Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
15 ning redan blifvit tecknade tillhopa 8,163 aktier hvardera å 50 R:dr, eller tillhopa 408,150 R.dr. Då emellertid önskligt vore, om de för anläggningen af båda de ifrågavarande jernvägssträekorna bildade särskilda bolag kunde förena sig om arbetets utförande för gemensam räkning, i hvilken händelse, såsom Kongl. Maj:t antagit, lånemedlen kunde, utan fördelning mellan de båda bolagen, anvisas för anläggningen i dess helhet, anser sig Utskottet böra hemställa: att Rikets Ständer, för byggandet af jernväg från städerna Helsingborg och Landskrona til! den föreningspunkt, som af Kongl. Maj:t varder bestämd, samt derifrån i gemensam sträckning till trakten af Eslöfs station å södra stambanan, måtte, under förbehåll att jernvägen anlägges för begagnande med ångkraft samt erhåller samma spårvidd som stambanan, till Kongl. Maj.ts disposition på Riksgälds-konloret anvisa ett mot | af den härför, enligt Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, lill 5,450,000 Rdr beräknade kostnadssumma svarande belopp, eiler Två Millioner Trehundra Tusen (2,500,000) Riksdaler, att såsom lån utgå till det bolag, som åtager sig utförandet af ifrågavarande jernvägsanläggning; dock att, derest icke sådant bolag varder bildadt inom den tid Kongl. Maj:t bestämmer, Kongl.
Öfver lagarnes verkställighet samt ordningen och säkerheten inom Länet vakar Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande med oafbrulen omsorg, dervid biträdd, i staden af Municipal-styrelsen med underlydande betjente, samt å landet af den vanliga, men relativt lill Länets omfång nog fåtaliga kronobetjeningen. För helsovården finnas inom Länet 2:ne ordinarie Provincial-läkare, af hvilka den ena har sin station härstädes och den andra i Herjeådalen, Wemdalens socken, 29 (ler apothek jemväl finnes. Ett årligt arfvode af 250 R:dr är ock anvisadt för hvardera af Fältjägare-regementets tvänne Bataljons-läkare, de der tillika borde såsom Extra Provincial-läkare inom visse bestämde distrikter tjenstgöra; men tyvärr hafva nämnde befattningar ofta, till verkligt men för orten, stålt och stå äfven för det närvarande vakanta. Vaccinationen ombesörjes skäligen ordentligt, och har till ett noggrannt handhafvande deraf jag inom Länet utfärdat särskilde uppmaningar. Brist på examinerade lärare, äfvensom lill en del invånarnes mindre bemedlade tillstånd har lagt hinder emot Folkskolornas organiserande så fullständigt, som 184-2 års Förordning bjuder. Nu äro dock de fleste ordnade, och om folkets bildning i allmänhet är redan förut taladt. Christendomsundervisningen bland Lappbefolkningen har under sednare åren utsträckts och sorgfälligt blifvit vårdad vid en af Svenska MissionsSällskapet bildad skola i Laxsjöns by inom Fölinge och Ströms Lappmarksdistrikt; vid hvilken skola 20 å 30 af Lappallmogens barn årligen njuta kostnadsfri både undervisning och underhåll. Denna undervisningsanstalt organiserades 1846, och såsom en frukt af densamma kan anses hafva tillkommit 3:ne i förbindelse med den stående Söndags-skolor, nemligen en å Fölinge kyrkoplats med 31 harn, en i Ottsjö by med 40 och en i byn Tufvaltnot med 12 barn.
