Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sammalunda är förhållandet äfven i afseende på indelningsverket, hvarom serskildt stadgas uti 80:de §:n Reg.F., att hvarje ändring deruti är kraftlös, såvida icke Konungen dertill gifver sitt bifall. Så framt man ej i tillämpningen vill äfventyra att komma till orimligheter, måste man antaga, att förhållandet är enahanda i afseende på sådana inrättningar, hvilkas tillvaro och organisation enl. 8i):de §:n Reg.F. äro beroende af Konungens beslutande rätt. Utsk. har vidare emot detta rådslag anmärkt, att sjelfva tillkomsten deraf vore oriktig, enär det icke afsåg eller hade till följd något positivt beslut. Detta påstående är alldeles oriktigt, och de aktade reservanterne af detta Stånd inom Utsk. hafva i afseende å denna punkt, likasom i afseende å alla de andra, uplyst rätta förhållandet, eller att beslutet verkligen hade en bestämd åtgärd till följd, nemi. att få afgjordt, huru stora tillgångar som funnos och lingö beräknas för aflöningen af Bergs-Colhii tjenstemän. Om nu Konungens sänction hade blifvit beviljad, så är det ju klart, att dessa tillgångar hade blifvit förminskade till den summa, som R. St:r hade bestämt, men om Konungen deremot vägrade sin sanclion till denna indragning, som icke berodde på R. St:r allena att besluta, så qvarstod ju, såsom tillgång, äfven det belopp, hvilket R. Si:r velat indraga. För att få veta, hvilketdera alternativet som skulle blifva gällande, mäste derföre ett preliminärt beslut fattas; och för min del tror jag dessutom, att när frågan gällde en så vigtig grundsats, sorn den omtvistade, hade det varit ett åsidosättande af rådgifvarnes pligt, om detta ärende, utan en vederbörlig utredning, och ett derpå grundad! tilleller afstyrkande, blifvit utan anmärkn. föredraget. Den 5 Juli f. m. 55
Det är så sällan som Jalmal blifvit besökt af europeer, och det, som de der iakttagit, är spridt i så svårt tillgängliga tryckta skrifter, att det kanske kan vara på sin plats att här sammanställa det vigtigaste, som är kändt om denna halfö, jemte nödiga litteraturanvisningar. Hvad först namnet beträffar, så skrifves det någon gång äfven »Jelmert-land»103, men detta är fullkomligt orätt. »Jalmal» är af samojediskt ursprung och har, enligt enskildt meddelande af den kände språkforskaren dr E. D. Europæus, den betecknande betydelsen »landsända». Jelmert åter var en båtsman hos den holländske hvalfångaren Vlaming, hvilken 1664 seglade kring Novaja Semljas nordspets till Barents’ vinterhamn och derifrån vidare mot sydost. Sjelf såg Vlaming vid vändpunkten intet land, ehuru alla tecken antydde, att sådant borde finnas i närheten; men åtskilliga af manskapet trodde sig se land, och berättelsen härom för en holländsk kartritare, Dick Rembrantsz. van Nierop, föranledde det förmodade landets införande på en mängd kartor, vanligen som en stor ö i norra delen af Kariska hafvet. Denna ö benämndes Jelmert-land.104 Namnlikheten mellan Jelmert-land och Jalmal samt tviflet på tillvaron af den på kartorna först utritade Jelmert-ön har sedermera gifvit anledning till öfverförandet af namnet Jelmertland på den halfö, som skiljer Obs mynningsvik från Karahafvet. Anmärkas bör dock, att namnet Jalmal ej träffas i äldre skrifter om färder från de europeiska farvattnen till Ob. Första gången har jag mött det i berättelsen om Skuratows resa år 1737, såsom beteckning för nordöstligaste udden af den halfö, som nu bär detta namn.105 Saxifraga cernua L. » cæspitosa L. Cochlearia fenestrate R. Br. Draba alpina L. Ranunculus sulphureus Sol. » nivalis L. » pygmæus Wg. » lapponicus L. » borealis Trautv.
