Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Uppbörd: Credit. Utgifter: Arfvoden ra, ra 26,781: 39. F) Norrbottens lån. De bet. Uppbörd: Utgifter: Arfvoden ... 25,079: 50. Uti det Revisorerne meddelade transsumt af Öfver-direktörens för Landtmäteriet i riket till Kongl. Maj:t afgifna underdåniga berättelse för år 1859 finnes intagen följande summariska tablå öfver storskiftesoch afvittrings-verkens fortgång under samma år: (Se närlagde tabell.) Någon anmärkning emot räkenskaperna har hos Revisorerne icke förekommit. Teknologiska institutet. Dess räkenskap, som för revisionsåret undergått granskning i Kongl. Kammarrätten utan anmärkning, liar ej heller å Revisorernes sida föranledt till någon erinran; oelr redovisas förhållandet mellan inkomster och utgifter sålunda: Debet. Balans från år 1858: Uppbörd: Credit. Utgifter: Löner och arfvoden 37,315: 50. Balans till år 1860: Summa 59,930: 65. § I. Beträffande Institutets verksamhet under revisionsåret, inhemtas af Styrelsens till Kongl: Maj:t afgifne underdåniga berättelse, att undervisningen fortgått utan annat afbrott, iva de i Institutets stadgar medgifne ferier oell att elevernes antal varit: — 171 — Ordinarie Extra elever. elever. Summa. För den af Rikets Ständer vid 1856 —1858 årens riksdag beslutade nybyggnad för Institutet har Styrelsen under revisionsåret inköpt tomtplats för en summa af 50,000 R:dr Knnt, hvilket belopp Styrelsen å de af Rikets Ständer för sådant ändamål anslagne medel uppburit. Statistiska tabellkommissionen. Redogörelsen för detta verk, som blifvit i Kongl. Kammar-rätten granskad utan anmärkning, upptager inkomster och utgifter sålunda: D el et. Hulans frun ur 1858: Uppbörd: Halans till år 18G0: Utgifter: Loner och arfvoden 14,000:
Ankom den 13 Julii 182’, Riksens Högloft. Stånders Statsoch Banco-Utskotts Utlåtande i anledning af de, inom Vållofl. Borgare-Ståndet samt Hedervärda Bonde-Ståndet, våckt a Motioner,om stadgande afen ny Prsescriptionstid i afseende på sådane f. d. Filial-DiscontInråttningarnes skulder, hvilka icke inom den förut bestämde Prsescriptionstiden blifvit till erhållande af Liqvid anni alte. Tm Stats-Utskottet hafva blifvit remitterade: från Våilofl. Borgare-Ståndet, dels ett af Herr Commerce-Rådet Santesson ingifvit Memorial så lydande: ”Af Riksens Stånders till StatsBancooch lliksgålds-Verkens öfverseende foordnade Revisorers Berättelse, om den, år 1822 förrättade granskning af Utredningen i RiksgåldsContoiret utaf Götha-Canal Bolags-Gotheborgs och Malmo f. d. Discont-Inråttningar, inhemtas, att, utaf desse Disconters f. d. Directioners jy38 Stats-Utskottets Bet änkan den^ å Banken utfärdade Assignationer icke låtit afhåra sig med anmälan till Liqvid inom den af Kongl. Maj:t på grund af Riksens Ständers vid sednaste Riksdag derom gjorde arn hållan, bestämde Praescriptionstiden, följande summor nemligen”: ”Götha-Canal Bolags Discont ett belopp af Ridt i ^ o ”Och för Götheborgs Discont likaledes . 7,294 — ''Eller tillsammans R:dr 17,874 __ hvilka derföre lära blifva iöreslagne att afskrifvas, enär Revisorerne yttrat att desse summor synas icke kunna komma att gravera utredningen. Enär detta belopp utelöpande Assignationer varit ordenteligen bokförde, och Dir scont-Verkens Cassör vid utgifvandet alltså behörigen derföre Debiterade och alltsammans uti Räkenskaperne sedan redovist, samt för desse 2:ne
