Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och med Schwerin vid sin sida och Adolf i hack och häl red Erik på sin eldige springare stolt ut från gården, förbi de stora kastanjerna, vek af förbi flygeln och sprängde i karrier utför backen ned mot bron, där trupperna väntade. Därpå rekognoscerade man eller skärmytslade. Ty de stora bataljerna sparades till lördagarna, då läsningen var inskränkt till en eller två timmar. På söndagarna hölls vanligen vapenhvila. Egentligen voro bataljerna mera ofarliga. Någon gång gjorde Erik sin vän Adolf det förslaget att leka ryss, så att han – Erik – skulle få klå honom. Men Adolf motsatte sig altid med ståndaktighet detta förslag, dels emedan han ansåg det dåligt att inte vara svensk, dels därför att han i almänhet inte tyckte om att få smörj. I stället höllo de båda vapenbröderna troget tillsammans och massakrerade jämmerligen med träsablarna buskar och trädstammar ute i björkhagen, medan de ideligen fyrade af pistolerna och ropade »pang». I fem år förde de båda fältmarskalkarna gamla Sveriges runor med den äran. I medeltal levererades en drabbning i veckan, hvarvid de svenska vapnen nästan altid tillkämpade sig segern. I motsatt fall lydde rapporten på, att svenskarna måst draga sig tillbaka för en öfvermäktig krigsstyrka, ett sätt att uttrycka saken, som de lärt sig i svenska historien. Men på söndagarna var det som sagdt vanligen vapenhvila. Då tog fru Grane Erik in till sig på eftermiddagarna och läste för honom ur små röda och gula böcker om små barn, som trodde på Jesus, och i unga år dogo med glädje, därför att himmelen väntade dem, eller om hjältemodiga missionärer, som drogo ut i fjärran land att predika herrans ord för hedningarna. På förmiddagen höll fadern predikan, eller också for familjen i kyrkan. Och då fick Erik ofta vara med. Erik var dessutom en stor läsvurm, och han plågade ständigt sin far för att få låna något från pappas bokhylla. – Kan jag inte få låna en rolig bok? Fadern hytte åt honom med fingret. – Du har ju nyss läst en hel roman af Walter Scott. Läs i dina egna böcker. – Ysch. Di ä’ så tråkiga. Det är inte roligt och läsa barnböcker. Och så har jag läst dem så många gånger.
Inom Hufvudstaden är förhållandet nn sådant, att de fleste betalande, åtminstone af dem jag träffat, veta icke alt de betala på debetsedeln andra afgifter, än dem Ständerna beslutit; de veta icke, att deras skatter äro på ett olagligt sätt uppdrifna till £, i somliga Församligar till och att fråga varit om att till 5o procent uppdrifva denna förhöjning. Men Allmänheten undersöker vanligen icke så noga sina debetsedlars riktighet, och just derföre böra Ständerna, i min tanka, vara så mycket angelägnare, att debetsedlarne icke blifva olagliga. Hvad jag nu haft äran anföra, har ej varit för att anklaga någon Auctoritet; vare detta långt från mig på detta rum. Jag är öfvertygad, att man menat väl, ehuru man misstagit sig om medlen till det godas vinnande. Min mening har blott varit, att genom denna recit vördsammast fästa Rikets Ständers uppmärksamhet derpå, huru angeläget det är att söka förekomma, att Förordningen om Sockenstämmor ej tillämpas på ett så origtigt och grundlagsvidrigt sätt. Ty då den så förståtts och fått så tillämpas i Hufvudstadens 12 Församlingar, 9° Den i5 December f. m. är ju lika möjligt, att en sådan tillämpning kunnat äga runi i flere delar af Riket. Författningen lemnar, sorn jag redan haft äran anföra, ingen anledning dertill; det är endast tillämpningen, sora varit felaktig, och för att för framtiden sådant förekomma, vågar jag ödmjukast föreslå , att Rikets Ständer skulle i underdånighet hos Kongl. Maj:t anhålla om en 113^ Redaction. af nu gällande SockenstämmoFörordning, och att i denna lija Redaction skulle uttryckligen bestämmas: att inga beskattningar eller afgifter, af hvad namn de vara må, få på Sockenstämmor beviljas, åtminstone annorlunda, än alt endast de, som medgifvit utgiften, kunna till densammas erläggande anses förbundne; härifrån dock undantagande Församlingens enskilda oeconomiske mål, såsom Kyrkans, Prestgårds, Skolans, Fattigoch Sockenstugas underhållande m. m. dylikt..
