Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag anser nu fåfängt, att arbeta på återgåendet lill i8iO års riktiga Bevillningsgrunder. Då första Betänkandet i denna fråga förevar, gjorde . jag anmärkningar vid de skäl Utskottet framställt mot dessa grun r. Jag har nemligen trott det alldeles icke tala till fördel för det sedan 1812 gällande och nu åter föreslagne Bevillningssystem , att det beredt betydliga öfverskott af Statsinkomsterne utöfver hvad man påräknat; ty jag anser denna missräkning åtminstone likaså skadlig, som den, hvarigenom Statsinkomsterne skulle komma att något understiga den påräknade summan. Sistnämnde missräkning kunde afhjelpas genom ett Creditiv för den händelse, att brist uppstod, och i allt fall kunde erfarenheten af ibioårs missräkning begagnas till förekommande af en ny. Jag tillstår, att jag förundrar mig öfver Utskottets raisonnement, för att visa nyttan af öfverskott. Utskottet anser det alltid för en fördel, att brist undvikes. Detta nekas också icke; men denna säkerhet emot brist bör icke sökas, på det sätt Utskottet föreslagit, nemligen genom att uttaga Bevillning vida öfver den behöflig» summan. Ty allt hvad sorn öfversliger denna summa, fråndrages Den a6 Junii f. m. »9 productionen, hvilket är isynnerhet skadligt 1 ett Land, sora i allt fall har brist på penningeförlag, och der productionen äfven af denna orsak alldeles icke fortgår i den mån, som Rikets mångfaldiga och rika naturliga resurser, så väl i en till sin natur fruktbar mark som i rå-ämnen, erbjuda. För öfrigt tror jag, i enlighet med hvad jag redan år 1800 i tryck föreslagit, aLt Bevillning på förbrukning af en del öfverflödsvaror, som genom vanan slutligen blifva ett behof, t. ex. tobak och caffe, häst kunde åläggas dem, sorn äro födde efter ett visst år, t. ex. 1820, om en sådan Bevillning nu skulle stadgaS,~" hvarigenom föräldrar fingo anledning afhålla sina barn åtminstone ifrån ett för tidigt bruk af sådane saker.
Men hwad den procedurs anM, huruwida Riksens Ständers Utskott böra upplaga och dftwara ett RiksStäuds äterremitz, om ocksä de trenne öfrige Ständen i nägon sramftäld Lagfråga sig redan utlälik, anser jag det gvara Utskottets åliggande, att i sölje af 44 §. RiksdogSOrdningen, sädan Remch, efter sig företeende ffäl och omstäns Ligheter, utreda och förklara, tä mvcket häldrs som nägon allmän stadga innom RlksStändm icke kan anses fiss dem som afgjord, innan De samteligen sig mlätit; och till egenskap afLag jordras Konungens Sanktion, derwid ett Ständs särskildta mening möjeiigen kan werka till ässing; önsk ndsS jag att en sädan uppmärksamhet af Utskottet» framgent mä »varda i akttagen. Friherre Lilienstjerna ansäg Lagens stadgande angäende Fardag jä mycket mindre till sörewarande fräga wara lämpeiigk, joni ben innef ttar en Testamenks-lwist, wid hwars afgörande Testators yttersta wilja är det enda rättesnöre som bör föstas, och det c» kan fela, att ju Testator mätte stafwa uttryckt en sadan sin wilja i affeendö pä den Testamenterade Egendommsns tillträde och disposition ester sin död, hälst t annar sali desi 992 Den sz Ianuarkt. förordnande ej kunde Magnäs egenskap af Testamente. Grefwe Oe ia Lareis, Iscob: Hwad den sista fräsan orminge, rrodde han att den borde ' till ConstitutionsUtssotket remitteras.
