Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottét sött tillvälla’sig för stor magt, och betaga RiksStånden deras pröfningsoch afgörande rätt uti frågor om anmärkning émot en eller flera af StatsRådets Ledamöter: men deri kan jag icke instämma, ty då pröfningen måste ske genom läsning åf StatsRådets Protocoll och dessa Protocoll icke få framläggas i Ståndens Plena,' så kan $20 Den 20 Juli e. ns. Jag ej finna, huru Stånden deröfver hunna ingå i pröfning eller besluta; det blir så* ledes endast på af enskilda utspridda rykten sorn besluten inom Ständen kunde fattas, och en sådan sakernas ordning har visst aldrig varit Lagstiftarens mening att införa. Jag tror mig som medborgare icke gifva någon efter i värma för Landets val, men tror det vara otillbörligt, att genom en otidigt tillämpad värma söka tillfällen att bryta de former, sorn lagen föreskri f. vit, Jag har flera gångor varit af olika tanka med pluraliteten inom Utskottet, men jag har underkastat mig dess beslut, hvars laglighet jag nu tror mig hafva bevisat. Friherre Boye, Ludvig: Lika med Major Påhlman tror jag Riksdagmans pligt stå framför den af Embetsman, Tag skall då fullgöra den förra, utan att derföre frångå den sednare. En noggrannurskillning i ämnet är nödig, föratticke,hvarken i granskning eller i omdöme, gå för långt. Någon fråga har icke kunnatuppstå derom, huruvidaConsiitutionsUtskottets pluralitet nied mer eller mindre skäl ansett det några anmärkningar tnot StatsRådet och der Föredragande Embetsmän ickeägde rum; eller om den Ledamot, hvilken så begkaffade anmärkningar gjort, haft för ett sådant Qtndöttie mer eller mindre grund, Den 2o Juli e. m. plågan var, uti sin början, ingen annan, än om Utskottet haft laglig rätt att undanhålla denna Ledamots särskildta yttrande för $tände'rnas kännedom, och vägrat dess insändande med Utskottets Betänkande.
Utafi8toårs Riksdagbeslut synes, att Rikets Ständer, under en tid då Rikets behof voro mera tryckande än nu, erkänt Kongl. Majts, uppå RegeringsFormen grundade, rätt att, sedan anslaget för li varje HulvudTitel var bestämdt, inom Huf-s vudTiteln disponera samma medel, efter sorn b ehofvet och omständigheterna kunde påfordra. Men då detta medgifves, förfaller också af sig Ridd. 0. Ad. Prat. N:o jj. 54. 418 Den ig Juni, sjelf frågan om Avancementsoch Lönebesparings-medels upptagande under rubrik af en särskild ordinarie inkomst. Dessa medel äro inbegripna uti det allmänna anslaget för hvarje ti. tel. Om Konungen antingen i det närmaste begagnar alla besparingar eller befaller att, till afböjande af en orättvisa , som hittills varit ganska tryckande för EmbetsmannaCorpsen , den författning skall afskaffas, i följe hvaraf en Embetsman, som tillträder en sysla, tjenar utan lön 7, 8 å 9 månader, så upphörer med detsamma besparingen, och den nya, ibland ordinarie inkomsterna uppförda , Titeln försvinner. Det synes mig derföre riktigare, att den fått förblifva ibland de tillfälliga eller tillkomna inkomsterna. Hvad åter det vid 1812 års Riksdagvidtagna beslutet angar, om öfverskottens och besparingarnes öfverförande på tredje HufvudTiteln, sedan en viss summa var för Jordbruket, Handel Och Näringar anslagen; har ingen, mig vetterlige.n, påstått att detta be slut var evärdligt, eller gällande längre än till nästa Riksdag. Men om Rikets Ständer behaga ge akt uppå Konungens Nådiga Proposition angående Statsverkets tillstånd och behof vid denna Riksdag, skola de finna, att annu samma behof äro till en hufvudsaklig del för handen, som gåfvos år 1812- Deskola finna: att sedan krigstillståndet upphört och en del utgifter ej mera kunna sättas på den na räkning, blir anslaget för tredje HufvudTi* teln så mycket otillräckligare; att äfven med ansenliga reduetioner inom arméen fattades redan vid årets början uti tredje HufvudTitelns
