Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
§ 10 Om mot förmodan Ständerna inte genast sammankallas, åligger det Riddarhus Direktionen, Domkapitlen i riket, Magistraten i huvudstaden samt Landshövdingarna i länen att genom offentliga kungöranden från predikstolarna låta meddela att Ständerna må sammankomma och att deras samt Rikets rätt iakttaga och skydda. § 11 Vederbörande ämbetsmän och korporationer skall utan påminnelse ombesörja kallelsen, så att valen till Riksdagen kan ske. Domkapitlen väljer för prästerskapet, Städerna borgerskap väljer sina riksdagsmän och allmogen skall söndagen efter kungörelse om Riksdag i sockenstämma utlysa elektorsval. Skulle man inte hålla gudstjänst i kyrkan den söndagen, är det prästerskapets skyldighet att låta kungörelsen cirkulera från by till by, så att ledamöterna följande söndag samlas vid moderkyrkan för valet. § 12 Ridderskapet och Adeln infinner sig till Riksdag och representeras enligt Riddarhus ordningen. § 13 1: o Ärkebiskopen, Biskoparna och Pastor Primarius i Stockholm samt kyrkoherdar från stiften, olika i antal beroende vilket stift de tillhör, utgör sammanlagt 43 stycken. Även komministrarna har rätt att sända en från varje stift. 2: o Universiteten i Uppsala och Lund har rätt att välja två professorer från de världsliga fakulteterna. Likaså har Vetenskaps Akademien rätt att välja två ofrälse civila ledamöter till fullmäktige utan rätt till riksdagsmanna underhåll. § 14 1: o Stockholm väljer tio riksdagsmän, tre magistratspersoner, två grosshandlare, en fabrikör, en minuthandlare och tre av ämbeten och hantverk. De väljs av 50 elektorer. För att bli riksdagsman för Stockholm gäller att ha varit borgare där i tre år samt att en grosshandlare betalar tjugo riksdaler i skatt och en fabrikör eller en minuthandlare tio riksdaler samt hantverkare fem riksdaler. 2: o De övriga städerna äger att sända fullmäktige av staden borgare och Falu Bergslag av fjärdeparts ägare som är brukande bergsmän. 3: o Valen förrättas inför magistraten så som varje ort hittills valt. Nytt valsätt skall anmälas hos Konungen, som efter prövning av skälen fastställer valordningen. Då valen förrättas av Borgerskapet samfällt, beräknas rösterna efter vad var och en av de väljande skattar till staden.
Men då vägbållningsbesväret är ganska tungt för landet, och icke kan utgöras mer än på 2 sätt: det ena af jordbrukaren och det andra genom afgifter af de trafikerande, tror jag, alt om äfven den föreslagna undersökningen skulle leda till annat resultat, än att hos jordbrukaren sjelf stadga öfvertygelsen om företrädet af att bibehålla saken i sitt närvarande skifck, vore dock så mycket vunnit, alt man åtminstone icke kunde förebrå Rikets Ständer, att hafva underlåtit hvad på dem ankommer, och det är af detta skäl jag instämt i Utlåtandet. Friherre Cederström j Jacob: Jag har i Utskotten icke reserverat mig emot Betänkandet, af det skäl, att jag icke ansett mig såsom Landshöfding kunna undandraga mig att medverka till anskaffning af nödiga upplysningar i ämnet. Men jag är fullkomligen öfvertygad, det allmänneligen snart skall finnas, att det just är den jordbrukande Classen, som skulle komma att mäst betungas, i händelse