Tecknad i mycken enfald af en 65-årig gumma C. C. B. », Gudeliga syner och uppenbarelser under visionärt tillstand iinderbarligen förunnade och daremellan i fromniaste enfald framstiillda af pigan Inga Elisabeth Jansdotter (f. 1835) i Taby by a t Fsringe s&amp;keen.w .Visa om ett olyckligt öde ined ett briidpar, soin drunkim.de på, Svartelfveii i Norn sockeii och Backetorps by den 29 nov. 1828 af Lisa ers dotter.^ E n af fru Lenngrens satirer och sagan om prinsessan Snöhvit %r ju en ganska egendomlig samrnanstalliiing, och dock Iiar deii förekoininit i en af dessa skillingsskrifter för folket, i Iivilka atskilliga af den stora ska1diniian.s dikter iitgifvits. ikiårteii Holk liar s %liiiida iitgif vits tillsainiilaiis med » Sanct Pehr och Broder Lustig&gt;, » Poj karile, tillsaininaiis med H. C. Andersens » Den ståndaktige tennsoldatenr, » &amp; Ianneiis sista viljan tillsamiilans med » Allmaii kilngörelses o. s. v. Af vara mer kanda författarinnor ar det icke så få som öfversatts till fränlinande spihk. Si % äro arbeten a£ Fredrika Brenier öfversatta till danska, tyska, engelska, franska, hollaiidska, finska, ryska, polska, af Emilie Flygare-Carlén till danska, tyska, engelska, franska, italienska, liolliindska, polska och tsjechiska, af Marie Sofie Scliwartz till danska, tyska (flere af hennes romaner utkoinino först p % detta språk), franska, engelska, hollaiidska, finska och polska. Vara senare författ~riiinor shsoin Amanda Kerfstedt, Matliilda Roos, Anne Charlotte Leffles ha fått flera af sina arbeten öfversatta till norska, danska, finska, tyska och holländska.
Hos Kongl. Majit har Dess och Rikets Kammar-kollegium uti underdånig skrifvelse den 23 nästlidne Mars anmält, hurusom vid den inom Götheborgs och Bohus län åren 1850 och 1851 förrättade jordransakning fråga uppstått om användande af nedannämnde, uti Tanums socken och härad belägna, holmar och skär, för hvilka, vid en den 19 November 1819 verkställd skattläggning, blifvit stadgade räntor till ett sammanräknadt belopp af trettiotvå skillingar banko, nemligen: 1:o Killingen af omkring 3 tunnlands rymd, blotta berg, men med sommarbete i bergsskrefvorna för 8 får och med åsatt ränta af 12 sk.; 2:o. Stora Snåret, 8 tunnland, likaledes blotta berg, med sommarbete för i får och åsatt ränta, af 10 sk, 8 rist.; 8 Kongl. Majus Nåd. Proposition Jtl 96. 3:o. Snärten eller Snartehalfven, omkring 1 tunnland utan bete, med åsatt ranta af 2 sk.; 4:o. Ardöfsholmarne, 3 st., med åsatt ränta af 1 sk. 6 r:st., varande vid alla dessa holmar något ostronfiske; 5:o. Ulliken; j 6:o. Tistholmen; / . , . , 7-0 Gullskär' stycken så kallade »småskär,» liggande under vatt 8-o Klåttearund} n6t e**er 0C^ ^erofvan obetydligt synlige, med åsatt 9:o. Tvethufvorna; [ tio stycken så kallade »Utom-skärsholmar» lika 15:o. 4 Svarta Fluerne; ) med de nästofvan omförmälde och med åsalt 16.0. Busungen; j ränta af 2 sk. 6 r:st. 17:0. Stora Gullskär; 18:o. Arnskälsgrund.
