Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Med anledning af Rikets Ständers, vid flera riksmöten gjorda, underdåniga framställningar om .ordnande af städernas inqvarterings-besvär enligt den allmänna grundsats, att kostnaden för garnisons-truppers inqvartering borde drabba Stats-verket, ocb endast förbindelsen att förse befäl och manskap med så kallad servis, eller sängar, sängkläder, ved oeh ljus m. m., tills vidare fortfarande åligga städerna, samt, efter det Kongl. Maj:t den 1 Maj 1820 ocb den 23 April 1836 i nåder uppdragit åt en särskild kommitté att utarbeta förslag till ny inqvarterings-ordning för Stockholms stad, hvarest högre hyror och öfriga lokala förhållanden gjorde förändrade föreskrifter nödiga, och desse , kommitterade i underdånighet afgifvit ett dylikt förslag jemte särskildt betänkande, hvaruti såsom allmän grund antagits, att inqvarterings-rätt af staden tillkomme blott garnisonen, af hvilken vakt ocb vård inom hufvudstaden besörjdes och hvartill hänfördes de 3:ne Lif-Gardes-regemenlerne samt Svea Artilleri-regemente ocb stadens Militär-korps, hvarförutan kommitterade i underdånighet hemställt, dels alternativt, att, intilldess annorlunda förordnades, inqvartering af staden skulle tillkomma jemväl andra derstädes förlagda, garnisonen ej'tillhörande korpser eller stater, hvilket dock inqvarteringskommissionen och inqvarterings-gifvarne, uti afgifne yttranden, bestridt, dels ock alt Svéa Artilleri-regemente måtte, likasom öfrige garnisons-regementen, erhålla kaserner på Statsverkets bekostnad, samt inqvarterings-gifvarne befrias från en dem ålagd ökad inqvarterings-ersättning till berörda regemente, hade Kongl. Maj:t vid 1840 och 1841 årens riksdag, enär antagandet af förenämnda förslag skulle lör Stats-verket medföra nya utgifter dels för anskaffande af kasern åt Svea Artilleri-regemente, dels för underhåll af så väl densamma som gardes-regementernas kaserner, dels ock för den till åtskilliga, garnisonen icke tillhörande, inom hufvudstaden förlagde korpser och stater utgående kontanta inqvartering, från utgörande hvaraf staden ansågs böra befrias, i nåder öfverlemnat delta ärende till pröfning af llikets Ständer, i sammanhang med förslag till ny inqvarterings-ordning för städerne utom Stockholm.
Enär kopparmyntet icke innebär motsvarande valuta, utan måste anses såsom skiljemynt, vare ingen pligtig att i liqvid emottaga mera än En Daler i kopparmynt 8 §. Enär den nya mynt-enheten, daler, motsvarar 40 skillingar Ranko, efter hittills brukliga räknesätt, kommer Rikets Ständers Rank att fortfarande i liqvid emottaga dess sedlar, utställda å Riksdaler Ranko, efter en bestämd kurs af 40 skillingar r
Jag ser icke hvad som skulle hindra någon att utgifva en förbindelse till banken eller hvem som helst alt betala årligen ränta till vida högre belopp än lagen bestämmer och således ett motsvarande mindre capital, såvida dervid iakttages detsamma, som i banken är föreski ifvet, att nemi. ändå icke den föreskrift, som lagen innehåller om räntas tagande, öfverträdes. Det ar förut hevist, att banken icke äger större utan tvertom tager mindre ränta, än gemenligen någon annan, och således kan jag icke förstå, huru man kan på något vis betvifla, att banken äger rättighet fordra och domstolen rättighet att bevilja en sådan förnyelse af inteckn:n, som detta belänk. förutsätter. Hr von Troil: Jag vill såvida medgifva hvad Frih. Cederström anfört, att jag ingalunda kan påstå, att BancoUtsk:s förslag är synnerligen väl redigeradt. Det hade visserligen varit rättare, 0111 del stått jemte ränta enligt skuldsedelns ordalydelse. Men jag fäster ånyo uppmärksamheten derpå, alt inteckn:n icke egentligen angår terminerna för afbetalningen. Tnteckntn bestämmer huru stort hypothek, som får tillgripas, för alt, i blist af annan betalning, godtgöra skulden, sedan den är förfallen. Förfallo-terminerne åter bestämmas af sjelfva skuldsedeln, hvilken vid inteckn:ns förnyande blir oförändrad, sådan den förut varit. Hr R osen blad: Det af Hr Ribbing anförda exempel visar, att Hr Ribbing, likasom ©tvifvelaktigt Utsk., då det redigerat detta utlåt., alldeles misstagit sig om hvad verkligen banken i sina förbindelser låtit förskrifva sig af gäfdenärerna, enär Utsk., likasom Hr Ribbing, kallat för ränla hela den afbetalning af 6 proc. å primitiva beloppet, hvartill gäldenärerne förskrifvit sig. Deraf är räntan icke mer än 4 p*'°c. å det återstående capitalet. Resten är cnpilalafbetalning.
