Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
När afgiften i början beräknades efter pannans rymd till »öfversta randen», och apparatens hatt således var skattefri, gjorde bränvinsbrännaren den sednare så stor, till och med större än pannan, att densamma, utom sin egentliga bestämmelse att mottaga spritångorna, begagnades lika med sjelfva pannan att fyllas med mäsk, som skulle åfverkas. Då skattebeslutet 1842 hämmade detta missbruk genom bestämmande, att afgiften skulle beräknas efter apparatens rymdinnehåll »till den högsta punkt, hvartill det ifyllda fluidum kunde stiga och medelst sin egen tyngd rinna tillbaka i pannan», alltså utan afseende på om rummet hette panna eller hatt, inrättade man det i mäskvärmj,ren befintliga lankrummet, hvars egentliga bestämmelse är att tjena till rektifikation af de i detsamma samt i bäckenen kondenserade ångorna, sä stort, att det, såsom en egen destillationspanna kunde upptaga en betydlig mängd mäsk till afdestillering. Det fanns sålunda apparater, hvilkas pannerymd endast var 20 till 50 potter, när lankrummet deremot rymde 200 potter. Under det att pannorna här figurerade såsom endast betecknande det rum, efter hvilket afgiften skulle beräknas, försiggick den egentliga averkningen i lankrummet, som var af giftsfritt. För att förekomma detta missbruk, blef genom lagen af den 4 Augusti 1845 bestämdt ett maximum för lankrummets storlek, med tillägg, att ett större lankrum skulle anses såsom panna, hvilket maximum icke sattes större, än man ansåg nödvändigt, för att lankrummet skulle uppfylla sin egentliga bestämmelse. Norska Kommiss. Betänk, ang. Då man sålunda, sedan bemälde lag trädt i verkställighet, ej längre kunde begagna lankrummet till afgiftsfri afverkniog af mäsken, eller åtminstone endast en ringa del af detsamma, har man gått ännu ett steg längre, i det man nemligen nu sednast drifvit mäsken upp i det öfver lankrummet anbringade nedersta bäckenet hvarest destillationen försiggått och sålunda ett afgiftsfritt destiliationsrum är vunnet.
Sjöfolket påmönstras vanligen på våren i Mars eller April månader. Vid dessa förrättningar sker hyresafdrag för erläggande af bevillningen efter lista Artikeln samt personela utskylder, såsom kurhusafgiften, hvilken är ganska svår, ja omöjlig att vid denna årstid rigtigt debitera, då den ej bestämmes förr än påföljande höst af Pröfningskommittéerna. Händer nu så att sjömannen, sedan han blifvit förhyrd, aflider innan Maj månad, kommer den orättvisan till, att den aflidnes anhörige icke kunna få dessa utskylder restituerade, lika litet som skepparen, för den händelse den af honom förhyrda sjömannen insjuknar, innan han går om bord, får ersättning 158 Motioner i Preste-Ståndet 1862. N:o 82. för den utbetalda kronoskatten. Om jag härtill lägger, att Kongl. Kofferdireglementet af den 30 Mars 1748 ej ålägger Sjömanskus-föreståndarne att förätta kronouppbörd eller förskaffa sig de slags kamerala insigter, sorn för fullgörandet af ett dylikt uppdrag kunna vara nödiga, eger jag ett skäl mera att inför Rikets Höglofliga Ständer vördsamt föreslå, att den i Bevillnings-förordningens 88 § Skepps-ombudsman och Sjömanshus-föreståndare åliggande skyldighet, att för det i sjömanshusets rullor intagna sjöfolk debitera och uppbära bevillningen efter lista Artikeln äfvensom öfriga personela utskylder, måtte öfverflyttas på Kronofogde och Stadskassör. Stockholm den 26 November 1862. D. Söderberg. nilo §9. Af Doktor J. M. Almqvist: Om rotefrihet Jör pedagog-bostället Wrigstad Månsgård i Jönköpings län.
