Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Än mindre ▼ilja vi förvägra vår odelade beundran åt den kraft, som utvecklats, och åt det storartade arbete, h vil ket åstadkommits. Lagarne själ fy a, hvilkas invecklade beskaffenhet endast öfverträffas af deras klarhet, lemna alla de engelska lagarne långt bakom sig. Vi ha på det hela taget beflitat oss om att gifva kejsaren, hvad kejsarens är, men vi kunna ej underlåta att prisa England lyckligt, emedan det ej varit nödvändigt att stifta sådana lagar för dess arbetarebefolkning, och i synnerhet därför, att det äger en arbetarebefolkning, hvilken energiskt skulle sätta sig till motvärn, cm någon vågade bjuda den en dylik lagstiftniog. » I dessa ord torde den utmärkte författaren otvifvelaktigt ha träffat hufvadet på spiken. Så många ord, så många sanningar! Och lika sant är det, då han säger: » Jämföra vi den sociala lagstiftningen i Tyskland med de engelska förhållandena, påtränger sig den åsigteu, att det för en mycket stor del är den tyska arbetareorganisationens ofullkomlighet som framkallat den olika situationen. Men den sociala lagstiftningen är äfven en borgen, att dm tyska organisationen ej heller framdeles skall uppnå någon betydelse och detta är beklagligt. Ty en vällyckad, kraftig och själfmedveten arbetare-organisation är en lycka för ett land, och alt utveckla en sådan förefaller oss såsom en framstående politisk uppgift. » Denna åsigt om betydelsen af en stark fackorganisation inom arbetareklassen delas af många framstående män, däribland äfven arbetsgifvare. Åtskilligt härom ha svenska läsare tillfälle att taga reda på i Raphaels bok om skiljcnämder. På fråga om sådana säger t. ex. fabrikanten Dale: » Låt mig därför såsom resultat af en lång och växlande erfarenhet förklara, att den bästa säkerhet, som arbetsgifvarne kunna äga, att förnuft får råda och att öfverenskommelsen iakttas å arbetarnes sida, är, att dessa arbetare ha ibland sig en förening, stark till sitt antal och med » kicklig och fullständigt betrodd exekutiv myndighet. » Äfvefl andra arbetsgifvare ha uttalat sig i samma riktning, den ryktbare Mundella likaså, och åtskilliga bland de framstående engelska författare, hvilka behandlat arbetarefrågan, hysa samma åsigt.
Skol-afgifternas erläggande begynner samtidigt med tillämpningen af öfvergångs-staten, hvilken sistnämnde bör, så fort ske kan, träda i verk ställighet. 1 afseende på den uti 3:dje momentet af vilkoren förekommande bestämmelse, angående rättighet för skol-lärare att komma i åtnjutande af den för hans plats bestämda lönertillökning, emot vilkor, att han afsäger sig all förhöjning i presterlig tjenstjirsberäkning ifrån och med den dag, löne-tillökning tillträdes, har inom Ridderska-, pet Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 207. 9 pet och Adeln blifvit af en ledamot föreslaget, att, då ordställningen syntes antyda, att här vore fråga om afsägelse af framtida förhöjning i tjenstårs-beräkningen, orden ali förhöjning i alltså måtte, för tydlighets vinnande, utbytas mot: ali högre än enkel. Med anledning af berörda anmärkning har utskottet, till förekommande af all tvetydighet i detta afseende, trott sig böra hemställa, att slutet af förevarande 3:dje moment må erhålla följande förändrade lydelse : ”emot det vilkor, att han af säger sig all högre än enkel presterlig tjenstårs-beräkning ifrån och med den dag lön-tillökning tillträdes.” Vid 4:de mom. har någon anmärkning icke förekommit. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 BIHANG TILL ^itOT b £1 DLL VID Urtima Riksdagen i Stockholm År 1834. -«t -t % ■ ^ ■ ANDRA SAMLINGEN. 1~ Sif Deln tu gen: Rikets Ständers Revisorers samt Just it ice-O mbudsmans m. flis till Rikets Ständer afgifva Berättelser. B Å SI © B IP. -■ . Vördsamt Memorial! IVfitt åliggande, att lill Rikets Höglofl.