Men under konversationen glömde gubben Meijer att lämna fatet ifrån sig, 293 utan ställde det lugnt bredvid sig på bordet. Prinsen observerade det dock genast och sade: » Meijer, du glömmer din hustru! » » Ja, det gör han alltid, » svarade hon i sorglustig ton. » Det skall du inte göra! Jag glömmer aldrig min lilla hustru, » svarade prinsen. Prinsen bjöd sedan på champagne öfver lag, och befälh af varen var på samma gång nere och spisade, vid samma bord till och med. När kammarherre Holterman, som serverade champagnen, kom till kaptenen, vände denne upp och ned på sitt glas och svarade: » Nej, jag tackar; jag dricker aldrig med passagerare. » När prinsen sedan höjde sitt glas, satt kaptenen och såg dum ut, tyckte jag, som rodnade å hans vägnar. Ånyo gick champagneflaskan kring bordet, ånyo ville kammarherren obligera den motspänstige, då hertigen hindrade honom med orden: » Man skall aldrig truga folk » — ord, som sedan alltjämt för mig varit ett rättesnöre med tillägget: » sa ' prins Oscar ». Som dessert serverades russin och mandel, hvarvid prinsen roade sig med att i mandlar med gaffelklon rita Oscar och på älskvärdaste vis dela ut dem till de närmast sittande. Hur gärna jag ock hade velat få en! Det uttalade jag också till en af löjtnanterna Zielfeldt, som visade mig sin. » Bed mig hellre om mitt hjärta, » svarade han, förnöj dt gömmande mandeln i det innersta rummet i sin plånbok. Några år senare och jag hade må- hända ej tvekat i valet, men då satte jag större värde på mandeln med prinsens namn, ritadt af honom själf. Och är detta hvad jag » minnes om kung Oscar ». A. S. » De minsta bland hans folk ». Tack vare min gode faders nära tjugufemåriga tjänstetid vid Frimurarebarnhuset i Stockholm hade jag som barn månget tillfälle att på nära håll få beundra vår nuvarande konung, dåvarande hertigen af Östergötland. Som barnhusets höge beskyddare och ordförande i dess direktion besökte h. k. h. ofta nämnda inrättning.
Det korta gräset hade börjat fä en skiftning i svag, ljus grönska, och det glittrade i vatten-polarna, som ännu lågo kvar, sedan snön smält bort. I klart ljus låg hela slätten, der telegraftrådarne försvunno i fjerran, och marken syntes höja sig mot horisonten, som om han sett ut öfver en sjö. Långt bort skymtade gårdar och stugor. Mot synranden tecknade sig två jettelika väderkvarnar, hvilka tycktes skjuta opp emot den blåa himmelen. Och öfver hela denna stora ödslighet lyste vårsolen varmt och förrädiskt med ett ljus så strålande och gladt, som om aldrig aftonen skulle komma, när solen gick ned. Helt nära vägen, ett litet stycke in på alfvaren låg en annan mindre väderkvarn. Den var grå och förfallen, såg ut som ett gammalt öfvergifvet ruckel. Vandraren tog af ifrån stora landsvägen och gick fram mot kvarnen. Försigtigt undersökte han den nedifrån. Några half-ruttna trappsteg ledde dit upp, och dörren stod öppen. Men vår man vågade ej gå in af fruktan att möta någon. Han stod stilla nedanför den och stirrade upp mot den öppna dörren. Hans hjärna var förvirrad af trötthet och tankar, som evigt gingo i samma cirkelgång. Hvad han egentligen sökte i denna gamla kvarn, begrep han inte själf. Men han hade ingen tanke på att vända om, ville bara in — om för att sofva eller tillfredsställa någon besynnerlig skolny-fikenhet, det visste han icke. Han stod bara envist stilla och stirrade mot den öppna dörren.Det föll honom plötsligt i sinnet, att han skulle vilja gå in genom en dörr, der intet menskligt ansigte behöfde möta honom, och lugnad af den fullständiga tystnaden der-inne, steg han slutligen upp för de knarrande trappstegen. Det var alldeles tomt derinne, tyst och stilla. Vandraren satte sig mot väggen och tog ur påsen fram en liten bit sill och ett stycke hårdt bröd. Han hade sparat länge på detta anspråkslösa matförråd. Om det hände någon gång, att han inte orkade gå längre, hade han ämnat att taga fram det. Tanklöst grep han nu efter dessa bitar, och han höll dem länge i handen, utan att äta. Plötsligt reste han sig opp, som om han kommit att tänka på något, och såg sig omkring.
