Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det synes Utskotten, i likhet med Lag-beredningen, "vara klart, att eganderätten täll jord först då är fullt stadgad och i åtnjutande af full helgd, när upprättande af särskilda försvarsanstalter ej mer utgör vilkor för laglig rätt till Ired lör jorden och derå befintlig gröda emot främmande kreatur, äfvensom att jordbruket å mången rikt lottad bygd i fosterlandet endast långsamt och ofullkomligt skall uppfylla de vid skiltessladgan fästade förhoppningar, så länge man ej å sina utskiftade egor kan begagna hvilket brukningssätt som helst, utan äfventyr att se sitt arbetes Irukt förstörd genom ströftåg af kreatur från främmande egor, mot hvilka hägnad ej finnes upprättad. Men äfven om sådant å ena sidan rnedgifvesoch det derjemte erkännes, att stängselskyldigheten är icke allenast i allmänhet en ganska tryckande börda för landtmannen, utan äfven af högst menligt inflytande på beståndet af landets skogar, torde det å den andra icke böra lemnäs ur sigte, att olägenheterna af stängselbesväret gdva sig olika tillkänna i olika bygder af landet. På slättbygder, der nämnda besvär är kännbarare än annorstädes, dels i anseende till saknad tillgång på stängselämnen, dels ock derföre, alt en icke ringa del af den ofta inskränkta, men bördiga, jordrymden genom hägnader göres ofruktbar, skulle visserligen behofvet af hägnad till ganska stor del kunna genom boskapens vallning eller tjudring minskas, om ej alldeles upphöra. Hvad deremot skogbevuxna nejder beträffar, är förhållandet helt annorlunda. Der vore antagandet af den föreslagna egofrids-lagen utan tvifvel mindre lämpligt, enär å dylika ställen kreaturens vårdande icke utan stor svårighet och uppoffring skulle kunna ega rum, och fördelarne af hägnaderdes upphörande således icke skulle åtminstone å mindre hemmansdelar eller lägenheter lulli uppväga de olägenheter, sorn deråt blefvo en följd.
Men, utan att upgifwa ett enda factum af antingen werkelig bristfällighet i Reglementet eller att Delagarne i nu warande Dykeri-Octray med andosätkande af dest föreskrifter pä något sätt sökt träda den fiönödlidandes rätt för nära, har Utstotiek lik.val icke twekat att förestå en sadan ändring i högstbemalke Kongl Reglementes 6 §., som derest sörstaget wunne bifall, ofelbart stulle medföra hela Dykeri inrättningens uphörande. Om, med dct obestämda uttrycket fara för Sjöskada will förstas werkelig st rand ninas händelse, är lätt att finna, de' med lemnad rättighet ät Skeppare att äfwen med främmande biträde under en tid af 60 timmar losta af lasteir sä mycket fom kunde pröfwas nödigt, ingen Skeppare någonsin bomme att begära Dykeriets hje P, utan wib tillfällen dä Bergningen blefive pä det högsta fvär och kostsam; »ch Med fädant wilker Ewiflar jag uppå, att Dykeri. Compagnie^ derest de, Den 26 Zebruarli. »285 pa satt Utskottet föreflagit, blefwo hörde, hwarken skulle wilja eiler kunna upfylla de flere skyldigherer dem i efwan högstberörde Kongl. Reglemente blifwit älagde, ulan söka förswara Negle!neiue'6 orubbbade bestånd och bibehållande i fullkomlig helgd, sä länge Octroy liden räcker, lika med alla andra afflmade Contracter: Cluteligen sär jag Ullägaa, ^^^^st DykeriCvnlractek innan Octroyens flut skulle kunna rubbas, skulle icke eller någon säkerhet för andre pa Contracrer med Kongl. Maj:r och Kronan grundade Apocialioncr wara alt påräkna. Wädeligheren af en sadan ställning torde icke behbfwa något bewis. Och dä det tillhör Rikelö Ständer akt maka öfwer helsiden af Medborgares lagliga rättigheter ock dem derwid skydda; sa får hos Höglost.
