Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hon slungade ut orden med synbar förbittring. Hon hade sett d e t komma emot sig likt ett oundvikligt öde, detta, att hon skulle följa Harald till Amerika, men ända tills hon uttalade tanken, hade hon ej vigat göra den klar för sig, utan i det längsta sökt andra hjälpmedel. Nu var hon högeligen uppretad både på honom och sig $jälf, derför att hon ej kunnat finna någon undanflykt. Äfven nu i beslutets stund fans ej ett spår till entusiasm för hennes företag hos henne. Det var bara derför att hon, som hon sade, hade ett så eländigt hjärta, som hon måste öfverge allt som var henne kärt, och följa honom. Harald blef stående och stirrade på henne. " Du har ingen biljett. ' " Jag har pengar. " " Du har ju inga kläder! " " Det köper jag i Kristiania. " I det samma drogs landgången in. Harald gick fram till henne. " Agda, jag skall aldrig glömma detta; men se nu hit! Hoppa bara öfver från soffan till ångbåten här bredvid, och du kommer i land. " Hon satt orörlig. I det samma började propellern piska vattnet till skum akterut. Då ångbåten satte sig i gdng, skyndade Agda nedför närniaste trappa, gick in i en salong och sjönk der ned på en soffa i den hiiftigaste gråt. Hon såg upp om en stund, ty hon fick en plötslig förnimmelse af att hon ej längre var ensam. Hon märkte att Harald kommit in och satt der gråtande han med, som hon först tyckte. Nå, för honom 3 28 behöfde hon ej lägga band pa sig; han kunde gerna se hur bedröfvad hon var, och hon gaf sina tårar fritt lopp. Men då fann hon att Harald ej grät, han bara härmade henne. Hon tvinnade nämligen en gång näsduken samnian och höll den med båda händerna hårdt åtdragen om pannan, han gjorde så med; hon suckade, han med; han satt der verkligen och härmade henne! Hon upphörde att gråta i förbittringen öfver att han just nu kunde börja med sina vanliga upptåg, och från den stunden sjönk hennes bror ohjälpligt i hennes aktning.
Den ordnande, praktiska husmodern framlyste öfverallt, och man böjde sig för henne, äfven där hennes uppträdande icke ansågs påkalladt. I hemmet var hon allas auktoritet, och hennes praktiska förstånd och goda omdö- me visade sig på flere områden kunna ersätta bristande fackkunskap. En så praktiskt dugande och mot alla hjälpsam dam kunde ej undgå att äfven för offentliga värf blifva anlitad; och så långt hon kunde, utan a t t svika de plikter som lågo henne närmare, mottog hon dessa uppdrag. Så var hon en energisk och mycket intresserad ledamot af Styrelsen föl beredande af pension och lifränta åt gamla tjänare. 1897 hade hon i uppdrag a t t som en af de ledande vid utställningen i Stockholm ordna Göteborgs konstslöjdutställning och att vara en af prisdomarne för hemslöjden. Hur väl hon förstod denna, syntes vid ett af hennes besök p å Skansen. Medan de flesta af besökarna där i stugorna pliktskyldigast beundrade minnena från förgångna tider, utropade hon vid åsynen af det gamla husgerådet: » Kära ni, hvad detta är roligt, » och så började hon beskrifva, huru i hennes eget föräldrahem något dylikt haft sin plats, eller vid ännu äldre saker, huru det sett ut i mormors och åldmors tid, allt så lifligt, a t t hennes följeslagarinnor kände sig helt hemmastadda. Majorskan Atterbom hade i allmänhet god hälsa, och blef hon någon gång sjuk, kurerade hon sig snart. Hennes omgifning fäste därför ingen vidare uppmärksamhet vid, a t t hon några dagar före sin död klagade öfver ondt i armen, så mycket mindre som hon själf ansåg det för reumatism, hvilket hon ville bota med flitiga slag i väfstolen. Den 3 nov. skulle hon fylla 60 år och veckan förut hade våningen för vintern blifvit iordningställd. När majorskan söndagen den 29 okt.