I följd af sina ofullständiga kommunikationer, hafva våra bergslager haft ännu svårare än andra industri-grenar i landet, att uthärda någon täflan med utlandet; och dessa bergslager hafva derföre ock måst anstränga sig till det yttersta, för att åstadkomma ett förhållande, som möjliggör för dem, att deltaga i verldsmarknaden; men de bergslager, som uti så fall tagit första steget, hafva ock mest lidit af den ringa kunskap och erfarenhet, man då för tiden egde i afseende å jernvägars anläggning. Vid hamnanläggningar och vägarbeten uppstå ganska ofta oförvållade hinder; och den prolongation i afseende å fastställde vilkors fullgörande, hvilken i följd deraf kan blifva begärd och är behöflig, finnér man aldrig att R. St:r förvägrar. Garantierna för detta lån till Riksg.-Kont. äro fortfarande lika stora som tillförene. Någon begäran om eftergift är icke heller framställd. Jag anser deremot fullkomligt rigtigt, att näringar understödjas, då sådant kan ske utan uppoffring och risk å statens sida; och jag tror icke att vi här i landet kunna komma tili någon fullkomlig blomstring, om vi strängt vidhålla den satsen, att en hvar skall hjelpa sig sjelf. — Ilär i vårt land gör sig ännu i detta hänseende en viss slentrian gällande; och associations-andan har ännu icke, såsom i Frankrike, hunnit någon utveckling. I betraktande af dessa för handen varande omständigheter, anser jag dock, att man bör frångå alla betänkligheter och bifalla den K. Proposm. I den syftningen anhåller jag således om återremiss. Frih. af Ugglas, Gustaf: Det fägnar mig att Frih. Tersmeden så till vida gifvit Utsk:t rätt, att Frih:n erkänt att Utsk:t svårligen kunnat komma till något annat resultat, än det nu förevarande. Men jag kan icke godkänna den af Frih:n förfäktade åsigt, att man, som ledamot af ett Riks-St., kan biträda ett annat beslut, än man, som ledamot af Utsk:t, omfattat.
Hr von Francken: Jag är förekommen af Gr. Mörner i hvad jag ämnade säga. Hr Fahnehjelm har på ett. så klart och tydligt sätt framställt förhållandena, att jag ber att med honom få instämma. Frih. Liljencrants, Johan: Hr Printzenskölds konklusion grundar sig pä en alldeles falsk premiss, nemi. den, att innan Hr Anrep skulle vara skyldig att vidtaga den föreslagna förändringen i sitt arbete, skulle det bevisas att Hr Lilliehöök verkligen eger rätt till det nummer han innehar. Jag tror tvertom att, innan man kan fråntaga någon en redan tillerkänd rättighet, så skall den, som vill fråntaga honom denna, bevisa att han icke lagenligt bör innehafva den. I öfrigt anser jag, i likhet med Hr Fahnehjelm, att det är ganska rigtigt och välbetänkt att bibehålla den enda garanti man har för att få en rättelse verkställd, i händelse den blir af nöden, eller att understödet innebålles intilldess Biddarh.Direktris möjligen blifvande föreskrifter efterkommas. På grund af hvad jag nu anfört förenar jag mig med Hr Fahnehjelm. Frih. Palmstjerna, Carl Fredrik: Föreställande mig att B. o. Ad. fortfarande hyser fullt förtroende till den af densamma valda Riddarh.Direkt:n, och för min enskilta del godkännande Riddarh.Direktms åtgärder mot Hr Anrep, får jag anhålla att B. o. Ad., med vidblifvande af sitt den 21 sistl. Mars fattade beslut, måtte lägga förevtde Utlåt, till handlingarne. Hr Printzensköld: Jag ber att få försäkra Gr. Mörner derom, att om någon, vare sig hvilken som helst, kan genom forskningar i Riddarhusets genealogier åstadkomma bevisning derom att jag olagligen innehar denna plats, så skall jag derför betyga honom min tacksamhet, ty jag har städse och alltid ifrat derför att sanningen skall komma fram, utan afs:de på hvem det än må gälla.
Utskottet har hesvarat tvenne från Hedervär - Den 6 Februarii e. ro. a5g da BondeStåndet remitterade Memorial, det ena af Johan Bengtsson från WestcrNorrlands Län, som yrkat rättighet för Rotehållare under Båtsmanshållet, att vid Generalmönstringar infinna sig genom Fullmägtig; och det andra af Lars Larsson från Gefleborgs Län, som begärt, att Rotehållare och Båtsmän måtte i Sockenstämma böras, huruvida de vid Generalmönstringen bade något att erindra emot hvarandra, eller Båtsmannen ernade begära afsked. Den senare motionen har Utskottet afstyrkt, och deri instämmer äfven jag; men i afseende på den förra har Utskottet, med tillstyrkande deraf, hemställt, att en underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t måtte afgå, med begäran om ändring uti nu härom gällande författning. Jag anser mig likväl höra upplysa, att denna fråga hos Kongl. Maj:t redan varit under pröfning. Skyldigheten för Båtsmans-Rotehållare, att vid ansvar af böter infinna sig vid Generalmönstring grundar sig på stadgandet i i^44 ^rs Kongl. Bref, som finnes ytterligare intagit i iSrcj års Instruclion för GeneralMönsterherrar för samtelige Sjötrupperne; men i anledning af uppkommen fråga härom inom Södra Möre IndelningsCompagnier, och på gjord förfrågan af Konungens Befallningshafvande i Calmare Län, har det, genom Kongl. Brefvet den 16 Maji 1827, blifvit förklaradt, att Rotehållare, som ställa lagligen hefull - n H. Den 6 Fcbruarii e. m. mägtigade ombud, kunna sjelfve ausvarsfritt uteblifva från Generalmönstringarne. Då saken således redan af Kongl. Maj:t blifvit afgjord, i enlighet med bvad Utskottet tillstyrkt, och ett Kongl. Bref derom till efterrättelse utfärdad t, tror jag den föreslagne skrifvelsen vara öfverflödig, emedan något annat svar derå icke kan väntas från Kongl.