Det lönar visst icke mödan att i denna fråga, som säkerligen redan genom de öfriga Ståndens beslut blifvit afgjord, vara mångordig, men jag måste dock yttra några ord med anledning af de underliga beräkningar, jag hörde den föregide talaren framställa. Hvilken är fördelen för Staten deraf, att magasinsbyggnader finnas på de ställen, der större proviantoch fonrage-leveranser skola fullgöras? Jo, den att, då magasiner upplåtas åt leverantörerna, man icke vid entreprenad-anktionerna blir inskränkt till den eller de spekulanter, som sjelfva hafva lämplig upplagsplats för sina varor, och att genom konkurrensen prisnedsättning uppkommer. Denna faktor förbisågs af Frih. Liljencrantz, ehuru den är vida väsendtligare än kostnaden för några kördagsverken. 70 Den 3 Mars f. m. Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad samt Hr Gr. och Landtm, yttrat, att derunder hade yrkats dels bifall till Utsk:ts förev:de hemställan och dels af IIr Reuterskiöld, att R. o. Ad., men afslag derå, måtte på det sätt bifalla K. M:ts i ämnet gjorda framställning, att ett anslag af 44,000 rdr beviljades för fourage-persedlarnes inhysande; framställde Hr Gr. o. Landtm, propos. på bifall till Utsk:ts hemställan, och då dervid svarades många ja jemte ett eller annat nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. 54:de punkten. Utsk:ts hemställan bifölls. 55:te punkten. Hr Reuterskiöld: Vi hafva nyss hört uppläsas de mo tiver, hvarpå Utsk:t grundat sin framställning. Hos den illamående måste man söka förekomma utbrott af sjukdom, hvilket ofta kan ske derigenom, att han genast bringas i godt förvar och egnas sorgfällig skötsel, hvaremot hans tillstånd vanligen försämras genom transport. Kavalleristens snara återställande är så mycket nödvändigare, som hästens skötsel äfven åligger honom. Den af Utsk:t uttryckta tanke, att Lif-reg:tets
Man har sagt och så ofta upprepat att Institutets elever haft sämre kompetens-rätt än universiteternes, att detta numera antages som en trosartikel. Förhållandet är dock följande: Till Regementsläkare - 28 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande Aho 94. tjenster kan ingen å förslag uppföras, sorn icke i 3 år varit Bataljonsläkare (Kongl. Brefvet af den 28 Maj 1857.) Till förste Bataljonsläkare-tjenster ha de företräde, sorn på en gång äro medicine doktorer eller licentiater och kirurgie magistrar samt aflagt det så kallade embetsprofvet; men å förslag må äfven uppföras kirurgie magistrar, ehuru de icke fullgjort de till medicine doktorsgraden hörande specimina hvaremot medicine doktorer eller licentiater såsom sådane endast få uppföras å förslag till andre Bataljons-läkaretjenster. (Kongl. Brefvet af den 26 April 1855.) För såvidt således det väl icke kan bestridas att det är en större förmån att kunna befordras både till förste och andre Bataljonsläkare, än att endast kunna befordras till den ringare och sämre aflönade andre Bataljonsläkare-tjensten, så har Institutets elever åtminstone sedan år 1855 haft bättre kompetensrätt än universiteternas. Anledningen hvarföre den theoretiska examen öfverflyttades uteslutande på fakulteterne ligger uppenbarligen deri, att man, i likhet med hvad Eikets Ständer föreslagit, ville en samverkan af de olika läroanstalterne till åstadkommande af en så fullkomlig läkarebildning som möjligt; man ville att i samma land det icke skulle finnas läkare af 2:ne slag. För att vinna detta mål skulle intetdera af läroverken ensamt kunna bibringa den på alla stadier nödiga undervisningen; intetdera oförändradt förblifva vid förut föreskrifna åligganden, men hvart och ett i vissa delar af sin verksamhet inskränkas, för att i andra utvidgas.