Hummerhjelm; Fullm. Frih. Åkerhjelm, Johan Carl, och — 9. Hr Ulfsparre, Sigge. Bevillnings-Utskoltet: under frånvaro af N:o 2317. Hr Fåhreeus, Olof Immanuel: N:o 2309. Hr af Dalström, Gustaf Jakob, B a n k o - U t s k o 11 e t: under frånvaro af N:o 69. Gr. Cronhjelm, Polycarpus Erik: N:o 120. Gr, Liljencrantz, Gustaf Fredrik. 3:o vid val af nya suppleanter i Utskm, hvartill blifvit ut* sedde i Constitutions-Utskottet: efter N:o 215. Hr Ramsay; Fullm. Gr. Mörner, Carl Göran Detlof i N:o 2093. A. Hr af Wetterstedt, Nils Joachim. Banko-Utskottet; efter N:o 373. Frih. Skjöldebrand, Knut: N:o 2114. Hr Nordensvan, Otto. Lag-Utskottet: efter N:o 2183. Hr Gripensvärd, Jakob Olof: N:o 1566. Hr Kröningsvärd, Carl Gustaf. Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottet: efter N:o 1923. Hr Ridderstam; Fullm. Frih. Åkerhjelm, Gustaf Georg Knul, och N:o 2308. Hr af Ström, Israel Adolfi N:o 2144. Hr Rosensvärd, Johan Henrik, med 16 röster; — 1975. „ Scheffer, Per Henrik, med 16 röster, efter lottning sins emellan. Företog R. o. Ad. val af en Bänkman inom 5:le Bänkrmsafd. efter N:o 158. Frih. von Essen, Fredrik Ulrik, samt af en Bänkman inom 21:sta Bänkm:s-afd. efter N:o 1967. Hr Rosencrantz; Fullm. Gr.
Dessa skilnadsorsaker, om hvilka fråga kan uppstå huruvida de ur kristlig synpunkt kunna erkännas, måste, då de nu i lagen äro gifna, endast betraktas såsom undantag från budet om äktenskapets helgd och oupplöslighet, så att blott Statens öfverhufvud, religionens och sedlighetens högste vårdare, kan i samhällets namn medgifva skilsmessa. Äktenskapets helgd är en oumbärlig grundval för samhällets bestånd och sedliga väl. Dess upplösning utan tillräckliga skäl är en rättskränkning emot samhället, med hvilken ingen rättighet för den enskilde kan sammanstå, är så vådlig, att med allt skäl den slutliga pröfningen förbebålles samhällets högsta myndighet. Att förlägga denna pröfning i underdomstols hand är att förklara för en rätt, eller för en nåd som ej kan vägras, ett medgifvande som, om det är en rätt, endast Bih. till R. St. Prot. 185!) & 1860. 7 Sami. 1 Afd. 7 Haft. 4 26 Lag-Utskottets Betänkande M 19. under synnerliga omständigheter kan vara det, och, om det är en nåd, icke kan gifvas annat än af den myndighet, i hvilkens hand allena benådningsrätt med skäl är lagd. Men icke heller böra de varningar, som skola föregå äktenskapsskilnad i dessa fall, inskränkas till den felandes själasörjare och kyrkoråd allena. Det må kallas den enskilda själasörjarens och församlingens ensak, så länge man ännu hoppas deras varningar vara tillräckliga till sämja och förbättring. Men då fråga uppstår om behofvet af äktenskapets upplösning, gäller denna fråga Kyrkan såsom gemensamhet. Denna tillämpar de allmänna grunderna för sin verksamhet på de särskilda församlingarne, och öfvervakar deras iakttagande inom dessa genom stiftsstyrelsen, hvilken måste i dessa vigtiga fall ega både förpligtelse och rätt att pröfva och varna i den gemensamma kristliga och sedliga ordningens namn. Den bör ega tillfälle att, såsom den Konungen närmast stående kyrkliga myndighet, undersöka och bedöma, huruvida, med hänseende till makarnas sinnelag och deras religiösa och sedliga behandling, ställningen inom den olyckliga familjen är sådan, att äktenskapets fortfarande kan anses vara en större vanhelgd af den heliga stiftelsen, än dess upplösning.