Bko); 4 „ kronor^ 6 pär stakar af messing; Diverse mössor, hattar, coeffiirer, taurbaner, rockar, kappor, mantiljer; 24 st. profdukar af siden; 14 dussin profver å bomullsoch ylleväfnader; 50 st. strumpväfstolar och 8 st. trikot-rundstolar; Diverse brons-arbeten, stakar, skriftyg m. m. samt machinerier tor ett sammanräknadt värde af 1,032,000 Rdr. emot 5 procents tull å värdet: 0,297 Sk® Engelskt och Skottskt tackjern; 4,000 st. jernformar; 60 Sk® 10 L® rundjern, valsar etc.; 19 st. valsar af jern; 1,300 famnar jernketting; 37 st. sågblad; 1S1 st. plåtar; 100 st. spiraler och 20 st. skifvor af jern; 53,700 ® färgstofter; 4 fästager pulveriserad talk; 2.400 kärl af Engelsk lera; 125 L® kättingslim för ylleväfnader; Strumpstolsnålar, värda 600 Rdr; Profscbaletter och mönster, värda 200 Rdr; samt machinerier och redskap till ett värde af 119,195 Rdr; hvarå Revisorerne trott sig böra fästa Rikets Ständers uppmärksamhet. Kong*!. Konvoj-kommissariatet. Dess räkenskaper, innefattande redovisning för så väl Sveriges enskilda handelsoch sjöfarts-fond som ock Sveriges och Norriges gemensamma fond, äro granskade i Kongl. Kammar-rätten för bada revisionsåren, dervid den förra redogörelsen, för år 1850, till anmärkningar föranledt. Förhållandet med inkomster och utgifter inhemtas af nedanstående 2:ne tabeller: — 43 — Sveriges enskilda Handelsoch sjöfartsfond. Debet. år 3§50. år 1S5B. Balans frän föregående året: Uppbörd: Balans från föregående äret: Utgifter:
Tham måtte af allmänna medel undfå en årlig pension af 400 R:dr B:ko; till stöd för hvilken framställning motionären anfört, att Tham, som är 1830 inträdt i Statens tjenst och år 1833 utnämndes till Tull-inspektor vid Klintehamn på Gottland, under den för helsan ansträngande tjenstgöringen derstädes vid visitationer å fartyg, särdeles vid strandnings-tillfällen under svårare årstider, ådragit sig svår gikt, sorn medfört fullkomlig lamhet i nedre extremiteterna och nästan likaså i de öfre, i följd hvaraf han, enligt läkares intyg, vore »helt och hållet urståndsatt att sjelf kunna bidraga till sitt underhåll samt måste äfven vid de obetydligaste kroppsliga förrättningar ständigt hafva hjelp och tillsyn.» Sedan alla försök till sjukdomens botande visat sig vara overksamma, hade lham år 1851 nödgats taga afsked och afbryta sin tjenstemanna-bana, dervid han af tullverkets medel erhållit en årlig pension af 166 R:dr 32 sk. B:ko. Som likväl denna inkomst vore alldeles otillräcklig för en person, urståndsatt till allt verkligt arbete, hade följaktligen Tham, som saknade egna tillgångar, blifvit med sin familj bragt i en högst bekymmersam ekonomisk ställning; och ansåge motionären, att då denne tjensteman, under'utöfvan - 56 Stats-Utskottets Utlåtande M 167. det af sin befattning ådragit sig obotlig skada lill helsan, han ej borde af Staten lemnäs utan allt understöd i sin nödställda belägenhet; varande de i motionen meddelade uppgifter genom bifogade läkare-betyg och andra handlingar behörigen styrkte. Utskottet erkänner visserligen den beklagansvärda belägenheten för de tjenstemän, hvilkas verksamhet genom sjukdom eller andra olyckor blifvit i förtid afbruten; men, då Stats-verkets tillgångar ej kunna medgifva att på ett fullt tillfredsställande sätt understödja alla dem, som af sådan anledning komma i en betryckt ekonomisk ställning, och f. d. Tull-inspektoren