de föreslagna vägafgifterne kommo att äga rum, och att i följd deraf förslaget, aldrig utan för stora olägenheter för landtmannen, kan verkställas. Friherre Stjerncrona 3 David: Jag anhåller vördsamt, att Prosten Forslinds re - Dea 3 April. servation måtte blifva uppläst, emedan den, ehuru kort, utvecklar åsigter på ett sätt. att det måhända skulle blifva upplysande vid det beslut vi nu gå att taga. Den innehåller äfven flera skäl, som här ej blifvit förut anförda. I anledning häraf upplästes Prosten Forsslinds vid Utskottens Betänkande fogade reservation. Herr Ribbing: I sjelfva saken är verkligen redan så mycket anfördt, att något vidare vore öfverflödigt. Frågan tyckes också nu egentligen vara, om återremiss eller afslag skall äga rum. För min del tror jag, att afslag vore det rätta, och ej kunde medföra någon våda, enär den enda posilifva åtgärd Utskottet föreslagit, är undersökningen. Alla de andra åtgärderna äro negatifva, eller att saken skall blifva i oförändradt skick. Jag anhåller sålunda om afslag å Betänkandet. Friherre Ehrenborgh:
Skuld, skuld är tecknadt på alla och allt, som med hr Strindberg kommit i beröring. Sjelf kan han deremot, i känslan af sin oskuld och sitt martyrskap, gå genom lifvet »med högburet hufvud och bröstet ut, armarne hängande ledigt och handen, enligt Goethe, löst knuten, med fingrarne vackert fallande i en aftagande serie», alldeles som han berättar att han brukade gå på Karl XIII:s torg. Denna beskrifning på hr Strindbergs eleganta sätt att föra sig vid promenaderna i Kungsträdgården räknar nog också den stora hopen af vanliga menniskor till – bokfyllningen, lika väl som dessa menlösa krior från skoltiden, dessa så löjligt pretentiösa estetiska och filosofiska resonnemanger och afhandlingar från studenttiden samt de tröttande historierna om hr Strindbergs misslyckade försök att blifva skådespelare och skådespelsförfattare. Ty det skall icke vara många mer än hr S. sjelf, som begripa, att detta är af den psykologiska eller kulturhistoriska vigt och betydelse, att det behöfver så der omständligt relateras. Jag undrar just, hur många af »Jäsningstidens» läsare hafva orkat läsa igenom dessa lika tråkiga som tjocka partier af boken? För att bedöma värdet af denna litteratur i dess helhet skulle man naturligtvis nödgas att noggrannare skärskåda allt detta. Dervid skulle man då också vara tvungen att försöka utgrunda meningen i de sociala djupsinnigheterna, med hvilka dessa arbeten här och der äro interfolierade. Något annat resultat än jämmer och klagan och klagan och jämmer öfver uselheten och humbugen i allt bestående skulle, trots aktningsbjudande ansträngningar, säkerligen icke blifva frukten af ett sådant försök. Men hvad man utan ansträngning skulle lyckas uppvisa vore det abrakadabra, som ofta utmärker hr Strindbergs författareskap, när han slår sig på att vara »tänkare», och hvarpå vi i förbigående redan lemnat några prof. Jag har ännu icke särskildt vidrört det sista Strindbergsarbetet, Giftas N:o 2, som är tryckt 1886 i Helsingborg på Schmidts boktryckeri-aktiebolags tryckeri och distribueras af Kungsholms bokhandel i Stockholm. Man har sagt, att den boken är »den värsta». Detta är dock icke fallet.
