Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Har ni några anhöriga? » frågade Agnes, böjd öfver den döende. En nekande rörelse med hufvudet var enda svaret. » Hvarför gråter n i? » » Mitt barn. » En varm blodvåg sköt upp i Agnes hjärta, då hon fattade den döendes hand. » Det skall hädanefter vara mitt! » » Ert? ! » Det låg glädje och på samma gång misstro och undran i de bristande ögonen. » Jag har intet! Vill ni gifva mig det? » De båda kvinnorna betraktade hvarandra. Den ena vacker, rik, strålande af hälsa, den andra pinad till döds, m e d ett helt lif af lidande bakom sig. I bådas ögon lågo kärlek och trofasthet. » Om jag v i l l? Gud välsigne er! » » Hvad heter h o n? » » Elsa. och. hon är välskapad. » Ett leende, som berättade att modersögat funnit henne mer än så, gled öfver de vissnade läpparna. » Låt mig se henne ännu en gång! » Agnes lyfte upp den lilla och bar henne, IDUN 1896 insvept i det rosenfärgade täcket, till m o - dern, hvilkens kallnade händer smekande öfverforo det glänsande tyget. » Hon skall inte frysa. och svälta. eller. » Några ryckningar, ett djupt andetag och allt var slut; m e n öfver det vaxbleka, insjunkna ansiktet bredde döden ut ett skimmer af lycka, s o m lifvet aldrig haft att gifva. Den lilla, s o m legat i dvallik slummer, vaknade upp, såg sig omkring med skrämda, förvånade ögon o c h började gråta — icke vredgadt och häftigt, utan klagande och bittert, s o m vore sorgen henne väl " bekant. Agnes sprang för att hämta dockan att roa henne m e d, m e n muffen var t o m — hon hade tappat den vid olyckstillfället, tappat leksaken, som. I samma ögonblick kom] h o n att tänka på mannen och ändamålet m e d hans resa. jVlor J u l. J^J^ u lägger det sig speglande glanskis " f V öfver hela viken, långt ut mot Bergö och Mosstorp.
Det lärer hafva undfallit den siste värde Talaren, att^ Om vi nu vägra utbet.dningen af den återstående delen af innevarande års Byggnadsbiträde, skola vi derigenom endast bevilja en Banqueroutte på dé beslut, hvilka redan vid 1815 års Riksdag blifvit fattade. Herr Cederskjöld: Ingen kan hafva större agtning än jag för helgden af gifna loften; och jag håller äfven före, att Riksens Ständer ej böra bryta ett löfte, sorn föregående Ständer hafva gifvit. Men vid detta tillfälle är frågå om ett ömsesidigt löfte Och åliggande, ellet ett egenteligt Contract; och dettas vilkor samt förhållanden hafva sedan år 1815 blifvit så betydligen förändrade, att man nästan kari anse det som upphäfvet. Då hade nemligen CanalBolaget en Discont, hvaraf påräknadeé en betydlig vinst. Denna har utan Riksens Ständers förvållande upphört ätt kunna lemnå ringaste afkastning. Oni således Bolaget vill pocka på uppfyllandet af 18 r5 års Ständers löhe i afseend ■ på Byggnadsbiträdet^ så måste det äfven å sin sida uppfylla sitt åliggande, nemligen att fullborda Canalen. Och vill Bolaget det fullgöra, så har jag för min del ingenting deremot, att ifrågavarande penniris Den 9 Maji. 259 gar genast utlemnas.
