Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständer i afseende på omförmälda iåns upptagande mätte meddela följande beslut och föreskrifter: c) Denna upplåning må verkställas inom eller utom riket på sätt Fullmäktige i Riksgälds-kontoret finna lämpligast och ändamålsenligast till beredande af de lör Staten, såsom låntagare, mest förmånliga vilkor. b) Upplåningen sker emot fonderade, till innehafvare!) ställda och å dennes sida icke uppsägbara, räntebärande obligationer, utfärdade, på Rikets Ständers vägnar, af Fullmäktige i Riksgäldskontoret, som uti obligationerna böra förbehålla Riksgälds-kontoret rättighet alt framdeles, derest omständigheterna pröfvas härtill föranleda, uppsäga desamma till inlösen efter viss bestämd förfallotid. c) Fullmäktige ega för öfrigt bestämma: l:o det språk och den myntsort, hvarå obligationerna komma all utfärdas; 78 Siats-Utskottets Utlåtande N:o 62. 2:o dea ränta, sorn i obligationerna skall förskrifvas; och 3:o den kapital-rabatt, sorn må beviljas vid de fall, då Fullmäktige finna sådan rabatt böra ega rum. d) Till ränte-liqvider och lånens amortering anvisas ett årligt anslag, som motsvarar ej allenast den för hvarje låns hela belopp utgående ränta, utan äfven derutöfver en procent af det i obligationerna lörskrifna kapital; kommande della anslag alt utgå, för amorteringen af hvart och ett särskildt lån, från och med året näst efter del, hvarunder obligationerna för samma lån blifvit till långifvare utlemnade, och bör detta anslag fortfarande och med olörminskadt belopp utgå ända till dess hela länet blifvit i stadgad ordning betaldt. e) Det årliga ränteoch amorterings-anslaget bör ingå till en särskildt redovisad liqvidalionsoch amortisseinents-fond, hvars behållning skall för det med dessa medel afsedda ändamål oförryckt, tillhandahållas och användas, så att ränte-liqviderna vid derför bestämda terminer varda ovilkorligen fullgjorda samt hvarje låns återbetalning i föreskrifven ordning verkställd.
Af den 21 sistlidne Februarii: innehållande, att sedan Herr Grefven och LandtMarskalken och Herrar Talemän, jemte Utskottens Ordförande, föreslagit den vedergällning, som vid denna Riksdag borde tillkomma RiksStånden och deras Utskotts Secreterare, Cancellier samt Vaktbetjening, och detta Förslag blifvit till StatsUtskottet öfverlemnadt, har Utskottet derå tillstyrkt bifall, med undantag 1) att något Tractamente af Statens medel icke måtte tilläggas RiddarhusFiscalen. 2) att Tractamentet för RiksStåndens Extra Ordinarie Cancellister borde nedsättas från 3 till 2 R:drB:co om dagen. 3) Att Notarierne hos BondeStåndet måtte i stället för 4 R.’dr, endast erhålla 3: 24. om dagen, samt 4) Att den för YaktBetjeningen både hos Stånden och vid Utskotten föreslagne Aflöning skäligen borde nedsättas från 1 R:dr 16 sk. Banco till 1 R:dr samma Mynt om dagen; hvarförutan Utskottet tillstyrkt, att förskott på ifrågavarande Arfvoden och Tractamenten måtte beviljas, att utgå till och med den 3i sistlidne Januarii. Och har Utskottet 112 Den 2 Martn. i öfrigt föreslagit, att de till Skrif-malerialier, samt öfrige förnödenheter i och för Ståndens samt Utskottens Cancelliet* erforderliga medel, som vanligen bestridas af RiksdagskostnadsSumman, må ersättas efter af Secreterarne gifvande verificerade Räkningar, hvilka af Herr Grefven och LandtMarskalken och Herrar Talenlän, samt Ordföranden i Utskotten borde vara genom deras påskrift godkände; hemställandes Utskottet sluteligen, att i händelse af bifall, underdånig anmälan till Kongl. Majrt kunde aflåtas i afseende på Nådig befallning om utbetalningens verkställande af Riksdagskostnadsmedlen.
