Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utdrag af ?rokocol!et, hällit i Riksens Högloft, Ständers allmänna Beswärsoch Oeconomie-Utskott den 12 Mar-! lii itzlo, S. D. Företogs til granskning 6:te kunder, af Hederwarda Bonde-Ständets genom krotocollsUtdrag den 21 Justi sistledit ar, til Utskottets be» redande och närmare utarbetande öswerlemnade yrkande, hwilken piwK innefattar pästäende, at En» stiftes och Storskistes-författningarne mäga öftverfes och lampas efter behofwen och omsiändigheterne pä olika orter, och at emedlertid i synnerhet En» stiftetförfattningarne ina inställas til deras werkan, pa der widare olägenhet ej mätte af dem blifwa en följd. Ehuru det icke kan bestridas, ak wista locs, ler uti Verta widsträckta Rike aro af den beskaffenhet, at Enstiften der arv anwändbare och mera skadlige an nyttige, finnas dock flere Orter och större Landsträckor, hwareft sadane Skiften ^med största fördel, bade för enskilta Jordägare och Åkerbruket i allmänhet, dels redan stedt och dels framdeles kunna werkställas. Storskiftes-Förordningen af Ar i78z har, enligt Utskottets ranka, flere brister och medför ofta större olägenheter än Enskiftet Förfaktmngarne, hwaribland kan räknas den för ett wgl inralradk Jordbruk hinderliga omständighet, at Storskifte af Aker är tillätit i flera Skiften och Tegar.
Ester finnes någon lagstiftning i weridén, som kan neka de medborgare lagens skydd, hwilka under detta wilkor bara Statens tunga och bidraga till befi uprätthällande, medborgare, hwilka i förlitande pä benna reciprocite och i fast öfwerkygelse, att BanquenS solidite, samt dest anwisningars honorerande wore den heligaste grundwal för hela Rikets bestånd, anförtrott pa god tro fin förmögenhet under intecknings det är realisations rätr, till dem, som förut ägt föga eller intet, men nu wilja se sina skulder, i ziffra skyldrande, skyndsamt r wärde bortsmälta, se längifware och fastigheisförsaljare förwaydlas lill tigga e, och sig sjelfwa till millionairer, utan annan förtjenst ä deras sida än hajardspelarens eller annat brott ä den lidandes — än förtroende till samhällscontractet? här finnas de, som ej älffa Vågspel, som ej hafwa Den z Jun!!. skaplynne för annat, än en fredlig, stilla, obemärkt lefnadsår!, här finnas de, som i den nänvarande sakernas ställning, icke utan att blistva derangcrode och sakna de nödkorstigaste behof för en stor samille, kunna med si» lilla förmögenhet i bancosedlar återlemna-, köpa fastigheter, hwilkao pris, pä grund «f bränwinctS winst och dylikt, blifwit, sa orimligt upstegradt: gifwes dä intet beskydd för desie? skall deras trygghet under den naturliga och beskrifna lag, hwilken förmär, alt der wärde, som länäs, skall jämngodt äterställas, kunna obarmhertigt gäckas, under der sä mycket göres för den wägsammes blomstrande lycka? och är denne nyttigare? förenar han alkiv med winningslystnaden en wördnadswärd industris, en warm häg och drift för allmänt nyttiga företag för odling eller annan nationalwinst? winna åkerbruk och näringar pä detta twanq, alt köpa fastighet, pä denna esprit, att deraf göra en handelsgren? jag tror det intet och skall aldrig tro det.
