Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Lotta föregifvit, utan att de haft en i socknen illa känd dräng med sig, som stått med en stor knölpåk i handen, för att hugga till den sofvande nattvakten, om han skulle vaknat, då utbrast äfven Elin i tårar, sägande: – Ack Lotta! att du då aldrig kan lära dig att tala riktig, fullkomlig sanning! Du har ju så många gånger sagt och bedyrat, att du och din mor voro allena om stölden, och visst aldrig talat om att ni hade riktigt dråp i förslag. – Åh nej – svarade Lotta snyftande – intet ämnade Smea-Lasse te’ å’ dräpa’n, men bara hugga te ’en i syna, så han intet skulle se, hvart vi toge vägen och hvilka vi vore. – Himmelske Gud! sådana nidingar! – utropade nämndemansmor. – Ja, han den satans Smed’-Lasse, han lär litet eller intet frågat efter lifvet på den han slog till, för han lär intet velat bli röjder sjelf, tänker jag, den otäcke Lasse, som aldrig va’ ute på annat än ondt. – Ja se han va’ svärtader i syna, så ingen kunde känt igen ’en – snyftade Lotta. Elin ryste. Hon hade aldrig trott på så mycken utstuderad elakhet. Hon hade nog hört talas om dylikt, men aldrig sett det på nära håll, eller varit i ringaste beröring dermed, och det fanns ögonblick då hon nästan skämdes för att hafva något att göra med så elaka varelser; men medlidande med Lotta lät henne snart återkomma till sin första ifver att söka ställa allt till det möjligaste bästa, och när nämndemansmors nyuppjagade harm och vrede öfver «blekebacksstölden» något litet lagt sig, lofvade hon Elin att icke allt för mycket banna Lotta, hvilken ändå endast varit ett verktyg i moderns och SmedLasses händer, och åtminstone icke fått njuta något till godo af det stulna, hvilket Lotta än en gång heligt bedyrade.
Då den hittills till vissa städer inskränkta rättigheten att införa grof ull, enligt §. 7. Utskottets förslag, kommer att upphöra, samt ull, alla slag, draga lika införsels-afgift, har sista mom. i 7 §., som afser kontrollen öfver förtullningen af grof ull, blifvit ur bilagde förslag uteslutet. 78 Bevillnings-Vtakottets Betänkande, A::o 3. §. 9. §. 12. De uti 9 §. förekommande bestämmelser, angående särskilda iakttagelser i afseende å förbudet gods, äro, i öfverensstämmelse med Utskottets förslag om upphäfvande af alla införsels-förbud, ur nämnde §. uteslutne; och torde den häraf påkallade förändrade redaktion, sorn innefattas i bilagde förslag, varda godkänd. Vid 12 §., som bestämmer vilkoren för kredit-upplagsrätlen och de städer, hvilka åtnjuta denna rätt, anser Utskottet sig böra, till behandling i ett sammanhang, upp laga följande motioner, nemligen af l:o. Herr N. Fr. Norman, som anfört, att handelns uppgift vore att föra varor från producenten till konsumenten, och alt, ju mera direkt sådant kunde ske, desto billigare blefve en vara för konsumenten; hvarföre det ock tillkomme lagstiftningen att i så måtto underlätta handelns naturliga gång, att den ej genom konstlade bestämmelser tvingades på afvägar. Delta vore emedlertid icke iakttaget af vår gällande lagstiftning, sorn endast medgåfve import af främmande varor lill ett mindre antal stapelstäder. Väl icke genom bestämdt förbud, men genom kredit-upplagsrättens beviljande endast för somliga städer, nödgades de andra att afstå från täflan; ty del vöre gifvet, att, om i en stad frihet lemnades att vid import endast i mån af skeende försäljning förtulla ett mindre parti om sender, men i en annan stad tullafgiften måste på en gång för hela lasten erläggas, så verkade delta alldeles på samma sätt, som om det ej vore tillåtet att lill andra än de städer, som redan erhållit kredit-upplagsrätt, importera främmande varor.