De sistnämndas färg är dock icke medfödd, utan frambringas hos hvarje enskild individ genom utfardring under ruggningstiden med cayenneppar, blandad med äggfodret, hvilken utfordring måste upprepas vid hvarje ruggning, såvida färgen skall bibehållas. » Landtrasen » står till de öfriga raserna i samma förhållande sem landtraserna bland de öfriga husdjuren stå till de förädlade raserna. Det vill säga det är egentligen ingen ras (benämningen ras kan nämligen tilldelas en sådan grupp af djur, hvars alla individer genom yttre tecken och inre egenskaper sinsemellan öfverensstämma och skilja sig från andra individer af samma art). » Landtrasen » består af dels oförädlade djur och dels sådana, som degenererat från förädlade raser. Några särskildta kännetecken på landtrasen kunna således icke angifvas. Kronan bland kanariefåglarne är Harzfågeln eller rullsångaren. I afseende på utseendet skiljer den sig ej från den simpla kanariefågeln. Endast det må anmärkas, att den aldrig företer någon lifligare färg, utan är denna antingen .blekgul, blekgrön eller grågrön. Det som ger rullsångaren så stort värde, är hans bärliga sång, som icke öfverträffas ens af näktergalens. Näktergalen har visserligen de ljufvaste toner, som kunna frambringas af en fågelstrupe, men en sammanhängande melodiös sång sådan som rullsångarens kan han icke prestera. Man må icke föreställa sig rullsångaren lik en speldosa, hvilken, när den är uppdragen, alltid spelar sitt stycke frän början till slut precis lika den ena gången som den andra. Nej, rullsångaren är en lefvande konstnär, en kompositör och improvisatör, som med mästerskap behandlar sitt härliga instrument. Han skriker icke, så att det hörs långa vägar, hvarje ton är musik, melodiskt rulla drillarne fram i högre och lägre läge, småningom öfvergående i hvarandra och stundom afbrutna af ett mjukt du, du, du, eller ding, ding, ding, äfvenledes i olika tonlägen. En mängd olika turer förekomma i sången, och hafv I DU N 158 de af tyskarne fått hvar sitt namn såsom: hålrulle, klockrulle, koller, klingel-, bas-, vattenrulle och så vidare.
Maj:t kunde finna för godt att framdeles bestämma, blef samma år å dessa tolagsmedel i nåder anvisad t ett årligt bidrag till kongl, seraphimer-lazareltet af 10,000 R:dr. Från början af år 1845, då den särskilda handels-kon vcnlionen med Ryssland upphörde alt vara gällande, har tolags-inkomsten i Stockholm af finska varor så nedgått, ali den ifrån att hafva utgjort i medeltal för året omkring 22.000 R:dr, nu ej uppgår till mera än omkring 5.000 R:dr, hvarigenom inträffat, att omförmälda bidrag till seraphimer-lazareltet, jemte andra å finska tolagsmedlen anvisade utgifter, ej vidare kunna af denna tillgång bestridas. På sätt lazaretts-direktionen i underdånighet anmält, är emedlertid ifrågavarande bidrag för denna inrättnings bestånd enligt det dermed åsyftade ändamål fortfarande oumbärligt; och då samma inrättning, utom de fördelar, den, såsom sjukvårdsanstallt för Stockholms stad, medför, jemväl är såsom en bildningsanstalt för yngre läkare', af väsentdlig nytta för staten, finner Kongl. Maj:t, med afseende tillika å det förhållande med Stock - Transport R:dr 82,875: 30. — 20 t:r 25 k:pr. Bih. till /{. St. Prop. till Ti. St. 1847, Transport R:dr 82,875: 30. - holms stads inkomster och utgifter i allmänhet, som hufvudsakligen ligger till grund för Kongl. Maj:ts här ofvan gjorda framställning om öfverflyltande på statsverket af det från stadens kassa nu utgående bidrag till underhållet af der befintlige undervisningsverk, skäligt, alt staten äfven i någon mån bidrager att fylla den brist i tillgångarna för serafimer-lazarettets underhåll, som genom anslagets å finska tolag,smedlen upphörande uppkommit; och Kongl. Majit vill fördenskull härmed föreslå Rikets Ständer att, utöfver de på Sale hufvnd-titeln för seraphimerlazarettet redan anvisade 5,500