Statistiska Centralbyråns berättelse granska Utskits upgift om folkräkningen på i mils afstånd ifrån de begge linierna, bör jag anse denna upgift för riktig, men påstår att hvad deruti omförmäles till fördel för Lagalinien mer än väl upväges af förhållandet i sin helhet. Hvad spanmålsproduktionen beträffar, har Utskit icke kunnat bestrida att den är vida betydligare inom Nässjöliniens område än inom Lagaliniens, men har likväl på anförda skäl tjckts förmoda att en större transport af dessa alster icke skulle kunna komma Nässjölinien till godo. Då likviil Lagadalens, öfverskott egande, socknar hafva tätt invid siu sida ett vidsträckt spanmålsbehöfvande område, lärer Väl ingen epanmå Istransport af betydenhet å en der framdragen jernbana kunna antagas. Deremot utvisa komitéens beräkningar att ifrån den trakt, som är belägeu inom 3 mil öster om Nässjölinien, minst 30,000 trr spanraål årligen kunna aflätas. Man behöfver för öfrigt endast hafva med någon upmärksamhet genomrest dessa trakter, för att inse deras olika bördighet, den ena ekens och bokens hemland, den andra ljungens och flygsandens. Men ingenting är i detta hänseende mera talande än exempel, och jag ber derföre att för Eder, Mine Hrr! få framlägga ett sådant. Vid min upresa till hufvudstaden för 2:ne månader sedan tillbragte jag natten vid den nära sjön Möckeln belägna Elmhults gästgifvaregård. Man anmälte hos mig att en mängd Skånska bönder ifrån Ostra Göinge härad voro närvide och önskade att genom deputerade tala vid mig. Ändamålet var att bedja mig förorda Nässjölinien och såsom skäl åberopades den liftiga rörelse, som emellan dessa län egde rum. De bönder, som nu voro på återväg till Skåne, hade i trakterna af sjön Salen tillhandlat sig 80 trr utsädes korn och man berättade mig tillika att större delen af den vårsäd, som utsås i Göinge, herotas ifrån samma trakt. Dessutom beror spanmålsproduktionen icke blott af den odlade jordens vidd, utan ännu mera af dess beskaffenhet.
Det återstår oss att redogöra för de båda otryckta stycken, dem Messenius efterlemnat, och hvilka båda tillhöra en sednare period af hans lif. I sin ”Sanfärdigh berättelse hvadh iagh i mitt 20 åhrs fängelse bestält hafver”335, säger Messenius sig författat ”Två Comedier: I. Huru Christendomen först kom i Sweriet, II. Huru then Luterske Läran kom ther in sedan.” På ett annat ställe kallar han dessa komedier ”Christmannus” och ”Gustavus”336. Då ”Christmannus” behandlar icke blott kristendomens införande, utan äfven katolska religionens öde i Sverige, och ”Gustavus” förnämligast sysselsätter sig med reformationen, så kunna båda tillsamman sägas bilda den dramatiserade svenska kyrkohistorien. Att de voro ämnade att uppföras, synes af båda styckenas prologer samt af epilogen till ”Christmannus.” De äro, enligt Messenii egen uppgift, skrifna under den tid, då han satt fången uppe i de dystra kärrtrakterna i grannskapet af polcirkeln. Ännu deruppe sysselsatte sig sålunda den olycklige lärde med författandet af skådespel till en omväxling med arbetet på rikshistorien. De triumfer han engång skördat, omgifven af en ungdom, som älskade honom, trädde väl ej så sällan fram för fångens minne, och han sökte förströelse i anslåendet af tonerna från fordna dagar. Men de hade numera en annan klang; försvunnen var den skämtsamma eller gladlynta stämning, som genomgick de historiska dramerna; inga burleska genretaflor, inga visor finner man i de nya skådespelen. De religiösa frågorna synas nu mera alvarligt hafva sysselsatt hans sinne; men den historiska rigtningen var hos honom den öfvervägande, och hans fängelsedramer blefvo inga religiösa, utan kyrkhistoriska dramer. Men blottade på de retmedel, genom hvilka Messenius förr visste fängsla sin publik, framställa dessa stycken det Messeniska dramat i hela dess nakna formlöshet. Endast sinnet för effektberäknad anordning tyckes icke svikit honom; men i öfrigt har M., i stället för att allt innerligare tillegna sig den dramatiska formen, blifvit för densamma allt mera främmande.