Majit be» hagar föreskrifva, af Riksgälds-kontoret utbetalas. § no. Sedan Kongl. Majit, i anledning af den staden Gustavia på ön S:t Barthelemy, i Mars månad 1852, öfvergångna eldsvåda, dels, till understöd för de mest behöfvande bland stadens brandskadade invånare, anvisat en summa, motsvarande 1,000 pund sterling, dels i nåder tillåtit, att ett belopp af högst 5,000 Spanska daler finge, under särskildt föreskrifna vilkor och emot återbetalning af en tiondedel årligen, disponeras af Finans-konseljen i nämnde stad till räntefria lån åt de af eldsvådan hemsökta invånarne, samt tillika förordnat, alt skuldförbindelserna och de öfriga säkerhetshandlingarne för dessa lån skulle granskas, förvaras och behörigen bevakas af bemälde konselj, hvilken derjemte borde indrifva och på bestämda tider till Kongl. Stats-kontoret insända de föreskrifna årliga afbetalningarne, deraf den första skulle ske före den 1 November 1855; så och i öfverensstämmelse med hvad Kongl. Majit i nåder föreslagit, hafva Rikets Ständer bifallit, att Kongl. Stats-kontoret må af Riksgälds-kontoret erhålla godtgörelse ej mindre för det utan återbetalnings-skyldighet beviljade och af Kongl. Stats-kontoret förskottsvis utbetalda understödet, utgörande, med tillägg af omkostnader, Elfvatusen niohundrafyratioåtta Ridr 40 sk. 1 rist., än äfven för del utaf lånebidraget använda belopp, 1,250 Spanska daler eller Tretusennitton Ridr 16 sk.; och bör Riksgälds-kontoret dessutom, efter härom uppgjord liqvid, likaledes ersätta Kongl.
D/Allmänna Besvärsoch Oeconomie - Utskottets i sista Plenum på bordet lagda Betänkande, af den 18 April, angående Glasoch Porcellainesförares samt Smideshandlares handelsrättighet, föredrogs, hvarefter, uppå Talemannens Propa. sition, förenämnde Betänkande bifölls, med vilkor likväl, att det af Utskottet föreslagna förbud, för Glas, - Porcellaine - och; Smideshandlare, alt, i ändamål af sådana manufactur - varors försäljande, uti Uandsorterna kringstryka, icke må tillämpas eller sträcka sig tiU allmogen, utan den äga rätt, att, hädanefter sorn hittills, få till hvad ort som helst med sina egna handaglöjder sig begifva och dem försälja. Ut Supra - S. D. när nu föredrogs Stats - Utskottets den 32 April afgifna och vid sista Plenum på bordet lagda Memorial, innefattande förslag till aflöning för Biks - Ståndens och Utskottens Secreterare, Cantzlier och Vaktbetj ning vid påstående Riksdag, inlemnade Riksdagsmännen Anders Danielsson från Elfsborgs Uän och Olof Bagge från Bohus Län särskildta deremot författade skriftliga anmärkningar; äfvensom Anders Sandsten fran Jönköpings Län i lika afseende afgaf ett Ex Protocollo Olof Werlin, mun - 428 jOen 27 April. munteligt anförande; och pröfvade Bonde-Ståndet skäligt, att, i anledning af hvad Anders Danielsson, Olof Bagge och Anders Sandsten anfört, återförvisa till Höglofl. Stats Utskottet, dess i fråga varande förslag, med anmodan att med förnyad t utlåtande inkomma. Ut Supra. Ex Protocollo Olof Werlin> Uppläst hos Höglofl. Bidd. och Ad. d. 27 April. Högvörd. Prest-Ståndet d. 27 Vällofl. Borgare-Ståndet d. 24 Hederv. Bonde-Ståndet d. 27 —- Vördsamt Memorial! Det af I-lerr Majoren Olof Ankarloo till Höglofl.
Ståndet fann sig dcstvmindre kunna samtycka denna hemställan, som, sedan Högwördige Prest, Sländet franträdt sitt bifall till Allmänna Beswärsoch Econvmie-Ugkottcts sista Betänkande, och för, enat sig med Borgare-Srändet, i antagande of det, som Utskottet först afgifwit, Twa Stand stadnat emot Twa, och någon anledning för Ståndet icke företedde sig att derutöfwer sträcka sin Concession Ut supra. Lx krotocollo, P Le raström. Utdrag af protocsllet, hållet bos Hederwärda Bonde-Srändet, wid Urtima Rikedagen i Orebro den 17 Aug. 1812. S. D. Ä§id föredragning af Högwördige Prest, Standets och Wallofiige Borgare, Ståndets Pro, tocvlls-Utdrag, angående Saltbicter-tillwerkningen, fann wäl Bonde-Standet lika olämpeligt, att denna fragg will gifwas Privilegii, anseende, som vwän, tadt, att ett Stånds definitiva besiut, sedan det bilf, wik de öfrige Standen meddelt, kunnat franträdas, men da härigentzln denna för hela Riket betydeliga x an. 2670 Den 17 Augusti'. angelägenhet räkat i ett owcrkfamt tillstånd, anser B ndc-Scändct den endautwäa öfrig, attallthwad derutinnan af Almänna Vrfwärsoch Economielltst. ttrc blifwit tillgjordt, eller ellie st förekommit, utan widare yttrande, endast lill Kongl. Masttö Nådiga förordnande i underdånighet öswerlämnas. su^rs. kx ?rotocollo, 6. Lrink. man.