"Är den lång?" sporde pater Clemens eftersinnande. "Ah nej, knappt mer än tio alnar." "Godt. Då ska' det nog inte bli svårt att tillryggalägga den, tror jag. Men säg mig hur du fått reda på historien och gången." "Genom den gamle trotjenaren, som lefde till dess han blef något öfver hundra år gammal. På sin dödsbädd omtalade han allt för mig och min nuvarande husbonde." "Än kusken då? Är du säker på att ej också han omtalat förhållandet, så att flere veta det?" "Ja, fullkomligt säker. Den sista veckan som gamle Odowalsky lefde blef kusken sjuk och dog tre dagar före sin husbonde." "Nå, då ska' jag således vara fri i morgon natt", utbrast pater Clemens och gnuggade förnöjd händerne. "Må himmelens förbannelse träffa de..." Han stannade förlägen midt i talet då han kom att tänka på att han framför sig hade en af dem, öfver hvilkas hufvud han ämnade utslunga sin förbannelse. Men huru förvånad blef han icke då han hörde slottsfogden infalla: "De protestantiske kättarne menar ni, fromme fader. Ja, måtte de bli förbannade i evighet. Ni ser på mig som om ni trodde att jag skämtar med hvad jag säger. Nej, ni ska' veta, fromme fader, att jag i hemlighet är tillgifven den katolska läran." Munken hoppade ordentligt till då han utbrast: "Nå, himmelen vare låfvad att jag ändteligen träffat på en hederlig menniska i detta ulfvabo. Hur länge har du varit katolik, min son?" "Ända sedan min födsel, fromme fader, och nu är jag fyratiotre år och några månader. Men omständigheter, hvilka jag nu ej har tid att omtala, ha gjort att jag varit tvungen att taga tjenst hos kättarne. Det har dock alltid lyckats mig att föra dem bakom ljuset, så att de ingen enda dag anat att jag hycklat och nu har..." "Gud välsigne dig, min son", afbröt pater Clemens salvelsefullt och lade sina händer på räfskinnets hufvud.
7, har blifvit anmärkt, att “vid Stockholms tygoch ammunitions-förråd, hafva upphandlingar af materialier “och effekter till ofta ganska betydliga belopp, äfvensom reparationsarbeten, blifvit “verkställda utan föregångna entreprenadauktioner. “ Såsom exempel anföres, att år 1848 under hand inköptes 1,109 alnar ovalkadt eller sä kalladt halfkläde i 3:ne partier för tillsammans 2,074 R:dr 20 sk., och ett parti furubjelkar för 452 R:dr 10 sk. 8 rst., äfvensom större partier jern, spik samt stenoch trädkol af särskilde personer till varierande pris; hvarjemte enligt afgif - — 263 — na räkningar, 646 R:dr 32 sk. blifvit utbetalda för igenmurandet af tvänne hvalfoppningar och en portöppning i östra och vestra flyglnrne af stora tyghuset, och 500 R:dr utgifna för artilleri-planens planering. Med anledning af dessa anmärkningar, får General-fälttygmästare-embetet underdånigst upplysa: l:o att upphandlingarne af så väl halfklädet som virket skedde i och för de år 1848 i nåder anbefallda rustningarne och erfordrade så skyndsam anskaffning, att icke en gång anbud hunno infordras, ännu mindre entrepenadauktion i den ordning, Eders Kongl. Maj:ts nådiga reglemente för kronoauktioner af den 20 December 1825 innehåller, utlysas och på sådan väg behofven i tid fyllas. Halfklädet användes till skott, dels för fält-artilleriet och dels för Waxholms och Carlstens fästningar, och virket till mörsare-transportbäddningar för förstnämnde fästning.
?D?aj:t låtit tid benfantmaé werfjlädanbe, utarbeta ett nptt för* flag, fjufwubfafdgen öfwerenéjfämntaitbe meb be af SDvifetö ©tätt* ber t betta affeenbe framjfädba grunber; ocO feban weberböranbe ©nbetöwerf ftg beröftoer pttrat, famt be tid löneförbättringar för ^nbelta Slrntéett attwifabe od; öfriga förtid attwänbbara mebel bliftoit unber tiben, fåfom interimé*löne*tidöfning för Owarjc år, blattb ben, i ^änfeenbe till fina löite*förfjådanben, rnäfl wanlottabe perfonalen utbelabc, Oar ^ongl. SD?aj:t betta maftpåligganbe ärenbe afgjort, ocO ©itt beflut Oärutinnan, unber ben 2 gebruarii fiftlibet år, tid weberböranbe^ efterrättelfe mebbelat. ©å 4?ongl. 50?aj:t, i affeenbe på infanteriet, belat ben af