M:s Nådiga Proposition om uppförande å Stat af tvänne nya Generals-pensioner, hos E. Ii. M. i underdånighet anhålla, det täcktes E. K. M. vidtaga sådana åtgärder med Arméens fördelning uti Districter, i följd hvaraf en General-Befälhafvare-tjenst komme att indragas, och lönerne för de återstående fem, i mon af innehafvarnes afgång, kunde nedsättas, så att, i stället för de nu å Stat uppförda 6 Districts-Generals-löner, ä 6,000 R:dr, komma att bibehållas endast 5 ä 5,400 R:dr, eller tillsammans 27,000 R:dr, och de sålunda besparade 9,000 R:dr användas till bildande af trenne nya pensions-rum ä 3,000 R:dr hvartdera, för att, jemte de 2 redan åStat uppförde, innehafvas af sådane District-General-Befälhafvare och Inspectörer för de serskilda vapnen, som, efter 10 års tjenstgöring i denna egenskap och uppnådde 60 års lefnads-ålder, erhålla afsked från deras innehafde befattningar. 4:o Generäl-Adjutants-Expeditionen för Arméen. Rikets Ständer, som, i anledning af E. K. M:s Nådiga proposition af den 9 sistlidne Juni, angående löne-regleringen för de under Stats-I)epartementen lydande Expeditioner, allåtit serskild underdånig Skrifvelse, rörande aflöningsstaten för den i General-Adjutants-Expeditionens ställe inrättade LandtförsvarsDepartementets Commando-Expedition, få i detta afseende underdånigst hänvisa till berörde skrifvelse, enligt hvilken den nya Expeditionens stat blifvit bestämd att uppgå till 4,000 R:dr eller samma belopp, som för General-Adjutants-Expeditionen förut varit anslaget, efter afdrag af General-Adjutantens arfvode. 5:o Ingenieur-Corpsen.
Uti en af mig den 8 Maj 1852 aflåten ytterligare underdånig skrifvelse, föranledd af särskilda företeelser vid utöfning af underordnade myndigheters lagstiftningsmakt, har jag nemligen ansett mig böra stödja ipig vid den grundsats, att underordnad embetsmyndighet ej kunde vara behörig att förelägga annat än verkligt vite för öfverträdelse af hvad i lag eller allmän författning är förbudet, när i vissa fall det stadgade ansvaret visat sig otillräckligt, och således behöfde genom vitet förhöjas, men att deremot ingen laglig tillåtelse funnes för underordnad myndighet att stadga böter och ansvar för hvad i lag (gällande författning) icke är förbudet. Häremot väntade jag mig åberopande af hvad Kongl. Brefvet den 10 Maj 1815 förmäler vara af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Skaraborgs län uti en underdånig hemställan uppgifvet, nemligen att Kongl. Maj:t vid pröfning af flera genom besvär inkomna mål förklarat bemälte Beiällningshafvandes rättighet att stadga vitén i politimäl vara inskränkt till de fall, då något ansvar uti lag eller författningar icke vöre bestämdt. Men om ock i denna uppgift ej något misstag förelupit; så syntes mig dock de omförmälta nådiga besluten icke hafva varit lagbud, och den der uttalade mening således ej kunnat hafva annan verkan, än den tillämpning, som densamma erhållit på de under pröfning då varande mål. Huruvida denna mening åter vore med lagens förenlig, ansåg jag vara en lätt utredd fråga. Att förelägga vite för hvad af lag ej är med ansvar belagdt eller förbudet, vore nemligen ej blott att under namn af vite stadga ett nytt straff, utan det vore ock att till brott qualifieera, hvad af lagen ej är för brott ansedt. Uppdrag härtill i mål, som röra rikets allmänna hushållning, vore lemnadt åt Konungen och innebure en makt att utvidga strafflagarnes område till nya föremål. Lika stor som denna makt hos Konungen finnes, skulle den öfvergå till underordnade myndigheter, i läll dessa tillätes att stadga vitén för hvad i lag eller gällande författning icke är förbudet och bestraffadt.