Till slut reste sig en af dem, en stor, grof karl, den svartaste af dem alla, ocli förklarade, att han visserligen ej hade något att invända emot miss Stone personligen, men han kunde ej neka till a t t det bjöd lioiiom emot att bli undervisad af en kvinna. Lucy svarade, att de borde inse, att det endast var förenligt med deras egen ' fördel attc t a emot undervisuing af livern det rara ma, soiii kunde lära dem något, ett argument för Iivilket de matte ha böjt sig, ty det dröjde ej länge förr än lärarinnan lyckades besegra sina svarta elevers motvilja och tillvinna sig deras förtroende och tillgifvenhet. Hennes första offentliga tal hölls under hennes vistelse vid nniversitetet. De befriade negrerna hade ordnat en fest till högtidlighållande af Vest-Indiens frigörelse ur slafvesiet och anmodade Lucy Stene att vara en af talaroe. Högskolans rektor och nigra af professorerna voro af ven inbj udna. Lucy framsade helt okonstladt sitt tal bland alla de öfriga. Xen följande dag kallades hon inför hög', : skolans föreståndarinna och kvinliga styrelse och erhöll en skarp skrapa för sitt oblyga och okvinliga tilltag att uppträda offentligt. Var ni ej rädd och blyg, då ni stod där på estraden bland alla dessa ' män? w frågade man henne. » Nej B, var det uppriktiga svaret. &gt;Dessa man voro min rektor och ' mina likare, jag var ej det ringaste rädd för dem. » - Vid slutet af sin studietid anmodades 11011 att författoa en uppsats till terminelis invigningsfest. Hon afstod. dock därifrån, då hon erfor, att denna uppsats skulle uppläsas ej af lieiine sjalf, utan af en af professorerna, då det ej var passande att en kvinna framträdde inför en större menighet. Nara 40 år därefter, då Oberlin firade sitt 50-årsjubileum, inbjöds I m y Stone a t t vara en af talarne vid de festligheter, som då firades. Så kunna tiderna förändras! a r 1847 tog hon sin grad och höll samma år sitt första offentliga föredrag öfver kvinnans rättigheter från predikstolen i den kyrka, där liennes bror var pastor.