Men sedan arbetet i progressivt förhållande betydligen ökats, och Utskottet funnit sig nödsakadt, alt, till bestridande af renskrifning utaf de till de respective RiksStånden ingående så kallade Löpare, äfvensom af Rikets Ständers underdåniga Skrifvelser till Kongl. Maj:t, antaga Extraordinarie Cancellister, hvilka ock redan under en längre tid med oaflåtlig flit och uppmärksamhet inom Utskottet tjenstgjort; finner Utskottet både behof och billighet numera påkalla, att om beviljande och bestämmande af skälig vedergällning för nämnde personers i berörde afseende använde tid och arbete, hos R. H. St. vördsamt anhålla. Expeditions-Utskottet anser sig härvid böra vördsammeligen flista R. Höglofl. Ständers uppmärksamhet derpå, att den inom Utskottet Under innevarande Riksdag tillökade Cancelliper$onal, såsom endast i och för den af Rikets Högloft. Ständer vidtagna reglering med tryckningen och utdelningen af Bihanget till RiksStåndens Protocoll anställd, äfven uteslutande varit och är dermed sysselsatt, under inseende och med biträde af den, enligt Riksdagsordningen, först vid Utskottet antagne och såsom Notarie tjenstgörande Cancellist, hvilken af Cancelligöromål derjemte har sig ålagd Diariiföringen öfver alla till Utskottet inkommande handlingar. Då Secreteraren alltså i och för Protocollsföring, expeditioners uppsättning, renskrifning och collationering samt för anteckning i Expeditionslistan öfver utgående mål m. m., en - 376 ExpeditionsUtskottets Memorial N:o 157- dast eger sig till biträde en’ Cancellist; så lära R. H. S. täckas finna, att Expéditions-Utskottet nu mera är i alldeles enahanda behof utaf ytterligare Cancellibiträde , som derstädes vid sistförflutne Riksdag befanns erforderligt.
Si Domstol i mai rörande Stdmpelpapper. l:o Öfverträdelse af denna författning pröfvas och afdömas i den rätt eller del embetsverk, der försnillningen eller förseelsen gjord eller upptäckt är; men eger verket eller embetsmannen ingen domsrätt, förvises mälet till Häradseller Rådstufvu-rätt. Kongl. Maj:ts Befallningshafvande och Konsistorierna äro äfven be hör ige att dömma öfver de förbrytelser, som emot denna författning hos dem förekomma. 2:o Felar deri, som sjelf domare är, i hvad honom uti sådan egenskap åligger, hörer målet lill den öfver-domstol, under hvilken han lyder. 3:o Vill någon tilltala Stämpelpappcrs-försäljningsmän för begångne fel i och för denna befattning, anmäle sådant tillika hos den myndighet, som försäljningsmannen förordnat. § »6.
