Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag får upplysa »tt det kommer deraf, att denna artikel stått i tullspecialerne, äfvensom en mängd andre, hvilka skulle hafva gjort Ridderskapet och Adeln mera nöje än någon af de föregående. Likväl finner jag ganska väl, att artikeln tandpetare kan utgå. Grefve von Rosen., Axel: Då Herr Cederschjöld nämnt tallstrunt, önskar jag att det måtte bibehållas, emedan deraf till Götheborg blifvit införde flere hundrade barkar, hvaraf ganska många äro lurendräjade. Herr Grefven och Landt Mar [kalk en hemställde, att Artikeln Tandpetare, alla slag, med S48 Den 20 Augusti e. m, och utan foder, måtte utur TullTariffen utgå; hvilket bifölls ”Tjära; Inkommande Tullprocent 25; Utgående Tullprocent 4.” ”Tjär Bärma , eller VrakTjära; Utgående ”Tullprocent 20.” Herr Cederschjöld : Jsg är osäker om det kan vara nyttigt, att lägga en så hög tull på inkommande Tjära, då den till beck förädlas innom Landet; men om så bör vara, synes åtminstone ej exporttullen böra blifva 4 procent, utan 1. Herr af Wingård : Tjära är en betydlig artikel. Deraf hafva utgått 28,000 tunnor. Om tullen nu förminskas från 4 till 1 procent, så gör det stor skilnad. Grefve Frölich, David: Då vi komma rättnu till trädvaror, och där 5 procent bestämmas af varuvärdet, så borde det vara conSeqvent, att på tjära såsom trädproduct lägga samma tull. Friherre Cederström, Jacob: Redan i för ra plenum har jag anmärkt, att bland tjära är vraktjäran den, som blifvit belagd med högsta tullen, och som Utskottet således ansett bäst att behålla. Den är nemligen satt tiil 20 ptocents utförsel-tull, då deremot den andra Deri 20 Augusti e, rri. är blott satt till 4 procent. För min del vill jag ej bestrida den sednare tullen , men vraktjäran tror jag bör få utföras emot 1 procent, och deremot beläggas med hög införsel-tull. Herr af Wingård:
Nuvarande anslaget Tillkommer: Förhöjning; se Litt. B Indelta Räntor såsom i 1861 Indelt spanmål dito Oindelt spanmål dito Seminarium för bildande af lä Nuvarande anslaget Tillkommer: Förhöjning deri samt till en normalskola Pedagoaier och Folkskolor: C? O Penningar: 4 Nuvarande anslaget Tillkommer: Förhöjning Indelta Räntor såsom i 1861 Indelt spanmål dito Oindelt spanmål dito För Folkundervisningen: till Seminarier för Folkskolelära anslag Stipendier för seminarii-elever Arfvoden och resekostnader för inspektörer Undervisningsmateriel m. m. skolorna Löneförbättring för cxamine-d skole-lårare eller ytterligare ett lieser eaGym nast iska Ccntral-institutct: Nuvarande anslaget Tillkommer: Förhöjning. Spa n m ål. Tndelta Räntor enligt mari egång på förslag. Indelt på förslag. Oindelt. Penningar. Mått. Värde å 2 R:dr kubikfoten. Mått. Värde förslagsvis ä 2 R:dr kubikfoten. Riksmynt. R:dr. Ö. R:dr. ö. Kub.-f. k. R:dr. Ö. Kub.-f. k. R:dr. ö. R:dr. Ö. Tab. • • • • 275,577: 92. L159i085: 40. års Riks-stat 9,075:46. dito 197,575: — dito 42,351: 80. Penningar. Indelta Kantor enligt markegång på förslag. Spanm ål. Indelt på förslag. Oindelt. Mått. Värde å 2 R:dr kubikfoten. Mätt. Värde förslagsvis ä 2 R:dr kubikfoten. Summa. Riksmynt. Nuvarande anslaget Tillkommer: Förhöjning till löner åt 8 nya Provincialmed 1,500 R:dr hvardera löneförbättring under namn ai tjenstgörings-penningar vid de provincial-läkarestationer, der tillfälle till biförtjenst af praktik saknas och der tjensten ej kunnat af brist på sökande tillsättas; Reservations-an slag ' löneförbättring åt de 20 äldste
