Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Presterskapets löner beräknas uti en eller flera af de räntepersedlar, som, enligt grunderna för ränteförenklingen, äro för hvarje län bestämda, dock att endast en mindre del må beräknas i penningar. Persedlarne utgå efter tioårig medelmarkegång, der ej deras levererande till större eller mindre del in natura kan varda, med afseende på särskilda förhållanden, af nänmden föreslaget och af Kongl. Majit medgifvet. 10:o. Då presterlig lön i en församling skall regleras, höres församlingen på sockenstämma, eller, der flera församlingar äro förenade, å gemensam gällstämma, vid hvilket tillfälle så vä! aflöningsbeloppet, som dess fördelning af sockeneller gällstämman föreslås. På grund häraf och efter öfvervägande af de förhållanden, som vid lönens bestämmande böra tagas i beräkning, upprättar nämnden sitt förslag, som meddelas församlingen, hvarefter handlingarne genom Landshöfdingen och Domkapitlet jemte yttrande af dessa myndigheter till Kongl. Majit insändas för vinnande af nådig stadfästelse. Vid reglering af pastorslön eger nämnden jemväl tillse, huruvida komministerslönen, der sådan finnes, står till den förra i ett billigt förhållande och i annat fall att skälig jemkning dem emellan föreslå efter de grunder, som för sådan åtgärd varda, med afseende på särskilda orters olika förhållanden bestämda. Nämnden eger ock att till Kongl. Majit göra underdånig framställning angående öfverflödiga komministraturers indragning, äfvensom anmälan, då för presterskapets aflöning icke vidare behöfliga statsmedel finnas en församling tilldelade, eller församling för sitt presterskaps anständiga bergning af sådant understöd är i behof, då Kongl. Majit, efter vederbörande Kongl. Majits Befallningshafvandes och Domkapitels 8 Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition M 46. hörande, vill om medlens indragning eller öfverflyttande från en församling till annan, eller beviljande af nytt anslag, i nåder besluta. 1 4:0. Så väl pastorater som komministraturer hänföras stiftsvis till vissa klasser, lämpade efter deras storlek, folkmängd, besvärlighet m. m. 12:o.
Ar agvi — 75 lotter a 12,020 Rdr. gör 752,220. — Lr; v:o I):o 225,200 af lästoon teri 3. — 9 Lito O:o — 90,000 af Lsnco Läner.S twä proLent. 1rsn5port 1,065,200 Rd. R-G. Mynt. 648 / 1>gNSP0l'k 1,065,000 Ar 1822—likaledes. 1,265,202 Rd.R G.Ntt — iLoz150 lotter, Om 1,520,200 — 22'- l):o af Viroonterr.L. 225,000 — 9 lotter af Lane» 8 >ne?.s 2 proLsnt. 92,220 1,875,222 Rd. O:o. Kr 1804 — likaledes. — —- — 1,815,022 1825 — likaledes. 1,815,222 — —- — 1826 — likaledes. 1,815,222 Lamma Lummarum 9,390,022 Rd, Riks^ Gälds mynt. Lskilissrsäs pa de 6 sörsta arén. De återstående 5,6 202 Riked. Riksgäldsmynt rea illerås i> om följande 6 arén , allt estel' som Silfwer hinner inflyta i Lingnéa. HM viscnnk - Inrättningen. ilo Olsean: sr tillatas med 12 ärs Otiro/ i Stocka holm. Gesie, Abo, Götheborg, Norrköping, Carlscrona och Malmö. 2:0 De röra sig med no Insättnings'Gapirsl an» tinae > j Riksgäldsmynt eller Linea. 2:0 Med Bolagets O > ig i immr likaledes i Riksgälds eller Lancn-mynt.
Icke dess mindre begagnar jag detta tillfälle för att gifva en skyldig gärd af rättvisa åt det ädla och rena som ledt den första motionairens afsigter y och beder jag Herr Friherre Åkerhjelm anse den stridiga mening jag yttrat emot dess förslag, som ett svårt och påkostande offer, sorn den personliga högagtningen och vänskapen mäste hembära åt de slfvarsammare pligter, som åligga oss båda på detta rum. Min opinion är således: att så vidt HögloflRidderskapet och Adeln anser den väckta frågan förtjena ett närmare afseende, den inåt te behandlas j dess rätta egenskap af Consti tutionsfråga, i hvilket fall den i ett nytt studium torde lemna mig tillfälle att yttra mig I annat fall anser jag bestämdt, att Högloflige RiddarhuslJtskottets förslag måtte till alla deJar afslås och saken förfalla. Jag har icke begärt ordet i den förutsättning att betydligen kunna influera på Ridderskapets och Adelns beslut i denna fråga och som jag varit frånvarande vid de första discussioneroe, linner jag nog det jag blottställer mig för att med repetition af hvad andra sagdt, endast utmärka mig för ett sämre framställnings-sätt. Icke dessmindre känner j^g mig oemotståndligen hänförd, att då jag är närvarande vid beslutet i en så vigtig fråga, offentligen ådagalägga min mening derom.