Hvad nu enskilt beträffar general Armfelt, i hvars otaliga pröfningar Oxenstjernas död rågade måttet, så skrifver han derom från Vestra Ed den 2 juli till Adlersparre: ”Sparren lärer gifvit er del, min bäste vän, om Oxenstjernas död. Jag är otröstlig i alla afseenden. En sons förlust hade kanske gifvit mig mindre chagrin. Men mina öden äro numera icke att anse som annat än en kedja af påföljande olyckor och sorger. B * * * gör sottiser och vill göra flera, alltsedan Oxenstjerna ej mera leder honom, retirera, springa, se millioner danskar, tänka ut planer för dem och bilda deras stora tilltag, med en liflig inbillning, som gör dem till allt och oss till intet. Bland andra dumheter skriker han om secours från Possen, som icke kan gifva honom någon. Kanske i denna momang är Strömstad lemnadt och herr B * * * i ett förtroligt samtal om gamla händelser med prosten i Tanum 11. I ett annat bref från Armfelt till Adlersparre, dateradt den 5 juli heter det: ”... Oxenstjerna är mördad. Det var under en parlamentering som ett jägarskott från fiendens sida lossades för att bland flere officerare plocka bort denne ende, liksom det var kändt att han var skapad för att tygla Sverges fiender. Alltsedan hans död har ock B * * * icke gjort annat än sottiser. Danskarne stå vid Krogstrand, och han kör ej bort dem, utan låter plocka af sig patruller, m. m. Possen är sjuk, så jag får lof att sjelf resa dit, hvilket i min närvarande kroppsoch sinnesförfattning icke är så bra. Aldrig kan jag finna mig i förlusten af Oxenstjerna 12 ...” Vi afsluta detta kapitel med följande omdöme af Adlersparre: ”Denne till naturanlag, bildning och karakter berömvärdt ovanlige yngling syntes vara ämnad till sitt fäderneslands prydnad och ära, men slöt sin bana lika sorgligt som ärorikt ...” Armfelt lemnar armén. – Solen sjunker allt närmare mot nedgången.
Deras eget handlingssätt torde ej öfverensstämma med denna sats. Man ser, att äfven i främmande länder behofvens fyllande nödgas rätta sig efter tillgångarna. Vårt grannrike t. ex. var för 20 år sedan i behof af en mängd saker, hvilka dock ej blefvo anskaffade. Man afsåg nemi. tillgångarna, och som dessa voro små, blefvo behofven ej fyllda. Dessa behof hafva dock småningom mer och mer kunnat fyllas, gå atU för närvarande tillgångarna förslå någorlunda, Om 22 Den 2 Ma] f. ra. vi följa samina grundsats, skola vi småningom hinna ett bättre tillstånd; men om vi på en gång vilja fylla alla våra behof, kunde tillgångarna blifva så medtagna, att sedermera de oeftergifligaste behof blefvo otillfredsställda. Jag kan således icke ingå på den sals, man nu söker göra gällande, och anser öfverflödigt att ytterligare bestrida den, då hvar och ens egen eftertanka torde vara den bästa vägledning för frågans bedömande. Frih. Ehrenborgh: Jag bar uppträdt för att tacka Frill. Palmstjerna, för det lian upplyst mig om ett misstag, som jag begått, i det jag, fastän jag bade betänk, i min liand, omnämnde en summa, som jag ej bort nämna. Deremot kan jag ej erkänna, att jag ej läst betänk. Jag harden ovanan att läsa inkommande betänktn och har äfven läst detta. Jag är fullkomligen öfvertygad, att om jag ställde till Frih. Palmstjerna, såsom enskild man och ordförande i StatsTJtsk., den frågan, huruvida hela den mening, som angår extra-ordinarie inkomsterna, behöfver qvarstå i betänk., då detsamma från StatsTJtsk. återkommer, skulle lian medgifva, det han delar min mening, att sådant är öfverflödigt; och dermed tror jag, att denna discussion kan vara slutad. Frih. Silfverskjöld:
Jag får derföre hemställa, att orden tryckta eller graverade måtte uteslutas, och Gr. Frölichs redaction i öfrigt antagas. Hr von Troil: Jag anhåller alt fa reservera min rätt att framdeles föreslå ett tillagg i den §, hvarom lt. o. Ad. nu torde komma att besluta. I en annan del af lagförslaget hafva olika minimi-sedelvalörer för de 2:ne slags bankerna blifvit föreslagna. Jag anser förhållandet böra vara enahanda, och om det blir R. o. Ad:s beslut, samt följaktligen stadgandet om miniinivalören, i stället för att vara speeielt, blifver geneielt, så tror jag detta stadgande lämpligast får sin plats i den nu förevar. §, der det kan införas såsom tillägg, allenast man på förhand reserverar sig rätt dertill. Gr. Frölich: Jag får först äran yttra mig i anledn. af Hr Rosenblads anmärkn. Den torde vara ganska riktig, och iag skall för min dej, om de ledamöter, sorn för öfrigt gillat mitt föi'siag i 7 §’, sådant medgifva, icke hafva något emot, alt orden tryckta eller graverade utgå. I afseende på Hr v. Troils förslag, att ett stadgande om sedlarnas minimivalör här skulle intagas, tror jag, att sådaut visserligen ej vore olämpligt i formen; men jag får först förklara, att jag anser berörde stadgande vara en sådan reglementarisk föreskrift, som ej bör i denna lag intagas, oell dernäst, att om man har för afsigt alt föreskrifva, det båda slags bankerna skola hafva rättighet att utgifva sedlar af lika låg valör, så har man helt och hållet missförstått den rörelse, som bör vara föremål för hvardera slaget af privatbanker. Då detta involverar en stor principfråga, så tror jag man kunde uppskjuta discussion derom , lills vi komma till de särskilda capitlen, då anomalien i formen ej kau vara så stor, om för hvartdera slaget af banker en särskild § ora sedlarnas minimivalör införes, afven om denna valör, emot förmodan, blefve lika stor. Frih. Boye:
1 &amp; gul senap, 1 S svart senap, \ kanna ättika, 3 tum flädersaft, 3 tum enbärssirap, 6 tum soja, 20 st. hvita inlagda lökar, 2 st. rödlökar, 3 tum kapris, 20 st. anjovis, 1 sillmjölke. Ett annat: I mitt hem taga vi vara på all den anjovissås, som är qvar i en burk sedan fisken är slut, och förvara den, tillsatt med vinaigre, på en flaska å friskt ställe. Efter behof tilllagas senap af J gul senap och |- svart (den senare kan man sällan erhålla annat än å apoteken), tillsatt med anjovisättika, tillagad såsom förut är beskrifvet, samt socker efter smak. Blir en förträfflig senap. Utilis. Matlag-ning-. Kroppkakor. Rå potatis rifves i ' ett tråg. Då den är rifven, blandas så mycket kornmjöl eller groft rågmjöl dertill, att massan kan formas med händerna. Degen bör dock ej vara allt för tjock, ty då blifva kroppkakorna mycket hårda. Kakorna formas med våta händer, cch inuti dem lägges fläsk, skuret i små tärningar och blandadt med målen peppar samt finskuren rödlök. D e strykas väl släta utanpå och läggas i en kittel med kokande, saltadt vatten, ej för tätt efter hvarandra och ej för många på en gång. Noga bör tillses, att kokningen icke afstannar. För att få veta om de äro Falsk fiskfärs. 8 lod smör smältas tillsammans med ett qvarter mjölk; derpå invispas 8 lod hvetemjöl, och röres blandningen tills smeten släpper panna och visp, då den uppöses att kallna. JSTär den är väl kallnad, iröras 8 ägg, hvarifrån 4 hvitor tagas ifrån; sedan sättes smak med litet socker, muskotblomma samt bra mycket salt. Sist inröras de 4 hvitorna, vispade till skum. Derpå slås smeten genast i en smord form, beströdd med litet rifvebröd. Formen täckes med lock och sättes i en kokande vattengryta att koka 2 timmar. Såsen härtill är af smör, mjöl och mjölk och samma kryddor som i puddingen.
