Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag bekänner, att jag hyser en serdeles vänskap och förkär - Den 12 Junii f. m. lek för Götheborg, och derföre gerna skulle önska denna Staden alla fördelar, som möjligen kunna den medgifvas. Jag öfverleronar ock derföre åt Ridderskaoet och A i deln sjelfve, att återremittera Utlåtandet, eller icke. Men då man till stöd för den begäran, som blifvit framställd, åberopat ett skäl, hvars oriktighet synes mig ligga i öppen dag, anser jag mig vara sanningen skyldig att vederlägga detsamma. Man har åberopat, att fattigvårdsanstalterne, genom det antagne reciprocitets-systemet, förlorat Lästafgiften af alla ankommande främmande fartyg, hvilken uppgått lill 3,ooo R:dr 13:co om året. Jag känner icke, om denna afgift gått till FattigCassan; men det är i aila fall de Handlandes fel, om denna förlust icke blifvit ersatt. Af de officielle tabellerne, rörande sjöfarten, som äro bifogade Tullbetänkandet, finner man, att sedan 1823 ej blott Götheborgs, utan äfven alla andra Stapelstäders, handel i betydlig grad tilltagit. De ingående Svenska fartygen hafva ökats med 28,000 läster, och de utgående med 20,000 läster. Långt ifrån att reciprociteten varit skadlig, har den således medfört mycken nytta för handeln, och det har bordt vara de Handlandes skyldighet, att af sin vinst återgälda FattigCassan dess tillfälliga förlust, serdeles som vid granskning af nyssnämnde tabeller visar sig, alt den Svenska köpmannen vunnit vida mer än den Utländska, på det antagna systemet. Göthe - Den ti Junii f. m. k borg har dessutom fått äfven en annan ersättning utöfver behofvet för den enskildte förlusten, då Staden ej blott fått bibehålla den gamla Tolagen, hvilket varit riktigt, ulan äfven, genom ett misstag eldigt min tanka, fått sig tillagd rättigheten att uppbära tolag af alla sådane artiklar, som förut varit befriade derifrån.
Jag skulle 138 Den (6 Mars f. tu. derföre snarare yrka såsom en pligt, alt Rådgifvarepersonalen, häldre än att, såsom hittills skedt, under Riksdagarne förtiga och inför Thronell undanhålla de hos Representationen rådande opinioner, samt sålunda motverka framgången af Rikets Ständers beslut, borde tillhållas att handla i mera öfverensstämmelse med de af Representationen yttrade åsigter, på det man ej så ofta, som vid denna Riksdag skedt, måtte se de vigtigaste från Representationens sida framställde förslag sönderryckta genom i hast vägrade sanctioner; och jag tror, att till och med dessa vägrade sanctioner höra ligga inom området af de församlade Ständernes anmärkningsrätt, såsom en lämplig garanti för Folkets Representanters anspråk att få något afseende fästadt vid dess yttrade åsigter och framställde önskningar. Hvad den nu ifrågavarande saken beträffar, så tror jag att anmärkaren begått ett stort fel, då han vändt sig mot Chefen för Colonial-ärendernes departement, hvilket är skildt från Svenska Statsverket. Men, under medgifvande att anmärkniugs-anledningen med rälta bordt riktas mot StatsMinistern för Utrikes Ärenderna, får jag dock, i anledning af hvad här blifvit yttradt, erinra, att vårt Samhällsskick, i afseende på colonien, ej kan vara så besynnerligt, att man, endast derföre alt Colonien blifvit skild från Svenska Statsverket i en tid, då den gaf vida mera inkomster än som for - Den 16 Mars f. iu. i3g drades för dess förvaltning, skulle anse Colonien helt och hållet öfverlemnad till godtycket, och icke ens så mycket sammanhängande med vår Stat, att icke Svenska Representanten alltid har en skyldighet att vaka deröfver, att Coloniens innebyggare och den till Förvaltningen hörande Embetspersonalen blifva behandlade som menniskor.