Ständer ansett icke kunna med tillförlitlighet bedömas innan erfarenheten visat i bvad mån den af denna förändring befarade påföljd verkligen inträffat; men frågan om en dylik ersättning kan dock, enligt Rikets Ständers tanka, destomindre betraktas såsom ett vilkor för fraktfartens frigörande, som färjeplatsegarne först i sednare tider, eller genom ofvanberörde Kongl. Resolution af den 13 Juli 1824, fått uteslutande rättighet till oftanämnda fraktfart och således icke kunna ega något lagligt anspråk på ersättning af slaten för den förlust, som en förändrad reglering möjligen kan tillskynda dem. Vid bedömandet af förevarande fråga hafva Rikets Ständer derföre trott det böra i första rummet tillses, huruvida det ändamål, som från det allmännas synpunkt härmed åsyftas, nemligen uppehållandet af en säker kommunikation mellan Oland och fasta landet, icke kan, när omförmälda vitesförbud blifvit upphälda, ernås annorlunda än genom statsmedels beviljande. Härvid förekommer emellertid, att ifrågavarande fraktfart kunnat tillförene allt intill början af 1820 talet af färjeplatsegarne till deras fördel och de tralikerandes belåtenhet ombesörjas utan inskränkning i andra slrandegares rättighet att deltaga i samma fraktrörelser och ulan bidrag af allmänna medel; hvadan det icke synes osannolikt, att sådant äfven framgent kunde låta sig göra, om den ifrågaställa förhöjningen i 1813 års taxa för fraktafgiflerna bestämmes med behörigt afseende dels ä ena sidan pä färjeplatsegarnes anspråk alt erhålla skälig vedergällning för dem åliggande skyldigheter och dels, ä den andra, derpå, att allt för höga afgifter skulle föranleda allmänheten alt anlita andra, om ock mindre säkra och ändamålsenliga kommunikationsmedel; hvarförutom äfven kunde ifrågasättas, huruvida icke Olands innevånare voro skyldige att, i likhet med hvad i öfrige delar af Riket eger rum, i någon mån bidraga till kostnaderna för resandes fortkomt.
Maj:t genom nådigt Bref den 18 December 1845 föreskrifvit, att en af de inom hvarje militärdistrikt förlagda Regementsläkare skulle förordnas att under benämningen Fältläkare bestrida de åligganden, som tillförene enligt nådiga Brefvet den 16 September 1817 tillhört Brigad-läkarne, och bland annat: »alt öfvervara regementenas generalmönstringar» Enär således Regementsläkaren Almqvist, hvilken är tillföro'dnad Fältläkare i femte militärdistriktet, i sådan egenskap bort öfvervara 1838 års generalmönstringar med Jemtlands Hästoch Fältjägare-korpser, samt Fältläkarens åligganden lika litet kunnat åt annan läkare anförtros, som Almqvist sig desamma undandraga, ansåg Kollegium anmärkningen böra få förfalla. Stats-Ulskoltels Utlåtande M 21. 25 Ehuru Utskottet finnér hvad Revisorerne sålunda anfört förtjent af uppmärksamhet, anser likväl Utskottet den gjorda framställningen icke kunna till någon åtgärd från Rikets Ständers sida föranleda. Kongl. Förvaltningen af Sjö-ärendena samt Kongl. Flottans stationer i Carlskrona och Stockholm samt depot i Göteborg. § 18. (1860 års Rev.-ber. pag. 104. Beträffande det bokföririgssätt, som vid redovisningen för anslagen till Flottans materiel tillämpades, hafva Revisorerne anmärkt, att detsamma vore otillfredsställande i så måtto, att räkenskaperna endast visade, huru nämnda anslag dels blifvit använda till uppköp af materialier m. m., som ingått uti förrådet i en gemensam massa, och dels utgått i utbetalningar för dagsverken, samt att ingen möjlighet funnes att spåra dem uti specifikationer för hvarje verkstäldt arbete. Vidare och då redovisningen för anslagen till Flottans underhåll och nybyggnad icke omfattade någon fördelning eller kostnadsberäkning öfver utgifterna för dagsverken och åtgångna materialier, som underhållet af hvarje särskildt fartyg erfordradt, och icke eller redogjorde för de nybyggnader, hvartill nybyggnadsanslagen blifvit använda, vore med ett sådant redovisningssätt icke omöjligt, att ju icke anslagen till Flottans nybyggnad blefve använda till Flottans underhåll eller tvärtom.