Sedan vederbörande redogörare i afgifven förklaring anfört, att dylik förteckning saknades och icke heller blifvit till honom af företrädaren aflemnad, samt derjemte upplyst, att inventarierna skulle beslå af de i hans tjensterum i Slats-kontoret befintliga möbler och bokförråd, äfvensom af åtskilliga i andra kontor af nämnde embetsverk varande skåp m. m., har, enligt hvad 1857 års Revisorer inhemta!, Kammar-rätten, uti skrifvelse lill Stats-konloret af den 26 Maj 1856, hemställt, om icke ofvannämnde inventarii-belopp kunde i räkenskaperna afskrifvas, men Statskonloret, enär frågan om denna afskrifning ännu berodde pä Rikets Ständers afgörande, genom beslut den 24 November 1856 förordnat, all summan lills vidare borde i fondens hufvudbok balanseras, hvaremot 1857 års Revisorer hemställt, det Rikets Ständer mätte medgifva, att inventariernas värde, 1,937 R:dr 44 sk., mätte i Magasins-löndens räkenskaper få afskrifvas. Uti sitt underdåniga utlåtande har Stats-konloret förmält sig desto heldre tillstyrka bifall till Revisorernes hemställan, sorn ifrågavarande inventarier numera blifvit med Stats-kontorels öfriga tillhörigheter sammanblandade och icke kunna från dessa alskiljas; ExpeditionsUIsko HetsFörslag lill under d. Skrifvelse, N:o 9. 17 nfski!jas: hvarjemte Stats-kontoret uppljst, alt öfver alla dess tillhörigheter en specifik förteckning är upprättad, hvilken hos vederbörande tjensteman i Stats-kontoret förvaras. Vid dessa förhållanden hafva Rikets Ständer för sin del funnit godt medgifva, alt de ifrågavarande inventariernas värde, 1,1)37 R:dr 44 sk. Banko, må i Magasinsfondens räkenskaper alskrifvas. Hvilket allt Rikets Ständer få i underdånighet anmäla, framhärdande etc. Slockholm den 18 Januari 1860.
» Ack, ja, dom var så snälla så, — Tänk, utsåldt hus i julveckan! Usch ja, hva * jag var rädd i början, riktigt otäckt, men det gick öfver. Dom applåderade så, så. — Tänk 17 inropningar, 17! » » Ja det var 17 » — eller något sådant, svarade morgonen derpå den tilltalade, en af Stockholms mest bekanta personer, den i sitt kall outtröttliga, alltid lika älskvärda och tillmötesgående fröken i Stora Tidningskontoret, dertill en i teaterfrågor utmärkt väl bevandrad person, hvadan en recensent som föredrager våningen inunder endast efter operans slut behöfver titta in i tidningskontoret för att fa reda på inropningarne, qvastarne, kransarne o. d., denna hufvud-ingrediens i somliga gazetters konstafdeluing. Under förhoppning att hr H. ifrigt fortsätter att ut^ bilda sina ovanliga röstmedel, lemna vi honom nu så länge för att kondolera » vicekonungens son », som olycklig i operan ock är det på Operan. Då halfva rolen är struken, är det hårdt att ej ens få höra det som är qvar. Åtminstone borde de pa sången lurade spektatörerna kunna få skåda en något kungligare kunglig höghet än den denna afton uppträdande hemska gengångaren af fiskaren Piféar. Gemålen är lyckligare lottad. Fru Östberg fick här försöka sig som koloratursångerska och lyckades ej illa der-med, om också företräderskan, när hon ville, sjöng mera briljant, (men hon ville icke alltid). Också cavatinan i Ess sjöng denna mera dramatiskt, åtminstone 1881; fru Ö. gaf jnst ej stor relief åt detta vackra stycke, derunder hennes spel var alltför fattigt. I ensemblerna gjorde sig denparanta stamman duktigt gällande och det var ej fru Alfonsos fel att lille herra blef totalt ihjelsjungen af sin hulda brud. Koloraturfacket har ju ej varit fru Östbergs falt de ar, hon nu senast deltagit i K. Operans arbeten, derför behöfver ock hennes teknik ytterligare soignering om hon skall hår-utinnan bli något mer än en aktningsvärd utilitet.
