Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Man kan visserligen säga, att en disposition deraf skett; men om Rikets Ständer icke skulle godkänna en sådan disposition, jemte flere dylika, på andra tillgängliga öfverskottsmedel, så blir återställelse nödvändig, och resultatet precist detsamma, om öfverskotts - Den 19 Mars f. m. 59 medel uppstå på Statsverket, eller RiksgäldsVerket. I anledning af de gjorde anmärkningarne rörande Drakenbergska familjens fordran, sorn väl äro obetydliga, men vigtiga till sin princip, får äfven jag vördsamt förena mig uti anhållan om återremiss. Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken tillkännagaf, att plenum komme klockan half till 6 i eftermiddag att fortsättas. Friherre Palmstjerna: Det är blott i anledning af Herr Rosenblads anmärkning beträffande den af StatsUtskottet föreslagna praescriptionstid för bevakandet af Drakenbergska fordran, som jag anhåller få yttra några ord. Utskottet har vid detta tillfälle, ehuru summan är ringa eller 49l R:dr 3 sk. 6 r:st., ej trott sig böra frångå den princip, som hitintills har gällt, och som jag tror ej eller nu bör sättas å sido, den nemligen, att fordringar hos kronan ej böra godtgöras till någon reclament till så stort belopp, att en annan reclament kan sedan komma och bevisa sin bättre rätt, och ånyo uttaga hvad af RiksgäldsContoiret redan en gång blifvit utbetaldt, eller också blifva lidande på hvad han med rätta bordt hafva. Derföre bestämmer författningen år 1744 angående legitimation af dem, som äga att fordra hos Kronan: ”att, enär Den 19 Mars f. m. ”arf efter någon gifves, som haft lios Kro”nan att fordra, arfvingarnes fullmakt till ”penningarnes uppbärande af någonderas syssloman i Stockholm på det sätt bör vara ''beskaffad, innan den må antagas, att
Rikets Ständers vid flere föregångne Riksdagar i detta afseende yttrade asigter, att inskränka sig till bekostandet af den så kallade servicen förtrupper, som af Staten nu njuta, eller framdeles komma att njuta inqvartering, vare sig in natura eller i contant. I fråga om denna, sålunda återstående, inqvarterings-skyldighets rättvisa fördelning, antingen så, att samtlige städer och köpingar i Riket skulle deruti deltaga, eller att inqvarterings-skyldigheten i denna del skulle åligga endast de släder, der garnisonerande trupper äro förlagde, har Kongl. Maj:t, uti Dess meranämnde Nådiga Skrifvelse i ämnet, såsom grund för det senare af dessa alternativs antagande, yttral, att de städer, som hos sig hafva inqvarterade trupper, kunde för deras utgifter, i och för servicen, anses fullkomligen ersatte genom den större arbetsförtjenst och afsättning, dessa trupper med deras befäl icke kunde undgå att de inqvarterings-skyldige tillskjmda, och hvilka utgifters uttaxerande på öfriga städer, som icke hafva någon deremot svarande fördel, syntes hvarken af behof eller rättvisa påkalladt.