I sina memoirer talar M: me de Tourzel rätt utförligt om hvad hon upplefde vid denna tid * punkt, likasom hennes dotter Pauline, sedermera grefvinna de Béarn, i ett bref till sin syster förtäljer sina öden. De lemnade Paris den 7 september, vistadeB derefter under fyra månader i Vin-cennes. Är det antagligt, att Sombreuils och hans dotters äfven * tyr ej kom till deras öron? Och månne det ej skulle hafva blifvit antecknadt, derest det på sådant sätt, som den senkom-kommande sägnen vill, hade varit olika med t. ex. Cazottes? (Mémoires de Mme la duchesse de Tourzel, gouvernante des enfans de France, publiés par le dm Des Cars, II: 246 — 302). Att Weber, drottningens dibroder, hörde till antalet af de i la Force arresterade misstänkte och att han blef frigifven aP den i detta fängelse fungerande domstolen, är visst. Men huruvida hans s. k. memoirer innehålla någonting om septemberdagarne, som verkligen härrör från Webers hand, är mycket tvifvelaktigt, ehuru visserligen utgifvaren försäkrar att det förhåller sig så. IIvem det nu må vara, Weber eller utgifvaren, som är den sannskyldige berättaren, icke spar han, i texten och dertill hörande noter, på ohyggliga deta|jer, ej ens 6ådana som äro hopljug o a från första ordet till det sista. Men fabeln om m: lle de Som-breuil, den finnes här ej. Icke heller hos Maton de la Varenne, som år 1795 offentliggjorde sina hågkomster från denna tid under titeln Ma résurrection (omtryckt i HisL jmrl.).
Jag bekänner upriktigt, att jag gjorde det i hopp att det rådrum, som lemnades, skulle bereda den anklagade tillfälle alt utveckla ett försvar, som kunde förminska den culpabilitet, som hvilar öfver honom, och jag tror mig med berådt mod kunna erkänna, att R. o. Ad. med mycket lugn, tålamod och£rättskänsla afliört hvad llr Munck af Rosenschöld haft att andraga. Vi hafva tåligt afhört dokumenter, hvilkas upläsande ingen bestridt, sedan llr Gr. o. Landtm, ansett en sådan upläsning böra ske, ehuru jag tror att den kanske kunnat sparas, enär deruti intet domslut innehölls, utan blott en akt, emanerad från en auktoritet, som står alldeles utom nu förev:de fråga. Hvad som skulle kunna vinnas med den af några ledamöter yrkade remissen till Riddarh.Utsk. kan jag icke inse, och det är mig icke eller rätt klart hvad af detta Utsk. skulle kunna utrönas. Det säges visserligen alt några lagrum och §§ finnas, af hvilka de ena synas på ett sätt tyda sjelfva delictum, och de andra pä ett annat, men, M. Hrr, jag tror att vi alla misstaga oss härutinnan, och jag tror att vi endast hafva att öfverlägga derom, huruvida den 7 § Riddarh.Ordn. som så ofta blifvit citerad, verkligen är tillämplig på den dom, som i original blifvit oss föreläst. Ett annat sätt att förfara skulle leda oss till en fullkomlig rättegång med thy åtföljande process, men om min mening är den rätta, och jag är långt ifrån att vilja inlåta mig i någon juridisk undersökning derom, så skulle vi endast hafva alt bedöma om tillämpning af 7 § Riddarh.Ordn. bör ske eller icke, och jag tror då med Gr. Gyldenstolpe att saken bör kunna genast afgöras.
Enligt min åsigt, grundad icke blott på fullt sakkunniga mäns yttranden, utan ock på egande kännedom af den allmänna obelåtenhet, hvarmed befolkningen inom landets östra skärgård emottagit de nya föreskrifterna i ämnet, är en snar förändring uti desamma af behofvet påkallad; och då sista momentet uti § 12 af ofvan förstnämnda nådiga Stadga häntyder på möjligheten att vinna en sådan förändring, tvekar jag icke att nu derom väcka fråga. Det nu gällande förbudet mot ejderskytte under tiden från och med den 16 Mars till och med den 10 Juli hvarje år, eger i sjelfva verket karakteren af ett absolut förbud mot all ejderjagt inom förrberörda skärgård, hvilket dock aldrig kunnat vara lagstiftningens mening att stadga, Motioner i Preste-Ståndel 1865. 127 enär det måste antagas vara med naturens ordning öfverensstämmande att äfven denna fogelart skall tjena menniskan till nytta. För ämnets närmare belysning, torde följande, på verklig, mångårig erfarenhet grundade uppgifter om ejderfogelns ekonomi vara tillåtna att här anföras. Ejderfogeln (Fulix moliissima) är obestridligen i Östersjön en flyttfogel, eller flyttande hafsfogel, hvilken omkring den 7—15 April, alltefter vinterns stränghet och isarnes försvinnande, i stora skaror sträcker förbi kusten af medlersta Sverige för att uppsöka sina nordligare kläckningsställen, och många par eller såkallad vänjefogel qvarstadna äfven här i skärgården för att värpa. Ejdergäsen går, såsom skärgårdsboen uttrycker sig, »i land’? omkring den 1 Maj för detta ändamål, alltid uppsökande sina gamla kläckningsplatser, och kläcker sina ungar vanligen omkring midsommarstiden. Så snart ungarne äro kläckta täger åden dessa med sig till de aldrayttersta klabbarne i hafsbandet och blifver sedan icke vidare sedd i skärgården och kan ej blifva förmål för någon jagt. Så snart honan börjar ligga, begifva sig hannarne skocktals utåt hafvet för att ostörda få genomgå sin ruggning, och kunna dessa ej heller derefter utgöra föremål för jagt.