Ridr och samt koppartillverkningen vore i betydligt stigande och priset derå jemväl under sednaste tiden varit högre än förut, ansåg Departements-chefen denna Statsinkomst kunna fullt beräknas till 82,000 R:dr, helst sannolikt vore, att, äfven om Rikets Ständer lemnade bifall till Kongl. Maj:ts Nådiga proposition om framtida nedsättning i afraden utaf Fahlu bergslag för Stora Kopparberget, någon minskning icke komme att häraf föranledas under tiden för nu skeende Statsreglering, enär slutliga verkställigheten af ifrågaställa nedsättning icke kunde utan bergslagets hörande ega rum. e) Med afseende å hvad Bergs-kollegium uti dess ofvanberörda underdåniga utlåtande anfört angående Tionde-tackjerns-af'giften, och då, enligt hvad derigenom utredt blifvit, jernhandteringen fortfarande vore uti en ställning, som syntes fordra någon eftergift af under lyckligare förhållanden densamma ålagde beskattning, hemställde Departements-chefen, det Kongl. Majit måtte i Nåder föreslå Rikets Ständer att nedsätta Tionde-tackjerns-skatten med en tredjedel, och tillstyrkte, i öfverensstämmelse dermed, att denna afgift nu måtte beräknas till endast 8,400 Sk:», å 5 R:dr 32 sk. eller till 47,600 R:dr5 Och ansåg
Efter min åsigt hade det ej bordt tillhöra Fullmäktige hvarken i Banken eller Riksgälds-Kontoret, utan endast Rikets Ständer att afgöra, huruvida det vid preskriptionstidens slut icke inlösta beloppet af Riksgäldskontorets utelöpande sedlar skulle såsom Bankens eller Riksgälds-kontorets behållning anses; och jag har derjemte yrkat, att denna fråga, till förekommande af möjligen olika förslag i samma ämne från serskilda Rikets Ständers Utskott, hade bordt blifva af Statsoch Banko-Utskotten gemensamt behandlad”. Vid 20 och 21 §§, af Herr Doktor Sandberg-. "Efter min öfvertygelse är ett minutiös reglemenlerande för ett penningeförvaltande verk till mera hinder än gagn. Iiufvudsaken måste vara ett grundadt förtroende till redliga förvaltares nit, klok - Bih. till B. St. Och ehuru Ständerna sammanskrifva en vidlyftig bok till rättesnöre för sina deputerade i Banken, synas de dock hafva godkänt denna åsigt, då de uti sin framför Reglementet införda skrifvelse förklara: ”Vi ”äro förvissade att de deruti gifna föreskrifter skola af Herrar Fullmäktige tillkämpas enligt andan och syftningen deraf, med iakttagande för öfrigt af allt, ”som kan leda till Banko-verkets säkerhet och förkofran, samt myntvärdets "orubbliga bibehållande”. Enligt denna grundsats har Banko-Utskottet gillat penningeförskotter till åtskilliga länsstyrelser för att inköpa silfver: — förlängning för åtskilliga Diskontlån utan föreskrifven afbetalning m. m., som Reglementet icke uttryckligen medgifver.