På sätt K. M:s nåd. skrif velse ang:de tulltaxan innehåller, är det af stor vigt,' att denna författning sä litet och så sällan som möjligt förändras. Stadga i tull-lagstiftningen är förmånlig både tor inhemska näringar och den lotliga handeln, äfvensom vid föreskrifternas tillämpning. 1841 års tulltaxa, hvilande hufvudsakligen på grunder, som ej blifvit af erfarenheten jäfvade, har uppfyllt det dubbla syftemålet att bereda Staten ymnig inkomst och inhemska näringar erforderligt skydd; och det är möjligt, alt begge dessa syftemål skulle i väsendtlig mån förfelas genom ytterligare tullförhöjningar. Härtill kommer, att om de större importartiklarne belädes med betydligen högre tull, som-sannolikt ej skulle tillämpas förr än ifrån och med år 1846, den stora olägenhet derigenom uppslode, alt införseln under innevarande år blefve, för tillgodonjulande af dcu lägre tullen, så förökad, att den kunde verka till utförsel af silfver och en motsvarande minskniug af Bankens sedelstock. Man kan väl invända, alt införseln nästa år skulle bli så mycket mindre; men detta är ej i allo detsamma; erfarenheten har dessutom visat, att det är lättare att utföra silfver, än att åter införskaffa det, och en, menlig brytning i landels penningecirculätion hade i alla falt under tiden ägt rum. Del vore således efter mitt förmenande önskligt, att 1841 års tulltaxa blefve bibehållen med de af K. M. sedermera deri gjorda förändringar, och med några fä ytterligare jemkningar, särdeles i afseende på ospecificerade jernarbeteu, som, sedan det förut gällande införselsförbudet med är 1842 upphörde, nu äro belagde med den låga tullen af 8 r:dr Ki sk. Sk??. Men det 148 Den 11 Januari f. m. är redan en vinst, om R. o. Ad. besluter, att inskränka öfverläggningen till de artiklar, som innefattas uti Hr Gr. Cronhjelms reservation, och jag anhåller, att under den blifvande discussionen derom få framställa några speciella anmärkmr. Hr F åhraeus,' Olof Immanuel:
På det att enhet i föreskrifterna, rörande utbetalningen, användandet och ersättandet af de för allmänna arbeten anvisade stats-bidrag, må, så vidt förhållanderna medgifva, kunna tillvägabringas, hafva Rikets Ständer till Kongl. Maj:t i underdånighet öfverlemnat, att jemväl för sådane, till vatten-communicationer, hamn-anläggningar, odlings-företag och väg-förbättringar utgående, anslag och lån, sorn blifvit beviljade med de af Rikets Ständer under sistlidne Riksdag stadgade villkor, så vidt utan olägenhet för någon och med vederbörandes frivilliga medgifvande ske kan, i Nåder tillämpa och till efterrättelse fastställa* de förändrade föreskrifter, som för sådane anslag och* lån vid denna* Riksdag äro bestämda. §• 77• (Grundar sig på Statsock Ekonomi-Utskottens, a {Rikets Ständer bifallna, Utlåtande, N;o 46.) Till Kongl. Maj:ts Nådiga disposition, för uppmuntrandet och befrämjandet af boskapsskötseln i Riket, ej allenast genom sta m-hålländeriers Hör till Stuts-Utskottets Memorial_, N:o 3ijp Bildande och ädla race-djurs införskrifning samt prsemiers utdelande, utan och genom sådäne åtgärder, sorn Kongl. Majit lör öfrigt finner ändamålsenliga, hafva Rikets Sländer anvisat en summa af Sjuttio tusen Riksdaler, att af Riksgälds-Contoret utbetalas i den nion densamma, enligt Kongl. Maj:ts Nådiga föreskrift, varder för det dermed afsedde ändamål requirerad. §. 78. (Grundar sig på Rikets Ständers beslut,.enligt Förstärkta Stats-Utskottets memorial, N:o 257.)