– C.F. Emanuel Björling (1839–1910) var professor i matematik vid Lunds universitet 1873–1904. Författade mycket använda läroböcker och gav ut flera mycket spridda populärvetenskapliga arbeten, ss. ”Solen”, ”Om vindarnes lagar”. Bankbokhållare Frans Oscar Martin Nilsson, f. 1851. – Fil. dr. Johan Ulrik Quensel (1824–1894) var sedan 1861 chef för Skånes enskilda banks kontor i Malmö. – Att Quensel redan 1883 oroade sig för Nilssons lämplighet som bokhållare framgår av SB I, s. 265 f. Brevet är daterat 13.1 1885. Avsnittet tryckt i DoB I, s. 300. – Uppsalafilosofen Christopher Jacob Boström (1797–1866) var 1800-talets dominerande svenske filosof. Boströms tankesystem kan karaktäriseras som rationell idealism. Sedlighet innebar för Boström att sinnligheten underordnar sig och besjälas av förnuftet, inte att den undertryckes, ty sinnligheten såg han som en del av människans idé. Förfalskningshistorien får tråkiga konsekvenser. Ur Dagens Krönika UR DAGENS KRÖNIKA MÅNADSKRIFT FÖR SKÖNLITERATUR, TEATER OCH POLITIK UNDER MEDVERKAN AF FLERE SVENSKA OCH UTLÄNDSKA FÖRFATTARE UTGIFVEN AF ARVID AHNFELT FEMTE ÅRGÅNGEN STOCKHOLM CARL SUNESONSTOCKHOLM, GERNANDTS BOKTRYCKERI-AKTIEBOLAG, 1886.ÅRGÅNGEN 1885. INNEHÅLL. Likställighet och tyrannen, af Avgust Strindberg (strödda anmärk * Sid. ningar om » Giftas ». ... 1 Nya bidrag till kännedom om Gambettas stora minist&amp;r, af Ernst Walli * .. 34 Holberg om qvinnan och tryckfriheten, af Qu * t. af Geijerstam . H Hvar har statskyrkan sitt säkraste stöd? af Vilh.
Hade än försöken slagit bättre ut i främmande länder, så vore det likväl efter min tanka nödvändigt att, innan lagen allmänneligen anlogcs, på våra 188 Den 26 April e. m. egna landsmän försöka verkan af delta st raff, ty intet folk är så likt det andra till lynne, bildning oell tänkesätt, alt straffen kunna verka alldeles detsamma. Aldramiust torde tillförlitliga jemförelse!' kunna bernias så långväga, som från America. Om det hos oss förhåller sig, på sätt Hrr Cederschjöld och Akerman i förmiddags omförmält, nemi. alt fångar finnas i våra fängelser, som suttit på bekännelse dels i 10, dels i 9 år, ulan att de bekant, och som, fastän de varit skilda från allt umgänge, ali sysselsättning och läsning, för blifvit i sitt vanliga tillstånd, sä synes del som hade ensamhelsfängelse på dem ulöfvat föga verkan. Annu lättare torde de finna sig i sitt öde, om alla som inneslutas i fängelse, hädanefter blefve ännu bättre hållna. En af de svåraste uppgifterna att lösa vid fängelsesystemets verkställighet, är fångarnes sysselsättning. Om de ej skola taga skada tili kropp och själ; så få de ej blott äta och sofva, utan de måste arbeta. Hvar skall i vårt, förnämligast jordoch bergsbrukande land, tj en ligt arbete erhållas för innestängda fångar? och om det fås, huru skall del förslå och löna sig? Tillverkningen kan endast blifva obetydlig, när fångarne sitta hvar för sig, såsom gossarne i Paris. Jag har väl sett ett fängelse i Leyden, der man sades hafva fullständig sysselsättning, emedan der förfärdigades flera slags beklädnad för hela Holländska armtren och för manskap i eolonierna. Men sådant är med våra förhållanden ogörligt. Dessutom arbetade fångarne der gemensamt, hvilket de, som förfäkta ensamhetsoch fördumma Auburnska systemet, icke medgifva. Lyckas ändock arbelsföretagen, så kan det icke gerna ske, utan alt den ärlige handtverkaren, hvilken ej kan täfla med dessa stora samhällsanstalter, göres till tiggare, eller ökar brottslingarnes antal.
