Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om nu en person skulle behöfva ett mindre qvantum sådan sprit, måste han, enligt förslaget, förskaffa sig intyg från socknenämnd eller magistrat, att han behöfver sprit för tekniska behof. Men huru kan socknenämnd eller magistrat veta, om en person inom sitt hem har för sig något arbete, hvartill sprit behöfver användas? Och skulle icke, vid sådant förhållande, dessa myndigheter med mycket fog kunna svara? »Yi kunna ej gifva eder det begärda betyget, emedan vi ej känna, att ni verkligen behöfver sprit?» Således blefve följden den, att man ieke fick den sprit man behöfde, hvilket åter innebure en uppenbar orättvisa, ty det är väl icke rättvist, att den som behöfver sprit till något arbete skall betagas möjligheten att få denna vara, derföre att personer kunna finnas, som köpa sprit för att utspäda den till bränvin. Jag tror, att om Ut.sk:n närmare öfvervägt förslagets följder, hade det funnit sådana betänkligheter deremot, att de afstått från dess framställande. Sällan är det möjligt att stifta en lag så tydlig och klar, att den icke på något sätt kan eluderas. Men att fördenskull utbyta denna lag mot en annan, sorn är både orimlig och orättvis, det är att, såsom ordspråket lyder, bota ondt med hälften värre. Jag tror, att den lagstiftare, som sammanskrifvit den nu gällande bränvinsförsäljningslagen, noga betänkt sig då han nedskref den nu ifrågavule §:n, och jag yrkar för min del att den till sin nuv:de ordalydelse mätte bibehållas. Frih. Raab, Adam Christian: Vid föreg:de Riksdag har jag haft en icke så ringa del i upställningen af ifråga vide Författning, och jag torde således afven hafva författarekärlek till densamma; men jag får upriktigt bekänna, att jag under den tid, som derefter förflutit, kommit till den erfarenhet., att ju mera man kan inskränka tillfällena till bränvinsförsäljning, desto bättre är det.
Majit funne antagliga; samt att den del utaf kungsgårdens egor, som, enligt af Skogs-slyrelsen framställd plan för skogsindelningen och ekplanteringens bedrifvande, borde under de första sju åren efter kungsgårdens upplåtelse för ifrågavarande ändamål, förblifva odisponerad, mätte, på sätt styrelsen föreslagit, få under liden för ekplanterings-kassans räkning utarrenderas. Rikets Ständer hafva, efter erhållen kännedom af de till denna fråga hörande handlingar, tagit densamma i noggrannt öfvervägande; men som dervid, hufvudsakligen med afseende å ifrågavarande kungsgårds nordliga läge samt den i allmänhet dyrbara beskaffenheten af den dertill hörande jord, flera betänkligheter uppstått i fråga om lämpligheten af samma kungsgårds användande lör ofvanomförmälda ändamål, samt, vid sådant förhållande, de i sammanhang med framställningen om kungsgårdens användande till ekplantering i nåder föreslagne öfrige åtgärder ej heller lära böra ifrågakomma; hafva Rikets Ständer funnit sig ej kunna lemna bifall lill hvad E. K. Majit i samtliga ofvanberörde hänseenden i nåder föreslagit. Med underdånig anmälan härom framhärda Rikets Ständer etc. Slockholm den 19 September 1860. 342 Expeditions-Utskollets Förslag lill anderd. Skrifvelse A:o 124. Uppläst och godkändt hos Kidd. och Adeln den 12 Sept. i«6o. Presle-Ståndel den 12 Borgare-Ståndet den 12 Bonde-Ståndet den lä Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af Kongl, Maj:ts nådiga Proposition, angående Jemtlands roteringskassas befrielse från allt bidrag till anskaffning och underhåll af beklädnaden vid Jemtlands Räst jägare-korps. (Stals-Utskollels Utlåtande N:o 122.) S. A. K. Uti nådig Proposition af den 14 sistlidne Februari har E. K.