Men froomhet, dygdh och gudfruchtigheet, Tucht, ära, ynnest och vänligheet Det settes baak effter och föga achtas. Han anför Ismaels exempel, som gift sig med en qvinna af landets barn och blifvit förledd till afgudadyrkan; han påminner om Loth och Adam, hvilka båda blefvo bedragna af qvinnor. Förvånad öfver Abrahams stora vishet, utbrister Eleasar: ”Det ähr en visshet och iag må bekänna At strax så kunna till Exempel renna. Slutligen förtror Abraham honom, att han utsett en af sin frände Bethuels döttrar till maka åt Isak, och han ber Eleasar med en ed förbinda sig att resa till Mesopotamien och fria för Isak. Eleasar råder att skicka Isak sjelf; men derom vill den gamle ej höra talas; Eleasar lägger handen under Abrahams lår, denne förestafvar och Eleasar eftersäger edan. Eden är på prosa och slutar med: ”Så sant mig Gud hjelpe!” Eleasar tager afsked och Abraham ber till Gud för honom. — Sc. 2. Englarna sjunga en hymn i 6 versar på melodien: ”Ett ädelt blod från Engeland.” Andra akten (Bond-akten). Bönderna Joga och Tore tala i dialektspråk om sina vedermödor; herremannen tvingar dem att hvarannan dag arbeta på gården och två dar i veckan gå skall på jagt, så komma utskrifningar till kriget och slutligen taga fogde och länsman på gästningar det lilla de hafva qvar. De söka dock vid tillfälle att taga sin skada igen. Tore berättar, att när vid Olsmässan födan tryter, så lurar han borgaren i staden genom att af honom tillbyta sig sill, fläsk och salt mot utlofvad spannemål, som borgaren aldrig får. Joga hade äfven gjort försök att lura stadbon, ehuru det slagit mindre lyckligt ut; han lade färskt smör ofvan på gult och grönt smör och bjöd det så ut till salu, men borgaren stack ett jern ner i smöret, och när han då kände stanken, ville han skicka efter ”vakten och bysvännen,” och endast med möda kom Joga undan, lemnande smöret och pengarna i sticket.
Mit, under den 22 October 1823 hufvudsakligen förordnat om inqvarteringens reglering i Marstrand och för Garnizonen å Carlstens Fästning, samt om de ersättningar .Staden i sådant afseende dädanefter tillkomme, har, i förevarande ämne hört, K. StatsContoret, med anmälan rörande de af sökan* derne anförde Städerne Malmö och Landskrona förunnade förmåner, i underdthet ansett de nämnde Städer, af serskild Nåd och med hänsigt till de drygare Utgifter anskaffningen af ved och ljus medfört, dock till betydligt belopp emot Städernes anspråk, beviljade ersättningar, icke kunna i förevarande fall lända till prajjudicat, enär Uppgiften å ved och ljus, som af Marstrands Stad skall lemhats vid häfd inqvartering af extra komnaCnderingar ifrån och med 1806 till October månad 1810 icke blifvit styrkt, och Commenduhtens å den bifogade Förteckningen meddeldte intyg titti yckeligen innehölle, att ifrån den 6 October 1810, Betänkande!). 35 då dess befäl börjades, till 1822 års slut, inqvartering gen med service utgjorts utan ved och ljus under vintermånaderne, samt det stöd sökanderne velat hämta af förklarandet i 210 §. uti fältförvaltningsReglementet oek syntes förfalla, enär ersättnings-anspråken icke blifvit väckte inom de för krigs-fordringars anmälan bestämde praescriptionstider; hvadan, och då den af Landskrona Stad sökte ersättning för dess under påföljde fredsåren hafda inqvarteringskostnad blifvit, genom K. Brefvet den 22 September 1819, afslagen, samt ehuru, å ena sidan, yrkadt blifvit, alt inqvarteringsåliggandet hufvudsakligen bidragit till Marstrands utarmande, likväl, å den andra sidan, förekomme, att Trouppers förläggning i en Stad lemnar ökadt tillfälle för varu-afsättningen och derigenom är, om ej förmånlig, åtminstone mindre kännbar för Borgerskapet i allmänhet, kunde K.