Frih. Cederström, R., med 37 röster. » 601. » Uttermarck, lullm. Frih. Alströmer, J. O., med 57 röster. » 645. » Möllersvärd, C. Ii., med 37 röster. » 2325. » Fåhraeus, E., med 60 röster. Suppleanter: Hr von Schantz, M., med 36 röster. » 1708. » von Walden, fullm. Hr Blomstedt, C., med 36 röster. » 775. » Mannerfelt, fullm. Frih. Palmstjerna, Hj., med 36 röster. » 331. » Frih. Adlercreutz, C. G., med 36 röster. A. Hr af Nordin, G., med 36 röster. Hr Frisenheim, fullm. Hr Tornerhjelm, J. C. A., med 35 röster; sedan lottning blifvit anställd mellan de ledamöter, som erhållit 36 röster, till bestämmande af deras ordning såsom suppleanter. Anmäldes och bordlädes från nedannämnde Utsk. inkomna Utlåt., Mem:r och Betänk:n, nemi. från Bevill ning s-Utskottet: N:o 10, i ani. af dels gjorda anmärkningar mot vissa delar, dels ock Riks-Ståndens skiljaktiga beslut i afseende å andra delar af Betänk:t N:o 4, ang:de stämpelpappersafgiften; N:o 11, i ani. af erhållen återremiss af Bevilln.-Utsk:ts Betänk. N:o 7, i fråga om den för de Kongl, personerne och utrikes sändebuden stadgade tullfrihet m. m.; N:o 12, i ani. af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut ang:de tullbevillningen; Lag-Utskottet: N:o 49, i ani. af återremiss af Lag-Utsk:ts Betänk. N:o 18, öfver R.
Under granskningen af Banko-Verkets förvaltning hafva Revisorerne läst såväl ofvanberörda, som de berättelser särskildt utsedde Revisorer afgifvit, angående verkställd granskning af dels Banko-Diskont-Verkets i Stockholm räkenskaper för år 1854 och dels Låne-Kontorens i Götheborg, Malmö och Wisby räkenskaper för åren 1853 och 1854, hvarförutan Revisorerne granskat Bankens och Tumba Bruks räkenskaper för sistberörda två år samt, .vid det förhållande, att Rikets sednast församlade Höglofl. Ständer meddelat Fullmäktige decharge för de af dem till och med den 15 November 1853 vidtagna beslut och 4 Öfver-Styrel senspersonal. Inspektionen öfver BankoFerket. Inventeringar af BankoFullmäktige. Besigtning af Bankens hus m. m. åtgärder, genomgått Fullmäktiges allmänna och särskilda samt Under-Styrelsens och Kommissariernes i Låne-Kansliet protokoll från nämnde dag till den 15 nästlidne September; och få Revisorerne, angående Bankens befunna tillstånd, afgifva följande berättelse, upptagande ärendena i den ordning, hvartill Banko-Reglementets uppställning föranleder: § «• I Öfver-Styrelsens ordinarie personal, sådan densamma vid sednaste Riksdag bestämdes, har någon förändring icke inträffat, men i anseende till förfall för ordinarie Ledamöter, hafva, af de vid samma Riksdag utsedde Suppleanter, följande under kortare tider i Öfver-Styrelsen deltagit, nemligen: af Suppleanterne för Höglofl. Ridderskapet och Adelns Ledamöter: Kapitenen vid Kongl. Maj:ts Flotta, R. S. 0. m. m. Carl Berthil Lilliehöök; af Suppleanterne för Högv. Preste-Ståndets Ledamöter: Kyrkoherden i Ulric® Eleonor® Församling, Fältprosten, L. N. 0., Magister C. O. Gravallius; och samtlige Suppleanterne för Hederv. Bonde-Ståndets Ledamöter, nemligen Pehr Erik Andersson från Westerås Län, Jöns Erik Eriksson från Örebro Län och Erik Carlsson från Stockholms Län. § 2.