Här synes mig Utskottet hafva fästat mera afseende å nu gällande former, än på motionärens billiga anspråk; ty då Kongl. Majrts Nådiga Bref af den 1 Juni 1838 anbefaller General-Tull-Styrelsen att hvar tredje månad inkomma med uppgift å det salt, sorn blifvit infördt, på det Kongl. Maj:t måtte kunna i tid blifva underrättad om möjligen inträffad brist å denna vara genom minskad införsel, så synes det mig som vore all nödig controll vunnen; men förutsatt, att endast Commerce-Collegium kan afhjelpa sådan brist, så hade det väl varit lämpligare föreslå, att General-Tull-Styrelsen jemväl måtte åläggas att till omnämnde Collegium afgifva qvartals-rapport om saltinförsel för hvarje stad. Från stapelstads-rätten har Utskottet öfvergått till en premiss-bestämmelse af vida vigtigare beskaffenhet, än hela motionen och hvilken af denna ej var påkallad; Utskottet har nemligen uttalat den åsigten, att import-förbindelsen måste anses både gagnelig och nödig, och ”att innan en sådan con”troll blef föreskri fven, denna för den fattiga oumbärliga vara blifvit be tyd”ligt fördyrad;” som med andra ord vill säga, att Utskottet anser tvångslagar och reglementena för handeln kunna åstadkomma god tid eller låga pris på nödvändighets-varor. Den dyrköpta erfarenhet, Sverige allt sedan äldre tider tillbaka eger på följderna af så beskaffade lagar, den allmänt erkände sanningen, alt endast den fria concurrencen kan åstadkomma ett sådant resultat, och slutligen den af Svenska folket från Haparanda till Ystad uttalade önskan, att frihet måtte hädanefter blifva grunden för vår ekonomiska lagstiftning, har foranledt mig hoppas, att någon sådan princip, som den, att genom reglementerande och tvångslagar åstadkomma god tid, icke skulle vid detta Riksmöte, minst inom 8 Allm. Besv. och Ekon. Vlsk. Betänkande, N.o 16. Utskotten, göra sig gällande.
