Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Afgordes, at klockaren årl(ige)n går i förskott och upkjöper 18 r talg til ljushollning i kyrkan juhlottan, och sedan gjöras uträkning, hvad som til talgans betalande sig belöpar på hvart matlag i 4 rotar, på det han ej må wara lidande genom för litet sammanskott. Särskilt stolrum i Kyrkan ville man tils widare ej bevilja sochn-handtwerkare, utan mage de sittja i deras bänkar, hwars hushjon de äro, el(le)r söka sig rum i de nya bänkarna. § 8. Beslöts, att den bonde el(le)r torparen, som i den så kallade Michelsmässo weckan lämnar sin stuga åt tjenstefolk och annan ungdom, att der dansa, skall böta 3 Rdr til fattigcassan, till förekommande af den syndiga wanan, att då frossa, fyller sig af starka drycker, slåss och utöfva flere oordenteligheter. (Se äfven nästföljande protocolls bok pag. 311.) § 9. Sexmännen wisste icke närmare någon, som utan församl(ingen)s tilstånd emottagit inhysesfolk från andra sochnar, efwensom de ej funnit utsoknes fattiga beswära sochnen med tiggande. § 10. Uplästes och förnyades 11 § af prot.(ocollet) 1796. d.(en) 16. oct.(ober), at ej genom longwariga bröllops hollande slösaktigt förstöra födan och derigenom tillika, göra sig förlustig af hjälp wid herregården. Jn fidem protocolli C. F. Maneck År 1800 d.(en) 12 Jan.(uari) hölls en Extraord.(inarie) Sochnstämma med St. Malms församl(ing).
I samma ögonblick, som han förtviflad kastade sig ned öfver bädden, ljöd ropet:, Fly, fly! Österrikame äro har l D Dessa vor0 redan inne i huset, då Garibaldi lyckades undkomma genoin en bakdörr. Husets förfärade invånare läto i största hast nedmylla den ännu ej kallnade unga kvinnans lik i pinjeskogens sandiga mark. - Det upptogs dock senare och lades i en kista, hvilken fördes till ett niirbelaget kapell. H ä r förblef den, till dess Garibaldi sjalf flera &amp; r darefter - då med Jubel hyllad af l ~ l a landet, hvilket han genomreste nästan som en triumfator tillsammans med sin sorl Menotti och sin dotter Teresita besökte platsen, med rörelse och tårar knäböjde vid kistan och lät föra den till Nizza, dar den nedsiinktes i jorden. Med Anitas död var Garibaldis egentliga familjelycka ocksk förbi. ; ty oaktadt lian med denna sin älskade ungdoaisbrud lefvat - soin v i visat - i allt annat an idylliska förhkllanden, hade han dock vid hennes sida erfarit verklig lycka. Också glömde han ' henne aldrig, och htionden efter det ' han ingått flirbindelser med andra kvinnor - han var gift tre gånger - saknade han i henne alltjämt sin lefnads ratta följ eslagarinna. Ty hvad Garibaldi franiför allt under sitt kämpande lif i sin lifsledsagarinna behöfde finna var amazonen, hjältinnan. Sisom sådan förstod Anita sin man och delade med kärlek och uppoffring hans egendomliga lifsarbete p&amp; ett i sanning storslaget satt. Och hvad kan mera af en hustru begäras? Efter Ernest Legottra. E n af mina vänner, en musiker, hade kommit för att tillbringa några dagar hos mig pb landet i sliitet af augusti. Kom med ut och Iiör mina gladioler sjunga!, sade jag en morgon till honoin. B Sjunga? w upprepade han skrattande. ~ H v a d menas du? D, Kom bara! w J a g förde honom ut i trädgården. Dar stannade ri framför en präktig gladiolusgrupp, som stod i rikaste blomning.
