Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständer, att endast en 90-kannorS'panna, äf. ven å den största egendom får begagnas, och dermed nog tydligt ådagalagt deras afsigt att inskränka bran vinsbränningen inom landet, hvilket oek är en allmänt uttalad fordran, så kan jag icke annat än reservera mig emot bibehållandet af 1 §. 3 Art-, hvilken är uti rak strid med denna afsigt, enär, enligt den* samma, det blifver medgifvet, att förvandla alla enkla pannor till konstbrännerier, och productionen på detta sätt, snarare kommer att Okas, än minskas. Jag har trott, att man må bända hade svart för att genast utdöma de redan varande konstverken, så vida de icke begagnade mer, än högst en go-kannorspanna, men att de borde blifva belagde med en afgift svarande emot deras högre production. Jag anser dqt deremot vara alldeles conseqvent med det förstnämnde beslutet och afsigien dermed, att intet slags konstverk tills vidare finge inrättas. Detta synes mig ock vara öfverensstämmande med namnet och begreppet om husbehofsbränning. Då Höglofl. Utskotten funnit för godt att förklara brännåret utgöras af alla 12 tnånaderne i året, 1 stället för det förut blott utgjort 8 månader, kommer äfven af detta skäl, bränvinsbränningen troligen att blifva betydligare, än den hittills varit. Slutligen kan jag icke instämma uti den af de Höglofl. Utskotten uti Be - Bil. t. Bevilln. - La goch OeC.-Utsk. Ber jV.o 6. 103 tankandet yttrade mening, att någon öfverdrift blifvit brukad uti beskrifningame af det onda, som nstadkommes genom det öfver» flödiga bruket af bränvin inom vårt Fädernesland; jag tror, att man äfven, med sanningens bestånd, kunde göra denna tafla ännu rysligare; och visst är, att, om ingen grang för det onda i tid kan sättas, skola följderna deraf snart blifva de mest bedröfliga och fasansfulla.
Vid behandling af skjutsfrågan hör man så ofta anföras ett argument, sorn äfven i dag här framhållits, nemi. att skjutsningsbesvär ej måtte vara så betungande, då i vissa trakter allmogen sjelf uttalar sin önskan att få skjutsa. Det torde derföre tillåtas mig att med några ord närmare belysa detta skäl för skjutsningens qvarhållande vid jorden. För det första är det nödvändigt urskilja hvem det är, som uttalar en sådan önskan; att en bonddräng, som skjutsar med husbondens hästar, kan finna det nöjsamt att komma ut och derjemte möjligen förtjena en liten drickspenning, är ej så underligt; helt annorlunda skulle svaret utfalla, om husbonden sjelf tillfrågades. Visserligen kan det finnas en och annan egare af J:dels eller |:dels mantal, som ej ogerna Värdas fram på en väg, der han med en förtjent styfver i fickan finnér en efterlängtad krog, men om eljest någon af dessa någon gång skulle önska att skjutsa, finnes dertill äfven ett naturligt skäl deri, att, då Iian genom detta onus är tvungen att hålla en häst, vill han äfven vissa tider på orter, der foror ej lätt kunna fås, förtjena något med denna sin häst. Att de mindre upplysta af allmogen ej alltid inse sitt eget bästa, hänga fast vid vissa vanor och hafva svårt att beräkna hvad som är för dem mest fördelaktigt, ser man ej så sällan, då på jordbruket djupt inverkande författningar af dem skola bedömas, t. ex. stängselskyldigheten, som, ehuru ett af de större hindren för öfvergången till ett bättre jordbruk, likväl med mycken förkärlek fasthålles. Frågan här är således egentligen den: huru skulle detta mindre hemman 388 Den 28 Mart f. m. se ut, om bonden ej vore genom skjutsen tvungen att der föda en häst? För den summa, hästen kostar, skulle han kunna köpa en duglig oxe och en eller 2:ne goda kor. De dagsverken, egaren eller hans dräng nu förspilla på landsvägen, skulle han använda på jordens skötsel, och moraliteten kommer då ej i fara; foder och gödsel skulle stadna vid ladugården och således komma jorden tillgodo.