Refter bet ^ongl. ?9?aj:£, uti 9?åbig ^röpofttion, fdreflagit, att ben få fallabe (Eurbus#afgtfreit måtte fortfaranbe utgå intill nafla 9tiES&ag, famt benfamma få anroånbaå gemenfamt för CLurfjufenS och Sajareftentf behof, få hafroe <2Bi flabgat, att, Imfnmbfafligafl till oenerifa fmittan» Ijåmmanbe och utrotanbe, fall, intill nåftfommanbe 3vif$bag, af hvarje mantalgfrifroeu perfon utgdrad en årlig afgift af minfl 1 och hogfl 5 fillingar, på fått och meb roilfor, font uti 2Bår i amnet aflåtne un&epöani^a ffrifroelfe unber ben 9 i benna 57 benna månab omfdrmåleé; ^tvar/emfe ‘XGi, 1 upfmåmnbe frifroelfe, afgifroif unberbånigt froar i anlebning beraf, att .ftongl. SDIajit, i fammaithang meb ifrågaroaranbe SJIåbiga proportion, till £)fj dfroerlemnat, om icfe barmljer» tighet&mfåtfninga* bothe från erlågganbe af beroiUning fdr beratf egendomar
Artikeln "Ris, oskalad eller Paddy”, för hvilken Utskottet tillstyrkt tullfrihet, åsattes ep tillsats af 50 Öre per centner; 4:o. Införsels-tullen å Socker, raffinergdt, alla slag, såsom topp-, kandioch kaksamt krossadt eller pulveriseradt socker, äfvensom Havanna-Terres och dermed till sockerhalten lika slag, höjdes från 13 till 14 öre per skålpund; 5:o. Beträffande artikeln Strumpor och andra pä strumpstol eller genom stickning tillverkade arbeten, ej specificerade, godkände Ståndet den föreslagna tullbestämmelsen för ”helsideneller halfsiden-", hvaremot för '‘''andra slag” bestämdes en tullsats af 1 R:dr 50 öre per skålpund att gälla tijl början af år 1860, då den af Utskottet tillstyrkta lägre inlörsels-tull, 1 R:dr per skålpund, skall såsom gällande inträda; hvarjemte Ståndet gillade Utskottets förslag, att för artilyeln Vantar, i taxan införas samma tull-bestämmelser som för strumpor-, 6:o. Införsel§-tullen å Tobak, oarbetad, ”Blad och Stjelk” höjdes från 20 till 22 öre per skålpund, hvarjemte, med ändring af Utskottets förslag, tull-afgiften för ” Cigarr er” bestämdes till 1 R:dr 90 öre intill 1860 års början, efter hvilken tid Utskottets för sistnämnde artikel föreslagna tullsats, 1 R:dr 50 öre per skålpund, kommer att blifva gällande; 7:o. Vidkommande artikeln Väfnader fastställdes tull-afgiften för helsiden-, ”andra slag, guldoch silfver-tyg derunder inbegripae” till 7 R:dr 50 öre samt för halfsiden”andra slag’1'1 till 3 R:dr 75 öre per skålpund att gälla intill 1860 års början, vid hvilken tid de af Utskottet föreslagna tullsatser inträda, eller för de förra 6
Räntmästares sterbhus, än den som i sådant afseende redan ntbekommits, kunde för öfrigt, efter Herrar Fullmäktiges åsigt, destomindre medgifvas, sorn, enligt hvad både ofvan åberopade Kongl. Bref och Stals-Utskottets rörande detta ämne till Rikets Ständer afgifna Betänkande utvisade., erhållandet af begrafningshjelp utöfver den, sorn genom gällande författningar var bestämd, icke ens blifvit hos Rikets Ständer sökt, utan den hos Ständerna väckta fråga endast angått återvinnandet af den rättighet till begrafningshjelpens utbekommande, sorn sterbhuset genom forsum madt kraf förverkat.. Revisorerne, som anse Herrar Fullmäktiges sålunda meddelade förklarande grundad t på ej mindre uttryckliga ordalydelsen af Rikets Ständers Herrar Fullmäktige tillkännagifna beslut, än sjelfva beskaffenheten af den fråga, hvilken utgjorde föremålet för samma beslut, hafva dock trott sig böra till Rikets Ständers kännedom anmäla det förhållande, som föran led t de af Enkan Alm mot Riksgälds-Kontoret väckta anspråk; lärande den oriktiga uppfattningen af Rikets Ständers ifrågavarande beslut, vid uppsättandet af den underdåniga skrifvelsen härom, förmodligen förorsakats genom den i slutet af Stats-Utskoltels Betänkande förkommande upplysning: ”att Kongl. Räntmästaren Alms ”pension, hvaraf begrafningshjelp, derest sådan blifvit till fullo afljenad, ”skulle med sex månaders belopp utgå, utgjort 395 R:dr 24 sk. med ”derunder beräknade Zj tunnor spanmål.” — 46 Ut\^Un unt3antaS endast någon del utaf det belopp, sorn är afsedt ny* U’ för godtgörandet af ackordsersättning^) lill förre Landshöfdingen i Wester-Norrlands Län, Friherre H.