Men som Oeconoinieoch BesvärsUtskottet, enligt förstnämnde Protocolls-Utdrag, hade tillkännagifvit: ”det Utskottet ansåg sig icke tillkomma, att, rörande frågan om de genom Reeognitions-skogarnes Skatte-försäljning inflytande medels användande, uti pröfning ingå, eller'något hufvudsakligt Utlåtande meddela; så och enär StatsUtskottets tanka i denna del, att desse skatteköps-medel borde till RiksgäldsContoiret aflernnas, för att derstädes disponeras, i samma ordning, som för andra skatte Jöse-skillingar finnes föreskrifvet, var det beslut, som blifvit fattadt, och hvilket ej någonsin varit i fråga att ändras af förenade Utskotten, än mindre blifvit det; synes det besynnerligt, att Herr Friherre Cederström vid justeringen af den gemensamma Den II Augusti /, mt ii7 expeditionen gjordt den reservation: att StatsUtskottet i Betänkandet om Ilecognitions-skogarne tillåtit sig, att enskildt göra tillägg utöfver hvad i Utskottens sammansatta Plenum blef beslutadt, innefattande tillstyrkande af afslag på Konungens Nådiga Proposition, rörande användandet af de för Recognitions-skogarnes försäljande inflytande medel, på sätt Riksens Höglof. lige Ständer vid 1818 års Riksdag beviljat. N:0'-4. Hörsamste Memorial! Sedan RiddarhusUtskottet, dels till följd af den allmänna föreskrift, som innefattas i 4g §. RiddarhusOrdningen, dels ock i grund af Högloflige Ridderskapets och Adelns under den ag sistlidne Januarii meddeldte remiss å Riddarhus.
Dess bank mäste för icke längesedan upptaga ett län af 4,000,000 £ St. af Fransyska Banken. Nu deremot vet man, att England har stort öfverflöd på metallisk valuta. I samma män som silfveroch guldvalutan är rörlig, har den ock blifvit föremål för bandel, och om denna lönar sig bättre, så blir deraf en ovillkorlig följd, att capitalerna draga sig ifrån varuhandeln till penningemarknadeu. Hvad sorn då ligger på upplag, måste då realiseras, och pä samma gäng skall realiseras hvad sorn tillverkas. Inträffar då derjemte, att tillverkningen är för stor emot behofvet, hvilket också kan vara fallet med vissa artiklar, så blir det icke mindre än tre särskilda orsaker till varor nas fall, och dessa orsaker till varornas fall pä verldsmarknadeu skola äfven inflyta på förhållandet i vårt land, icke allenast med de varor, som Sverige importerar, utan äfven med vår export i vissa fall, såsom t. ex. spanmål. Sålunda drabbar delta varornas fall näringsidkaren. Såvida det verkar sparsamhet och tvingar att så mycket som möjligt nedsätta lillverkningspriset, kan det vara nyttigt, och han måste underkasta sig sitt öde, som beror på hela verldsmarknadens ställning. Men en tryckning sker äfven på råämnenas pris, och ytterst kommer sjelfva arbetaren och den som forslar råämnena i betryck. Afven detta kan vara nyttigt, sä vidt det tvingar Svensken till sparsamhet, som han icke är fallen för; men om deremot följden blifver, att näringarne förstöras inom landet, då lider Staten i dubbelt hänseende. Skulle man föreställa sig, att delta förhållande skulle för beständigt fortfara, så är det naturligt, att de näringar, som icke nu bära sig, skulle fullkomligt upphöra, och detta vore då icke någon förlust, emedan de i sådan händelse voro fullkomligt onaturliga; men om det åter är förhållandet, att den nu lönande penningehandeln småningom kommer att aftaga, så skola capitalerna ovillkorligen återkomma, först till Banken, sedan i den stora handeln och slutligen i all rörelse, och man får dä till sin fördel hvad man nu liar till skada.