Ståndet nu haft, hoppas jag likväl, att om, vare sig på grund af en återremiss, eller hvad ännu önskvärdare vore, genom ett gemensamt beslut ifrån de 2:ne Ständ, hvilka ej ännu uti frågan beslutit, någonting bestämdt upgåfves, ledande lill utvidgande uti Svenska medborgares af Mos. trosbekännelse f. n. mera, än rättvisa och billighet, ja äfven politisk klokhet, enl. min tanka, bjuder, inskränkta rättigheter; så skulle det Hederv. BondeSt., medelst inbjudning ifrån Utsk. eller MedSt:u, helt säkert icke undandraga sig att medverka till en underd. skrifvelse till K. M. uti ämnet. Jag kan härvid ej afhålla mig ifrån att citera en punkt utaf den af Domprosten och Professoren m. m. Hr D:r Thomander vid 1840 års riksdag afgifne reservation emot Lagsamt Allm. Besv.- o. EkonUtskrns betänk. JN:o 54, beträffande Jude-emancipationen : ”Ju bestämdare, den form år, i hvilken dessa (R. St:s) förslag framträda, desto mindre sätter man landets styrelse i förlägenhet, och desto större och ädelmodigare andel åtager man sig sjelf i de missnöjen, dem hvilka åtgärder som helst kunna framkalla i en angelägenhet, der så mäktiga enskilda intressen äro i verksamhet. R. St. hafva makten: de hafva råd och lägenhet alt något vedervåga; Kronans anseende tål icke att ytterligare blottställas.
Mom. 2 i § 3, hvilket handlar om sältet huru frälseränta bör kapitaliseras, har jemväl af Borgare-Ståndet blifvit återremilteradt. Såväl inom nämnda Stånd, som äfven hos Ridderskapet och Adeln har anmärkts, alt stadgandet vore otydligt, i det de der begagnade uttrycken oriktigt angåfve den mening, att frälseräntans kapitalvärde skulle motsvara fem procent af räntans belopp, hvilket uppenbarligen innefattade en förblandning af begreppen kapital och ränta. Dessutom har hos Ridderskapet och Bevillnings-Utskoltets Utlåtande M 34. Adeln blifvit erinradt att, enligt § 14 i Kongl. Kungörelsen den 11 Maj 1835, frälseränta kan utgå efter rnedel-markegångspris och icke blott efter årets markegång samt att det således vore orätt att ovilkorligen föreskrifva, att kapitaliseririgen borde ske efter årets markegångspris, om inkomsten verkligen åtnjötes efter annan grund. Utskottet, som erkännner befogenheten af de gjorda anmärkningarne, har, på grund deraf, åt ifrågavarande stadgande gifvit en förändrad lydelse, på sätt bifogade förslag utvisar och hemställer att denna förändrade lydelse må af Rikets Ständer godkännas. § 4. Mom a) af denna § har endast på grund af det sammanhang, hvari det ansetts stå till föregående §§ 2 och 3, blifvit af Ridderskapet och Adeln återremitteradt; men då de 3:ne öfriga Riks-Stånden godkänt detsamma, anser Utskottet sig böra vidblifva hvad deri är föreslaget. I afseende å momentet b) har hos Ridderskapet och Adeln blifvit yrkadt, att särskild taxering af sådana byggnader å landet, hvilka synas öfverflödiga, icke skulle ega rum. Genom detta stadgande öppnades nemligen ett alltför vidsträckt fält för Revillnings-kommittéerna att bedöma hvilka byggnader, som äro nödvändiga för jordbruksrörelsen. Likaledes borde ej heller sådan lägenhet, som för viss tid är afsöndrad från annan egendom, ovilkorligen underkastas bevillning.