Ridderskapet och Adeln väckt motion (N:o 28) har Herr Dalman, W. F., enär ofvanberörda lag innehölle åtskilliga hänvisningar till Missgernirigs-Balken i 1734 års lag, men denna balk numera vore upphäfd, föreslagit, att åt Lag-Utskottet måtte uppdragas att verkställa en sådan omarbetning af nämnda lag, att densamma, i afseende å straffbestämmelserna, blefve öfverensstämmande med nu gällande strafflag; och får Utskottet, efter erhållen remiss af nämnda motion, härmed afgifva det vördsamma utlåtande, att, då Rikets Ständer vid innevarande riksmöte beslutat antagandet af ny Riksdags-ordning och det lämpligen synes böra öfverlemnas åt den nya representationen att besluta de föreskrifter, som för ordningens upprätthållande vid hennes sammanträden kunna vara nödiga, ifrågavarande motion icke torde böra till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Arik. till Exp.-Utsk. den 10 April 1866, kl. 2 e. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om antagande af en lag angående internationel litterär eganderätt. Med erinran, hurusom man i de flesta länder icke allenast erkänt inhemsk författares rätt att sjelf njuta inkomsten af sitt arbetes mekaniska mångfaldning, utan äfven utsträckt samma rätt till andra staters undersåter, emot ömsesidighet i dessa staters lagstiftning, hvarvid utländsk författare erhållit skydd så väl emot eftertryck som öfversättning, har Herr August Blanche, i en hos Yällofliga Borgare-Ståndet väckt och till Lag-Utskottet remitterad motion (N:o 107) fästat Rikets Ständers uppmärksamhet å behofvet af en sådan ömsesidig lagstiftning för de Skandinaviska länderna. Då Norge och Danmark redan ega lagar, som lemna skydd åt de utländ ningars litterära eganderätt, hvilkas egna lagar tillerkänna samma skydd åt Norska och Danska undersåter, kunde ändamålet, hvad dessa länder anginge, vinnas genom införandet i Sveriges lagstiftning af motsvarande bestämmelser.
Om giftermålsannonser innehöll vårt senaste nummer ett uttalande af en svensk kvinna, som kände sig indignerad öfver detta på en gång nog mycket lättvindiga och nog mycket affärsmässiga sätt att inleda den viktigaste förbindelsen för lifvet. Vi hade ämnat att för egen del taga till ordet i denna sak, men frågan tyckes vara brännande, ty vi ha haft nöjet att i densamma mottaga två nya insändares meningar, hvilka vi här återgifva. Måhända finnes det andra, som kunna ha lust att från ytterligare andra synpunkter betrakta » detta numera icke ovanliga sätt » att knyta partier. V i skola i sådant fall låta äfven dem komma till tals, men i afvaktan därpå lämna vi för dagen ordet åt en » ung flicka » och en » epouseur ». Den förra skrifver:. torp den 5 augusti. När en Eva i Iduns senaste nummer fått uttala sina bekymmer i fråga om giftermålsannonser, så kanske en Evas dotter också kan få lof att i all anspråkslöshet säga sin tanke, ehuru hon för egen del icke alls har någon personlig erfarenhet. Icke vidare åtminstone än att jag med mycket nöje läser alla giftermålsannouser, som jag ser i tidningar, skrattar åt somliga, men, jag erkänner det gärna, funderar på andra. Dock ha mina funderingar ännu aldrig fört mig till mitt lilla skrifbord, satt pennan i min hand och kommit mig att depensera ett enda frimärke på svar. Var således lugn för mig, bästa E v a: jag har aldrig kommit i fara att få » en engelsk statsmans » porträtt i stället för giftermålskandidatens, och aldrig skulle jag bli så dum, att jag skickade mitt eget till en främmande karl. Men i alla fall kan jag icke förstå, hvarför en sådan annons ej skulle kunna vara lika allvarligt menad som hvilket annat till IDUN 1892 261 kännagifvande som helst, hvarigenom någon sedan jag slutade min Upsalakurs, har jag söker upplysning för att finna något som han aldrig satt foten under ett familjebord! Jag önskar. Och jag går så långt, att jag ej helhar sett mig omkring vid ett par badorter, ler kan finna det vara något så rysligt föroch jag har där kunnat betrakta en hel hop undrande eller dåligt att svara på en sådan rätt söta flickor, hvilka naturligtvis där visat annons, och det på fullt allvar.
