Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Beträffande först a) de till särskilda personer upplåtna tomter i Majorna; b) de inom samma tomter befintliga allmänna platser och impedimenter; f) de till f. d. Lorentska porterbryggeriet och sockerbruket hörande, till skatte köpta egor; g) skatteköpta lägenheten Vädersågen, tillsammans utgörande 522 tunnland 3,952 kappland, derför, med undantag naturligtvis af de 17 tunne10,425 kappland allmänna platser och impedimenter, deraf någon inkomst icke eger rum, inkomsten beräknats till 4,169 R:dr 36 öre, att enligt Kongl. Brefvet den 24 Februari 1837, angående regleringen af lönevilkoren vid Landshöfdingetjensterna, borde i Göteborgs och Bohus län tjensten frånskiljas den del af Elfsborgs kungsladugårds utmark, som blifvit upplåten i omkring ”400 små lägenheter,” bebyggda och odlade till trädgårdar, med dem åsatt grundskatt af kontanta penningar eller dagsverken; att bland dessa lägenheter, hvilka, jemlikt Kongl. Brefvet den 20 Juni 1853, åter blifvit med Landshöfdingetjensten förenade, voro: två eller N:na 127 och 128, kallade Gamla reparebanan, till en del genom Kongl. Brefvet den 7 Oktober 1718 enskild man donerade; — en, förutnämnda Vädersågen under N:o 236, enligt Kongl. Brefvet den 5 November 1723, af Kollegium den 20 Januari 1724 till skatte försåld: — och åtta eller N:na 9 Tollux, 10 Glas - StatsUtskottets Utlåtande N:o 73. 5 braket, 11 Gamla slottet, 242 Nylöse fäste, 365 Trekanten, 375 Färgudden, 393 Femkanten och 394 Dammen, utgörande Lorentska porterbryggeriet och sockerbruket, genom Kollegii, på grund af Kongl. Brefvet den 22 April 1823, under den 5 Augusti samma år utfärdade skattebref försålda; samt att, — sedan, enligt Kongl.
Dahlerus. Reversal. Till Kongl. Bevärings-Förrådet i Stockholm lefvereras ifrån härvarande Krono Gevärs Factorie, genom Skepparen C. G. Eklund ifrån Thorshälla af Herrar Lieutenanter G. M. Fröding och R. Bogman samt Besigtnings-Rustmästaren L. Thorselius besigtigade och approberade, samt i 26 stycken förseglade Packlårar inneslutne Sex Hundrade (600) stycken nya Infanteri-Gevär med Tre Hundrade Tretiosex (336) stycken Laddstockar af 1815 års modell, hvarå detta som reversal meddelas. Carl Gustaf Stads Krono Gevärs-Factori den 23 Maji 1834» G. pfidegren. Emottaget till uppbörd. D. W. SILFVERSTOLPE. t. f. Tygmästare. Lika lydande med originalet betygar E. M. Dahlerus. Att ofvanstående 600 st. nya Infanteri-Gevär med tillbehör och 336 st. Laddstockar äro uti i834 års Persedel-Räkning för Stockholms Gevärs-Förråd upptagne och redovisade, äfvensom att de, till samma Gevär hörande, felande 264 st. Laddstockar år i836 lefvererades från Carl Gustaf Stads Gevärs-Factori till omformäldta Gevärs-Förråd, bestyrker enligt Räkenskaperne. Stockholm af Kongl. Krigs-Collegii i:a Departements Artilleri-Afdelnings Kammar-Contoir den 6 Augusti i838. R. G. Murray. t. f. Revisor, Rikets Högloft. Ständers Revisorers Berättelse, angående den granskning af de under Kongl. Maj:ts och Rikets Cominerce-Collegiiim ställde Fonder och Medel, som blifvit förrättad år 183T; jemte Kongl. Commerce-Collegii i anledning deraf till Kongl. Majit afgifna Underdåniga Utlåtande. St ©CftfjtDCJH, 1838. Tryckt hos P. A. Norstedt & Söner, Kongl, Boktryckare.