Riksdagsordningen äga rätt, att ”af SlatsContoiret undfå de upplysningar ”och handlingar, sorn de i öfrigt finna nö’Jdiga &c.” Till dessa särskildta stadganden för Revisorerna, kommer TryckfrihetsLagens allmänna tillåtelse i 2 §. 4 morn. för en hvar, ”att i allmänt tryck uppgifva” (och föl jagteI igen sjelf skärskåda så mycket som behagas) alla, så väl rättegångar, som andra allmänna ärenden rörande handlingar, protocoll och beslut — af hvad namn och beskaffenhet de vara må, ehvad de höra till den förflutna tiden, eller till mål, som hädanefter förekomma." I öfverensstämmelse både med bruket och dessa föreskrifter fortgingo Revisionerna till 1823 års Riksdag lika öfver Statssom ännu öfver Bancooch Riksgäldsverken: så alt Revisorerna kunde få se hvilka 34 Den 9 Februarii f. m. handlingar de behagade icke allenast för de år, Räkenskaper funnos afslutade, utan äfven för den tid, sorn sednare förflutit. Men, ehuru inga olägenheter deraf blifvit försporda eller uppgifna, yttrade Kongl. Maj:t sitt misshag deröfver i Skrifvelsen d. 28 Februarii 1823 och mot slutet af samma års Riksdag yppades inom StatsUtskottet skiljaktiga meningar angående detta ämne, särdeles af Friherre af Nordin och Herr Noraeus. 5 §. af den då föreslagna Instrnetionen, enligt hvilken ”Revisorerna ”borde äga tillgång till StatsContoirets samtlige Räkenskaper oeh handlingar intill den ”dag, då Revisorerna sammanträda,” ogillades af den förstnämnde ledamoten, såsom ett stadgande för framtiden, ehuru han ansåg det hafva dittills varit, likmätigt nyss åberopade lagstadganden, både rättighet "och pligt för Revisorerna, att sträcka si~ “na efterforskningar om Statsverkets för”vältning så långt in på den löpande ii" ”den, som möjligen ske kunnatoch ehuru Friherren kände, alt han, såsom Revisor, gjort likaledes.
Det är häller icke som i forna dagar, då man skilde mellan elementarläroverket och folkskolan». »Det var en upprörande åtskilnad»! utbrast Giro. »En skamlig tillställning», tillade rektorn, »som redan från barndomen vidgade svalget mellan folkklasserna. Den lille herrn som gick i elementarläroverket ansåg sig naturligtvis vara af något slags bättre deg än pojken i folkskolan, föraktade och hånade denne samt kunde aldrig gifva honom tillträde till sina lekar, och folkskolans lärjungar lärde redan i barndomen att afundas och hata de andra klasserna. Då skolgossarne hade vapenöfningar, skulle elementarläroverket bilda en trupp, och folkskolan en annan, och på raststunderna kom det aldrig i fråga, att de bägge trupperna närmade sig hvar andra och ännu mindre att de roade sig med några gemensamma lekar. De talade icke till hvar andra. Det var som hade de tillhört skilda folk som ej förstodo hvar andras språk. De nöjde sig med att på afstånd betrakta hvar andra eller också att aldeles icke låtsa om hvar andra. På det sättet beredde man en för ståndsskilnad och ståndshat frodig jordmån». »Nå, då de växt upp till värnpligtige»? »Då hade alla lika skyldigheter, hette det, men i slutet af adertonhundratalet införde man något som kallades ett-årige-frivillige, hvilka ingalunda hade samma skyldigheter som de öfrige värnpligtige, utan sluppo från tjänstgöringen på vida kortare tid samt behandlades af befälet med vida större skonsamhet. En yngling som gått genom folkskolan kunde aldrig anmäla sig som ettårig»-frivillig, ty han hade icke de därtill erforliga kunskaperna. Det var den tidens rättvisa». »Jag vill minnas, att jag läst, det flickorna icke hade tillträde till elementarläroverket, men det låter så underligt, att jag förvisat den uppgiften till sagoperioden». »Å, för fem hundra år sedan fans ännu icke en enda flicka i någon af statens elementarskolor.