För min del får jag öppet bekänna, alt jag anser det vara af högsta vigt, att intill dess en ny lönereglering kan komma i fråga, de tillgångar, arméen nu kan hafva, icke böra indragas från arméen lill statsverket, för alt sedermera utbetalas eller såsom Utsk. föreslagit, af Staten uppbäras för att derefter tillhandahållas arméens uppbördsman. Det kan icke heller vara obekant, hurusom inom landet åtskilliga kronofogdar ådraga sig betydliga kronobalancer, hvarigenom förluster så väl för Staten som enskilde uppkomma. Jag anhåller att få omnämna ännu en omständighet, som icke kan vara okänd, nemi. att under nuvande förhållanden, då restantier indrifvas af kronofogdarne, man icke saknat tillfälle, att erfara, det fogdarne uppburit regementernas medel och, såsom statsmedel, öfverlemna! dem till landtränterierue, på det att restantierne icke skola synas betydliga, genom hvilken åtgärd vederbör:de löntagare fått vänta på de dera tillkommande medel under en icke så ringa tid. För min del kan jag icke bestrida, att det ligger en stor rättvisa derutinnan, att den räntegifvare, hvars räntor utgå till enskilde, får åtnjuta samma fördelar som de, hvilkas räntor ingå till kronan, men dessa fördelar har StatsUtsk. sökt tillerkänna dem derigenom, att man föreslagit att den forsellön de nu erlägga, hädanefter skulle komma att af statsverket löntagarne godtgöras. Ehuru jag icke kan gilla det förfaringssätt, att räntorne hädanefter skola utgå i penningar och räntegifvarne befrias från forsellön, hvilken de orättvist nu måste ensamme utgöra, derföre alt R. St. år 1830 afskaffade forsellön för kronans behållna räntor, synes det mig likväl, att nå8 11. 1 18 Den 1 Augusti. gon orättvisa icke kan drabba de indelta ränlegifvarne om uppbörden af deras räntor beslrides af rcgementernas egna ombud. Hvad för öfrigt angår det så mycket omlalta prejeriel, så vill jag icke bestrida, att sådant fordom ägt rum.
Nöjd med dennes bestämda löfte att framlemna det i Celestines egna händer, begaf hon sig in i sina rum, och en flod af tårar var den hämnd hon tog på Stellan för hans brutala uppförande. Hvad Stellan hade att tala med Hellman, var ganska kort. Det rörde blott affärer för fadren, i hvilka Hellman hade upprest till Stockholm, och då frukosten bars in, lät Stellan Hellman förstå, att han ej ville uppehålla honom längre. Fram på förmiddagen gingo Nanna och Lydia ut för att göra den vanliga runden i bodarne på Westerlånggatan. Bodarne voro i sin högtidsdrägt, ty det led emot jul, och gatorna hvimlade af menniskor. Bäst det var, fick Lydia syn på Hellman, som kom sträfvande med åtskilliga paketter under armen, och tycktes vara på väg till sitt logis, källaren Freden. Förbryllad af allt det granna han såg, hade han så när ej observerat Lydia, oaktadt hon hostade när han snuddade förbi, men en herre, som märkte det, gjorde Hellman uppmärksam härpå, och sade honom, att det visst vore något fruntimmer der borta, som önskade tala med honom. Den obekante herrn hade troligen ej gjort detta, om han ej trott att Hellman var fruntimrets betjent eller något dylikt, ty oaktadt Hellmans vackra figur, hade dock ej landtskräddarne förmått att ge honom ett yttre, som visade att han kunde göra lite anspråk på att bli räknad till den bättre klassen. Hellman blef ej lite glad öfver detta oväntade sammanträffande med Lydia, ty han hade redan på morgonen tagit afsked. Nanna, som väl visste att Lydia och Hellman ännu kunde ha något att språka med hvarandra, sade sig redan vara trött af promenaden, ville gå hem, och uppdrog åt Lydia hvad hon ej medhunnit. Lydia ville så gerna att Hellman skulle vara henne behjelplig härvid, och han var ej mindre beredvillig att lemna sitt biträde, men de många paketerna besvärade honom, och då Lydia insåg det, så föreslog hon, att han först skulle gå hem och lägga från sig dem.