Landsfängehet i Piteå, hvilket, såsom jag förr nämnt, är gemensamt för de båda Bottniska Länen, är en svag och nära förfallen trädbyggnad, derifån, man Vaktbetjeningens forvåliau, Fångar flera gånger skola brutit sig ut och kommit på flykten Dess belägenhet är äfven nu mera, efter Länsfördelningen, alldeles otjenlig och förorsakar betydlig både kostnad och besvär med Fångars forslande till och ifrån de å ömse sidor af - JDen 8 Mars'. *57 aflägsna Besidense-Städerna Umeå och Luleå, eler förhör med i förvar tagne personer af Konungens Befallningshafvande vanligen först böra anställas, och följakreligen förvaringsrum särskildte för hvarje Läns Fångar borde finnas. Lands Fängelserne, för Medelpad i Sundsvall, och för Jemtland i Ostersund, äro äfven Trädbyggnader, men uppfylla deras ändamål. Tillbörlig snygghet och oklanderligt behandlingssätt emoi Tångarne funnos iakttagne vid dessa, äfven som vid de allmänna Fängelserna i Gefle bch Fabjun.. Vid de fyra Norrländska l änen är anmärkningsvärd!, att långhusen derstädes både byggas och underhållas af Lånens Invånare, utan tillskott af allmänna medel, samt att Vaktbetjeningens aflöning till någon del genom så kallad Landsjärnna eiler utgift af Landets Hemmansägare'efter särskildt fördelning bestrides. Och synas desse Provinser i detta afseende vara vanlottade, emot de öfriga Landskap i Biket, hvilka med sådan allmän byggnadsoch underhålls kostnad icke äro besvärade. Under mina Embets-besök vid Danviks Hospital och Dårhus, hvarest i nästlidne Februari Månad voro på det förra 123 och på det sednare stället 63 personer på Inrättningens bekostnad vårdade och till större delen underhållne, samt vid Krono-Spinnhuset, Gäldstugan och öfriga Fängelserna - Den 8 Mari. seina i Hufvudstaden, har jag ofver allt funnit god ordning iakttagen. Att Brottmåls behandling vid denna ''larls
Huruvida jag anser denna lag vara nyttig för det allmänna och gagnelig för den enskilte, derom har jag förut tillräckligt yttrat mig. Den synes mig äga ingendera af dessa egenskaper. Den måste föranleda jordens styckning, dess frångående ur familjers hand, allt till men för jordens skötsel, slägternes välfärd, statens båtnad och sedlighetens samt fosterlandskänslans förkofran. Den rättvisan mätte ålminslone böra göras mig, alt det i inte! hänseende kan kallas egennyttigt handladt, om man hellre sjelf går in på en omedelbar tillämpning af oförmånliga stadganden, underkastande sig och hela den generation man tillhör de betungande verkningarne deraf, än man tillåter okunnighet om dylika verkningar få råda. Må den nya lagen träda i snabb utöfning för det ändamålet, att verkningarne må kunna blifva synliga, och blifva det så snart som möjligt. Tänkesätten kunna då en dag blifva ense om det rätta botemedlet derför, hvilket, efter min öfvertygelse, endast står att vinna genom de gamla arfsoch giftorättslagarnes återinförande. Så oförbehållsamt jag detta förklarar och aldrig fördolt, så bestämdt får jag ock tillbakavisa den mot mig framkastade beskyllning att ledas af den jesuitiska regeln, att ”ändamålet helgar medlen”, och att således i någon mån förtjena förebråelsen för politisk jesuitism. Den öppenhet i åsigternas art och i deras uttalande, som jag gjort mig till en pligt att städse iakttaga, borde, vill det mig synas, fritaga mig från alla dylika beskyllningar, enär man, åtminstone hitintills, icke ansett fullkomlig öppenhet vara en jesuitismen, vare sig den politiska eller den religiösa, tillhörande egenskap. Jag bestrider således nu och framdeles alla sådane högst oförtjenta tillmålens behörighet. Återgående till sjelfva den nu ventilerade frågan gifver jag tydligt tillkänna att min blick är fästad på den tid, då de ofvan omförmälde grundsatser om arfsoch giftorätt skola komma att i vidsträcktare mån utveckla sig; min förhoppning är ock att dessa framställningar en dag icke skola blifva fåfänga.