Utskottet torde till närmare förklarande af skiljaktigheterna emellan nyssomförmälda ersättnings-summor böra upplysa, att Kommitterade upptagit desamma, sådana de, enligt Rikets Ständers i ämnet först meddelade beslut, utgjorde, utan tillägg, hvad ersättningen för sedel-korsning angår af sedermera beviljade dylika ersättningar och, beträffande sedel-aAn/mn^s-ersättningen, utan afdrag af de besparingar, sorn inträffat i följd af innehafvares afgång eller befordran. 54 Banko-Olskollets Betänkande, M 61. Att såsom tillgång beräknats icke allenast beloppet af löneförmånerne å Löneoch Supplementar-stat, enligt 35 § i Banko-reglementet 117,850: — utan äfven ljuspenningar 4,265: 10. samt utöfver stat anvisade 2,540: — 124,655: 10. anser Utskottet vara fullkomligt riktigt, samt får till utredning af skillnaden emellan de i Banko-reglementet till löner och arfvoden anvisade 117,850 och den summa, som, jemlikt 1853 års tryckta öfversigt af Bankens hela ställning, utgått, eller å Löne-stat 100,820: — samt å Supplementar-stat 13,255: 40. tillhopa 114,075: 40. meddela, att ifrågavarande skillnad, utgörande 3,774 B:dr 8 sk., härledde sig derifrån, dels att lönerna till två vid Diskont-verket anställde Kommissarier utgå af nämnde Verks stat med 3,600: — dels att en numera förafskedud Bokhållare, som icke velat åtaga sig åtskilliga tillökta skyldigheter, uppburit lön efter gamla staten, med R:dr 630; hvarigenom 170: — besparats; samt dels att af arfvodet till en Bokhållare i Depositions afdelningen blifvit för '/2 månad innehållne 4: 8. Deremot håller Utskottet före, att de åtskillige Emhetsoch Tjenstemän samt
Ut supra. Ex Protocollo Olof Werlin, S. D, Den -2 Juli. S. D. Föredrogs ett Banco-Utskottets Memorial af den 30 sistlidne Juni, hvari tillkännagifves, att Herrar Fullmägtige nti Banco-Verkets Styrelse visat vedermälen både af den noggrannhet uti författningarnas efterlefnad och den omtanke och rådighet vid särskildta händelser, hvarigenom de fullkomligen rättfärdigat Riksens Ständers vigtiga förtroende och förväffvat sig anspråk på deras utmärkta erkänsla; äfvensom att Bankens Embetsoch Tjenstemän, så väl för Redbarheternes vård, som de i ovanlig man tillökta göromålens obehindrade gång, ådagalagt den ordning, flit och verksamhet, sorn gör dem förtjenta af Riksens Häglof!. Ständers synnerliga välbehag. Ronde-Ståndet, som med nöje orh tillfredsställelse inhämtade hvad Banco-Utskottet sålunda anmält, fann, i följd deraf, för godt Jemna den Decharge, hvarå berörde anmälan har afseende. Ut supra. Ex Protocollo Olof Werlin. S. D. Upplästes följande från Stats-Utskottet ankomna Utlåtanden; 1:0 Af den 29 Juni, öfver de hos Högvördiga Prest - Ståndet gjorda anmärkningar vid Utskottets under den 26 Maj afgifna Betänkande i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Riksens Ständer af den 5 April, angående det åt Westersamt Norrbottens Läns Innevånare meddelte lån af 50,000 R:dr Banco. a:q> JJen 2 Juli. 2:0 Af (Ten 29 Juni, i anledning af gjord anmärkning hos Hbgvördiga Prest-Ståndet, 'vid Stats-Utsfcottets yttrande i andra punkten af dess Betänkande öfver Piks-Statens a:dra hufvudtitel; och 3:0 Af den 30 Juni, i anledning af deIios Högloft. Ridderskapet och Adeln samt Vallöf!. Borgare-Ståndet gjorda anmärkningar vid Utskottets , under den 29 nasti.
Enda hufvudsakliga afvikelsen från TJtskls förslag består deri, att, då 2 •Stånd stadna mot 2, frågan skall afgöras i förstärkt Utsk., samt att jag tillagt några ord till förtydligande af hvad med anraärkn. bör förstås. 8r S 1 morn.: — Lika med Utsk:s förslag. 2 morn.: Inkommer till R. St. Gonstit.Utsk. med något förslag till grundlagsförändring, skall detsamma, efter öfverläggning derom i RiksSttns plena, först framställas till gillande eller ogillande. Ogillas det af alla fyra eller 3 Stånd, förfalle frågan; gillas det af tre Stånd, hvile förslaget till antagande eller förkastande vid nästa riksdag. Stadna två Stånd mot två, ankomme det på Constit.- TJtsk., förstärkt till 20 ledamöter af hvarje Stånd, att förslaget, genom omröstning, gilla eller ogilla. Göras åter vid förslaget anmärkntr, hvilka dock ej må i n n e f a 11 a ändringar i andra grundlagsstadgandeu, än de i fö r slaget omnämnda, blifva de, hvilka hvarje RiksSt. särskildt förklarar utgöra dess gemensamma tankar, till Constit.Utsk. hänvisade. Utsk. åligge då att dessa RiksStais tankar till elt förslag i möjligaste måtto sammanjemnka och, om oförenliga skiljaktigheter finnas, dem derjemte till samtliga RiksStais behandlande anmäla. Förena sig derefter minst 3aie RiksSt. om ett förslag, hvile det till slutligt antagande eller förkastande på tid och sätt, som ofvan föreskrifna äro. Blifva åter minst 2:ne Stånds tankar i någon eller några delar skiljaktiga från de öfrigas, och samma Stånd sig icke efter de öfriga fogar, röstas i förstärkt Gonstit.Utsk. öfver de skiljaktiga meningarna, och det dymedelst fullständigt Den »g Februari f. m. beredda förslaget livile sedan till R. St:s afgörande, sorn ofvan sagdt är. 3:dje morn.:
Således kunna de alldeles icke anses, såsom något hittegods, det man förut haft till föremål att undandölja. På det icke eller framdeles någon anklagelse derom måtte ske, begärde jag förra gången, att de måtte uppföras bland Statsinkomsterna, under Titel af Danska Fyringsmedel, men icke till någon bestämd summa, emedan denna är beroende af en 56 Den 13 J un i i e. m. diplomatisk öfverenskommelse, hvilken måhända kunde leda till dessa inkomsters förökning för Sverige; men som åtminstone ger en öppen anledning att blifva förebygd, om de uppföras till ett bestämdt belopp. Grefve von Schwerin: Hvad som serdeles föranledt Utskottet att föreslå båda Titlarnes bibehållande sådane de förut varit, är den omständighet, att den gemensamma Titeln lätt kunnat förvilla begreppet om, huru långt de Danska ersättningarne sträcka sig. Jag instämmer således i Herr Hjertås önskan, att Ridderskapet och Adeln täcktes bifalla, att Fyringsmedlen må under serskild rubrik uppföras. Hans Excellence Herr Grefve De la Gardiej Jacob: Efter den upplysning Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedt lemnat, och då i annat fall en förlust för Statsverket kunde uppkomma, skulle jag åter önska, att Ridderskapet och Adeln måtte förblifva vid sitt en gång fattade beslut, och att dessa medel upptagas gemensamt under samma Titel, med ersättningar, men under namn af Danska Fyringsmedel. Det vore illa, om Riket annars skulle gå i mistning af en möjlig vinst af en framtida diplomatisk underhandling. Herr Hjerta: Jag kan icke fatta, huru Riket skulle gå i mistning af en påtänkt till - Den 12 Junii e. ro. 57 ökning af de Danska Fyringsmedlen, antingen man insätter dessa medel på rubriken ersättningar, eller på en serskild. De diplomatiska underhandlingarne måste ändå hafva fritt fält. Om i framtiden våra håkar komma att kosta mer och lysa bättre, så torde kanske Danska Regeringen ersätta oss med en högre summa.
Hvad rörtde Sikajocki kungsgård i samma ämne af komiterade blifvit anfördt må vara dem förbehållet, såsom prof på den djupa kamerala sakkännedom som skall utmärka dem; för mindre sjelfkloka kameralister, synas räntornas bibehållande i jordeboken icke vara så föraktansvärda emedan der laga skifte med en sådan kungsgård och angränsande hemman i en aflägsnare framlid skulle förekomma, der någon oriktig anteckning i jordeboken tillägger någon af dessa andra hemman ett större jordetal än dem rätteligen tillkomma, och om kungsgårdens mantal och räntor med tillhörande jordetal, icke finnas i jordeboken upptagna, kan den gä i mistning af betydlig del af den, desamma tillhörande jord. Man må i öfrigt en gång för alla med komitens Hrr ledamöter instämma deri alt förskingring af inkomster och egendom, så för enskildta som samhällen, medför icke ensamt tillfälle till förenkling af räkenskaper, utan om dermed fortfares lills allt blifvit bortgifvet, är tydligt att all räkenskap derefter blifver öfverflödig. Arbetar man uppå, att bringa samhället i bankrutt-tillstånd och dymedelst i händerna på den förstkommande inkräktaren, sa finues ingenting mera konseqvent, än att från räkenskaperna skilja icke ensamt inkomster och tillgångar, dem man disponerat, ulan ock sjelfva lillarne, under hvilka dispositionerna egt rum, på det man snart icke mera må kunna ens ana hvad Staten egt och lättsinnigt förskingrat. Den 1 August ii 37 Utsk:s betänk, pag. 33. (Tillstyrkandet IS:o 22). Tillstyrkandet att då räntorna blifvit till Staten indragna, räntegifvarne skola efterskänkas den forsellön för spannmål, som dem åligger erlägga, då spannmålen lill indelningshafvare levereras in natura, är bämtadt från det förhållande, att
Ehuru i 1863 års taxa tullen å Spännhalsdukar af heleller halfsiden är något sPännlägre än å helsidenväfnader, nemligen 5 rdr pr skålpund, har likväl, på sätt Komia s u ar‘ terade i fråga om Traktaten med Frankrike redan anmärkt, följdriktigheten synts fordra, att den blifvande helsidentullen med sina öfvergångar tillämpas äfven å dessa tillverkningar; i öfverensstämmelse hvarmed afgiften för desamma blifvit, på sätt som 140 Stearin. Sten. Stenarbe ten. Stenkols tjära. Sticktyg eller Piqué. Strumpor. jemnväl skett i nämnda Traktat, upptagen för år 1867 till 2 rdr samt från och med år 1868 till 1 rdr 50 öre. I sammanhang härmed och med afseende på de tullsatser, som finnas upptagna för härvid ifrågakommande väfnader af annan sort, har afgiften för Spännhalsdukar af «andra tyger», i 1863 års taxa fastställd till 1 rdr 50 öre pr skålpund, likaledes i enlighet med hvad i sagda Traktat förekommer, blifvit uppförd till hälften, eller 75 öre; hvarjemnte dylika halsdukar af läder, med en afgift i nämnda taxa af 75 öre pr skålpund, ansetts, såsom vanligen af enkel beskaffenhet, böra tullbehandlas såsom Läderarbeten, ej specificerade. Då Stearin för närvarande drager en tull af 4 öre pr skålpund, och, enligt skedd utredning, af denna tull omkring 3 öre motsvara afgiften å den i fabrikatet ingående råvaran, palmolja, hvilken, med 2 öres tull pr skålpund, lemnar omkring 58 procent Stearin, utgör skyddet för ifrågavarande artikel sålunda omkring 1 öre pr skålpund.