Likaledes föredrogs ånyo SlatsUlsk. den 1,3 sisth Mars på bordet lagda och den 3 April uppskjutna mern. N:o466, ang:de det lill bestridande af Riksg.conCs utgifter erforderliga belopp af allm. bevillningen. Frih. Sprengtporten, Jac. Wilh,: Då R. St. beslutat åtskilliga anvisningar på Riksg.cont. sedan detta betänk, afgafs, och nya frågor äfven blifvit väckta, som torde föranleda åtskilliga anvisningar och följaktligen förändringar uti de summors belopp, hvilka Utsk. antagit såsom grund för calculen öfver Riksg.contts behof, så torde R. o. Ad. finna nödigt att detta betänk, återremitteras. Gr. Frölich, David, och Gr. Horn, Claes Fredr., instämde med Frih. Sprengtporten. StalsUtsk:s mera. Wto 466 blef af R. o. Ad. återremitterad t. Vid förnyad föredragning biföll R. o. Ad. Stats-och LagUtsk:ns den 5 och 8 dennes på bordet lagda betänk. N:o 192, i anledn. af väckt motion om fullständig granskning och ny 128 Den 12 Ma j. redaction af ansvarighetslagen för R. St:s fullmäktige i Riksgr contoret. Dä nu ånyo föredrogs PresteStls den 8 dennes på bordet lagda prot.utdr, af den 5 i denna månad, med inbjudning till MedStånden att instämma i Ståndets beslut om anmodan till Exped.Utsk. att skyndsamt uppsätta en und. skrifvelse rör:de Eiksarchivet, blef inbjudningen af R. o. Ad. antagen. Föredrogs ånyo och lades till handlingarna StatsUlsk:s den 8 dennes på bordet lagda utlåt. JNfo 5o3, i anledn. af 2tne RiksSlånds återremisser å förslaget lill ny lönereglering för Riksg.cont:s tjenstemannapersonal och vaktbetjening. Likaledes lades till handlingarna förstärkta StatsUtskts den 8 dennes på bordet lagda memorialer:
Vid nu skedd förnyad föredragning af Stats-Utskottets den 8 och g dennes å bordet lagda Utlåtande N:o 583, i anledning af väckt fråga om aflöning för Notarierne hos Riks-Stånden under en månad efter Riksdagens slut, blef samma Utlåtande af Ståndet återremitteradt. Från Vallöf 1. Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogos ånyo Statssamt Allmänna Besvärsoch EkoromiUtskottens Utlåtande N:o 160, i anledning af dels Kongl. Majps Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, angående den nya Ordinarie Soldat-roteringen i Riket, och dels en i ämnet väckt motion, och bemäldte Utskotts Utlåtande N:o 204, i anledning af erhållna ålerremisser af Utlåtandet N:o 160. Utskottens hemställan, pig. 20, i Utlåtandet Njo 160, att Rikets Ständer måtte, för deras del, gilla och fastställa den, i öfverensstämmelse med åberopade Längder, verkställde nya rote-indelning uti Stockholms, Westmanlands, Nyköpings, Upsala, Jönköpings och Östergöthlands Län, blef icke af Ståndet antagen; hvaremot Ståndet, vid betragtande af den olägenhet, som synes drabba de hemman, hvilka, efter den uppgjorda rote-indelningen,'] måste betala 1 olefrihets-afgiften, efter Maikegångspris, då Prot. Utdr. den 10 Juni 1841 • rlå man med delta åliggande jemförer den omständighet, att nämnde hemman är betagen rättighet att praeslera votering in natura, ansågo Rikets Ständer böra uppskjuta med pröfning och utlåtande öfver omförmälda upprättade nya rote-indelning, intilldess nämnde rote-indelning öfver hela Riket hinner att för sig gå; hvarefter Rikets