Man måste medgifva, att i jernvägsfrågor åtminstone sådant hos oss icke iir att befara. Om förslaget således ingalunda betryggar ärendernas gång, har det deremot onekligen förtjensten att hastigt förminska Adeln. De 60 valde skola nemligen betalas; man kan väl icke gerna bestämma aflöningen lägre än hvad Hederv. Bonde-St. vid innevarande riksdag ansåg lämpligt för sina ledamöter, eller 10 rdr dagligen. Nå väl, Mina Hrr! på ett år, våra riksdagars vanliga längd, gör detta 219,000 rdr, som vi skulle få nöjet utbetala till våra ärade representanter. Säkerligen skulle Hr Anreps Adelskalender derefter betydligt sammankrympa, ty naturligtvis komme de flesta mindre bemedlade att afsäga sig en rättighet, som icke medförde annan fördel än en dryg debetssedel. De förmögnare åter, som nu bevista riksdagarne, de skulle först afsäga sig en rätt, på hvilken de sätta högsta värde, och sedan betala en med hvarje år växande afgift till andra. Jag betviflar att något dylikt kommer att af Ståndet godkännas. Slutligen ett par ord om den förstärkning, vi skulle erhålla i de 15 ofrälse jordegarne, med Kongl, fullmakt. Jag nödgas erkänna att jag icke inser vinsten eller hvarföre egenskapen af embetsman skall skänka inträde på Riddarhuset. Vi lida just icke af någon brist på embetsman här. Om förslaget innehållit, att 15 af de stora ofrälse godsegarne skulle här intagas, hade deri legat någonting verkligt aristokratiskt; men att en f. d. kronofogde skulle få rösträtt till Adels-kammaren derföre, att han, besuten på en bråkdel af ett hemman, fordom haft Kongl, fullmakt, är något, som jag för min del icke fattar, utan finner deri endast ett ytterligare skäl att yrka afslag på den nu föredragna punkten. Frih. Raab, Adam Christian: Föga torde behöfva tilläggas till hvad den sisla talaren yttrat, för att åstadkomma detta förslags fall.
Han lät bergsklippona remna i öknene, och gaf dem dricka vatten tillfyllest; Och lät bäcker flyta utu bergsklippone, att de flöto derut, såsom vattuströmmar. Likväl syndade de ännu emot honom, och förtörnade den Högsta i öknene; Och försökte Gud, i deras hjerta, att de spis beddes till deras själar; Och talade emot Gud, och sade: Ja, skulle väl Gud kunna bereda ett bord i öknene? Si, han hafver väl slagit bergsklippona, att vatten utflöt, och bäcker sig utgåfvo; men huru kan han gifva bröd, och skaffa sino folke kött? Då nu Herren det hörde, vardt han upptänd; och eld gick upp i Jacob, och vrede kom öfver Israel; Att de icke trodde uppå Gud, och hoppades icke uppå hans hjelp. Och han böd skyarna ofvantill, och upplät himmelens dörrar; Och lät regna Man till dem till mats, och gaf dem himmelsbröd. De åto änglabröd; han sände dem mat tillfyllest. Han lät blåsa östanväder under himmelen, och genom sina starkhet upprörde sunnanväder; Och lät kött regna uppå dem såsom stoft, och foglar såsom sanden i hafvet; Och lät dem falla i deras lägre, allestäds der de bodde. Då åto de, och vordo för mätte; han lät dem släcka sin lusta. Då de ännu sin lusta icke släckt hade, och de ännu åto deraf, Så kom Guds vrede öfver dem; och drap de yppersta ibland dem, och nederslog de bästa i Israel. Men öfver allt detta syndade de ännu mer, och trodde intet uppå hans under. Derföre lät han dem dö bort, så att de intet fingo, och måste i deras lifsdagar plågade varda. När han drap dem, sökte de honom, och vände sig bittida till Gud; Och tänkte, att Gud är deras tröst, och Gud den Högste deras förlösare; Och skrymtade för honom med deras mun, och lögo för honom med deras tungo. Men deras hjerta var icke fast intill honom, och höllo sig icke troliga intill hans förbund.