Huru många besynnerliga ord hade ej Elin nu hört, ty hon vaknade ur sin lätta slummer på fönsterkanten, redan när ugglan skrek till, och hade då ryst flera gånger när hon dessutom mot den mörka himmelen såg något ljust, som ofta skymtade förbi fönstret, och som var ingenting annat än Lena. Men så snart denna ropade: «Är det du, Gunnar?» kände Elin igen hennes röst och förstod sedan allt, utom allt det som hon icke förstod, af detta gåtlika samtal, och i denna hemska natt borrade svartsjukan för allra första gången en af sina hvassa klor i den unga Elins förut af idel kärlek uppfyllda, hjerta. Hon hade hittills alltid med djup smärta tyckt sig finna, att Gunnar icke, alls icke älskade Lena, han hade ju till och med sagt det sjelf. Och nu! – nu gjorde han det dock! Han hade då ljugit för Elin! Han älskade ömt sin maka! – Så tyckte Elin åtminstone nu, och medlidandets honung förvandlade sig i svartsjukans bittra malört, och Elin grät och fann sig allena, allena i verlden, och nu allena med ord, som hon ej kunde förklara eller fråga om, tankar, som hon ej kunde reda, ty icke visste eller fattade hon, att hon afundade Lena Gunnars kärlek, hon kände det blott och led deraf, led, harmades, grät, ångrade och förtviflade ömsom. Slutligen kastade hon sig ned på sin bädd, förgråten och genomkyld, ty – för att lyssna bättre på Gunnars återkomst hade hon haft sitt fönster stående på glänt hela den kalla Oktobernatten, samt legat, varm och upprörd, lutad mot dess kant. Mot morgonen somnade hon slutligen och vaknade sent, men i full feber. Denna morgon hade annars icke många vaknat af dem, som legat och sökt hvila under natten i den lilla torpstugan. Mor Ingrid hade aldrig somnat, icke heller Gunnar eller Lena. Men tysta lågo de alla, och stora hvälfningar föregingo tyst inom dessa trenne menniskobröst. En outsägelig ångest och fruktan hade bemäktigat sig den gamla modren; en isköld, en art af förstockning och känslolöshet den unge sonen! Han älskade icke mera Elin med denna brinnande, allt förtärande låga, han hatade icke mera Lena med denna förfärliga afsky, han föraktade icke mera den fånige Abraham.
Ständers Allmänna Besvät soch Oeconomie-Utskotts Betänkande, i anledning af vägkt fr äga om afkajfande aj eller förändring uti Krono - Hjelpe-dagsverkens utgörande. Ifrån Hedervärda Bonde Ståndet har, genom Protocolls-Utdrag för den n i denna månad, ett Memorial af Riksdags Fullmägtiga Johannes Persson och Anders Carlsson från Skaraborgs Län blifvit Utskottet meddeladt, deruti anfdres, att de så kallade Krono-hjelpedagsverken på det sätt skola tillkommit, att Disponenter af Kungsgårdar och Officers Boställen vid någon Riksdag förvärfvat sig rättighet, att för då varande pris erhålla dagsverken af omliggande hemman; men enär varu - 196 Den 25 Juli. ruprisenj sedan den tiden, då dessa dagsverk ken uppkommo, ansenligen förökat sig, yrkas att samma dagsverken måtte antingen helt och hållet afskaffas, eller ock att de, som dem skola utgöra, berättigas att få betalning efter JLänets Markegång för hvarje Dagsverke. För att styrka detta yrkande, äfvensom obehörigheten af nämnde dagsverken, andrages ytterligare, att de uppbäras efter Markegång af vissa Härader, med afdrag af det gamla priset, så att de nu skola utgöra en verkelig .skatt och tunga, samt att de hemman, hvar* till hjelpedagsverien blifvit anslagne, nu äro så odlade och i stånd satte, att extra biträde ej skall behöfvas; hvarförutan öfverklagas, att ofvannämnda dagsverks-penningar ej uppbäras på samma gång som andra Krono-Rentor, utan att ännu ett dagsverke skall åtgå för denna afgifts erläggande.