På grund af hvad jag sålunda anfört, vågar jag härmed föreslå, att ett årligen utgående belopp af 5,000 Riksdaler Riksmynt må tills vi dare ställas till Kongl. Stamkolländer istyrelsens disposition, för att genom dess försorg användas till inköp af afvelsdjur, lämplige till förädling af den i Norrland inhemska hornboskapsracen, samt afsedde att åter försäljas, mot en på amortering ställd betalning, till hushållningssällskap, deras underafdelningar eller till enskilde personer. Om remiss af denna min motion till vederbörligt Utskott får jag vördsamt anhålla. Stockholm den 15 November 1865. Olof Nilsson, från Westerbottens län. Häruti förena sig: L. J. Fahlander. O. Hedström. 420 Motioner i Bonde-Ståndet 1865. \ :o 288. Ilo *§§. Af Olof Nilsson från Westerbottens län, om anslag för anläggning af väg frän Åsele till Wilhelmina kyrka. Att de s. k. Lappmarkerna inom 8ig dölja rika frön till en framtida utveckling ock uppblomstring är kändt. Med den ringa befolkning, de relativt till arealen nu ega, hafva de dock redan i betydlig mån medverkat till de sydligare länens förseende med ladugårdsprodukter af allahanda slag, och under vissa år, då lyckliga omständigheteter förekomma frostskador, gifva de äfven i spanmålsväg en ganska rik afkastning, hvarförutan de inom sig sluta de betydligaste och ännu mest otillitade skogstillgångar. Att för Lappmarkernas utveckling något bör göras torde derföre vara utom allt tvifvel och för ett sådant ändamål torde i första rummet böra sättas lättare kommunikationer, ty huru det än är, så blir dock alltid det lättare tillfället till beröring i industrielt och merkantilt hänseende den hufvudsakliga häfstången till en befolknings förädling, helst då vid sidan deraf sättas ändamålsenliga åtgärder till befordrande af en allmän folkupplysning. Bland lappmarkerna intager den s. k. Åsele Lappmark ett framstående rum.
En moder tvangs att lemna sitt barn i främmande vård, och hon fäste kring dess hals ett dylikt födelsemärke. Flere år efter åt kunde det hända att hon genom andra halfvans vitnesbörd, fick visshet om att den halfvuxne yngling, som stod framför henne, var hennes barn. Vanligen brukade dock icke ett dylikt märke vara fäst vid ett snöre, utan fastlödt vid en fin jernkedja, hvilken endast genom att brytas sönder kunde borttagas från halsen på den, som bar henne. En märklig ingifvelse tycktes plötsligt få makt med magister Olaus, medan han funderade. Ett sällsamt leende af skadefröjd spred sig kring hans mun. — Gud, jag tackar dig! — sade han halfhögt, riktande sin blick mot höjden — jag tackar dig derför att du på denne dag, som städse till förne, stödt och uppehållit din ringa tjenare, då han vacklat med osäkre steg invid mörksens afgrund. Han tog härefter skyndsamt sin hatt och lemnade rummet. — Nu kommer en af de der svartrockarne, för att lukta i hålet efter trollpackan, — sade halte Bertil halfhögt till en af lakejerna, då han såg magister Olaus stiga in genom porten. Till hofmästarens stora förvåning vek denne emellertid icke af, som han trodde, åt höger, — der Thomas Skrifvare, som var sysselsatt med att tillse huru några arbetare höllo på att ånyo uppföra den nedrasade muren — utan gick i stället rakt fram genom den långa förstugan och uppför trappan. Der uppe bodde ingen mer än hennes nåd, grefvinnan. Men det rörde honom icke, tyckte han, hvem som gick dit upp. Han var nog gammal, för att icke blanda sig i det som icke rörde honom. Grefvinnan hade nyss slutat sin läsning för dagen. Det skymde på och uppbyggelseboken, som låg framför henne på bordet, var igenslagen. Vid magister Olaus' inträde reste hon sig. Skymningen gjorde att hon icke såg, hvem det var som stannade så främmande några steg innan för tröskeln. — Hennes grefliga nåd, — började magister Olaus saktmodigt, — har förmodligen låtit mitt ringa anlete falla i glömska, men tjugu år göra också vårt öga dunklare. Grefvinnan lyssnade med ett uttryck af den största öfverraskning.
