Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
En sådan svårighet lärer redan å flera orter yppats och skulle otvifvelaktigt i nämnde fall ökas i hög grad, ej allenast med afseende å den kameralkunskap, som, jemte öfriga egenskaper, är behöflig för uppbördsoch andre Kronofogdarne tillkommande göromåls behöriga skötande, äfvensom å den juridiska insigt, sorn erfordras vid flera af de värf, hvilka af Kronofogdarne nu utföras, såsom syner och besigtningar å Kronans egendomar samt utförande af Kronans talan i civila mål, utan ock i anseende dertill, att sådan uppbördsborgen, som nu är för Kronofogdarne föreskrifven, uti ifrågavarande fall skulle af Länsmännen aflemnas. Slutligen får Utskottet fästa Rikets Ständers uppmärksamhet derpå, att, derest motionärens förslag skulle bifallas, sådant sannolikt icke skulle komma att medföra besparing, utan snarare föranleder en ej obetydligt ökad statsutgift. Om Länsmännen tillika komma att öfvertaga såväl uppbördens besörjande, som de flera andra vigtiga göromål, hvilka för närvarande tillhöra Kronofogdarne, samt ali den ansvarighet, som nu åligger desse sednare, så blefve det ock nödvändigt att tilldela dem löneförmåner, svarande mot befattningarnes vigt och möda, och det är således lätt funnet, att en dylik förändring i Länsmännens ställning skulle påkalla en ej obetydlig lönetillökning. Då aflöningen för Kronofogdarne, äfven med beräkning af den tillökning, som Kongl. Maj:t uti Dess till Rikets Ständer aflåtna Nådiga Proposition föreslagit, uppgår till 283,000 R:dr, komme denna summa, fördelad på det antal af 505 Länsmän, som uti nämnde proposition beräknas, icke att lemna tillgång till större tillökning för hvardera, än cirka 560 R:dr, och med den aflöning, som genom detta belopps läggande till nu föreslagna Länsmanslönen af 600
Ännu beundrade han lika varmt denna formsköna lyrik, som på vågor af välljud vaggar läsaren bort från verkligheten, mot en hägring af drömmande skönhet, men han kände att landsbybarnet och mannen med de akademiska tendenserna icke kunde se med samma ögon, att det som gäller när man fått sin klassiska bildning så till sägandes till skänks, icke kan gälla för den som i smyg måst stjäla sig till några smulor. De måste gå skilda vägar. Med en känsla af varm tacksamhet upprepade han för sig sjelf sin förste beskyddares ord: »Fäll icke modet; den nu väl gröna telningen skall nog i sinom tid slå ut i blom. I stunder af modlöshet – sådana som de ofta kommo öfver honom – hade han ingenting annat att stödja sig vid än sin egen brinnande håg och dessa ord. De hade med tiden blifvit för honom hvad en kär väns stämma kan vara i dylika ögonblick: – om man icke vågar tro på tröstegrunderna, gläds man dock åt de välkända tonfallen. Han reste sig för att ställa böckerna på sin plats och fick så tag i Nya riket och Posttidningen. Han kände sig så främmande för dem båda. Hvad bekymrade han sig i sin gömda vrå om dessa ordstrider och personliga utfall! han stod ju utanför. Men saken ? »Lifvet lefves äfven hos oss», sade han tyst och sköt undan några papperslappar fulla af anteckningar. Han tog upp en af dem, läste några vårdslöst utkastade ord och skakade på hufvudet. Han kunde icke skrifva ännu, men kanhända lågo orden och grodde. KOKETTEN. Koketten. De inbjudnas antal var så stort, att man måst göra en särskild tillbyggnad för att kunna rymma dem alla. Allt hvad orten egde af societet syntes här, och uppsträckt i gala. Det var ett stim och ett sorl i alla rum, uniformsklädda herrar och barhalsade damer bildade lifliga grupper, och brådskande betjenter sprungo fram och tillbaka, med belefvad smidighet kilande in mellan gästerna med sina brickor. Afsides vid ett af fönstren och till hälften dold bakom gardinen satt en herre, betraktande vimlet.