I följd häraf, begåfvo vi oss, åtföljde af barnen, till nämnde berceau, der äfven desse sistnämnde, under vilkor af tystnad, skulle få öfvervara läsningen; men som Leontine på intet vis ville räknas till barnen, eller lät sig föreskrifvas ett eller annat, och hon dessutom ovanligt nog, alldeles icke af den nye gästen såg sig observerad, tog hon trotsigt af vid den första väg som tillstötte, samt fortsatte med afmätta steg, sin väg framåt parken. Att de båda andra barnen, icke heller längre stodo att hållas inom den skuggrika hyddans område, var begripligt; och såleds ser du oss nu, en trio der hafva intagit våra platser. Vår föreläsare hade redan bladat igenom några sidor, hvarunder såväl han, som vi med särdeles nöje uppfattat det höga och sköna hvilket alltid talar utur N rs skrifter, då R. plötsligt fann boken flere blad igenom vara ouppskuren. Här var nu hvarken knif eller sax att tillgå, ty Rosa, jemväl jag, voro endast sysselsatta med små spetsstickningar, hvarföre jag i ett språng hastade att ifrån Rosas rum uppsöka det behöfliga. Jag måtte likväl för länge letat derefter, ty då jag under tysthet återkom, satt R. med den snyftande Rosa tätt sluten i sina armar. Hennes ymnigt nedrullande tårar förklarade mig alltför tydligt, hvad som under min frånvaro förefallit, och som ingendera under sin berusning blifvit mig varse, hade jag hvarken hjerta, eller mod att nu inträda i berceau'n. Jag smög mig obemärkt förbi densamma, slog en lof kring trädgården, för att efterse de små, samt återkom sent omsider långsamt och högsjungande, för andra gången samma väg uppföre. Då jag nu verkeligen inträdde, hade R. tillgripit sin bok, deri han med flammande ögon uppletade det bortblandade stället. Rosa räckte mig godt, utan att se upp, sin ännu darrande hand, samt gjorde med stapplande röst mig den menlösa fråga: "hvar jag väl dröjt så fasligt länge."
Directionen söker någon Sriig Pension , äger Directionen rättighet, till följe af Rodderska: pets och Adelns beslut af den 23 Januarii 1 779 att i likhet med hvad för afskedstagande Embetsman på Kronans Stat bestås, samt med afseende på förekommande omständigheter, sådane pensioner bevilja som till en tredjedel eller hälften svara mot det belopp den afgåendes lön på Riddarhusets Stat utgjort» dock likväl med iakttagande af, att ej större antal än två sådane pensionärer måga, under en och samma tid? antagas, på det Cassan härigenom ej måtte fi - dler med döden afgår, samt i sednare händelsen varit gift och ef•terlemnat Enka eller Barn uti mindre tillråckelige vilkor, och den afskedstagande eller efterlefvande hog Directionen söker pension, äger Directionen rättighet till följe af Ridderskapets och Adeins beslut af den 23 Januarii 1779, att i likhet med hvad för afskedstagande Embetsman på Kronans Stat bestås, samt med afseende på förekommande omständigheter, sådane pensioner bevilja, som till en tredjedel eller hälften, svara mot det belopp den afgåendes Lön på Riddarhusets Stat 'utgjorts dock likväl, med iakt* tagande af, att ej »torre antal än två högst tre sådane Pensionairer, måga under en Bil. till Ridd, 0. Ad, Pr. VI. Band. 28 *34 Den 19 Julite, ni. dragas allt för känbar* utgifter. och samma tid antagas, på det Cassan häiigenom ej måtte ådraga* alltför känbara utgifter. 16 §. Ej må någon Ledamot af RiddarhusDirection eller någon af Riddarhusets Tjenstemän och Betjening Lån af RiddarhusCassan eller dertill hörande fonder erhålla, ellef i egenjkctp af Ombud ellef Fullmägtig dervid biträda andra ; ej eller a Låntagares. vägnar penningar emottaga och qvittera. Vern dock obetagit att meddela underfättelfer om de vilkor forn för Låni erhållande enligt Utlånings Reglementet fordrac« 15 §•