Så variera uppgifterna om utsäde af hafre mellan 1 och 3 tunnor per tunnland. I afseende på öfriga sädesslag påträffas äfven skiljaktighet, men ej så märkbar. I anledning häraf hafva sockenuppgifterna såväl i allmänhet blifvit i behöfliga delar korrigerade, som särskildt areal-uppgifterna rättade med ledning af en från handlingar i Provins-Landtmäteri-Kontoret gjord beräkning, hvilken dock ej kan annat än vara approximativ, då för många socknar endast finnas äldre på 1700-talet upprättade kartor». »Någon särskild kolumn för areal af trädesjord och den åker, som i en del socknar användes till gräsodling, finnes ej i tabellen; men ifrågavarande areal, deraf J kan beräknas för trädesjord och f för gräsodling, erhålles, om från socknens hela åkerareal afdrages hvad som för de olika sädesslagen tillsammans blifvit utfördt». »Svårigheterna för uppgörande af en någorlunda tillförlitlig jordbruksstatistik visa sig större, ju mera man lägger hand vid saken; och Förvaltnings-Utskottet kan ej underlåta uttrycka den åsigt, att endast en enkel och lättfattlig uppfattning af ämnet skall kunna göra dessa svårigheter mindre. Wexjö den 27 Maj 1862. o A Kronobergs läns Kongl. Hushållnings-Sällskaps Förvaltnings-Utskotts vägnar: CARL MÖRNER. Lars Gust. Bydén.» Stängselväsendet har icke i följd af Kongl. Förordningen den 21 December 1857 i verkligheten undergått någon annan förändring, än att hälftenprincipen vid stängseldelning tillämpats. Arbetare för jordbruket erhållas mest genom jordtorpare och backstugusittare, dernäst genom tjenare i husbondens bröd samt dess hemmavarande barn och obetydligt genom statfolk och daglönare. Länets skogbärande areal äfvensom afkastningen från densamma är omöjligt att ens ungefärligen bestämma, ej allenast emedan tillförlitliga kartor och handlingar i detta afseende saknas för åtminstone J af länet, utan äfven till följd deraf, att denna areal undergår ständiga förändringar.
Olämpligheten skulle bestå deri, att Telegraf-reglementet föreskrifver, att telegrafister skola reparera telegraflinier, sammanlöda telegraftrådar, klifva på stegar m. m., hvilka göromåls olämplighet för qvinnan väl ej kunna bestridas. Men häremot måste man likväl i det sunda förnuftets namn anmärka, att Telegrafstyrelsen sjelf upprättat detta reglemente och dervid begått det stora misstaget att uteslutande Bill. till !'. St. Brot. N:o 125. göra det för manspersoner, man kunde nästan förmoda just i afsigt att utesluta qvinnan. När nu Styrelsen emellertid äberopar detta sitt misstag såsom grund för sitt afstyrkande och sin vägran, ligger det för öppen dag, att den söker bota det ena misstaget med det andra. I andra länder anläggas och repareras telegraflinier icke af telegrafist er, utan af särskilda dertill inöfvade arbetare under en telegraf-ingeniörs ledning och så går det väl äfven för det mesta till i Sverige, ehuruväl Styrelsen torde finna sin uträkning vid att låta den allmänna föreskriften qvarstå, såsom ett hinder för qvinnans tillträde. Telegraf-reglementet förändras och förbättras allt som ofta, och det skulle blott erfordras ett par penndrag för att få det lika lämpligt för båda könen. Vidare framhöll Telegrafstyrelsen den stora moraliska fara, som skulle uppstå derigenom att personer af begge könen genom tjenstgöring vid samma telegrafstation skulle få tillfälle att se hvarandra, ja möjligen äfven någon gång samtala. När dessa tillfällen dagligen och till öfverflöd förekomma i allmänna lifvet, kan denna Telegrafstyrelsens farhåga icke förklaras annorlunda än som ett ganska klent svepskäl; ty förutsatt att härigenom också någon gång ett telegrafparti skulle komma till stånd, kan ett sådant på intet vis vara mindre moraliskt och lofvärdt, än de hitintills allmänna och godkända bal-, brunns-, badorts-, theateroch ångbåts-partierna. Hvad hotar då för fara här? Sålunda fortfar Styrelsen i sin förklaring, utan att likväl någonting är bindande deri.
