Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj i nåder förordnat om tryckning af ofvanberörda betänkande. 150:o af den 30 Juni 1863, angående förändrade föreskrifter i fråga om byggande och underhållande af badstufvor och mälthus å kronohemman och boställen. (94.) Efter inhemtande af Kammar-kollegii underdåniga utlåtande har Kongl. Maj:t, som lika med Rikets Ständer ansett, att badstufva och mälthus numera icke äro af behofvet ovilkorligen påkallade, funnit godt att, med upphäfvande af derom i lag och särskilda författningar meddelade föreskrifter, under den 6 November 1863 i nåder förordna, att vid husesyn å kronohemman och boställen hädanefter skall pröfvas och afgöras huruvida berörda hus derstädes må anses erforderliga eller icke; och har om detta beslut nådig Kungörelse under sistnämnda dag blifvit utfärdad. 151:o af den 25 Juli 1863, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition angående förändrade föreskrifter i fråga om sättet för utarrendering af Kronans egendomar. (97.) Härom har allmän Kungörelse under den 7 Augusti 1863 blifvit i nåder utfärdad. 152:o af den 25 Juli 1863, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition angående förändring och tillbyggnad af Kronans egendom N:o 4 å Riddarholmen för inrym mande derstädes af Riksarkivets samlingar, m. m. (98.) Till följd af Rikets Ständers i öfverensstämmelse med Kongi. Maj:ts nådiga förslag i ämnet vidtagna beslut har Kongl.
Ständer, genom undanrödjande af de häraf upkornmande olägenheter, skola bereda en större frihet åt näringarne och återgifva handeln dess liflighet, har Bevillnings Utskottet ej tvekat, att, med hän. secode dertill, dels att den enskildes säkerhet Bevinnlngt-UitkattetB Betdnkandeiu finnes vida mera förvarad genom den Taxerings, männen åliggande pligt, att vid utskyldernas påförande utgå ifrån kända och bestämda föremål, än från eget godtfinnande, hvarvid magtspråk och enskilda afsigter möjligtvis någon gång kunna intaga rättvisans ställe, dels att de nu gällande Bevillningsgrunderne, i enlighet med hvad vid förra Riksdagen äfven blifvit anfördt, genom en flerårig utöfning vunnit en slags stadga, samt således hunnit sätta sig i jemvigt med Samfundets inre förhållanden, hvaremot en längre tid tarfvas för ett nytt och förut ej verkstäldt beskattningssätt, innan de skiljaktigheter, som uppkomma genom beskattningens inverkan på varu* pris, arbetslöner o. s. v. hinna jemkas, dels ock att den med Samhällets bestånd oåtskil jäktigt förbundna nödvändigheten, att försäkra Staten om de för dess upprätthållande oumgänglige medel icke får helt och hållet åsidosättas, till Riksén* Höglofl. Ständers upplysta pröfning velat öfverlemna, den af Utskottets flesta ledamöter godkände grunden för Bevillningens utgående af för. mögenheten, eller: att den synbara förmögen• heten skall enligt grunden för den nu gällande Bevillningsförordningen beskattas. För att så mycket mera kunna pröfva denna grunds större eller mindre verkställbarhet, har Utskottet tagit i betraktande de olika former, hvarunder förmögenheten hnfvudsakligast framställer sig i Samhället, då den än såsom capital, än åter använd i jordbruk, näringar och handteringar samt handel påkallar säkerhet af Staten, och återgäldar sitt beskydd genom bidragtill das* underhållande. Sa Bevillnings-ZJtskotttlx Betänkandm.
Med iakttagande af de utaf Utskottet här ofvan nödige ansedde förändringar i staten, erfordras, på sätt tabellen (N:o 4) visar, förhöjning af nuva rande anslag för Kommendants-stalen med 4,536 R:dr Runt; och tillstyrker alltså Utskottet Sluts-Utskottets Utlåtande N:o 71. 19 beviljande af denna anslagstillökning att utgå i enlighet med Ulskoltets förslag. 8:o Under åberopande af hvad Departeinents-chefens betänkande innehåller angående behofvet af tillökning i aflöningen för Krigs-akadcmiens Befäls-, Lärare-, Tjenstemannaoch Betjenings-personal, är af Kongl. Maj:t föreslaget, att, då denna tillökning uppginge till 26,505 R:dr 12| öre, men några till indragning afsedde arfvoden, tillhopa 1,574 R:dr, kunde härifrån afräknas, skillnaden måtte anvisas med en rund summa af 24,930 R:dr.