Prat. 1847 och 1848, 7 Sami. 2 Af A. to Ihift. i 2 Lagsami Allm Bcsv.- och Ekon.-Utskottens Betänkande j N:o 42- till jorden eller husbonden —> först i samma mån kan elt upphörande af denna hushållsanstalt, efter Utskottens omdöme, vara att emotse. Uti den nyss utfärdade Kongl, förordningen om fattigvården i riket förekomma i öfrigt bestämmelser, hvilka hafva för ändamål alt betrygga kommunens öfriga medlemmar för en förhöjd fattigvårds-tunga till följd af detta system, enär deruti, bland annat, finnes föreskrifvet, att för torpares, tjenstelijons och statfolks, jemte deras hustrurs och hemmavarande barns, försörjning husbonde skall ansvara under den tid, arbetsaftalet eller kontraktet gäller. Vid såd..nt förhållande och då något annat korrektiv emot det ifrågavarande systemet från lagstiftningens sida icke lämpligen lärer kunna stadgas, få Utskotten, ehuru erkännande den välmenta syftningen af det väckta förslaget, vördsamt hemställa, att någon åtgärd i anledning deraf icke md Vidtagas. Stockholm den 26 Augusti 1848. Ank. till Exp. Utsk. den 37 Äug., If. 12 mich?. Betänkandej i anledning af väckta frågor örn ändring i skyldigheten att bygga och underhålla vägar och broar m. m. Inom
För min del vågar jag derföre vördsamt föreslå, att R. o. Ad. förklarar för sin gemensamma tanka, att Const,Utsk:s förslag icke är antagligt. Hr von Hohenhausen: I motsats mot den siste talaren anser jag det ligga en betydligen ökad säkerhet deruti, alt ett stadgande införes i grundlagen, hvilken icke kan förändras viii en Den 28 Januari. 56!» en riksdag. Hvad Hr von Hartsmansdorff anfiirt om att borttaga allt stadgande om Bankens rättigheter ur grundlagen, är jag rädd skulle, om det sattes i verket, leda till en stor villervalla, och alt vi derigenom komme ur askan i elden. Då skulle jag hellre vilja ingå, på del förslag, som Frih. Raab framställt och Hr Gunther på ganska goda skäl understödt, men aldrahelst skulle jag se om Utsk:s förslag antoges. Hr Printzenskjöld: Den ytterligare säkerhet, som Hr von Hohenhausen anser skulle uppkomma, derigenom alt ett i grundlagen intaget stadgande icke skulle kunna annorlunda än vid två påföljande riksdagar ändras, anser jag ingalunda vara för handen. Jag anser deremot en tillräcklig säkerhet i detta fall redan finnas uti 1830 års banklag. Vi veta nogsamt, att ingen civillag får stiftas med rättighet alt äga retroacliv verkan. Skulle det hända, att R. St. blefve sä glömska af hvad deras ära kräfver, alt de ville förändra denna banklags grunder, och skulle, hvad som vore än värre, Konungen kunna nedlåta sig att gilla ett sådant förslag, så kunde det åtminstone icke tillämpas på innehafvarne af Bankens förut utgifna sedlar, och detta är all den säkerket, som kan vinnas. Jag tillstyrker således, att R, o. Ad. måtte såsom sin gemensamma tanka förklara, att detta förslag hvarken är nödvändigt eiler ändamålsenligt. Öfverläggningen ansågs nu vara fulländad, hvarefter H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att Gr. Lagerbjelke föreslagit, att första delen af ifrågavar. förslag till förändrad redaction af 72 § Reg.F. måtte af R. o. Ad. antagas, för att såsom R.
Depits-Chefen sagt »tydligt vara», att den ilrågavrde permanenta tillökningen ej på långt när behöfde uppgå till så stort belopp som 250.000 rdr årligen. På enskild väg har jag jemväl sökt förskaffa mig upplysningar om detta förhållande; och kommit lill temlig visshet derom, att om man förökar detta anslag med 170,000 rdr årligen, så skall man icke ega någon skälig anledning att befara någon vidare brist i hof-förvallningen. Jag hemställer derföre att R. o. Ad., med bifall till Gr. Mörners motion, måtte bevilja en årlig tillökning uti K. M:i hofhållnings-anslag från 650,000 till 800,000 rdr. Frih. af Ugglas, Gustaf: På samma gång jag öppet förklarar, att jag med nöje skulle hafva lemnat mitt bifall till uppförande på ordinarie stat af det ökade anslag för hofhållningen, som K. M. kunnat finna nödigt föreslå, anser jag mig likväl vara förhindrad att biträda den af Hr Cederschiöld nu gjorda framställning. De skäl, som derför ligga till grund, anhåller jag att få anföra. Först och främst har K. M. icke till R. St:r framställt någon dylik begäran. Tvärtom har K. M., genom att gilla de åsigter, som af Hr Statsrådet och Chefen för Finans-I)epart:t blifvit uttalade, förklarat »att ett bestämmande vid delta tillfälle af den permanenta tillökning i hofhållnings-anslaget, hvilken efter denna statsreglerings-period blefve för framtiden behöflig, hvarken vore nödig eller lämplig.» Vidare har jag, oaktadt jag gjort mig all möda att kunna få för mig klart, hvilken tillökningssumma vore deri rälta, likväl icke kunnat uti berörde hänseende komma till någon bestämd visshet. Uti ett fall, sådant som detta, synes mig det vara R. St:r värdigast, att låta K. M. sjelf bedöma hvad som kan vara lämpligast. Motionärerna synas också hafva varit uti den största villrådighet, ty de af dem föreslagna summor vexla emellan 50- och 170-tusen rdr.