För öfrigt hafva fullmäktige anmält, att, fastän kommissarierne redan förut, till följd af gällande föreskrifter, måste anses ovilkorligen förbundne att sjelfmant beifra och till behörig rättelse befordra de försummelser och tjenstefel, hvartill kommissariatet underlydande tjenstemän vid uppgörandet och reviderandet af Riksgäldskontorets räkenskaper göra sig skyldige, hade fullmäktige likväl, med hänsigt till de af revisorerne anförda förhållanden, funnit sig föranlåtne att till framtida iakttagande meddela några serskilda stadganden, angående anmälandet och behandlingen af de vid hufvudböckernes granskning förekommande anmärkningar. Enligt hvad Utskottet af fullmäktiges protokoller inhemtat, innehålla dessa stadganden: att, så snart Riksgäldskontorets hufvudbok blifvit i revisionskontoret granskad, skall anmälan derom göras hos kommissariatet, hvarjemte alla under granskningen författade anmärkningar böra till kommissariatet inlemnas; att denna anmälan, antingen den är åtföljd af anmärkningar eller ej, skall intagas uti kommissariatets protokoll, deruti äfvenledes de åtgärder, som med anledning af anmärkningarne varda af kommissariatet vidtagna, böra antecknas; att kommissariatet genast skall till fullmäktige inberätta, det hufvudboken blifvit med eller utan anmärkning granskad; samt att kommissariatet jemväl bör för fullmäktige anmäla sina tillgöranden i förstnämnda fall och föreslå den åtgärd eller det beslut, som af de anmärkta förhållanden kan å fullmäktiges sida påkallas. Då genom de anmärkta felen och oriktigheterna i 1843 och 1844 års huf - Stats-Utskottets Utlåtande, A';o 78. v tidböcker, någon skada eller förlust Riksgäldskontoret icke tillskyndats, och då några så beskaffade förhållanden, som de af revisoreroe anmärkningsvis anförda, framdeles icke böra förekomma, derest de i fråga om hufvudböckernes granskning och härvid gjorda anmärkningars handläggning, nu mera af fullmäktige meddelade föreskrifter varda behörigen iakttagna, så hemställer Utskottet att hvad revisorerne i ofvannämnde hänseenden anmärkt, icke må till någon vidare åtgärd föranleda. 4:o.
I denna sin egenskap år han, åtminstone i konseljen, öfver lagen. Han kan således med stöd af Sin grundlagsenliga makt, vid pröfningen af ett besvärsmål, för tillfället afvika frän gällande författn:r och efter sig företeende omständigheter besluta. De Hrr, som framställt förslaget, skola, om de behaga genomläsa K. M:s Nåd. Skrivelser till Kammar-R:n under loppet af åtskilliga år, deraf inhemta, huruledes det understundom inträffat, att K. M. uti besvärsmål, som blifvit till Regeringen fullföljde, yttrat sig på ungefär följande sätt: ”Vid pröfningen af detta mål hafva WI väl funnit Edert Utslag vara lagligen grundadt, men, med afseende på för tillfället inträffande omständigheter, håfve WI funnit skäl att så eller så besluta”. Nu frågar jag Eder, Mine Hrr! kan Regerings-R:n tillåta sig att förfara på detta sätt? Jag svarar härpå: nej. Denna Rätt skulle, likasom Konungens Högsta Domstol, noggrannt hålla sig till författmne, och om ett sådant beslut, som drt jag nyss närande, skulle kunna tiIIvägabringas, så vore det endast i nåde-väg, derigenom att den af Regerings-R:n af 13 * 196 Den 12 Juli f. m. gjorda frågan kom till Konungen genom ansökning, och jag vet icke hvarföre man skulle ställa så till, att Konungen komme att utöfva sin jus agratiandi annorlunda än i den mening vår allmänna lag stadgar. Då han tili eger rättighet att, såsom domareregeln säger, ”laga efter läglighet,” så bör man väl icke söka borttaga denna rättighet ifrån en, såsom Svenska folket alltid hoppas alt han skall vara, mild, god och rättrådig Konung. Ett lyte, som jag icke heller kan undgå att emot förslaget anmärka, består uti de obestämda qvalifikationer, som skulle af Reg.-R:ns ledamöter fordras. Const.-Utsk. har visserligen föreslagit att dessa qvalificationer skulle blifva lika med dem, hvilka uti 4:de § R. F. stadgas för de män som Konungen eger att välja till sina rådgifvare.
