förblifva,» svarade Nanna långsamt. «Den som tillhör verlden, kan icke tillhöra en qvinna.» – «Hvarföre kan han ej tillhöra begge?» fortfor Celestine. «Jag älskar Albert såsom månen älskar jorden. Det är omkring honom jag har min bana – han har sin omkring solen. Och hvarföre skulle han icke kunna älska mig lika varmt, fastän han känner sin högre kallelse? Vi störta ju dock en gång begge i solen!» – «Du svärmar. Det förstår icke jag. Jag blott känner, att jag skulle vara mycket olycklig, om jag ej kunde vara öfvertygad, att jag vore den enda, som fyllde Alexis’ hjerta.» «Behagar fröknarne stiga ner och spisa?» gnällde en frökenpigeröst genom den öppnade dörren, och dermed var det slut på allt filosoferande. Smaklig måltid, mitt herrskap! Stackars Nanna, så gerna hon skulle hafva velat slippa att gå ned till bordet; men då hade hon återigen fått höra modrens förmaning att ej ha några kapriser m. m. Vi göra ett hopp öfver middagen, och börja vid dess slut. Se der, hur betjenten går omkring och fyller i glasen. Stackars Nanna, hon har nästan ingenting ätit, och ingenting kan hon dricka heller.
Herr Santesson: Med Herr Falkman in stämmer jag deruti, att tryckning af Rikets Ständers Revisorers och Justitim-Ombudsmannens förut tryckte Berättelser uti Bihanget till Riks-Ståndens Protocoll är öfverflödig, och jag hemställer, om ick Justitise-Ombudsmannens sist afgifna, ännu otryckta Embets Berättelse bör serskildt tryckas, på det att den ensam ej må föranleda andra Samlingen nf nämnde Bihang. Återremitterades, jemte de vid Betänkandet gjorde tillägg och erinringar, till Expeditions Utskottet. a3| l’rot, Ut dr. d. g Dec. mg. ■ S. D. Herr Langenbergs på bordet ingda Memorial, angående Gesäller! ställande under Tjenstehjons-Stadgan eller annan motsvarande Författning, remitterades till Lagoch Allmänna Besvärs-och Oeconomie-Utskotten. S. D. Upplästes och biföllos följande från 'Allmänna Besvärsoch Oeconomie-UtskoUet afgifne Memorial: 1:0 Om tillstånd att utöfver hvad Riksdags. Ordningen föreskrifver, antaga 4 Cancellister, med lika många arfvoden, och 5t0 Angående hemställan, om icke RiksStåndens Cancellier måtte åläggas, att då ett mål till tvänne eller flere Utskott remitteras, till hvartdera af dessa Utskott aflemna ett tryckt eller skrifvet exemplar af den handling, hvars Remiss åberopas. S. D. Upplästes och biföllos följande från Expeditions.Utskottet den 27 sisth November afgifne Memorial: 1:0 Angående tillstånd att, utöfver hvad Riksdaga-Ordningen innehåller, antaga en Csn - T reit, Ut dr. d. s JDec. 1X2 g. cellist med arfvode från antagnings - da« gen, och y 3:0 I anledning af Herr id. von Hartmans. dorjfs Motion om en snmmarisk sammanfattning af innehållet vid slutet af hvar. je utaf Utskottens Betänkande:), S.
19 att den, som ville bedrifva ifrågavarande handel, borde vara försedd med bevis från inköps-orten derom, att saltet vore vederbörligen införtulladt. Ehuru Utskottet fullkomligt delar motionärens åsigt, att salt utgör en af de väsentligaste bland menniskans lifsförnödenheter, och att all möjlig lättnad för denna varas erhållande således bör beredas, anser dock Utskottet, att detta ändamål fullkomligt ernås, derest den af Utskottet tillstyrkta frihet att idka handel ä landet skulle vinna bifall, hvadan Utskottet, jemväl med hänsigt dertill, att om ifrågavarande förslag bifölles, detsamma skulle komma att ingripa i de till handelns utöfning lagligen berättigades rätt, vördsamligen föreslår, att Tobias Linds motion ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Sedan Utskottet nu afgifvit yttrande i anledning af de genom särskilda motioner väckta förslag till ändringar i Ilandels-Ordningen, får Utskottet vördsamt hemställa, att Rikets Ständer måtte uti skrifvelse hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes i Nåder, efter pröfning af de ändringar i Handels-Ordningen, som nu föreslagits, låta uti en enda författning sammanföra de stadganden. som i ämnet blifva gällande. Hvad slutligen vidkommer Herr Lundhs förslag, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om nedsättande af en kommitté, för att verkställa revision af Ilandels-Ordningen, så och då några giltiga skäl för en sådan framställning icke blifvit af motionären anförda, finner Utskottet sig böra hemställa, att samma förslag icke må till någon åtgärd föranleda. Stockholm den 26 Juni 1857. Reservationer anmäldes: Urno mot Utskottets beslut i fråga om ändring i Ilandels-Ordningens 6 §:s Usta mom. a) af Herr Thomée, som yttrade: ”Emot Utskottets beslut att lemna utan afseende väckta motioner, som afse att alla lofligen införda utländska varor finge af landt-handlande försäljas, får jag afgifva min reservation.