Ett tema till hvilket jungfrun förut alltid varit tillreds att framsucka sina variationer. Marianne kände ett barns tillit till denna raska, arbetsduktiga qvinna, som tycktes ega en outtömlig viljeseghet i sin sammantorkade lilla lekamen, och som alltid var lika färdig att göra nytta. Hon tycktes aldrig ha en tanke på att det fans annat i verlden än arbete. Marianne kom ofta i köket nu, – kom dit med ett slags förtrolig nyfikenhet och blef inom kort ytterst intresserad. Att matlagning kunde vara någonting så inveckladt hade hon aldrig gjort sig ett begrepp om. Och hvilken noggrann omtanke skulle det icke till för att i alla dess detaljer styra ett sådant landthushåll som det på Tomtö! Marianne förundrade sig öfver att man aldrig glömde någon af dessa småsysslor, hvilka skulle till för att hålla detta stora urverk i gång. Man kom ihåg det allra minsta, det allra banalaste. Var det inte märkvärdigt! »Ha ni aldrig glömt att öppna för hönsen någon dag?» sade Marianne en gång då hon stod bredvid jungfrun under det denna undfägnade hela tuppens harem med något köksafskräde. »Glömt?» utropade jungfrun med den största förvåning öfver frågan, »jösses nej, kräken ska’ väl ha sin passning likasåväl som menniskan!» Och så var det med allting. Saker som hon gått och sett på dag ut och dag in med ringaktande likgiltighet, fingo nu med ens ett slags intresse. Verkligheten med dess tusen småting trängde sig fram: hon hade aldrig haft utrymme för den förut. Och mot hennes vilja växte den der underliga lifslusten. Det kom nya tankar och nya känslor af rakt ingenting, och de hade en helt annan styrka än de som väckts af böckernas utgjutelser. Hade bara icke detta varit mellan henne och Börje! Detta, som hon icke kunde komma öfver. Hon kände ofta en sådan frestelse att slå in i hans muntra ton, pladdra och prata om allt och ingenting, bara derför att hon kände sig så glad. Men så flög det en skygg tanke till detta, som hon dolde, och så blef hon rädd. Om Börje på något sätt kunde komma att misstänka ...!
Jag lemnar derhän, hvad fog man har till ett sådant klander, ehuru det synes vara högst obefogad!. Hvar och en individ kan val önska, att Styrelsen i öfverensstämmelse med hans åsigter velat utarbeta och öfverlemna förslag till R. St.; men det måste vara Styrelsen förbehållet att pröfva i hvilka delar den vill ingå med förslag till Representationen. Del har blifvit sagdt, alt opinionen i landsorterna i brist på tidningar ej kunde bedömas, och man har påstått, att den ej kunde blifva känd af landshöfdingarna, emedan de erhålla sina underrättelser af underordnade tjenstemän. Jag hade trott, alt bland alla länders institutioner, i afseende på Styrelsen, står Svenska länstyrelsen i främsta rummet. Det finnes icke något land, som i municipalorganisation och polisvag har en fullkomligare inrättning, än vår länsstyrelse. Landshöfdingen står i beröring med hvarje dass af länets invånare utan undantag, och 0111 hafi ej får underrättelser af andra än sina länsmän och kronofogdar, är det ett bevis, att han icke fyller sin plats. Han kan af hvarje individ, vare sig prest, ståndsperson eller bonde, få de upplysningar, han önskar antingen muntligen eller skriftligen; han kan från communerna infordra nödiga underrättelser, och lian saknar icke tillfälle att upplysas genom de meddelanden, förtroendet i enskildt rum lemnar. Må man således icke tro, att en landshöfding bör söka kännedom af opinionen genom tidningarna, hvilkas redactioner vanligen hemta sina ideelfrån en ganska inskränkt krets samt från andra och utländska journaler; han bör deremot utröna landets 46 Den 16 Octobcr c. m. opinion genom jemnförelse af individernas interessen och önskningar, i det lian ställer sig i nära beröring med dem. Gr. Horn har yttrat, att Constit.TJtsk. äger rättighet alt till R. St. inkomma med förslag till en helt ny grundlag. Jag {einnar derhän, hvar Hr Gr. funnit en sådan rättighet för TJlsk. i grundlagen uttryckt. I 29 5 Riksd.Ordn., sorn utstakar