Då nu förevar, fråga inskränker sig dertill, huruvida något nu bör nämnas om chefen för åklagaremagten eller icke, hemställer jag, alt It. o. Ad. bestämdt må förklara, antingen chefskapet öfver åklagaremagten bör kunna tilläggas någon departementschef eller icke; och då tillstyrker jag för min del det sednare alternativet. Frih. Boye: Skiljaktigheten emellan Gr. Frölichs och Frih. Ehrenborghs åsigter i detta ämne synas vara ganska obetydliga. Då K. Gustaf III införlifvade åklagaremagten med dornaremagten, begick han ett stort misstag; men om en särskild chef för åklagaremagten bestämmes, kan jag icke uppfatta Just.ministerns functioner annorlunda, än alt det måste tillhöra honom att tillse, huruvida åklagaremagten fullgör sin. Jag tror, att Just.cancelleren bör bibehållas. Han behöfver icke äga någon plats i Conseillen; men han bör vara skyldig göra reda inför Just.ministern, och denne äga rättighet tillse, huru han fullgör sina åligganden. En bestämd anomali skulle annars uppkomma såmedelst, att åklagaren kunde bringa all tillsyn öfver ordningens iakttagande i overksamhet derigenom, att han förklarade, det han icke funne skäl att anställa åtal. Frih. Ehrenborgh: Om jag på f. m. yttrat, att Just.- Den 6 Octo ber e. nj. ministern borde öfvertaga Just.cancellerens functioner, har det varit en missägnirig, hvilket tillfredsställande torde kunna ådagaläggas medelst den instruetion, hvartill jag upprättat utkast, hvilket jag communicerat TJtsk., och hvaruti tydligen visar sig, att jag åsyftar, det åklagarernagten skulle uppdragas åt en särskild person; och under förutsättning, att Just.rninistern tillika blefve ledamot i Högsta Domstolen, kunde jag omöjligen önska, att chefskapet för åklagaremagten måtte dermed förenas.
Då egendom och inkomst beskattas vid sjelfva källan, följer deraf, att personer, hvilkas inkomst understiger det bestämda minimibeloppet, 100 pund, likväl genom gjorda afdrag (t. ex. af räntor å statspapper, hvilka af banken utbetalas &c) få erlägga skatt, hvilken de äro berättigade att återfå Sålunda ingingo år 1852: 81,996, år 1854: 100,705, och år 1856: 139,615 reklamationer i och för återfående af obehörigen erlagda skatter. Genom lagen af 184-2 nedsattes beskattningen för arrendatorer i England till hälften och i Skottland till tredjedelen af arrendebeloppet. Det medgafs äfven en hvar, som icke ville för distriktseller generalkommissarierne bekantgöra sin yrkesvinst (enligt schedula D. se nedan) att låta sig beskattas af särskilde regeringskommissarier (specialkommissarierne), och hade desse kommissarier rättighet att, efter öfverenskommelse med den skattskyldige, för en tid af tre år fastställa hans inkomst, om han erlade 5 procent tillskott å skattebeloppet. Denna sistnämnda rättighet begagnades årligen i medeltal af 2.900 personer, utaf hvilka omkring 1,000 ingingo öfverenskommelse. Det enligt dylika öfverenskommelser uppskattade kapitalet uppgick för det tilländalupna skatleåret, den 31 Mars 1856 till 7,055,000 pund, hvaraf i skatt erlades 470,000 pund. Då antalet af de under schedula D. skatlskyldige år 1855 uppgick till 273,973, är det anmärkningsvärd!, att icke flere begagnade tillfället att för distrikts-skatlekommissarierne och deras skrifvare hemlighålla sina ekonomiska förhållanden. Peels skattelag fastställdes till en början för tre år, 184-5 och 1848 åter för tre år samt 1851 och 1852 för ett år.