St. äro anvisade att utgå i låneväg genom Manufacturdisconten, inkomma sä många ansökningar, all styrelsen mäste i ordets egentliga bemärkelse åt de lånesökande portionera lil denna fond. Vid sådant förhållande antager jag för gifvet, att näringarne äro så pass lönande alt mängden begär dessa slags lån, icke för att förstöra dem på onyttiga lefnadsnjutningar, utan för att förkofra sig i sin rörelse; och jag kan då icke anse, att en så beskaffad utvidgning af lånerörelsen skall kunna vara af någon skada för landet. Deremot skulle jag tro, att det vore föga öfverensstämmande med en sann statsekonomi, alt, för det alt en inrättning finnes, som står under R. St:s styrelse och som kan gifva en årlig vinst, man dä genast skulle på förhand gifva denna vinst lill sköfling innan man ännu bestämdt visste hvartill den skulle användas. Frih. Raab har yttrat, att jag omnämnt möjligheten af en arriere-pensee hos vissa ledamöter till fördel för privatbanksintresset, och han har trott, att andra ledamöter kunde hafva en arriere-pensée till nackdel för samma intresse. Då jag endast har yrkat, att man icke nu måtte hinda sig genom delta beslut, så alt man sedan blefve nödsakad att fatta ett annat, så tror jag icke att man med skäl kan påstå att deruti ligger en arriere-pensee till nackdel för privalbankerne. Men om det verkligen skulle blifva fråga om en vidräkning, så hemställer jag, om icke vi på vår sida, hvilka man beskyllt för alt utgöra en coalition, under det att Herrarne på den andra sidan talat om nödvändigheten all icke splittra meningarne, om, säger jag, icke vi med mera skäl skulle kunna tro, det Herrarne hade formerat en sådan coalition sinsemellan? Jag hemställer om man icke med skäl kan påstå, att privatbanksintresset är hvad som å den andra sidan söker göra sig gällande? På hvems motion, mine Hrr, är del egentligen som förbehållet i litt. c) under § 6 har tillkommit? Jo, det är på Hr Nordenanckars, som sjelf är en af de verksammaste privatbanksdirecleurer.
Banko-Utskottet: Grefve Lewenhaupts, Sten, den 4 dennes e. m. på bordet lagda motion, angående silfver-utmyntningen, samt inoch utvexling af utländskt silfvermynt och silfver i plantsar uti Rikets Ständers Bank och dess lånekontor i Götheborg och Malmö, m. m.; tillika med de i anledning ai denna motion nu afgifne yttranden. Lag-Utskottet: l:o Herr Cederfelts, Fredrik August, den 4 dennes e. m. på bordet lagda motion, om utfärdande af en författning, hvarigenom stadgas, alt rättegångs-fullmakt, i öfrigt i laga form affattad, som expedieras genom elektriska telegraf-byråerna, må anses för lagligt gällande; 2:o Friherre Leijonhvfmds, Bror Abraham, den 4 dennes e. m. på bordet lagda motion, med förslag till lag om andakts-frihet; 3:o Herr Hjertås, Lars, den 4 dennes e. m. på bordet lagda motion, om förändring af allmänna lagens föreskrift rörande ansvaret för falskt vittnes-mål; 4:o Herr Liljeskölds, Carl Gustaf, den 4 dennes e. m. på bordet lagda motion, angående tillägg till 4 § 11 kap. Rättegångs-Balken, m. m.; 5:o Herr Palmcrantz s, Johan Mauritz, den 4 dennes e. m. på bordet lagda motion, om antagande af en lag rörande till Civil-statens embetsoch tjenstemän upplåtne boställens skötsel och vård; 6:o Grefve von Rosens, Adolf Eugéne, den 4 dennes e. m. på bordet lagda motion, om utarbetande af förslag till ny patent-lag.