Vid Rosas vridning på låset, hade professorn till hälften vändt på hufvudet, och så snart han blef henne varse, uppstod han så skyndsamt det lät sig göra med så fängslade fötter. Fryntligt räckte han sin unga gäst handen, och sade i en ton, ovanligt vänlig att vara af honom: ”Välkommen, kära barn! Kommer du så ensam? Du har väl Ferdinand med dig? Den slyngeln kunde väl hafva omtalat, att du skulle hedra mig med ditt besök.” ”Förlåt, bäste herr professor, om jag kommer olägligt!” bad Rosa hjertligt. ”Ferdinand är härtill alldeles oskyldig; ty han vet icke att jag ernade mig hit.” ”Godt godt! Du är så mycket mera välkommen, om du besökt mig alldeles för min egen skull. Men gå nu snällt in i det lilla förmaket der, dörren till venster, mitt barn; der är godt och varmt. Roa dig med hvad du kan hitta på så länge; jag kommer straxt efter.” Rosa nickade vänligt åt sin värd, och inträdde i det anvista rummet, hvilket var både större, bättre och trefligare, än det andra. Som det inneslöt en mängd ovanliga vexter, dem professorn roade sig att uppdraga, samt många sällsyntheter af hvarjehanda slag, blef det icke svårt för Rosa att här finna sig road. Emellertid ringde professorn i en silfverklocka, hvilken låg på skrifbordet, och vid dess välkända ljud inträdde madam Brun. ”Drag försorg om extra godt kaffe,” sade husbonden, ”servera det i den förgyllda ostindiska servisen, och låt hemta hem de mest utsökta slag af sådant der kram, som fruntimmer tycka om att söla i kaffet och förstöra det med.” Hushållerskan vände sig skyndsamt till dörren, för att i största möjliga hast verkställa uppdraget. ”Nå, nå,” ropade professorn efter henne, ”haf då ej så brådtom! Vänta, madam Brun! Madam Brun, hvad f-n ränner hon efter! Ser hon då icke, att jag sitter här i min gamla morgonrock? Tag hit min blå syrtut, och hjelp på mig de der halfstöflorna! – Jaha! – Se så! – F-n i den foten; jag kan knappt stödja på honom!
I betraktande häraf och hvad flere värda Ledamöter inom RiksSlånden och förenade Utskotten för öfrigt behagat erinra, hemställer jag vördsammeligen, om icke sådan jemnkning och förändring uti förenade Utskottens förra Betänkande mätte ske att, med f örbigående af de emot nya försäljningssättet förut yttrade betänkligheter „ bifall i stället kunde tillstyrkas å Konungens Nådiga Proposition, ined vilkorj att Bördeskil/ingens belopp, forn och enär någon sådan till försåld (irfvejords återlösen , ' behöfver nedsättas) enligt LagUtskottets derom enskildt vidtagjie beslut „ bör genom laga värdering få bestämmas. Ut Supra. Ex Protocollo. Joli. Jacob Kleman <?2 LngUtskotuts Betdnkanden. N:o 249, Ankom d. 7 Dec. 1823, Vordsarnt Memorial! I fråga om en allmän Stadga för Fat» tigvärden i Riket, har Högloft. Ridderskapet och Adeln afslagit. Utskottens Förslag i detta ämne, med tillägg, att Riksens Ständer borde hos Kongl, Maj:t i under» dånighet tillkännagifva, att sedan Kongl. Maj:t, genom öfverlemnande vid denna Riksdag af Committerades Betänkande och Förslag till en förbättrad Fattigvård, 1 INåder uppfyllt Riksens Ständers underdåniga begäran härutinnan, och Riksens Ständer af Committerades undersökning inhemtat, att Fattigvården inom Riket allt efter olika sedvanor, local och tillgångar, på mångfaldigt olika sätt besörjes; vid hvilket förhållande Riksens Ständer funnit, att en allmän FattigvårdsStadga för hela Riket ovilkorligen skulle åstadkomma rubbning i den nu rådande ordning, ocb till någon del ingripa i den rätt och pligt, Allmänheten hitintills baft, att sjelfve vårda och besörja sine fattiges underhåll, Riksens Ständer alltså, på grund häraf, och med underdånig erkänsla för Kongl. Maj:ts Nådiga ijånsorg, att genom den fö». LagUtskofttts Betänkande*.