Hvar helst ett hjärta slår för likar ömt och anden törstar efter idealen, där har ditt namn ännu man aldrig glömt i fattigkojorna, i kungasalen. Daniel Fallström. Kvinnor och politik *. (jet skall säkert icke finnas någon förståndig och rättvis man, som vill förneka, att icke de flesta finbildade och intelligenta kvinnor äro i besittning af ett politiskt sinne, som sätter dem i stånd att i sin lilla värld genomdrifva hvad de åstunda, långt lättare än * Ehuru Eedaktionen ej alldeles delar författarens stränga uppfattning i denna fråga, ha vi ej velat undertrycka densamma. Våra spalter stå som alltid öppna, om någon skulle känna sig manad att med anledning af denna artikel göra ett bemötande eller hvad i ministerkabinetten en Talleyrand och en Metternieh förmått. Kvinnopolitiken är ett nät af de finaste trådar, ett system, sammansatt af tusende hjälpmedel. Brister en maska någon gång, sammanknytes den ögonblickligen, sviker ett medel, tillgripes strax ett annat, ännu mera verksamt, och resultatet blir i de flesta fall — seger åt kvinnan. » Hvad kvinnan vill, det vill Gud », är ju ett ordspråk, som hela världen känner — framför allt herrar fästmän och äkta män. Nog brummas det ibland, och nog göras några slingerbultar för att komma undan den lilla mjuka handens öfvertag, men hur det är, fogar man sig i det oundvikliga och nödgas kanske medgifva — helt tyst, förstås — att man mår ganska väl efter nederlaget. Dock — hvad är grundvilkoret för dessa hennes segrar? Jo, att hon är älskad och aktad, och att mannen känner, att hon är hans bästa vän. Annars hjälper hvarken öppenhet eller den mest finslipade politik, och då, stackars kvinna, säg farväl åt alla segrar! Hennes bästa faktorer äro således hennes äkta kvinlighet, hennes hjärtas godhet och hennes klara förstånd. Omhöljer hon dessa goda egenskaper med ett täckt koketteri, smusslar hon ibland med en liten oskyldig list i sitt politiska krig, så har mannen ingenting däremot, så mycket mindre som han är nog klumpig att icke märka listen, förrän han är snärjd och fången.
Indeldta räntors och kronotiondes utgörande 167, 262. Industri-Expositionen i London, anslag för besökande deraf 126, 144. Infanterigevärs anskaffande 161. Inkomster, Statsverkets, beräkning af 50, 218. Inqvarteringsskyldigheten i Stockholm 275. Institutet för blinda och döfstumma, anslag till 89. Invalidhus-fondens inkomsters utbyte mot kontant anslag 51 a. 219. Isala, aaslag för underhåll af kungsladan vid 88. Isberg, C. D., pension för . 90. Island, anslag för forskningsresa till 53. 15 J. hummern å Betänkandet B. B. Jemtland, anslag till indelningsbiist och reservationer derå 90. Utdikningar och odliegar derstädes 163. Hästjägare-korps och Fältjägare-regemente, komplettering af vakante nummer vid 319. Jerns församlings kyrkogårds utvidgande, upplåtande af jord till 74. Jernvåg mellan Fahlun och Gefle 354, 300. mellan Götheborg och Mölndahl 65, 134. mellan Köping, Örebro och Hult . 340, 351. mellan Örebro och Nora 164, 339. Jordbruk och Lundtmannanäringar, befrämjande af 87. undervisningsanstalter för 87, 153. Jordförlusler, genom kanaloch väganlåggningar, an - slag för 87. Justitie - om 1> udsm anneus Expedition, expenser för 106. Jönköpings stad, plats till Skolhus för 93. K. Kalfrestaid, anslag för kanal derigenom 163, 336. Kallenberg, L. P., ersättning för extra inkomster ... 90. Kammar-kollegium, anslag för 88. upphörande af dess granskning af markegångstaxor 167. Kammar-rätten, anslag för 88. Karst, J. C., om restitution af lönebevillning till ... 335. 16 Numm«rn & Betänkandet m. n>. Kapelleds Gästgifveri, anslag till 87.