Herr Riben, Carl Wilhelmi Redan vid 1812 års Riksdag väcktes hos hedersvärda BondeStåndet fråga om ett efter tiderna meta lämpadt stadgande rörande förhöjning af Planpenningar eller så kallade Hjelpoch Strö-Rotars skyldighet, att med Stamrotar”p deltaga uti anskaffande af torp, mulbete, vedbrand och gärdsle-fång för Indelte manskapet; i anledning hvaraf det nämnde årets Ständer funno med billighet och rättvisaöfverens* stämmande att hjelprotar vidkändes ett emothemi mantaletsvarandedeltagandeuti alla de förmåners utgörande, berörde manskap äger rätt att af Rotarne fordra; hvarefter Regeringen med fästadt afseende på Ständernas yttrande önskan, den i5 October 1812 anbefallte Landshöfdingarne uti de Län, der indelte InfanterieRegempnter äro förelagde, att söka, befordra fri - Dell g Martti, Villigi; öfverertskommelser emellan Stamoch Hjelprotarn.e om förberörde förmåners utgörande efter ortens förhållande och contracten, så att ersättningen till Stamroten skulle utsättas i spannemål och andra vahror. Regeringen löreskref tillika att derest icke frivilliga öfvetenekommelser kunde trälFas, så. ägde Landshöfdingaroe att elter vid vederbörlig domstol föregången undersökning sådane ersättningar Stamoch Hjelp-rotar emellan bestämma. Men då sedermera vid Riksdagen 1815 hos Rikets Ständer ett närmare bestämmande af de afgifter Hjelprötarne vid Indelte Regemente r ne borde betala till Stamrotarne eller Plan? penningarhes jemkning till ett efter tidens varupris lämpadt belopp föreslogs, inkommo Ständerna den 16 Maji samma attili Regerin? gen med den underdåniga önskan i afseende på jordlegans förvandling och ersättningarnes bestämmande, att endast
Det säges, att Njål var “forspárr,“ d. v. s. att han hade en viss öfvernaturlig förmåga att förutse hvad komma skulle. Onekligen hade han förmåga att pröfva sin tids art och deraf draga slutsatser för framtiden. Han skänkte den Isländska republiken genom femtedomens inrättande förlängd tillvaro. Detta samhälle störtades just derigenom, att godarne ånyo började kringgå författningen, i det de skaffade sig större inflytande genom att på en hand förena flera godord. Så slutar det Isländska statsskickets historia, som hon började, med bittra, blodiga fejder. Den hedniske Isländaren i hemmet. Ulfljots lagredaktion har icke bevarats till våra dagar, ej heller kunna hans stadganden med någon säkerhet urskiljas ur den lagbok för den Isländska republiken, som vi hafva i behåll. Hans stadganden voro hedniska, men sökte icke dess mindre sätta lagväsendet under det gudomligas hägn. Eden, som så ofta användes, lydde under hednatiden: “Så sant mig hjelpe Njärd, Frö och den allsmäktige Ås“, hvarmed förmodligen menades Thor. Likaledes har man i behåll det stadgande, med hvilket den äldsta Isländska lagen inleddes, förbudet att fara till hafs med hufvudskepp, d. ä. skepp, hvilkas framstam pryddes af ett hufvud, t. ex. en drakes. Ville man nödvändigt hafva en sådan prydnad på sin farkost, var man nödsakad att, förrän man fick land i sigte, aftaga detta hufvud, så att man ej seglade till stranden med gapande hufvud, hvarigenom landvättarne kunde skrämmas. En och annan vink om dessa gamla lagar lemna oss föröfrigt sagorna, men de äro alltför obetydliga för att förtjena här uppräknas. Ulfljots lagar, som förmodligen voro af obetydligt omfång, kräfde tillägg och ändringar, i all synnerhet, då christendomen år 1000 blef antagen till Islands lagliga religion.