No u tända, Krono-spinnhus skulle utvidgas o eli inredas till Corrections-inrättning för sådana sysslolösa personer af mankönet, hvilka, enligt gällande Författningar, äro till allmänt arbete förfallna: att, till beredande ej allenast af utrymme för de förut å Spinnhuset förvarade qvinspersoner, utan ock af möjlighet att emottaga ett ökadt antal, ett serskildt C.orreetionshus skulle anläggas & Hufvudstadens norra Malm, hvarest en dertill ganska lämplig loeal, tillhörigstora Barnhuset, blifvit, emot en årlig afgifts erläggande, anskaffad: att Malmö Citadell, sam hittills varit an vändt endast till straff-fängelse för brottslingar, skulle utvidgas oell inredas så, att utrymme der må finnas för dem af mankönet, som i södra delen af lii-, ket dömas förfallna till arbete, samt att, i den mon byggnaderna och inredningarna af Corrections-inrättningarna både i Stockholm och i Malmö hunnit fortskrida, de i Wadstena allmänna Arbetsinrättning förvarade, personer, efter omständigheterna, skulle för-, flyttas till Stockholm eller Malmö, samt de förut till samma inrättning använda byggnader åt Seraphimer-Ordens-Gillet upplåtas. Under omedelbar ledning af Styrelsen öfver fängelser och arbets-inrättningar, hafva ada dessa anstalter blifvit med omsorg påbörjade och med drift fortsatta. Arbetet Kungl. Maj.Is Nådiga Berätt. N:o t. 41 efter denna plan har icke ännu hunnit att i alla detaljer fullbordas; men likväl har redan, för ett och ett halft är sedan, Stockholms norra Corrections-inrättniiig blifvit sä färdig, att de å Spinnhuset förut förvarade qvinspersoner blifvit ditflyttade, och nu der-, städes hållas till nödig verksamhet. Tillbyggnaderna och inredningen af den södra Corrections-inrättningen fortgå oafbrutet, och äro så framskridna, att de inorn första hälften af nästa år kunna vara alldeles fullbordade, med användande af Tångarne till byggnads-arhetet, hvarigenom ansenlig besparing vinnes i den för ett företag af denna stora omfattning åtgående betydliga kostnad. Under loppet af innevarande år har den beslutade utvidgningen af Malmö
S.D. Sammanträdde socknemännen för att ännu ytterligare yttra sig öfver nödhjelps committeens anbud, på frösäd, hvarvid socknemännen vidhöllo sitt förra sockenstämmo beslut, nemligen att de ej kunde och ville på förut anförda grunder emottaga någon frösäd till låns, utan anhöllo om att få det begärda lånet i contanta penningar, äfvensom svar om när det kunde erhållas. År och dag som ofvan. O.A.Staaff S. m.adj. Å socknemännens wägnar. Bengt Pehrsson i Öfvergården, Olof Ersson i Häste, Eric Andersson i Hägra, Olof Andersson i Dvärsätt, Lars Ersson i Silje, Jonas Jonsson i By, Hemming Pehrsson i Krogsgård, Erik Olofsson i Sota. Rödöns kyrkoarkiv, vol. K I:1, s. 120–122, ÖLA. Protocoll hållet i Rödöns sockenstuga den 23 mars 1850. Sedan Rödöns socknemän uti denna dag hållen sockenstämma icke kunnat komma till något beslut huruvida de behöfde undsättningslån i korn, utan endast några få personer anmält sig såsom behöfvande, men de nu efteråt vid närmare besinnande funnit, att i socknen existerar brist både i korn och penningar, särdeles som många redan betingat frökorn, hvilket de ännu ej kunnat betala så stadnade socknemännen nu i det enhälliga beslut, att de af det från Ångermanland upköpta frökorn till länets undsättning önskade få på lån etthundrade tunnor, samt för öfrigt contanta penningar till fyllnad i förut beviljade lånesumma 3.800 r.d. b:co, hvilket beslut underteknad anmanades att på detta sätt antekna. Och skulle detta protocoll öfverlämnas till socknens undsättnings committee för vidtagande af den åtgärd vidare erfordras till lånets utbekommande både i korn o. penningar. Rödöns sockenstuga, som ofvan. efter anmodan W. Söderberg. Uppläst och erkänt. 105