På grund af hvad direktionen för technologiska institutet och kommers-kollegium i underdånighet anfört, tillstyrkte Statsrådet, att direktionens för slöjdföreningen underdåniga anhållan icke må vinna nådigt bifall. b) I afseende på det under denna titel uppförda anslag 44,100 r:dr för technologiska institutet, anförde departementschefen i underdånighet, hurusom, sedan Rikets Ständer uti underdånig skrifvelse den 20 November 1844 hos Kongl. Maj:t anhållit om nedsättande af en kommittée utaf sakkunnige män till utrönande af tillståndet inom technologiska undervisningsanstalten, samt, iläll skäl till anmärkningar förefunnes, till utredande huruvida orsaken dertill läge i institutets stadgar eller i desammas försummande efterlefnad, så hade Rikets Ständer, vid 46 sedermera under samma riksdag skedd reglering al' sjette hufvudtiteln, ansett sig böra uppföra anslaget för berörde undervisningsanstalt endast intill nästa riksdag, då genom den föregångna undersökningen sig visat, huruvida inrättningen motsvarar sitt ändamål; och som, efter det en i berörde ändamål af Kongl. Maj:t förordnad kommittée sig yttrat och afgifvit förslag till en i flera hänseenden förändrad organisation af technologiska institutet, Kongl. Maj:t i nåder fastställt nya stadgar för denna inrättning, samt förordnat att desamma skola från nästa års början lända till efterlefnad, jemte det att Kongl. Maj:t, för tillsynen deröfver, tillsatt en serskild styrelse och meddelat öfriga föreskrifter, som ansetts nödiga till betryggande deraf, att institutet må i möjligaste måtto motsvara sitt ändamål, hemställde departementschefen i underdånighet, det Kongl. Maj:t må hos Rikets Ständer begära att nuvarande anslag för technologiska institutet, 14,100 r:dr, äfven fortfarande må under titeln: undervisningsanstalter för slöjderna, få utgå; i hvilken underdåniga hemställan Statsrådets öfriga ledamöter instämde.
I jämförelse med rågbröd också då det icke är blandadt med bark och stensaltad fisk är rent hvetebröd och fläsk dem en kunglig spis, och det är den billigaste näring de kunna finna i Amerika. För dem är det alls icke svårt att lägga af pengar och inom jämförelsevis kort tid bli sina egna herrar, det vill säga såvida de icke lära sig att också skatta whisky'n alltför högt. Näst dem reder sig bäst en del af de förfelade existenserna, och många, som af föga annat än lusten att vagabondera lockats ut öfver Atlanten. Långt flera af de förra än man vore böjd att tro och närapå alla de senare behöfva endast väckelsen af det snart nödvändiga valet mellan arbete och svält för att finna sig i besittning af vanligen betydligt större manlighet och kraft än de själfva skulle vågat hoppas. Mera än en af desse, som haft mod att utan töfvan ställa sig bland kroppsarbetarne, har mycket snart funnit sig på väg uppåt samhällsstegen, mot de burgnes nivå. Och de, som engång genomgått den skolan, låta sig aldrig sjunka tillbaka igen. Svårast blir det nya lifvet för alla de många, hvilka äro "villiga att göra hvad som hälst" men icke förr, än de oundgängligt måste försöka sig på värkligt hårdt arbete. De förstå icke att drifvandet dag efter dag kring gator och torg aldrig mera än halfmätt och oftast mindre, aldrig i besittning af mera än de få cents någon tillfällig bekant kunnat förmås att låna i själfva värket är långt hårdare arbete än att bära tegel, gräfva diken, eller snart sagdt hvad annat som hälst. Dessa utvandrare och de äro många, ty de äro legio från alla jordens länder komma sig aldrig längre upp i nya världen än i den gamla. De arbeta aldrig längre, då nöden någon gång tvingar dem att arbeta, än tills egandet af en eller annan dollar sätter dem i stånd att på nytt börja drifva omkring på jakt efter något lättare göra eller också komma de otroligt fort in i vanan att använda hvar styfver de icke nödtvunget måste utgifva för annat, på något, som döfvar och bringar glömska. Och det är om möjligt ändå värre. Men utvandrare äro de alla och hvar i sin stad och i sin mån bidraga de till den mångskiftande brokigheten af utvandrarelifvet i våra dagars Amerika.