Icke någon eftersatt åtgärd af Adv.FiskisEmb., utan en af båda statsmakterna meddelad eftergift af hvad till ersättande ådömdtblifvit, har således ensamt varit orsak dertill, att jag icke kunnat utbekomma de 12 proc. å ifrågavide 41,263 Ridr 31 sk. 4 rist. biko, som uti förut åberopade 23 § af K. Kammar-Rins I II. Instrukt. liro mig uttryckligen tillerkände. — Om enahanda förhållande inträffade emellan enskilte personer, eller att den ena efterskänkte en honom tilldömd ersättningssumma, om hvilken den andre utfört rättegången emot tillförsäkrad rättighet att åtnjuta 12 proc. af hvad genom hans åtgärd i målet kunde inflyta, så skulle ingen domstol kunna undgå, att ålägga den som gjort eftergiften, att af egna medel ersätta den andre det till honom utfäste arfvodesbeloppet, alldenstund, enl. lag, ingen eger att ensidigt bryta hvad han med annor man i behörig ordning aftalat. Och då samma helgd ostridigt måste tillkomma de ömsesidiga förbindelser, som gällande författningar stadga emellan Staten och tjenstemannen, bestående för den sednare deruti, att, såsom lagstiftaren, hvad K. Kammar-R:s Adv.-Fiskal serskildt beträffar, uttryckt sig i 32 § af K. Kammar-Il:s Instrukt., — med yttersta nit och omtanka iakttaga, bevaka och fullfölja K. M:s och Kronans ratt uti alla till hans handläggning hörande mål, och för den förre eller Staten, att låta tjenstemannen oqvaldt tillgodonjuta den vedergällning i löneförmåner, sorn Staten honom tillförsäkrat; så och under känslan af det oförskyldta lidande, som genom den ifrågav:de eftergiften, blifvit mig tillskyndadt, ingick jag d. 27 Nov. 1851 till K. M. med underd. ansökning, att af det å RiksStaten upförda förslagsanslag till observationsoch upbördsproc:r, eller af hvilka andra allmänna medel, som K.
Utlåtande, i anledning af väckt fråga om afskrifning af Majoren C. Wenus’s' skuld till den fordna Spinn-soch Corrections-Inrättningen i Stockholm. (1. A.) Frän Borgare-Ståndet har Stats-Utskottet erhållit remiss å en inom bemälde Riks-Stånd af vice Talmannen Hr A M. Brinck väckt och af Hr A. Berg understödd motion^ deruti, under åberopande af ej mindre det nit oell den verksamhet, nuvarande Föreståndaren lör Prins Carls Skola för vanvårdade barn, Majoren Carl Wenus ådagalagt, under sin tretton-åriga tjenstetid, såsom Inspector vid det fordna Spinnoch Corrections-huset i Slockholm, än ock de fördelaktiga resultat, hvilka genom hans bemödanden tillvägabragts, i hänseende till sistnämnde Inrättnings econoiniska ställning, blifvit föreslaget, att såsom en välförtjent belöning för Majorens oegennyttiga och förljenstfulla förvaltning, Rikets Ständer måtte bevilja honom eftergift af räntan å den skuld, hvaruti han vid sin afgång från berörde Inspectors-befattning hos Spinnhus-Directionen häftade, och hvilken skuld, så vida icke ränte-beräkning derå egt ruin, redan varit till fullo infriad. I sammanhang med ofvannämnde motion, hafva till Utskottet blifvit öfverlemnade dels ett af Kongl. Styrelsens öfver Fängelser och Arbetsinrättningar i Riket Kammar-Contor afgifvet betyg, utvisande, att i och lör den skuld, stor 4>236 R:dr 45 sk. Banco, hvarför Majoren Wenus, enligt serskilde reverser och bokslut, sedan åren 1826 och 1827 häftat hos hemälde Styrelse, till hvars räkenskaper f. d.