Så skulle ett af modren förhemligadt barn endast i sällsynta undantagsfall kunna genom en fullständig maternitetsbevisning lyckas tillvinna sig den rätt, som det genom lagen tillförsäkrats, men ändock skulle vid en qvinnas frånfälle hennes arfvingar hafva att befara, att någon okänd pretendent förr eller sednare kunde framstå och, under uppgift att han vore barn till den aflidna, bestrida arfvingarnes rätt till hennes efterlemnade egendom, hvarigenom en alltid menlig otrygghet i besittningen af eganderätten till denna egendom skulle under en längre tid uppstå. Att billighetskänsla!! påfordrar en förändring af lagstiftningen, hvarigenom åt oäkta born beredes tillfälle att njuta arf i vidsträcktare mån, än för närvarande är genom lagen bestämdt, äfvensom att en dylik förändring hvarken strider emot det allmänna rättsmedvetandet eller kan antagas medföra någon ökad våda för sedligheten, hafva Rikets Ständer redan genom deras vid sisthållna riksdag fattade beslut i ämnet uttalat. Likaledes torde derigenom kunna anses vara från Rikets Ständers sida antaget, att den arfsrätt, som för oäkta barn kan ifrågakomma, endast bör omfatta arfvet efter modren, och att den sålunda icke, på sätt Östman yrkat, bör sträcka sig äfven till fadrens qvarlåtenskap. Hvad åter beträffar det läll, att moder efterlemnar både äkta och oäkta barn, derom Rikets Ständers ofvanberörda förslag icke innehåller någon särskild bestämmelse, så har det med afseende på vigten att bevara familjerättens betydelse, för så vidt densamma ännu utgör arfsrältens grund, synts Utskottet vara fullt lämpligt, att, på sätt det nådiga förslaget innehåller, de oäkta barnens arfsrätt inskränkes till den del af modrens qvarlåtenskap, deröfver hon egt att genom testamente förordna, samt att, i följd deraf, om jemväl äkta barn finnas, dessa må för sin del behålla den hälft af modrens qvarlåtenskap, som enligt Kongl. Förordningen den 21 December 1857 utgör bröstarfvinge» laglott, och endast i den återstående hälften dela lika med de oäkta barnen.
Ehuru det af Seraphimer-Ordens-Gillet sålunda anförda skäl för nedsättningen i den bestämda köpeskillingen icke kan föranleda till något ovilkorligt anspråk på bifall härtill, hafva Rikets Ständer dock, med afseende derå, att inköpet af byggnaden skett i ändamål att utvidga Upsala Hospital och derstädes anlägga en Central-Inrättning för vansinnige personer från norra delen i Riket, ansett sig böra medgifva, att köpesumman af oftaberörde magasinsbyggnad må från 2,200 R:dr till 1,185 R:dr nedsättas. 3:o Iierjeådalens invånares underd. ansökning att få betala den till District-Magasinen försträckta spanmål, efter det för Herjeådalen bestämda serskilda markegångspris. Af sökanderne har i underd. blifvit anfördt: alt Statens lidande genom det af dem föreslagna liqvidalionssätt icke motsvarade den förlust, som skulle hafva uppkommit genom bristande tillgångar hos större delen af de gäldskyldige, i händelse Herjeådalens allmoge icke ingått gemensam borgen för utestående undsättningsskulder; att allmogen till denna borgens åtagande, så väl som till District-magasins inrättande, blifvit föranledd 388 Expcditions-UtskoUcts Förslag tilt und.