Efter erhållen »lal af den Berättelse om «3e under Kongl. Commerce-Collegii inseende och förvaltning stående Manufactur-,Spinnhusoch Allmänna Arbetshus Fonderna samt Eskils* tuna Fristads medel, som Biksens Ständers Be _ o visorer, vid den Ar 1813 öfver dessa Fonder och medel anstälda Bevision, afgifvit, tillika med det underdåniga Utlåtande, Kongl. Majit i anledning deraf från Kongl. Commeree-Col O legium infordrat och Kongl. Majit till Riksens Ständer upplysningsvis öfverlemnat, har Afdelningen, enligt dess åliggande, i Kongl. Corn» merce-Collegium företagit granskning af berörde Fonders räkenskaper och förvaltning; Hvarvid Afdelningen af omförmälta Berättelse inhämtat, att Bevisorerne, som erfarit att af -dessa Fonder och Medel, allenast Manufactur - Siåndets Ledam. vägnar Carl Fr. Landberg. Ståndets Ledam. vägnar Jon Jonsson. C. Tunelius, Fon - Den a 7 Juli. Fondens räkenskaper hos Kongl, Kararnar-Rätten utulergingo revision, men de öfriga allenast af Kongl. Collegii eget Räkenskaps-Contoir granskades, och derföre hemställt örn icke en allmännare revision äfven öfver sistnämnde räkenskaper kunde anställas, efter förehafd granskning af Allmänna Arbetshus och Spinnhus Fonderna, ej haft vid räkenskaperna och förvalt.- ningen deraf något att påminna; men deremot, rörande Allmänna Arbetshusfonden, fästat deras uppmärksamhet dervid: att en Skolmästare vid Eskilstuna Fristad af denna Fond åtnjuter lön 66 R dr 32 sk.; att Biskoppen i Götheborg, Doctor Vingård, årligen af denna Fond uppbär 700 R:dr i hushyrernedel; att Malmö, Linköpings, Nyköpings, Visby oclr X^ahlu Läns Arbetshus äro uti flera års Räkenskaper balancerade för skulder till olika belopp, hvaröfver redogörelse skall blifvit af Kongl. Collegiurn infordrad, men ej inkommit, samt att Fonden äfven ägde utestående fordringar i Finland.
Sådan föreställa vi oss anledningen till den odramatiska behandlingen af tid och rum i det andliga skådespelet, och detta behandlingssätt blef slutligen så konventionellt, att det i förening med samma skådespels episka karakter, med hvilket också denna behandling på det närmaste sammanhänger, anträffas ej blott i medeltidsmysterierna, utan äfven i det drama, som i 16:de och i 17:de århundradet ur mysterierna framgick i Tyskland och norden, ja, till och med det iöfrigt utbildade verldsliga dramat i England bibehöll länge samma karakter, och i Shakspeares historiska dramer märker man ännu spåren deraf82. Det slag af enhet, som vi funnit ligga uti det mer konstnärligt behandlade mysteriespelet, kunde dock lätt råka i fara att upphäfvas. Så är enheten alldeles försvunnen i kollektivmysterierna, hvilka tarfvade hela veckor för att uppföras, och hvilka merendels bildades af en rad enskilta mysterier, blott till det yttre med hvarandra förbundna. Den rubbades ock i väsentlig mån genom upptagande af en mängd verldsliga och komiska elementer. Att dessa blifvit införda genom lekmännen och med beräkning på tillfredsställande af publikens skådelystnad, hafva vi redan förtäljt; men äfven i mysterierna sjelfva låg en bestämd rigtning åt detta håll, hvilken genom nyssnämnda yttre omständigheter befordrades. De ämnen, hvilka mysterierna hade att behandla, voro af ideel, af öfversinnlig natur och hade derföre fordrat en ideel framställning; men en sådan var medeltidens konst icke vuxen. Liksom det religiösa innehållet under medeltiden i allmänhet antog en groft sinnlig form, liksom till exempel Kristus skulle hafva ståthållare på jorden i påfvens person, religiös dyrkan egnades helgonbilder, syndaförlåtelse såldes för penningar, kristendomen af korsfararna togs liktydig med Kristi graf o. s. v., så utmärkas äfven mysterierna af en stark realism. Att själen förkroppsligades vid sidan af kroppen, så att t. ex.