Hvad åter beträffar den gjorda framställningen om upphörande af föreskrifter i Kongl. Förordningen af den 18 Febr. j 768: ’att om någon olofligen eller utan pass practiserar sig utur Riket, meri ej inom ett års tid sig åter infinner, skall sin arfsrätt i Riket vara förlustig”^ delar äfven häri Utskottet motionärens åsigt sålunda nemligen, att, örn deri ur Riket olofligen reste, icke begått sådant brott, som föranleder arfsråttens förlust, han bör tillgodonjuta allmänna Lagens stadgande, med tillämpning af Kongl. Kungörelsen af den 3o Mars 1855, hvari föreskrifves: ’’kommer ej frånvarande arfvinge inom 10 år från den dag, Kungörelsen 5me gånger i Tidningarne blifvit införd, vare från arfvet skilijd, der han ej laga förfall visa kan.’" Och då dessutom åtskilliga andra numera mindre lämpliga föreskrifter i nämnde Kongl. Förordning af år 1668 finnas-, såsom t. ex. ’ att eho,. sorn eger kunskap i Bergverk och drager ur Riket, utan serskildt tillstånd, skall böta usta gången 66 R:dr 5a sk», ardra gången dubbelt, (och då böterne ej kunna fullgöras, straffas med 5 ä 7 hvarf gatulopp), samt 5:dje gången mista lifvel” — anser Utskottet sig böra •vördsamt tillstyrka, att Rikets Ständer hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, alt foreskifterne i Kongl» Förordningen, dien 18 Febr. 1768 och de - Allm.
Häremot får jag först och främst anmärka alt då staden måste underhålla våghus med tillbehör, samt löna biträden vid vägning och mätning, det ingalunda vore billigt och med rättvisa öfverens - Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande, Jtä 124. 3 stämmande att blott de, som mäta och väga sina varor, skulle för hvarje särskild vägning och mätning erlägga nämnde afgift; ty då de sednares antal är ganska ringa, så torde afgiften, som i sig sjelf är högst obetydlig, ej kunna annat än till en högst ringa del ersätta de af staden för våghus m. m. utlagda kostnader. Skola dessa afgifter upphöra, så bör ock derför staden befrias från skyldigheten att hålla våghus samt löna vägare och mätare, som skola ständigt stå till hands för att verkställa möjligen inträffande vägningar m. m. Dessutom är det mot all billighet och rättvisa stridande att Westerås stad ensam beröfvas den påräknade inkomsten, under det att densamma finnes qvar uti andra städer. — Skola vågoch mätarepenningar borttagas, så bör det väl ske i allmänhet, och ej något undantag för Westerås ensamt i det hänseendet göras; men ett allmänt borttagande af dessa inkomster för städerna har ej blifvit yrkadt af någon motionär och bör ej eller kunna tillstyrkas, enär Utskottet saknar kunskap om den rubbning i städernas påräknade inkomster, som derigenom skulle uppkomma.» Häruti instämde Herr Prosten C. D. Arosenius, Herrar Gustafsson, Spcingierg, Lund och Frich. Af Pierr Boman: »Emot Utskottets beslut får jag mig reservera; megifvande billigheten af upphörandet af vågoch mätarepenningar för de i Westerås stad torgförde varor som icke undergå vägning eller mätning, kan jag likväl icke anse det rättvist att staden skulle utan den ringaste ersättning frånhändas ifrågavarande inkomster, hvilka genom Kongl. Resolutioner äro staden tillförsäkrade och under en längre tid varit anordnade till löneunderstöd för en del af stadens embetsoch tjenstemän, samt till underhåll af vågoch mätarehus.
