Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Palmstjerna, Betänkande n. 353 H:rr Revisorernes tänka, hade antydt, det skulle behållningen af Lotteri-vinsten för hvarje år omedelbarligen komma RikgäldsGontoiret till godo, emot det på andra sidan RiksgäldsContoiret skulle komma att vidkännas den förlust, sorn på Lotteri-spelet inträffade; och hade de år 1827 lörsamlade Herr Revisorer uti denna åsigt jemväl instämt, (pag. 8. 1825 Rev. B. — pag. 8. 1827. Rev. B.) Till vinnande af närmare upplysning härom, har Utskottet tagit kännedom af R. H. Sltrs till K. M:t i ämnet aflåtne underd. Skrifvelse af den 20 Novemb. 1823, hvilken innehåller: att till R. St:rs kännedom kommit, att, sedan utöfver hvad af Lotteriinrättningens Inkomster blifvit Staten godtgjordt, ett betydligt öfverskott uppkommit, hvilket uti den underd. Skrifvelsen linnes till beskaffenhet och belopp specificeradt, och hvilket LotteriDirectionen, i ändamål att dermed betacka möjligen inträffande förluster innehållit. Och emedan denna behållning egentligen vore att anse, såsom ett öfverskott å den i Stat påräknade Inkomst af NummerLotterilnrättningen; men med de, vid r8io års Statsreglering, fastställde grunder icke öfverensstämde, att några fonder samlas af StatsVerkets medel, R. St:r beslutat, att förrberörde öfverskott skulle, i likhet med öfverskotten å andra Statens intrader, till RiksgäldsContoiret öfverlemnas; hvaremot det skulle uppdragas åt H:rr Fullmäktige i nyssnämnde Contoir, att, uppå skeende behörig requisition, hålla NumraerLolterilnrältniogen tilt handa allt hvad till 23 3r>4 Stats-Utskottets förefallande utgifters bestridande erfordras, i den oförmodade händelse, att Lotteri-spelet ett eller annat år nied förlust utfölle.
»att de gerna vilja rymma om något tillfälle gafs. »Goda Stina! var icke förmycket ledsen för min »långsamma frånvaro, utan haf din förtröstan till »Gud; och med sorgfällighet sköt vårt lilla bo det »bästa du kan, och med tålamod afbida återseen»dets sälla ögonblick, då vi uti kärlekens ljufva »sköte får glömma saknadens mörka vintermåna»der. Ömma vän! gör icke för mycket långt »tills du skrifver mig till och låter mig veta huru »det står till hemma, ty det blir det enda nöje »jag kan njuta så länge vi äro åtskiljda, då jag »ifrån dig får emottaga någon rad. En tusen»fallt hälsning till slägtingar, rusthållare och alla »goda vänner. Jag innesluter dig uti Guds mil»derika beskydd, och framlefver med de allra öm»maste känslor din trogna hulda maka.» JOHAN BOLD.» Stina var alldeles utom sig af glädje åt allt detta. Hon både grät och skrattade, samt bjöd Josef af pepparkakorna, men han nändes visst icke äta upp dem för henne, ehuru de sågo rätt goda ut. Men Annika höll gerna den till godo, som Stina stoppade i henes gamla tandlösa mun. Efter denna dag var Stina den fordna glada, raska Stina och tänkte med allt mindre sorg på Johans frånvaro, och med allt mer och mer fröjd på hans återkomst. Dessutom fick hon snart en betydlig förströelse, ty efter ett par timmars ve, vaggade hon en stor, präktig, rask pojke, och gladde sig innerligen åt Johans glädje när han skulle få veta att allt var förbi, och att han var »far till en pojk och icke till en tös.» Mor Kajsa for sjelf till Prosten med gossen, som kallades Mathias efter »den englagoda grefvinnan.» Kaptenen hade tittat till Stina alldeles som han lofvat Bold, stod nu fadder åt hans son och gaf hederlig faddergåfva. Mathilda tänkte på Stina med hjelpsam hand under denna tid, besökte henne sjelf ännu en gång, och gladdes innerligen åt den förändring som hon och hela hennes omgifning undergått.