Departements-chefens betänkande fogad under Litt. 1 intagen, ny aflöningsstat, i hvilken för öfrigt endast den förändring vidtagits, att det arfvode af 450 R:dr, som hittills utgått till en vid undervisningen i Skeppsgosse-skolan biträdande Under-officer, i stället blifvit uppfördt för en vid samma skola anställd Duplikant, föreslagil, att den för korpsen, med iakttagande af ofvanberörda förändringar, erforderliga anslags-tillökning, 20,461 R:dr 28 öre, måtte af Rikets Ständer beviljas. Då tillökning i skeppsgossarnas antal blifvit föreslagen under förutsättning alt matros-korpsen komme att ökas, men Utskottet saknat anledning att understödja Kongl. Maj:ts derom väckta förslag, anser Utskottet sig jemväl böra afstyrka bifall till Kongl. Majits Nådiga framställning, så vidt densamma afser tillökning i skeppsgossarnes nuvarande antal. Vidkommande dernäst frågan om uppförande å stat af de 75 gossar, som från underbålls-anslaget för närvarande' aflönas, finner Utskottet deremot skäl vara för handen, att tillstyrka sådan förändring i afseende å sättet för deras underhåll och aflöning, som nu blifvit ifrågasatt, och hemställer derföre, att Kongl. Majrts derom framställda Nådiga förslag må af Rikets Ständer bifallas, dock med iakttagande dervid, att anslaget till Flottans underhåll minskas med del för underhållande af nämnde 75 skeppsgossar hittills derifrån utgående belopp, 2,600 R:dr 62 öre. 12 Stals-Ulslcollets Utlåtande JVs 72.
Men jag tager mig friheten att föra Hr Fåhraeus till minnes, att när år 1836 den ryktbar vordna tullbalansen yppades, så hade tullintraderne redan funnits uti ett jemnt stigande, och vid nämnde års slut öfverstego det föregående årets med, om jag minnes rätt, något öfver 400,000 rdr bko. Detta måste dock vara ett säkert bevis uppå, att under den tid, då ej blott protektionism, utan äfven prohibitivsystemerna voro gällande, handeln gick framåt med stora steg, och jag antager, att om man fasthållit dessa systemer, så skulle vi på denna väg lika väl och i lika hög grad hafva fortskridit på utvecklingens bana, som det nu skett genom frihandelssystemet; och kanske t. o. m. hade landet då aldrig blifvit störtadt i en så stor utländsk skuld, som den, hvari det nu för närvar:de sig befinner. Jag anhåller härmed på det varmaste, att H. Bevilln.Utskit måtte fästa noga afseende ej blott på denna af Hr Björnstjerna väckta motion, utan på alla de framställningar, som hafva till syftemål att, om möjligt är, genom restriktiva lagar och författningar sätta en gräns för den öfverflödiga import af utländska alster, som för närvarande eger rum. 196 Den 3 Deecmber e. m. Hr Fåhreeus har för oss updragit jemförelse mellan vårt lanus och våra närmaste grannrikens tullsatser. Men jag, i likhet med Hr Björnstjerna, kan icke fatta, hvarför icke Hr Fåhraeus vid denna jemförelse tagit till exempel Europas mest blomstrande stater, England och Frankrike, hvilkas kloka tullagstiftning är erkänd öfver hela verlden. Hade Hr Fåhraeus på så sätt gått till väga, så hade resultatet af hans jemförelse utfallit annorlunda, och Hr Fåhraeus hade då ganska säkert kommit att af jemförelsen gå miste om den bevisning, han genom en sådan nu velat hemta för förträffligheten af ett system, hvaraf han sjelf varit skapare. Hr Fåhraeus: Jag har begärt ordet blott för det förklarande, att