Smålands Cavalleri-Regemente, Fredrik Rappe, i underdånighet ingifven Skrift, deruti, med anledning af Riksens Ständers, år 1822, församlade Revisorers hemställan om bestämmande af en prasscripticns-tid, inom hvilken en af Amiralitetet i Carlscrona, under den 31 October 1794 , tili Hof-Radet Eckerdt eller dess rätts Underdåniga Skrifvelser. ' 487 Innehafvare utglfven och ifrån år ^1800 i Riksgälds-Contoirets räkenskaper, såsom oinlöst, bokförd Obligation å 3000 R:dr Hamburger Banco , med upplupen 4 procents årlig ränta, borde, vid förlust af all betalnings-rätt, företes till erhållande af liqvid , Ryttmästaren så väl anmält, att för dess nu mera aflidne Svärfader, Hof-Kådet Eckerdt i lifstiden, ett af de flere fordringsbevis, som', för lefverancer af ekvirke, blifvit till honom utfärdade, skall förkommit, hvilket vore detsamma, sorn Riksens Ständers Revisorer uppgifvit vara oliqvideradt, som äfven å sin hustrus Elisa Echerdts vägnar och på grund utaf den af f. d. Handlanden Johan Phil. Peterson, gift med Efkerdts andra dotter, meddelde öfverlåtelse a£ samma fordrrn, i underdånighet anhållit, att E. K. M. täcktes i Nåder tillåta, aU merberörde fordran mitte honom och hans hustru godtgöra», såvida, efter i allmänna Tidningen kungjord prsescriptions-tid af ett år, ej någon annan roed. fordrings-beviset elior Original Obligationen uti Riksgälds Contoiret sig anmälde. Riksens Ständer hafva af en till deras-Fullmagtige i Riksgälds-Gontniret , frän E. K.
— Servisen för manskapet, enligt förslaget — 93: 32. — R.jr 535. 24. __ (Serviskostnadeu torde kunna påräknas att till en del blifva betäckt genom bidrag från den stad, i hvilken truppen kommer att förläggas.) Af anslaget till Krigs-Kollegii Departementer: till beklädnaden, enligt forslaget . R:dr 1,188: — malerielens underhåll dito . — 100: 1,288, —« Af anslaget till ved och ljus i fästningsoch garnisons orter: till ved och ljus, enligt förslaget — 104: — —■ Af anslaget till lega för hästar till artilleriets exercis: Lega för exercishästar, enligt förslaget — 733: 16. —■ Af anslaget till fouragering för Artilleriets legda hästar: till fouragering för berörde excercishästar, enligt förslaget — 275: Tillhopa R:dr 6,695: 10. — 40 Om från denna summa afdrages hvad här ofvan upptagits tili utgående från förslags-anslaget till inqvarteringskostnader i landsorten, samt anslagen till ved och ljus i fästningsoch garnisonsorter, till lega för artilleriets exeercis-hästar och till deras fouragering, skulle således egentligen icke erfordras nya anslag för mer än dels aflöningen och underhållet af ifrågavarande artilleri-batteri, med R:dr 3,729: 18. samt dels dess beklädnad och materiel med — 1,288: eller tillhopa R:dr 5,017: 18. — Ofvannämnde kostnader, så väl de till första uppsättningen erforderliga 8,000