»Hvad vet jag» utbrast skrattande den genialiske recensenten. »Om jag får tag i en qvickhet, halkar den ned i pennan innan jag vet ett ord af och derifrån ned på papperet, der den ser så treflig ut, att jag icke har hjerta att stryka ut den, antingen den är sann eller icke.» Jag bad honom åtminstone lofva mig, att ifall han, vid de andra delarnes bedömande, kände sig få dylika inspirationer, han genast skulle taga till penntorkaren, så att det åtminstone icke funnes bläck i pennan, då han skref. Han gick villigt in på öfverenskommelsen. Men för Almqvist var detta naturligtvis endast nonsens. Och jag förstod nog att det, hvarmed en nybörjarinna kunde nöja sig, icke var för honom. Här stannar första afdelningen af min bekantskap med denne egendomlige man. Bilden sedd från afstånd. Något om biografiska misstag. Sidoblick öfver Almqvistska litteraturens inflytande på uppväxande ungdom. En författaresammankomst. Innan jag inträder i andra perioden af min bekantskap med Almqvist – denna till karakteren så gåtlika person, denna ande, för hvilken ingenting var för högt, och kanske icke heller för lågt, då han likväl först fått kläda det i en lämplig fantasidrägt, hvaraf han alltid hade fullt förråd att välja på – vill jag samla honom i minnet, sådan han stod för mig efter den märkliga lustresan. Den hade varit långt ifrån utan frukt för mig sjelf, denna tre dagars sammanvaro. Jag kom först att tänka på, om det i sjelfva verket uteslutande varit hästens fallenhet för botaniska studier, som hindrat mig att fatta grundtonen af Almqvists yttrade idéer, eller om det ej hos mig fans en intellektuel brist, som jag ännu icke rätt klart fattade, men började tro på. Det var visserligen sant, att det så kallade Freja-kotteriet, med Blanche i spetsen, hade visat någon benägenhet att skämma bort mig, men vid början af min bana hade jag en recensent, som alltid åtog sig att rätta detta misstag. Det var nemligen Lénström, i sin från Upsala utgifna tidning Eos. Och hvarje gång han var i Stockholm efterhörde han vänligen, huru jag befann mig efter sista kritiken.
På Borgare-Ståndets vägnar H. N. Schwan. h t. Talman. Den 14 Juni. 565 Uppläst bos samfeliga Riks - StSnden cl. 15 Juni. Stormägtigsie Allernådigste Konung! Hrns Riksens Ständer liar förslag blifvit gjordt, att Register öfver Bihangen til! 1810 och 1812 årens Urtima Riksdagats Protocoll måtte upprättas och af trycket utgifvas, på lika sätt, sorn är vidtaget till tryckningen af nu varande Riksdagshandlingar, eller roed förskott af medel utaf den till Riksdagskostnadeina anslagna summa. Sedan Riksens Stander funnit, att Register öfver Bihanget till denna Riksdags Protocoll b«r författas och af trycket utgifvas, samt kostnaden dertill förskottsvis bestridas af allmänna mede', och det jemväl synes angeläget, att 1810 och 1812 årens Riksdagars Protocolls Bihang varda registrerade, då de utgöra flera Band för hvardera Riksdagen och innefatta, i blott chrortologisk ordning, alla Riksdagsämnen, som förevarit, och hvilka således, i saknad af Register, icke utan svårighet kunna uppsökas; så hafva Riksens Ständer funnit skäligt, alt dessa Register, då sjelfva Bihangen på allmän bekostnad äro tryckta, må med förskott af dylika medel, och genom Stats-Utskottets försorg, upprättas, tryckas och utgifvas, samt Exemplaren, likasom är beslutadt om denna Riksdags handlingar, försäljas och betalningen gå till ersättning af kostnaden. Detta Den 15 Juni. Delta beslut få Riksens Ständer nu i underdånighet hos Eders Kongl.