Nej, intet om det än gällde hans eg’a själs salighet, det dör jag på. Och så tror alla andra, och han må säga hvad han kan, och regera bäst han vill, men mista nacken det gör han så säkert, som att min än sitter på; det säger sjelfve länsman. – Ja, men han kan intet lifdömas, lell, om inga vittnen finns – sade Gunnar trotsigt – Jag tror du är stolleter i qväll, Gunnar! – sade Bengt. – Ä’ det intet vittne nog på ’en allt det som vittnar mot ’en? Och bara de få ’en att bekänna, så knäpper de hufve’t åfv’en som en dans, och kunde det bara fås ett enda vittne, så strök det kanske ändå, säger de. – Det är omöjligt! – mumlade Gunnar för sig sjelf – och det sker icke heller. – Men ingen hörde derpå, åtminstone svarade ingen. – Nå men hva’ säger mamsell Sara? Han har fälle intet förordnat nå’t om henne, i nå’t testamente eller så? – frågade Lena med darrande röst, och i en svag förhoppning att äfven hon skulle vara ihågkommen. – Åh kors! – svarade Bengt. – Tocket får en intet veta nu; det blir när begrafninga och allt ä’ förbi. Fälle hörde jag de prata, tösera och han Magnus, som går inne med, att de trodde att majorn på Svanvik skulle bli förmyndare för gossa’, och att mamsell Sara skulle sagt att hon stode aldrig ut med att vara vintern öfver, allena i det stora och gamla ödsliga rucklet, utan att hon ville till sta’n, helst när nu gossa’ ä’ i Upsala med magistern. Lena frågade ännu mycket annat och Bengt svarade, men Gunnar satt med hufvudet lutadt i händerne och låtsade nästan sofva. Slutligen återvände Bengt och alla gingo till ro. Mörk och dyster var den tid som nu följde. Dagarne blefvo allt kortare, nätterne allt längre. Alla tego hvar på sitt håll.
St., hvilka, om de finna rikets väl det kräfva, kunna hos Konungen skriftligen anmäla deras önskan, alt Ilan ville ur statsrådet och ifrån embetet skilja den eller dem, emot hvilka anmärkn. blifvit gjord”, samt Const.Utsk. i dess förevar, mern. framställ anmärknir emot rådgifvare-åtgärder, vidtagne af 8 nuvar. ledamöter utaf statsrådet; men deremot icke gjort någon anmärkn. emot någon rådgifvare-åtgärd af Just.-slatsministern H. Ex. Hr Gr. Posse och Hr statsrådet Johan Fredrik Fåhreeus, Hr Landtm, ansåge sig af nämnde grundlags-§ förhindrad att framställa den af Gr. Anckarsvärd begärda propos., såvidt den hade Den 5 April. 31 afseende på de stalsråds-ledamöter, emot hvilka Const.Utsk. icke framställ någon anmärkn.; med anledn, hvaraf Hr Landtm, finge till Gr. Anckarsvärd hemställa, om Grefven yrkade att propos. i afseende på de öfrige 8 statsråds-ledamöternes skiljande ur statsrådet och frän embetet, må blifva framsläld. Gr. Anckarsvärd: Enär Hr Gr. o. Landtm, icke har ansett sig kunna göra propos. på min begäran i sin helhet, så anser jag mig icke böra yrka någon annan propos., än den som Hr Gr. o. Landtm, tror sig kunna med stöd af grundlagen framställa. Hr Gr. o. Landtm, förklarade, det han ansåg sig oförhindrad, att framställa den af Gr. Anckarsvärd begärda propos., såvidt den hade afseende på de 8 ledamöter af nuvar. statsrådet, emot hvilka Const.Utsk. gjort anmärkn:r. Gr. Anckarsvärd: För min del får jag begära propos. på de öfriga 8 ledamöterna, eftersom 2:ne äro undantagna. I anledn. häraf hemställde Hr Gr. o. Landtm, om R. o. Ad. ansåge R.