9 Hvad i förutnämnde motioner sålunda blifvit anfördt, hafva Utskotten tagit i öfvervägande; och beträffande först den väckta frågan om Götha Canals inköpande för Statsverkets räkning, så, utan att för öfrigt ingå i någon pröfning af detta förslags större eller mindre lämplighet, finna Utskotten, att, då Statsregleringen, som nu blifvit upprättad, utvisar, det någre Statsverkets tillgångar för omförmälde behof icke äro att disponera, och Förstärkta Banco-Utskottet, med Rikets Ständers rätt, den 5:te innevarande månad beslutat, att det belopp af Bancovinsten, som från innevarande års början till nästa Riksdag inflyter, skall reserveras för Bankens ändamål, motionerne i denna del icke lära kunna till någon åtgärd föranleda. I afseende åter å Herr Friherre Gjllenhaals förslag om öfverlåtelse till Kongl. Maj:t eller Statsmakterne att reglera Taxan för inre farten å Götha Canal, emot skyldighet att ersätta Bolaget, hvad denna afgift kunde komma att något år understiga 72,300 R:dr, finna Utskotten, lika med motionären, att slöra fördelar obestridligen skulle komma att derigenom beredas de många orter, som för transport af sina producter kunna begagna Canal-leden; men Utskötten måste äfven anse det vara i högsta grad betänkligt, att, under det Canalens vård och underhåll fortfarande skulle komma att besörjas af ett enskildt Bolag, Staten ikläder sig en ovilkorlig ansvarighet tili Bolaget för en viss årlig inkomst af densamma, hvarigenom den nuvarande angelägenheten för Bolagets styrelse att i främsta rummet upprätthålla Canalens farbarhet skulle kuima, utan våda för Bolaget, förminskas eller helt och hållet försvinna; och då icke heller utredt är, huruvida Bolaget må finnas hågadt att antaga de af motionären föreslagne vilkor, hemställa Utskotten, att Rikets Ständer icke heller, i anledning af denna del utaf Herr Friherre Gjllenhaals motion, måtte för närvarande vidtaga någon åtgärd. Stockholm den 16 Maj 1845. Reservation af Herr Lagerborg, som ansåg, att Utskotlen borde tillstyrka Rikets Ständer, att bos Kongl.
Län, den B i denna Månad en sådan tryckning beslmit och ansett frågan orri tryckningskostnaden böra till Stats-Utskottet remitterassamt Hedervärda BondeStåndet, enligt ankom* mit Protocolls.Utdrag af den 131 samma Månad, med BorgareStåndet sig förenat; fann Högloflige Riderskapet och Adeln för godt att i nyssnämnde beslut med Borgareoch Bonde» Siånden till alla delar instämma. Från FLogvördige 1’rcstcStåndet. S. D. Remitterades Till Statsoch LagUtskotten. Prosten Ohrvalls anförande, om Lönförbättring för Häradshöfdingarne t Till Lag-Utskottet. Prosten Palms Motion, jemte Heres muntliga anföranden, om ändring i Kongl. Förordningen d. 17 Octoher 1778, angående Lä« gersmål ; Tjenstförrättande ÖfverHofPredik. Doct. Hedréns Memorial om ändring i Författningarne rörande Kyrkoplikt. Till Allmänna Besvärs och Ekonomi Utskottet, Prosten Billdals med Heres muntliga anföranden, angående Inskränkning i Värfvade Sol; dalers permuterande till Landsorterne: 47° Protokolls Utdrag d. 30 Dec, 1817. Lectorn Doct. Euréns Memorial örn förbättrade Fattigvårds anstalter. Från Vciliofl. Borgare-Ståndet S. D. Remitterades till StatsUtskottet: * I:o Herrar ylrfvidsons, Videbergs och Lefflers Memorial, a< gående öfverflyttning ä Riks-Staten af kostnademe till underhållande af Police* Inrättningen i Götheborg. 3:0 Herr Thunells Memorial, rörande beviljande af ett Lån u.af Statsmeilen Et Carlscrona Stad till understöd för åtskillige Allmänna anläggningar därstädes. 3:0 Herr Vinbergs Memorial, angående yrkad Lånerätlighet uti ManufacturDisconten för SkeppsHvarfs Egare, uppå oförsålde Skepp. 4:0 Herr Kjellanders Memorial, angående förlängning af redovisnings tiden för nästinstundande