Folkbildningen, som före 1840 gick ut på att genom kyrkan och hemmet bibringa folket förmågan att kunna läsa och förstå det Guds ord, som var satt folket i händerna, och som väl bör vara första föremålet för den kristliga statens omsorg, behöfde dock utsträckas till bibringande af den fortskyndande tidens allmännare vetande. Men icke behöfde man derföre, med offentliga skolors upprättande för massan, förrycka den bildning, som i sitt frö hvilade på den kristliga hemundervisningens grund, för att kasta äfven den på den skola, som Staten åtog sig att kraftigt understödja. Med ett sådant lösryckande befriades hemmet från sin första pligt mot de små och anspråk väcktes på Staten, som den omöjligen skall kunna tillfredsställa. Med en sålunda vunnen högre bildning, om den så 92 Motioner i Preste-Ståndet 1862. N:o 49. blef möjlig', skulle det kristliga, lifvet förlora sitt första stöd inom familjen; ty barnet skulle derigenom få hemmet att tacka blott för kroppens ans och vård. 1842 års Folkskole-stadga, som med jubel helsades af folkbildningens vänner, uppref väl ej den historiska grunden, men fästade icke heller tillbörlig vigt på densamma. Man ville med påbjudande af iolkskolan, “helst den fasta" och med examinerad lärare bereda åt folket i massa möjligheten att vinna en öfver hemundervisningen stående bildning, men man glömde att grunda den nya på den befintliga gamla med bibehållande af denna. Dock talade Stadgan ej om någon annan än folkskolan, såsom föremål för Statens omedelbara omsorg och understöd. Genom anslag för folkskolan och seminarierna kom Statens högre rätt att ingripa i och kontrollera kommunernas och hemmens tillgörande för ändamålets vinnande. I den för ändamålet bildade, examinerade läraren, ville Staten hafva en garanti för att anslagen användes för höjningen af folkets bildning, utöfver hvad hemmet och kommunen förut med lärare, tagne i hopen, kunnat åstadkomma i hemeller småskolor genom folkets eget bemödande och presterskapets omsorg. 1 tillämpningen af Stadgan missförstods dess syfte.
Då bränvinsredskap förfärdigas på Bruk eller i Stad, vare den , som redskapen tillverkat, vid hot af Trettiotre Riksdaler 16 sk, skyldig, innan han bränvinsredskapen ifrån sig lemnar, ej mindre att förse panna och hatt, äfvensom då löst bröst, rectificator eller mäskvärmare tillhöra redskapen, desse sistnämnde apparater med stämpel af sitt namn, hemvist och årtalet, då den förfärdigats, än ock att besörja, det de varda uppmätte och stämplade af dertill förordnade Landtmätare eller Justerare. Förfärdigas bränvinsredskap på landet, åligge det egaren, vid enahanda hot, att, innan han sig af densamma begagnar, ombesörja ofvannämnde uppmätning af dertill förordnad Landtmätare eller Justerare. Då förändring af bränvinsredskap, genom nya bottnars eller aftappningsrörs insättande, hattens ändring till form eller rymd, anbringande af mäskvärmare eller rectificator, eller annorledes vidtages, skall redskapen ånyo af Justeraren mätas och, om rymden undergått förändring, ånyo stämplas, och den förra stämpeln utplånas samt nytt mätningsoch stämplingsbevis uttagas. Verkställes ändringen på Bruk eller i Stad, vare den, som redskapen ändrat, vid ofvan utsatte böter, skyldig att uppmätningen och stämplingen föranstalta, innan redskapen tili egaren utlemnas. Sker ändringen på landet, åligge egaren, vid enahanda hot, som ofvan nämndt är, att, innan redskapen begagnas, låta fullgöra nyssherörde föreskrifter. Ä bränvinspannor af tackjern, som hädanefter gjutas, hör pannerymden och Bruksstämpeln jemte årtalet utsättas i pannans öfre kant, vid ansvar för Bruksegaren, som ofvan stadgadt är. 22 Bev.~, Lagsamt Allm. Besvoch Oecon.- UtsLs Utlåtande N:o 8. i5 §.