Dernäst hrar det blifvit sagdt, alt enligt mitt förslag hvilar hela sedelutgifningen på säkerheten af dessa dolcumenler. Detta är ganska sanni; men jag ber att få erinra, att just i mitt förslag, som icke tillåter sedelutgifning till 5o proc. utöfver grundfonden, och der det således är mindre magtpåliggande, att man anser säkerheten vara fullt tillförlitlig, har jag gifvit tillkänna, att alla lånehandltr skola vara en odisponerad säkerhet. Jag vill likväl icke åberopa detta såsom något försvar derför, att dessa grundfondshypotlieker kunde vara osäkra, nian endast erinra derom, då man förutsatt, alt documenterna ku.iule vara osäkra. Men huru är det väl möjligt att göra en sådan förutsättning? Man har sagt, att ledamöterna i en bank kunde öfvertala K. M:s Bef:h:de att godkänna dåliga papper. Jag får gifva tillkänna, att sådant kunde vara möjligt, om bolaget bestod af 5 å 6 ledamöter; men om bolaget består af flera, måste det blifva bolagsmännens stora interesse att så nagelfara med pröfningen af säkerhetshandltna, alt denna förutsättning ar en orimlighet. Detta är åtminstone för mig, som sett, huru det tillgått med pröfningen af documenterna i Wermländska banken, så extant, att jag anser omöjligt, att ens någon minoritet skulle finnas, som ville gå så tillväga, emedan det ligger i hvar och en delägares interesse att tillse, det en annan delägare fullgjort sin skyldighet i afseende på bankens säkerhet. När dessutom man har en offentlig embetsman, nemi. K. M:s Bef:h:de i orten, som måste vara både moraliskt och juridiskt ansvarig för pröfningens tillförlitlighet, så vet jag icke, att man kan gå längre. I annat fall skulle man förutsätta, att alla, sorn ville stifta banker, vore bedragare. Också har jag vid mångfaldiga debatter i detta ämne funnit, att man vid fråga om lagstiftning för banker utgått från den synpunkt, som skulle bankbolags stiftare utgöras endast af missdådare. Jag tror icke, att en sådan förutsättning kan vara behöflig och minst i detta fall, enär det ligger i bolagets eget interesse att tillse, det documenterna blifva säkra.
Detta städfäster mig i den öfvertygelse, jag redan yttrat, att det icke är lämpligt för en rådslående församling — för en representation i allmänhet — att ingå i detaljerade organisations-frågor; utan att de böra öfverlemnas till K. M:s eget bestämmande. Hvad jag fruktar af den utaf Hr von Hartmansdorff föreslagna Den 29 Juni. 343 redaktionen, (ehuru den, på sätt Frih. Palmstjerna yttrat, kan vara temligen oskyldig) är det, att R. St. derigenom skulle hafva uttryckt det bestämda vilkor för anslagets beviljande, att mera realstudier skola införas; derigenom uppstår den betänklighet, som Hr Silfverstolpe omnämnt, att anslaget kunde blifva otillräckligt; sålunda skulle R. St., i st. f. att genom detta anslag förbättra elementarläroverken, komma att tvinga Konungen lill antagande af vilkor, som måhända äro för läroverken skadliga, och hvartill medlen ej räcka. Vådan af, att R. St. bestämma under hvilka vilkor allena anslagen beviljas, ligger således just deruti, att de ej kunna med säkerhet förutse, huruvida anslagen då blifva tillräckliga eller icke. Det är af dessa skäl, och då jag i allmänhet anser det klokaste alt ät Konungen öfverlemna organisationen af rikets läroverk; som jag för min del afstyrker förevande mom. Hr von Hartmansdorff: Mine värde motståndare anmärka, att vi gilvit oss in i pedagogien, och kommit att sysselsätta oss något för mycket med organisations* frågor. Men om så är, tror jag felet vara hos dem som inledt oss pä detta fält. Jag har, för min del, ej yrkat annat än alt anslagets ändamål mätte af R. St. uttalas; och sådant måste väl ske vid detta tillfälle lika väl som vid hvarje annat. Om R. St. anslå medel till läroverken, så måste de ju bestämma för hvilka af dom anslaget beviljas, vare sig till universiteten, elementarläroverken, eller till några andra. När man nu sagt, att medlen äro anslagna till elementarläroverken, sä är det dock ej nog att öfverlemna dem alan närmare bestämning ty det skulle kunna hända, att de just derigenom blefve på sätt Gr. Sparre yttrat, otillräckliga.