I anledning häraf samt i betraktande af hvad vid flere Riksdagar i detta afseende blifvit af Ridderskapet och Adeln beviljadt, får Riddarhusutskott^ vördsamt föreslå, att dessa Tjenstemän må hvardera erhålla ett CanzdistTractamente, beräknadt för lika tid och till enahanda belopp, som för en Canzlist vid Riks. Stånden blifvit under innevarande Riksdag af Riksens Ständer faststäldt eller 3 Riksdaler Banco om dagen, hälst Utskottet för sin del icke funnit lämpeligt antaga den af RiddarhusUtskottet vid 1817 och 18»8 årens Riksdag, under tillstyrkande för den Riksdagen af enahanda beräkningsgrund för bemälte Tjenstemän* vedergällning sorn nu blifvit föreslagen, tillika yttrade mening, att RiddarhusKamereraren hädanefter endast borde erhålla ett arfvode vid Riksdagens slut, enär Utskottet, efter en noggrann undersökning af förhållandet, kommit i erfarenhet deraf, att RiddarhusKameraren, jemte den tillökning i besvär och bokföring aom han ostridigt får vidkännas, i afseende på den Economiska detaillen vid Riddarhuset under en Riksag, ehuru sådant ej kan af Ståndets Ledamöter alltid iagttagas, dessutom i flere år haft sig ålagdt, uppbörden och redogörelsen för den till Riddarhuset inflytande Capitationsafgiften, som ännu fortfar, utan att derföre uppbära någon serskild vedergällning, éhuru det ej kunnat undfalla både detta och sistledne Riksdags Riddarhusutskott den tid och moda han måste använda på en slik redogörelse för medel, som ofta i ganska obetydliga Den II Julii e. m. summor hvarje gang och på olika tider inkomma ifrån tjugufyra Län , hvilkas CapitationsRäkningar skola granskas och sedermera i en Hufvudbok sammanföras, hvadan ock fråga under en förfluten Riksdag varit väckt om anslående af en serskild
Detta allt omfattade de kunskaper, som Ridderskapet och Adeln förra gången ansåg böra fordras såsom vilkor för Närings-stipendiernas erhållande; och då meningen med dem icke kan vara, att fattige Gesäller skola deraf lefva vissa år, utan att man skall bringa redan underbyggda personer till någon vettenskaplig insigt i Näringars bedrifvande, så synes mig icke vara skäl, att genom en nedprutning af kunskaps-fördringarne äfventyra ändamålets förfelande. Jag bestrider således förslaget, såsom både förderfligt och olagligt. Då det skulle ändra ett fattadt beslut, ulan någon mellankommande anledning, hoppas jag att ingen proposition derå meddelas. Grefve Gyldenstolpe, Anton Gabriel: i84 Den 16 Mars e. m. Jag skall, likasom Herr von Hartmansdorff* söka skilja sak och form, Ridderskapet och Adeln stadgade, att det år 1823 fattade heslutet , i afseende på de då inrättade Närings-stipendierna, skulle förnyas. Riddarhuslltskottet blef sedan ålagdt att inkomma med regleméntariska föreskrifter, och Utskottet uppgjorde dessa i afsigt att befordra ändamålet, som är att bibringa kännedom i productiva yrken, och föreslog derföre såclane kunskapsprof, sorn vore lika i graden med dem, som fordras för de andra Riddarlius-stipendiernes erhållande. Reglementet för dessa innehåller fullt ut samma mått, som fordras för inträde vid Universitet, och som sedan berättigar sökanden till inträde på tjenstemannabanan. Herr von Hartmansdorff sökte öfvertyga Ridderskapet och Adeln om ringheten af dessa prof och förmå Ståndet att antaga detsamma, som fordras för den föreslagna nya Student-examen. Ridderskapets och Adelns beslut öfver ämnet blef, att, med undantag af gamla och nyare språken, borde godkände kunskaper i de ämnen, LäroverksComiteen för Student-examen föreslagit, vara vilkor för Närings-stipendiernes erhållande. Jag försvarade då ensam Utskottets framställning, fastän jag icke ville upptaga tiden med votering. Ridderskapet och Adeln biföll Herr von Hartmansdorff^ åsigt.