Och som under sådana förhållanden skuldsättningsmani blir allmän, lefver nationen öfver sina tillgångar, importerar mera än den exporterar. En viss om äfven onaturlig handelsliliighet uppstår och varar så länge krediten räcker. Handelsintresset linner sig deraf för ögonblicket väl. Penninge-intresset i dess sämre mening eller procenteriet frodas på den allmänna förlägenhetens bekostnad. Staten, som hulvudsakligast i ett frihandels-system beskattar importen och som i den finner rikliga till Itih. till R. St. N:o 34. gångar för sina behof, synes ega till utseendet ett visst välstånd och att döma af de förökade skatterna och den stora importen, vore man berättigad till denna slutledning. Men man bedrager sig. — Bakom dessa lysande (örhängen suckar en industri, under tyngden af en regering, som misskänner lagarna för produktion och afsättning. Sådan är min uppfattning om ställningen i vårt kära fädernesland. Dess blomstrande tillstånd en fras, som uttalad, nu mera skulle väcka förundran, Landet skuldbelastadt, näringarne genom utländsk konkurens tryckta, och näringsidkare och jordbrukare invecklade i skulder, utan någon pä rörelsen grundad säkerhet för framtida bestånd. Såsom blifvit antydt i föregående, anser jag enda botemedlet emot detta onda vara: a) fullkomlig näringsfrihet; b) reform i bankoch kreditväsendet och införandet af ett inhemskt stats-kreditsystem; c) revision af vår Tulltaxa, hvarom jag i särskild motion är beredd att inkomma, oell d) förändrad form för och reform i jordbrukets beskattning och »{lyftandet af en mängd servituter och skatter, hvilka äro antingen olämpliga för vår tid eller genom sina olika belopp alltför ojemnt betunga jorden. Med anledning af hvad jag i största korthet, med hänseende till dessa ämnens vigt och beskaffenhet alltså haft äran föredraga, motionerar jag vördsamt:
Jag har i handen en artikel ur Svenska Minerva f. d. 11 Januari; men jag vill icke uppehålla R. o. Ad. med hela artikelns uppläsande, utan endast uppläsa några rader deraf, så lydande: ”Emellertid liknar sig, om icke alla tecken bedraga, det ifrågavar. anslaget att blifva en riktig pröfvosten för riksdagsmannasjelfständigheten, när saken kommer till RiksStm”. D. v. s. att den som vågar yttra sig för detta anslag, den äger ingen sjelfständighet, och han skall utpekas såsom en af Styrelsens anhängare; men jag förmodar dock alt detta pressens sätt att gå tillväga icke skall hafva sin verkan. Ty man skulle vara mera känslig än sjelfva sensitivan för att bry sig om sådana insinuationer. Hvad beloppet beträffar, så tvekar jag icke att förklara min öfvertygelse, att detta anslag är för H. K. H. Kronprinsens hofhållning ganska behöfligt och alldeles icke för högt beräknadt. StatsUtsk. har i sitt betänk, sagt: ”Då förenämnde nåd. framställning synes Utsk. innebära en anledn. till den förmodan, att H. K. H Kronprinsens förmälning snart torde vara att emotse, har Utsk. med hänsigt till de ökade kostnader, som häraf måste blifva en följd, ansett sig böra hemställa, att H. K. H:s anslag må, ifrån och med början af det år, dä Dess förmälning äger rum, förhöjas ifrån sitt nuvar. belopp till 100,000 r:dr årligen”. Med all aktning för StatsUtsk. i allmänhet och för hvar och en af dess medlemmar i synnerhet, kan jag icke underlåta att finna att den mest vidunderliga ordning varit följd vid Utsk:s behandling af ifrågavar. K. propos. Den K. proposm nämner ingenting om någon förmälning och skulle StatsUtsk. hafva sökt af den K. proposm någon anledn. sorn icke stod uti densamma att läsa, skulle Utsk. sannerligen Den 19 Februari f. rn. 565 hafva funnit motsatsen, ty här är af K.