Grefve Spens, Carl Gustaf: Då det är tidens anda, att låntillgångarne anses böra delas i summor, särskilta till hvar näring, vill jsg visst ej motsätta mig det särskilta anslaget till Maoufacturerne, utan instämmer i det afseende med Utskottets Förslag fullkomligt* Men genom antagandet af den del af Förslaget, emot hvilken Baron Cederström talat, gör man Manufacturisterne en större otjenst, än sjelfva creditivet kan göra dem gagn. Det Ridd, 0, Ad. Prof, VIB. Den 29 Maji. förefaller mi?, som om en husbonde, när en torpare har skött torpet illa, och således skall bortdrifvas, för att hindra honom ligga qvar i stugan olver natten, skulle låta förstöra fönster, dörrar och takPå lika sätt förefaller det mig nu att, när CommerceCollegii Ledadamöter ej uppfyllt deras skyldighet, att sköta Landets Manufacturer, man skulle fråntaga Manufacturisterne de af dem påräknade förmoner, endast för att straffa CommerceCnllegium. Jag förenar mig derföre med Baron Cederström, att yrka återremiss, med det tillägg, att om StatsUtskottet finner något bristfälligt i ansvarslagarne mot dem. sorn skola förvalta Manulactui Disconterne, synes det mig vara bättre att skärpa dessa lagar, än att göra Fabrikanterne, sorn icke felat, för andras förvållande, lidande. Grefve Mörner, Adolph Göran: Danu, efter livad jag förmodar, Betänkandet blifvit återremitterad?, anhåller äfven jag, stt upplysningsvis få meddela några anmärkningar. Som jag fattat Betänkandet, har Utskottet klandrat och nsetl såsom origtigt, att undantag ifrån Reglementets ordalydelse blifvit gjorda, i afseende pä lån, sorn Kongl. Maj.t beviljat särsk: 11 inmärkte Fabriksidkare.
M:t läcktes förordna en kommitté af sakkunnige personer, för att afgifva yttrande och förslag, huruvida och på hvad sätt en sådan förändring uti styrelse-verkens och förvallnings-mvndigheternas organisation skulle kunna åstadkommas, som, i öfverensstämmelse med de grunder, hvarpå den så kallade Departemental-styrelsen hvilar, beredde en dylik organisations närmare samband med Stats-departemenlen, äfvensom möjligaste enkelhet i ärendenas behandling, i förening med nödig säkerhet; samt att E. K. M:t derefter ville, vid nästa Riksdag, med delgifvande af nämnda förslag, framställa den Nådiga Proposition i ämnet, som kan finnas af behofvet påkallad. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 25 April 1857. mo m Uppläst och godkändi hos Ridd. och Adeln den 22 April 1887. Preste-Ståndet den 22 — —- Borgare-Ståndet den 22 Bonde-Ståndet den 28 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående slapelrätls beviljande för sladcn IVads len a. (Allm. Bcsv:s o. Ekon.-Utsk:s Bet:de N:o 72). S. A. K. Ilos Rikets Ständer har blifvit anfördt, hurusom handelsrörelsen i staden Wadstena, sedan en hamn af utmärkt beskaffenhet derstädes vore anlagd, under de derefter förflutna åren betydligt uppblomstrat och visat sig vara i stigande, medelst utskeppning hufvudsakligen af säd, plankor och jern, som, till större delen, afgått lill utrikes ort, 140 Expeditions-Utskottets Förslag lill underd. Siri frelse N:o 66. dels direkte efter klarering i Götheborg, dels ock efter omlastning på andra fartyg derstädes eller vid Mein, hvarmed dryga kostnader varit förenade.
Sådant kunde icke vara ogildf, åtminstone för de Borgenärer, sorn varit tillstädes och gifvit uppdraget. Otjenligt skulle det ej heller synas, om vid offentligen kungjorde sammankomster stridighetér emellan Borgenärerna kunde biläggas, liqVider ske med panteiler intekningshafvare, O. s. V» Och är, i anledning häraf, hemstäldt, Om ej någon jemkning af ordalagen i denna §. borde ske Hvad nu först angar det befullmäktigande, som vid Sammankomst kunde af Borgenärerne meddelas Gode Män eller Syssloman, att Utföra deras talan i ConcoUrsén? så Anner Utskottet något hinder af stadgandet i denna §. ej Uppkomma, med mindre ett sådant enskilt förtroende må kunna gifvas, med lika kraft sorn vid annat tillfälle, h%’araf dock föijer, att Uppdraget icke ian äga tillämpning* för andra Borgenärer än dem, sorn detsamma lemnat. Beträffande åtet den senare delen af framställningen? så, ehuru det Lag-Utskottets Lelankanden. 545 det ingalunda må vara Borgenärerne förment, att vid sammankomster söka bilägga dem emellan uppkomne stridigheter, och att uppgöra grundel* för liqvider med panteller intekningshafvare, håller likväl Utskottet före, att, enär pröfningen af dessa frågor uppå Domaren ankommer, Borgenärerne icke kunna anses berättigade, att derom sjelfva vidtaga afgörande beslut, särdeles som genom tillfälle dertill hvarjehanda missbruk till frånvarande Borgenärers förnärmande kunde föranledas; uppå hvilka grunder Utskottet ej lieber tror sig kunna tillstyrka annan ändring uti förevarande §. än den, som i Utskottets förra Betänkande blifvit uppgifvet}. Vid 18 §. är anmärkt, att, sedan Gäldenären afstått sin egendom i ändamål att Borgenärerne dermed skulle göra sig betalde för sina fordringar, syntes hans vägrande att bifalla hvad Borgenärerne om egendomens föryttring lagligen beslutit, icke böra medföra minsta afseende.