Sedan Protocollet för den 7 innevarande blifvit justeradt, företogos 1 de vid Protocollerne öfver Kammar Ärender gjorde och på bordet lagde anmärkningar, således: Rikets Allmänna Ärenders Berednings Protoeoll för d: 1. December 1812. rörande den för Bergs lagens koppar tillverkning vid Avesta utgående så kallade Sjö tulls och Slagskatt. Anmärkningen förföll. Stats Råds Protocollerne för d: 12. och 19. Julii samt 20. Febr: 1815 angående Landshöfdingens i Malmöhus Län underd: hemställan om sättet att i Staden Lund hädanefter välja Borgmästare, Rådmän och Riksdagsmän, jemte de besvär som deröfver blifvit i underdånighet anförde. Herr Commerce Rådet Egge: tillkännagaf att anmärkningen blifvit gjord af Herr Commerce-Rådet af det skäl att det af Konungen stadfästade nya Valsätt för Staden Lund vore stridande så väl emot 14. §. Riksdags Ordningen, deruti stadgas att Riksdagsmanna valen skola ske på sätt å hvarje ort hittills öfligt varit, som 17. §, hvari förbjudes att någon Embets eller Tjensteman må i valen med sin Embetsmyndighet obehörigen verka, hvilket vid det nya Valsättet skulle äga rum då Borgmästare och Rådmän i valen deltaga; Men sedan Herr Commerce Rådet på efterfrågan i Kammar Expeditionen inhämtat att expeditionen blifvit innehållen och beslutet således ej gått i verkställighet, ansåg Herr Commerce Rådet det med anmärkningen åsyftade ändamål redan vara upfyldt. Herr Professoren Munk af Rosensköld, ansåg anmärkningen såsom en af de vigtigaste som blifvit gjorde och fann att densamma uppå berörde anmälan, som ej i behörig väg blifvit Utskottet meddeld, icke borde förfalla, i synnerhet som det icke 1 Stycke; fr. o. m. orden företogos de vid t. o. m. orden vara ett Monopolium.
Sedan R. o. Ad. fattat ett beslut om tel eti rafi i n i e från Ostersund, hemställer jag att Hr Gr:n o. Landtm, ville göra hemställan om inbjudning till de öfriga Stånden att förena sig i detta R. o. Ad:ns beslut. Detta förslag begärdes på bordet» Föredrogs och bifölls Sammansatta Siatssamt Allm. Besv.* och Ekon.-(Jisk:ts d. 5 dennes bordlagda Betänk. N:o 26, i ani. af väckt motion om åtskilliga åtgärder för ntsträckande af postföringen och telegraferingen på Gottland. Föredrogs Sammansatta Statssamt Allm. Besv.- och Ekon»- Ctskits d. 5 dennes bordlagda Betänk. N:o 27, i ani. af väckt motion om befrielse för Svenska ångfartyg, som, enl. på förhand upprättade reseturer, göra reguliera resor, från skyldigheten att taga lots. Frih. Tersmeden: Det Sammansatta Utsk:t har afstyrkt bifall till denna motion» Den rörer dock en fråga, som icke är af så ringa vigt. Motionen innehåller nemi. en begäranatt inga fartyg, som, enl. på förhand uprättade reseturer, göra reguliera resor, skola vara skyldige taga. lots. R. St:r ingingo vid sista riksdagen till K. M:t me end dylik begäran; den har dock icke ledt till något resultat, men deremot har under tiden lotstaxan blifvit förhöjd med 50 proc. Bebofvet af en sådan bestämmelse, som den nu ifrågasatte, qvarstår således icke allenast, utan har till och med blifvit ökadt. Vi veta att vår ångbåtsflotta i allmänhet är i utmärkt skick; den är ganska stor, besörjer en regulier trafik i alla de trakter, der sådant kan ske. Dessa ångbåtsförbindelser hafva upsfått helt och hållet på enskild bekostnad; staten har icke dertill bidragit med en skilling. Dessutom är förhållandet att våra ångbåtar bära sig ganska klent; man känner, nogsamt att de icke tåla vid någon särdeles hög beskattning.