“ Res till Pau öfver den strängaste vintern, “ rådde läkaren ... “ Mildt klimat, lagom varmt, lugnande och rogif-vande ... just hvad ni behöfver, och om tre månader återvänder ni till er fru mor, frisk som en nötkärna. “ Deraf kom det sig, att Julien de Rhé en dag mot midten af november låg stödd på armbågarne i sitt soliga fönster på hotel Gardéres och betraktade Pyrenéernas prakt * Då ” Dagens krönikas ” utgifvare förliden sommar, vid ett besök i Paris, sökte göra sig underrättad, hvem som för tillfallet var den mest uppburne franske belletristiske författare bland det yngre slägtet — då nämde man utan tvekan Coppée, hvilken emellertid torde vara blott obetydligt känd af den svenska allmänheten. Ett prof p&amp; hans fina, eleganta framställningskonst — derjemte kanske innehållande, för trogna svenska undersåtar, en liten genealogisk nöt att knäcka — hafva vi funnit passande att här ofvan meddela. / fulla panorama, rökande utsökta konvalescentcigaretter, som dock ännu smakade honom så illa och påminte om dem, han fordom bolmat i smyg å Bordas mellandäck, samt om den känsla han då erfor vid sexton år. “ Men, för tusan ... det här Pau ... det är ju fullt med vackra fruntimmer, “ anmärkte den unge mannen första gången, han var ute och hörde på militärmusiken på Place Royale och flanerade i solskenet framför den gode konung Henriks bildstod i trubadurstil; och ehuru hvarken utsväf-vande eller sjelfkär anlade sjöofficeren, som återfått ny lef-nadslust, sin uniformsmössa n: o 1 och sin rock med de tre nya guldgalon erna, på hvilken prålade detta hederslegions-band, som hans mor fastsatt på sängen, då han var så sjuk, och som han sjelf trott sig få bära endast en gång — på det svarta bårtäcket öfver sin likkista. Hvad det i alla fall var väl att han kom till Pau!
Utskottets förslag till förändring af Rese-Reglementet har blifvit klandradt, dels emedan häst-antalet skall vara föreslaget allt för inskränkt, dels i motsatt rigtning, emedan för de högre embetsmännen skall vara medgifvet ett större antal hästar, än som erfordras, hvarjemte man ansett det orättvist, att icke kronobetjening och fjerdingsman skulle för resan ega beräkna den högre skjuts-legan, utan att anlita skjutsentreprenad-anstalten. Vid bestämmelsen af häst-antalet för embetsoch tjenstemän under embetsresor, har Utskottet sorgfälligt sökt lämpa den efter verkliga behofvet, och anmärkningarne deremot äro icke beledsagade af några skäl, sorn kunna föranleda Utskottet att förändra, dess förslag. Då kronobetjening och fjerdingsman i tjenste-resor begagna egna hästar, måste skjutskostnaden anses fullt ersatt med den hittills fastställda legan , emedan lläslarnes anlitande för sådane resor, som af deras egare sjelfve till tiden bestämmas, och kunna merendels lämpas efter läglighet, är ojemförligt mindre hetun - Allrm Be sv.- oeK Ekom-Utskottets Utlåtande, N.-o ioj. gaudé, än vid en skjutsning, för hvilken hästarne mäste hållas tillhanda då det påkallas, och rättvisan fordrar ingalunda, att kostnaden godtgöres till högre belopp, än hvad den verkligen utgör. För kronoskjutsningar har höjning af legan fortfarande blifvit yrkad, äfvensom det är föreslaget, att entrepreneurerne för den allmänna skjutsen jemväl måtte hafva förbindelse att besörja kronoskjutsning. De skäl , sorn Utskottet anfört för sitt afstyrkande af kronoskjuls-Iegans förhöjning, äro likväl icke i någon mon vederlagde, och Utskottet får således, med åberopande deraf, besvara anmärkningen i denna del.