Dylika uppgifter har jag på flera orter erhållit, och jag har i intet landskap, om icke under brådaste skördetiden eller då väglaget varit mycket elakt, försport något missnöje med skjutsningen. Delta är allt, hvad jag ansett mig böra vid den nu förevar, punkten erinra. Hr Dal man: På det att It. o. Åd. icke måtte alltför hastigt bestämma sin mening i anledn. af Frih. Boyes sista declamation, får jag fästa uppmärksamheten dervid, att Om denna declamation upplöses, den går upp i idel dunster. Hr Frih. har sagt, att öm skjutsentreprenörerna uppsade sina contract, skulle man stadna i förlägenhet om hvem som hade skjutsningsåliggandet, och att entreprenörerna på detta sätt kunde gång efter annan utverka skjutslegnns förhöjning. Jag kan icke föreställa mig, att Utsk:s mening varit annan än den, att när entreprenaden, som icke får af Jutås för kortare tid än 10 år, är till ända, skall ny entreprenad uppgöras, och att de skjutsskyldiga, om de då ej vilja ingå på de förändrade vilkoren, få skjutsa sjelfva. De hafva då samma skyldighet som nu och samma rätt att pröfva entreprenadanbuden. När man således icke nu kan tvinga dem att öfverlemna skjutsningen åt en entreprenör, ser jag icke, att deras rätt då kan vara förminskad; och om händelsen vore sådan, som Hr Cederschjöld påstått, eller att man är nöjd med skjutsningen, kan man ju afslå entreprenaden och bibehålla sin skyldighet att skjutsa. För öfrigt tror jag ej, att man såsom skal för en lagstiftning bör framställa den mer eller mindre belåtenhet, som kan finnas bos den mindre upplysta classen af folket. Lagstiftaren bör rationelt pröfva förhållandet, och om folket finner sig belåtet med %Q H. 178 T)en 17 November e. m. hvad sora är skadligt, bör Representationen söka att upplysa folket om dess verkliga fördel. Frågan är således icke, ora man är mer eller mindre belåten med skjutsningsbestyret, utan frågan är, huruvida detta bestyr är ett verkligt ondt för Svenska folket, och det tror jag ej kunna bestridas.
— Ja, nog såg det så ut. Man borde läsa filosofi med åskådningsmaterial! Nu måste han småle åt sig själf och vända blicken utom fönstret. Lokomotivet piper, tåget saktas och stannar. Men det är blott en mellanstation. Snart ångar det åter i väg. Han vänder åter sin blick framåt, låter den ett ögonblick hvila i dessa kalla, glänsande stålblå ögon, som icke sänkas i affekterad blygsamhet eller vändas bort, då de träffa hans. Hvarför skulle de sänkas eller vändas bort? Hade det varit en annan flicka, Julia till exempel, den veka kvinliga kusinen — det hade varit en annan sak. För henne kunde det passa att vara söt. Hon kunde gärna slå ner sina ögon — de hade ändå icke något uttryck. Man sade, att de voro oskyldiga — låt vara! Men han var mätt på ögon, som blott voro oskyldiga. Hur kunde han säga så? Ja, sant var det för öfrigt! Nej, ett sådant ögonpar, som denna unga flicka hade — så djupa — där blinkade en själ ur dem! Undrar, hur det skulle vara att i långa timmar fördjupa sig i dem — tränga allt längre ner — till botten? — Man kunde drunkna! — Nå, en härlig död vore det i alla fall. Sådana fantasier! Framåt rullar tåget, framåt öfver enformig, solbelyst slätt. Och nu drömmer han åter, men icke den gamla drömmen. Nej, om lifvets allvar, om ett jämbördigt väsen, som står vid hans sida, som fattar och förstår hans hjärtas innersta tankar; om ett par stålblå, glänsande ögon, ur hvilka han kan hämta styrka och bifall, när modet sviker, när han vacklar i kampen mot den privilegierade lögnen; om en kamrat i striden, en kvinna, som framför allt är människa, tänker, känner och handlar som sådan; för hvilken lifvet ej är sitt eget mål, icke ett jäktande efter själlösa njutningar och tomma tidsfördrif; hvars själ icke krympt ihop till den slöa normaltypen, som den konventionela uppfostran producerar en masse. Ett friskt, klingande skratt väcker honom, han ser upp. Från hennes ansikte är hvarje skymt af allvar liksom bortblåst.