Ilplästcs ert af allmänna BcswärSoch Oe« conomiä-Utskoltet under den raue dennes asgifwir memorial, innefattande, i anledning af Kongl. Maj:ts nädiga proposition angående beklädnaden för extra rotcringsmanffapet, hnfwudsakeligen det Utläkande, akt lltsikyttet ej anser rokehällare ivid extra rokeringen kunna äläggas alt förse sine^sol» daler med kapotter eller annan beklädnad än den allmänna siäpmunderingen; hwarföre Utffottet tillstyrker alk bemälte rotehållare mätte erhålla ersättning för de kapotter hwarmed extra rokeringen af dem redan blifwit försedd, och akt SratS.Utstkottet mätte updragaS föreflä medel till bestridande af denna ersättning, beräknad efter Krigs-Collegii för sistl. är ä kapotter faststälde pris. LadeS pä bordet. Uplästes ett memorial frän Lag-Ulffottek, af den 9!de Maji, af innehall att Utstottet, uppä anförde skäl, ansett sig ej kunna till beredning upraga följande, uti Riksens Ständers Justitiä Ombudsmans Riksdagsberättelse widrörde frågor: om auctionsprovisions beräknande; om lösen för gravalionebewiS; och om rättighet för KonglMaj:k att wid tillfälle af ädömde böter eftergifwa gnnat än Kronans andel i desamma, sades pä bordet. Hu - 2 40 Den t 5 Naji Justerades följande: Utdrag af Protokollet, hällik hos Högloft. Ridderskavct och Adeln wid Urtima Riksdagen i Orebro den iZide Maji 1812. S. D. Ester förnyad föredragning af Riksens Ständers särskilta Utskotts den tane Maji pä bordel lagda twänne memorial rörande Kangla Maj:ts nödiga proposttion till Riksens Ständer angående förändringar i sattet att utgöra sörstärkuingsmanffapet, biföll Högloft.
Förordningarne den 24 April 1754 och den 20 November 1845, Hofrätten skall ålägga revisions-sökanden att, vid äfventyr af talan? förlust, ingifva lösen och stämpladt papper till Kongl. Hofrättens protokoll i saken inom en månad efter det revisions-utslaget meddelats, och således efter det inställelsedagen hos Kongl. Maj:t längesedan förflutit. Jag finner mig i följd häraf föranlåten vördsamt föreslå: att Rikets Ständer måtte för sin del besluta upphäfvandet af sista momentet i 9 § 30 kapitlet Rättegångs-balken. Stockholm den 29 November 1862. J A. Lemchen. Motioner «' Borgare-Ståndet 1862. Af Herr Lcmclien: Om utsträckning af liden, morn hvilken Häradsrätts och Rådstuj vur ätts protokoll i mål angående inteclmingar, uppbud och lagfarter m. m. skola vara till Hofrätt insända. I flera, om ej de flesta domsagor inom riket kunna Häradshöfdingarne icke iakttaga föreskriften i 28 § af Kongl. Förordningen den 13 Juli 1818 och i Kongl. Cirkulärbrefvet den 11 Februari 1847, att inom en månad efter slutet af hvarje s. k. tingsår till Hofrätten insända protokollen i mål angående inteckningar, uppbud och ■agfarter, äktenskapsförord, förmyndares förordnande, bouppteckningar, morgongäfvobref samt afhandlingar angående lösöreköp. Denna föreskrift, som är hemtad ur 3 § 7 kap. Rättegångsbalken i 1734 års lag, var nog i afseende på tiden lämplig 1734 och sannolikt äfven verkställbar 1818 och 1847, men sedan dess hafva antalet af de till ifrågavarande protokoll hörande ärenden i hög grad tilltagit, ja mångdubblats. I många domsagor har jemväl den sed vunnit insteg, att å den dag, dä ting afslutas, inlemnas en mängd, om icke de flesta dylika handlingar, för hvilkas expedierande en icke kort tid atgår.