Stael von Hollstein uppläste 90. §, af RegeringsFormen, hvarefter han anförde: Häraf finnes, att Riksens Ständer äro oberättigade att inblanda sig i enskildta personers Rättegångs-tvister. Helt annat är, om Dorna* re vanvårda Lagskipningen, att då underdå - JJen 8 Juni. e. nu 155 pig anhållan sker om en nogäre tillsyn och Kraftig åtgärd: det är både en rättighet och skyldighet af Representanter, sorn äro nitiske för sina Committenters välfärd Herr Hertzenhjelm, Carl Johan, anförde skriftligen; Då Riksens Ständer, enligt Grundlagaine, icke äga att inblanda sig i Dotnaremagtens åtgärder, lärer Höglofl. Ridderskapet och Adeln med detta mål icke kunna taga någon befattning, helst det redan vid vederbörlig Domstol är anhängigt gjordt; äfvensom, då Ridderskapet och Adeln, lika med de öfriga RiksStånden och hvarje förnuftigt tänkande man, i allmänhet alltid visar afsky för allt som kan föranleda till Religionens vanhelgd, är jag af den tanke, att ett ytterligare betygande derom vore vid detta tillfälle öfverflödigt. Jag får derföre vördsammast hemställa, om icke i det ProtocolIsUtdrag, som kommer att afgå till det Högvördiga PrestStåndet, ett sådant yttrande kunde afgifvas1, att under skyldig erkänsamhets betygande lör det nit Högvördiga PrestStåndet ådagalagt för Gudalärans helgd, Ridderskapet och Adeln fror de steg vara tillräckliga, som i detta mål redan äro tagne, Herr Tham, Pehr, uppläste till Protocollet följande: Sedan det Högvördiga Ståndet gått med sin motion redan till Kongl. Maj:t, ser jag igke huru man kan komma längre. 15 fi Den 8 Jiirm - Vid Riksdagarne i Örebro anförde det Hedervärda BondeStåndet flera ärender hos Kongl. Majit utan att vända sig till sina MedStänder.
Så befinnas de, genom sin samhällsställning och bildningsgrad, till reprcsentantkallet minst competenta menighetern es fuuclionärer gynnade deraf, då nästan alla Statens högre Den 28 Augusti. 33 högre embetsman, hvilkas närvaro inom representationen vore af en vida större betydelse och vigt, se sig derifrån uteslutne. Det tillhör en af vår tids anomalier, att, under det anspråken på kunskaper, äfven hos den obetydligaste af Statens embetsman, äro i ständigt tilltagande, och examensvurmen börjar urarta till verklig monomani, så skall det obildade sunda förståndet och de 25 åren anses tillfyllestgörande vid bedömmande af frågor, der ovedersägligeu de största kunskaperna, den mesta erfarenhet och skarpsinnighet äro af nöden. De som önska saken, borde åtminstone befordra medlet; nu är förhållandet, att DondeSt. på allt sätt söker motverka folkskolors införande. Sisth riksdags BondeSt. utvecklade visserligen mycket nit för deras befordrande; men i denna, liksom i mänga andra frågor, tyckas de representerande medlemmarna icke alltid vara organer af den verkliga bond-opinionen. Enligt de statistiska tabeller, som först efter förslagets uppgörande, under riksdagens lopp, blifvit allmänheten bekanta, skulle BondeSl:s öfvervigt vid valen mot de upplystare classerna minst blifva som 4 till I. Frågan är således endast, huru de skulle komma att begagna den dem tillerkända öfvervägande politiska myndigheten. Förslagets anhängare hafva visserligen i detta afseende sökt lugna den conservativa åsiglen, genom åtskilliga förhoppningsfulla förespeglingar, hvilka gå ut pä att bevisa, att democratien, som med så många ansträngningar sökt tillskansa sig den politiska myndigheten, vore färdig att derifrån afstå, i samma ögonblick den fått den i sina händer. Sä skulle den mest aristocraliskl sinnade adelsman, blott han föröfrigt vore i åtnjutande af menigheternes förtroende, otvifvelaktig! komma i fråga vid valen. De upplystare classerna tyckas dock icke vara benägne att i detta afseende nappa på kroken, och hafva sina goda skäl dertill.