Maj:t föreslagna afgifter utaf allmännings-intressenterne, och hvilka afgifter samt återbäringar till kassan i allt fall icke alltid torde kunna med säkerhet, åtminstone ej till visst belopp, påräknas; att en förbättrad skogsvård och skogshushållning icke blott för nödvändig framtida tillgång å oumbärliga skogsalster, utan äfven med hänsigt till klimatiska och meteorologiska förhållanden, otvifvelaktigt fordra ökade uppoffringar; att den enskildes omtanka och vård om sina skogar verksamt uppmuntras genom premier, lill anvisande hvaraf medel således icke böra saknas; att större ansträngningar för ftygsandens hämmande torde blifva nödvändiga, samt slutligen att skogsplanterings-kassans samlade fond, som vid 1843 års slut utgjorde omkring 176,000 r:dr, vid 1845 års utgång nedsjunkit till ungefär 163,000 r:dr, i följd af hvilket allt Utskottet anser sig icke böra tillstyrka ifrågavarande bidrag från merberörde kassa, utan hemställer, att densamma må oförryckt bibehållas till de dermed afsedda ändamål. Stockholm den 4 Februari 1848. i StatsUtskottets Utlåtande, N.o 4^- N.o 43. Ank. till Exp. Ulsk. den 5 Febr. kl. a e. m. Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition till Rikets Ständer, angående afsöndring af jord från indragna mönsterskrifvare'bostället vid f d. Jdelsfahne-regementet Selleberg Börje Olofsgården till byggnadsplats och omgifning för ett skolhus i Rackeby församling inom Skara borgs län. (I. A.) Sedan kyikoherden, prosten I. Th. Hellstadiusy å Rackeby församlings vägnar, hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhållit om nådigt tillstånd alt, till byggnadsplats jemte kålgård och plantering för en blifvande s. k. fast skola i nämnde församling, få från det till iuvalidhusfonden indragna roönsterskrifvare-bostället vid f. d.
Enligt RiddarhusUtskoltets förmodan, borde detta reglemente antingen utgöra en del af den redan befmteliga, eller också en serskild, Ordningsstadga. Efter Ridderskapets och Adelns sednare beslut åter, bör det intagas i RiddarhusOrdningen. Detta vet RiddarhusUtskottet redan; men hvad Utskottet deremot icke vet, är hvad Ridderskapet och Adeln tänker angående innehållet af dessa reglementariska föreskrifter. Jag anhåller derföre, alt Ridderskapet och Adeln täcktes taga dem under öfverläggning, på det att, i händelse af återremiss, RiddarhusUtskottet måtte få veta, livad sorn deri anses anmärkningsvärdt eller icke» Grefve Horn s Claes Fredrik: Det måtte vara ett misstag af Herr von Hartmansdorff, att Ridderskapet och Adeln skulle hafva beslutat de reglementariska föreskrifternas intagande i RiddarhusOrdningen. Ridderskapets och Adelns beslut innehåller endast, att stadgandet om sjelfva den medgifne principen, det vill säga, att offentlighet vid våra plena kommer att äga rum, skall intagas i RiddarhusOrdningen. Om Den r April f. m. en Lag skall stiftas, som rörer publiken utom oss, måste denna fråga behandlas såsom en allmän Lagfråga. För min del bestrider jag, att något sådant stadgande inflyter i RiddarhusOrdningen, så länge den fordrar Konungeus sanction. De reglementariska föreskrifterne böra intagas i Ridderskapets och Adelns Ordningsstadga. Herr Rosenblad j Bernhard: Grefve Horn bar redan upplyst, att Ridderskapets och Adelns beslut inskränker sig till bestämmande deraf, att publicitet vid Ståndets öfverläggningar må äga rum; men att frågan är odeciderad, om det reglementa3-iska skall införas i en serskild lag, eller i RiddarhusOrdningen. Det beror således helt och hållet af Ridderskapet och Adeln, om Ridderskapet och Adeln vill afvakta LagUtskottets Betänkande i anledning af Herr Falkmans motion, eller sjelf remittera frågan dit.