Det nära nog spotska leende, som förut spelat kring den unge ädlingens läppar, försvann med ens vid Minnchens ord. Han, som aldrig förut kännt någon förlägenhet inför en qvinna, han gjorde det nu. Det var den naturliga oskulden och fromheten i Minnchens svar som gjorde Odowalsky brydd och stum för några minuter. Han lyckades dock snart kufva denna för honom så obehagliga känsla. Det fordna spotska leendet kring läpparne kom åter tillbaka då han svarade: "Det är visserligen ibland en stor tröst att tro sig ha Gud till beskyddare, men det finns mången, som fåfängt litar derpå." Minnchen betraktade några ögonblick den unge mannen lika allvarsamt som tillförne. Derpå sade hon: "Den, som i djupet af sitt hjerta förtröstar på Gud, behöfver ej trösta förgäfves." "Hvem har sagt dig det, flicka?" "Farfar." Ernst Odowalsky försjönk en stund i djupa betraktelser. Slutligen ryckte han sig lös ifrån dem och sade: "Hör på Minnchen, jag har en angelägen sak att tala med dig om och..." "Hvad kan det vara", afbröt den unga flickan verkligt förvånad. "Det ska' du nog få höra. Sist då vi träffades, och det är ju ej länge sedan, flydde du ifrån mig. Nu måste du höra mig." Den unga flickan tog ovilkorligen ett par steg tillbaka när hon såg Odowalskys flammande blickar. "Stilla! Ej ett steg längre", utbrast denne då han märkte Minnchens afsigt att aflägsna sig. "Om du ännu skulle kunna gömma dig för mig såsom du gjorde förra gången, ska' likväl Nero söka reda på dig, och jag försäkrar att det andra mötet er emellan blir mindre behagligt för dig." Bäfvande stannade den unga flickan. Hennes rädda blickar fastades på Nero, som tycktes väl förstå sin herres ord och visade tänderne mot henne. "Hvad vill ni då, herre", sporde Minnchen med så stadig röst hon kunde antaga. "Minnchen", sade Ernst Odowalsky och fattade den motsträfviga flickans hand, "du vet ej att jag älskat dig länge."
Genom en omtänksam förvaltning äro Väl Hospitalernes inkomster från år 1808 till och med åf 1825 ökade med 1217 tunnor 4 kappar Spannmål, och 8,280 R:dr 22 sk. 3 r:st, Rango i penningar årligen; men deremot hafva de senare årens låga pris på Spannmålen, hvari Hospitalenias förnämsta inkomster bestå, ofördelaktigt verkat på Hospital-fondens ställning, äfvensom den beslutna och påbörjade förbättring af dessa Yälgörenhets-inrättningar medfört och skall i sin fortsättning medföra betydlig tillökning i utgifterna. Då nu angeläget är, att dessa förbättrings-anstalter än vidale fortfara och äfven sträcka sig till större antal vansinniges intagande, än utrymmet bch tillgångarne hittills medgifvit, desto nödvändigare, sorn flera i denna olyckliga belägenhet stadde, ej sällan måst afbida blif-. Vande lediga rum; och ganska ovisst är, huru spannmåls-prisen framdeles komma att förhålla sig, och i hvad man Hospitalsinkomsterna derigenom kunna blifva till-, ökta, finner Kongl, Maj:t, att Lazaretterna, med undantag af nedannämnda, för hvilka serskilda omständigheter förekomma, icke kunna påräkna något understöd af Hospitals-medlen, åtminstone icke så länge Hospitalernas inkomster äro nödvändiga för deras tillbörliga underhållande och bättre Organiserande; varande dessa undantag föl - Kongl. Maj.ts Nådiga Propos. N.o 1J. g jande, nemligen: till Lazarettet och Curhuset i Slockholm i,C)33^
Så vida med de i i5 Mom. omnämnde försigtighetsmått, till förekommande i framtiden af ett dylikt behandlingssätt, af Rikets Skepp, gods och förråder åsyftas något tillägg uti nu gällande Grundlagar, har någon åtgärd i detta afseende icke kunnat af Statsutskottet vidtagas, och antager man åter, att handhafvandet och förvaltningen af Kronans effecter, i all - Betänkanden, N:o 218. 43t mänhet och intilldess ett dylikt stadgande kunnat i grundlagsenlig form tillkomma, bör betraktas allenast såsom en administratif-åtgärd, anser Utskottet något yttrande härutinnan från dess sida ej erforderligt; hvarvid likväl Utskottet får hänvisa R. St:r till innehållet af det AnmärkningsMemorial som till Constit.- Utskottet öfverlemnats och sistnämnde Utskotts meddelade svar deröfver, att i förevarande fall de förvaltande Verken blifvit förbigångne. Under åberopande i öfrigt af det redan afgifne Betänkandet pag. 74* 96 och 99, får Utskottet förklara, att enär, enligt hvad upplyst blifvit, Linieskeppet Försigtigheten redan före handelns ingående var slopadt, värderingen anställts å Linieskeppet Gustaf den Store och priset för detta skepp derefter bestämts, kunde det ej blifva föremål för någon anmärkning af Utskottet, att man af vördnad för det fräjdade namn sistnämnde skepp bar, låtit detsamma vid försäljningen utgå under det förras benämning; Utskottet har äfven dragit försorg derom att ett exemplar af hvardera FörsäljningsContracten blifvit utskrifne och lagde å borden uti RiksStåndens Pleni-rum, i händelse att någon af StåndsLedamöterne skulle önska att dem genomläsa; men då innehållet af dessa Contracter, i allt hvad för målets pröfning erfordras, redan uti det afgifne Betänkandet blifvit med noggrannhet upptaget, har Utskottet trott någon omtryckning af samma Contracter icke nu böra äga rum.