Men om man tager i betraktande, att de på endast en mils afstånd ifrån hvarandra belägna städerna Hedemora och Säther böra kunna åtnöjas med ett gemensamt läroverk, och att Sigtuna, som snart kommer att förläggas under landsrätt, och Waxholm, som för närvarande endast åtnjuter ett penninge-anslag af 16 R:dr Banko, icke torde böra komma i fråga, så blifver antalet af de nya Elementar-läroverk, som derigenom komma att upprättas, 28. Enligt föreslagen lönestat, erfordrar hvarje läroverk med två lärare 2,800 R:dr R:mt. För 28 sådana läroverk blefve således kostnaden 78,400, hvarifrån afgå nuvarande tillgångar, hvilkas användande städerna, i de fall då de utgöras af dessas egna medel, böra medgifva, så framt de önska erhålla ökadt statsanslag, omkring 14,951, då årliga kostnaden för detta utvidgande blefve 63,449 R:dr R;mt. Skulle Rikets Ständer bifalla detta betydliga tillskott, sä torde dock böra Eders Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning förbehållas, i hvad man det anslag, som är bestämdt för hvarje särskildt läroverk, må utgå, sedan alla förhållanden af läge, folkmängd, stadens benägenhet att lemna skolhus och rektorsboställe, larjungarnes sannolika antal m. fl., blifvit sorgfälligt utredda. Anslag för öfningslärare torde för närvarande ej behöfva beräknas. Slutligen får jag i underdånighet anhålla, att Nådig framställning måtte göras till Rikets Ständer rörande inrättning af skolor med två lärare i Oskarshamn och Arvika köping.
I hänseende till Hufvud -Documenterne å det år 1792 upptagne, i Hif-Räntor indelade Hånet, har åter det förhållande ägt rum, att desse Documenter, som qvarstannat hos Banquiershuset A. & S. Baas i Haag, hvilket ombesörjt Eåne-Operationen, sedermera, etter Husets inträffade obestånd, kommit att inlemnas till en Domstol på stället, derifrån Eiqvidations-Committéen återbegärt dem, för att Kongl. Majus Ombud öfverlefvereras, men ännu icke återbekommit dem vid Ombudets afresa ifrån Holland. Hiqvidations-Committéen har likväl utlofvat, att, genast efter deras utfående från Domstolen, dem återställa; Och, som äfven alla, i följd af Conventionen, inlöste Hif-Ränte-Consiitutioner varit hos Notarius Publicus van Homrigh i Amsterdam behörigen deponerade, innan de der blifvit öfverkorssade och till Kongl. Majus Ombud aflevererade, samt då desse Partiel-Titlars, vid utfärdandet, skedde undertecknande af Konungens Minister, utgjort Eångifvarnes säkerhet; Så finner Kongl. Majit något äfventyr för Svenska Staten destomindre kunna uppstå af Hufvud-Do-’ cumenternes qvarvarande i Haag tills ridare, som desse Documenter endast tillfälligtvis, men icke såsom Hypotek för Eif-Ränte-Innehafvarne, kommit under ofvannämnde Domstols vård. För öfrigt har Kongl. Majus Ombud uti Hal - 19 3° StatsUtskottets Betänkanden. land låtit, före afresan derifrån, i vanlig form göra och vederbörande Domstol uti Amsterdam inregistrera lagliga protester till ytterligare föreko mmande af allt möjligt missbruk utaf samtelige Hufvud-Documenterne, intill dess de i den ordning och genom de medel, som förutnämnde äro. framdeles kunna återfås. Hvad sist beträifar de för ärftlige
Det är också dess egendomliga natur, som gifvit nya stöd för den åsigten, att äfven språkmedvetandet har en oändlig utveckling, dervid bestämningarna af syntetisk och analytisk blifva blotta genomgångsstadier såsom flera andra. Vid slutet af denna genom årtusenden sig sträckande utvecklingskedja möter oss då en anad, äfven af Bibeln framställd enhet, såsom den källa hvarur andens alla företeelser framqvälla. Och ju längre forskningen går, desto klarare ådagalägger hon, att alla jordens folk hafva dragit sitt strå till det stora bildningsarbetet, som är mensklighetens. Sålunda får den turaniska anden sig anvisadt ett allt större inflytande på de orientaliska kulturfolkens äldsta forntid genom lösningen af den bildskrift, som klippväggarna vid Eufrat och Tigris visa för våra undrande blickar. Likt sagans i förtrollad sömn försjunkna riken hafva de sofvit sin flertusenåriga sömn, under det rike efter rike omkring dem och folk efter folk försvunnit, såsom fotspåret i sanden bortsopas af ökenvindarna. Men de vakna igen och visa, att anden är evig, om ock allt annat förgås. Genom den fullständiga utredningen af dessa inskrifter skall ett hittills icke anadt ljus kastas öfver Asiens forntida lif. Ännu är icke afgjordt, hvilken roll dervid kommer att tilldelas Finnarne; men äfven andra än språkliga förhållanden antyda, att de fordom stått i en liflig och nära beröring med de Ariska och Semitiska folken, och Mytologin är i detta afseende icke minst vigtig. Den komparativa Mytologin är en af de allra yngsta vetenskaper, så ung, att ännu högst få arbeten deri finnas. Den stöder sina jemförelser och de resultater den vill draga ur dem på psykologin, och utgår ifrån den satsen, att andens utvecklingsgång hos folken liksom hos individerna är densamma. De börja hvardera med den sinnliga åskådningen och föreställningen, hvarifrån de småningom fortgå till begreppsbildning, som äfven den har en oändlig, af förnuftets eviga lagar bestämd, utvecklingsgång. Religionsföreställningarna blifva då vid denna process ett uttryck af, en index för den höjd af andligt medvetande som hvarje folk har hunnit.