Herr 8cböl stebranst, Austers krestric. Jag prostersr emot den oerhörda olaglighet at laka en Oa^urgrion afgä innan Lxpsstiiionen ar justemst» Friherre Xurele^, knur. Man will har betaga ost den heligaste af wara rättigheter. Jag xrots. storar häremot pä det kraftigaste. Friherre kstjsrrg, Uar§. Jag magar annu en gang yrka pä hwarje Medlems rätt i detta Samfund ac obehindradt fa saga stna tankar, innan O-pmai lousa engar; men skulle det redan wara sked t, sa hoppas jag, at Herr Grefiven och Landt - Marskalken later återkalla densamma, och hwarmid jag til stöd för min talan får anföra, ak da saker af den aldramindsta betydenhet bilfwik bade widlöftigt och länge vsmilsrasts, sa mätte denna, som är af sä mycken wigt, säkerligen förtjena samma cvnstäsrLuon. Herr A äl erIpsrre, Axel. Jag besvär Herr Grefwe» och Landt-Marffaiken pä det heligaste at e/ ta - 709 ga et steg, sam kan hastva betänkliga sölsher sör lugnet inom Riddarhuset. Friherre 8 i I sver sch 51 6, kö ils. Med hwad Friherre Lar! vr 6ssr anfört, förenar jag mig tis a!!a delar, vä) förklarar dcrjämte den tii de andra IdLlpeökivs Standen föreslagna o-julbersäs lex^eclirionco för 0- laglig och kränkande min RiksdagSmanna - rätt; wid förlusten af den anser jag mig wara en onyttig Stan. ders Medlem, och nphör således för denna gängen at wara det. Friherre eester st rom, (A Lax, ropade, at narn, nen pa dem, forn gatt i OL^uiLiion, makre blifwa tryckta. Härmed förenade sig Herr von 8 c stu! trenIreim (den yngre), och mango flere. Herr Ori^en v rlstr, Ooran.
Om förhöjning lili detta anslag vore begärdt, skulle jag, när denna fråga förekom, ej vara emot en tillökning, likväl under vilkor, Dtu io April f. m. att man slipper se det ständiga bemödandet att vilja undandraga Ständerna deras granskningsrätt. Det liar gått så långt, att för 1829 års passevolanceafgift, sorn är särskildt redovisad, Konungen anbefallt utskrifning af 2:ne särkilda räkenskaper, på det att Ständerna icke skulle få det minsta med den att göra; oell Konungen har särskildt förbehållit sig dispositionen af räntan. Är första hufvudtiteln för liten, bör man begära, att den ökas, hellre än att man kastar ut misstankar i landet om statsmedels disponerande till enskilda ändamål. Hvar och en vet, att gamla passevolancefonden icke användes till sitt bestämda föremål, utan till en extra utgiftsfond. Vi veta, att man i Kammarrätten kan få se, huru fonderna användas; och då kan jag icke annat än finna det oformligt, att en slik granskningsrätt skall vara Revisorerna betagen; och det är detta, som jag, lika med Hr Grip, ansett för en orättvis och olaglig strid med 1. St:r, ehuru Hr Grips ordalag måhända äro något för stränga mot Regeringen. Frih. v. Schulzenheim: Då jag begärde ordet, var det i anledn. af ett af Hr Gr. Horn fäldt yttrande, att Konungen vilkorligen medgifvit granskningsrätten af passevolancefonden; hvarvid jag får upplysa, att hvad den före år 1829 tillkomna gamla passevolaiicefonden beträffar, Konungen alltid ovilkorligen afslagit all granskning deraf, samt att Konungen åter i afseende på de från och med år 1829 influtna passevolancemedlen ovilkorligen tillåtit desammas revision, hvarvid endast fastades vilkoret af Konungens dispositionsrätt öfver medlen, på sätt som förut ägt rum, hvilket är något helt annat, än ett vilkor för medgifvandet af sjelfva revisionen. K.