Friherre Boje har sagt, att Ministrarne skulle taga magten af Konungen eller af Folket; jag tror ej af någondera. Ministrarne förblifva blott Rådgifvare; och jag tror icke någon fara kan uppkomma af de små försök till magtinkräktningar, som någon af dem kunde göra. Vi hafva tillräcklig garantie deremot Den 23 Februarii f. m. 53 i våra Grundlagar; och sällan om icke aldrig måtte sådane Rådgifvare blifva af Konungen valde, som voro i stånd att missbruka Konungens och Folkets förtroende. Deras Commis åter, hvarmed Friherren hotat oss, anser jag, om sådane någonsin blifva en följd af MinisterStyrelsens införande, vara vida bättre, fin de nu i tysthet handlande Commissionärer. — Såsom jag redan nämnt, synes det mig vara vigtigt, att, innan ifrågavarande Grundlagsförändringar beslutas, hafva Serskildta Utskottets Betänkande såvida afgjordt, att man ser, huru Konungen sjelf vill behandla StyrelseVerkens reglering; och då detta kan ske till nästa Riksdag, instämmer jag i Herr Rosenblads framställning om upskof till den tiden med pröfningen af dessa förslag till ändringar i Grundlagarne; b vartill de öfrige RiksStåndens och Kongl. Maj:ts bifall, enligt 81 §. RegeringsFormen i sådan händelse skulle af Ridderskapet och Adeln begäras. Friherre Boije: Till den värde Ledamoten, som erindrat mig om den magt de Höga Embetsmännen under Envåldstiden öfvade i Sverige, hembär jag tacksägelse, ty han har verkligen påmint mig om ett starkt skäl för mitt påstående i denna sak. Ja, det är sannt, att under EnvåldsRegenlerne funnos i vårt fädernesland fem Höga RiksEinbelon, som hade mycken likhet 54 Den 23 Februarii f. m. f med det slags Ministrar man nu vill påtruga oss. Ett förhatligt omdöme följde dem, då de regerade Sverige; och ett förhatligt minne följer dem i Historien. De voro Sveriges Husbönder; och jag älskar ej sådane.
4:» att alla arrenden på hemmanen måtte tills vidare inställas och grundräntan af åboerne utgöras, så till Kronan, som kyrkorne och presterskapet; börande, vid inträffande åboledighet, ''Landshöfdingen jemte Consistorium och Församlingen: gemensamt densamma tillsätta på förenämnde lid;” och 5:o att ändring i åtaget arrende genast måtte vinnas, enäråbo, efter stämning inför Domstol i orten, förmår, genom vederbörliga Embetsbevig af Danska Cancellie-Collegium i Köpenhamn, bevisa, alt hemmanet icke, vid Hallands öfverlemnande till Svenska Kronan, varit till Kyrkans eller Clereciets dispositionsrätt doneradt, så vida icke Pastor samt Consistorii Ombud vid samma tillfälle förmå framlägga de skäl, hvarpå en sådan Presterskapets och kyrkans rättighet sig grundar; och skulle under en dvlik tvist ett Krono-ombud iakttaga Kronans rätt och bästa.. Med Motionairen hafva Riksdägsfullmägtige A. Svensson och P. Andersson ifrån Hallands Län sig förenat, äfvensom, vid ärendets föredragning till remissJöns Persson från Malmöhus Län och Peter Jönsson från Christianstads
Lag sa nma ware om Electorer, som likwäl i intet fatt ägg rätt titt afsägelse, förr än första walet äk 4754 Den M Gctober. är wärkstäldt till Ledamöter l de Utskott sg § i Regerings, Formm säsom wid hwarje Riksdag nödige, föreffriswer. § Z2. Utskotts - Ledamot, hwilken säsom Huswudman för sin Ätt säte och stäuima äger, mä innan UtlkottetS -fwn läggningar äro började, äga rätt afsäga sig detta förtroende; hafwcr han äter längre eller kortare tid vti UiskottetS göromäl deltagit, eller hafwer Fullmägtig för annor Ätt Utskotts-Ledamot blifwit, dä,mä ingen af dem, utan laga förfall, som i Sländcts kvänum blifwit anmält och pröfwadt frän Utskottet kunna skiljas. Jfrän befattning i hen,kiga Utskottet kan, sehan samma Utskott blifwit i werksamhct satt, ingen vtan Konungens Eget Nädiga tillsiänd entledigas. § ZZ. Försummar Utskotts«Ledamot utan laga förfall, irenne pä hwarandra följande sammankomster, eller bortreser han utan erhällct tillsiänd, ware sin Riksdagsmanna - rätt för den Riksdagen förlustig, böran, des sädant af Utskott. Ordförande genast för Ridder» skåpet och Adeln ln plena tillkännagifwas, och i Protocollet där antecknas. §> Z4- Med Laga förfall förstäs hwad allmänna Lagen finnes stadga uti i2:te Cap. i Z Rättcgängs, Talken. Skulle andra spnnerlige, där ej nämnde orsaker till Den zo October. 4753 till förfall anmälas och styrkas, mä pröfnkngcn däraf pä Riddcrffapet och Adeln IN piano ankomma. § Zs Aasiag till plenum böra ske dagen förut sist före klockan S,x och lill Utffott sist klockan Ätta om aftonen.