Om Konstitutions-ulskottet afslyrker Konungens proposition, kan den af stånden genast afslås och hela den fråga, som genom propositionen blifvit väckt, kan dermed för den riksdagen äfven dö ut; hvaremot, om Konstitutions-utskottet ”tillstyrkt hvad Konungen föreslagit”, den derigenom väckta ”fråga”, sak eller ämne i allmänhet skall hvila till nästa riksdagj hvilket likaväl Konslitutions-utskottets memorial, 1\:o 20. i kan sägas ske, antingen konungens förslag förblir oförändradt, eller det til nästa riksdag hvilaude förslag i frågan skiljer sig ifrån den Kongl, propositionen genom några, på grund af ståndens gemensamma tankar i enlighet med 56 §, vidtagne modifikationer. Om, till exempel, uti Kongl. Maj:ts nådiga proposition angående representations-förändringen den modifikation, på grund af gemensamma tankar i enlighet med 56 §, hlefve vidtagen, att det så kallade ”strecket” borttoges eller flyttades, kunde det sålunda modificerade förslaget visserligen icke längre anses för en Kongl, proposition, och, om det vid nästa riksdag antoges, behöfde det naturligtvis Konungens sanktion för att blifva lag; men ingen kunde väl, sådant oaktadt, neka, att den genom ofvannämnde Kongl, proposition väckta ”fråga" blifvit hvilaude. Skillnaden emellan en af Konstitutions-utskoltet afstyrkt och en tillstyrkt Kongl, proposition till grundlagsändring är således den, att en afstyrkt proposition kan af stånden genast afslås, och dermed hela jrågan för den riksdagen falla, såvida icke Stånden, genom gemensamma tankar enligt 56 §, under modificerad form bibehålla frågan vid lif, eller Konslitutions-utskottet, genom andra förslag, ånyo uppväcka densamma; hvaremot en tiilstyrkt Kongl, proposition väl kan, genom gemensamma tankar enligt 56 §, undergå modifikation, men den genom propositionen väckta ”fråga” skall då ovillkorligen blifva hvilande och får icke den riksdagen förfalla.
6 Allm, Besv.- och Ekon.-Utskottels Betänkande, N:o 68. Ank. till Exp.-Utsk. den 17 April kl. 2 ein. Betänkande, i anledning af väckta frågor, att antingen Biskopsembetena må af skaffas, göromålen öf ver flyttas på Domprostarne och stiftstädernas pastorer, lönerna indragas till statsverket samt biskopsprebende-pastoraterna förklaras för konsistoriel/a gäll, elter ock minskning ske i Bi koparnes löner. Inom del Hederv.