Men, då man gör sådana grunder, som likasom en väderhane kunna vridas efter alla väder, är det då skäl att komma med en skrifvelse, hvarigenom man hetager kommande Ständer och ConstitutionsUlskott all rättighet att kunna göra anmärkningar, i fall rådgifvande tillstyrkt förderfliga Författningar? Rikets Ständer höra akta sig att önska sådant, och hetänka äfven sin controllerande rätt. Jag tillstyrker, att Ridderskapet och Adeln förblifver vid sitt heslut och öfverlemnar åt Utskotten att uppställa voteringspropositionerne, ty saken lär ej kunna förfalla sedan 4 Stånd instämt deruti, att en skrifvelse skall afgå. Herr Crusenstolpe: Jag hefarar att föreningen i politiska åsigter emellan Herr Lefren och Herr Tham åstadkommer samma menliga resultat, som Föreningsoch Säkerhetsakten 1789. Jag är rädd för sådane föreningar, och tror alt allmän säkerhet fordrar, det man sätter sig till motvärn deremot. Herr Hjerta: Många gånger har jag genomläst detta märkvärdiga Betänkande, och kan ej finna, att det kan blifva någon skrifvelse af, om ej Rikets Ständer komma öfverens om grunderna för densamma. Det Den a3 Februarii e. m. måtte ej vara nog att säga, att lagen är felaktig, man måste väl också säga, hurudan den bör blifva. Så föreskrifver Grundlagen, och detta är öfverensstämmande med sundt förnuft. Emedlertid står det, att Rikets Ständer framlägga deras åsigter öfver de hufvudsakligaste delarne af berörde stadgande, i afseende pä undersökning efter olofligen infört gods, till det Nådiga afseende Kongl. Majit kunde för Riket nyttigt finna. I fall man då ej belsuter något om detta, så äro alla beslut om intet. PresteStåndet har sagt: att det ansett följande liufvudgrunder för den förnyade Nådiga Förordningen böra i den underdåniga skrifvelsen bestämmas &c. Blifva inga sådana antagne, kan det ej blifva någon skrifvelse. På samma sätt har BorgareStåndet yttrat sig; och BondeStåndet har bifallit det första Betänkandet.
Sålunda hade det patriaikaliska förhållandet emellan husbonde och tjenare, som lät den ene anse den andres välgång lika med sin egen och utvidgade familj-lifvet, allt mer och mer försvunnit och lemnat rum för de torna juridiska contractsförhållandena. Husbonden ausåge sig undgå besväret af tjenarens upptagande inom sitt hus genom tilldelande af kostpenningar, — tjenaren öfverlemnades obarmhertigt åt kroglifvet och dess förförelser och hans små bekymmer och deras lindring blefvo för husbonden likgiltiga; men straffet följde — husbondens och hans familjs välgång blefvo också för hans tjenare likgiltiga och man hade ofta sett desse i husbondens boningar införa rånaren och tjufven. I fordna tider, då det verkliga Borgare-Ståndet förvärfvade sin styrka och sitt anseende, var föreningen emellan köpmannen och hans bodbeljening, handtverkare!! och hans gesäller och lärgossar familjens. Förhållandet vore nu annorlunda och krogarne voro nu de sistnämndes vanliga tillflyktsorter. Ännu mera hotande vore det från Tyskland införde system, att, med förjagande af alla landtbönder och jordtorpare, till egendomars skötsel i stället använda gifta statdrängar, genom hvilket system, om det finge tilltaga, otvifvelaktigt skulle i Sverige uppstå en klass af parias, främmande för dess ära, sjelfständighet och samhällsordning. Motionären har alltså föreslagit, att Rikets Ständer måtte uti underdånig skrifvelse anhålla, det Kongl. Mai.t täcktes i Nåder uppch aga åt lagberedningen att föreslå sådana lagbestämmelser„ som kunna anses erforderlige för att i möjligaste mätto förekomma till. tagand.et af Proletärer. 4 Lagtamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N.-o 10.