Jag är derföre för min del fulleligen öfvertygad, att betydliga hypotheksföreningar kunna uppslå äfven med mindre creditiv än pä 5oo,ooo r:dr; men jag betviflar, att någon gagnande spannmålsassociation kan uppstå, om den ej kan erhålla cassacreditiv på denna summa. Jag får således anhålla, att Hr Gr. o. Landtm, täcktes göra propos. på det förslag, jag framställt. Skulle jag då linna, att det ej har anhängare, skall jag rätta mig efter den erfarenhet, jag förvärfvade på f. m., och icke yrka votering. Jag vill blott tillägga, att mina hypotheser om möjligheten att bilda en spannmålsassociation i Götheborg grunda sig på en temligen vidlyftig brefvexling i detta ämne med de män, som derstädes äga det största nit för saken och dermed förena den största förmåga att kunna verka till dess framkallande, men som dock bestämdt förklarat det allmannas mellankomst till betydligt belopp för oundgänglig. Hr Gunther, Carl Gust.: Ehuru jag begärt ordet för att yttra mig öfver förevar, punkt, får jag först, i anledning af hvad Utsk. pagg, 26 och 27 framställt till svar å mitt vid Utsk:s betänk. N:o 6 afgifna yttrande, förklara, alt jag icke haft för afsigt att uttala något klander deröfver, att Utsk. ej meddelat yttrande öfver den af mig väckta motion omen allmän hypotheksim ältning för hela Riket; men det smärtade mig, alt det till Utsk. remitterade förslag om lånerörelsens öfverflytilling till Riksg.cont. icke blifvit af Utsk. upptaget, och deröfver tog jag mig friheten framställa klan-' der. Efter att hafva afgifvit denna förklaring, öfvergår jag till den nu föredragna punkten.
Vid skolan finnes en lärare anställd, med hvars tjenst klockare-beställningen är förenad. Lärjungarnes antal har under åren 1853—1857 i medeltal uppgått till 21, samt utgjorde nästlidne höst-termin 19, och derpåföljde vårtermin 21. Pedagogen har från äldre tider innehaft hela den ordinarie klockare-lönen, emot skyldighet att för bestridande af nämnde tjenst hålla en vikarie. Vid Biskopsvisitationen den 27 Juni 1803, befriades han dock från denna skyldighet, mot afträdande af någon del af klockare-lönen, hvaraf han likväl fick behålla det mesta, utgörande i medeltal från stadsoch lands-församlingarne 260 R;dr R:mt. I pedagogens lön ingår vidare: Bibeltrycks-tionde, hälften råg och hälften korn 9 T:r. Helgonskyld, korn 35/s “ som numera alltid utgå i penningar med 35 R:dr, samt 3‘/i6 tunnland stadsjord, hvaraf 23/32 tunnland äro donerade genom testamente af Brita Elisabeth Gröndell den 2 Augusti 1779. Läraren åtnjuter dessutom fria husrum. Afkomsten af nämnde stadsjord är upptagen till 27 R:dr R:mt. För öfrigt är till skolan donerad tredjedelen af en jord å stadens egor, Krämar-lyckan kallad, hvaraf skolan har i årlig inkomst 24 R:dr 50 öre. Pedagogien har sin lokal i rådhuset, hvilken genom någon förändring kan blifva tillräcklig för ett elcmentar-läroverk. Staden, som förklarat sig villig att ingå på de föreskrifna vilkoren för pedagogien upptagande å elementar-läroverkens stat, egde år 1857 en folkmängd af 32 Kongl. Maj:ts Näd. Skrifvelse N:o 61. 1,021 personer, och ligger på ett afstånd af 3 mil från Warberg, der det närmaste läroverket finnes. 29:o Pedagogien i Borgholm. Undervisningen har omfattat de läroämnen, som motsvara elementar-läroverkens tre lägsta klasser. Vid 1840 års riksdag anvisades för en skol-inrättning på Öland 400 R:dr Banko. Skolan eger ej några andra tillgångar.