Den eger, enligt de uppgifter Utskottet kunnat erhålla, utom en Directeur , som är lönlös, en Lärare i Theorien , en för Practiken, hvilken ock bör förevisa Modell-kammarenS tillbehör, samt eil Lärare i Machine-Ritning, hvardera med 100 R:d. Lön. Till Materialier och Verktyg användas ^5 Rrd. och Stipendierne bestå af 2:ne som utdelas af Landtbruks-Akademien, det ena af 60 R:d., det andra af 40 5 arneafCommerce-Collegiijim och arne af Bergs-Collegium med hvardera 133 Rrd. 16 sk., och äro de sistnämnde fyra Stipendiatornes göromål, att biträda yid Modellernes framvisande, ehuru denna Schola, hvars verksamhet ock lärer vara mindre lletiinkanden. 465 mindre vidsträckt, är för det af Motionärcrlie åsyftade ändamål för inskränkt, kan den dock på lämpeligt sätt utvidgas till ett så beskaffadt technologiskt Institut, som föreslaget blifvit, eller ingå som beståndsdel i ett sådant af'fullständigare omfattning. I öfverensstämmelse med hvad Utskottet förut yttrat, tror det således Riksens Höglofl. Ständer böra i underdånighet anhålla hos Kongl. Maj:t, om vederbörandes hörande öfver deni Motionerne åsyftade och af Öfver-Directeuren Schwartz utförligen meddeldta Plan, samt anser för sin del, att, om detta Förslag vinner mognad, och blir, såsom sig bör, utfördt, de medel, soni för dess fullständighet torde brista, med största skäl kunna hemtas, antingen af Manufactur-Discontens vinst och hvad af Arbetshus-Fonden kan vara clisponabelt, licldst en mera påtagelig nytta, än af en så beskaffad Rådföringsoch Undervisnings-anstalt icke lärer kunna erhållas af något företag i Slöjde-väg, eller ock att af Kongl. Landtbruks-Akademiens oanvände tillgångar, anslag lampel igen göras. De Handelsoch Navigations - Scholor , Herr Friherre
Utskotten tillstyrka derföre , att ”nuvarande Tull-Distrikts Chefer mätte indragas.” För att, utan ökad kostnad för staten, i stället åstadkomma den tillsyn, som fattas, anse Utskotten, i likhet med hvad Herr Grefve Posse äfven åsyftat, och med den inrättning, som Kongl. Majrt nyligen i brödrariket vidtagit, att ”Hafskusten bör indelas i vissa Tull-Distrikt, öfver hvilka Tullförvaltaren på liufvudorten i hvartdera skulle hafva uppsigt, och för bevakningen inom detsamma vara General TuU-Directören närmast ansvarig. ’’ Genom en sådan anstalt tro Utskotten , att en sakkunnig och tillfridställande uppsigt skulle vinnas äfven i de smärre och aflägsnare orter, dit den nu svårligen kan sträckas, ty det vore säkrare att linna färre pålitliga män till Distrikt-Chefer, än att, såsom nu, hålla sig direkte till alla Tullförvaltare. Central-Styrelsens göromål skulle ock förminskas, om den rörande hvarjehanda tjenstförhållanden ej längre behöfde omedelbart brefvexla med hvarje särskild Tullkammare. Hvad distrikt-indelningen beträlfar, så hörer den till de styrelse-åtgärder, hvari Utskotten icke anse sig böra StatsUtskottets Betänkan den. 381 inga, utan allenast yttra, att de större Tullkamrarne naturligtvis måste, i anseende till mängden af der förekommande göromål och svårigheter för Tullförvaltaren, att derutöfver sträcka sin tillsyn, utgöra särskildta inspectionsdistrikt för si ^ • * I motionärernes yrkande, att ”den beväpnade kustbevakningen genom Flottans fartyg borde upphöra och ersättas genom en bättre organiserad, egentlig Tullbevakning,” instämma äfven Utskotten, emedan blott en viss kraft, eller vissa delar af liela sträckningen kunna, genom fartygen en viss tid om året bevakas, hvaremot en rigtigt fördelad Tullpersonals närvaro och biträde alltid och allestädes kan påräknas.
Uti ett af mig genom skrifvelse till Advokatfiskals-embetet i Kongl. Svea Hofrätt den 4 Juni 1862 anhängiggjordt åtal emot Öfverståthållareembetets kansli, för hvilket åtal jag närmare redogjort i den år 1864 utgifna berättelser (sid. 41 och följande), hade jag lagt sistbemälda embete till last, bland annat, dels långsamhet i publika handräckningsärendens behandling, och dervid, med antagande af tre månaders tid, såsom tillräcklig för besvarande af bref rörande dylik handräknings meddelande, samt under förutsättning, att den begärda handräckningen under tiden före svarets aflåtande blifvit verkstäld, ådagalagt, att svaren i en mängd dylika ärenden dröjt öfver nämnda tid — dels ock försummelse i eftersyn och kontroll å dy - *) Å denna underdåniga framställning har jag ännu icke bekommit nådigt svar; men sedan Kongl. Majitä Justitiekanslers-embete inkommit med underdånig framställning i ungefärligen samma syfte, och Öfverståthållare-embetet likaledes ingifvit underdånigt förslag till omorganisation af hufvudstadens polisväsende, upprättadt efter väsendtligen enahanda grunder, som här ofvan blifvit antydda, så har Kongl. Maj-,t i nådigt bref till Ofverståthållare-embetet den 30 Augusti 1804 gillat nämnda förslag; hvarefter, och sedan Ofverståthållare-embetet, den 8 påföljande December till Kongl. Maj:ts nådiga pröfning öfverlemnat, bland annat, förslag till instruktioner för Polismästaren, Polisdomaren och en Polisintendent, Kongl.