Doktorn och Fru Wahl, hvilken Elin, som i likhet med många andra hectiska tycktes sjelf vetat om stunden för sin död, emot vanan bedt blifva inne hos henne den natten. En timma före döden hade Elin åter bedt helsa Gösta. Det sista hon sade var: ”Låt Mamma sofva – hon vaknar tids nog i dag” – hvarpå hon knäppt ihop händerna och icke mer talat. Många svåra stunder genomgick Fru Wahl under sin lefnad. Af alla behöll hon dock intill sitt slut det plågsammaste intrycket af den, då Grefvinnan Ringschöld – just omkring kl. 2 för en stund inslumrad, vid uppvaknandet underrättad om hvad som timat – störtade in i det rum der dottern låg – skön och mild i döden som i lifvet – i det lif Modern en gång på samma dag gifvit henne, och sedan icke förljufvat. Afdånad för första gången i sin lefnad bars Grefvinnan slutligen ur likrummet, och ett par dagar fruktade man för hennes förstånd. Högvälborna Fröken Grefvinnan Helena Ringschöld fick en ståtlig begrafning – och många tårar vid sin graf bredvid Faderns på Högesta kyrkogård. Hennes sig nu åter fullkomligt lika Moder samt Fru Wahl följde henne dit. Derifrån reste Fru Wahl tillbaka till Stånga. När de skildes, bad Grefvinnan Ringschöld henne icke att återkomma till Högesta. Glädjen att återse sin Hennes Nåd – sorg öfver stackars lilla söta Fröken Elin, samt missnöje med Hennes Nåds medtagna utseende stiftade en sådan villervalla i Gertruds hufvud, att den kanske aflockat Fru Wahl något svagt leende, om hennes tankar icke varit alldeles upptagna med Gösta. Oaktadt alla möjliga efterforskningar visste Frun ännu ingenting om honom. Alltsedan han lemnat Högesta kände ingen hvart han ens tagit vägen. Dagen efter Elins begrafningsdag satt Fru Wahl mot aftonen åter tyst och allena i sitt lilla kabinett, och hade riktiga skymningstankar, när Gertrud helt andtruten inkommer med underrättelsen : ”Skålle väl vara Herr Gösta som står derute i förmaket.” Fru Wahl skyndade dit ut.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att, då flera skiljaktiga tankar rör:de olika delar af förslaget blifvit framställda, H. Ex. ansåg sig bora först till Ståndet hemställa, om det icke ansåg, att så stor del, som omfattade t. o. m. 2 mom. af 8t § Reg.F., först borde afgÖras, då man sedermera firige pröfva den del, som anginge behandlingen af K. propos:r samt de sednare delarna af förslaget. Bifölls. aS3 Den ai Februari f. ra. H. Ex. hemställde derefter, om It. o. Ad, ansåg öfverläggningen fulländad. Ropades ja. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att nu forst förekomme den af Gonstit.Utsk. föreslagna förändring i 56 §■ RegF. Gr. Horn: Då jag lärer vara den ende, sorn gjort anmärkn:r vid 56 §:s redaction, hvilka jag återtagit, torde Constit.Utsk:s förslag rör:de samma § komma att hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag. Då numera ingen anmärkn. blifvit gjord vid Utsk:s förslag till förändring i 56 § Reg.F., ansågs förslaget komma att hvila till nästa riksdag. Gr. Frölich, Dav.: Då jag så fattat Hr Gr. o, Landtmts förfrågan, huruvida discussionen ansågs vara fulländad, att det endast afsåg det ämne, Hr Gr. o. Landtm, antydde, anhåller jag få förklara, det jag icke haft tillfälle öfvervara discussionen till slut under förra plenum, att jag äfven i dag sent uppkommit, och att jag, som instämt i Gr. Horns förslag, men erfarit, att Hr Gr. deruti medgifvit åtskilliga modificationer i enlighet med ett af Hr Dalman i dag uppläst redactionsförslag, funnit redactionen vara sådan, att äfven jag deruti instämmer, så att något hinder derigenom, att jag förut förenat mig uti Gr. Horns förslag, icke möter för antagande af förslaget, på så sätt till redactfonen förändradt, som Hr Dalman i dag framställt detsamma.