Då bör tullen ej vara så hög, att den skyddar den inhemska tillverkaren, annars utsätter man sig för den olägenhet att sa näringarne undertryckas, eller aldrig kunna till den grad-utvidgas, att man kan umbära utlänsk tillförsel. När jag talade om 60 §. RsgeringsFormen, så var det blott för att visa, det rättigheten att nedsätta tullen aldrig genom Grundlagen vöre Konungen bestämdt betagen, men att det vore bäst om Riksens Ständer yu trade tydeligen sin mening i detta afseende. 6o» Den Ig Augusti J, m. Om Riksens Ständer åt Kongl. Maj:t öfverlemna, att, med afseende ä näriogarne, göra de jemkningar, medelst tullens höjande och sänkande, sina kunna erfordras, tror jag att de bibehållit sina rättigheter, och derjemte förvarat sig för olägenheter och missbruk i framtiden. Grefve Frölich: Jag är hufvudsakligen fö« rekommen af Hans Excellence Herr Grefve Mörner. Jag får endast anmärka, att den proposition, som Herr Munck af Rosenskjöld yrkat, är helt partiel, endast i afseende på importen, när Konungen endast får minska tullen, efter som, i afseende på exporten, ett motsatt förhållande bör äga rum. Herr Munck af Rosenskjöld: Jag finner af Herr Grefve Mörners yttrande, att han ej från början öfvervarit discussionen öfver detta ämne i sista plenum , ty då skulle han funnit att discussionen då var densamma som nu, och att sedan vi långe tvistat om rättighet åt Kongl. Maj;t skulle öfvetlemnas att så väl höja som sänka tullen, stannade Ridderskäpet och Adeln i det beslut, att åt Konungen öfverlåta rättigheten att sänks tullen , men den 8tt höja tullen endast i de fall, då reciprocitet6-förhållanden. i följd af bandelstraktater eller andra förhållanden med främmande magter , fordrade en sådan jemnkning. Huruledes derföre Herr Grefve Mörner och Ståodet fattat meningen , var förhållandet dock sådant , sorn jag haft äran nämn*, och så beakaifadtj
Det är för den händelse att, vid utmätningstillfället, gäldenären anmäler godset höra annan till, som i förslaget stadgas, att detta gods skall med qvarstad beläggas samt borgenären härom underrätta den uppgifne ägaren; ”och stämmo han,” heter det, nemligen icke borgenären, utan den uppgifne ägaren ; hvilket jag, såsom felaktigt, anmärkt. Jag får fästa uppmärksamheten på det besynnerliga förhållande, som härigenom skulle inträffa, att nemligen, ehvad slut målet än fick, godsägaren skulle alltid förlora rättegångskostnaden, samt ersättning för den förlust qvarstaden kunnat medföra; ty då både gäldenären och borgenären rätteligen förfarit enligt Lagen, finner jag ej, alt någondera kan åläggas ersätta godsägarens rättegångsutgifter; men en sådan rättegångsmethod är ej lämplig. Jag anser de nu gällande föreskrifter vara utan någon ändring deri 166 Deri 3 Fe bni a lii e. m. fullkomligt tillräcklige. Enligt desamma är nu förhållandet sådant, att om gäldenär vid tillfälle af utmätning uppgifver, att hos honom befintligt gods är annan person tillhörigt, men borgenären sätter sådant i tvifvelsmål; så begär lian qvarstad å godset hos Kongl. Majrts Befallningshafvande, som då, i fall skäl dertill är, beviljar qvarstaden och ålägger Borgenären att instämma den uppgifne ägaren till nästa Ting, samt ställa borgen för kostnad och skada. Men att ålägga den uppgifne ägaren till godset, att stämma, skulle, såsom jag förut anmärkt, föranleda ett besynnerligt förhållande med ersättningen för rättegångskostnaden och åbragt skada. Om deremot i Utskottets förslag borgenären vore ålagd alt om gäldenärens uppgift underrätta den af gäidenären uppgifne godsägaren, samt stämma honom, om borgenären funne sig dertill befogad; så vare borgenären ansvarig för rättegångskostnaden och skadeersättning, i fall lian tappade saken. Jag anhåller om återremiss af Betänkandet, och jag hoppas att få rättelse i den anmärkta omständigheten, utan afseende på hvad LagCommitteens förslag innehåller derom. Friherre Ehrenborgh:
Riksdag blef fråga af enahanda beskaffenhet väckt af Riksdagsfullmägtigen Olof Wikström från Norrbottens Län, hvilken, på anförde skäl, yrkat, att den af Lappske Nybyggaresöner dittills åtnjutna frihet från Beväringsskyldighet borde upphora, deröfver då varande Besvärsoch Oeconomie-Utskottet uti Betänkande af den 29 April i8a3, sig utlåtit: att då uti Kongl. Maj:ts Nådiga Kungörelse den 27 October 1812, angående Utskrifningssättet och inrättningen af Allmänna Beväringsmanskapet, något undantag från Beväringsskyldigheten icke funnes beviljad t Lapplands innevånare, oell den frihet för del - Besv. och Oecon. Utsk. f tagande i Landets försvar, som nämnde innevånare sedan äldre tider fått tillgodonjuta, egenteligen syntes haft afseende på de gamle Lappska Folkstammurnes mindre duglighet till krigstjenst; men Utskottet inhemtat, alt de intill Bebodda landet gränsande delar af Lappmarkerne voro för det mesta befolkade af personer utaf Svensk härkomst, hvilkas vilkor och tillstånd i allmänhet voro lika förmonlige, som deras grannars i de Svenska Församlingarne; ansåg Utskottet sig ega anledning hemställa, att Rikets Ständer måtte hos Kongl, Maj:t i underdånighet anhålla, det en allmän undersökning finge företagas till utrönande af innevånarnes i Lappmarkerna större eller mindre förmåga att utgöra de skyldigheter, som andre Svenske medborgare åligga, samt att Kongl. Maj:t derefter, med afseende på de uppdagade förhållandena, täcktes vidtaga de förändringar deruti, som på Kongl. Maj:t berodde och af Kongl. Maj:t kunde anses med billighet och rättvisa öfverensstämmande. Detta Betänkande har derefter blifvit af Högloft. Ridderskapet och Adelil afslaget, af Hederv. Bonde-Ståndet godkändt, men af Högvörd. Preste-Ståndet och Vällofl. Borgare-Ståndet, på grund af dervid gjorda anmärkningar, återfemitteradjt lill Utskottet, 8 Btsv. och Oecon.