Ut Supra. S. D. Vid förnyad föredragning af Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottets den 15 dennes under N:o 184 afgifne, samt den 19 derpå följde eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte Betänkande, angående yrkad likhet uti rättigheten till nya smidens anläggande så i södra som norra orterne; fann Ridderskapet och Adeln att, enär sistnämde Betänkande redan blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallet, Utskottets ifrågavarande Utlåtande borde läggas till Handlingarne. Ut Supra. S. D, Föredrogs å nyo och bifölls LagUtskottets den 15 dennes under No 182 afgifne, samt den 19 derpå följde eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte Betänkande angående yrkad befrielse från bysättning för Löftesman, sorn ingått proprie borgen, så länge sjelfva Gäldenären är inom Riket tillgänglig. Ut Supra. 350 T)en 2 5 September e, m. S. D. Vid förnyad föredragning af ConstitutionsUtskottets den 6 dennes under IST:o 48 afiåtne, samt den 11 derpå följde eftermiddagen på bordet lagde, Memorial , innefattande åt sk il 1 ige Grundlags - ändrings-förslag, åsyftande Riksdags - ärendernas skyndsatnmare gång; fann Ridderskapet och Adeln för godt, att samma Memorial, i anledning af Grefve Hårds, Carl Gustaf, dervid gjorde anmärk, ning, hvilken Ridderskapet och Adeln förklarade utgöra dess gemensamma tanka, till Constitution3-Utskottet återförvisa. Ut Supra. S. D. Vid förnyad föredragning af Lag Utskottets den 4 dennes under N:o 180 af* gifne, samt den 18 derpå följde eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets förut medueldte Betänkande angående yrkad ändring uti Kongl.
En annan, mycket vanlig anledning utgöra mjölktänderna. Vare sig dessa utdragas i förtid, då utrymmet inkräktas af närgränsande tänder, eller få sitta kvar för länge, så kunna motsvarande permanenta tänder antingen ej alls bryta fram eller ock komma de utanför eller innanför den normala båglinien. Detta är frågor, som endast tandläkaren kan afgöra, hvarför jag ej kan lägga föräldrar nog på hjärtat vikten af att låta honom se öfver barnens tänder, särskildt under den kritiska tandväxlingsperioden d. v. s. De orsaker till dåliga tänder, som jag. hittills talat om, kan man beteckna som predisponerande. Jag kommer nu till de direkta, hvilka naturligtvis äro de viktigaste. Vår föda består till största delen af kolhydrater (t. ex. potatis, stärkelse, socker, bröd, majs m. fl.) och ägghviteämnen (t. ex. kött, fisk, ägg m. fl.). De förras sönderdelningsprodukter reagera surt, de senares hufvudsakligast alkaliskt. En blandning af båda reagerar i allmänhet surt. Tandrötans förlopp blir sålunda i korthet följande: Maten, som ju nästan alltid är en blandning af ägghviteämnen och kolhydrater, kilar sig fast under tuggningen öfverallt där den kommer åt, förnämligast mellan tänderna, men äfven i fissurer och sprickor. Om matresterna ej aflägsnas därifrån, så öfvergå de mycket snart i jäsning, hvarvid genom ptyalinets i saliven inverkan stärkelsen, som ju är hufvudbeståndsdelen i kolhydraterna, sönderdelas i drufsocker, hvilket i sin ordning snart sönderfaller och mjölksyra bildas. Då vi nu veta, att tänderna till största delen äro uppbyggda af kolsyrad och fosforsyrad kalk, så kunna vi förstå, hvad som skall inträffa. Mjölksyran ingår förening med kalksalterna i emaljen, en hvit fläck uppstår och första steget till tandens sönderfallande har inträdt. Har karies eller tandrötan väl trängt igenom emaljen och nått det mindre motståndskraftiga tandbenet, då går förstörelseverket raskt undan, i det emaljen undermineras mer och mer.