Det är derföre nu må nämnas att jag för nära 40 år sedan på detta rum väckte några vördsamma motioner, hvilka då, att börja med, mottogos med föga svmpathier. ja t. o. m. med ovilja; och dock, uprepade under flere efterföljande Riksdagar, omsider lyckades att vinna ej mindre R. St:rs än Regeringsmaktens gemensamma bifall. Ibland dessa må mig tillåtas att omtala: General Asistans kontorets, K. NummerLolteriels, och Dykerioch BergningsKompagniets uphörande samt Bränvinsbränningens beskattning med SO öre pr kanna. Samtidigt väckte jag då motionen om Krigs Akademiens å Carlberg uphörande eller förvandling till en högre applikativ Militär Läroanstalt, lik den nuv:de å Marieberg. Denna min vördsamma framställning, vid flere påföljande Riksdagar uprepad, har dock ännu icke lyckats att tillvinna sig hvarken Ständernas eller Regeringens gehör. ■Visserligen har från denna såkallade Akademi en eller annan lägre elementär läroklass blifvit borttagen, så att ej alltför unga och späda ynglingar numera der vinna inträde, för att alltför onaturligt tidigt liksom stöpas i den Militära samhällskasten. Men 44 Den 1 December f. m. då hela återstoden af denna Läroanstalt likväl går hufvudsakligen ut derpå, att bilda endast och allenast Militära tjenstemän ifrån ynglingar, hvilkas olika naturanlag ännu ej hunnit och än mindre haft tillfälle att utveckla sig, så uppenbarar detta förhållande en ensidighet, som af rättsbegreppet och all upfostrans egentliga ändamål ej kan försvaras.
Engelska Kapare i Nordsjön, g rufliga sto rmar i den Spanska, Sjöröfvare på de 65 de Barbariska kusterna, sjukdom; j a alla slags vederv ärdigheter ha träffat mig på denna resa. FABRIKÖRN. Herr Capten har väl lupit in i flera af de Franska h amnarna? CAPTEN. Åh ja, i ganska många. CEDERBERG. Fransoserna lära väl slåss med s amma mod, som de visat under de förra campagnerne. CAPTEN. Ja, ingen fara därmed. Få de någon gång stryk ; så dela de så mycke oftare ut det. D et är et Folk, ska Ni tro, som kunde slåss med sjelfva Fan och hela hans magt, om han ville bjuda dem spets en. FABRIKÖRN. Nå är det nu en fullkomlig jämlikhet i Franska Republiken? CAPTEN. Den är sådan, som den kan v ara för det närvarande. FABRIKÖRN. Ja, det var en välsignad s ak; men i det öf riga Eu ropa står det gunås helt annorlunda til. Det är en h arm utan like at se den fasl iga skillnad, som göres mellan människor och människor. De flästa förtryck as altj ämt, för at tilfredsställa någ ra få högtupsatta Personers herrsklystnad. Där går det där förnäma Folket och E 66 och ser oss andra öfver axeln, för det at de ha anor och titlar och decorationer på bröstet; och de tyck as ej vilja komma ihog, at det är just vår omtänksamma idoghet, som underhåller deras prag t. CAPTEN. Nej , nu kan jag inte hålla mig igen och vi må skiljas åt, som vänner eller ovänner; så måste j ag säga Er sanning en. Sj elf af ringa h ärkoms t h ar jag ingen fördel i de Högas försvarande. Men at Ni bö rjar tal a om förtryck, det förekommer mig både löjligt och förargligt. De fläs ta människor förtrycka, s å snart de f å magten i h änderne och Ni sjelf är en Etts-förtryckare. Ingen Polsk eller Rysk Adelsmann plågar sina Bönder mer grufligt, än Ni ert arma Fabriksfolk.