Såsom crsättn.ng till Kronan för det förskott, som enligt räkning anwändes ä sadane underwisningS-anstalttr samt hwad som äkgär för tillsynen, kontrollen och uppbörden af Saltbitter-tillwerkningen e> mindre än till Premiers utdelande nägon gäng wid Znräktningarnes början, kunde af den betalning l Istdlr 24 Banco per Lispundet som för Hemmansägarns a Landet bestämt sä mvcket ärligen inneh lles, som enligt uppgift och redowisning inför Läns-storesten motsvarar dess kostnader; hwar/emte äfwen torde leda till sörmonlia werkan, em efter ffeende anmälan genom Landshöfdinge Embecet, Kronan lörstouswis under enahanda ersäitningswilikor anstaffar crfoederlige SjudninMäril, att dem, sem sädane reauirera, utaf den construclion och storlek, som enligt pröfning och sakkännedom befunnits tjenligast. 7:0. De Personer eller Corporationer, som ej äskat och erhållit af Kronan nägot förskott, kokpanna eller andra omkostnader, äkniuta likwäl oestkortat betalning a r Istdlr 24 fl. per Lispundet för deras ärliga Saltbitter'leswerants. 8:s. Pä det Kongl. Mast och Kronan mä äga fullkomlig tillgäng pä Saltbitter, i fall större behof deraf inträffar än som swarar emot det belopp af Hemmanen i Riket owillkorligen bör lefwereras, skall det icke allenast wara Sta bernes utan äfwen Landers Jnnewänares skyldighet, att hälla Kongl. Mast och Kronan tillhanda ali den Saltbitter som ulöfwcr Hemmantals-gärden af dem tillwerkas, efter det pris som i ärliga Markegängö-Tckxorne bör utsättas; Dock sa att KonglMa^r hwarje är före 2494 Den ro Augusti.
Jag blef knapt esprit ' en från Moliéres hus. öfverraskad, då jag icke långt derefter fick höra, Publiken? Ja, nyfikna dagdrifvare — idioter att en af dem skyndsamt lemnat landet för att af den patenterade sorten — fans det nog undgå öppen vanära, och att den andre med godt om, men flertalet var hvad man förr i hast följde i hans spår. Svea rikes Andra kammare benämde » intelliMest damer — damer med den utDet skulle troligen hafva förvånat systern, gens ». som aldrig brukade försumma ett tillfälle att sökta, men på samma gång ytterst enkla elelexa upp sina bröder för deras skamliga uppgans och det behagfulla, men anspråkslösa förande, att höra det hon, till en viss grad åtsätt att vara, som utmärka den bildade minstone, var ansvarig härför; att hon, om hon parisiskan. rätt utöfvat sitt systerliga inflytande öfver dem, Samtalens sorl dör bort, då den af röda troligen kunnat rädda åtminstone den ene brodraperier täckta talartribunen bestiges af en dern. Om hon i stället för att fästa uppliten böjd gestalt, som är helt och hållet märksamheten på deras fel försökt att öfverklädd i svart: klädningen svart, mantiljen skyla dem; om, i stället för att gräla på dem för svart, hatten — liknande hallelujaflickornas att de kommo sent och oregelbundet, hon hade i frälsningsarmen — likaledes helsvart. Den mött dem i dörren med ett välkommen; om hon lilla qvinnan sätter sig, lutar armbågarne mot hade visat något intresse för deras sysselsättbordet och låter ett par beslöjade, liksom ningar; om hon kunnat lockat dem att om halfslocknade ögon irra ut öfver salen. aftnarna sjunga med sig eller läsa högt; eller, I det samma faller kandelabrarnes skarpa sken om de nödvändigt skulle gå ut för att roa sig, öfver ett ansigte, hvars grofva, härjade drag om hon hade öfvertalat dem att ibland taga henne sqvallra om, att den qvinnan lidit, umburit med sig och alltid varit villig att foga sig efter mycket. § Och så börjar Louise Michel.