Rikets Ständer hafva härvid ansett den princip, sorn blifvit lagd till grund för 1835 års förordning, höla fortfarande bibehållas, men altdei jemte sådane ytterligare bestämmelser, till förekommande afbedrägligaoch svekfulla köpaftal, borde utfinnas, sommed denna författning kunna slå 478 Expeditions-Ulskottets Förslag till und. Skrifvelse, N.-o 18g. tillsammans, i hvilket afseende Rikets Ständer ansett af nöden, dels att åt ifrågavarande köpeafhandlingar gifves en större offentlighet, än den nämnda författning föreskrifver, dels att viss tid bestämmes, hvarigenom tvist, som vid utmätningstillfälle uppstår angående bättre rätt till gods, bör göras anhängig vid Domstol, och dels alt köparen alltid skall vara skyldig att med ed betyga köpeaftalets rigtighet.
Efter det Magazins-Directionen erhöll dispositions-rättighet af förutnämnde Fond-tillökning, afgick från Directionen om Hö-ten år 1815 ett Circulaire till samtelige Eand-höfdincarne, deruti de anmodades att meddela sina tankar i afseende på läinpeligaste sätiet för verkstal igheten af Magazins Inrättningens medverkande åtgärder ti 1 Sadesprisets upptäfthållande vid ett ska igt medelvärde, och hvad i öfrigt med detta angelägna Ärende kunde äga sammanhang. Sedan dessa underrättelser inkommit, och Directionen efter Protocollens utvisande, noga öfverväga! efter hvilka ptinciper Spannmåls-upphandling å Allmänna Magazins Inrättningens sida borde i ofvansagde ändamål tillvägabringas, hafva uppköpen företagits, hvars följder haft den åsyftade verkan, att Spannemålen i de sädesrikare Provincerne bibehållits vid de pris hvarmed Jordbrukaren efter års■Växternes mer och mindre ymnoghet bordt anse sig vara skäligen belåtne. Detta förhållau. jle vitsordas lika mycket af Allmänna kärinedo? Ståts-Utskottets Betänk anden. men som af de från vederbörande Landshöfding gar till Magazins Directionen ingångne rapporter. I afseende ater å Magazins-Inrättningens skyldighet att hålla undsättnings-spannmål tillhanda, har detta åliggande som i synnerhet efter 1816 års felslagne skörd, varit i ganska betydlig mohn utsträckt till Rikets fläste Provincer, ändock blifvit af Inrättningen så fullgjort att behofven derigenom afhulpits, så vidt de genom allmänna anstalter stadt att afhjelpa.
Jag anhåller att få upptaga ett skäl, sorn af Hr Lagerhjelm blifvit uppgifvet och af andra åberopadt, men sorn jag förra gången underlät alt besvara. Hr Lagerhjelm säger, att sorn staten behöfver större inkomster, är det billigt, att ifrågavar.. beskattning antages. Detta skäl, att staten behöfver inkomster, är ett skäl, hvarföre Svenska folket bör bidraga dertill, men icke ett skäl, hvarföre skatten skall läggas på Svenska jordbruket ensamt Hvad skulle deri värde ledamoten säga, om man ville lägga en orimlig beskattning på bruksnäringen endast derföre, att staten behöfde en större inkomst? Han har äfven yttrat sig om potatoesodlingen på ett sätt, som föratlleder mig att tro, det han ej har stort begrepp derom. Han tror, att de kunna säljas till brännvinsfabriker; men transporten lönar sig icke, utan den potatoes, som ej kan på stället förbrukas, måste man låta ruttna i källaren. En annan värd talare har icke insett, huru jag kunnat komma till det omdöme, att, i fall hans mening skulle göra sig gällande, en jordaristokrati skulle uppstå. Jag tycker ingenting vara lättare, utan mig synes påtagligt, att om, såsom Gr. Horn nämnt, den classen af brännvinsbrännare, som uppgår till ett antal af 6o,ooo, äfvensom den andra classen, sohl utgör 80,000 jordägare, skulle genom en hÖg beskattning tvingas att afstå från denna näring, skola de några tusen stora bränneriet-, sorn herrarna lagt sig till, taga liela förtjensten på brännin - Den ao Octo ber f. m, gen, oell jag tror mig sålanda hafva förklarat, hvarföre allmänheten måste tro syftningen med detta betänk, vara alt förfördela den fattige för att gynna den rike. Man kan icke på ett mer mästerligt sätt förvilla, än genom Hr af Ekenstam? sednaste framställning. För att visa förvillelsen vill jag endast framställa, huru man kommit till förevar, beskattningsförslag.