Föredrogs å nyo Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets den 28 sistlidne November under N:o 168 afgifne, och den 4 dennes e. m. på bordet lagde, Utlåtande i Den s3 December f. m. 231 anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets under N:o i32 förut ineddeldle Betänkande, angående Presterskapets aflöning. Herr Ribbing_, Arvid: Utskottet har åberopat såsom skäl till det afstyrkande, detta Utlåtande innehåller, att ConsistoriiFullmägtige icke alltid ägde kännedom om pastoraternes beskaffenhet i orten, hvarföre man ansåg att, under ett pastorats ledighet, conventioner ej kunde göras; äfvensom att, om man dröjde att uppgöra dessa conventioner, tills pastorater blefvo ledige, en mansålder skulle åtgå, innan öfverenskommelserne kunde vara fullbordade. Detta förefaller så mycket mera betänkligt, som Utskottet i sitt förra yttrande förklarat, att Utskottet ej ansett, att några ytterligare åtgärder borde företagas till dessa conventioners befrämjande, än uppmaningar. Sådana hafva redan ägt rum, och man har funnit, att de ej medfört särdeles verkan; och då Utskottet nu åberopat såsom skäl, alt en hel mansålder skulle åtgå, innan föreningarne kunde ske, tyckes Utskottet så mycket snarare hafva bordt tillstyrka dem, som Utskottet förut lemnat rum för den fruktan, att sådana conventioner aldrig komma att upprättas. Alltsedan 1813 hafva de varit i fråga, och jag tror, att det är 4 eller 5 pastorater i Riket, som begagnat sig af denna Författning. Under förra Riksdagen hade samma motion, hvilken gifvit anled - 222 Den 23 December f. ni. ning lill detta Utlåtande, den lyckliga framgång, att den icke i Utskottet afklipptes, utan hann till Konungen, men, i anseende dertill att PresteStåndet ej bifallit den, blef den af Konungen afslagen.
Hesse ä'ro således lika heliga och genom 114 §. uti nu gällande Grundlag lika skyddade som de öfrige Respective RiksSråndens; och det säkraste medel att skaffa helgd åt egne Rättigheter är således, att hysa aktning för andras.” Vällofl. Borgare-Ståndets ledamöter instämde nu uti hvad Ståndets Medlemmar i Samfälta Beredningen redan i detta ämne yttradt 2 ”Att då Spannemålsoch Victualie-handeln vore fri och för alla tillåten: då Landet hade rättighet att antaga nödige Sockne-Bruksoch Säterihandl verkare: då Landtmannen ägde icke allenast att för eget bruk tillverka allt hvad honom godt syntes, utan ock till Städerna fritt införa och afyttra sina produeter: da Fabriker nu mera utan hinder kunna på Landet anläggas: då 'Lagoch Besvtirs-TJtsiottens Bettini anden. 361' hvarje Svensk m a äger rättighet att reda i Skepp, Ridderskapef och Adeln särskildt att exportera sina egna effecter, sä vore o.rh den ytterligare utsträckning af Närings-Friheten, som nu är yrkad, en inskränkning af de Privilegier, frioch rättigheter, sorn blifvit Borgare-Ståndet i framfarna tider af Regenter och Med-Ständer förundte och försäkrade ; pä hvilkas orubbliga hälgd och bibehållande Borgare - Ståndets tillvarelse och bestånd ovilkorligen beror; Och skulle i öfrigt i afseende på berörde frioch rättigheter Borgerskapets Medlemmar vidkännas dryga utskylder, så val till Staten, som ock inom hvarje Stad till dess underhållande och till aflönande af de dervarande Embetsoch Tjenstemän samt det derjemte vara öppet för alla Rikets Innebyggare , att i stadgad Ordning förvärfva sig rätt till deltagande uti de Ståndet förundte Förmoner.