Borgare-Ståndet densamma medgifvit, då deremot det Hedervärda Bonde-Ståndet och Hög"-' lofl. RIdderskapet och Adeln • icke ansett sig kunna i ett slikt medgifvande instämma, men i händelse Kongl. Majit skulle i Nåder finna tjenligt en sådan rättighet Städerna förunna, Ridderskapet och Adeln godkänt de af Bevillnings-Utskottet , uti ofvanberörde dess Betänkande, i afseende häruppå föreslagna afgifter. Vällofl. Borgare-Ståndet fann, med anledning häraf, äfven för sin del nödigt att uti det i fråga varande ämnet, genom underdånig ansökning inlör Kongl. Majit, anmäla Ståndets underdåniga förhoppning, att bränvinsbrännin» gen i Rikets Städer förblifver bibehållen j?å sätt deti sedan 1813 år* Riksdag derstädes varit - 3° Den a Augustii rit tillåten,' heldt Städernas invånare deist med öfriga Rikets inbyggare bördan af allmän, na emera och skyldigheter, såsom skjuts, rotering m. m , och äro derigenom till åtnjutande af samma Medborgerliga rättigheter och för-, moner som landet berättigade. Odlingen af dert till Städerna hörande jord förutsätter brånvinsbränningéhs idkande, och då härtill kommer att den förlust, sorn i annor händelse drabbar dessa Jordägare, ofelbart skulle medföra icke allenast deras kan-' bara lidande , utan ock på åtskilliga ställen deras undergång, så hyser Borgare Ståndet en så mycket säkrare förtröstan om Nådigt afseende på Städernas verkliga behof af det understöd, hvilket genom en tilla teti Bränvinsblänmng Itppkommer; Stockholm, Götheborg och Carlskrona likväl frän det allmänna Stadgandet efter Vanligheten undan tagne. Och skulle underrättelse om detta beslut de Respectiva MedStånden vördsamt och vanligen meddelas. TTt Supra. JEx Rrotocollo Carl Magn. Robsahm] S. D. "Vid föredragning nu å nyo af Lagsamt Allmänna.
Det skulle mycket fägna mig, om denna Förökning vore en följd af någon af våra Näringsgrenars sannolika tillväxt och af en således ökad produetion; men då, såsom jag haft den äran visa, det mästa grundar sig, dels på tillfälliga orsaker, dels på sådana omständigheter, hvars fortfarande man icke bör önska och icke har skäl att alltid förvänta, bekänner jag att jag fruktar att flera misstag i denna beräkning kunna inträffa. Emedlertid är det icke min tanka, att Statsutskottets Förslag bör derföre absolut förkastas, utan min afsigt är att fästa Högloflige Ridderskapets och Adelns och StatsUtskottets uppmärksamhet på nödvändigheten, att i fall af brist, hvars möjlighet man icke lär kunna neka, gifva Regeringen någon utväg att fylla densamma och bestrida de Utgifter, sorn icke kunna undvikas. Må man komma ihog, att Fordringarne i dessa sednare afseenden äro säkrare än Inkomst - 62 Den 2 Martil. beräkningen, och att merendels det bänder att utgifterne öfverskrida hvad man bade förutsett. Det är emedlertid för det helas väl, för Statens säkerhet och anseende, äfvensom för alla ärenders gång, ouudgängeligt, att de nödvändiga och påräknade Utgifterne må kunna bestridas, och dertill gifves ingen utväg, så framt ej StatsVerket, i händelse att en brist uti de påräknade Inkomsterne skulle uppkomma, kan med säkerhet finna tillgång, att på annat båll ersätta den, och det är i detta afseende, som jag ville anhålla, att Högloft. StatsUtskottet måtte inkomma med något tillförlitligt Förslag. För Öfrigt, då Kongl. Maj:t föreslagit åt Rikets Ständer tvänne Alternativer, antingen att lemna Kongl. Majit Disposition af Öfverskotten af Inkomsterne, då Kongl.
Härvid har blifvit invändt, alt Kongl. Majlis för Förmyndarerkammaren i Stockholm den 9 April 1856 utfärdade förnyade Instruktion, skulle inskränka bemälde Förmyndare-kammares verksamhet till vård och inseende öfver de omyndiges tillhörigheter, hvadan den icke komme att omfatta någon skyldighet att granska förmyndarnes redogörelser eller att efterse, huruvida förmyndarne de omyndiges egendom rätteligen förvaltade, eller icke, i följd hvaraf denna Förmyndare-kammare i berörda afseende icke motsvarade den nya lagstiftningens anspråk på kontroll å förmyndarevården; och att för denna orsak, särskilde Gode mäns tillsättande för granskning af de under Förmyndare-kammaren lydande förmyndares redogörelser skulle vara af nöden. Nämnda Instruktions hithörande bestämningar äro följande: § 3. Förmyndare-kammarens verksamhet har sitt föremål: att utöfva vård och inseende öfver de under Stockholms stads domvärjo lydande ofrälse omyndige samt frånvarande eller okände arfvingars tillhörigheter i fastigheter, lös egendom, reda medel och säkerhetshandlingar; att härvid vaka deröfver att omyndiges samt frånvarande och okände arfvingars tillgångar fruktbara göras och för deras räkning oförryckta bibehållas, så vida icke, för deras sannskyldiga nytta, undantag genom anlitande af hufvudstol pröfvas nödigt; att i öfverensstämmelse med de föreskrifter, som i denna Instruktion vidare förekomma, förvalta och redovisa de medel, hvilka Förmyndarekammaren är förbunden att låta till sig leverera», — —■ — På grund af dessa föreskrifter synes med skäl kunna påstås att, då Förmyndare-kammaren skall utöfva vård och inseende öfver de omyndiges tillhörigheter i fastigheter, lös egendom, reda medel och säkerhetshandlingar samt vaka deröfver, att de omyndiges tillgångar fruktbara göras och för deras räkning oförryckta bibehållas, 134 ock då särskilde förmyndare, såsom bekant är, finnas, de der hafva den omedelbara befattningen med de omyndigas tillgångar, (åtminstone fastigheter och lös egendom, som icke utgöres af reda medel och säkerhetshandlingar) ofvannämnda vård och inseende måste sträcka sig till bemälda förmyndares förvaltningsåtgärder, hvilka åter af deras redogörelser skola inhämtas.