Om instämmande uti BorgareStåndets beslut att låta trycka Särskildta Utskottets Betänkande angående förlägenheten i allmänna rörelsen, samt att uppdraga åt BancoUtskottet, att skyndsamt afgifva utlåtande i de uti nämnda Betänkande framställdta ämnen, söm angå bidrag från Banken; om remiss till BancoUtskottet af StatsUtskottets Betänkanden: 1:0 Angående åtskilliga omständigheter, som äga sammanhang med Rikets Penningeväsende. 2:0 Rörande Bevillningssurtlman ; om återremiss af StatsUtskottets Betänkande rörande Statsverkets inkomster och deras beräkning i RiksStaten, intill nästa Riksdag. Från Vällojl. BorgareStåndet: Af den 25 Maj: Om bifall till Särskildta Utskottets hemställan om ytterligare antagande af 2:ne Canzlister; om remiss till CönstftutionsUtskottet af Konungens Nådiga Proposition om tillägg i 81. §. RegeringsFormen. Af den 29 Maj: Om remiss till StatsUc.' skottet af Konungens Nådiga Skrifvelse om Krigs-skulderna; om instämmande i Ridder? 6 76 Den 28 Juni. e. m. skåpets och Adelns beslut, att åt ConstitutionsUtskottet uppdraga redactionen af förslaget till Riksakten öfver löreningen emellan Sverige och Norrige; om bifall till Bevillningsutskottets Memorial: 1:0 Angående lindring i Bevillningen för Uddevalla Stad. 2:0 Angående sökt lindring i Bevillningen för åtskilliga städer och härader, hv Ika i och för sista Norrska fälttåget blifvit lidande; om bifall till OeconomieUtskottets Betänkandcn angående: 1:0 St^prlstads rihet å utrikes handel för Döderhultsviks Köping. 2:0 Norrvikens Fögderies anhållan, att få lemna afraden och Kronobonden i Strömstads Magazin. 3:0 Understöd för Soldater, som genom vacancer komma att afgå. 4:0 Skyldighet för Bruk och
BondeStåndet, med afslag å Utskottets tilstyrkande, beslutat att RiksgäldsContoiret borde af StatsVerket godtgöras för berörde 2ii,5i5 R:dr 2 sk. B:co. Då anspråk på ersättning för denna förlust, i händelse den skulle anses böra fordras, icke synes kunna väckas mot andre, än de Konungens Rådgifvare, hvilka möjligen tillstyrkt de åtgärder, hvarigenom förlusten uppkommit, men desse numera för den förflutna tiden erhållit decharge; samt ersättningen till RiksgäldsContoiret, vid sådant förhållande, icke annorlunda skulle kunna tillvägabringas än medelst anvisande af serskilt Stats-anslag, som åter, sedan StatsRegleringen blifvit fulländad, icke synes kunna anskaffas på annat sätt an genom ökad Bevillningj anser Utskottet sig böra inbjuda Högh Ridderskapet och Adeln samt H. BondeStåndet att, med frånträdande af deras förut fattade beslut, förena sig med de andra 2tne RiksStånden uti gillande af hvad Utskottet i denna punkt hemställt. — Skulle åter hvarken H. Ridd. och Adeln eller H. BondeStåndet vilja öfvergå till den andra meningen, lärer frågan blifva föremål för Förstärkta StatsUtskottets handläggning, i hvilket afseende Utskottet får föreslå , till omröstning af bemäite Utskott, följande Proposition: Den som bifaller, att den af Mindre Creditivet till liquidation af förlusten å hela Skeppshandeln lyftade Summa 2ii,5i5 R:dr 2 sk. Banco måafskrifvas, röstar Ja. 3o4 Stats-Utskottets Den det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej, skall berörde belopp RiksgäldsContoret af StatsVerket godtgöras och serskilt anslag dertill afsättas, hvarom BevillningsUtskottet underrättas, för att med förslag i ämnet till R. St:r inkomma. 2:0 Högh Ridd. och Adeln hade inbjudit de respective MedStånden att tili K.
Punk - Prot.-Utdrag den 22, 24, 25, 26', 28 och 29 Augusti 1S63. 545 Punkten 42, i sammanhang hvarmed, jemlikt Ståndets den 13 sistlidne Juni fattade beslut, föredrogs Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets i Betänkandet M 118, sid. 32, afgifna yttrande. Ståndet godkände såväl punkten 42 i. Stats-Utskottets Utlåtande JV2 139, som Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets omförmälda yttrande. Bifölls. Bifölls med uteslutande al slutmeningen från och med ordet »likväl». Punkterna 45 till och med 51. v) Biföllos. Denna punkt, likasom ock Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets i Betänkandet JV2 118, sid. 31, sist afgifna yttrande, hvilket, enligt Ståndets den 13 sistlidne Juni fattade beslut, i sammanhang med förevarande punkt föredrogs, godkändes. Punkterna 53 till och med 56. Biföllos. Punkten 57, i förening hvarmed, jemlikt nyss åberopade beslut, föredrogos Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets i Betänkandet J\s 118, sid. 27, gjorda hemställan jemte^ punkten litt. i, sid. 39, i samma Betänkande. Med afslag å dessa delar af Betänkandet J\s 118, biföll Ståndet 57:de punkten i Stats-Utskottets Utlåtande M 139. Godkändes. Afslogs. Punkterna 61 till och med 66. Biföllos. Ståndet beviljade för det i denna punkt omförmälda äudamål ett årligt anslag af 10,000 R:dr. Punkterna 68 till och med 71. Biföllos. Återremitterades. Godkändes. Punkten 76, i sammanhang hvarmed föredrogs utdrag af Höglofliga Ridder Bih. till Ii. St. Stånds i ämnet fattade beslut.