Rid. derskapet och Adeln af Stats-Utffottels Memo. rial, rörande werkställigheten af Riksens Stän. ders, nästlidne Riksdag, om Annuitets. Läns samt 5 procents Läns upptagande af Riksgälds. Contoiret, fattade beslut, anmärkning blifwit Ajord wid Stats.Utskoltels tillstyrkan, att Kun. görelsen vin detze Län borde med görligaste för» sta utfärdas; sä har Högloft. Ridderskapet och Adeln äterremitterat Betänkandet till Stats. Utskottets Utlätande öfwer anmärkningen. Emedlertid har den förändring i hufwud. ämnet inträffat, att Slats.Ulskottet, i anledning af Herr Bergs.Rädct Rothoffs i det Wällofl. Borgare.Ständet wäckta motion, genom Memorial af den 4 bennes, till de Respective RiksStänden hemställt upphäfwande af Riksens Ständers sista Riksdag widtagne stadgande om berörde Länesätt. Och som Högloft. Ridderffapet och Adeln, jemte de öfrige Respective Riks. Ständen dertill bifallit, hwarigenom Stats. Utskottets förstnämde Betänkande kommer att för. falla; sä lärer Högloft. Ridderskapet och Adeln täckas finna, att nägot StatS-Utskottets utlätande, i anledning af den derwid gjorda anmärkning, icke eller nu mera blifwer nödigt. Hwil - Den 15 October. L2Z Hwilket dock till Högloft. RidderskapetS och Adelns pröfning wördsammeligen öfwerlemnas. Örebro den 15 Oclober 1810. klAzlvä. kiliäsrikapsrr ocj» 6. lcksmilron.
Då tog han honom afsides ut ifrå folket, och satte sina finger i hans öron, och spottade ut, dermed han tog på hans tungo; Och såg upp i himmelen, suckade, och sade till honom: Hephethah; det är sagdt: Upplåt dig. Och straxt öppnades hans öron, och hans tungos band vardt löst, och han talade redeliga. Och böd han dem, att de skulle ingom sägat; men ju mer han det förböd, ju mer de förkunnade det. Och de förundrade sig öfvermåtton, sägande: Allt hafver han väl beställt; de döfva låter han höra, och dumbar tala. Uti de dagar, då folket var ganska mycket, och hade intet det de äta kunde, kallade Jesus till sig sina Lärjungar, och sade till dem: Jag varkunnar mig öfver folket; ty de hafva nu i tre dagar töfvat när mig, och hafva intet äta; Och om jag låter dem fastande gå hem, gifvas de upp i vägen; ty somlige utaf dem voro komne långväga. Och hans Lärjungar svarade honom: Hvar tager man bröd här i öknene, der man dem med mätta kan? Då sporde han dem: Huru mång bröd hafven I? Svarade de: Sju. Och han böd folket sätta sig ned på jordena; och han tog de sju bröd, tackade, bröt, och gaf sina Lärjungar; att de skulle lägga dem fram; och de lade fram för folket. Hade de ock några små fiskar; och då han välsignat hade, bad han ock lägga dem fram. Så åto de, och vordo mätte; och de togo upp sju korgar med aflefvor, som öfver voro. Och de der ätit hade, voro vid fyratusend; och så lät han fara dem. Och straxt steg han till skepps med sina Lärjungar, och kom intill de landsändar Dalmanutha. Och de Phariseer gingo ut, och begynte disputera med honom, frestande honom, och begärande af honom tecken af himmelen. Då suckade han i sinom Anda, och sade: Hvi söker detta slägtet tecken? Sannerliga säger jag eder: Desso slägte skall intet tecken gifvas.