Om allmängörande af upphäfvandet af 13 §. i 1723 års Kongl. Resolution på Krigsbefälets Besvär, samt 23 §. i 1734 års Resolution på Allmogens Besvär. 4:0 Om yrkad rättighet att föra andras talan för dem som åtfölja Häradshöfdingar på Ting. 5:0 Om stadgande, att personer, hvilka hållas i häkte, antingen för undergående af straff eller under afvaktan af ÖfverRätts Utslag, rnå , efter det de erhållit dom vid StadsRätt, genast varda fr^n Stadens häkte till närmaste Kronohäkte förflyttade och der på publik kostnad underhållne och vårdade. RiddarhusUtskottets sedan sistledne Pleni-' dag på bordet hvilande utlåtande öfver RiddarhusDirectionens Embetsberättelse företoge punktvis till afgörande, samt bifölls3 och beslöts, i anledning af 6 §., att ett underdånig skrifvelse från Riddörskapet och Adeln till Kongl. Maj:t skulle afgå, för att hos Hans Maj:t anhålla, det Introductions-afgifterne, för hvarje af de tre Adliga värdigheterna, kunde bestämmas till en lika och jemn summa af Den 8 Juni. e. in. ioo R:dr till Adeliga CadettSkolan, Och so# R;dr till Riddarhuscassan. Upplästes och lades på bordet ett Memorial från det Särskildta Utskottet, af den 5 Juni, angående förslag till förnyadt Reglemente för härvarande Judar. Ett från OeconomieUtskottet inkommet Memorial, a£ den 6 Juni, hvaruti Utskottet anhåller, att tvänne af dess Canzlister måtte få njuta Notarie-tractamente, samt att en Canzlist till måtte få antagas, blef nu uppläst och lagdt på bordet. Likaledes upplästes och lades på bordet ett Betänkande från OeconomieUtskottet, af den 1 Juni, rörande yrkad inskränkning uti den åt invånarne i en viss trakt af Elfsborgs Län förunnade rättighet att idka Gårdfarihandel.
Bränvinstillverkningen i denna sistnämnda klass synes knappt blifva möjlig under sådana förhållanden, helst om tillika tages i betraktande, att den mindre bränneriidkaren begagnar arbetare, som han i alla fall måste underhålla för sitt jordbruk, och använder egna jordprodukter samt behöfver mindre kostsamma redskap och byggnader, hvaremot den större tillverkaren, hvilken skall drifva bränvinsbränningen såsom en fabriksrörelse, icke allenast behöfver dertill en serskild arbetspersonal, utan äfven måste köpa råämnen och får vidkännas kostnaderna af en vida dyrbarare brännerianlöggning. Alla här antydda ojemnheter i bränvinsafgiften försvinna, om denna rättas efter storleken af redskapens upphettningsyta. Med åberopande af min förut nämnda skrift, hvaruti jag upptagit de allmänna grunderna för detta beskattningssätt, får jag nu närmare utveckla desamma, med hänseende till de af kommittén antagna båda lägre klasserna af bränvinsbränning. Jag har framställt de skäl, hvarföre jag anser bränvinsredskapen böra vara af endast två slag, nemligen enkel, bestående af blott en panna med kylare, och sammansatt, innehållande tillika sådana anstalter genom hvilka mäskens uppvärmning och bränneriets rektifikation åstadkommas. Hos båda dessa slags redskap beror averkningen på upphettningsytan, hvarföre alla stadganden om pannans storlek och form, hvilka blifva likgiltiga, komma att förfalla. Hvad deremot den enkla apparatens inrättning angår, böra åtgärder vidtagas till förekommande af bränvinets rektifikation under sjelfva averkningen. Utom de säkerhetsmått i detta afseende, hvilka jag i min förra skrift uppgifvit, anser jag nödvändigt att stadganden införas angående såväl pannhatten Bil. N:o 5 till B ev. Utsk. Skrifvelse, N:o 6. 19 sorn det från denne till kylaren gående ångröret, hvilka lätt kunna missbrukas såsom rektifikationsanstalter. Ett icke ovanligt underslef är att gifva hatten form af ett från pannans bröst uppstigande högt rör af tillräcklig yta för att condensera och till pannan återföra en betydlig del af bränvinsångornas vattenhalt.