Derefter omtalar Gabriel Kristi lif och död såsom något redan fullbordadt och berättar att han, Gabriel, var den, som kom till Zacharias, sändes till Maria med budskapet, bad Josef ej rädas att taga Maria till hustru, kom till herdarna i Bethlehem, bjöd Josef fly till Egypten, tjenade Kristus efter frestelsen i öknen, styrkte honom i Örtagården, talade med qvinnorna påskdagen och med lärjungarna efter himmelsfärden; af hvilket allt de kristna kunna se, att han med alvar uträttat Herrans befallning. Om författaren Chærberus känna vi icke annat än hvad dramats titel ger vid handen, nemligen att han var konrektor i Westerås. Man må icke af titlen låta förleda sig att tro, att den helige Bernhard skrifvit denna dikt samt att den sedan af Chærberus blifvit öfversatt. Af S:t Bernhard är ämnet behandladt i en predikan på Mariæ bebådelsedag och i den framställes uti berättande form öfverläggningen emellan Gud och hans Egenskaper rörande den fallna menniskans upprättande479. Huruvida Chærberus hämtat sitt ämne i första hand ur denna källa eller han tagit det ur de postillor, i hvilka den Helige Bernhards prosopopeja blifvit intagen, är temligen likgiltigt. Af mera intresse är att veta, om hans arbete blott är en öfversättning af en annan utländsk bearbetning; ty han är ingalunda den ende, som klädt ämnet i dramatisk form. Nürnbergaren Georg Mauritius hade redan 1606 skrifvit”Eine christliche Comoedia von dem jemmerlichen Fall und frölichen Wiederbringung des menschlichen Geschlechts: aus dem H. Bernardo genommen und in Deutsche Verse gebracht”480. Men hade Prosopopejædikten481 varit en öfversättning af denna komedi, hade detta troligen varit tillkännagifvet, och förmodligen hade dikten då haft benämningen komedi. Ämnet är emellertid af S:t Bernhard redan så i enskiltheter utfördt, att man ej kan tillägga Chærberus någon synnerlig förtjenst af uppfinningen; endast versifikationen och delvis den dramatiska dialogen äro möjligen hans verk.
Jag anhåller derföre vördsammast, få väcka den motion att R. o. Ad. måtte åt Ridd.Direkt, uppdraga, att gå i författning om upprättande af plan och kostnadsförslag till ombyggnad af de omkring Riddarhusets bakgård befintliga byggnader med hvad mera dertill kan höra, uppå ett sätt, som i möjligaste målto afser, sä väl Riddarhusets fördel, som yttre prydlighet, samt att Direkt:n bör vid nästa riksdag inkomma till R. o. Ad. med fullständigt förslag uti ämnet. Denna motion remitterades till Ridd.Utsk. Föredrogs Bevilln.Utsk:s d. 3 dennes på bordet lagda betänk. N:o 28, ang:de beräkningen af tullmedlen, saln-accisen, postmedlen, cliottae-sigiIlatai-afgiflen och husbehofs-bränneri-medlen. Detta betänk, företogs punktvis till afgörande. Usta punkten, ang:de Tullmedlen. Hr von Hartmansdorff, Äng.: Jag tror för min del att Bevilln.Utsk. icke haft rätt deruti, att det beräknat de blifvande lullinkomsterne endast efter de tvenne sista årens intägter, enär de derunder varit större än någonsin, på grund af de fördelaktiga handelsförhållanden, som då egt rum. Att dylika omstän - 134 Den 5 Augusti. digheter skola under de kommande åren fortfara, synes mig ieke sannolikt, enär den nu valide allmänna liandelsstockningen utan tvifvel skall verka i motsatt riktning. Under innevande är har erfarenheten likväl icke varit sådan, utan tullinkomsten uppgått till ganska betydligt belopp. Jag vet icke bestämdt 0111 det är lika stort som under förra året, vid samma tid, men har anledning tro, att det så förhåller sig. Orsakerne till denna betydliga intägt äro förmodligen att införskrifningen af de betydliga artiklarne socker och caffe blifvit gjorda förlidel år, dä 1848 års hvälfningar icke anades. Nu hafva emedlertid varorna inkommit och till stor del jemväl blifvit förtullade.