Men i händelse den uti 14.§ af Instruktionen mig ålagda skyldighet att uppgifva förslag till förbättring af lagar, författningar och allmän hushållning icke skulle anses vara nog formligen fullgjord genom sjelfva förslagens införande i berättelsen, utan en särskild uttrycklig motionering derjemte vara erforderlig och kunna på mig ankomma; far jag härmed vördsamast förklara, att ej allenast de nu här ofvan upptagna förslag, utan ock de, som uti föregående efter sista riksdag utgifna berättelser förekomma, samt en bär nedan i ett lagskipningsämne upptagen hemställan rörande de s. k. Trippiska godsen i Halland lemnäs af mig a embetes vägnar såsom motioner att hos Rikets Höglofl. Ständer behörigen handläggas och pröfvas. Härifrån har jag att öfvergå till de af mig anställda åtal, som denna gången böra redovisas. Vid Hanekinds Häradsrätt hade genom utslag den 6 Juli 1850 blifvit stadgadt, att en person, hvilken för första resan stöld af varor och penningar till värde och belopp af 13 ll:dr 41 sk. 4 rst. borde böta 41 R:dr 28 sk. samt för inbrott särskildt ansvara med t) dagars fängelse vid vatten och^ bröd, skulle jemte uppenbar kyrkoplikt för alltsammans i en bot undergå tjuguen dagars sådant fängelse å Ostergötlands länshäkte, hvilket fängelsestraff den sakfällde äfven undergått; och då jag, efter härom erhållen kännedom, ansett kroppsstratfet rätteligen hafva bordt bestämmas till endast aderton dagars fängelse vid vatten och bröd; har jag emot Häradsrättens tillförordnade Ordförande låtit inför Kongl. Göta Hofrätt anställa åtal för orätt dom; hvaröfver Kongl. Hofrättens utslag fallit den 12 Januari innevarande år, af '"'ui.9!' e*\lmi.. tillförordnade Domhafvanden, som erkännt, att han särskildt förvandlat stola beloppet och särskildt den för inbrott första gången i Kongl. Förordningen den 10
Då erfarenheten ådagalagt, att under nuvarande förhållanden det är förenadt med stora svårigheter att vid elementarläroverken erhålla duglige extra ordinarie lärare, synes nödvändigheten fordra, att någon särskild förmån förunnas de personer, som, efter att hafva förvärfvat kompetens till ordinarie lärarebefattning, såsom extra lärare, duplikanter eller vikarier tjenstgöra; och hafva Rikets Ständer på grund häraf ansett sig böra hemställa att, i afseende på den åt lärare förunnade rätt till löneförhöjning hvart femte år, måtte förordnas, att vid sådan årsberäkning för uppfiyttning till högre lönegrad hvarje lärare får tillgodoräkna sig äfven den tid efter inträdet af nästa statsregleringsperiod, under hvilken han, efter det han undergått filosofiekandidat-examen, må hafva såsom extra lärare, duplikant eller vikarie varit vid elementarläroverket använd, dock med undantag för de tre första åren af hans så beskaffade verksamhet. 43:o Genom särskilda hos Rikets Ständer väckta framställningar är vordet föreslaget, dels att Lektorer, hvilka, enligt Efori uppdrag och beslut, under den tid de varit Kolleger, skött en Lektors åligganden, måtte från början af nästa statsregleringsperiod få såsom grund för högre lönetur beräkna sig till godo det antal afslutade läseår, dock icke öfver fem, som de med godt vitsord på sådant sätt tjenstgjort ; och dels att de, som från lägre läraretjenst blifvit till Lektorer befordrade, måtte vid frågan om uppfiyttning till högre lönegrad få beräkna äfven de år, de före 1858 innehaft ordinarie tjenst vid elementarläroverket. Efter pröfning af de i berörda hänseenden väckta förslag hafva Rikets Ständer funnit skäligt besluta, att de lärare, som, innan de blefvo till Lektorer utnämnde, hafva haft full lektorsundervisningsskyldighet, få beräkna denna sin tjenstgöring, med undantag af feni år, vid löneförhöjningen inom lektorsgraden. i likhet med hvad alla andra extra lärare, duplikanter och vikarier inom adjunktsoch kollega-graden fått Expedit? ons~ Uis kottets Förslag till underd.