Desse herrar hafva uppmanat mig att yttra mig i förevar. ämne; och jag finner så mycken välvilja oell förtroende i denna uppmaning, att jag visserligen skulle fela mot skyldig grannlagenhet, om jag undandrog mig att efterkomma en dylik önskan. aldra inom. af StatsUlskls förevar, utlåt., röride tredje hufvudtiteln, omsluter en ganska vigtig juridisk reformfråga, StatsUtsk. har der tillstyrkt, det måtte R. St. hos K. M. i und. anmäla deras önskan, att K. M. ville i nåd vara betänkt på införandet af sådana förändringar i den militära iagskipningen, i följd hvaraf K. Krigs-hofrätten kunde upphöra och dess befattning öfverflyttas på K. Mls och Rikets Hofrätten Denna åtgärd är hemtad från R. Sils sist församlade revisorers revisions-berättelse. Jag var af skiljaktig åsigt med pluraliteten, men åtnöjde mig att förvara min mening uti revisions-protocollet; jag ansåg lämpligare att, om så behöfdes, från min bänk inom detta Hus antyda en dylik skiljaktighet, än alt öka tryckningskostnaden för revisions-berättelsen öfver behofvet, medelst bifogande af min särskilda tanke. Jag går nu att redogöra för de skäl, sorn legat till grund för den mening, vid hvilken jag fortfarande qvarstår, och får dä förklara, att jag i allmänhet finner det mindre lämpligt att framföra önskningar, hvilka, under närvar, förhållanden, troiigtvis icke böra vinna bifall. Jag är visserligen ingen vän af privilegierade domstolar, ej af exclusiva fördelar, men tror i allmänhet, att alla rättigheter böra vara gemensamma; att den ena medborgarekaslen bör åtnjuta samma fördelar, som den andra, och att företrädesrättigheter böra vara inskränkta inom lämpliga gebit, der de böra förblifva. Jag hyser således den öfvertygelse, att en god lag, som tillämpas lika för alla medborgare, efter bestämd rättegångsordning, uti så få instanser som möjligt, och med så få afvikelser i former som omständigheterna möjligen medgifva, är den bästa, för alt bereda allas likhet inför lag, hvilket förefaller mig hafva varit ett af de stora syftemålen med öfvergången från naturtillståndet till ordnadt samhällsskick.
ofta » står på egna fötter » — som har att själf En flicka på tolf år har äfven en klädning af förvärfva sitt uppehälle — det är hon, som behöfsamma slag, med knäbyxor samt bluslif i ett med ver kunna röra sig fritt och obehindradt i hvadvä- kjolen, således mycket lik Dräktrefotmföreningens der och väglag som helst, o c h som ej bör öda sina skoldräkt. kroppskrafter på att bära eller släpa onödigt tunRational Dress Society ' s underkläder äro äfven ga o c h långa kjolar o c h spänna in sig i tvångsi hufvudsak öfverensstämmande med nämnda företröjor, det är hon, som framför alla behöfver en nings. _ reform i klädedräkten. Och därpå arbetas också Tidningspressen uttalade sig i mycket lofprihär på så många håll o c h inom vida kretsar. sande ordalag. Bl. a. säger Daily Telegraph, att » den brist på grace, som den » delade kjolens » » Rational Dress Society » är en förening, som gjort o c h gör mycket för detta mål, o c h som lefiender tillskrifvit, den på intet vis gaf sig tillkänna », och att » en manlig åskådare ej var istånd des med kraft o c h energi af vicountess Harberatt upptäcka bristen i kontinnitet i dessa skickligt ton. En basar, kallad » the Corning Dress Bazaar, Framtidsdräktens basar », hölls för några dagar seanordnade draperier, om hemligheten ej angafs för honom. » dan genom denna förenings försorg i » Kensington Town Hall » till förmån för en association, s o m Man kan ej annat än hoppas, att » the Rational underhåller hushållsskolor för tjänstflickor.