Man tror i allmänhet, att ärendena kunna skötas med en ringa personal; men den som tror det, har icke försökt hvad embetsgöromål vilja säga. Mången gång kan från ett embetsverk utgå en expedition, Den a Maj e. m. som är ganska kort; men den som grundlagt den, som anskaffat de upplysningar, hvilka dervid varit erforderliga för att med säkerhet komma till det rätta resultatet, kan dock vitsorda, att mycken tid och en mångfalldigt större tidsrymd, än man skulle förmoda, åtgått för dessa upplysningars anskaffande, och att således arbetet, änskönt det till sin produet kan synas obetydligt, likväl varit ganska vidsträckt. Jag får således äfven tillstyrka återremiss, med vördsam anhållan, att StatsUtsk. måtte göra afseende på de anmärkn:r, som i denna fråga blifvit gjorda. Hvad särskildt beträffar den motion, som af Hr Stuart blifvit framställd om nödvändigheten af en scals anställande i Kammar-coll:m, så ber jag blott att få erinra StatsUtsk. om den enkla sak, att man ej alltid såsom menniska eller lefvande varelse kan vara frisk, att man kan få andra laga förfall, och att således, der icke mer än en actor publicus finnes, kan det fall lätt inträffa, att embetsgöromålen måste ligga nere. Dermed kan Slaten icke vara synnerligen väl betjent, och då Kammar-coll:m har en mängd ärenden, deri actor publicus måste höras, innan collrm får afgöra dem; så synes det nödvändigt att tillsätta en embetsman, som blifver suppleant för kammar-adv.fiscalen. R. St. hafva sjelfva ansett nödigt, att för den ombudsman de utse för att tillse rättvisans skipande tillsätta en suppleant, för den händelse, att förfall för den ordin, inträffar. Då måste det äfven vara lika billigt, att ett af Statens embetsverk har samma utväg för att bereda ärendenas oafbrutna och ändamålsenliga gång. Fortsättningen af discussionen öfver StatsTJtskts utlåt. N:o uppsköts, i anseende till den långt framskridna tiden på aftonen till nästa plenum.
Den 4 Januari c. m. 75 Föredrogos och remitterades till StatsUtsk.: l:o Hr Stjensvärds, Gustaf Mauritz, d. 31 sisth Dec. e. m. på hordet lagda motion, aug:de åtgärders vidtagande för fortsatt ulgifvande af hittills ofulländad Militär-förfatlnings-samling; och 2:o Densammes d. 31 sisth Dec. e. m. på bordet lagda anförande, ifråga om K. M:s Nåd. Propos., ang:de Statens medverkan för anläggandet af jernvägar i riket. Föredrogs och remitterades till Bevilln:sUtsk. Hr von Köchs, Nils Samuel, d. 31 sisth Dec. e. m. på bordet lagda motion, ang:de den personliga skyddsafgiftens uphörande samt åtskilliga andra förändringar i nu gällande Bevilln:s-Förordn. Föredrogos och remitterades till Allm. Besv. o. Ekon.Utsk, l:o H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelms, Carl Axel, d. 31 sisthDec. e. m. på bordet lagda motion om nedsättning af penningar i st. f. nu vid vissa tillfällen brukliga kautioner. 2:o Densammes d. 31 sisth Dec. e. m. på bordet lagda motion, angalo det s. k. Notarial-embetets införande oell utbildande inom Sverige, i den form, hvarunder del begagnas i Frankrike, Tyskland m. fl. andra länder. Föredrogs och remitterades till Bevilln:sUtsk. H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelms, Carl Axel, d. 31 sisth Dec. e. m. på bordet lagda motion om tidningsblads beskattande medelst ett modereradt postporto. Föredrogs och remitterades till StatsUtsk. Frih. Hermelins, Carl, d. 31 sisth Dec. e. m. på bordet lagda motion ang:de förändring uti Häradshöfdingarnes aflöningssätt.