Districtet en gång för alla uppgöras och dess iakttagande genom erinran i Berednings-Gomiteen och anteckning i dess Protocoll vederbörligen försäkras, hvarigenom viii förekommas, hvad nu inom större Taxeringsdistrict skall hända, att en talrik personal besväras med långväga resor till förrättningsstället, för intet annat ändamål, än att utan deltagande i förrättningen göra resan tillbaka; äfvensom att vitet för uteblifvande från Taxerings-Comite', nu bestämdt till 6 R:dr oa skillingar, mätte, såsom orimligt, nedsättas, och att då Författningens esprit förmodligen icke vore sådan, att böterne skola utkräfvas, ehuru erforderligt antal af Taxeringsman icke saknats, redactionen af sista perioden borde bestämdare uttrycka, att de uteblifvande ej äro förfallne till böter, om de närvarandes antal är tilräekligt. Då Utskottet nogsamt har sig bekant, att i de flesta orter åtskillige Berednings-Comiteernes Ledamöter uteblifva från Taxerings-Comiteerne, hvilka således måste fylla det felande antalet af andre Classer, som äro närvarande, och deraf följaktligen synes nödvändigt, att personalen icke bör, på satt ofvan omförmäleSj inskränkas till blott det antal Ledamöter, som afBerednings-Comiteerne tourvis utsågos; äfvensom att det stadgade vilet, hvilket, af förenämnde anledning, icke kan anses för högt, bibehålles oförändradt, su finnér Utskottet sig icke kunna frånträda hvad Utskottet i berörde afseenden tillstyrkt. Denna §. är bifallen af Borgare-Ståndet; hvaremot inom PresteStåndet Herr Prosten Stenhammar hemställt, om ej härvid må jeni föras 117 §., som rörer Taxering i Stad, och det stadgande som här saknas, likasom i sistnämnde §. skett, uttryckligen intagas, huru och i hvad ordning bristen i en dass fylles ur en annan.
Det kan ej nekas, alt vårt jordbruk gjort betydliga framsteg och att äfven våra fabriker äro i tillväxt, men sedan med Fransyska revolutionen de sista lemningarne af feodalismen fallit, sedan Amerika afkastat Englands, Spaniens och Portugals monopoliserande bojor och i synnerhet sedan under de senare fredsåren Europas Nationer vunnit rådrum att rigta all sin omtanka oeh alla sina krafter åt begäret att kunna förvärfva för att kunna njuta, och slutligen, genom de så mycket lättade communicationerne, och genom den nästan otroliga arbetsbesparing, som genom machinerien Bihang till It. St. Prot. 1834. 6-te Sami. testa Afd. i Håftet il*. 2 Hor till Banco-Utskottets Utlåtande N:o 16. vunnits, och hvaraf följden blifvit, att nästan alla varors metalliska värde fallit, är Europeiska industrien numera helt och hållet förändrad i3~). Vid öfver vägandet af dessa förhållanden synes mig klart: att Sverige, oaktadt sina lofvärda framsteg efter det stora fredsslutet, icke framryckt i bredd, med sina grannar, utan stannat allt längre efter det idoga Europa; att Sveriges industri ej står på den ståndpunkt, hvartill folkets kraft hade bort kunna upplyfta den; att många af dess naturliga källor förrinna i sanden, och att nyare tidens fordringar på Statsutgifter, afpassade efter folkmängdens och Europeiska colturens stigande, icke motsvaras af utvecklad ny förmåga hos Nationen att bära dem. Efter en 20-årig fred är vårt Riksgälds-Contoir tämligen skuldsatt, emedan Statsinkomsterne ej förslå att fylla Försvarsverkets m. fl. behof, eller upplyfta Nationen till allmännare bildning; och likväl klagas öfver skatternas tyngd, jordbrukets tryckta ställning och brist på förlag för näringsfliten, och ser man in i det enskilda lifvet, eller om man betraktar våra städers långsamma fortkomst, vår ringa handelsflotta och vår i allmänhet stationaira ställning, så finner man denna klagan ingenstädes jäfvad.