Om det är för 5oo exempl., Den i3 Mars e. m. måste man för 1200 exempl. beräkna vanlig s. k. öfvertrycksförhöjning, Betalade man efter 3o r:dr för 5oo exempl., skulle kostnaden utgöra 34 r:dr. Om denna sättningsoch tryckningskostnad fördelas på hvarje 2o:de ark, som anses calculationsvis utgöra tabell efter nämnde beräkning, blifver förhöjningen minst i r:dr på hvarje ark. Jag har trott mig böra fästa uppmärksamhet på den saken, emedan, då man ingår i så minutiösa detailler, skillnaden emellan i3 sk. och l r:dr per ark är ganska ansenlig. Vidare har Gr. Cronhjelm framställt den fråga, hvad med extra utgifter menas. Upplysningsvis kan jag nämna, att dessa äro drickspenningar för den tryckning, som verkställes, då menniskor vanligen hvila, nemligen om nätterna och om söndagarna, m.m. annat, som svårligen på förhand lärer så noga kunna specificeras, men dock bör observeras. Gr. Cronhjelm har i sitt memorial uppgifvit totalkostnaden för ett tryckt ark af hillänget att, efter boktryckaren Hörbergs pris, utgöra 24 r:dr 36 sk. I det afseendet hemställer jag, om Hr Gr. dervid beräknat häftning och bindning af de 42° exempl., som icke inom RiksSt. utdelas. Skulle det vara förhållandet, tror jag, alt Gr:n äfven här beräknat kostnaden för lågt. Hvad corrccturläsningen vidkommer, kan icke vara fråga om annan lin första correcturläsningen, som alltid af boktryckaren verkställes; och till den summa, Gr. Cronhjelm uppgifvit, torde således böra läggas kostnaden för de öfriga correcturläsningarna, äfvensom för den renskrifning, som icke kan verkställas annorstädes än i Exped.Utsk.
Jag skulle tro, alt om han skall hafva något att göra i afseende på ifrågavar. granskning, kunde man ställa hans functioner i i sammanhang med hans åligganden i dylika fall. Konungens Bef:h:de nekar. Bolaget klagar. Hvad forum det skall vara, som skall pröfva om bolaget har rall eller ej, lemnar jag derhän. Jag kan icke se annat, än att han står der såsom embetsman, och hvad han gör såsom embetsman mäste kunna öfverklagas; men alt låta honom komma in med rösträtt i ett bolag, utan alt bestämma bans ansvar, kan jag icke medgifva. Jag anhåller derföre, att Konungens Bef:h:de måtte få vara der i samma egenskap som då lian meddelar vederhäftighetsbetyg. Hr Lagerheim: Mig synes alla meningar syfta åt samma mål, nemi. fullkomlig säkerhet både för privatbankerna och för det allmänna. Det torde således icke vara så svårt att komma öfverens; men att antaga Utskrns förslag, låter sig för detta ändamål icke göra, ty efter Utsktns förslag i 6 §Cn skulle pluraliteten af bolagsmännen kunna decidera om säkerhetshandlingars beskaffenhet, emedan Konungens Bef:h:de blott äger deltaga uti granskning af dessa handlingar, på sätt Utskrn undvikande uttryckt sig. Således skulle jag tro att meningarne rör:de lämpligaste sättet att vinna säker grundfond kunde på det satt förenas, att minst -|:delar af de afgifna rösterna böra vid pröfningen af handlingarna hafva godkänt desamma, om de skola anses för säkra, samt att Konungens Bef:h;de, såsom vårdare af det allmännas rätt, äfven bör hafva godkänt dem. Han skulle således ingalunda, såsom Hr von Rosen och andre värde talare föreställt sig, hvarken erhålla -j:del uti beslutanderätten eller betraktas såsom den der meddelte vederhaftighetsbevis, utan verkligen äga veto derutinnan, så att, om han förklarade handlingarna icke innefatta fullgod säkerhet, skulle de icke kunna antagas med mindre än alt hans förklaring blifvit öfverklagad och underkänd. Att såsom en norm för säkerheten antaga samma grunder, som för R.