Med afslag å Utskottets hemställan, vidblef Ridderskapet och Adeln sitt förut i frågan fattade beslut. JVS 65, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut vid förehafvande af Utskottets Betänkande JVS 45, angående väckt motion om tilldelande åt Ordfö randen i kommunalstyrelse af ett exemplar utaf Svensk Författningssamling. Utskottets hemställan afslogs och det förra beslutet vidhölls. JVS 66, med förslag till voteringsproposition i anledning af Riks-Ståndens fattade skiljaktiga beslut vid förehafvande af Utskottets Memorial JVS 46, innefattande förslag till sammanjemkning af Riks-Ståndens beslut i anledning af Utskottets Betänkande JVS 12, angående väckt motion om upphörande af de så kallade prebende-pastoraten. Den föreslagna voteringspropositionen godkändes. JVS 67, i anledning af väckt motion om revision af taxan för trafiken å Trollhätte kanaloch slusslinie. Bifölls. JVS 68, i anledning af väckt motion i fråga om skyldighet att deltaga i byggnad af hus för s. k. småskolor å landet. Bifölls. JVs 69, i anledning af dels Kongl. Maj:ts nådiga Proposition till Rikets Ständer, i fråga om förändrad grund för utgörande af fjerdingsmans aflöning, dels ock enskild motion om ändring i föreskrifterna rörande bestridandet af fjerdingsmans-befattning i kapellförsamling. Bifölls. JVs 70, i anledning af väckt motion om tillåtelse för åboer å hemman, som bergverken fått af Kronan skatteköpa, att till sig lösa skatterätten. Bifölls. JVs 71, i anledning af väckt motion om förändring af pastoratens indelning. Bifölls. Från Hogv. Presle-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande JVS 71, i anledning af väckt motion om förändring af pastoratens indelning.
Ett helt annat förhållande konnne åter efter all sannolikhet att inträffa, derest dylik ansvarighet skulie fordras antingen för utförandet af det arbete, hvarom nu är fråga och hvars kostnader måhända kom ma att öfverstiga 4,000,000 R:dr, eller för återbetalningen af det dertill beviljade lån å mer än 2,800,000 R:dr. Utskottet har fördenskull, med hänsigt til! detta lån och det dermed understödda företag, icke trott sig kunna tillämpa den solidariska ansvarighets-principen, emedan sådant säkerligen kornme att utgöra ett bestämdt hinder mot möjligheten af samma Iåns erhållande och sagda företags deraf beroende verkställighet.» Utskottet hade derföre, i stället för borgen eller annan säkerhet för lånets återbetalning föreslagit, att jernvägen, när densamma blifvit fullbordad, borde utgöra säkerhet för lånesumman. I betraktande af den för segelleden mellan Hattefura och Stora Lee föreslagna lånesummas storlek samt den långa tid af omkring 31 år, som åtginge för lånets återgäldande, syntes det reservanten overkställbar! att derföre af aktie-egarne fordra solidarisk ansvarighet, eller att de derför skulle stalla annan säkerhet än den, som innefattades i sjelfva det storartade arbetet, hvars utförande beräknats kosta ^:dei mera, än hela lånesumman. Det hade ock vid alla de tillfällen, då anläggningen af betydligare kanaler och slussverk blifvit med statsbidrag understödd, antagits, att kanaleller slussverket borde anses innefatta tillräcklig säkerhet för uppfyllande af kanalbolagets förbindelser mot Staten. I allmänhet hade dock alla de större kanalanläggningar, som i vårt iand blifvit utförda, åtnjutit statsanslag utan återbetalningsskyldighet, och det till ganska betydlig del af anläggningskostnaden. Det vore först vid innevarande riksdag det ifrågakommit att göra ett försök med att tillvägabringa ett par större kanalanläggningar, genom alt lemna en betydligare del af Statens bidrag endust såsom lån.
Domaren ej nägot resolverat, ar ogiltig, eller den at densamma det oaktadt kan wara gällande, egennyttan deraf kunde begagna sig til minskande af andras rätt, bör icke bestridas; men wid jemförelse torde det finnas, at den förre, eller Utskottets mening mindre är underkastad missbruk och olägenheter an den motsatte. I följd af den förra, kan wal en Borgenär, som förr än andre får kunskap om Gäldenärens obestånd, inom nagra limmar sjelf förskaffa sig en förmans-rätt, hwarigenom andra Borgenärers tilgang minskas. Men detsamma kan ock i följd af den sednare meningen ske, om Gäldenaren friwilligt i Rätten förklarar sig, utan ar sitt obestånd anmäla. Härtil kommer at, enligt hwad anfördt ar, det i följe af principen för sistnämnde mening, icke kan genom någon Borgenärernes vigilLncs hindras, at Gäldenär, genom sine fastigheters försal -ande - 9Z6 Dett 22 Mars. jandr och köpe-stillingarnes undandöljande, kan min» sta alla Borgenärers päraknade för Executor åtkomligtilgangar; hwilket i följd af Utskottets grundsatser icke hander. Och af denna jemnförelfe ar, at om Utskottets förklaring och grunder lemna at en Oewaksamhet den fördel ac kunna/ oberoende af andre Borgenärers uttryckeliga bifall / fa större rart an de / sä blifwer genom de morfatce principer desto större utrymme lemnadt ac en Galdenärs collusion och swek, emedan der da beror af honom, ar antingen gynna en Borgenär pa den andras bekostnad, eller ock stada dem allesammans, uran at nagonderas försigtighet det kan förekomma. Da Utskottet salunda tror sig hafwa wederlagt de anmärkningar, hwilka til det i fraga warande ämnet hört, får Utskottet, pa de stal som anförde aro, wördsamt tilstyrka den förklaring af i § ?