Bland de ärenden, som 1843 års Förordning till Sokneeller Kommunalnämndens handläggning hänvisar, förekomma ock: frågor om ovarsamt umgående med eld, om tjenstefolks olydnad mot husbönder, och om mödrar, sorn af våda förqväft sina barn. Dessa äro uti Commilterades förslag utelemnade. Hvad förstnämnde ärende angår, så äro här tre förhållanden att betrakta: antingen har skada deraf uppstått, eller har en sådan ovarsamhet ingått bland de af kommunens ordningsstadgar med näpst belagda förseelser, eller skulle den lill sin beskaffenhet vara så obetydlig, att endast en varning derpå kunde följa. Men i lörsta fallet tillhör XXI frågan domstolens handläggning; i det andra komme den till Kommunalnämndens åtgärd, på nyssnämnde väg; och i det tredje är den af så jemnförelsevis ringa vigt, att den uti en på i liera afseenden andra grunder än hittills bygd kornmunalförfattning ej särskildt förtjente utpekas. Om det andra ärendet gälla i allmänhet samma anmärkningar; och betraktas olydnad mot husbönder, då den ej ölvergår till förgripelse emot person, såsom ett mot sedligheten stridande förhållande, ligger det uti karakteren af Kyrkorådets befattning att derför utdela varning. Hvad det tredje ärendet vidkommer, bjuder allmänna lagen i 2 § 50 kap. MissgerningsBalken att derom å landet skall ransakas af presten och soknens äldsta, i närvaro af kronofogde eller länsman, och, om förqvälningen då finnes hafva skett af våda, modren vara från böter fri och endast erhålla varning. Då således äfven församlingens prest uti denna undersökning skall taga del, men han, enligt Committerades förslag, icke skulle utgöra en nödvändig medlem af Kommunalnämnden, utan deremot vara sjelfgifven Ordförande i Kyrkorådet, så vore det, ej mindre i följd häraf, än ock i följd af Kyrkorådets ställning inom församlingen i öfrigt, Kyrkorådet, som borde anställa denna undersökning och utdela denna varning. Kommunalt kan ärendet icke sägas vara.
Domhafvande kunde vid ansvar förpligtas att, jemte det vanliga In - LagXJtsk6ttets Betänkande Njo 5j. 43 tecknings-protocollet, upprätta, föra och förvara ett serskildt Intecknings-protocoll eller Diarium , som upptoge alla ståndande inteckningar för fonder till Fromma Stiftelser, och hvilket det skulle åligga Domhafvande att, vid utfärdande af Gravations-bevis, utom de sist förflutne tio årens Intecknings-protocoll, granska och genomgå. Utskottet, som tagit dessa till Utskottet remitterade Motioner i noga öfvervägande, har ej funnit skäl att dem understödja. Gillande den grundsatts , att så kallade tysta eller dolda förmonsrätter äro etc sakerbetsmedel, som ej utan i högsta nödfall får begagnas, anser Utskottet deras antal ej böra ökas genom införande af det slags tysta inteckningsrätt , som Motionairerne föreslagit. From.: ma Stiftelser, de må vara af mer eller mindre allmän art, äro, eiler kunna och böra åtminstone vara ställde under så noggrann tillsyn och vård, att förlust af någon dem tillkommande rättighet , som ej annorledes än genom försittande af en tioårig prsescriptionstid kan äfventyras, ej skäligen må befaras. Är då ett till sådan stiftelse gjordt anslag af den beskaffenhet, att dess säkerhet och bestånd hvilar på inteckningsrätt; si bör, efter Utskottets tanka , den allmänna förbindelsen till intecknings förnyande , så mycket mindre , på andre Iuteckningshafvares bekost-; 44 LagUtskottets Betänkande N:o 52. nåd , eftergifvas , som den ifragaställda försummelsen ej gerna kan genom en endas vållanue ega ram.