Den gröfre stoftbeklädnaden låg förmultnande i stengriften; men omklädd med en fin etherisk, ljus, nästan genomskinlig kropp, uppsväfvade min själ genom hvalfvet. Utbredd under mina fötter, lik en grön matta, låg jorden, från hvilken tornen af de heliga städerna Mekka, Medina och Jerusalem ett ögonblick visade sig och försvunno; – genom Geniernas luftiga riken, genom Feernas omätliga töckniga rymder, som hastigt genomblixtrades af ljuset från de stjernor jag ilade förbi, sväfvade jag uppåt med tankens hastighet, tills jag änteligen befann mig utanför tvenne ofantliga, skyhöga kopparportar. De uppläto sig, och flyttad såg jag mig på en stor hed bland otaliga andra med mig likdanade varelser. Vid öknens ända framvältrade sig mellan trånga, skrofliga, lodrätta klippor, en flod hvars svarta vatten rysligt dånade i den djupa, mörka afgrunden. Men hvilken öfversalig anblick öppnade sig på den andra sidan om elfven! Kullar, besådda af de täckaste blomster, det skönaste gräs, höjde sig den ena öfver den andra. Några voro betäckte af de vackraste, skuggrikaste lunder: andre bildades af konstigt danade klippor, med svala grottor och genomskinliga diamantberg, i hvilkas ådror man såg guldet glödande flyta. Utför branta, af höga cedrar beväxta hällar nedstörtade skummande bergfloder, under det att den klara källan i dalen sakta framflöt. Öfver sjöar, i hvilka gullfiskar kringsummo, och strömmar af vin, nedhängde de kostligaste frukter från högstammiga trän, i hvilkas kronor himmelens näktergalar söngo sina morgonvisor. Dock Rustan, hvarför söker jag att beskrifva hvad som på menniskors språk evigt ej kan beskrifvas? Man upphöjde för mig oupphörligt skönheten af ert land: jag småler, ty huru måste allt detta förefalla mig, – mig, som skådat det himmelska Paradiset? Allt är visserligen här en afbild af det rätta Eden: men icke annorlunda, än du ser månans bild i vattnet.
Då, med undantag af anslaget till en Pharmaceutisk Läroanstalt i Stockholm, de vid sednaste Riksdags Stats-reglering meddelade serskilda bestämmelser, rörande besparingarne å vissa då beviljade nya eller förökade anslag, vid den nu verkställda statsregleringen, icke blifvit förnyade, hafva, med besagde undantag, dessa, uti §. angående Stats-Verkets öfverskotter och besparingar, förut införda, bestämmelser, nu ansetts böra ur samma §. utgå. Sedan Kongl. f. d. Nummer-Lotteri-Inrättningens samtlige tillgångar, i början af år 1842 blifvit t ill RiksgäldsKontoret öfverlemnade, samt återstoden af lånet till Tackjernsbergslagerna, under Bih. till R. St, Prot, 1845. 4 Sami. 1 Af A. 2 'Band. 43 Haft, 2 Stat.t-U(skottets Memorial, N\o 3l5, år 1843, lill delta Verk inbetalts, mäste föreskrifterna härom, i 120 och 122 af 1841 års Reglemente, anses förfallna. Äfvenledes har stadgandet i 121 §., angående aflemnandet till Riksgälds-Kontoret af Kongl. f. d. Kansli-Styrelsens så kalJede Handkassas kapitalfond, numera förfallit, enär något beslut bäroin under innevarande Riksdag icke blifvit fattadt, och det räntan å nämnde fond motsvarande anslag från Riks-Staten uteslutits. Sistnämnde 3:ne hafva af dessa anleduingar icke blifvit upptagna i Utskottets förslag till det nya Pieglementet. I afseende på de i detta förslag deremot införda §§., som innehålla nya föreskrifter, anser sig Utskottet böra anmäla, att i § angående öfverlemnandet till Riksgälds-Kontoret af öfverskottet å Bankens vinst för år 1844 endast innehåller det stadgande, att detta öfverskott, sedan dess belopp, efter anställd utredning, blifvit bestämdt, skall under loppet af innevarande och nästkommande år till Riksgälds-Kontoret allemnas.