I förde roo R:dr v. 10 r F ri a Andra, nya eller brukade, så väl fyrsom två-lijulige , 100 R;drv, 33 16 — J WANTAR, tullbeliandlas lika med half-strumpor. 40 . WATTEN, Mineraleller Helsö- . 1 kanna 4 F ri tt Urglas, se Glas. Urfjedrar, se Fjedrar. Violsirop, se Sir.op. Vitriol-olja, se Svafvelsyra, Walnötter, fe Nötter. Watten, Lukt-, fe Luktvatten. Waii, se Färger. WATTEN Bevillnings-Utskollels Forslag lill Tulltaxa. Tuliväide. Qvantitet för Tullbcräkn. tnförsel-tull. Uiförsel-lull WATTEN Aum. Bonlcillerne och Krusen föltullas scrsk ildt, enligt Art. Glas oell Krukmakarc-arbcten. 36 WAX: — I 2 — 1 8 Färgad t i skålp. — l8 —j — 4o z WAXDUK, alla slag 1 skålp. — IO — AVEKAR: 36 2 20 Lamp. 1 skålp. — I ri tt 1 28 — Ljusr skålp. — 24 — WERKTYG för Slöjderne och Handt100 R;dr v. verkerien, ej spec.licerade 20 — WIGTER, LÖDJOR och WÅGSKÅ- LAR 100 R:dr v 3o WIN, alla slag: 36 u 1 24 — På Fastager 1 kanna \ F ri tt 4 32- WISMUT WÄ FN ADER: Helsiden'. Alngods: Ålla släta Sidentyg, vare sig enfärgade eller rapdiga och rutiga eller flammiga genom 0- lika färgadt silke, men icke 1 skålp. 4 8 32 genom sjeljva vafnadssätlet 1 skålp. IO 32 F ri 11 Wallider, se Bilder. Wicker, se Spanraäl.
StatsUtsk. äger icke rätt att inbjuda Stånden att frångå deras förut fattade beslut, utan endast att jemnka desamma efter deni, som äro närmast, och hvilket i detta fall är PresteSt:s. Jag tror således, att någon propos. till frångående af det förra beslutet helt och hållet icke kan framställas. Frih. Cederström, Jac : R. o. Ad. har genom votering beslutat ett anslag till förevar, ändamål af 5o,ooo r:dr. Enligt Gr. Frölichs förslag skulle R o. Ad. likväl nu besluta afslag till allt anslag för samma ändamål. Ett sådant förhållande kan icke vara lagligt. Om R. o. Ad. vill nedsätta anslaget genom instämmande i PresteStts beslut, äger jag icke laglig anledn. att bestrida rättigheten dertill; men att fullkomligt annihilera det förra beslutet anser jag icke vara R. o. Ad. tillåtet. Gr. Frölich: Om jag icke förlorat förmågan att läsa Svenska, står uti betänk, och ifråga var. punkt: ”Så vida icke ”R. o. Ad, eller PresteSt. vilja öfvergå till den af dc andra ”båda RiksSttn yttrade åsigt” &c. Den i grundlagen Utsk. Den 26 November f. m. 253 tillagda rättighet att sammanjemnka meningarna, likasom RiksStrns rätt att på sådana inbjudningar frångå deras förut fattade beslut, gör, att jag icke kan finna någon olaglighet i det beslut, jag tillstyrkt. Skulle R. o. Ad. icke vilja derpå ingå, blir sådant en annan sak. Frih. von Schulzenheim: Jag torde få fästa uppmärksamheten derå, att ändamålet med inbjudningar sällan lärer kunna anses vara annat, än att tillvägabringa sammanjemnkning uti, men icke enkelt frånträdande af förut fattade beslut. Jag vill icke ens med Frih.