Men att han på sätt och vis kände sig skyldig till olyckan, kunde man förstå, då snön smälte bort och han begynte reda till åkern för vårsådden med hacka och spade, utan att någon ens tänkt på att be honom om något sådant. Då kom Isokylä Anttis bref. Han var kusin till bröderna Tarvanen och hade i stället för att draga lott till värneplikten svurit på, att ingen korpral eller annan stackare, som gick i kronans kläder, någonsin skulle kujonera honom, och så hade han rymt till Amerika. Där hade det gått honom väl, och därför skickade han nu två biljetter för resa från Wasa ända fram till den kolgrufva i Montana, där han arbetade, och där han försäkrade att Matti också kunde förtjäna sina två daler om dagen eller mera. "Pojken kan du ju taga med", slutade brefvet, "han kan ju lika väl växa upp till karl här som där hemma". Pekka satt och betraktade med något liknande ett löje sina valkiga händer och grofva lemmar, medan Matti stafvade igenom de sista orden, men han blef allvarsam igen, då den äldre brödren långsamt, men mycket stadigt placerade sin näfve på bordet och sade: det gör jag. Så vände han sig till Pekka, såg betänksamt på honom och sade med särskildt eftertryck: hvad dig angår, så vet jag värkligen inte rätt hvad jag skall göra. Arbeta kan du nog, men om du också har tillräckligt förstånd för att föras ut på en sådan långresa, det vet jag inte. Såsom du måste ha burit dig åt med hästen, då den bröt benet af sig, är jag inte säker om man kan lita på dig. Pekka blef röd ända upp i pannan och knep ihop munnen hårdare än någonsin förr, medan han stadigt såg brödren rätt i ögonen, men han svarade ingenting, förrän denne tillade: men om du lofvar att göra precist som jag säger, både på resan och sedan också i Amerika, så tänker jag du kan få följa med. Då sade Pekka bestämdt: jo, det gör jag. Och så talades det inte vidare därom, men så snart Matti sedan fått torpet utarrenderadt och den nödtorftiga utrustningen var i ordning, begåfvo de sig på väg.
Uti de till Judars etablering redan utsedde 3:ne Städer Stockholm, Götheborg och Norrköping, äfvensom i öfrigt uti alla dem, sorn aro , Uandshöfdinge-Residenser , må det vara en hvar till Riket inflyttad eller här född eiler uppfödd Jude, emot hvars frägd ej är något att påminna, tillåtet, att sig bosätta, för att anlägga och drifva Fabriker, samt komma till utöfning af Handel, handtverk och hvad annan loflig handtering som heldst, enär han dertill banar sig väg i den ordning, som uti allmänna Författningar redan är eller framdeles kan blifva föxeskrifven, och i öfrigt fullgör hvad uti efterföljande 5 §. i sådant afseende vidare stadgas. 5- §• Vill en till Privilegierad Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Lagsamt Allm. Rcsv,- och Ekon,-Utskottens Betänkande, N.-o 31. 17 sörjning, utlemnas, må det ankomma på Fattigvårds-Styreisen alt låta uppteckna den behöfvandes tillhörigheten, för att noggrannare kunna tillse, alt tillgångar för framlida godtgörelse af understödet icke förskingras. } l8> Om af kastningen af fattigvården tillhörige fastigheter och capital, jemte inkomsten af sterbhus-afgifter, böter, coilccfer, frivilliga gåfvor och andra sådana bidrag, icke åro för faltigvårds-behofvet tillråckliga, skall, till fyllnad af bristen, först erlåggas en afgift af högst 8 skillingar för mansoch 4 skillingar för q vinsperson, sorn år mantalsskrifven och fyllt 17 år; dock må undantag härutinnan bero af Fattigvårds-Styrelsens pröfning. Hvad derutöfver erfordras, fylles genom tillskott efter de grunder, *0111 i 5 § åro stadgade. § 19- Om de i 18 § föreskrifne afgifter beslutas å sockneståmma, efter förslag af Fattigvårds-Styrelsen. § 2°.
Belåningen af va ror är visserligen skild från den punct, som nu är under öfverläggning, men jag anhåller dock att derom få yttra min öfvertygelse. Herr Rosenblad har sökt vederlägga nyttan af en sådan belåning, genom anförande af exempel från utländska Banker. Jag vill dock nämna, hvad jag af erfarenheten vet, att nemligen Götha Canal Discont, som årligen belånade millioners värde af varor, på io år endast förlorade 1,200 R:dr. När man företer Assurancepolice samt intyg från det Tullverk, som liar nyckel till Magazinet, bör man erhålla lån på varor. En sådan belåning tror jag vara den mest nyttiga för allmänheten, men den bör icke sträckas till mera än ritorr Spannemål, Socker, Caffe, Hudar, Risgryn, Bomull, Indigo och Färgträd. Jag tror icke man behöfver befara att Utländsk Spannemål belånas, t}^ med den höga Tull som nu finnes, till ett belopp af varans hela värde, lärer alltid det blifva en stor förlust om någon Köpman skulle inför skrif - Den 7 December f. m. 209 skrifva sådan Spannemål och anlägga Torkugnar för att torka densamma. Deremot hör åkerbruket vändas åt detta nyttiga företag. Herr Hjerta: Jag tror mig ej behöfva upptaga den beskyllningen, att hafva förlängt discussionen derigenom alt jag sökt hålla mig vid saken. Om Herr Rosenblad vore så god och i Utskottet talade om de Reglementariska föreskrifterna när Reglementet skall uppgöras, vore det bättre, än att här ingå i en mängd detailler, som bevisa ett gränslöst misstroende till BancoFullmägtige. Detta är åtminstone en nyhet vid våra öfverläggningar, som jag vid a:ne föregående Riksdagar aldrig förnummit. Detta ingående i detaillerna tyckes bevisa någon okunnighet hos Herr Rosenblad om äldre författningar. Det står ganska tydligt i Discont-Reglcmentet att Directionen skall akta sig att bevilja för mycket lån på samma namn, och afse om förlänga respittider begagnas.