Hvarföre vill man nu icke förfara i 2:dra instansen såsom man då gjorde i den högsta och gifva tjenstemän nen bestämd penningelön, äfven i stället för sportlerna. Deras borttagande medför flere fördelar. En beslår deruti, att när man ej får betalning för onödigt besvär, gör man icke utslag eller domar vidlyftigare än vederbör. Deras utskrifvande och utgifning kunna då fortare verkställas. En annan fördel är den att man icke drager stilen, hvarigenom handlingarnas lösen blir för de rättsökande mindre dyr. En 3:dje måhända lika vigtig är med dem förknippad, den nemi. att när tjenslemännen har sin hela inkomst i lön, kan han vid 65 eller 70 års ålder laga afsked med lönens oafkortade bibehållande på allmänna Indragnings-staten. Har han deremot en mindre lön på Stat med återstoden i sportler, för hvilka han icke får någon ersättning i pension, så lager han icke afsked, om han är oförmögen all sköta sin tjenst. Att vid domstol söka ådagalägga bans oförmåga går icke lått. Tron J väl Mine Hrr, alt en IlofRällsSekrel. , som har 1000 R:dr i lön och 2000 R:dr i sportler, och som följaktligen är bättre lönad än någon Ledamot i verket, skulle laga afsked för att mista § af sina inkomster. Del måste alltså vara förmånligt både för tjensten och tjenslemännen att sporllerne indragas och förvandlas i bestämd penningelön, hvarigenom tjenslemännen finna sin framlid betryggad så alt de på ålderdomen kunna lemna sina beställningar, det allmänna bästa till gagn. Att vid verket bibehålla sportlerna och låta dem ingå till en gemensam kassa för att sedan fördelas på de serskilda lönerna medför ytterligare den olägenheten att dessa del ena året blifva större och det andra mindre. Tjenstemännen kunna då icke vara förvissade att hvarje år hafva en bestämdt påräknelig inkomst. Det är för dem, med deras knappa tillgångar äfventyrlig!, och derför taga de heldre en viss lön, som hvarken kan minskas eller höjas.
Hvad åter angår den åt dessa medlemmar i stadskommuneus vid kommunalstämma, eller allmän Rådstuga, förekommande öfverläggningar medgifna rösträtt, som, ehuru rätteligen föremål för 10 §, i ett sammanhang redan här må upptagas till redovisning, så eger ock detta förslag redan ett stöd uti de nu gällande Förordningarne om soknestämmor, såsom tydligen kan inhemtas af Kongl. Förordn. om soknestämmor så väl i städerna, som på landet, af den 29 Augusti 1843 § 3, och Kongl. Förordn om soknestämmor i Stockholm den 16 Mars 1847, g 3. Röstvärdet beräknas så väl i den förra, hvad städerna vidkommer, som i den sednare, efter bevillning enligt 2 Artikeln, och gränsen för utöfvande af rösträtt är genom Kongl. Förordn. den 24 November 1837 numera uppdragen vid 2 riksdalers bevillning till staten; hvilken gräns Committerade likväl ansett böra nedflyttas till 1 r:dr, likasom de ock i 11 g föreslagit, att rösträtt för större antal röster, än som svarar emot ^'ff:del af stadens hela röstetal efter röstlängden, ej bör någon tillkomma. Hvad nyssnämnda Kongl. Förordningar innehålla afser väl soknestämman såsom på e» gång en borgerlig kommunalstämma och kyrkostämma; men den omständigheten, att dessa stämmor enligt Committerades förslag skulle särskiljas, torde viii icke böra verka till någon inskränkning af rösträttigheten för dem, som redan så i kommunala som i kyrkliga ärenden fått sig en sådan lagligen tillerkänd, helst dessutom de former, efter hvilka kommunalstämman enligt Committerades förslag skulle uti sladskommuner med en större folkmängd ordnas, aflägsna de möjliga vådorna af en utsträcktare rösträttighet. Det gifves emellertid kommunal-angelägenheter, som till följd af gällande lag nu äro städernas borgerskap uteslutande förbehållna. Af sådan beskaffenhet är den presentationsrätt, som för tillsättande af stadens borgmästare och råd samt sekreterare nu är så väl genom Kongl, Försäkran för Rikets borgerskap och städer den 23 Febr. 1789, som 31 Regerings-Formen, jemnförd med Res. Städ.