Ar han till finnandes i Riket, när krig uppkommer, bernias sjömannen mångbubbel hyra i Månaden mot ConscripuonsManskapet. Ellfver Sjömannen sjuk i fredstider, njuter han underhåll af Sjömanshuset. Skulle Judarne börja segla, tror jag Svenska Skeppare och Sjömän samt Skärgårdsdrängar klefve bittrare på dem, än Handelsmän nu äro. Att sätta Judarna inom så stränga grär.sor, som Riksdagsman Herr Stabeck föreskrifva, vöre att tvinga Judarna fly ur Riket. I ett folkfattigt land torde vara förmånligare att inlocka främmande, än att drifva bosatt folk derifrån. Att Judarne upphjelpt den förfallna CattunsFabriqilen , att de inköpt Glasbruket i Stockholm, är säkert. Att en Jude säljer sina varor för bättre köp ån Christna, kunna mångå intyga. Juden åtnöjer sig med måttlig vinst, blott handeln går. Han lefver i början knappt, och inskränker sina mesta behof, tills han förskaffa t sig välmåga. Ju flere som sälja och utbjuda sina varor i ett Rike, ju bättre köp måste blifva. Hade ej ProductPlacat blifvit utfärdadt, utan utländska Expediter, som fordom skedde, fått resa ikring uti Riket och handla Stångjern , aldrig hade Svenska Stångjärnet nedsatts, att ej gälla mer än 1 Tunna Råg. Derom kunde jag uppläsa oändeligt mångå tryckta skrifter, som bestyrka denna sanning. Så torde kunna hända med en del andra utkommande varor, att de höjdes, om Judarne Den 4 April. flydde utur Riket. Judarne hafva fått nedsätta sig i detta Rike, när de kunde visa, att de ägde 2000 R:dr; sedan den tiden har pennin* gen mistat sitt värde. Således hemställer jag, om icke en Jude, som nu vill inflytta i Riket och blifva handlande, borde visa, att han ägde 120CO R:dr Banco, för att börja sin näring med. Om Landtbruket kunde lindras, eller befrias till någon del, ifrån de många extra onera , som genom urminnes häfd blifvit pålagda Jordbruket, torde Judarne nog börja odla Jord i detta Rike.
Hr von Hartmansdorff har likväl sjelf på sätt och vis medgifvit, att Exped Ulsk. i detta hänseende ägt skäl att ändra det ord, sorn uti betänk, blifvit begagnadt, enär han tillstyrkt, att det utaf F-xped.Utsk. nyttjade ordet skulle utbytas, icke till det, som betänk, innehåller, utan till ett annat, som talaren uppgå f, nemi. ordet besluta. Uti betänk, förekommer ordet hemställa; men det afsåg Ulsk:s hemställan hos R. St. och icke Ståndens hemställan hos K. JV1. Jag instämmer såsom jag nämnde uti Hr von Hartmansdorffs tvänne första anmärkn:r, egentligen derföre, att de afse ordalagens förändring till öfverensstämmelse med de termer, som blifvit begagnade uti R. Sl:s beslut. Hr Liljenstolpe, Axel Fredr.: Det är egentligen i afseende på förändringen af ordet förordna till det af Hr von Hartmansdorff föreslagna ordet besluta, som jag begärt ordet. Ja" skulle tro, att, om återremiss af R. o. Ad. varder beslutad till följd af hvad Hr von Hartmansdorff anmärkt, Exped. Utsk. borde uti, det af mig nu omnämnda hänseende vidtaga den förändring uti förevar, förslag tili D e d 21 April f. m. 221 nnderd. skrifvelse, atl ordet förordna utbytes mot orden: ”för deras del besluta”. Gr. Frölich: Jag tager mig friheten vid detta till fälle hemställa, om icke Exped.Utsk:s svar på återrcmissen skulle kunna något fortare än sorn hittills ägt rum inkomma lill Stånden. Jag kan icke begripa, hvarföre detta förslag till underdånig skrifvelse så sent inkommit till RiksStånden. Gr. Cronstedt: Orsaken hvarför denna skrifvelse så sent inkommit till Stånden är den, att densamma på flere ledamöters begäran blifvit 2:ne gånger bordlagd i Utskottet. Hr Dalman, Willi. Fredr.:
Ständers Vkwillnings - Utskott uti betz häröfwer infordrade och ben is:de dennes afgifne betänkande i öfrigt hemställt och tillstyrkt, har PrästeStändct till alla delar bifallit. Hwilket genom Utdrag af Protocollct ffullc de öfrige Respcciivc Ständen samt BcwillniiigS.-Ulstvttck wördsamt och wänligcn meddelas. Ot supra. Lx krotocvllo Den 27 September. 1025 Utdrag af Protocollet, hållet hos Högwördigc Präste - Ständet den iy:de Scptcn.ber iZoy. S. D. Efter öfwcrwägande af hwad Riksens Högloft. Ständers Stats-Utskott ut! Protocolls-Utdrag af den I4:de nästlcdnc Augusti och yrde i denna mös nåd, rörande Levcrantcurers godtgörande samt upta, gande af sä kallade Bokförde Län, anfört och föreslagit , har Präste-Ständet i enlighet med Wälluff. Bor» gare-Stäudcts den 16 dennes widtagne och gmom Deputation Ständet mcddcltc Bcsiut för betz del antagit Stats-Utskottets först g i den del, som angär Obligationers utfärdande för Leveranteurers fordringar, endast med den ändring, att i stället för dcn af Utffot» tet projectcrade Utlottning, berörde Obligationer för» ses med Coupons, som wid Capitaloch Ränte-afbetalningar kunna fränklippns. Hwad äter angär frä» gan om Private Läns upptagande, antingen pä FeM procents Obligationer eller ock sä kallade Annuitctcr, har Ständet ansett densamma böra hwila intill dc§ en fullständig Finance»plan hinner ifrän U'stottek inkomma ; Hwarom de Respectlve Med » Skändcn samt Stats - Utskottet skulle genom Protocolls - Utdrag wörd» samt och wänligrn underrättas.
Piano och tidningar stå till badgästernas disposition. Daglig post via Göteborg medels ångbåt, som under högsommaren gör trenne turer dagligen. Namn och adress torde alltid noga anglfvas, och kan fullkomlig diskretlon från redaktionens sida påräknas Qvinnogymnastik. En serie uppsatser efter » Vort Hjem ». dag skola vi fortsätta med de » frislående öfningarna » och då gå igenom de öfriga tre, som N u anmäles middagen serverad, och sedan höra till den stående dagsordningen, nämligen: 3) Armsvängning, vi tagit afsked af vår artige värd, skynda vi 4) Knälyftning, in i den prydligt dukade matsalen, der en 5) Hufvudrullning. god middag serveras oss. Sedan v i på veArmsvängning med båda armarna smidiggör axelleden, utvecklar den stora samling af muskler, som randan intagit kaffe och derunder fröjdat oss åt åsynen af de blommande fruktträden, som ligger omkring skulderpartiet, styrker ryggens och bröstets muskler och har ett synnerligen gynsamt utbreda sina hvita kronor nedanför oss, och inflytande på andedrägtsorganen. Då axelleden är åt det vexlande färgspelet öfver Algusseredsden rörligaste led på hela den menskliga kroppen, bergen på andra sidan viken, företaga v i en oeh de skelettdelar, som bilda den samma, ligga Fig. G promenad för att än ytterligare orientera d i g; mycket fritt från det öfriga skelettet, hör denna öfning till dem, af hvilka man snart skall röna fördock hinna vi icke se allt. V i måste dock kaningsöfningar i fria luften främjar blodcirkulationen månliga följder. Då det här, liksom vid » bålrulli hufvudet. Det ej så sällan förekommande » håll i sta en blick på kägelbanan och den vackra lawnning », är ett större muskelparti, hvilket i dagligt nacken », som många menniskor klaga öfver, stamtennis-ängen, der ungdomen med kraft och bruk så godt som alltid ligger stilla, som nu kommar som oftast från brist på rörelse för det stora skicklighet sköter sina bollar och raquets.