Nu är likväl förhållandet att de stora skogstillgångarne i mellersta och vestra Wermland, som man för denna plans utförande påräknat, finnas icke. — För mina ögon hafva skogarne i nämnde trakter år efter år betydligen minskats; och enligt en af Jägeri-tjensteman efter K. Rehdes förordnande innev:de år anställd undersökning är tillståndet och hushållningssättet med dessa skogar sådant att årliga albrukningen öfverstiger årliga återväxten med något mer än 5,300,000 kubikfot ved. En ytterligare afbrukning till kol åt bergslagen skulle icke kunna ega rum utan att medföra skogarnes fullkomliga förstörelse, på ganska kort tid, och i den mån koltillgångarne i mellersta och vestra Wermland fördes till bergslagen och beröfvades stångjernsbruken i de förra trakterne, skulle dessa verk icke kunna drifvas. Den 9 December. 453 Häraf är det väl klart att den för stambanan, i rigtningen öfver Norum, och för bibanan till Filipstad påräknade vexeltransport af kol från mellersta och vestra Wermland till bergslagen samt af malm och tackjern derifrån till de förra orterne är, åtminstone hvad varuqvantiteterna och ett ständigt fortfarande beträlTar, en illusion. I afseende å bibanan emellan Filipstad och Norum får jag nämna, att, efter uppgjord beräkning af sakkunnig och trovärdig man, skulle denna, något mer än 3^ mil långa bana, om den kunde byggas för 1,800,000 rrir, såsom de hvilka önska banan uppgifvit, men hvilken anläggningskostnad sedermera befunints vara för låg beräknad, och om all den trafik, som man med i ögonen fallande öfverdrift tillräknat banan, också skulle genast efter anläggningen å densamma uppkomma, likväl icke bära sig bättre, eller lemna större inkomst, än att en brist deri, till betäckande af ränta och amortissement å anläggningskostnaden, skulle årligen uppstå af omkring 49,000 rdr. Alt berörde bana skall kunna byggas är alltså icke sannolikt, i synnerhet som R. St:r, när en sådan kalkyl som den nu omförmälde dem förlägges, icke torde finna skäl att till anläggningen lemna lånebidrag.
Motståndet från icke-fennomanernes sida gälde endast planen att utan ständernas hörande utfärda en lag af så genomgripande betydelse. Visserligen har man tidigare på många håll äfven vid landtdagarne framhållit, att den rätta tidpunkten för finska språkets förklarande som officielt ännu ej är inne. Det finnes en hel kohort af gamle embetsmän, hvilka bekommit sina befattningar under en tid, då kännedom af finska språket ej fordrades for erhållande af ett embete, och hvilka förty skulle hafva ytterst svårt, att reda sig med det nya officiella språket. Dessutom har det af insigtsfulle jurister framhållits, att den finska, kurialstilen ännu är så outvecklad, att dess användande exempelvis i mer invecklade kriminella fall vore rent af rätts-vådligt. Dessa synpunkter framhöllos dock icke under polemiken om finskan som officielt språk. Man yrkade helt enkelt på att en lag, som så mäktigt berör alla medborgares intressen, ej finge tillkomma på administrativ väg utan ständernas hörande. Tvistefrågan löstes på högre ort sålunda, att frågan om finskans förklarande som officielt språk uppsköts tillsvidare, medan en ny språkförordning utfärdades, inrymmande ökade rättigheter åt finska språket. Från den häftiga polemiken i denna fråga må antecknas att från fennomanskt håll utgifvaren ' af tidskriften Valvoja (Väktaren) helt och hållet anslöt sig till dem, som fordrade att denna fråga skulle ensamt afgöras af ständerna. Men härför blef han tillbörligt upptuktad af hela den öfriga fenno-manska pressen i korus, ja till och med hans egne medarbetare skyndade sig att desavouera sin redacteur en chef. Måhända var det fruktan för en sådan bastonad, som föranledde hr Meurman ätt gifva sitt tysta erkännande åt den orientaliska politiken. Vare härmed huru som. helst, säkert är att detta drag ej bådar godt för den lösning hr M. tagit sig på att föreslå i partifrågan.