Den, som bifaller Utskottets af två Stånd godkända förslag, att Spanmål malen, 'alla slag, skall vara vid införsel tullfri, röstar Ja; Bih. lill B. St. Tråd: Jernoch Stil-, 18 Bevillning s-Utekottets Utlåtande N:o 28. Dea det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, antages (l:sta alternativet). Bonde-Ståndets beslut. (2:dra alternativet). Preste-Ståndets beslut För artikeln Talg, derå Utskottet föreslagit fortfarande af nu gällande tullfrihet vid införsel, hvilket blifvit af Ridderskapet och Adeln samt Presteoch Borgare-Stånden gilladt, har Bonde-Ståndet deremot bestämt en iuförselstull af 2 öre per Skålpund. Derest Bonde-Ståndet icke vill frånträda detta sitt beslut, bör följande omröstning anställas: 18:o. Den, som bifaller Utskottets af tre Stånd gillade förslag, att Talg bör vara vid införsel tullfri, röstar Ja\ Den det ej vill, röstar Nej; Tinner Nej, kommer, i enlighet med Bonde-Ståndets beslut, att för Talg bestämmas en injörselstull af 2 öre per Skålpund. För don nu tullfria artikeln Jernoch Ståltråd hade Utskottet i Betänkandet N:o 23, med anledning af väckta motioner, föreslagit en införselstull af 6 öre por Skålpund. Detta förslag har blifvit af Preste-, Borgareoch Bonde-Stånden godkändt, hvaremot Ridderskapet och Adeln beslutat, att ifrågavarande artikel fortfarande skall vara från införselstull befriad. Utskottet inbjuder Ridderskapet och Adeln att, med frånträdande af detta sitt beslut, förena sig med de öfriga Stånden om antagande af Utskottets förslag; och föreslår, för motsatt fall, följande omröstning: 19:o.
Herr Prosten Doctor Stenhammar bestrider de skål Utskottet anfört till afslag å den sökta Bandet, 233. 334. för - 1858 [Den 2 0 Julh förandyingen vid Ekars utstämpling och yttrad vidare , i anledning af Utskottets åberopande af Kongl. Maj:ts år 1812 utfärdade Nådiga Förordning oro Ekeskogen, att af Konungens Vishet må det beio otn Kongl. Maj:t vill fortsätta Sitt väg ande; men icke må det, en gång gifvet, hindra Biksens Högloll. Ständer att förnya sin underdåniga ansökning, tvärtom anser Herr Doctorn,! den mån en önskan synes Biksens Ständer vigtig och sann* den i unde dånighet böra ofta upprepas j och tillägger Herr Doctorn, hvad hufvudsaken angar, att, under den helgd de stämplade Ekarne nu äga, bortruttna tusendtals nied hvarje år, utan nytta hvarken för det allmänna eller för den enskilta Jordägaren. Pierr Eectoiert Doctor Knös instämmer 1 Herr Doctor Stenhammars yttrande, under anmälande af den önskan, att Utskottet velat lemna närmare uppmärksamhet åt bristerna i Ekeskogens närvarande behandlingssätt och de stadganden, sorn om Ekars stämplande ännu gälla, samt hemställer att till befordrande af skogens återväxt, hvar och en som planterar och Vårdar en skogspark, må hafva äganderätt till det sorn genom hans försorg uppväxer på lians egen jord; hvarjemte Herr Doctorn anser skogens kloka behandlande och återplantering vara ett nödvändigt vilkor vid den af Herr Prosten Thyselius föreslagne fördelning af Krono-skogarna. Af Herr Biskoppen Doctor Faxe hemstålles, att Utskottets tillstyrkande rörande Skogsoclr Jägeri-Staten xnåtte blifva i fullkomlig öfver - Den 20 Julli 1859 Vérensstämmelse med' det Utlåtande OeconomieUtskottet under 1813 års Riksdag i detta afseende afgifvit.