Till kanonerna användas nu mera icke såsom 1870 endast granater, hvilkas rör tände vid anslaget mot marken eller mot ett fast föremål, och hvilka då verkade uteslutande medelst de bitar, i hvilka omhöljet sprang sönder, och som kastades ett stycke omkring åt alla sidor, för så vidt de icke fastnade i mjuk mark. Nu fylles granaten närmast inom skalet af en stapel ringar med bugtig insida, hvarigenom den springer i en mängd bitar, men denna projektil träder dock allt mer och mer tillbaka för den efter 1870 införda granatkarteschen, hvilken dock användes I Sverige redan på de slätborrade kanonernas tid. Denna innesluter i tunna skal 150 — 250 små kulor af hårdbly. Till projektilen begagnas ett s. k. dubbelrör, hvilket antänder sprängladdningen så väl vid nedslag som vid det afstånd, för hvilket projektilen blifvit » temperad ». Om man t. ex. skjuter mot trupper och funnit afståndet uppgå till 2100 m., temperas röret för detta afstånd, d. v. s. det ställes så, att det tänder i luften omkring 75 m. framför det på 2100 m. befintliga målet. Projektilen springer då och de små kulorna fortsätta vägen, spridande sig så, att den af ungefär halfva antalet bildade nedslagskonen får en större axel, i skoftriktningen, af omkring 150 m. Inträffar krevaden icke på *) Hela det packade kanonfordonet väger utan uppsuttet manskap omkring 2000 kg. Kanonens kaliber vexlar mellan 8 och 9 cm. och projektilens vikt mellan 7 och 9 kg. Det ridande artilleriet har dock öfver allt lättare materiel.19 MODERNA VAPEN. rätt ställe, synes häraf, att den förorsakade skadan ändock blir rätt stor. Måste man med redan temperade granatkartescher öfverflytta elden på kortare håll, springa dessa vid nedslaget och verka då såsom granater. Genom förbättrade rörkonstruktioner kan granatkarteschelden nu mera utsträckas på 3 — 4 tusen meter.
Medelst en den 5 Juni 1839 utfärdad lag förklarade derefter Kongl. * foelglska Regeringen, som befarade alt Anlwerpens handel genom den afgift r^deVVäfitféfnå^icirönda1 dgdc af Schelde-flodfarten uppbära, skulle komma alt ånyo iftratkllbg, del denna afgift skulle blifva de å Schelden trafikerande StafsUtskottets Utlåtande N:o 166. 5 fartyg, hvilken nation de än tillhörde, af Belgiska staten godtgjord, Regeringen dock förbehållet att om, med hänseende till någon af de främmande nationernas fartyg, särskilda och vigliga omständigheter sådant föranledde, för dessa fartyg upphäfva tillämpningen af denna bestämmelse; hvarjemte Kongl. Belgiska Regeringen tillkännagaf sig vilja före den 1 Juni 1843 taga i öfvervägande, om den sålunda medgifua förmånen komme att fortfarande förunnas de länder, med hvilka icke under tiden några särskilda öfverenskommelse!’ rörande handels-, tulleller sjöfartsförhållandena de respektive länderna emellan blifvit träffade. Någon granskning eller allmän återkallelse af denna lag har likväl icke hvarken år 1843 eller sedermera egt rum, och alltifrån afslutandet af omförmälda traktater har det i praxis tillgått så, att ifrågavarande, under namn af Scheltle—lallen kända afgift icke blifvit af fartygen erlagd, utan att Belgien, som, jemte Nederländerna, hållit noga tillsyn å fartygens lästetal, direkte till Nederländerna betalt tullen, hvilken under de öfverläggningar i Belgiska Hamrarne, hvartill densammas införande gaf anledning, ansågs icke kunna beräknas till högre maximum än 508,000 Francs årligen, men småningom ökades så, att dea år 1860 utgjorde ungefär 1,900,000 Francs eller nära fyra gånger det belopp, hvartill den beräknats skola uppgå. Kongl. Belgiska Regeringen började emellertid allt mer och mer blifva obenägen alt fortfarande erlägga denna tull, såsom utgörande en alltför tryckande och ständigt vexande börda.