Chefen tor Civil-departementet, Statsradet, Lagerstråle, uppläste till justering följande i enlighet nied Kongl. Maj:ts, uppå Stats-Radets enhälliga tillstyrkande, förut fattade heslut uppsatta förslag till nådiga Propositioner till Rikets Ständer, nemligen: 2:o angående förändrad grund för uttaxering af Landstingsmedel: Och behagade Kongl. Majit, uppå Stats-Rådets underdåniga tillstyrkande, i nåder gilla berörda förslag samt förordna, att, i enlighet dermed, nådiga Propositioner af den lydelse, bilagorna Litt. — B. till detta Protokoll utvisa, skulle till Rikets Ständer afga. Ex protocollo Otto W. Seippel. Bih. till R. St. Proposition N:o 38. Ank. til! Exp.-Utsk. den 22 Nov. 1865, kf. 6 e. m. Kongl. Majds nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående berättigande för Landshöfdingen i Skaraborgs län, f. d. Statsrådet m. m. Jonas Wrem, att vid af skedstagandet erhålla pension å Allmänna Indragningsstaten; Gif ven Stockholms Slott den 10 November 1803. Hos Kongl. Majit har, uti ingifven underdånig ansökning, Landshöfdingen i Skaraborgs län, f. d. Statsrådet m. m. Jonas Waern, som är född den 16 Juli 1799 och, enligt ansökningen bilagd tjensteförteckning, inträdt i rikets tjenst den 13 Maj 1819, då han antogs till e. o. kanslist i Kanslistyrelsen, samt derefter tjenat.
En mängd arbetare gingo med sina klubbor och hackor på båda sidor om den uppbrutna isrännan, och Rosen, som stod i fören, var konungen så lefvande lik, att det blef till honom de vinkade sitt afsked. Förföljd af fiendens kulor nådde slupen öppna hafvet. Fåfängt spejade dock Rosen efter de två svenska skeppen Snapp-opp och Snare-Sven, som blifvit befallda att där möta men som kastats tillbaka af stormarna. Då steg konungen med sina två följeslagare och en lakej ombord på en tung lastgalliot, som med röda klutar på sitt eländiga, mörknade segel, hissade ankaret. Hvar simmade väl nu den stolta flotta, på hvars däck han för femton år sedan, ung och segerviss, hört gamle Pipers glada handklappningar! Den hotande rad af master, som Rosen utpekade vid synranden, var Tordenskjolds. Först långt ute på hafvet mötte brigantinen Snapp-opp, och med vreda befallningar och dystra ögon beträdde konungen det försenade skeppet. Var detta den nådige herre, om hvilken sjömännen hört förtäljas, att han med sirliga bugningar brukade sticka hatten i armvecket? Han lyfte handen för att hälsa besättningen, men den sänkte sig långsamt och knuten, och straffande föllo hans första ord under svensk örlogsflagga: – Skepparen på Snapp-opp skall slita spö! Men skepparen på Snare-Sven, som alldeles uteblifvit, han skall arkebuseras! Stormen reste isflaken i höjden. De sträckte sina hvita halsar öfver relingen som vålnader af drunknade, men ännu när mörkret åter bredde sig, stod konungen tigande kvar vid masten ... Hade han icke varit en förste skulle han ännu kunnat vända och söka sig ett fredadt gömsle, men nu skulle människorna snart lupit efter honom och dragit honom med sig. Han skulle kunna ha bevärat en kapareflotta och på den framlefvat sina år mellan värjor och skott, men nu befallde honom hans undersåtar att vända hem för att vakta deras gödselstackar och fäbodar.
Under Folkunga-ätten var Magnus Irsta Birgersson, — efter döden ärad med tillnamnet Ladulås — den förste, som år 1285 utfärdade en stadga emot öfvervåldet; och påböds då, att ingen vägfarande man skulle gästa utan för penningar, hvarföre ock uti hvarje by en särskild person förordnades, alt på dessa villkor åt vägfarande tillhandahålla hvad som tarfvades, äfvensom att ingen fick taga friskjuts, som icke hade Konungens bref dertill *). Konung Magnus Eriksson Smek utfärdade ett K. *) Konung Ladulås’ stadga ia85 cap. 9. Den 19 Februari f. m. påbud åren 1335 och 1344- att vid allmänna vägar taverner skulle inrättas, och storby o m rä t ta re, der taverni ej vara ”kunde,” och sattes hårdt straff så väl för den, som våldgästning gjorde, sorn förden, hvilken emot ägarens vilja tog dess häst och den nyttjade. Under skydd af dessa författningar, samt till följd af den år 144^ utfärdade nya lag, uti hvars 24 cap. af Kon.Balken de förra författningarna erhöllo större fullständighet, kom folket i åtnjutande af något slags skydd emot våldgästningens olägenheter. Men unionstiden kom och den mannamån, hvarmed Svenska folket derunder behandlades, påförde menliga förklaringar och tillägg uti skjutsförfattningarne, såsom: ”att då herrskap ”redo genom landet, två hästar för hvar kunde läggas lill ”bonden; lades flera i gården, så skulle skal derföre göras ”bondanom;” *) äfvensom att der taverner ej voro inrättade, åboer på hemman och torp i allmänhet voro förpligtade att, under de tillförordnade rättares bemedling, åt vägfarande herberge lemna och skjuts förskaffa; ”likväl! alla ”ändliga och verldsliga frälse landlboar från all sådan gäst — ”ning och gengärd undantagne" **).