När Greta fick se sin älskling, utropade hon till den sörjande modern: “Om Herren tagit från er tvenne barn, har han låtit er behålla ett, som bör vara er en ersättning för dem alla. Huru mycken glädje har han icke gjort er, och ändå, ändå skall han komma att bereda er ännu större i framtiden. Stora ting skall han uträtta!“ Kanske kände den öfver de gjorda förlusterna bedröfvade modern sanningen af Gretas ord, då hon slöt till sitt hjärta denne son, som på ett så utmärkt sätt kämpat sig fram och med så lysande seger gått ur striden med svårigheterna. Hon var lycklig och tacksam, då hon lutade sig till hans bröst, och hon kände då, att han var hennes rikast begåfvade barn. Majas glädje, att återse Esaias så där lärd, var stor. Hon log så vänligt emot honom, då han skakade hennes hand. Andra dagen, Esaias var i hemmet, kom en ung man och sökte upp honom. Gråkallt INNEHÅLL. Sid. En amatör 63. Goda vänner, trogna grannar och mera sådant 75. Ett äktenskap 89. Från Öland. Fem kronor 107. Ett resultat 113. En idyll på landet 127. GRÅKALLT. Keimt ein Glaube neu, Wird oft Lieb’ und Treu Wie ein böses Unkraut ausgerauft. GOETHE. Hon stod längst ut på vågbrytaren, där man tycker sig stå midt i det salta, sunda hafsskummet, och såg ut emot vågorna, som i korta slag rullade in emot henne, slogo mot stenarna och med sakta, knappt hörbara suckar föllo till baka igen ut i djupet. Hon såg, hur det glänste där ute som en lång blinkande väg i den klara eftermiddagssolen. Strålarna gungades af vågorna i skiftande brytning, spegelhvitt, grönt, så mörkare, så ljusare igen, sist kom vågen under ett moln, och då blef den mörk, nästan svart, så att det blef tomt i hjärtat, och ögat vände sig utåt mot synranden, alt längre och längre ut, mot alt vidare och vidare kretsar, tills det stannade, där solen lyste som starkast, och alt försvann i ett enda hvitt, bländande ljus.
I anledning af de hos Bonde-Ståndet gjorde anmärkningar vid Utskottets Betänkande, angående yrkad befrielse för flere Kronohemman i Norra Halland från skyldigheten att aflemna Bräntorf till Warbergs fästning, deruti Utskottet anmält, att ifrågavarande Betänkande redan blifvit af 3:ne RiksStånd bifallit, i anledning hvaraf det icke vore Utskottet tillständigt, att ändra den tanka i detta ämne, som redan blifvit meddelad, och hvilken Utskottet ej eller nu funnit skäl att frångå. 4:o I anledning af de hos BondeStåndet gjorde anmärkningar vid Utskottets Betänkande, angående en närmare reglering af poslföringen i Riket, och serskildt öfverklagade olägenheter vid Norrska Postföringen; deruti Utskottet, som på ytterligare anförde skäl förbi ifv i t vid dess förut i detta ämne yttrade tanka, tillkännagifvit, att ifrågavarande Betänkande redan blifvit af de öfrige 3:ne RiksStånden bifallit. 5:o I anledning af åtskillige hos Ridderskapet och Adeln samt PrästeStåndet gjorde anmärkningar vid UtskoLtets den i3 sistledne 296 Den 27 Maji. Mars afgifne Betänkande, i frågan oro åtgärders vidtagande till den veneriska smittans utrotande; deruti Utskottet på ytterligare anförde skäl i det lmfvudsakligaste förblifvit vid dess förra Betänkande. Af den 22 dennes: 6:0
December 1844, hafva erforderliga föreskrifter i ämnet blifvit Kommerskollegium meddelade. 96:o af den 30 November 1844, i fråga om kontroll-behandling af äkta bokguld från utrikes ort (38). Det utlåtande, som från Kommerskollegium infordrats, har inkommit den 27 September 1847. 99 :o af den 11 Januari 1845, angående tillägg i 1 § 7 kapitlet af 1827 års Skiftesstadga (62). 1847 den 10 September har Kongl. Majit beslutit utfärdandet af allmän Kungörelse i ämnet. 98:o af den 11 Januari 1845, angående åtgärder till befrämjandet af smärre haudaslöjder (59). 1845 den 6 Februari remitterad till Kommerskollegium, hvars utlåtande i ämnet ännu ej inkommit. 99io af den 11 Januari 1845, angående en gåfva af allmänna medel åt Landa socknemän, för dem frånröfvad utflyttningshjclp (54). 1845 den 6 Februari i underdånighet anmäld, då Statskontoret anbefalldes att medlen utbetala. lÖO:o af den 16 Januari 1845, i fråga om tillgång för inköp af instrumentalier m. m. för trenne Navigationsskolor (66). 1845 den 20 Februari i underdånighet anmäld, i sammanhang med staterna för Navigationsskolorna; och föranledde ej till någon särskild åtgärd. lOlro af den 16 Januari 1845, i fråga om kontroll mot missbruk af gårdfarihandels idkande (75). 1847 den 19 Januari har uti detta ämne allmän Kungörelse blifvit utfärdad. Bd. till R. St. Justitie-ombudsmans Embetsberättelse den 15 Nov. 1847.