Ståndet godkände den af ULskottet tillstyrkte proposition lill votering i Förstärkt Conslilulions-Ulskolt. N:o 50, angående underdånig skrifvelse till Kongl. Majit, med anhållan, att Kongl. Maj:t läcktes complettera Stats-Rådet. Bifölls. N:o 51, angående återremiss af Utskottets memorial N:o 33. Ståndet lät dervid bero. N:o 52, med föreslående af ett tillägg i 47 §. Regerings-Formen: Ståndet antog till grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag det af UtskoLtet framställda förslag till förändrad redaction af 47 §. Regeringsformen* N:o 53, med Utlåtande öfver Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående upphörande af Konungens tvänne röster i Högsta Domstolen. Bifölls. N:o 54, med Utlåtande Öfver Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående upphäfvande af hvad nu stadgadt, är om lagförklaringars utfärdande af Högsta Domstolen; samt N:o 55, angående ändring af Regerings-formens 16 §., införande af en ny 17 §. samt ändrad Ördnings-numer å nuvarande 17 och 18 §. §. De i dessa två sistnämnde memorial af Utskottet tillstyrkte grundlags - Prot. UlcLr. d. 4 Nöd. 184°• ändringar blefvo af Ståndet antagne till behandling vid nästa Riksdag, enligt 56 § Regerings-formen. S. D. Föredrogos ånyo hvart efter annat Lag-Ulskottets följande sex Betänkanden, Utlåtanden och memorial, nemligen: No 142, olver dels väckta frågor om antagande af förslagen till allmän Civil och Criminal-Lag, eller vissa delar deraf och dels andra dermed gemenskap egande af Kongl. Maj:ts till Rikets Ständer, angående nämnde förslag den 24 Mars 1840, aflåtne Nådiga skrifvelse föranledda motioner. Återremitterades. N:o 143, öfver väckta motioner, angående gemensam lag för inrikes och utrikes vexlnr.
Men om aftonen tog han Lea sina dotter, och hade henne in till honom: Och han låg när henne. Och Laban fick sine dotter Lea Silpa till ena tjenstepigo. Om morgonen, si, då var det Lea: Och han sade till Laban: Hvi hafver du det gjort mig? Hafver jag icke tjent dig för Rachel? Hvi hafver du bedragit mig? Laban svarade: Man gör icke så i våro lande, att man gifver ut den yngsta förr än den äldsta. Håll dessa veckona ut, så vill jag ock gifva dig denna med, för den tjenst, som du ännu skall tjena mig i androm sju år. Jacob gjorde så, och höll de veckona ut; då gaf han honom Rachel sina dotter till hustru. Och Laban gaf Rachel sine dotter Bilha till ena tjenstepigo. Så låg han ock när Rachel, och hade Rachel kärare än Lea; och tjente honom framdeles i de andra sju åren. Men då Herren såg, att Lea vardt vanvörd, gjorde han henne fruktsamma, och Rachel ofruktsamma. Och Lea vardt hafvande, och födde en son, den kallade hon Ruben, och sade: Herren hafver sett till min förtryckelse; nu varder min man hafvandes mig kär. Och vardt åter hafvande, och födde en son, och sade: Herren hafver hört, att jag är vanvörd, och hafver desslikes denna gifvit mig; och kallade honom Simeon. Åter vardt hon hafvande, och födde en son, och sade: Nu varder min man åter hållandes sig till mig, ty jag hafver födt honom tre söner; derföre kallade hon honom Levi. Fjerde reso vardt hon hafvande, och födde en son, och sade: Nu vill jag tacka Herranom; derföre kallade hon honom Juda, och vände så igen att föda. Då Rachel såg, att hon födde Jacob intet, afundades hon vid sina syster, och sade till Jacob: Skaffa mig ock barn, eljest dör jag. Jacob vardt ganska vred på Rachel, och sade: Icke är jag Gud, som dig förmenar dins lifs frukt?