Remitterades till LagUtsk. llr Reutersvärd, Patrik Oskar, upläste följande motion: För att äfven i Sverige befordra, så vidt möjligt är, de nu mera i alla civiliserade länder nyttiga jernvägsanlägguingarne, får jag vördsamt föreslå, det i allmänna lagen mätte stadgas: att, med undantag af in-egor, hvilka böra ersättas efter fulla värdet, all annan jord som tarfvas i och för jernvägsanläggmngar här i landet, skall öfverlåtas utan all ersättning, dock obetaget för egare af sådan jord der skog vexer, densamma, för egen räkning afrödja. En dylik upoffring är håde billig och rättvis, alldenstund värdet af de egendomar öfver hvars egor jernvägar komma att sträckas, betydligt ökas. Om remiss till LagUtsk. anhålles vördsamt. Begärdes på hordet. Frih. Hjerta, Fredrik Philip, upläste följande motion: Härmedelst får jag vördsameligen föreslå, att i sammanhang med ny lag ang:de bränvinets tillverkning, måtte antagas den härmed bifogade, i Norrige gällande lag för bränvinets försäljning, med de få förändringar som i anseende till egendomligt svenska förhållanden äro nödvändiga; anhållande jag tillika att denna min motion mätte, före remissen, de öfrige RiksSt:n meddelas. Jag ber tillika få meddela, att jag, för att ej borttaga för mycken tid med upläsandet af ifrågavar:de lag, låtit trycka nödigt antal exemplar häraf, till utdelning åt dem inom RiksStm, som häraf vilja taga kännedom. Då härvid den i denna motion åberopade Norrska lag aflemnades till upläsning, begärdes motionen på bordet, hvarföre upläsningen af berörde lag nu ansågs icke erforderlig. Frih. Hjerta upläste vidare en sålydande motion: Bland inrättningar, som sednare tid på ett berömvärdt sätt bringat i gång uti vårt land, torde utan tvifvel, och utan jemförelse förnämsta rummet intagas af Folkskolan med alla de framtidsfrön, som den bär inom sitt sköte.
Maj samt den 2 innevarande månad utvisa, blifvit af Ridderskapet och Adeln samt Borgareoch Bonde-Stånden antaget att hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag; men af Preste-Ståndet förkastad!; och då emellan dessa beslut förefinnes oförenlig skiljaktighet, får Utskottet detta förhållande tili Rikets Ständers grundlagsenliga behandling vördsamt anmäla, med inbjudning till PresteStåndet att sig efter de öfriga Stånden foga. Stockholm den 8 Juni 1860. Stockholm, tryckt hos N. Marcus, 1860. Konstitutions-Utskottets Memorial N:o 38. Ank. till Exp.-Utsk. den 15 Juni 1860, kl. 8 e. m. Memorial, med, förslag till ändring i Riksdags-Ordningens föreskrifter om Preste-Ståndets representationsrätt. Man synes alltmer och mer omfatta den åsigten, att de orepresenlerades anspråk på delaktighet i nationalrepresentationen lämpligast kunde erkännas, genom att uti de nuvarande Riks-Stånden upptaga sådana medborgareklasser, som för sina anspråk i berörda hänseende ega giltig grund. I öfverensstämmelse med denna åsigt hafva tid efter annan åtskilliga, förut orepresenterade, medborgareklasser erhållit valrätt och valbarhet uti de tre valde Stånden; och nuvarande Konstitutions-Utskott har, fullföljande den sålunda öppnade banan, afgifvit förslag om ytterligare flera nya elementers införlifvande dels med Bonde-Ståndet, dels med Borgare-Ståndet samt dels med Ridderskapet och Adeln. I sammanhang dermed och i anledning af väckta motioner har Konstitutions-Utskottet i öfvervägande tagit, om och i hvad mån ändring uti Preste-Ståndets nuvarande representationssätt må kunna ske. Innan Utskottet skrider till frågans besvarande, har Utskottet trott sig böra göra en framställning af de förändringar, som, efter fastställandet af nuvarande Riks dags-Ordning, vidtagits med detta Stånds representation. Jemlikt ursprungliga lydel sen af nämnda Grundlags 13 §, representerades Preste-Ståndet vid riksdag af tre särskilda klasser, nemligen:
Majit fann dock godt i nåder förklara, det Kongl. Majit, i betraktande af de betydliga anslag, som eljest, dels i så många afseenden för 4:de Hufvudtitelns behof och dels i flera andra fall, måste hos Rikets Ständer äskas, icke vid nämnde riksmöte ville göra framställning om medels anvisande för ifrågava - 48 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 84. rande ändamål, utan att frågan derom finge anstå till ett annat tillfälle. Frågan var dock väckt genom enskild motion och blef sålunda föremål för Rikets Ständers behandling; och funno Ständerna lämpligt, att, till undvikande af ett måhända menligt uppskof med sakens utförande, nödiga medel till förberedande åtgärders vidtagande och arbetets påbörjande blefvo ställda till regeringens förfogande; i hvilket afseende Rikets Ständer, till utgående under åren 1859 och 1860, anvisade ett belopp af 200,000 R:dr, att för meranämnde ändamål användas, men derjemte i underdånighet anliöllo, att vid nästkommande riksmöte få emottaga nådig framställning med förslag till befästningsarbetenas vidare utförande. Till Rikets nu församlade Ständer är emellertid något förslag i nämnda hänseende ej af Kongl. Majit meddeladt, och den nådiga Propositionen angående Statsverkets tillstånd och behof innehåller derom endast hvad Utskottet härofvan anfört, nemligen att Chefen för Ingeniör-korpsen ansett fullbordandet af det re, dan påbörjade fästningsverket vid Skanstull vara företrädesvis angeläget; — i följd hvaraf Rikets Ständer ej allenast sakna kännedom, huruvida det af ofvanbemäldo Kommitterade uppgjorda förslag blifvit af Kongl. Majit pröfvadt och godkändt; utan ock äro urståndsätta att bedöma, inom hvilken tid och med hvilka uppoffringar Stockholms förseende med befästningar kan på ett ändamålsenligt och betryggande sätt varda fullbordadt.
Hr von Hartmansdorff har i sitt anförande vidare yttrat: ”sorn 2:dra punkten i K. M:s, den 23 Jan. 1736 ä densamma meddelade nådiga stadfästelse innehåller, ”att allt hvad genom särskilda privilegier är faslstäldt, ej kunnat i allmänna lagen inflyta,” så har K. M., genom nåd. dom af den 5 Dec. 1825, förklarat privilegierna böra lända lill efterrättelse. Då berörde nådiga fastställelse säger, att allt, som är privilegium, ej kunnat i allmänna lagen införas; så medgifver hon ock, att något af dylik beskaffenhet ditkommit. Men införandet i allmänna lagen af något Stånds särskilda rättigheter, kan ej betaga dem deras egenskap af Ståndssak, ty då skulle 13 § af PresteSfis privilegier, så vidt han bestämmer dess arfsrätt, ej varit i sådan egenskap gällande längre än lill 1736 — R. o. Ad:s arfsoch -giftorätt samt testamentsrätt fullständigas ömsom af Ståndets privilegier, ömsom af lagen, utan att beggedera upprepa hvarandras stadganden. Det behöfves icke eller, dä K. M. i I § af R. o. Ad:s privilegier gifvit Ståndets medlemmar det allmänna löftet, att, ”utan något qval och intrång, njuta, på ära, lif, jord och gods deras välfångna friheter, privilegier, förmåner och rättigheter, af hvad namn de vara må, samt dem dervid i alla måtto handhafva”. Den värde talaren har häruti påtagligen ledt bevisningen mot sig sjelf; ty hade arfsrätten för Adeln betraktats såsom ett särskildt privilegium, så skulle detta äfven funnits stadgadt likasom för PresteSt. Man skall möjligen invända, att det ej kunde finnas i privilegierne, ty föreskriften ang:de frälsemäns arf tillhörde den allmänna lagen, fans före privilegierne, var sålunda äldre än dessa, och bade öfvergått frän den äldre landslagen lill nu gällande lag; men jag hemställer, om ej just i en sådan argumentation ligger det fullständigaste beviset emot motionären sjelf.