Han låter oss däremot se, att han ej är säker på fötterna i ekonomiskt hänseende, och att döttrarna därför torde blifva tvungna till att bidraga till familjens underhåll. Under sådana förhållanden kunde det j u synas, som om fadern borde med tillfredställelse tänka och tala om döttrarnas beslut att gå ut i lifvet och förtjäna uppehället åt sig och honom; men tänka vi närmare på saken, så finna vi, att han hade grundade skäl till sitt vemod. Han inser nämligen först och främst, att hos oss det sammanlagda beloppet af tre i verk, bolag eller inrättningar strängt arbetande kvinnors afiöning ej går upp till hälften af den summa, som gifves åt män inom samma arbetsfält, och detta ofta som ersättning åt mannen, för det han där ser på, medan kvinnorna arbeta. Här stå vi åter vid samma mörka punkt, som i en föregående uppsats påpekades. Kvinnan har ännu ej lärt sig inse, att det vi kalla staten, samhället, folket, är en lefvande organism, i hvilken ej den ena lemmen eller det ena sinnet kan misshandlas och skadas, utan att hela samhällskroppen äfven lider och skadas därvid. Fadern » I kupéen » inser, att alla hans tre döttrar skola nöja sig med de lägre platserna i » försäkringsbolagen?, fastän de, utan tvifvel, långt bättre än han, landtbrukaren, tillegnat sig de kunskaper, som kräfvas för äfven de högre posterna därstä- des. Och dock skulle han, fadern, kunnat * Denna uppsats ansluter sig till en i n; r 4G för i fjor införd artikel, benämnd » / kupéen », en dialog i kvinnofrågan, hvilket vi nämna för våra nytillträdda prenumeranter. ' IDUN 1890 göra anspråk på en direktörsplats, medan andre mäns döttrar skötte allt arbetet för honom. Men han saknade naturligtvis alla andra relationer, än hvad som stod honom till buds genom mannen till en hustru, som nödtorftigt försörjde honom och barnen.
Motionairen synes äfven hafva menat desse personer, då han uti praemisserne säger, att den ifrågavarande §. vål föreskrifver det en sådan tillsägelse , når Räntetagare bor utom Häradet, kan ske hers KronoFogden eller RegementsSkrifvaren, hvilka vid ansvar böra derom kungöra Räotetagaren; men att, såsom orden lyda, detta ansvar hvarhen finnes bestämdt, eller tiden derföre utsatt; och jag styrkes så mycket (nera uti denna min öfvertygelse, som både ansvaret för Tiondegifvaren, derest han försummar att uppsäga Spannemålen, och tiden inom hvilken sådant bör ske, uti nu gällande Författningar åro uttryckligen bestämde. Mig synes således, det Den 1Z Julli e» m.> föremålet för Utskottens Betänkande borde hafva varit att föreslå: t:o inom hvad tid veder börande Tjensteman ålåge, att om den hos hos honom skedde uppsågelsen underrätta Tiondetagaren, och 2:0 det ansvar, hvartill han kunde göra sig förfallen , i händelse sådant af honom försummades; men alldeles icke att framställa något förslag till ett föråndradt förhållande emellan Tiondegifvare och Tiondetagare, då denne sednare år boende utom Häradet, hvilket icke eller af behofvet synes vara påkalladt. Och då för öfrigt detta förslag, efter min öfvertygelse till sjelfva sin princip år orättvist, emedan, i händelse det vunne bifall, den ena Råntegifvaren då ej skulle få tillgodonjuta samma uppsägningstid som den andra , hvilket icke lärer kunna stå tillsammans med den jemlikhet i rättigheter och skyldigheter,som emellan lika medborgare alltid bör med yttersta sorgfällighet bibehållas, kan jag för min del ej bifalla denna del af Betänkandet, hvilket jag a 1 Iså vördsamt anhåller måtte till Utskottens ytterligare handläggning återremitteras , hvarvid dessa mina anmärkningar tillika torde iå medfölja. Herr von Qwanten, Carl: Mig synes att Lagoch Allmänna BesvärsUtskotten bordt göra mera afseende på den välgrundade motion, som af Olof Janson från Elfsborgs
– Tillåt mig föra protokollet, sade den unge friherren; – äfven min ene arm är visserligen döfvad ... – Såå! utbrast Suenonius och länsmannen på en gång, och den sednare företedde en bild af den djupaste förskräckelse. – Men orsaken dertill, fortfor Adolf – är det fall, jag gjorde, då min släda stjelpte i natt under yrvädret, och jag hoppas, att den genom Ingrids försorg snart skall blifva frisk. Deremot är min högra hand i brukligt tillstånd, och om ni tillåter ... – Skrif då, hvad jag sagt, nådig herre, uppmanade Suenonius, under det Adolf intog länsmannens plats. Under tiden hade Ellen tvekande närmat sig presten. Hon fattade hans hand, såg honom rädd och bedjande i ögonen och sade: – Tala ej så hårda ord till min mor, bäste herre! Du förskräcker mig. – ”Du!” röt Suenonius och stötte flickan tillbaka. – Har din hedniska mor lärt dig att äfven i det yttre visa förakt för Herrens tjenare Dock, tillade han med mildare röst, då han varseblef det bedjande uttrycket i Ellens oskuldsfulla ansigte, – jag dömer dig kanske för hårdt. Förlåt min häftighet, mitt barn! Min själ är i ett upprördt tillstånd ... Men dina böner äro spillda på hälleberget, ty min pligt bjuder mig förfara med stränghet. – Gå ut, Ellen, sade Ingrid lugnt och klappade sin dotter på hufvudet; – blif en stund hos vår grannqvinna och kom sedan tillbaka! Detta samtal skall, såsom jag hoppas, icke räcka länge. – Nej, jag vill icke gå ifrån dig. Låt mig stanna här! – Lyd mig nu, såsom alltid, mitt barn! Jag tror, att vi ingenting hafva att frukta. Ellen tvekade. Hennes blick riktades ännu en gång, innerligt bedjande, på presten, och vände sig från dennes dystra, afskräckande fysionomi till den unge Skytte, som nu slutat skrifva. – Lyd din mor! Jag stannar hos henne, tills du återvändt, sade denne med ett uppmuntrande leende, som likt en ljusstråle trängde till Ellens hjerta.