Nåd och rättvisa pröfning, sanningsfullt till Thronen framställt taflan af deras belägenhet och rustningens närvarande öfverdrilna dyrhet, samt öppet framlagdt sinna bekymmer för framti - Den 24 Februarii, 725 den, Orri ej hjelp och lättnad mellankommer,' då de fleste ej utan en säker undergång längre kunna uthärda med det sorn är På den*, na åtgärd vänta sig rusthållarne ett nådigt afseende, då den minsta undersökning skall rättvisa foget af deras klagan, men då Konungens afsigter i detta mål ej ännu blifvit bekanta, anser man sig i afvagtan derå, äfven böra fästa Riksens Ständers uppmärksamhet å ämnet, för att möjeligen kunna bereda sig deras kraftiga medverkan, att förhjelpa rusthållarne i Nerike till åtnjutande af ett bättre tillstånd. Då nu bättre gynnande och för hästafveln mera tjenlige provincer, såsom t. ex. Osteroch Westergöthland, till följd af Regeringens proposition fått emot vacanceafgift för hästen, förvandla sin rustningsskyIdighet till knecktehåil , så är min begäran att Nerikes Rusthållare måtte förunnas en lika lörman, då vi säkerligen utan undantag skola ingå uti att för hästefriheten betala samma afgift, som derföre af rusthållarne i Österoch Westergöthland betalas. Jag föreslår äfven, att denna Infanteritrouppe då blefve sammanslagen med Nerikes InfanterieRegemente, som behöfde denna förstärkning och hvarigenom en ansens lig besparing uti befälslöner skulle vinnas.
Då en rask och duglig arbetare hemma i sin ort ganska väl förmådde försörja sig och de sina, men deremot genom sitt arbete i Kronans tjenst knappt kunde förvärfva tillräckligt underhåll åt sig sjelf, mycket mindre hemsända något till hustru och barn, vore det ej underligt, att den största svårighet nu mera mötte att kunna förmå fullt dugliga karlar att taga lega såsom båtsmän. Skulle det förhållandet fortfara eller måhända tilltaga, nemligen att arbetet hemma i orterne mycket väl betaides, men båtsmännen höllos i lång tjenstgöring med knapp aflöning vid flottans stationer, då hade de rustningsoch roterings-skyldige inom Södra Möre att befara det de icke skulle kunna anskaffa båtsmän för sina rusthåll eller rotar, annat än med så dryga uppoffringar, att mången på en liten eller svag hemmansdel slutligen icke förmådde bära desamma. Något annat varaktigt och tillförlitligt botemedel mot de mångfaldiga och stora olägenheter, som uppkomme genom den år från år drygare kostnaden för underhållet af den både tjenstgörande och afskedade talrika båtsmans-befolkningen, kunde, enligt motionärens åsigt, icke förefinnas, än att det öfver höfvan stora antalet båtsmän, som häradet nu måste underhålla, till någon betydligare grad förminskades, genom en större del båtsmans-nummers indragning och ställande på vakans, emot en billigare bestämd vakans-afgift; och syntes det motionären, att tjensten vid flottans varf eller å dess fartyg åtminstone lika väl skulle kunna skötas om, i stället för de indragna båtsmans-numren, ett emot behofvet svarande antal skicklige timmermän och matroser legdes och hvilka det icke borde vara svårt att erhålla, om blott aflöningarne bestämdes lika med hvad å enskilda varf eller inom koopwaerdi-flottan för dugligt folk betaltes. På grund af hvad sålunda blifvit anfördt har motionären föreslagit, att Rikets Ständer måtte dels för sin del besluta, dels hos Kongl. Majit i underdånighet förorda; 1:o.