Efter erinran, hurusom i äldre tider, då vägar anlades emellan de vidt åtskiljda, vidsträckta och glest bebodda landskapen Helsingland, Herjeådalen och Jemtland, sådant skett hufvudsakligast för att bereda tillfälle till transport af krigsfolk och krigsmaterialier under ofredstider, hvadan desse, öfver oafvittrade marker gående vägar, såsom varande af annan beskaffenhet och anlagda egentligen för mera allmänna ändamål, än andra genom socknarna och den bebyggda delen af landet sig sträckande allmänna landsvägarna, ansåges icke kunna till underhåll åläggas de socknar, inom hvilkas område de voro belägna, har motionären vidare anfört att, sedan 2:ne dylika vägar blifvit anlagda, den ena, 31 mil, gående ifrån Jemtland, och den andra, 2? mil, kommande ifrån Herjeådalen, sammanträffande 5 mil vester om Kårböle by i Ferila socken af vestra Helsingland, så hade underhålls-skyldigheten deraf, genom Kongl. Maj:ts Befallningshafvandos i Gefleborgs län resolution den 13 Augusti 1751, blifvit ålagd hela provinsen Helsingland, som till följd deraf måst fortfarande efter hemmantal bekosta underhållet af omförmälde vägsträckor, tillsammans utgörande 6 mil, ehuru provinsen, i anseende till dess vidsträckthet, dessutom vore med väghållning ganska hårdt besvärad. Efter det, i anledning af Kongl. Maj:ts i nådig Proposition den 15 November 1828 gjorda framställning, nyssberörde vid Kårböle by sammanträffande vägar blifvit modeist en derifrån fortlöpande väg utsträckte till Stora Kopparbergs län och vidare till Wermland, så hade vid förekommen fråga om underhållsskyldigheten af denna väg pröfvats skäligt, att densamma skulle af statsmedel underhållas, för hvilket ändamål från den sednast fastställda Riks-statens sjette Hufvudtitel utginge ett anslag å 1,133 6 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 120.
– Än medlet då? – Guld! Guld är alla framgångars förutsättning. Hvarför frigör ni icke anden, som behärskar världen? Måhända finns han i er onkels lifselixir? I så fall äger ni de vises sten – och begagnar den icke! Hvem var denne doktor Carl? – En mystiker och en undergörare – i det hela en märklig man. Han har skrifvit en bok, Mysterium magnum, som väckte så mycket uppseende, att kung Kristian VI af Danmark kallade författaren till sin lifläkare. Min morfar trodde på någonting, som han kallade »ordets magi», och han ägde verkligen förmåga att genom handpåläggning bota en del sjukdomar – sådana som frossa, ansiktsros och – Kanske också gikt? – Rantzaus ansikte får ett ironiskt uttryck, som dock strax förvandlas till en grimas af smärta, då han gör en rörelse med det sjuka benet. – Ni tviflar, min käre grefve? Det gjorde också jag, innan jag med egna ögon sett honom göra, hvad man skulle kunna kalla underverk. Jag minns bland andra en bondkvinna, som var lam – hon bars i bår till honom, och hon gick därifrån på sina egna ben. – Och på hvad sätt skedde underverket? – Genom händers påläggning. Den gamle mumlade också alltid en del besvärjelseformler – men själf menade han, att det var genom trons makt, undret skedde. – Jag har ofta tänkt öfver den saken. Skulle det finnas någon förborgad mening i bibelns ord, att tron kan försätta berg – det vill säga rubba naturlagarna? I så fall torde en stark vilja ha samma makt. För egen del har jag ofta märkt, att min vilja har en underbar makt öfver människors sinnen. – Sant är åtminstone – säger Rantzau eftersinnande – att en stark vilja alltid böjer en svagare. Gud gifve, att jag hade en vilja, inför hvilken allt böjde sig! Men det finns – tyvärr – mycket, som den icke rår på – därför kämpar den ofta förgäfves. – Och om ni hade makten – hvad skulle då ske? – Då skulle jag omskapa Danmark! Och ni skulle vara mig behjälplig därmed. Eller hur? – Gärna, min käre grefve – om er vilja vore starkare än min! Men i motsatt fall finge ni vara mig behjälplig!