I anledning af de sedermera arhqllntz yplysningar, fär Utskottet ytterligare i detta ämne förena sig med Herr Bergs-Rådet Uotstoff i den Lnlkan art en sadan ränta icke wid Grufme-drif-ens Whörande mä hfwerstiga warpet af den derigenom wundna befrielse. H-vad Utskott nämnt öm förhällandet med Wteringen i de till SahibergS fögderie hörands Gock? Den 22 Hedmar». lsäf Eöiknar grundar sig pä upgifrerna i 1804 ärs ComInissions handlingar, och Utskottets kauka har ingatunda maril» att allmogen skulle belastas med nägon Ny kunga eller nya afgifter wid Grufwe driftens uphöranve, endast att hwad den nu till Bergslagen för Grrftwedrifttm utgör och ärlägger skulle wid G nfwans neriäggande tillfalla Staten och för Stats-Werkets Rakning antingen in natura eller efter marketzäng upbaras. StMs-Utskottet, som för öfrigt med Herr Bergsrådet Uotftokk instann ! dest yttrande rörande nödwändigheten af eN pä stället skeende ÄZettenfkapelig Undersökning får härmed ytterligare förklara art Utskottets tan a också, i enlighet därmed, icke kunnat wara annan än akt Gaufman till dest en sadan undersökning fötegätt, och kunnat afglfma eit bestämt resultat, skulle förbliftva i dest näkwarande orubbade stick fä i anseende till ii alm arande förmoner som förwaltning af Grufwe-driftem Stats-Utlkottet förmodar afwen, alt dä en sadan undersökning fordrar en längre tid för att pä stället gjöra jemförelse emellan det werkeliga förhällandet as Malmlager .och bergarter samt det, som nUwarande Chartör och Handlingar bekom innehålla, kiinde lätteligen Ven fördelen att höra Bergslagen dermed förr önäs och ett sätt till en framtida bättre reglering i följe deraf upfinnak
JVs 31, ang:rie beräkningen af Tull-medlen, Salu-accisen, Post-medlen, Chartas-Sigillalae-afgiften och Bränvinsbrånnings-medlen. Della Betänk, förelogs punktvis till afgörande. 1 :o. Tullmedlen. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Bevilln:sUlsk. har räknat ganska riktigt, då det, med afseende på tull-inkomstei ne för de 2:ne sistförflutne åren, beräknat eli medium af nära 4,828,618 B:dr, så vida nemi. de nnvar:de förhållandeme komma alt fortfara. Ulen Ulsk:s förmodan all Iull-inkonislen för framliden bör beräknas lill 5.200.000 B:dr, synes mig deremot icke tillförlitlig. Om vi från dessa 5.200.000 R:dr draga de af mig omnämnde, rikligt beräknade 4,828,618 R:dr, så upkommer en skillnad af 371,382 R:dr. Derjemte bör äfven tagas i betraktande, alt SlatsCtsk. tili ett Betänk nptagit I till verkets omkosinader till endast 800,000 R:dr, då K. j\l. deremot ansell all de minst böra beräknas till 1 millin. Här upkommer således äfven en skillnad af 200,000 R:dr, hvilken vid beräkning af tullinkomsterne synes mig äfven böra lagas i betraktande, och då jag lägger dessa 200,000 R:dr lill de af mig förut omnämnde 371,382: så blifver hela skillnaden 571,382 R:dr. Således synes mig all tull-inkomsten bör aldra högst beräknas lill 5 milkr. Redan härigenom har man visat mycket förtroende lill framtiden och verkningarne af de tullnedsättningar, som R. St. vid denna Riksdag beslutat.