Mosaiske trosbekännare utgifna reglemente, hvarförutan Utsk., i afseende på utfärdandet af detta reglemente af d. 3o Juni 18)8, öfverlemnat frågan till Riksrätts behandling, hvarföre nu i lmfvudsaken ej erfordras någon större utveckling, Utskrs ifrågavar. anmärkn. är riktad emot den af Konungens rådgifvare, som tillstyrkt s. k. väsendtliga förändringar i detta reglemente, och mot den föredragande, som deri infört obestämda stadganden. Jag var icke bland dessa rådgifvare, som tillstyrkte förändringarna , och en föregrde talare och f. d. stats-secreterare har utredt förhållandet. Jag fäster mig blott vid den benämning af lag, Utsk. gifvit detta reglemente. Samma reglemente var ett utbyte mot ett förut varande reglemente, tillkommet i enahanda administrativ väg, som det nu ifrågasatta. Det förra innebar i vissa hänseenden en stor frihet för den Corporation, livilken det afsåg; det sednare, med undantag af en utsträcktare frihet i afseende på bosättningsorten, innebär en stor inskränkning; tv då det förut var Judarna tillåtet, att efter ankomsten lill Riket utöfva hvad näringsfång eller yrke de behagade, utan några fästade villkor dervid, innefattar det sednare, att de 1 hvarje yrke och näringsfång äro ställda under landets allmänt gällande lagar, så i juridiskt som i ekonomiskt af7 seende; och vid sådant förhållande borde man rättvisligen ej kulla det nya reglementet en emancipation, såsom det med betänklig verkan blifvit i allmänhet benämnadt, utan låta det vara hvad det är; en ordnings-stadga, som hänvisar till Jagarna. Uti 4:de anmärkn:n fäster Utsk. sig dervid, att en i anledn. af R. St:s skrifvelse föreslagen undersökning oell reglering rörtde soldaters skyldighet eller icke skyldighet att utgöra dagsverken vid kyrkobyggnad ansetts kunna förfalla och icke vidare upptagas. När Ständernes und. skrifvelse härom inkom år i834, remitterades den till vederbör, collegier och consistoriel'.
Domaren funnit en skrift böra I beläggas med böter, har Lagen likväl ej kunnat träffa I någon person att straffa, emedan Boktryckaren, som afI lemnat den förseglade namnsedlen, dermed är fri enligt I detta 7 Mom. i 1 §, och författaren ännu är och alltid I får vara okänd, så vida hans brott icke är urbota. Som I nu den mening och grund tydligen ligger i 5 §, att BokI tryckaren skall för brottsliga, anonyma skrifter ansvara och böta, så länge penningeböter ega rum och han förmår dem gälda, så hemställer jag, om icke det vore nödigt, att såsom förklaring, vid slutet af 1 § 7 Morn., göra detta tillägg: Vare dock Boktryckaren alltid Part och ansvarig för innehållet af en åtalad, hos honom tryckt anonym | eller med diktadt namn försedd skrift, intill dess, att antingen Domaren i laglig ordning ålagt Boktryckaren : att författarens namn uppgifva, eller ock skriftens Auctor eller utgifvare sig hos Domaren frivilligt yppat och anmält. Skulle författare eller utgifvare sig icke | angifva, ege då Domaren, om Boktryckaren det påstår, | att genom Utslag, som i Allmänna Tidningarna kungöj res, ålägga den okända författaren eller utgifvaren att inom lämpelig tid och på visst utsatt ällmänt ställe för Boktryckarens räkning låta nedsätta de honom ådömda , böter och dess rättegångskostnad, vid påföljd att, om det | åsidosattes, skäll Boktryckaren ega rätt att hos Domaren få den förseglade namnsedlen uppbruten och den således yppade författaren eller utgifvaren derefter lagligen tilltalad. 3 § 9 Mom. Då dess innehåll jemnföres med 5 §:ns stadgande pm Konungens höga rätt att låta seqvestrera och indraga 78 Riksdagen 1810. sådana, till missnöje hos andra magter föranledande skrifter, hvarigenom någon redbar allmän upplysning icke vinnes, men Statens fred kan äfventyras, så synes Lagens ändamål bäst vinnas derigenom, att alla de Tryckfrihetens missbruk, hvarom 9 Morn. i 3 § handlar, undantagas ifrån Domarens befattning och den dermed förenade Publicitet, som till dessa missbrukens vådliga följder närmast bidrager.