Emellertid bör man icke förhasta sig. Vi få väl se, huru sakerna ställa sig, så i ett som annat afseende.” ”Alldeles rätt, min vän,” genmälte frun och stod upp; ”det är ett ämne, åt hvilket vi måste egna ett djupt och moget begrundande. Partier för fattiga flickor vexa i våra dagar icke på träd. Man bör veta hvad man gör, innan man skrider till att ändra ett steg, som redan är taget. Det der är intet skämt, och kaptenens hjerta får väl också tagas något i betraktande. Hvad Rosas beträffar, förstår jag mig icke på flickan. Jag tror, sannerligen för Gud, att hon icke har något hjerta, – der kärlek kan bo, menar jag; – ty, så långt jag kan erinra mig, har hon aldrig visat minsta tecken till böjelse för någon af alla dem, som fjeskat omkring henne. Således tänker jag, att, hvad henne beträffar, det icke blef så illa; men om den stackars Ferdinand gör det mig riktigt ondt. Hans kärlek för Rosa är alltför rörande; sannerligen är den icke det!” ”Ja, ja, vi få väl se hvad som kan uträttas,” inföll grosshandlaren, och lemnade sin beqväma plats i soffan. ”Nu skola vi sofva på saken, kära Brigitt Marie!” En Blick i vår Hjeltinnas inre Verld. Med läsarens tillåtelse stiga vi en trappa upp, och inträda i ett stort, trefligt rum, hvarest var anbragt allt, hvad prakt och smak förenade kunna åstadkomma, för att bilda ett förtjusande helt. Uti en liten allratäckaste alkov stod den med hvita musslinsgardiner draperade sängen; på sidan deraf ett litet bord med väl inbundna böcker och en vacker glaslampa, hvars inneboende ljus kastade sina matta, men skimrande strålar öfver den unga, hulda Rosas fina, herrliga gestalt. Hon satt på en taburett framför bordet, balklädningen var aftagen, och endast den lätta, hvita underklädningen betäckte nu de sköna, yppiga formerna.
Det synes, som alla, hvilka yttrat sig i ämnet, vore ense derom, att sedan hvar man blifvit berättigad att äga säterier, har hvar och en äfven fått rättighet till de med sådan jord förenade förmåner; men Hr v. Hohenhausen har redan ganska riktigt anmärkt, att rättigheten till krogars anläggande icke är någon med jorden åtföljande förmån, utan en rättighet, sorn, enligt privilegierna, skulle tillkomma R, o. Ad, enskildt, och hvilken rättighet R. o. Ad icke heller afstod, då Ståndet medgaf besittningsrätten af säterier åt andra medborgareclasser. Då likväl genom samma beslut friheten åt alla uppläts att idka hvilken borgerlig näring som helst, mot skyldigheten att underkasta sig de afgifter och de controller, som i hvarje fall finnas nödiga, är det tydligt, att R. o. Ad. för utöfningen af rättigheten att å sina ägor drifva krogrörelse underkastat sig samma föreskrifter och samma pröfning, som för alla andra äga rum. Det skulle i sanning vara högst vådligt för sedligheten, om rättigheten att utan särskildt tillstånd anlägga krogar skulle anses åtfölja jorden. Jag anser all fråga om upphäfvande ånyo af hvad sorn redan ar upphäfvet böra alldeles förfalla och begär proposition på återremiss, på det Utsk, må i enlighet härmed Undra sitt afgifna utlåtande. Gr, Cronhjelm: Jemte det jag får förklara, att jag numera för min del a fstår från begäran oro ytterligare bordläggning, hvilket också följer af sig sjelf, sedan jag förenat mig med dera, som önska återremiis, utbeder jag mig blott att Dtn 10 April e. ra. få fästa uppmärksamheten derpå, att då det är ett obestridligt factum, att rättigheten till krogars anläggning står i samma kathegori med rättigheten att anlägga liusbehofsqvarnar, så blir följden af bifall till Utskis nu afgifna förslag, att R. o. Ad. ensamt afsäger sig denna rättighet, men att den skulle qvarstå för öfriga ägare till säteri och frälsejord. Frågan om R. o.
