Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
» Hanna » — hans röst var så vek, som hon ej på länge hört den — » du följer ju med till kyrkan i m o r g o n? » » Ja, Olof, om du önskar det. » » Då skall jag känna mig stark » — här fingo hans drag ett mera energiskt uttryck — • » med det käraste jag här äger i min närhet och med min mästares härliga evangelium i hjärtat och på läpparne. » En jublande drill afbröt komministerns tal. Det var den lilla trädgårdssångaren, hvars toner förut fått förklinga ohörda. gant. att först låta Emilie bese det. Hon förklarade också ögonblickligen med den för » fröknarna » säregna bestämdheten, att hon ej skulle följa oss dit. Hur kunde också min man, den obetänksamma människan, tänka sig Emelie trettio minuters sjöväg från hästgardets kasern och dessutom tio minuters promenad i sol och damm. Visserligen sökte jag förklara för henne, att det alldeles i vår närhet på landet fanns en diversehandel, dit hon kunde gå i arla morgoneller serla aftonstund, då det plägar finnas svalka till och med på en landsväg. Förgäfves. Jag sökte slutligen trösta henne med att vi skulle taga extra hjälp till ved, slask, vattenbärning, skurning m. m. och att, då såväl slaktare som bagare och bryggare komma ut till oss å Lidingön, hon ej skulle behöfva besöka staden för uppköp och således ej hafva obehag af tio-minuters promenaden. Det verkade ögonblickligen, fast i motsatt riktning. Ej besöka staden! Hon flyttade bums. » Hör, hur skönt; äfven han höjer sin lofsång. Ära vare Gud, att jag fått mina ögon och öron, så väl som mitt hjärta, öppnade för allt skönt. Förut såg jag blott det missriktade, lumpna och småaktiga, och allt det rena och upphöjda gick mig förbi. De fallna bladen där under träden plågade mig, barnens röster skorrade i mina öron. Nu har det sprungit upp en ny vår i mitt hjärta och nya glädjeblomster skola spira upp därinne. Nu skall lifvet åter bli skönt och välsignelserik t. » » Gud vare tack » — sade Hanna och knäppte sina händer samman. » Pappa, pappa » — ljöd det nerifrån bäcken — » kommer du inte snart?
Under diskussionen i detta ämne, har jag, dels ur en af en frejdad ledamots från trycket utgifna arbete upläst, dels äfven sjelf 7 H. 21 322 öen 28 Maj e. K. framställt sådane skäl som jag för min del ansett böra leda lill det mål dit jag syftar: men jag förutser, att åtskilliga anmärkn:r mot förslaget, i afseende på dess upställning skola äga rum. Const.Utsk. är nemi. en mäktig auktoritet inom representationen! och lärer väl icke emottaga några förständiganden från Sländerne, i likhet med hvad öfrige Utsk. äro skyldige härutinnan. Jag anhåller således vördsammast hos Hr Frih o. Landtm, äfvensom hos Ståndet, att i det förslag jag framställt, och på det att detsamma må blifva antagligt och godkändt af Const.Utsk:s ledamöter, i hvad detsammas upställning beträffar, en sådan modifikation i ordalagen lill R. o. Ad:s gemensamma tanke om sjelfskrifvenhetens ändamål och syfte må få inflyta, att icke Const.- Utsk., ej heller dess härvarande ledamöter må kunna stöta sig på detsamma. Med Hr Frih. o. Landtnäs tillåtelse, tager jag mig friheten uplåsa denna förändring i ordalagen, så lydande: att R. o. Ad. som sin gemensamma tanke förklarar, det Ståndet icke afsäger sig sjelfskrifvenheten, utan att ett grundlagsförslag bör upgöras, hvarigenom med sjelfskrifvenhetens bibehållande för Adeln, alla orepresenterade samhällsmedlemmar, som på grund af sin samhällsställning, dertill kunna anses berättigade må, medelst valda ombud vinna inträde i representationen. Vid jemförelse af detta förslag med det som Hr Frih. o. Landtm, låtit upläsa, finnes att i sjelfva saken ingen förändring blifvit gjord. Gr. Lagerbjelke, Gust. Under loppet af sistl. riksdag inkom till Const.Utsk. en motion af ungefärligen följande innehåll: ”undertecknad föreslår en representationsförändring, hvilken bör byggas på de grunder, som Const.Utsk. behagar upgifva”.