R:dr 54 sk. banko, hvarvid antogs, att vattenledningen skulle sträckas från Lyckeby-å och vattnet medelst uppfordringsverk fortskaffas genom jernrör, såsom både starkare än trärör och mindre i behof af iståndsättning; och sedan Förvaltningen af Sjö-Ärendena, härigenom yt-> A Bil. Jy? 3 lill Kongl. Maj:ts Nåd Prop. M 1. terligare öfvertygad om jernrörs företräde, infordrat anbud å leverans af sädana rör samt, efter granskning af de i följd häraf inkomna 12 särskilda anbuden uppgjort och hos Kongl. Majit i underdänighet anmält förslags—korrt rakt om 2:ne bland dem, som upptogo lägsta prisen, blef samma kontrakt genom Nådigt Bref deri 22 December 1832 gilladt och åt Kapten Carlsund uppdraget att, biträdd af dåvarande Kaptenen Wallenstrand, noga undersöka den trakt, genom hvilken vattenledningen skulle gä ej mindre utom, än inom staden, samt. att öfver ledningen upprätta karta och fullständiga förslag. Den sålunda anbefallda undersökningen verkställdes äfven; och uti derom den 19 Mars 1833 afgifven berättelse ådagalade Carlsund utförbarheten af sitt förslag och förband sig att. så framt detta följdes, ansvara för arbetets framgång och duglighet. Enligt berörda förslag skulle vattnet ur Lyckeby å, medelst trvckpumpar och med begagnande af åns eget vattenfall till drifkraft, uppfordras och genom jernrör-ledning af 7\ tums inre diameter drifvas upp i en reservoir, anlagd på Carlskrona stortorg, samt derifrån ledas till Kronovarfvet och stadens olika delar. På detta sätt skulle 150,000 kannor vatten, som beräknades motsvara ett dygns behof, uppfordras iliam 12 timmar. Rörledningen skulle, för att skyddas emot vinterkölden, blifva underjordisk och dess längd från Lyckeby till ofvannämde reservoir, hvilken skulle rymma 2,520,000 kannor vatten, som antoges i nödfall och med hushållning kunna räcka en månad, komma att blifva 13,092 alnar.
Af Herr Grefve von Platen: ’’Emot Utskottets beslut, i afseende å canalanläggningen emellan Wenern och Erren, reserverar jag mig å den grund, att jag befarar, såsom alltför sannolikt, alt det Bolag, som bildat sig till utförande af detta företag, heldre än att ingå på det af Utskottet föreslagna vilkor, kommer att öppna någon communication i denna rigtning i mindre seala, men ensamt för enskildes penningar, och hvaraf följden blifver, att dessa enskiidte skulle ega rätt, utan Statens mellankomst, bestämma afgifterne å en för en ej ringa allmänhet, icke allenast nyttig, men till och med nödvändig communications-linia.” Af Herr Biskopen, m. m., Hedrén, Prosten Stenhammar och Herr TVeclberg. Vid 2y:de pundenj angående Statsbidrag för Linköpings hamnbyggnad. Af Herr Nordvall: ”Emot Höglo fl. Utskottets fattade beslut i denna del, anser jag mig pligtig afgifva min vördsamma reservation. Jag vill ingalunda neka, det ju Högloft.
Banko, deruti likväl inbegripet ett belopp af 176,254 R:dr 3 sk. 8 r:st, utgörande osäkra fordringar, hvilka såsom sådane anses, då såväl låntagare som hypotheks-utgifvare fortfarande äro i konkurs-tillstånd. År 1857 uppgingo fondens inkomster genom räntor å utlånta kapital till R:dr 109,181: 41. 1, hvartill komma hyresmedel för en lägenhet i fondens fasta egendom m. m., » 443: 35. 6. Då härifrån afdragas nedannämnda under året bestridde utgifter, nemligen: Ränta till Rikets Ständers Bank för de af kreditivet begagnade medel Omkostnader för fondens fasta egendom » 509: 27. — Transport: R:dr 109,625: 28. 7. Inbetalning till Rikets Ständers Biksgälds-kontor i ersättning för det å riksstaten öfverflyttade, tillförene af Manufaktur-diskontens vinstmedel omedelbarligen bestridda, årliga anslag till Teknologiska Institutet » 14,000: eller tillsammans » 83,249: 24. 11. har Manufaktur-diskontens tillväxt under år 1857 alltså bestigit sig till U:dr 26,376: 3. 8. I anledning af Kikets Ständers, efter tagen kännedom af Rikets Ständers år 1855 församlade Revisorers berättelse om verkställd granskning af de under Kongl. Kommersekollegium ställda fonders och medels förvaltning, i ämnet gjorda framställning, bar Kongl. Maj:t, enligt nådigt bref till Kongl. Kollegium af den 30 Januari 1857, förordnat, dels att värdet af den åt Kongl. Kollegium till begagnande upplåtna fasta egendom och inventarier skulle ur den årliga redovisningen för Manufaktur-diskont-fonden uteslutas och i särskild räkenskap uppföras, dels ock att i både Ulloch Manufaktur-diskonternes räkenskaper skulle afskrifvas gamla Ull-diskont-fondens kapitaloch ränte-skuld för de till samma fonds utgifter från Manufaktur-diskont-fonden lemnade förskott.