No ▼ em ber fk 619 håller jag nu mätte få åtfölja återreraissen. Jag har ej framställt det i min Reservation, emedan jag hoppades, att -kttnna verka fullkomlig upplösning af denna tullbevakning, som ej bereder någon fördel, utan endast enskildt lidande hos tvänne förenade folk, hvilkas författningar borde vara i harmonie med hvarandra. Herr von Hohenhausen, Michael: Ehuru jag instämmer i de tänkesätt, som af Herr von Hartmansdorff och Herr Lefren blifvit yttrade, tillstyrker jag antagande af Utskottens Betänkande, men gör det endast i anledning deraf, att med den anda, som i herorde afseende inom detta Stånd och ho* Bevillnings-Utskotlet vid denna Riksdag varit en rådande, kan jag ej hoppas någon ändring i det sätt att se, sorn här blifvit framställdt. Jag tror det såkdes vara bättre, att antaga det sådant, som det nu är, än att risquera, att få ett sämre. När det i alla fall åt Kongl. Majit blott i önskningsväg är öfverlemnadt, alt upphäfva tull-bevakningen inom landet, så lär man med tillför lit kunna förmoda, att den likväl blifver ansedd nödvändig, så länge förbud behöfvas, och uppsigt på deras efterlefvande. Det synes vara lika princip-stridigt att säga , att så fort en vara passerar cordonen vid kusten j är den fri , som att säga, att införseln i allmänhet skall vara fri. Hvad åter angar, att denna tull-bevakning skulle vara omoralisk eller ooeconomisk, somtcu 620 Den 27 November f, rn. Ledamot sög t, så är den klarligen en nödig Police-anslalll, soni härrör deraf, att nian viii upprätthålla de ceconomiska lagar man utfärdat, och den inre tull-bevakningen torde blifva ännu mera behöflig , alt upprätthåll» det t ull-sysleme , som Utskotten. 1111 genomdrifvit, än det gamla.
Maj 1827, i anledning af Dess Befallningshafvandes i Calmar län anmälan om flere ruslhållares i Södra Möre härad pliktfällande för uteblifvande från 1826 års Generalmönstring, täckts förklara, det den rusteller rotehållare, som genom befullmägtigadt ombud vid Generalmönstring sig infinner, icke skall vara underkastad de i Kongl. Brefvet den 11 Februari 1744 och 1819 års Generalmönstrings-instruktion med flottornas samtlige sjötrupper för uteblifvande stadgade böter; men då detta nådiga förklarande, såsom tillkommet genom underdånig anmälan om ett särskildt fall, icke synes hafva föranledt till någon allmännare tillämpning, samt det årliga beloppet af ifrågavarande böter, enligt hvad Rikets Ständer inhemtat, uppgår till en högst obetydlig summa, och det således för Amiralilets-Krigsmanskassan icke kan medföra någon synnerlig förlust om den skulle blifva i saknad af berörde inkomst, få Rikets Ständer härmed hos E. K. Maj:t i underdånighet anhålla om upphäfvande af det i 4 mom. 12 § af Kongl. Maj:ts nådiga Instruktion af den 11 September 1841, hvarefter de till Generalmönstringars förrättande med Kongl. Flottans särskilda korpser förordnade hafva alt sig i underdånighet rälta, stadgade vite för rusteller rotehållare, som antingen uleblifver från Generalmönstring, eller kommer sedan numret är uppropadt eller dilsänder sådan fullmäktig, som icke kan gifva nöjaktigt besked. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 20 Juni 1860. 156 Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse N;o 72. ]%:» Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 20 Juni 18S0. Presle-Ståndet den 20 Borgare-Sländet den 20 Bonde-Ståndet den 20 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående Sockneprests befrielse från skyldigheten att åtfölja dödsfångar till afrättsplats en.