Denna Corps, hvars ändamål är, att undan eldens härjande rädda lif och lösegendom, samt att det hergade vårda, och hvars verkningskrets sträcker sig till alla inom Stadens tullar belägna hus och egendomar, består af en Chef, en Secund-Chef, 3:ne DislriclChefer, 2:ne Adjutanter hos Chefen, en Secreterare och ett obestämdt antal Ledamöter, hvilket sednare nu uppgår till omkring 3oo personer. Hvad Gatonie i Hufvudstaden angår, så äro, under loppet af år 1837, efter serskildt fogad anstalt, någre skicklige Gatuläggare ifrån Berlin inkomne, hvilka efter nyare methoder omlagt åtskillige sträckningar af Gator och Torg, samt lemnat härvarande arbetare undervisning i detta slags arbete, hvarigenom en icke obetydlig förbättring i gatornes beskaffenhet redan vunnits och alltmer kan påräknas; äfvensom Öfver-Ståthållare-Embetet hos Eders Kongl. Maj:t i underdånighet anmält Förslag till ny Författning angående anläggning och underhåll af gatorna i Hufvudstaden; och har, i sammanhang dermed, fråga blifvit väckt om öfverlemnande af denna omsorg åt en Comité' eller Administration, med skyldighet för Stadens Husoch Tomt-egare alt, till en af bemälde Comité förvaltad Fond eller Cassa, årligen inbetala en viss afgift; en åtgärd, förutan hvilken det näppeligen är möjligt att erhålla goda och väl nivellerade gator härstädes; varande berörde Förslag ännu beroende på Vederbörandes hörande och handläggning.
Det torde vara fåfängt längre strida för att i Lag få ett hinder för små associationer till solidariska Banker, jag hoppas dock det egna intresset, rätt förstådt, skall leda till det mål jag åsyftat med att föreskrifva minst ioo personar. 24 §. 1 N:o 3o. Att stadga, på sätt här är gjordt, det, utan förnyad lagsökning, Lottegare skola blottställas för under-executors påhelsning för fel, begångne af Direclionens Ledamöter, måste i sanning anses vara höjden af stränghet och vida öfver höfvan. Detta stadgande innefattar en väsendt lig ändring i hittills städse följd grundsats, för allt kraf, alt nemligen gäldenären först måste höras. En sådan ändring kan, för att bereda all möjlig skyndsamhet med lordringens utbekommande, vara nödvändig att stadga inom samma categorier ; d. v. s. inom Directionen må Ledamöterne utmatas på grund af samma utslag, den ena efter den andra eller samfält; äfvensom (på sätt jag, i del alternativa förslaget tillstyrkt) inom öfrige lottegare sins emellan, då en person god t y^ck ligt blifvit krafd framför de öfrige; men Utskotten, som icke velat godkänna denna skilnad, som till och med motsatt sig det amendement, som det allt för stränga i denna §. behöfde och som jag sökt åstadkomma genom nyssnämnde regress afen Ledamot till en annan, (hvilket Utskotten, efter min tanka, alldeles origtigt, ansett föremål för reglemente inom Bolaget) hafva derigenom lågt ett absolut hinder för uppstående af solidariska Banker, i hvilka bemedlade personer skulle vilja inträda. Mycket kunde vara att säga, i form af comrnentarier, öfver de åsigter, som härtill legat till grund, inen om de icke uttalas, kunna de förmodligen lika väl fattas. Att man alldeles uteslutit det i gamla förslagets 22:dra §. oanmärkt lemnade senare moment om lottegares inbördes ansvarighet — som icke är absolut reglementariskt och hvilket uteslutande icke skett på grund af något Utskottets beslut, förtjenar äfven anmärkas. 25. §.