”Den stackars gossens sinnesskakning har varit för stor mot hans få krafter; men han måste väl åtminstone icke behöfva att sakna hjelp för kroppens helsa.” ”Jag tycker han gör minsta orådet, när han håller tuggan igen!” svarade den råe mannen, men lydde likväl, emedan han icke uthärdade uttrycket i Erikas ögon. Emellertid samtalade Arve med Gabriella. Han var förtjust att hafva funnit en sådan liten vacker välklädd flicka, och undrade ej längre på det granna tillnamnet, hon hade i orten. Han visste nemligen, genom sitt meddelande sällskap, att det var Tistelöns bebyggare, med hvilka han råkat i bekantskap. ”Då jag härnäst far ut på skäljagt, vill jag besöka er ö,” sade han. ”Ni har ett vackert hus; det syns långt omkring.” ”Åh ja, det är mycket vackert,” inföll Gabriella; ”men det är ändå ensligt, ty resande lägga sällan till der. Jag plär ibland stå uppe på den högsta klippan och nicka åt alla de förbiflygande fartygen och båtarne. Det är alltid liksom jag väntade på någon.” ”Det har visst varit på mig,” menade Arve skämtsamt. ”Men du skall icke få vänta länge!” ”Det är bra! Jag skall då visa dig min kammare, som är i den lilla utbyggnaden. Har du sett mina gröna gardiner, när du rest förbi? så rara gardiner ha de icke i Marstrand en gång. Jag har fått dem af pappa; det är rena sidentyget, så tjockt som huden der på skälhunden.” ”Jo jo, din far har nog plockat ihop hvarjehanda!” sade Arve, med en litet försmädlig ton, hvarpå Gabriella icke gaf akt. Arve hade hört mycket talas om den gamle vrakplundraren på Tistelön; men han sade likväl ingenting vidare, ty hans medfödda fina känsla och goda hjerta förbjöd honom att såra den oskyldiga. ”Ja, vi ha en hel hop kostbara saker,” återtog Gabriella förnöjd; ”du får väl se! Men det blir ingen fröjd med alltsamman,” tillade hon och kastade en orolig blick åt båten, ”om ej Anton blir rask. Då han är bedröfvad eller sjuk, kan jag icke vara glad.”
Hvad då först beträffar kungsgårdaine, af hvilka för närvarande endast de. som äro använda till ekeplanteringar eller till stuterier, stå under Kronans omedelbara förvaltning, men alla öfriga äro utarrenderade, samt öfriga för statsverkets räkning utarrenderade hemman, så har Utskottet inliemtat att, enligt gällande kontrakt, ingen arrendator för närvarande eger att annorlunda än till husbehof begagna de dertill hörande skogar, och förmodas förhållandet vara enahanda med de särskilda verk och inrättningar tillhöriga, genom deras försorg utanen derade hemman, Beträdande vården om ifrågavarande Kronan tillhöriga skogar 28 Santmans. Stats-, Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.- Utsh. Betänkande N:o 50. är, förutom de med alla kronoskogar gemensamma föreskrifter om skyldighet för Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, kronobetjeningen samt skogsoch jägeristaten att hafva tillsyn å efterlefnaden af de derom utfärdade författningar samt söka upptäcka och åtala de mot dem begångna förseelser, tillika särskildt stadgadt, genom Kongl. Instruktionen för Skogsoch Jägeri-staten den 16 Mars 1838, § 2, att det tillhörer den förvaltande personalen af nämnde stat att emot arfvode uppmäta, indela samt uppgöra hushållningsplaner öfver sådana skogar. I anledning af Kongl. Brefvet till Krigsoch Kammar-kollegierna den 19 Juni 1830 infördes i de derefter upprättade arrendekontrakt om Kronans egendomar det förbehåll, att Kongl. Maj:ts Befallningshafvande egde bestämma om trakthuggning sindelning borde ske, och att arrendatorn i sådan händelse, vid äfventyr af arrenderättens förlust, skulle bestrida kostnaden derför.