med de tarfliga material, som stAtt till .buds, icke förm8tt ge nilgon st.örre lifaktighet &amp; t skildringen af den literara nunnan Roswita, kan ej förundra nsgon, snarare d&amp; att alls denna figur aktats vardig att f&amp; en plats i samlingen, hvars ringa omfilng - 6 hiiften - borde ha manat till stor sparsamhet med utrymme i t do mindre ' intressanta kvinnofigurerna. Äfven anghende Jeanne d ' blbret torde en .liknande anmärkning kunna göras, en annan ' ~ a v a r r a d r o t t n i n Marga~ reta hade utan tvifvel egt större ansprik p&amp; efterv#riUens minne, och det torde till och med varit att fbredraga, om vi i stallet för blott de utmiirkta livinuorna afvon fzltt prof p&amp; ett par af tidens intressanta kvinnofigurer af mörkare skuggning, exerhpelvis n8gon af de tvA Medici, der författarinnans böjelse för teckningen af det politiska lifvet dessutom kunnat fzl ett tacksamt falt att bearbeta. Det synes i allmanhet, som om en nog stor forsigtighet vore ett hinder för författarinnaus meddelsamhet, och man a r stundom frestad att utropa: oh est la fmme? vid författarinnans skildring, när de historiska tidsomstandigheterna taga för stor plats till förfilng för den enskilda figuren. Detta a r likval snarare en anmarkning mot hela var historieskrifning an slrskildt mot d e n k forfattarinna, som tvärtom ofta g&amp;r utofver de trknga granser af högtidlighet, som annars tillhör vAr officiella historiska stil. V&amp;r historieskrifning har allt för lange tagit en opersonlig krönikeartad objektivitet till högsta rattesnöre och glömt bort, att det kritiska elementet i historieskrifningen ingkr deri med liks stor ratt som det beskrifvande och refererande. Det ar p&amp; tid at.t en fhandring intriiffar deri.
Pareto* 45oö, afstådde den 26 April 1800 af Etienne Pallavicini, 13,75o, afstådde den i5 Augusti 1800 af Bröderne de la Rue, 3000^ afstådde den a 4 December 1800 af Herr Gabriel Ruflinestjue. der, såsom ofvan sagdt år, uppföras uppå Herr Lagersvärds namn,’ till bestyrkande hvaraf jag Uthåndigat detta intyg* till ded kraft och verkad Lag förmår. Pierre Marie Assoretö, Notarius* Att förestående Öfversättning år till mening och ordaförstånd öfverensstämmande med det för mig i original Uppviste. och på Fran» ska språket skrifne betyget; intygar med Embe - Bil. till Ridd. 0. Ad. Pr. 2 Band. 7 93 Den i Martti, tes underskrift och insegel. Fredr. Calvagen, Not. Pub. (Sigill.) Vi undertecknade, för detta Svenska Bankierer intyga, att vid en tidepunkt, då Genuesiske Capitalister drogo i betänkande, att omsätta deras uti Svenska Statslånen insatte Capital, då varande Svenske Chargé des affaires uti Italien, Herr Commendeuren Lagersvård, bekymrad öfver denna farhåga, hvilken kunde skada hans Hofs finance-interessen uti detta Land, under loppet af år Ett-tusende åttahundrade ifrån Mars månad sagde år och efter hand förmedelst sin personliga credit och för till den ändan upplånte penningar inköpt åtskilliga andelar uti dessa Statslån, i afsigt att förekomma deras misscredit oelx för att genom sitt eget förtroende vid ett critiskt ögonblick underhålla sin Regerings credit; hvilket s härmedelst till bevis lemnäs. Genua den 17 April 1822. Bröderne de la Rue. Uppvist, till bestyrkande, att Herr Anton de la Rue, Bankier och Hufvudman för Bankiershuset Bröderne de la Rue, hvilken jag vål känner, egenhändigt skrifvit och undertecknat detta, intygar jag härmedelst. Genua den 17 April 1822. Raphael Lavaggi, Notarius.