Törhända skall man förebrå mig, att mitt upträdande i denna syftning står i strid emot mitt föreg:de handlingssätt, att mina yttranden, förra gången frågan här förevar, icke öfverensstämma med hvad jag nu tillstyrkt. Jag ber likväl att få fästa Ståndets upmärksamhet deruppå, att förhållanderne då och nu äro väsendtligen olika. Då upträdde man pockande och förebrående. Man ville tillvita StatsUtsk. att det öfverträdt sin rätt, att det framlagt ett förslag, stridande mot Konungs och Ständers förra beslut. Nu begär man på ett hofsamt och välvilligt sätt en eftergift, som, vi kunna icke förneka det, skall tillfredsställa den stora räntegifvande delen af Svenska folket. Då fordrade man och svaret borde och måste blifva nej. Nu ber man, och jag hyser den glada tillförsigten, att det skall blifva ja. Men, ännu mer, Mine Hrr! En eftergift, förra gången frågan förevar, hade varit en otidig svaghet, möjligen föranledande till ökade anspråk å den motsatta sidan. Nu deremot, sedan gränsen för dessa anspråk är bestämd, skulle ett halsstarrigt vidhållande af Ståndets redan fattade beslut i min tanke vara både oklokt och föga öfverensstämmande med den ridderliga hållning, som, vid afgörandet af fäderneslandets stora angelägenheter, städse utmärkt detta Stånd. Det är obestridligt, att dagsverks-räntans förvandling i penningar innebär en afvikelse från sista Ständers beslut. Det är äfven obestridligt, att så väl K. M:s Nåd. Propos., som StatsUtsk:s Betänk. Ns 92 lösa frågan på ett sådant sätt, alt man dermed bordt vara belåten. Men lika obestridligt är, att detta ämne i flera år blifvit på ett sådant sätt bearbetadt, att man lyckats bibringa det stora flertalet af landets räntegifvare den föreställning, att skatteförenklingens verkställande icke skulle för landet medföra några synnerliga fördelar, så framt icke dagsverksräntan i och med detsamma förvandlas i penningar.
Ständer i andra härmed jemförliga fall stadgat — såsom exempelvis i frågan om byggnadslån för Farmaceu tiska institutet — bar Utskottet ansett sig icke böra sitt afgifna yttrande i sjelfva saken frånträda; —• men som den af Borgare-Ståndet i Utskottets förslag vidtagna förändring i redaktionen onekligen på ett tydligare sätt uttrycker hvad Utskottet egentligen åsyftat, har Utskottet trott sig böra understödja antagandet af denna förändring, hvarigenom Utskottets förs!ag i sednare delen skulle erhålla den lydelse, att sedan lånet i fem års tid fått ulan ränta innehafvas, »fem procent å delsammas ursprungliga belopp skola före slutet af hvarje år till Riksgälds-konloret inbetalas, af hvilka fem procent beräknas ränta efter fyra procent för del obetalda lånekapitalet, samt det ölverskjutande beloppet kommer alt, såsom kapital-afbelalning, å lånesumman afgå, intilldess denna blifvit till fullo gulden.» På grund af hvad nu är anfördt, får Utskottet hemställa, att Presle-Ständet i så målto ville frånträda sitt fattade beslut, alt det Högvördiga Ståndet förklarar sig antaga Utskottets förslag med den förändring i redaktionen, som här ofvan blifvit framställd; — och tord” Ridderskapet och Adeln samt Bonde Ståndet angående frågan i sin helhet fatta beslut.