Man kan ju tydligen se orsaken till Jordbrukets olycka : och man kan fullkomligt tillämpa^ den sats, som en författare vttrat angående Akerbruks-skötseln: äter» Bihang till Riki-St, Prot.iZl^-lSi#, é|te Sami, N;r 63, 6-f. 4go Stats' och Banko-Utskottsns Betänianden'. gif jorden hvad hon burit; sä skall hon vinna större kraft, än hon genom productiancn förlorat. Jag har hort manga påstå det vara nödvändigt, att ett Ilands Rörelse-Capital bör vara afpassadt efter Landets folkstock och varu-production, Jag kan icke inse ett sådant behof, om det ock vore möjligt att komma till en riktig proportion härutinnan. Det är icke tänkbart, att ett Land skall hafva'»etf Rörelse-Capital, svarande emot alla Näringars värde och afkastning. Mynt-stocken är, i anseende till den större handeln och rörelsen, icke annat än ett skiljemynt, att använda på lika sätt som Koppar-skiljemyntet i penningeväxel är behöfligt att jämka liqider. Sålunda har det förr tillgått i egendoms-handel. Köparen har ej ovillkorligen behöft några penningar. Han har iklädt sig Säljarens skulder, hvilka, genom mångfalldiga utbyten, likväl slutligen blifvit ett stående Capital i egendomen, utan annan gravation, ari den lagliga räntan, sorn merendels i annan väg kommit Jordbruket tillgodo. Köpparen har sällan varit i behof af mera mynt, än som erfordrats att jämka Liqviderne. Nu deremot har Jordbruket kommit i sådant vanvärde, att man i allmänhet hvarken vill äga jord, eller deri hafva sine penningar stående. Orsaken är i korthet den t att de penningar, som nu gå ifrån Jordbruket , icke komma detsamma åter till godo, utan gå till Finland och till andre ändamål, hvarigenom Jordbruket försvagas. Dessutom är det vacklande mynt-värdet hufvud-orsaken dertill, att Capitalisten vill ständigt hafva sine penningar till hands, för att ef - Statsoch Banko-UtslotUns Hetänkanden.
“ STOCKHOLM. G. E. Ljunggbek, 1860. Sammans. Bertlin.-, Lagsami Allm. Bese.- och Ekon.-Utsk.-ts Memorial N:o 10. i N:o lO. Alik. till Exp.-Utsk. ilen 9 Juni 18G0, kl. 1 e. m. Memorial, i anledning af Riks-Ståndens olika beslut, angående vilkoren för Bränvins-tillverkning. Vid behandling af Utskottets Utlåtande N:o 9, i anledning af dels gjorda anmärkningar emot vissa delar, dels ock Riks-Ståndens skiljaktiga beslut i afseende å andra delar af Betänkandet N:o 4, angående vilkoren för bränvinstillverkning, hafva, enligt till Utskottet ankomna protokolls-utdrag, Riks-Stånden i nedan omförmälda hänseenden stadnat i olika beslut; och får Utskottet nu, i anledning af berörde skiljaktigheter, afgifva yttranden äfvensom förslag till votcringspropositioner i de delar, der, enligt grundlagens föreskrift, omröstning i förstärkt Bevillnings-Utskott bör ega rum. Bonde-Ståndet har antagit Utskottets inbjudning till Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet, att, på sätt de öfriga Riks-Stånden beslutat, den i nu gällande författning angående vilkoren för bränvinstillverkning förekommande lemte artikeln om försegling af redskap för bränvinstillverkning och distillering måtte ur den blifJlih. lill R. St. Prof. 1859 Sf 1860. 5 Sami. 2 Afd. 7 Bä fl. 2 Sammans, hedlin.-, Lagsamt Allm. Bese.- och Ekon.-TJtsk-.ts Memorial N:o 10. vande författningen utgå; hvaremot Ridder skåpet och Adeln afslagit Utskottets inbjudning och beslutat, att berörde stadganden fortfarande skola blifva gällande.