Saxifraga oppositifolia L., Papaver nudicaule L., Draba alpina L., Cerastium alpinum L., Stellaria Edwardsii R. Br., Alsine macrocarpa Fenzl., Aira cæspitosa L., Catabrosa algida (Sol.) Fr. och Alopecurus alpinus Sm. Mindre rikligt förekommo: Eritrichium villosum Bunge, Saxifraga nivalis L., S. cernua L., S. rivularis L., S. stellaris L., S. cæspitosa L., S. flagellaris Willd., S. serpyllifolia Pursh., Cardamine bellidifolia L., Cochlearia fenestrata R. Br., Oxyria digyna (L.) Hill., Salix polaris Wg., Poa flexuosa Wg. och Luzula hyperborea R. Br. Således funnos inalles endast 23 arter oansenliga blomväxter, bland dem 8 arter tillhörande slägtet Saxifraga, en svafvelgul vallmoart, allmänt odlad i våra trädgårdar, och den innerligt täcka, förgätmigej-lika Eritrichium. Att vegetationen här på Asiens nordspets har att kämpa med ett hårdt klimat, visas bland annat deraf, Fjellnagelört (Draba alpina L.) från Kap Tscheljuskin. Naturlig storlek. att, såsom dr Kjellman påpekat, de flesta blomväxter derstädes hafva en synnerlig benägenhet att bilda ytterst täta, halfklotformiga tufvor. De enda insekter, som här förekommo i något större mängd, utgjordes af poduror, dock sågos äfven några flugor och till och med en skalbagge, den förut omtalade staphyliniden. Af foglar sågos en mängd snäppor, en ytterst talrik samlad skara prutgäss (Anser bernicla), tydligen stadd på flyttning till sydligare trakter, kanske från något norr om Kap Tscheljuskin beläget polarland, en lom, några ismåsar och kryckjor samt lemningar efter ugglor. Däggdjuren representerades af den förut nämnda björnen samt af
Remitterades till Stats-Utskottet följande inom Bonde-Ståndet väckte motioner: 1:0 af Nils Insulin ifrån Stockholms Län, att skatte-köp på AdelsfaneRegementets indragne Boställen måtte medgifvas, 2:0 af Peter Andersson ifrån Halland, om inrättande af Correctionshus på Varbergs f. d. Fästning, och 3:o af Johan Jacob Rutberg ifrån Norrbottens Län, med hemställan om frihets-år för stångjerns-och ämnessraiden, sorn efter år 1818 blifvit privilegierade, eller intill år 1860 privilegieras, inom Norrbottens Län, grundade på tackjern af dervarande malmer. S. D. Remitterades till Statssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Vtskotten en af Gustaf Ad, Kolmodin ifrån Gottlands Län väckt motion, om ny roteindelning på Gottland, m. m. Från Höglofl. Riddersjupet och Abeln* S. D. Remitterades till Bih, till B, St, Prot. 1834. 9 Sami. 1 Band. Usta Häftet. 5i 34 Prot. Uldr. d, acfFebruarii 1834- Stats-Utskottet: Herr von Ilohenhausens, Michael, den 17 dennes på bordet lagde motion, angående anslag till iöne-förbättring för Kronofogdar och Häradsskrifvare på Gottland; B cvillnings-Ut skottet : Friherre von Strokirchs, Johan Herrman, den 17 dennes på bordet lagde motioner: r:o med förslag till lag för husbeliofs-bränvinsbränningen, jemte strafflag för öfverträdelse]' deraf, m. m., 2:0 om fastställande af en personel bevillning för förtäring af starka drycker samt för brukning af utländska tyg och andra öfverflöds-arliklär; B ane o