Dessutom och beträffande den vid Bevillnings-förordningen fogade s. k. mininntsrif öfver värdet af hemman, som innehafves under eganderält, så har, på grund af gjorda anmärkningar att denna tarif dels stöde i ett orimligt lågt förhållande till hemmanens rätta värde, dels ock vid tillämpningen allmänneligen betraktades såsom en maximitarif, en revision af densamma blifvit yrkad af så väl Herr Kontraktsprosten Tegnér som Herr Stolpe, hvilken sednare dessutom föreslagit, att ny ininimi-tarif måtte hvart femte är upprättas på grund af de priser, som vid försäljning af egendom inom lögde riet under de näst förflutna fern åren betingats. Utskottet får härvid anmärka, dels att då en minimi-tarif är uppställd för så väl handel och rörelse, sorn för olika samhällsmedlemmar, torde en dylik äfven böra finnas för jordegendomen, dels ock att nämnde tarif aldrig blifvit tillämpad såsom m axi mita rif, hvilket tydligt inhemtas af Kongl. Majits BefallningSbafvandes femårsberättelser. Genom dessa visar sig att uppskattningsvärdet af fast egendom å landet nu ölversliger minimi-tarifen med omkring 45 procent. Utskottet medgifver likväl att nämnde uppskattning icke i allmänhet angifvet’ jordens verkliga värde. Detta torde dock, enligt Utskottets åsigt, icke kunna utrönas derigenom, att till grund eller ledning derför anta gas endast egendomarnes försäljningspris, alldenstund desamma, såsom ofta beroende på tillfälliga förhållanden och en genom särskilda omständigheter stegrad spekulation, ingalunda kunna betraktas såsom en tillförlitlig och rättvis måttstock ens för uppskattning af den faslighet, som gått i handel, än mindre för de öfriga. Icke heller torde det åsyftade ändamålet vinnas på den väg Herr Sandströmer föreslagit, enär det tvifvelsutan måste inträffa, att inom särskilda taxeringsdislrikt olika och ofta ensidiga uppskaltningsgrunder skulle göra sig gällande, och de medelberäkningar, som komma alt 22 Bevillnings* Utskottets Betänkande N:o 5. utgöra resultatet af en sålunda verkställd uppskattning, således icke kunde leda till en jemnare och rättvisare fördelning af denna bevillning än den sorn för närvarande eger rum.
Summa 14,021: 9. 7. 10,359: 8. 4. 6,218: 40. 4. — 109 — Beträffande Svärdsjö socken, visar förestående tabell, att utgifterna för storskiftesverket derstädes under båda revisionsåren öfverstigit anslaget; men, enligt hvad Revisorerne inhemtat, liar deremot icke något af de för år 1848 anslagna medel då utgått. Redogörelserna för skiftesoch afvittrings-verken inom de öfriga länen ingå uti de särskilda Landtränteriernas specialräkningar och sammandragas derifrån i rikshufvudboken, enligt hvilken utgifterna uppgått: Af denna uppgift synes sorn under år 1850 icke någon utgift för ifrågavarande ändamål skulle hafva ägt rum inom Westerbottens län, hvilket dock ej varit förhållandet, emedan såväl 1849 som 1850 års skiftesoch afvittringskostnader för länet, såsom först under loppet af år 1851 anordnade, finnas inbegripna uti den för sistnämnde år uppförda summa. Revisorerne anse, att, för vinnande af likstämmighet i redovisningssättet, särskilda redogörelser för nyssnämnde fyra län böra afgifvas, i likhet med hvad redan för Jemtlands oell Kopparbergs län äger rum; äfvensom Revisorerne, till beredande af en fullständigare kännedom om skiftesoch afvittringsverkens fortgång, hemställa, att Rikets Ständer mätte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla om meddelande af nådig föreskrift till vederbörande att, före hvarje statsrevision, i berörde afseende aflemna underdånig berättelse, för att Revisorerne tillställas. För att lemna underrättelse, huru afvittringsverket i de norra länen bedrifves, kunna Revisorerne icke underlåta att meddela några uppgifter, hemtade frän Ofverdirektörns för Landtmäteriet i riket, Revisorerne delgifna, underdåniga berättelse af den 17 September 1850 om en af honom företagen embetsresa genom nämnde län.