– Begrip då, att, som Dygden, Snillet, Skickligheten äro Fullkomligheter: så kan du ej påstå dem utan Undantag! Och detta bör försona dig med Naturen. – Men kom till mig: och jag skall säga dig allt! P. S. ”Passionerna” skola komma. Stockholm d. Hvar är du? hvad gör du? kunde du glömma mig? är du ej frisk? Svara! Jag kan icke umbära dig. Min och Naturens vän! Jag lefver bland skönheter. Jag är älskad af en. Jag väntar Ära. Jag är lycklig. Men – trånar efter Dig! Återkom, dyrbaraste af de hjertan, som älska mig! Hvar är du? Min inbildning famlar. Hon vågar icke söka dig bland dessa bergen, der jag sist lemnade dig; denna midnatten, som nu förekommer mig så ljuf. Skyddsengel för min tysta sällhet! öfverger du mig? Mitt hjerta är i denna stunden lidande, sjukt. O Heurlin! för våra fordna nöjen, för dessa sälla dagar då vi sökte vishet på samma ställe, – mitt hela väsendes vän! stilla min oro! Ack! jag har försummat dig. Kanske väntar du ännu. Men arbeten, om hvilka du skall få veta – och min epikurism! Jag hade kunnat skrifva fyrtio bref, som detta. Men jag har allt uppskjutit, för att kunna gifva ett philosophiskt .. .. Emellertid: säg mig åtminstone att du är till, och – som för mig är detsamma – att du icke upphört att älska mig! Stockholm d. 23 Febr. Jag har varit olycklig med dina bref. Bägge dessa sista gångerna har jag fått dem på öfverblifna chartan. — Förklara häraf saknadsropen i mitt sista bref på Borås; äfvensom totala försummelsen af det begärda vers-lapprit, hvarom jag fick underrättelsen först några dagar efter fröjdedagen. Jag har föresatt mig, att göra en anmärkning öfver denna oordningen på posthuset. En försummad postdag, är strax en försummad månad och en förlorad affär! Men allt detta förklarar icke nog för din vänskap och min förbindelse. Hör då: att en kedja af vissa arbeten (hvarom du skall få veta mer) har gjort, att jag på halftredje månad ej skrifvit till någon menniska.
St. framlagt de mest i ögonen fallande anmäi kn:s-punkterna, utan att man derföre torde våga påstå, alt icke ganska många, måhända lika vigtiga, dels kunnat undfalla Utskts uppmärksamhet, dels, såsom följd af de olika åsigterna vid granskningen, blifvit underkända; och jag tager mig friheten vädja till dem sjelfva , som här klandrat Const.Utsk:s obeslöjade framställning af den mängd facta, som finnas i betänk, uppgifna, huru belåtne de skulle blifvit, om Utsk. skulle classificeral dem , på sätt möjligen kunnat ske, under sådana allmänna rubriker, som genast låtit falla i hvarje mans öga det principlösa, klandervärda, och understundom olagliga i åtgärderna. Om Utsk., i stället att inskränka sig till blott framställningen af de felaktiga rådslag, som Stadsråds-prottn innefatta, hade tilltrott sig att utföra den vigtiga kritiska granskning af rådgifvarnes underlåtenhet, ’ att sjelfkrafde på’’minna otn Pukets rätt och bästa,” hvartill ansvarighetslagen 9 H'9 Den i Juli e. m. föranleder, och utan hvilken meningen af 107 §:n Reg.F:n i min lanke blott ofullkomligt uppfylles: hvad skulle väl desse herrar då hafva haft att säga, — om Utsk. t. ex. inberättat, att det under granskningen af sex års Statsråds-proUr icke sett ett enda bevis, att rådgifvarne sjelfkrafde erinrat om vigten att påskynda de reformer, sorn alltsedan det nya statsskickets införande år 1809 varit önskade och länge förberedda , — att det deremot funnit rådgifvarne hafva afstyrkt Konungen att egna uppmärksamhet åt talrika och aktningsvärda menigheters petitioner om representations-förändring; afstyrkt att mildra onaturliga straffbestämmelser, under åberopande af ett nytt lagverks förväntan , på samma gång de underlåtit att påskynda nya lagförslagets granskning; fördröjt afgörandet af beskattningsväsendets förenkling; förhemliga! gjorda undersökningar om skatteväsendet i Rikets provinser, och afstyrkt fortsättning af dylika undersökningar, oaktadt R.