Jag ber att R. o. Ad. vid detta tillfälle täcktes fästa sig vid omöjligheten för den polis, som nu finnes i Stockholm, att vidmakthålla ordningen ej allenast inom staden, utan äfven i dess närmaste omgifningar. Vi hafva också helt nyligen vunnit erfarenhet af huru litet en dålig polis kan uträtta, och hvad man borde kunna vänta af en bättre. Jag anser sålunda att medel för ändamålet höra anslås. När nu StatsUtsk. äfven, som jag nyss haft äran erinra, erkänt statens förbindelse i detta afseende; så anser jag det ej böra komma i fråga att pruta på de af K. M. äskade 4000 r:dr. Endast det exemplet, att de nu hit inkallade trupper, hvilkas härvaro kunnat und3 H. ■ 23 35 4 Uen 24 Mars. vikas om polisen förekommit anledmr dertill, dagligen torde ko* sia mera att underhålla, än den summa här föreslås, bör öfvertyga 11. o. Ad. om nödvändigheten och billigheten deraf, att staten kommer emellan med det lilla bidrag, som af K. M. här äskas. Jag anhåller på dessa grunder, att R. o. Ad. mätte återremittera betänk. Frih. Cederström: Ulsk. har i sitt betänk, uppgifvit att K. M. i den nåd. proposm begärt 4000 r:dr till polisens atlöningsoch omkostnads-slats bringande till 50,000 r:dr; men denna summariska uppgift visar icke R. St. hvad egentliga föremålet är för denna tillökning med 4000 r:dr. Då likväl hvad som följer (nemi. att ”K. &1. i öfverensstämmelse med hvad det vid den K. proposm bilagde prot. öfver civil-ärenden för d. 9 Nov. sisll. år innehåller, vill förordna om medlens redovisning inför kammar-rätten”), synes mig bevisa, alt StatsUlsk. fått fullständigt detalj-förslag öf* ver användandet af ifrågavar. medel sig meddeladt, och att dessa medel komma att redovisas inför kammar-rätten och R.
Kongl. Maj:t hade derefter låtit i ämnet höra de i och för beskattningsväsendets förenkling utsedde Kommitterade samt till Rikets åren 1853—1854 församlade Ständer aflåtit nådig Proposition i ämnet, i anledning hvaraf Rikets Ständer, i fråga om dagsverksskyldigheten till åtskilliga såsom boställen anslagna kungsgårdar i Christianstads och Malmöhus län, för sin del antagit följande bestämmelser, nemligen: att de, angående kofveriskyldighetens upphörande på vissa vilkor och emot afgäld från de hofverioch arbetsskyldiga hemmanen, med hemmansinnehafvarne uppgjorda öfverenskommelser äfvensom de dylika, hvilka hädanefter, enligt enahanda grunder, i vederbörlig ordning afslutades, för större eller mindre antal af hofverieller arbetsskyldige hemman, skulle till Kongl.
Domkapitlens organisation och arbetssätt hörande författningar, att Domkapitel i stad, der universitet ej funnes, skulle bestå af Biskop, såsom ordförande, och fem ledamöter, af hvilka Domprosten, der sådan funnes, läraren i theologie vid läroverket i stiftsstaden och den bland öfrige‘lärarne derstädes, som längsta liden innehaft prebendepastorat, hvarjemte i Götheborgs stift de, enligt särskilda stadgar, till säte i Domkapitlet berättigade paslorerne vid Christin® eller Tyska församlingen i Götheborg skulle vara sjelfskrifne, men de ledamöter, som derutöfver fordrades för fyllande af nyssnämnda antal, förordnas af Konungen bland ordinarie presterne i stiftet eller lärarne vid läroverket i stiftsstaden; ali Domkapitlet skulle sammanträda, så ofta ärendena det fordrade, inea minst en gäng hvarannan vecka: att Domkapitlet ej finge fatta beslut, der ej Ire när vore, men att i frågor om upprättande af förslag lili embeten eller tjenster eller om tillsättande deraf, sä ock i alla mål, der Domkapitlet utöfvade domsrätt, ej färre än fyra finge besluta; alt derest jäf, som i RättegångsBalken för domare sägs, inträffade för så många ledamöter, att Domkapitlet förthy ej domfört vore, eller det eljest funnes behöfligt att förordna annan till ledamot för den, som förfall fått, Domkapitlet skulle göra anmälan derom hos Kongl. Maj:t, som då bland stiftets presterskap eller lärarne vid stiftsstadens läroverk komme att förordna dem, som i de af jäf eller förfall hindrades ställe skulle vara ledamöter af Domkapitlet; dock att, om under tiden förekomme ärende, som ej tålde uppskof, finge, intilldess Expeditions-Utskottets Förslag till under d.