Det Ynr gifvarens fordel, som i ' friiinstn rummet afstgs, giifvomottnga~.ens var af nnclerordnad betydelse. Gamla trnditioner iiro, ' soln vi veta, sega och s t ar ilfven i detta afseende fallet. Dennn vagabond-lrlass Br iinnn ej ntrotad, ty 110s iner itn en af oss &amp; iir sig denan lnedeltids~nppfnttning 5in i dag oinedvetet gdlande, och s&amp; liinge den lefver, komma de, som drags nytta dikaf, oclr att lefva. DB inan \: id gsynen af en tigqare ger en nllinosa ntnn att iifverviiga, om den verkligen ken afhjiilpa den niid, man ser fSir sina iigon, hvad gor man dB annnt iin tillgodoser sin egen kiinsla, d. TI. s. ger for sin egen skull? Just det, att inan genom den lilla, oftast oti.llr8clrliga gBfvsn kiinner sig lrittad och najd, visar, att den gnmla uppfattningen ej iir doit. h e n om gHfvm sl~iille vsra stor nog fijr afhjBlpanc1e af det foregifna behofvet, sB vet man jn ej, om den gagnar mottagaren, man vet ej ens om den framkdlats at: en logn. Men detta mses man sig ej behofva t h k a pli, ocli stundoin sriges det rent ut: * Visst kan det htinda att de lara mig, det inses jag nog, men det f k r bli deras ensak, jag vill inte saga nej)); ellel: ock: J a, det iir nog sant, att innn ej bor ge, ntan att veta hvad inan giir, men jag kan inte lBta bli att ge)).
Urtima ifttföbag alitib upplöft innan tib för lagtima diiföbagö fammanträbe infaller. 2)er få oförmobabt ffuKe ifänba, att fftiföbag, när bett afffutaö, ide Ifabe @taten reglerat eller någon np 33etmdning tilt beftämbt belopp ftg åtagit, fortfare ben förra ©tatöregleringen od) 33ett>tdntngen intill näfta dtiföbag. år åter 23etoid @f må någon dtiföbagöman unber tilltal ftätlaö eller fin frihet be @f etter ffall förföfa att »åtbföra fftiföbageit, befi Äamrar elter Utffott elter någon od) antomine på 9tifö® bagen att flifa förbrptetfer t taga örhling beifra tåta. 23Iif»er fftiföbagöman, mcban dtifobag fanttab år, etter imber refa titt etter ifrån fRifébagcn, når man »et tjonotn i fåbant årenbe flabb »ara, meb orb etter gerning ofrebab, gåltc beröm lj»ab angåenbe wåtb elter förolämpning emot Äonun* genö ©mbetömän, i etter för ©mbete, i Slitmän Sag ftabgabt är. ©amma tåg »are, om Sftiföbagenä huttin äftige, fRemfcrer etter 3uftitie tRifobugcné $ultmäftige od) Sieöiforer funna ef, i od) för fin befattning, emot» taga befattningar utan af Stiföbagen altena, od) enligt befi Snftruftioner, ef etter till rebo od) anf»ar ftättaS, utan efter fRiföbagcnö beftut. § 112. Uti Diitöbagömannaioaten ©pfjtan. § 113.