Då jag, jemte Landshöfdingen Törne, verkställt den ifrågavarande roteringen i Jemtland, anser jag mig skyldig anmäla, att densamma uppå Provincens derom gjorde begäran tillkommit, äfvensom att den är högst nyttig både för Staten och Provincen. Herr Tham, Volrath: Jag ämnar ej klandra eller försvara Utskottets memorial, emedan det i alla fall skall läggas till handlingarne, men jag kan ej afhålla mig från att yttra min opinion, att anmärkaren kunnat bespara sig anmärkning mot en åtgärd, som varit så nyttig för Jemtlands inbyggare. Det är kändt och gifvit., att när Indelningsverket inrättades, erhöll Jemtland 1000 Rotar emot en ersättning, som beräknades, om jag rätt påminner mig, till 6 Tunnor Spannemål för hvarje Soldat. Denna ersättning, som ansågs mer än tillräcklig, gjorde, att flere åtogo sig att hålla Sol - Den 17 J u I i i e. m. (later, och att Jemtland derigenom Klef orimligt öfverroteradt. Detta blef i sednare tider ett förderf för Provincen, emedan ersättningen icke utgick in natura utan i Contant efter det pris, som var på Spannemålen, då Indelningsverket upprättades. Det gaf anledning till en framställning från Länets Styresman till Kongl. Maj:t. Jag liar anledning tro, att denna anmälan var orsak till de åtgärder, som sedermera vidtogos. Kongl. Maj:t förklarade, att någon ordinarie Roteringsjemkning ej kunde ske, förr än afvittringsverket inom Jemtland var slutadt; derföre vidtogs en provisorisk jemkning till båtnad för liela pro vincen; och jag hemställer, om man derföre bör neka Konungens Rådgifvare decharge, ehuru desse välgörande åtgärder ej stå tillsammans med de åsigter en och annan anmärkare yttrat. Friherre Boye, Ludvig: Äfven jag trodde vid första anblicken af denna sak, att Regeringen haft orätt, och då man i Utskottets Memorial ej kunnat erhålla någon upplysning i saken, ansåg jag mig skyldig att på annat håll anskaffa mig densamma. Det var då nemligen så, att sedan Jemtlands Fullmägtige vid 1818 års
Dessa inberäknade uppgick värdet af samtlige fabriksprodukter nyssnämde år i: Wartofta fögderi till R:dr 24325. Höjentorps « » » 13669. Skara » » « 98431. Södra Wadsbo » » » 24490. Norra Wadsbo » » » 131097. Leckö » » » 880. Fabrikerna i städerna, till större delen färgerier, garfverier och snusfabriker, hafva samma år åtstadkommit varor, nämligen i: Mariestad till värde af ungefär R:dr 36000. Skara » » 300. Lidköping » » 15000. Falköping » » 20000. Hjo » » 37000. Såsom binäringar utom brännvinsbränning förekomma simplare snickarearbeten och förfärdigande af åkerbruksredskap i skogsbygden af Wartofta och Kåkinds härader, stenhuggning och kalkbränning omkring Mösseberg, Billingen och till större qvantiteter på Kinnekulle, qvarnstenshuggning vid Lugnås, äfvensom i Timmersdala socken vid Billingens norra fot; odling och beredning af lin i Undenäs och Ransbergs församlingar samt linneoch ylleväfnader i Fredsbergs, Hofva och Amnehärads socknar. Qvarnstenar, kalkstensarbeten och bränd kalk försändas till flere delar af riket, och produktionen är endast beroende på afsättningen. 62 Karlstads Län. W ermlands betydliga jerntillverkning grundar sig hufvudsakligen på dess egna malmtillgångar inom Barnens, Nordmarks, Fernebo och Kroppa socknar, hvilka tillsamman under åren 1855 — 57 lemnat 1778000 centner malm om året, hvaraf ungefär belöper sig på: Rämsberget i Rämens socken Centner 15000. Nordmarksoell Tabergs-fälten med flere mindre grufvor i Nordmarks socken » 393000. Pehrsbergs, Långbans, Getö, Finshytte, Age med flere fält i Fernebo socken » 1 173000.
Ej må köpare till vittne antagas, i fråga örn försäljning af del bränvin, han sjelf sig tillhandlat; hvaremot köpare, derest han i öfrigt finnes ojäfvig, må vittna derom, att bränvin blifvit tili andra personer, vid samina tillfälle, försåldt. § 52. Till förekommande af utländskt bränvins insmygande, bör å bränvin, då det sändes ifrån stad med fartyg, som passerar saltsjö, tagas förpassning, hvilken icke skall kunna af tullkammaren utfärdas, innan försändaren aflemnat tillverkarens, under edlig förpligtelse ulgifne, till verkningsbevis; äfvensom, när bränvin föres ifrån skärgård sjöledes, slikt tiilverkningsbevis bör varan åtfölja. Äfven bör, då bränvin föres landsvägen i större parti än sextio kararör, detsamma åtföljas af ett lika beskaffa dt tillverknings^- bevis. Uragtlåter någon, hvad sålunda föreskrifvet är, hvarunder dock skeppsbesättningens förråd, räknadt till fyra kannor på man, ej inbegripes, vare bränvinet förbrutet, derest egaren ej gitter med tiilverkningsbevis eller annorledes tillförlitligen styrka, alt detsamma är af inhemsk tillverkning. Finnes detsamma vara å utländsk ort liilverkadt, straffes förbrytaren såsom lör oloflig införsel. § 53. Allt hvad i denna Författning finnes stadgadt om utminutering af bränvin, gälle äfven för andra brända eller distillerade spirituösa drycker. § 54.