Dervid har i första rummet förekommit, att, enligt uppbördsförfattningarne, Kronans varor och effekter i allmänhet böra mottagas och vårdas under uppbördsmanna-ansvar, i öfverensstämmelse hvarmed ock de för tjenstemannapersonalen vid straffoch arbetsfängelserna på Långholmen och Norrmalm samt i Norrköping utfärdade nådiga instruktioner den 7 Mars 1835 ålägga vederbörande Kamererare derstädes, bland annat, att — 334 — ansvara för fängelsernas proviantmagasiner, likasom den sedermera under den 11 December 1860 nådigst utfärdade instruktion för embetsoch tjenstemän vid rikets straff-och arbetsfängelser föreskrifver, att Kamererare vid fäugelserna åligger, att mottaga och qvittera de proviantartiklar, som tiil fängelsets förråd levereras, äfvensom att sådana artiklar, enligt gifna föreskrifter, utlemna. Mottagandet och vården af varor för Kronans räkning innefattar, efter Styrelsens åsigt, ett så maktpåliggande tjenstebestyr, i afseende å såväl varornas beskaffenhet som qvantitet, att detsamma icke lämpligen bör öfverlemnas åt underordnade betjente, utan ansvarighet såsom uppbördsman. Vidare och ehuru de om proviantleveranser till fängelserna upprättade kontrakter vanligen förbinda leverantören att aflemna varorna i mån af behof, är dermed likväl icke afsedt det dagliga behofvet, utan hvad som erfordras för en eller annan vecka, allt i mån af leveranspartiets storlek. Ett annat förfaringssätt, eller att, jemlikt Revisorernes förslag, en viss qvantitet mjöl skulle levereras hvarje dag bakning vid fängelset verkställes, skulle, genom ökade transportkostnader, höja leveranspriset och minska konkurrensen vid upphandlingsauktionerna, helst, såsom vid Norrköpings strafffängelse understundom inträffar, leverantörer af mjöl till fängelset äro boende flera mil från detsamma.
Men det händer också, att en sådan liten modedocka har ett varmt hjerla under sidenkorselten och ett friskt och rent sinne, så att, om hon blir hustru åt en förståndig man, hon stryker af sig hela denna verldslighet såsom ett annat löst påhäng och blir en god och redlig qvinna, som väl uppfyller sina pligter. Sådant kan man ju dock icke veta på förhand och deraf kommer, att så många qvinnor tro, att verldsligheten och fåfängan äro det ena nödvändiga och den enda port, genom hvilken de kunna inkomma i det egna hemmets och familjelifvets förlofvade land. Det är dock ett misstag. Gör man sig möda att efterse sådant, skall det helt säkert visa sig, att dessa vandrande modeplanscher oftast blifva valda icke för sin grannlåt, utan i trots deraf. Och helt säkert äro de män flere, som just för grannlåtens skull tveka och slutligen afstå från att erbjuda ett enkelt hem åt en liten grannlåtsdocka, än de, som icke afskräckas deraf. Enkelhet i klädedrägt är en drägtreform, som en hvar kan förelaga, utan att derför behöfva anlägga reformdrägt. Om t. ex. några tongifvande damer ville föresätta sig att icke förkasta en vacker klädning, derför att den är gammalmodig, men någon gång bära den ändå, just sådan som den är, utan att skarfva och lappa ihop den med tre, fyra olika slag af siden och sammet, för att puffa upp och ut och vränga | I PS I i Kl L-J U IN månaden meddelar en fullständig modeoch mönstertidning. — Uppgif ä närmaste postanstalt namn och adress samt erlägg prenum.-afgiften. och vrida den i alldeles ny form (för att slutligen i klädstånd sälja den till underpris och bland qvinnor, som ej hafva råd till dylika extravaganser, sprida modegalenskapen i allt vidare kretsar), så skulle nog deras exempel följas af andra. Det skulle vara godt, om tongifvande mödrar kunde förmå sina döttrar att på baler bära drägter, hvilka mindre än de nuvarande påminte om drottning Disas bekanta toalett — hvarken klädd eller oklädd.