I afseende på Revisorernes framställning beträffande Skeppsgosse-kårens kasern och skola, äfvensom angående observatorium, får Förvaltningen underdånigst åberopa hvad i dess underdåniga skrifvelse den 3 sistlidne Oktober, angående medels-behofven å riksstatens femte hufvudtitel under nästa statsregleringsperiod, punkten 17, blifvit yttradt och tillstyrkt, angående af Befälhafvande Amiralen föreslaget uppförande af en byggnad, innehållande ej mindre ett observatorium samt rum för sjöinstrumenters ändamålsenliga förvarande, än äfven lokaler för alla undervisningsverken vid stationen, med undantag af skeppsgosseskolan, hvilken derefter skulle uteslutande begagna den lokal, som för närvarande är upplåten såväl till denna skola som till den förberedande och till navigationsskolan. Revisorerne förmäla väl, att de reglementariska föreskrifterna, rörande såväl kompetens för läraretjensterna som undervisningens ordnande och bedrifvande, påkalla väsendtliga förändringar; men då icke ens antydes i hvilka afseenden eller i hvilken rigtning sådane förändringar borde ega rum. har Förvaltningen nu icke funnit tillräcklig anledning att ingå i någon pröfning om och i hvad. mån det för skeppsgosseskolan den 27 November 1860 utfärdade reglemente bör förändas. 7:o Revisorerne hafva slutligen fastat uppmärksamhet dervid, att inloppet till ankarplats å redden vid Flottans hufvudstation saknar ledfyrar till vägledning för nattetid ankommande fartyg, hvilka nu, äfven med lots ombord, utanför grunden måste afvakta dagen för att kunna inlöpa, hvilket förhållande Revisorerne funnit så mycket anmärkningsvärdare, sora högst tvenne smärre fyrlanternor ansågos vara behöfliga och såväl anläggningssom underhållskostnaden borde blifva ringa.
Han anser dem, såsom blotta uttryck af tankan, icke egentligen vara "kroppsliga;” och han vill låta följa deraf, att i tryckfrihetsmål brottsligheten endast kan bedömas af en ”Opininions"Nämnd, ” hvilket han anser meningen vara med Jury. Jag bestrider denna lära, vore hon än häfdvunnen; ty häfd kan tillkomma genom theoretiska magtspråk, som i yissa gynsamma epoker blifvit utan pröfning antagna. Hvart enda juridiskt ärende, om man vill nagelfara med frågan, har sin egna beskaffenhet; och ibland dem finnas ganska många, så väl Civilsom Criminal-mål, hvilka äro vida mer invecklade, än det klyftigaste Tryckfrihetsärende. Dessa senare hafva visserligen äfven sina egenheter, men ingalunda af natur att oundgängligt kräfva särskilta former, egna Domare, högre grad af insigter eller något annat slags sundt menniskoförstånd, än det vanliga, som jag dessutom tror vara det bästa. Möjligtvis vore detta dock otillräckligt att fullt uppfatta meningen med "icke kroppsliga brott, de der ”ej i Lagen bestämmas af åskådliga och objektivt giltiga former.” Det enkla förnuftet skulle kan hända tro, att hvarje handling, som skadar samhället eller medborgare, har just derigenom antagit en ganska åskådlig form; att ord som skada, äro handlingar; Den 25 Januarii f. m. 219 alt skrift som skadar, är handling. Historien bevittnar tillräckligt hvad med tankans okroppsliga uttryck kunnat uträttas; och har uttrycket ej alltid haft, så hafva dess följder ofta fått ”objektivt giltiga former.” Nej, det gifves ingen methaphysisk argumentation, som kan öfvertyga den, hvilken sjelf i och för smädelsens skull äfventyrat ära eller välfärd eller sinneslugn, alt dylika brotts ”alldeles egna beskaffenhet” klafver ojemförligt gynsammare garantier, än alla andra; samt att de endast kunna bedömas af en ”Opinions-Nämnd,” helst sådan till andemening, som Herr Cederschjöld i det följande beskrifver den, och dit jag, jemte honom, ämnar återkomma. Till en dylik