På hvar Qvadrat-mil räknadt, liar sedan år 1815 Folkmängden och Bondhopen okats som följer, nemligen: Stockholms Län med Upsala >—1 Södermanlands 1—< Östergöthlands —« Jönköpings — Kronobergs •—• Calmare >—• Gottlands — Blekinge >—< Christianstads Malmöhus — Hallands *—« Götheborgs *—. El Isborgs >—. Skaraborgs Wärmelands •— Nerikes «—1 Wästmanlands *—■ Kopparbergs —. Tab. XXXIII. De föddas och de dödas proportioner till Folkmängden y efter njssberörde Medelberäkning af den sednare. De döde lill de födde100:187 100:122 De oäkta Barnens proportion till de födda : — I hela Riket — 1: i4t — 1: i5 men i Hufvudstaden ensamt1: 2|- — 1: aj.- och i den öfriga delen af Riketi: n-fr — 1:12.4- Tab. XXXIV. De Gifta Paren och deras förhållande till Folkmängden j utgjorde år 1820 som 100 : 288; och 1815 som joo : 282. Differencerne visa sig likväl betydligare i Hufvudstaden och de densamma omgifvande Län, som dock ersättes af förhållandet i de aflägsnare. Revisorers lierättelse. 307 Ta b. XXXY. Hustrurnes och de Ogifta Qvinnornes samt Barnens Medeltal och förhållande till hvarandra. Äkta Barnens proportion till de Gifta Hustrurna var år 1820 som 10: 56 ; och år i8x5 som 10 : 58. Oäkta Barnens tili de Ogifta Qvinnorna öfver 15 års ålder, Enkor oberäknade, var år 1820 som 1 : 57 ; och år i8i5 som 1 : 61. Eder Kongl. Maj:t har igenom Nådigt Bref till Tabell-Commissionen af den 8
Memoarer från halis tid och böcker om lionom diskuteras som aktualiteter. Af denna Napoleonskult är författarinnan till ofvanstående arbeten I h g t ifrån oberörd. Låt vara att skildringen därigenom ej blifvit fullt opartisk och objektiv, men den liar i stallet fatt en siibjektiv värme, som ger oss intrycket af den berusning, denne man en gång hos s %väl män som kvinnor väcl~te. Det ar intrycket af hans mäktiga personlighet, som på hans ' egen tid gjorde äfven andligt förnäma personliglieter till narrar och afgndadyrkare, en berusning. Iivilken förledde bland aniiat var Tegiidr att i Hjalten sjunga Napoleons lof som ödets man, den oansvarige, hvilken ' verkar som förhärjande naturkraft, därfor att lian mhte det. I hans närhet förstummas allt motstånd, människorna blifva likasoin dockor, nian darrar för en onådig blick, man fl~öjdas åt ett ord till uppniuntran, inan älskar t. o. m. att agas hellre - n att förbises. Och s&amp; blir det hans sjal, som genoingår sanlliället och blir dess förklaring. Hur brutal han än kan vara - man resonnerar ej daröfver, Iiur egoistisk han an är, nppfattar man det som hans rättighet, ty liar han icke denna gktlika kraft, som gör al1 opposition hopplös, detta klara liufvad, som genomskidar allt och alla, denna oiitgriindliga tystlåtenhet, som rufvar, ensam öfver sina planer och som gör honom intressant och spiinnande som om lian vore ödets sfinx? Det ä r denna bild af öfvernaturliga proportioner, författarinnan mästerligt fått fram. Hon visar oss den brutale egoisten med all den tjusning, som ligger i en dylik allsmaktig personlighet. I siii första bok tecknar hon m: lle de Feuillade, en ung adelsdam ur en af Frankrikes # dlaste familjer, i början intagen af hat till denne korsikanske röfvare och uppkomling, som hon ännu aldrig sett, men plötsligt omvänd ocli kufvad vid hans blotta åsyn.