Derigenom lockas många unge män med ofullständigt aflagd filosofie-kandidatexamen, och således utan utsigt till ordinarie befordran, in på en bana, för hvilken de egentligen icke hafva fallenhet, men som erbjuder dem en tidig bergning, hvarefter vägen för dem är stängd. Här hafva vi en källa till socialt missnöje. Men en annan sak, som för samhället är värre: Hur skola dessa ofta mycket unga män kunna annat än undantagsvis vara uppfostrare? Stundom är det icke stor skillnad i ålder mellan dem och de äldsta lärjungarne vid läroverket. Ett ord till Fröken Ellen Key och till den svenska kvinnan Det finnes böcker liksom det finnes människor, hvilka äro så smidigt sammansatta, så komplicerade, så skiftande och ordrika, att, trots en bestämd förnimmelse, ett genast stadgadt omdöme, att man ej gillar dem, får man länge spana efter de rätta anfallspunkterna, efter de fasta konturerna till en klar utpräglad bild af deras karakter och åsikter. Sådana böcker — och sådana personer — »afrunda» alltid den sanning, de vilja framhålla; då de uttala ett påstående, som de veta måste såra eller smärta någon, förstå de att på samma gång göra små koncessioner, och härigenom dupera de anfallna så, att dessa knappast ens märka att de blifvit anfallna. Fröken Keys senaste arbete »Missbrukad kvinnokraft » är en sådan bok. Med begreppet moderlighet som en högt lyftad fana sträckt framför sig, utdelar hon i dess namn, och skyld bakom den, de skarpaste hugg mot sitt eget kön. Men hon utdelar dessa hugg så, att en hel del af hennes läsarinnor — och naturligtvis äfven läsare! — icke känner dem; fascinerade af hennes glänsande språk, af hennes dityramber öfver moderskapet och dess sällhet, hänga de med sina ögon fast vid den högt lyftade fanan, under det de begärligt insupa hennes vackra ord, utan att förstå hvad som i själfva verket gömmer sig bakom dem. Men då en dylik bok kommer ut, är det kritikerns plikt att taga bladet från munnen för att visa hvilka stenar fröken Key utdelar åt dem, som tro sig taga emot bröd ur hennes hand. Fröken
På de lifliga gatorna vandrar hon omkring som en orolig ande, och därpå kan hon begifva sig ut till Atles graf och stå där långa stunder, böjd öfver den lilla kullen. Hon försöker sörja, men i hennes ögon kommer ingen tår. Så skrider hon håglöst hem öfver halkiga bräder, går direkt upp på sitt rum och försjunker där i drömmerier, tomma som den hvita slätten. Först när spårvagnen i sömnigt mak rullar fram på den hårda marken och stannar vid grinden, vaknar hon, tar af kappan och binder ett förkläde om lifvet. Litet senare, då hon med soppskålen i hand träder in i matsalen, mötes hon af oföränderligt samma syn: Malmberg stående stilla bakom sin stol med hopknäpta händer och Erik liggande på chäslongen, redan öfver öronen inne i aftontidningen. Numera är detta hans hufvudsysselsättning. Det har utvecklats till passion. Likt en opiumätare, som någon tid måst umbära giftet, kan han gå omkring och med oroliga blickar och händer leta efter blad, som förlagts. Han ligger i ständig fäjd med Ellida om bortslarfvade nummer. Hans lynne blir dag för dag retligare. Är han hemma en kväll, går han i timmar af och an och filar nervöst sina naglar. Dessemellan försvinner han. Ett bud eller en hoprafsad biljett upplyser om, att han rest in till Chicago »i affärer». Och hvad som aldrig förr hörts af — han har blifvit snål! Han snäser Matilda, när hon ber om hushållsmynt. Svenska siare och skalder SVENSKA SIARE OCH SKALDER ELLER GRUNDDRAGEN AF SVENSKA VITTERHETENS HÄFDER. INTILL OCH MED GUSTAF III:s TIDEHVARF TECKNADE AF P. D. A. ATTERBOM. FJERDE DELEN. UPSALA, HOS BOKHANDLAREN N. W. LUNDEQUIST. [TRYCKT HOS LEFFLER OCH SEBELL.] Nehmt dies mein Blumenopfer, heil’ge Manen! Wie Göttern, biet’ ich euch die eignen Gaben; Mit Euch zu leben, mit den grossen Ahnen,