Majrts Befallningshafvande i nämnde län uti underdånigt memorial den 10 Juni 1857, — enär de af Kronofogden anförde omständigheter vore med verkliga förhållandet instämmande, och Kronofogden svårligen, utan olägenhet både för sig sjelf och allmänheten, kunde vara bosatt på Stentorp, hvarföre ock den nuvarande Kronofogden erhållit tillstånd att bo i Sköfde, men deremot Törnestorp, såsom beläget vid allmänna landsvägen, nära nämnde stad och således erbjudande lätt postkommunikation, som för en dylik tjensteman, hvilken hade att både'mottaga och afsända betydliga penningeremisser, af stor vigt, vore till Kronofogde-boställe särdeles lämpligt, i underdånighet hemställt, det Kongl. Majit täcktes till Rikets Ständer göra nådig proposition derom, att Törnestorp, % mantal, måtte till sådant boställe varda Siats-Utskottets Utlåtande JU 40. 7 anslaget, i stället för Stentorp, sorn derefter borde för statsverkets räkning utarrenderas. Sedan Kongl. Kammar-kollegium och Kongl. Stats-kontoret uti häröfver i underdånighet afgifvet gemensamt utlåtande, då något hinder icke syntes möta för användande af hemmanet Törnestorp till omförmälde ändamål samt fördelarne af dess anslående till Kronofogde-boställe, enligt bemälde embetsverks åsigt, vöre obestridlige, tillstyrkt nådigt bifall till ofvanberörda underdåniga hemställan, samt Kongl. Krigs-kollegium, i ämnet hördt, i detta uuderdåniga utlåtande instämt, så har Kongl. Maj.t, med anledning af hvad sålunda förekommit, i nåder föreslagit Rikets Ständer, att till boställe åt Kronofogden i Ilöjentorps fögderi matte anvisas ifrågavarande hemman, 'V4 mantal
Maj 1855 yttras uti ifrågavarande hänseende i de officiela motiverna följande: “För öfrigt är det klart ehuru det tyckes, som skulle i det föregående motsatsen vara antagen, att, hvad angår den eessionanten efter konkursens öppnande möjligen tillfallande egendom, den kan komma massan tillgodo endast efter afdrag af alla derpå häftande skulder och förbindelser.“ De borgenärer, hvilka tillkommit genom försträckningar i afseende å denyförvärfvade tillgångarne, äro icke borgenärer i konkursmassan eller underkastade konkursens inskränkningar, utan berättigade till särskild betalning ur det nya förvärfvet. Att ett ganska stort missförstånd af de lagars rätta mening, som, ifråga om de nya borgenärernas rätt, blifvit tagna till mönster, här insmugit sig, och att de nya borgenärernas anspråk icke så likgiltigt af dessa lagar tillbakavisas, som Lag-Utskottets ofvan anförda ord antyda, torde alltså härigenom få anses vara ådagalagdt. Det är visserligen obestridligt, att en gäldenirs både framtida och närvarande tillgångar utgöra säkerhet för hans skulders betalning. Men detta gäller lika mycket för de borgenärer, han kan få i morgon, som dem han har i dag, och ingenderas rätt i detta afseende kan med skäl förbises. Det gifves två sätt att lösa den fråga, som häraf framkallas. Det ena är, att, i fall af konkurs, till konkursboet hänföra endast hvad dit lagligen hörer i den stund, konkursen öppnas, och anvisa derefter tillkommande, eller i konkursen ej deltagande, borgenärer till de framtida tillgångarne. Det andra är, att till konkursboet räkna äfven de under konkursens lopp sig yppande nya tillgångar och förklara de efter dess öppnande tillkomna borgenärer berättigade att ur dessa tillgångar först få sin betalning, så att endast återstoden tillfaller den äldre konkursmassan. Det förra sättet är det, vår lag hittills följt. Det innebär ett besittningstagande från borgenärernas sida af alla en insolvent gäldenärs då egande tillgångar i ändamål att genom dessas realisation vinna betalning för sina fordringar, med öppen rätt likväl att för hvad på denna väg kan förblifva oguldet söka betalning i gäldenärens framtida tillgångar, men då i konkurrens med hans nya fordringsegare, om sådana yppas.