Man hade lugnat alla sinnen, tillfredsställt alla billiga fordringar och undanröjt alla farhågor; ty den oro, som löper genom den närvar, tiden skulle jag tro egenleligen icke vara någon annan, än stora fordringar å ena sidan på jemnlikhet i fördelar och bördor för Svenska jorden, och fruktan å den andra, att äganderättens helgd för dess vinnande klefve uppoffrad. Om jag ej häri misstager mig, så vore förslaget, hvars statistiska behof Ur Presidenten Westerstrand häst är i tillfälle utreda, och hvars financiella fördel ligger i alltför öppen dag, för att påkalla vidare undersökning, äfven hvilande på en rättvis och politisk grund. Jag anhåller, att delta mitt förslag måtte få åtfölja dfen discussion, som här blifvit uti ämnet företagen, och att således Den 14 Augusti f. m. 17!) mitt amendement mätte i sammanhang med Hr Wcslerslratids motion af StatsUlsk. upptagas. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, ali plenum kl. G pä eftermiddagen komme att fortsättas. Hr von Hartmansdorff, August: Jag vill blott yttra några ord. Den ifrägavar. motionen är af beskaffenhet, såsom R. o. Ad. väl funnit, att den åsyftar att omskapa Svenska samhället. Hr Danckwardt har således haft ganska rätt att tala örn en omskapning, men R. o. Ad. torde dock finna, att motionen, så vidt hon afser en skatlejemkninfg, är onyttig; ty hvad skulle följden blifva af alla dessa ändlösa liqvider? Uppgöras de med rättvisa, på sätt Hr Danckwardt synes önska, så skall ingen förlora något derpå; men om ingen mister något, så lär väl icke eller någon annan kunna vinna något, och hvad hade man dä för allt sitt besvär ? Jo, att sysselsätta sig sjelf och andra onödigtvis, likasom jag tror att vi nu skulle göra, om vi längre skulle fortsätta denna öfverläggning; ty då denna motion kommer till StatsUlsk., så lärer man der nogsamt linna att omöjligheter begäras.
Folket vid Aukwoodhouse påstod, att hon alls icke ville ha honom, och att intet giftermål skulle blifva af, och så trodde äfven jag; men en månad eller så efter den gamla ladyns död vid Aukwoodhouse körde jag för min husbonde, som reste till en hästmarknad i Launceston och på hemvägen derifrån, en mil ifrån staden i en skogsbacke, som vi skulle passera, då jag sitter på kuskbocken och vet om ingenting, får jag hastigt höra ett nödrop, men jag såg ingen menniska, ty squiren hade inlärt mig att aldrig taga ögonen ifrån hästarne, då jag körde, och det gjorde jag heller icke, oaktadt jag ibland hade stirrat på dem så länge och ihärdigt, att jag icke ens såg dem heller. Nu var det imellertid rätt bra att jag lydde hans befallning, ty den ena hästen rycker häftigt till och kastar sig på sidan — den var alltid litet skygg, men det var annars en mycket vacker häst, utan alla fel och olater, som hette Celestin och hade kostat mr Harry öfver hundra pund — jag blef rädd, ty min husbonde var mycket hetsig till humöret, och jag fruktade, att hästarne kunde komma i sken, men till all lycka kunde jag hålla dem och såg då, att det låg en menniska midt på vägen, som såg ut att vara död; och det var detta, som skrämt det stackars djuret. John, betjenten, sprang genast ned af vagnen och squire Harry också, och till allas vår förskräckelse och förundran så finna vi det vara miss Agnes Hochtinton, som ligger der utsträckt i dammet. Jag har aldrig i mitt lif kunnat begripa, huru hon kommit dit helt ensam, och hvarför hon låg der på detta sätt, men John påstod, att hon flytt ifrån Aukwoodhouse derför, att hennes mormor, den gamla elaka ladyn, spökade i slottet. Det lemnar jag imellertid alldeles osagdt, ty John kunde ingenting redigt höra af hvad de sade, då hon kom till sans, emedan mr Harry skickade honom tillbaka till vagnen, och miss Agnes talade mycket tyst, om hon ens sade någonting för att förklara sin dervaro. Huru som helst, så bar squiren henne efter en liten stund till vagnen, och jag fick befallning att köra hem.