Hedan år 1853 bildade sig ett bolag för anläggandet at en jernväg emellan Bergvik och Söderhamn, och ingick till K. M. med en underd. ansökan om understöd af statsmedel, men saken var då ännu ej så utredd, att K. M. fann för godt att framställa någon Prop. till It. St:r. Sedermera har bolaget allt mer och mer utbildat sig och fullständiga undersökningar blifvit verkstälda m. m. Under tiden har Hr Dickson anlagt sin enskilda jernväg och för att förena de båda intressena erbjöd bolaget honom att träffa öfverenskommelse om denna banas uplåtande åt allmänna trafiken, men hans vilkor voro så hårda, att de omöjligen kunde antagas. Bolaget har derföre framhärdat i sitt bemödande för dess tilliimnade jernvägs-anläggning och jag hoppas, att detsamma kommer att af B. St:r understödjas. Jag medgifver gerna, att det finnes en annan mycket vigtig bana, som är väl förtjent af understöd från det allmänna, nemi. den af Hr Bildt omnämnda från Borås till Herrljunga, och jag är äfven villig att med min röst söka bidraga till densammas befrämjande, helst Hr Björck gjort en beräkning af Statens tillgångar, utvisande ett öfverskott af omkring 1,800,000 lidr. Jag vill icke längre uptaga R. o. Ad:ns tid, utan inskränker mig till att anhålla om bifall till punkten. Den härefter till bifall å förev:de punkt framställda propos:n besvarades med starka Ja jemte ett eller annat Nej; hvarpå Hr Frih. o. Ordfm förklarade det han funnit Ja öfvervägande. 3:dje punkten, Dalelfven sami uprensningsarbelen i denna eif. Denna punkt bifölls. 4:de punkten, ang;de jernvägs-anläggning mellan Linde och Köping-Hull-jernbanan i närheten af Näsby kyrka. Gr. Sparre, Erik: De tvenne punkter, som nu i detta Betänk, förekomma, äro tyvärr ett resultat af det beslut, som B. St:r fattat i den stora jernvägsfrågan.
Regerings-fortnen och 3 1 Riksdags-ortlningen uppräknade ämnen för Utskottets handläggning; sa har Utskottet icke kunnat till pröfning företaga ofvannärnnde fråga; hvilket Utskottet vid återlemnande af det från Hedervärda BondeStåndet ankomne Utdrag af Protocollet, härigenom och i enlighet med föreskriften i 44 §. 3 Mom. af Riksdags - Ordningen, vördsamt får tillkännagifva. Stockholm d. 31 Dec. 1828- STOCKHOLM, tryckt i Marouakdska Boktryckeriet, 1829' Bevilln.' Utskottets Betänkande N;o 5. $ N:o Memorial om återlemnandet af Petter Anderssons från Hallands Län inom Hedervärda Bonde-Ståndet väckta Motion, angående förbud mot införsel af Utländska yppighets-varor m. m. T1. ill Rikets Höglofl. Ständers Statsoch Bevillnings-Utskott har blifvit från Hedervärda Bonde*Ståndet remitteradt Riksdagsmannen Peter Anderssons från Hallands Län, den 18 sistlidne December, afgifne Memorial, deruti lian, af anförde orsaker, yrkar dels att Utländska yppighets-varor måtte blifva till förbrukning förbudna och att den som införer dylika, antingen måtte anses hafva förverkat allmänt förtroende eller landsförvisas, och dels att för. bud till bruk och införsel af än flere för Landet umbärliga Utländska Producter måtte föreslås och tillstyrkas; men alldenstund Bevillnings-Utskottet funnit de uti Motionen omrörda frågor icke tillhöra Utskottets behandling, emedan de afse L3gstadganden emot införsel samt bruk af Utländska öfverflöds-varor, då deremot Utskottet endast bör och eger föreslå Biti. till Riks St.Prot. 1S2S och iSzp. y.le Sami. j:dra Hit. 2 2 Bevilln.'