Cederström föreslagit, och antaga vissa punkter utan och andra med förändringar samt afslå andra, det kan jag, för min del, icke medgifva, emedan Den 15 Maj. 527 ma let, ehuru vidsträckt i sin omfattning, likväl har, i sina delar, det inbördes sammanhang, alt det icke lämpligen kan på sådant sätt behandlas, utan måste med all möjlig noggrannhet fullständigt genomgås, om deraf skall blifva en god utgång. Gr. Björnstjerna har omtalat, huruledes R. St. redan vid två riksdagar fattat beslut i delta ämne och Konungen i anledning deraf vidtagit vissa åtgärder, dock utan någon påföljd. Om nu R. St. komma för tredje gången med ett sönderstyckadt eller ofullständigt förslag; så kan utgången ej blifva någon annan än ett lika fåfängt försök. Hvartill tjenar sådant? Jag vet under dylika förhållanden ingen lämpligare utväg än den Gr. Björnstjerna föreslagit, nemi. att ingå lill K. M. med en und. anhål lan, alt Han ville låta göra förberedande undersökningar och vidtaga nödiga åtgärder för ändamålets vinnande, samt derefter till B. St. aflåta nåd. propos. Jag får derföre till Ståndet framställa följande förslag till beslut, nemi.: ”Att R. o. Ad. ej kan bifalla Utsk:s betänk, i dess nuvarande skick, hvaremot Ståndet för sin del besluter, att R. St. ville hos K. M. i und. anhålla, det nödiga utredningar af de på detta ärende verkande förhållanden och öfriga förberedande åtgärder, till det åsyftade ändamålets vinnande måtte vidtagas, samt K. M. derefter täckas låta utarbeta och lill R. St. vid en kommande riksdag afgifva nåd. propos. om sättet att till allmän belåtenhet bilägga räntegi Ivares och ränlelagares ömsesidiga anspråk.” Frih. Cederström: Jag har begärt ordet, för att bemöta några änmärkn:r emot mitt förra yttrande, först af Frih. Palmstjerna ronde augmentsräntorna, hvilkas betydliga belopp han anser högst vigligt att indraga.
Utskottet högst upplyst finna att bevakning af dess fordringar for Hån å lösöre panter, särdeles Guld och Silfver, rnc-rähdels är lika o nöj!ig att verkställa, som den i sjelfva verket synes öfverflödig och auda mål sslös. Vid pantsättning af Gujd och Silfver upp gifver väl pantsätiaren ett namn, stundom endäst Inuial-Bokstäfver, som antecknas i Banquens Böcker, egenteligen i afsigt att förekomma, det panten icke må kunna lösas af obehörig person; men Fåne Bariquens Tjenstemän kunna icke känna alla dem, som inlemna panter till beläning och följaktligen icke eller controllera, om de uppgifva sina rätta namn, och mariga Låntagare nyttja äfven fremmande personer till pantsättningens ombesörjande, hvilket desto lättare kan ske oell desto mindre af Banquen förhindras, som någre förskiifningar för Lån å dylik säkerhet icke afgifvas, hvarförutan pantsedlarpe såsom stälde till Innehafvarne icke sällan af Låntagaren föryttras till tredje man. Att Banquen under sådane omständigheter icke kan känna rätta Gäldenären och således ej eller af de i allmänna Tidningarne införde underrättelser, om utfärdade Proclamata , erhålla någon upplysning, huru vida de samma i detta hänseende röra Ban^uens rätt, är uppenbart; och som inne* 674 BancoUlskottets BetSnkanden. hafvare af lös pant icke eller har samma ovill.’ torliga rättighet, att undfå särskild kallelse, som i ii och 31 §§. af 2 Cap. i ConcoursLagen är Inteckningshafvare förvarad, ärBanquen i de fleste fail utur stånd att kunna bevaka de på Guld och Silfver utgifne Lån. Endast i den sädsynta händelse att CencoursiDontaren meddelar B.inquen särskild underrättelse, örn inställelsedagen, med bestämd uppgift på pantsedelns numer och innehåll samt i hvars namn Lånet är upptaget, blif■ver en sådan bevakning möjlig.