Villaflor hade under sin föregående hoflefnad alltid hållit sig på afstånd från denna annars så mycket firade qvinna, emedan han alltför djupt föraktade henne. Motgången tycktes på den sista tiden föga hafva förädlat hennes charakter; men det gjorde honom ändock ondt, att, under närvarande förhållanden, så hastigt öfvergifva henne, ehuru det å andra sidan syntes alltför hårdt för honom sjelf, att en hel afton höra hennes stormande jeremiader och hennes förebråelser öfver en person, hvilken han, oaktadt dess fel, ändock måste älska. Men Villaflors fruktan blef mycket bedragen. Förtjust öfver den unga cavaljerens samtycke, syntes Elvira för ögonblicket glömma all sin sorg; skyndsamt öfvergick hon till den ytterligaste glättighet, berättade än pikanta hofanekdoter, än de lustigaste drag ur parti-ränkornas inre historia, i hvilka hon var ganska väl invigd, och dem hon med mycken skarpsinnighet bedömde; naturligtvis glömde hon derunder icke, att med skadelust utbreda sig öfver kejsarens svaga och vacklande uppförande. Hade han blott velat lyda mig och denna förhatlige men sluga Barbacena, anmärkte hon, så skulle hans saker stått på en helt annan fot; vi hafva alltid rådt till kraftåtgärder, och dessa skulle, i tid använda, hafva injagat en helsosam skräck hos dessa republikanare, som endast äro hjeltar i deputerade-kamaren och i klubbarne. Visserligen har Dom Pedro nu, för få veckor sedan, vaknat ur sin dvala, och upplöst riksgräl-kamrarna, men dessa kraftyttringar komma nu försent, och sättet har varit så oskickligt, att hela landet befinner sig i en vida större gäsning än någonsin. Ni ser, senhor, att den rättvisa Försynen har velat straffa den trolöse ock falske Dom Pedro, och derföre har hon slagit honom med blindhet. Tro mig, Agostinho, hans dagar skola icke blifva många i detta land. Då hon nu åter inkommit på detta capitel, lät hon sina hätska känslor fullt utströmma.
Pä detta sätt skulle statsmedlen blott utgöra en kassa, som stöde öppen för alla kommuner att låna ur. Detta vore dock i högsta måtto stridande emot alla sunda äsigter i statshushållningen och äfven emot den moraliska känsla som hos allmänheten bör finnas och som bjuder att understöd af Staten icke bör tillitas utan högsta nöd, och alt de medel som till de behöfvande utlemnas sedermera böra med laglig ränta återgäldas. Hr von Hohenhausen: Med afsende på hvad den siste värde talaren yttrat i fråga om mom. «) af förevande punkt, som har afseende pä utlemnande af undsättningsmedel utan återbetalningsskyldighet, kan jag, med den erfarenhet jag äger ifrån Gottland icke annat än vitsorda den nytta som beviljandet deraf medfört pä sätt Frih. Kraemer omtalat, nemi. att sådan undsättning visat sig vara på flerfaldigt sätt fruktbärande derigenom att de begagnas lill inköp af rudimaterie!-, hvilka af de fattige förarbetats till produkter som sedermera försålts samt försäljningssumman derefter användts till ytterligare understöd. Jag får dessutom fästa den värde Frihms uppmärksamhet derpå, att hvad Staten i denna väg lemnar, på långt när icke är för ändamålet tillräckligt, utan att äfven inom soeknarne medel dertill måste sammanskjutas, äfvensom att en icke ringa del häraf måste användas åt sådana personer, hvilka sakna tillräcklig arbetsförmåga. Jag tror således att berörde stadgande bör förblifva vid dess nuvande lydelse. Hvad Frih. Cederström deremot anfört såsom stöd för min anmärkn., nemi. att räntefria lån alltid äro begärliga och att man således icke kan hafva någon garanti emot ett öfverdrifvet sökande derefter, eller någon visshet om dess slutliga återbetalande, är ganska tydligt och klart. Jag vill likväl icke bestrida, att ju icke vissa lokala förhållanden kunna påfordra att medlen på vissa ställen kontant utgå till socknarna, men för att få klart att detta icke är den allmänna regeln är att spanmål skall, genom undsättningskomitéernas bemödanden, anskaffas och försändas dit delden verkligen behöfves, är det som jag gjort min anmärkn.