Skulle åter minimicassan bestämmas tili 2 millioner r:dr silfver, så skulle 12 millioner i sedlar kunna invexlas, innan styrelsen nödgades inträda i denna verksamhet för att anskaffa silfver, som skall väcka uppmärksamhet i hela Riket. Man har föreslagit alt successivt öka silfverfonden med 100,000 r:dr om året, och å en annan sida vill man gå in i en stor ökning af sedelstocken, och anser industrien icke kunna vara belåten, utan att realisationen förenas med en sedelemission. Jag tror, att båda dessa frågor äro för tidigt väckta. Jag önskade, att man ville stadga ett minimum intill nästa riksdag och då bestämma, huruvida någon successiv ökning bör aga rum. Med hänseende till Bankens grundfond är Bankens vexlingsförmåga satt utom allt tvifvel. Enligt min tanke är det för tidigt att nu ingå i de yttersta detailler 0111 det understöd, som Banken må äga i sin förmåga att gifva åt näringarna. Låtom nästa Ständer göra något. De komma att Lafva några års längre erfarenhet än vi, och en erfarenhet, som blifvit samlad, under det Banken fullgjort sin bestämmelse. Den erfarenhet, vi äga, är af motsatt beskaffenhet, och jag frågar, hvilkendera erfarenheten, antingen den, sorn man vunnit under det Banken fullgjort sina functiouer, eller då den icke gjort det. Jag skulle derföre tro, att kommande Ständer blifva mera behöriga än vi att bedöma, i hvad mån Bankens ställning kan tillåta, att den sträcker en .hjelpsam hand åt näringarna. Hr Cederschjöld: Några värda talare hafva menat, att minimum af Bankens silfvercassa borde vara någorlunda stort för att betaga all oro i landet. Men jag får erinra, att det finnes mer än ett slags oro i afseende på denna cassa, nemi. icke blott fruktan för dess uttömning, utan äfven fruktan för medlen till denna olyckas förekommande; och det är detta sednare slags oro, jag fruktår mest.
Hvad åter angår anslagets för Gevärstillverkning användande till nyssnämnda behof; får jag, i anledning af de i förklaringen härom framställda frågor, vördsamt erinra, att, ehuru visserligen af en hvar inses, att gevär icke kunna tillverkas utan machiner och hus, det ändock kan med fog påstås, att anskaffande eller tillverkning af de förra är något helt annat, än anskaffande och uppförande af de sednare: att, då behofvet i sistnämnda hänseende vanligtvis erfordrar betydliga kostnader, det tvifvelsutan alltid ansetts nödigt, att detta behof, när det förefunnits, blifvit serskildt uppgifvet, men icke inbegripet i det för anskaffande eller tillverkning af sjelfva Gevären beräknade anslag, hvilket ock synes destomera tillbörligt, som pröfningen af hvarje behof 250 på Rikets Ständer ankommer: att, såsom tillförne är anmärkt, förhandlingarne vid 1834 och 1835 årens Riksdag icke gifva någon anledning dertill, att ett sådant behof ingått i beräkningen vid det anslag af 300,000 R:dr, sorn för tillverkning af 15,000 gevär, genom Kongl. Maj:ts Pi’oposition äskades, eller uti det, för anskaffande af 9,000 gevär, i förhållande derefter nedsatta anslag af 180,000 R:dr, som Rikets Ständer beviljade: att, efter hvad StatsRådsProtokollet för ofvan förstnämnde dag upplyser, den summa af 32,156