Jag anhåller således om proposition till afslag å Utskottets Betänkande. Friherre Cederström, Jacob: Författningen om Beväringsskyidigheten är allmän 9 H9 i3o Den 9 Januari i. för liela Riket, och med förutsättning eler* af, är det ett bestämdt missbruk, om Lapplands Innevånare derifrån fritagas. Då uppgifvit är, att Ynglingar i Beväringsåldern från andra orter inflytta till Lappmarken, för att undgå Beväringsskyldigheten, och af flere Representanters vittnesbörd är styrkt, att sådant missbruk verkligen äger runi, så synes det ej vara ur vägen att begära den af Utskottet föreslagna undersökning. Herr af Schmidts yttrade farhåga, att, genom Beväringsskyldighetens fullgörande, odlingarna i Lappland skulle afstanna, anser jag sakna anledning. Dessutom är det ej genom olagliga förhållanden någonting i ett samhälle bör befordras. Helt annat blifver förhållandet, om Kongl. Majit, efter föregången undersökning, finner skäligt på längre elter kortare tid befria Lappska Allmogen från Beväringsskyldigheten. Men att nu genast utan undersökning afstyrka all tillämpning af Författningarne till förekommande af öfverklagade missbruk; är ej lämpligt. Jag tillstyrker derföre bifall å ifrågavarande Betänkande. Herr Hjerta:
I afseende på detta för Riket vigtiga ämne har Kongl. Majit, för att ådagalägga Dess Nådiga omtanka derutinnan, af enskildte medel anslagit och utfäst eri summa af 2000 Rid. Banco till belöning för den, sorn, innan Riksens Ständers nuvarande sammankomst , utarbetat ett antagligt förslag till en för Sverige mest fördelaktig skogshushållning, med afseende på de i hvarje landsort serskildt förekommande omständigheter af jordmån och klimat; och äro de i följe häraf inkomne projecter till LandtbruksAcademiens granskning öfverlemnade. Af de i Malmö och Christianstads Län varande så kallade Kronoeller Fri-Beten , till ett antal af 41 st. särskildta lägenheter, hafva, enligt Kongl. Majits förordnande sådane, som funnits af Kongl. Majit och Kronan kunna disponeras, blifvit å auction, på 30 års tid, till den mestbjudande upplåtne, emot utgörande årligt arrende i spannemål till visst belopp af hvarje tunnland, derigenom således äfven Kronans inkomster i sin mån blifvit ökade. För att med skyndsamhet och kraft hämma den i Skåne och Halland befintlige flygsand, till förekommande af vidare utbredande och förödelser, hafva de anstalter, som dertill å förstnämnde ort, från längre tid tillbaka varit Konungens Näd. Berättelse'. 29 vidtagne , ökade med nya åt ändamålet närmare ledande föreskrifter blifvit till noggrann verkställighet anbefallde äfvensom särskildte medel till lindring i de dermed förenade dryga kostnader blifvit anslagne; och äro Kongl. Majits Befallningshafvande ålagde, att, jemte redovisning för nämnde medel, årligen till Kongl. Majit inberätta de åtgärder, som under året blifvit i detta ämne vidtagne. At den för Riket vigtiga Bergshandteringens upprätthållande och förkofran har Kongl. Majit likaledes med odelad uppmärksamhet egnat sina omsorger.
Han var en flink arbetare, slarfvet och drickandet skulle väl upphöra, när han kom under hennes inflytande. Bara de en gång blefve gifta, så skulle nog allting blifva bra. Och dervid blef det... Vigseln förrättades af sjelfve kyrkoherden, och den lilla festen firades helt ståtligt uppe i herrskapets stora sal. Erik såg under vigseln så stadig ut i sin snygga svarta rock med löskrage och rosett. Eva sjelf med myrtenkrona och krans var en ståtlig brud, hennes händer tycktes så fina i de hvita glacéhandskarne, en skänk af fröken. Der var tal och der var skålar. Frun, Evas matmor, var upprörd och tyckte ej om denna skilsmessa från en värderad och utmärkt tjenarinna; fröken hade stora tårar i ögonen under det presten uttalade de ödesdigra orden, och Eva storgrät, så att hennes högröda kinder blefvo ännu rödare. Men på qvällen förlorade Erik totalt hållningen. Han drack i botten hvar gång man skålade med honom och fylde strax på igen. Allt det der mindes Eva så tydligt just nu, mindes hur hon ständigt sårades deraf under qvällens lopp, icke för sin egen skull, men för herrskapets, och ändå hade hon bedt Erik så vackert... Och när de gingo hem på qvällen, huru var han icke då öfvermodig, retlig och stojande! Han sjöng högljudt hela vägen och kysste henne så ofta ... icke så stilla, ömt och kärleksfullt som hon hade önskat, utan på ett annat sätt, hänsynslöst, vårdslöst och aktningslöst. Och sedan här inne i rummet, medan han tog af sig stöflarne, huru hade han ej då talat rått och hårdt, så att han skrämt henne ända till tårar. »Nu skall du lemna herrskapstagena,» hade han sagt, »och ställa dig så, att jag blir belåten. För si jag tål inte det der, och det är allt jag, som kommer att blifva herre i mitt hus, jag och icke du, kom ihåg det!» Våren kom när vintern gick, men det blef icke bättre, ehuru hon hvarje dag hoppades. Hvad han förtjenade hade han ju rätt till att sjelf använda.