Till följd af 3:ne riksstånds af,slag å grefve Gyldenslolpes förr omnämnde motion, anser utskottet det redan vara af Rikets Ständer beslutadt, att hvad bankoreglementets 117 § stadgar, i fråga om beloppet af metallisk valuta, som banken får hafva stående på utrikes ort, bör fortfarande tjena till efterrättelse; och då den i nyssberörda 117 § intagna, af utskottet jemväl tillstyrkta, bestämmelse att fullmäktige, när årstiden sådant medgifver, böra sjöledes låta till banken indraga det silfver eller hamburger banko, som öfverskjuter 500,000 r:dr nämnde mynt, hitintills icke vid tillämpningen gifvit anledning till missförstånd, synes någon ändring eller tillägg vid omförmälda bestämmelse, i enlighet med hvad inom Borgare-ståndet blifvit föreslaget, icke erfordras, helst reglementet i 116 § 2 mom. tillägger fullmäktige rättighet, att antingen medelst trassering af vexlar eller indragning af silfver in natura disponera bankens å utrikes ort egande behållning. Utskottet, som på dessa grunder vidblifvit förslaget i 8:de punkten, har dock, till undanrödjande af all tvätydighet, åt samma punkt gifvit en något förändrad redaktion, i följd hvaraf ifrågavarande stadgande skulle i utfärdande bankoreglemente lvda som följer: 2:o Fullmäktige berättigas att, för Bankens räkning, hafva i Hamburg stående ett belopp af 500,000 r:dr hamburger banko; och är det fullmäktige 4 Banko-Utskottets Utlåtande, 2V:o 61. derjemte tillåtet att, under vintermånaderne, utöfver nämnde belopp emottaga silfver eller Hamburger banko, som tillgodokommit banken i följd af uppköpte och liqviderade vexlar, dock under vilkor, dels att sammanräknade summan af allt det silfver, hvilket finnes för bankens räkning i Hamburg nedsatt, ej lar öfverstiga en million riksdaler Hamburger banko, och dels att fullmäktige, när årstiden sådant medgifver, sjöledes låta till hanken indraga det silfver eller hamburger banko, som öfverskjuter 500,000 r:dr nyssnämnde mynt.
Utskottet d. 9 Julii 18191 tJtlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar vid Kongl Majits Nådiga Stadga om Skiftesverket i Riket den 4 Maji 1827, Samtlige Riks-Stånden hafva till Utskotten återremitterat det i ofvanberörde ämne, den 18 sistlidne Mars, under N:o 8, afgifne Betänkande, på grund af åtskilliga dervid gjorda anmärkningar, i sammanhang hvarmed flere nja frågor jemväl blifvit väckte om ändringar uti Skiftes-Stadgan d. 4 Maji 1827, hvilka förut icke varit ifrågasatte. Med iakttagande af deli ordning, sorn i förra Betänkandet blifvit följd, upptages först till besvarande de anmärkningar, som äro af allmän beskaffenhet, hvarefter de vid vissa §§ i Stadgan gjorda erinringar skola serskildt redovisas och besvaras. Bih. t. R. St. 2 Lagsamt Allm. Besv. o. Oec. TJtsk. Uti. N. o $.1. Således förekommer först den af Herr Grefve Horn, C. F., gjorda och af Herr v. Hartmansdorff' understödda anmärkning, att Skiftes-Stadgan blifvit för tidigt promulgerad, emedan lämpligare och för sjelfva saken fördelaktigare, än den nu af Utskotten föreslagna underdåniga skrifvelse, hade varit, att Förordningen icke utkommit förr än den undergått Rikets Ständers granskning, hvarigenom ock en hillig uppmärksamhet lemnats åt deras i underdånig skrifvelse, vid i8a3 års Riksdag, i detta afseende framställda önskan; men enär, på sätt Herr Danckvardt erinrat, denna Rikets Ständers underdåniga begäran grundade sig på den förutsättning, att förslaget till Egodelnings-Författning skulle under då påstående Riksmöte hunnit utarbetas, hvilket icke inträffat, anse Utskotten förberörde anmärkning, såsom vederlagd, böra förfalla. Hans Excellence, Herr Grefve