Om, å ena sidan, en sådan Lag skulle anges innefatta en uppmuntran för förbrytaren, att sjelfmant söka godtgöra sitt brott, torde den, å andra sidan, finnas innebära en uppmuntran till brottet, i det förbrytaren lemnäs ett tillfälle att undandraga sig ansvar, i händelse han ser sig icke kunna lyckas i sitt förehafvande eller undvika upptäckt.” ”Att deremot låta fängelse-tidens förlängande, och det ända till lifstids-fängelse, bero af den omständighet, huruvida barnet tillrättakommer eller icke, synes icke eller öfverensstämmande med rigtig lagstiftningsprincip. Barnets återställande kan vara för den brottslige omöjligt, i den händelse, att barnet sjelf undandragit sig dess välde eller blifvit från honom af någon annan bortfördt.” ”Dessutom synes föga tänkbart, att bar ”nets - Bil. till K. M. Nadina Propos. A’.-o 73. 65 nets återställande skulle uteblifva, så vidt sådant af den upptäckte förbrytaren beror, då barnets vidare undanhållande är för honom utan ändamål, men dess återställande innefattar en mildrande omständighet; äfvensom föga troligt är, att full bevisning om brottet skulle kunna vinnas, om icke barnet igenfinnes.” Ex Protocollo Aug. von Stahl. Utdrag af Protocollet öfver Justitia?- Ärenden, hållet inför Ilans Maj:t Konungen uti Stats-Rådet å Stockholms Slott den 16 Junii 182g, Närvarande: Stats-Råden: H. E. Hr Grefve Rosenblad. H. E. Hr Grefve Mörner. H. E. Hr Grefve Löwenhjelm. Friherre af Nordin. Grefve af Ugglas. Bih. till R. St. Justitise-Håden: Peterson, von Rosen. Justiliae-Cancelleren Bergenschöld.
Det betydde ingenting för honom i dagliga lifvet, han kunde lika gärna, när han skulle bestämma sig för en af hvardagslifvets aldagliga handlingar, gifva sig till att rådfråga Buddha eller en af de gamla Eddasångerna som att i Bibeln söka stöd för sitt lif. Hvad hjälpte det honom? Hvad kunde det hjälpa honom, att en bok innehöll det eller det, och att han påstod, att det var efter den läran, han och andra rättade sitt lif? Att han kallade sig kristen? Inte var han kristen. Han hatade ganska grundligt en människa, när han blef förolämpad, han skulle med största nöje kunnat hämnas en oförrätt, bara han väl kom åt, och han måste medgifva inför sig själf, att han hjälpte hvarken fattiga kamrater eller tiggare oftare än när det inte generade honom. Och hvad angick att föra ett kyskt och ärbart lefverne? Åjo, i det yttre. Han var inte mer än tjuguett år. Ännu så länge hade han åtminstone ej i det yttre förgått sig. Men var det kristendomen, som höll honom tillbaka? Ja, kanske till en del. Det var minnet af hans moders röst, när hon läst aftonbön med honom, medan han ännu var barn. Det var minnet af alla vackra löften, alla goda föresatser, alla sköna drömmar om en kvinna, för hvars skull han skulle hålla sig ren och obesmittad, en kvinna, som skulle komma honom till mötes en gång, som skulle dela hans lif och göra det ljust. Han hade själf en nästan kvinlig instinkt i detta fall. Hela den grofva känsloverld, som han så ofta mött hos män, var honom främmande, och han hade tänkt sig det som en enkel sak att hålla en föresats, hvilken blifvit honom inpräntad, alt från den stund han ägde några lidelser att bekämpa. Men han vågade icke längre tänka på detta. Han vågade ej tänka tillbaka på de sista 6 åren, då han alt för tydligt märkt, hur våldsamt hans natur gjorde revolution mot hvarje föresats, och hur vanskligt det syntes honom att dämpa en vulkan genom att täppa öppningen med tyll. Luft! luft! Han vågade ej ens begära lindring, ty boten var en enda. Och han kunde ej, han ville ej ... Han stod utanför posthuset med brefvet i handen.