Tack, vi äro ju gud ske lof jämt så friska, att det FRU GERMAN. snart hem? Sitt ned. Har du hört något från din bror? Kommer han CHARLOTTE. skvallra. Kära tant, Gustaf... (Sätter sig.) Nej jag skall inte FRU GERMAN. Han har varit länge i Paris nu. CHARLOTTE. Är det tidningen för i går? Nio månader nu i April, han reste i Augusti. FÖRSTA AKTEN FRU GERMAN. Ja. Det står en tråkig recension öfver Gustafs bok. CHARLOTTE. människa, som tagit in svafvelsyra? Det gör unga herrn godt! Står det något om en FRU GERMAN. Det är en ohygglig historia. CHARLOTTE. Nu är hon död, i går afton. De säga, att hon blifvit öfvergifven af sin fästman. FRU GERMAN. Vet tant, den stackars flickan bodde hemma i huset. Kära Charlotte... (Sätter sig.) Du är tidigt ute? CHARLOTTE. Den är bara öppen mellan nio och tio om söndagarna. Det var för Henriks sista artikel om det nya kvinnoinstitutet. FRU GERMAN. Jag har varit ett ärende till Morgonbladets redaktion. Att du vill lägga dig i sådant där tidningsgräl? CHARLOTTE. har kommit upp med idén, och när Henrik håller med mig och vill utveckla frågan och kan skrifva, så att alla min magt står. bli intresserade, så bör jag väl hjälpa honom allt hvad i Inte skrifver jag ett ord. Men när det är jag, som VÄRFLOD FRU GERMAN. lära sig sköta och uppfostra små barn? Hvad vilja ni egentligen? Att unga flickor skola CHARLOTTE. Ja, är inte det utmärkt? FRU GERMAN. Jo, de måtte bli skönt uppfostrade! CHARLOTTE. ensamma och handfallna, som jag gjorde i början. FRU GERMAN. Inte sämre åtminstone än när vi sen stå alldeles rådfråga. Unga mödrar ha sina mödrar och svärmödrar att CHARLOTTE., skrattar. säga, att tant själf har varit temligen oppositionel i afseende på uppfostran? FRU GERMAN.
Jag hoppas, att H. Exc Hr Gr. o. Landtm, icke lärer framställa proposition på något annat, än att helt enkelt lägga Betänk:t till handlingarne. Hr Cederschiöld, Robert Theofron: Då jag i egen skap af ledamot af Konst.Utsk. afgifvit en utförlig reservation, torde det icke vara i sin ordning att vidlyftigt uprepa hvad den innehåller; men då jag så väl af tidningarne, som af den diskussion, här föregått, tyckt mig finna, att man i allmänhet inskränkt sin läsning till Hr Munch af Rosenschiölds reservation, torde det tillåtas mig, att i några få ord få framställa grunderna, hvarföre jag reserverat mig. Jag har nemligen föreställt mig, att det vore ett bland de allra vigtigaste af Konst.Utslcs åligganden, att pröfva, huruvida en af Talman gjord propos.-vägran är stridande mot, eller enlig med grundlagen. Ty om det å ena sidan icke kan bestridas att det, för den fria eganderättens helgd inom representationen, ligger stor vigt uppå, att en Talmans vägran af propos. icke vinner bifall af Konst.UtsL, då den icke grundar sig på grundlagens stadgande!), så är det ock å andra sidan af lika stor vigt, att denna vägran vinner Utsk:s godkännande, då den grundar sig på grundlagens bud. Ty det finnes icke något annat bestämdt hinder för ett Riksstånd att trampa grundlagen under lötterna, än Talmannens rätt att vägra proposition. Att domaremaktens beslut hållas i helgd, utgör ett af hufvudvilkoren för samhällets bestånd, och derföre måste det också ligga största vigt uppå, att denna makts beslut icke blifva föremål för R. St:rs pröfning. Sådant är också uttryckligen förbjudet i 90 § R.E. Frih. Cederström har visserligen sagt, att saken är af en särdeles invecklad beskaffenhet.