Må vi då icke som flugan glömma, att det en gång blir vinter; att missväxt och krig någorstädes i Europa, sällan länge uteblifva; att en klok hushållare, vid tillfälligt öfverflöd grundlägger en besparing för tillfällig brist; att Spannemål om våren år 1820 ännu stod högt, och att sedermera våra norra provincer behöft anlita utländningen, derest de icke genom våra egna upplag kunnat räddas från hungersnöd. Det skulle vara en skön hugnande syn, att se Fäderneslandet på en gång evärdeligen tryggadt mot hungersnöd, och mot behofvet af utländsk spanmål. Än mer, att se detta nordliga land, genom sin odling, genom sina besparda förråder, komma i tillfälle, att vid andra Folkslags krig eller missväxt, kunna afyttra sitt öfverflöd till mildare Zoner, emot ett pris, som den höga Coursen skulle göra ganska fördelaktigt. Det skulle höra tillstorverken af Carl Johans tid, att se Sverige förvandladt från en spannmålsköpandc till en säljande Stat — hvem känner icke sitt bröst vidgas vid denna tanke? Att dessa millioner sedelmynt, med syn - 552 Dm 21 Februarii, bär och flyttbar fond, skulle inom landet upp, häfva förlägenheten i allmänna rörelsen, skulle återgifva den lif och verksamhet, skulle 6ätta hemmansä gate i förmåga, att bära Statens skatter, att till skäligt pris afyttra sina skördar, och äfven, om han det önskar, att kunna finna en köpare till sin jord, vore emedlertid den lörsta och af behofvet högt påkallade vinsten af denna Inrättning, sorn, h vilande på egen grund, icke skulle åstadkomma den ringaste linnanciella oreda . Ett närmare utvecklande af ämnet i dess organiska och reglementariska delar, blef för denna gång allt för vidlöftigt; må det likväl tillåtas mig erbjuda en och annan grundsten, till byggnadsämnen fÖr cn skickligare hand, såsom: j:o. Att olika uppköps och salupriser borde bestämmas i olika sädesrika provincer, jämförligtvis dem emellan, efter ledningar af liera åts markegång i hvarje ort.
Uti särskilda hos Rikets Ständer gjorda framställningar har blifvit före slaget, att för sänkning af Lidaån till förekommande af öfversvämningar å omgifvande till odling tjenlig, vattenskadad mark, som beräknats utgöra 4,000 tunnland, måtte beviljas eli statsbidrag af 168,552 R:dr, motsvarande §:delar af den för arbetets utförande lill 252,828 R:dr beräknade kostnaden, all utgå med 84,276 R:dr såsom lån på fördelaktiga återbetalningsvilkor och med ett lika belopp eller 84,276 R:dr såsom anslag utan återbetalningsskyldighet. Enligt uppgift skulle genom detta arbetes utförande hvarje tunnland af den utdikade jorden vinna eli ökadt värde af 150 R:dr, så att brutlovinsten lör 4,000 tunnland skulle utgöra 600,000 R:dr samt behållna vinsten, efter afdrag af kostnadssumman 252,828 R:dr, alltså uppgå lill 347,172 R:dr, hvilken vinst skulle komma ifrågavarande fattiga ort till godo; och har såsom skäl för den gjorda hemställan att halfva summan måtte utgå såsom anslag uppgifvits, att den ort, som af arbetet skulle draga nytta, vore en bland de i flera hänseenden mest vanlottade i riket, enär den, utom odugliga mader, lili större delen beslode af mark, som, i anseende till sin steniga beskaffenhet samt gränsande till Svälterna, med största ansträngning måste odlas, för att frambringa några skördar; all arealen till hvarje hemman vore y tterst inskränkt; att skattebördorna vore, jemförelsevis med skatterna ä andra hemman, tryckande; alt fullkomlig brist på skog förefunnes: och slutligen att tillfälle (III binäringar saknades. Sedan jemväl åtskilliga hemmans-innehafvare inom Frökinds och Wilske härader af Skaraborgs län samt Gäseneds härad af Elfsborgs län till E. K.