Brefven den 16 Augusti 1731 och den 23 September 1747 förklarades, att då till skatteköp begärdes sådana hemman, som funnos lända bergverken till styrka och vara derifrån omistliga, dessa verk egde förmånsrätt till skattelösen framför åboen, dervid dock fästades det vilkor, att åboen ej skulle drifvas af hemmanet, så länge han gjorde sin skyldighet efter husesynsordningen, och skogen icke nyttjades annorlunda, än efter allmänna lagen och förordningar; hvarefter genom Kongl. Brefven till Kammaroch Bergs-kollegierna den 14 April 1758 stadgades, huru förfaras skulle, då tvist emellan bruksegare och kronohemmansåbo om förmånsrätt till skatteköp i nämnda fall kunde uppstå. Den skatterätt till ifrågavarande hemman, bruksegare, på grund af nyss anförda författningar, köpt af Kronan, är, jemlikt Kongl. Förbudet mot flyttning af smiden och hammarskatt den 11 December 1766, förknippad med brukets fortdrifvande och förfaller med detsammas nedläggande, i hvilket fall hemmanet återgår till ren krononatur, men åboens besittningsrätt orubbad fortfar, och han inträder i samma rätt att köpa hemmanet till skatte, som tillkommer åboer å andra kronohemman. I afseende å successionsrätten för åboer å de till bruken skattesålda hemman, derå bruksegares och åboers inbördes rättigheter och skyldigheter bestämmas genom Kongl. Kungörelsen den 30 Januari 1824, gäller hvad för kronohemman i allmänhet stadgadt är, och bruksegare är endast medgifvet, jemlikt Kongl. Brefven till Kammaroch Bergs-kollegienia den 3 Februari 1855, att då, vid inträffande åboledighet, icke någon till åboskapet berättigad person af den sista åboens slägt finnes, innehafva hemmanet såsom åbo, med de rättigheter och skyldigheter för öfrigt emot Kronan, som författningarna föreskrifva — så framt icke vid dylik åboledighet bruket befinnes vara nedlagdt, i hvilken händelse ofvananförda Kongl. Förbud den 11 December 1766 länder till efterrättelse.
– Mellertid grep han sig understundom an, och yttrade käcka satser. Man finner honom t. ex. säga i afseende på Komediens och Satirens påstådda moraliska nytta: ”Reformationen ifrån Theatern och Parnassen vill ej särdeles lyckas. Oaktadt allt det åtlöje, som vi underkasta oss af vittra pennor, så blifva ändå tänkesätten, och i följe deraf sederna, desamma; aldrig bättre, ofta värre. Vi behöfva ej mera de artiga snillen, som kunna reta oss till skratt öfver våra seder; utan starka själar, som med en manlig och förfärlig vältalighet bringa oss till blygd öfver oss sjelfva”. Detta, skrifvet några år före Gustaf III:s thronbestigning, skulle lätteligen tagas för ett ställe ur Thorilds skrifter. Gjörwells jordiska lefnadslott tillhör den oglada historien om märkvärdiga obegripligheter i befordringsväg108. Han bar sitt öde i en from försakelse, med oförminskad ungdomsfröjd åt umgänget med lärda män och lärda nyheter. Hvarken i hans eget yttre, eller i hans närmaste omgifning, påminte någonting om armod. Hvad man såg, var en skön gubbe, under silfverlockar full af helsa, själsliflighet, sinnesfrid och den hjertligaste förbindlighet. Sådan såg ock jag honom, då jag, en Juli-dag 1811, några veckor före hans död, besökte honom i en Djurgårds-boning, der han, vid sitt skrifbord, mellan böcker och blommor, från det öppna fönstret indrack sommarluft. Jag fördes till honom af Hammarsköld, som alltid för Gjörwell hyste en sons tillgifvenhet. – De vistas nu båda tillsammans. Creutz och Gyllenborg. Den herrskande vittra tids-andan framgick emellertid sin gång, obekymrad om så lenfälliga förmanares halfva invändningar.