Han hade immerbadd skrikit och ropat, att rådhusrätten tvärt emot hans order brutit det förseglade konvolut, som innehöll hans skrift, och att han prompt ville ha skriften tillbaka. Borgenärerna hade på Björnbergs förslag medgifvit, att boet skulle förblifva under John Halls och fordringsägarnes förvaltning, hvarpå Björnberg åtagit sig att förskjuta hvad som erfordrades för bruksoch sågverksdriften. Härigenom narrades John Hall att ej återtaga sin cessionsansökan, som han envisades att ej så benämna. Det var också Björnberg, som ställt så till att hans svåger, assessor Nolleroth, blef John Halls ombud på rådstugan, ty John Hall var fortfarande sjuk och kunde ej lämna sina rum. Visst gick Nollerothen sin svågers ärenden snarare än Hallens, ty i flera af honom skrifna och undertecknade anföranden till rådhusrätten kallade han, John Hall ovetande, den inlämnade skriften för cessionsanmälan och följden vardt också den, att alla i staden varande borgenärer kallades till sammanträde den sjunde mars. John Hall var då för sjuk att närvara, men han inlämnade en skrift, gående därpå ut, att husets affärer skulle förvaltas af administratörer, sålunda, att därtill utsågos af borgenärerna två och af Hall två, hvilka samfäldt till husets nytta skulle besörja angelägenheterna hörande till rörelsens drift och fortsätta den under husets firma. De frånvarande borgenärerna skulle kallas till viss tid efter två eller tre månaders förlopp, då på alla samlade borgenärers beslut finge bero, om administrationen borde bibehållas, förändras eller upphöra. När denna skrift föredrogs, förklarade de flesta borgenärerna sig villiga att af gammal vänskap och öfvertygelse om husets soliditet ingå på detta John Halls förslag. Andra voro mera tveksamma och ansågo det angeläget vara för allas gemensamma fördel, att med målet skulle förfaras enligt konkursstadgans föreskrift. Då reste David Carnegie sig upp. Han talade lugnt och besinningsfullt som vanligt, och hans stora affärsgeni och duglighet, jämte den mångåriga insikten i det Hallska contoirets affärer, gåfvo hans ord en särskild pondus och vikt, som ingen annans af de närvarande skulle ha haft. Han sade:
Djurgården, såsom till en del omsluten af kungsladugårdens egor, vore för afhjelpande af dessa behof särdeles lämplig, härmed föreslå Rikets Ständer, att ifrågavarande kronopark måtte, för den tid Ulltuna kungsladugård är till landlbruks-institut upplåten, få till institutets disposition lör ofvanomförmälda ändamål öfveriemnas, under vilkor, att densamma skötes efter den år 1840 uppgjorda och stadfästade hushållningsplan, samt att den derifrån genom försäljning af 21 famnar virke årligen till skogsplanterings-kassan ingående inkomst af institutet, efter markegångspris, nämnda kassa ersättes. Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständer med all Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. OSCAR. S. A. Munthe. Kongl. Majils Nåd. Proposition, N.o 36. 5 Utdrag af Protokollet öfver Finans ärenden, hållet inför Hans Majit Konungen i Statsrådet å Stockholms Slott den 2 December 1847- Närvarande : Hans Excellens Justitie-Statsministern, Herr Grefve Posse, Hans Excellens Statsministern för utrikes ärendena, Herr Friherre Ihre, Statsråden: Friherre Stael von Holstein, Munthe , Friherre Peyron, Silfverstolpe, Wuirn, Friherrre Gyllengranat, Faxe och Fåhreeus. Chefen för Finans-Departementet, Statsrådet Munthe, uppläste till justering felt, i enlighet med Kongl. Maj:ts förut fattade nådiga beslut, uppsatt förslag till K ongl. Maj:ts nådiga proposition till Rikets Ständer angående upplåtande åt Ulltuna landtbruks-inslitut af kronoparken lilla Djurgården. Kongl. Maja behagade, jemlikt Statsrådets underdåniga tillstyrkande, i nåder gilla berörda förslag, sådant det finnes detta protokoll bilagdt, samt befalla, att nådig proposition, i enlighet dermed, skulle till Rikets Ständer afgå. Ex protocollo L. Chr. Bäck. N:o 36. Ank. till Exp. Utsk, den 20 Dec.j kl. 2 e. no. Kongl.