Dock hade han det föga bättre i sitt hem än ett djur i sin håla. Då nu han, som hittills alltid smugit omkring ensam, fick lust att söka Jofrids sällskap, betydde detta helt visst, att han gärna velat hafva henne till käresta och brud. Jofrid väntade ock dagligen, att han skulle tala vid hennes far eller vid henne själf om saken. Men Tönne var ej i stånd härtill. Det märktes på honom, att han var af trälaätt. Tankarna, som funnos i hans hufvud, rörde sig långsamt som solen, då hon färdas öfver himlen. Och svårare var det för honom att forma dessa tankar till sammanhängande tal än för en smed att smida ett armband af rullande sandkorn. En dag förde Tönne Jofrid hän till en af de klyftor, hvarest han hade dolt sitt timmer. Han ref undan grenarna och mossan och visade henne de afhuggna stockarna. »Mor skulle haft det,» sade han. Han såg förväntningsfullt på Jofrid. »Detta skulle ha blifvit mors stuga,» upprepade han. Märkvärdigt sen var denna ungmö att fatta en ungersvens tankar. Då han visade henne mors stockar, så borde hon väl förstå, men hon förstod ej. Då beslöt han att än ytterligare förklara sin mening. Ett par dagar efteråt började han släpa upp stockarna till platsen mellan kumlen, där han första gången sett Jofrid. Hon kom som vanligt vägen fram och såg honom arbeta. Dock gick hon vidare utan att säga något. Sedan de blifvit vänner, hade hon ofta gifvit honom ett godt handtag, men med detta tunga arbete tycktes hon ej vilja hjälpa honom. Tönne tyckte dock, att hon bort kunna förstå, att det nu var hennes stuga, som han ämnade timra. Hon förstod det fullväl, men hon hade ingen lust att skänka bort sig åt en sådan man som Tönne. Hon ville hafva en stark och frisk man. Det tycktes henne bli dålig utkomst att gifta sig med en, som var svag och klent begåfvad. Dock var det mycket, som drog henne till denne tyste, blyge man. Tänk dock, att han sträfvat så mycket för att glädja sin mor och ej fått njuta lyckan att bli färdig i tid. Hon kunde vilja gråta för hans skull. Och nu byggde han stugan, just där han sett henne dansa. Det fanns ett godt hjärtelag hos honom.
2öi figge under el hardt luftstrekjorden är mera tungbrukad, fordrar mera körning - mera dikningan i Södra Länder. Jordbrukets söner «ro fätäligare. Wi åge en instränktare tid dtrkil under kdrrta sömmarmänadcr, och under säMMa tidflifte Mäste Jordbrukaren iste allenast besörja all stängselstyldighet kring spridda och widsträckta ägoralla Husbyggnader, en insamling af foder för ätta Manader ät kreaturen, jämte Hela sil jordbruks - arbete; hans tid medtägeS dessutom til hällstjutsallmänna byggnader, Bätsmans-och Soldat-stjutscr, Skallgängar, Stadsfotor, Kyrkors och Prestegärdars - Soldat - och Ryttaretorps byggnader - til UNdcrhällLnde af allmänna LaNdsivägar och Bro^rsamt til Kungsgårdsoch Herrcgärds-dagswerkenS 154 ,226 rttgörande. Desin otaliga tryckande beswar medtaga tiden, utarma Jordbrukare och hafwa den bedröfliga werkan, at Jordbrukets söner ärligen til et stort antal lemna sit dyrbara yrke och göra utflyttningar, at åkern, illa stött, ger misiiväxt, at således Sädesbrist upkommer och Riket utmattas genom Spannmåls införskrifning. Detta onda stall ofelbart med tyngderna ökas, om man tager Jordbrukaren fran plogen til Salpettersiuderi - pannan, häldst den tid, Lä hwar stund är dyrbar. Swensta Allmogen frän vomaläors lil denna tid tilstrifwer Regeringarna misiwäxt, hunger och dyra tider. Det sanna eller osanna i denna allmänna tanka undersöker jag ej, men jag tror, at wisa Lagar, wisa anstallter förekomma dem, och at gansta sällan misiwäxter genom den Högstes straffdomar inträffa, utan at de ligga r oförmögenhet hos Jordbrukaren, ritt tunga beskattningar och deruti at deras lid medtages til andra a beten.
Frölichs motion, och tror, att Hr Frih. o. Landtm., med stöd af grundlag och gammal praxis, mycket viii kan lägga hinder för Frih. Cederströms förslag, och till R. o. Ad. framställa den propos. att alla de motioner, som tillhöra StatsUtsk., måtte först få föredragas till remiss, så att man i denna del må komma till det resultat, som med så mycket skäl här blifvit yrkadt. En annan fråga är, huruvida R. o. Ad. skulle vilja inbjuda MedStånden att deltaga deruti; detta är en motion , som kan läggas på bordet, men icke den förut omtvistade. Gr. Frölich: Många ledamöter hafva nu åter upptagit och understöd t det förslag jag gjorde. Men jag vill inskränka mig till den förklaring, i afseende på mitt återtagande, att jag alltid skall anse mig skyldig, när jag gör ett förslag, sådant som delta, hvilket icke till sin natur är en motion, att låta det falla, så snart jag finner, att ledamöterne inom Huset icke deruti instämma. Jag vet visserligen att värdera den ihärdighet, hvarmed andra ledamöter stundom vidhålla sina förslag, äfven om de äro alldeles ensamme derom; men jag vill icke göra mig saker till att med en sådan ihärdighet upptaga R. o. Ad:s tid. När likväl detta förslag blifvit af andra ledamöter upptaget och i riktig dager framstäldt, såsom endast rörande föredragningen inom detta Stånd; så hoppas jag, att Hr Frih. och Landtm, åt detta ärende egnar den uppmärksamhet, att vi få propos. derom, och jag anser mig af mitt återtagande icke förhindrad att nu uti förslaget instämma. Hr. Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg öfverläggningen fulländad. Ropades ja. 3a Den ii Mars f. m. Hr Frih. Lnndtm. tillkännagaf, att plenum kl. 6 p3 eftermiddagen komme att fortsättas. Hr F l ili. o. Landtm, yttrade alt, då, såsom han hade uppfattat Gr.