C. bil-agde Uträkningen öfver afgiften för Brännvinsbränningen, enligt det af Utskottet antagne projectet. Emedlertid har Utskottet, för att äfven i denna del bereda ali möjlig billighet, vidtagit några få jemnkningar i afgifterne för pannor utöfver 90 till och med 180 kannors rymd, Bevill nings-Ut skottets Betänkanden• 461 hvilket, till vinnande af redighet oCh lätthet vid sä val beräkningen som debiteringen, ärö 1 den först omförmälde Tariffen upptagne. Sluteligen får Utskottet vördsamt tillkän. nagifva, att detsamma delar med Höglofl. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet öfver* tygelsen derom, att så kallade Skottska eller Elglundska pannorne, eller i allmänhet sådane Bränneri anstalter, som genom förbättrade uppfinningar antingen föranleda till besparing af kostnader och arbete, eller åstadkomma en större behållning af Brännvin efter en lika myckenhet Spannmål m. m., icke böra under* kastas en drygare beskattning; dock varder denna, så väl som de i öfrigt af Utskottet nu framstälde meningar, med Vördnad öfverlemna* de till Riksens Höglofl. Ständers upplysta pröfning, med bifogande af åtskillige Ledamöters anförde Reservationer. Stockholm den 15 September 1823* Trahsurht af Protokollet, hållet i Riksens tfiiglofl. Ständers Bevillnings-Utskott den 6 September 1823. JH-err Wijkblad anförde skrifteligen: "Sedan Höglofl. Utskottet nu bestämt Tariffen för Brännvins-pannerymds-afgiften, saknar jag likväl allt yttrande, rörande förhöjde afgifter för d© slags Brännvinspannor, som af särskild form 462 BevUlnings-Utsiotteis Betankandenl och beskaffenhe! anses så val i förra Förfatfo nlngarne, som af ierfarenheten med fördel be« gagnas till högre Brännvins-productiori.
Den Okände står på trottoarkanten och synes undra åt hvilket håll - DEN OKÄNDE. Jag vet inte; skall någonstans stå medan jag väntar. DAMEN. Hvad väntar Ni på? DEN OKÄNDE. jag tror det kallas lyckan, eller om det bara är slutet på Olyckan. Hör igen nu dessa förfärliga toner, hör! Gå inte, gå inte, jag ber Er, ty jag blir rädd när Ni går. Om jag kunde säga't. I fyrtio år har jag väntat på något, AUGUST STRINDBERG DAMEN. vi talade ensamma i fyra timmar. Ni väckte mitt deltagande, men Ni får derför icke missbruka min godhet. DEN OKÄNDE. mig icke ensam. Jag är i en främmande stad, har icke en vän, och säga fiendtliga. Det är sant, det bör jag inte. Men jag bönfaller Er: lemna Min herre och vän! Vi råkades i går för första gången, och de fa bekanta jag eger, synas mig mer än obekanta, jag skulle vilja DAMEN. hustru och barnen? Fiender öfverallt; ensam öfverallt! Hvarför gick Ni bort från - DEN OKÄNDE. finnes till, hvarför jag står här, hvart jag skall gå, hvad jag skall göra. Tror Ni att det finnes fördömda redan här i lifvet? DAMEN Nej, det tror jag inte. DEN OKÄNDE. Se mig! DAMEN. Har Ni då aldrig haft någon glädje i lifvet? DEN OKÄNDE. fälla för att locka mig fortsätta eländet; när någon gång den gyllne frukten föll i min hand, var den förgiftad eller rutten inuti. DAMEN. Hvad har Ni för religion förlåt frågan? DEN OKÄNDE. Denna: när det blir för drygt, går jag min väg. Nej; och när jag skenbart haft någon, så var det endast en Om jag visste det! Om jag öfver hufvud visste hvarför jag TILL DAMASKUS - DAMEN. Hvart? DEN OKÄNDE. mig en otrolig maktkänsla... Detta att jag har döden i min hand, ger AUGUST STRINDBERG DAMEN. Åh min Gud, Ni leker med döden!