Hvad Revisorernas och JustitiasOmbudsmannens Berättelser beträffar, så var min mening icke, såsom Utskottet synes hafva fattat den, att de borde ur Bihanget utgå: utan blott att de för denna gången kunde omtryckas, såsom utgörande andra samlingen, i en mindre upplaga; samt för framliden slippa att omtryckas, derest de emellan Riksdagarne genast trycktes i vederbörligt Bihangs-format och i tillräckligt stor upplaga. Orsaken hvarföre jag föreslagit, att ProtocollsUtdragen böra komma i sista samlingen, var endast den, att denna samling, såsom af föga interesse för allmänheten, och tjenande blott till controll på Riksdagsbeslutet, skulle på sådant sätt kunna af den, så för godt funne, uteslutas, utan att lemna någon lucka i samlingarnes numerföljd. Beträffande upplagans storlek, hvilken Utskottet föreslagit till 1200 Exemplar; så torde den åtminstone kunna nedsättas till 1000, helst ej mer än ^öo skulle erfordras till utdelning! Stånden, och man, alt dömma af erfarenheten, ej lär kunna påräkna 19a Den 8 December e. m. någon betydlig afsättning i bokhandeln. Eller kan hända vore det bäst, att till en böljan trycka 1200 Exemplar, intill dess man efter en månads eller 6 veckors förlopp finge se, huru många prenumeranter bade erhållits, eller huru afsättningen eljest utfölle, samt sedan inrätta upplagans storlek efter det då nogare bestämbara behofvet. I anledning af dessa anmärkningar, får jag vördsammsst anhålla om återremiss af Utskottets ifrågavarande Memorial. 1 Herr von Hartmansdorff, Angust: Herr Cederschjöld bar i sitt upplästa anförande örnförmält en omständighet, som jag anser vara af vigt, och anhåller att få ytterligare anmärka, på det erindran derom må, med Högloft Ridderskapets och Adelns tillåtelse, få åtfölja återremissen lill ExpeditionsTJtskottet.
5a3 att det Sr politiskt orätt, alt till en Regering, för livilken man icke har lyckan att äga förtroende, öfverlemna betydliga summor lill disposition, och dä inconsecjve nsen häraf är större, i samma man som Regeringen visat större likgiltighet för det ändamål, hvarom är fråga, och alla specialhestämmelser saknas för an vä ndandet; sä kan jag, oaktadt min förbindelse till StatsUtsk. för dess benägenhet att tillstyrka min motion, dock icke lenina min röst för det ifrågavar. betydliga anslaget af i5o,coo r;dr, utan begär endast en måttlig summa af t. ex. 10,000 r:dr för förberedande undersökningar nied afseende å ett för häl t rad t vngsysteme. Jag har visst icke någon anledn. förmoda, att detta mitt yttrande kommer alt hafva inflytande, hvarken på R. o. Adts, eller de öfriga Ståndens beslut, men jag har ansett det vara min pligt såsom representant, att öppet yttra min mening och min rätt att få densamma i prof. förvarad. Hr Printzensköld, Carl: Med den erfarenhet, vi äga om den höga grad af sparsamhet, sorn BorgareSt, iakttag, t vid beviljande af alla anslag i och för allmänt nyttiga ändamål och för Statens behof, är del en verklig tillfredsställelse, åtminstone för mig, alt erfara, att BorgareSt. vid delta tillfälle afvikil från denna princip, i det att Ståndet, mod öfverskridande af StalsUlskts förslag, beviljat till det allmänna nyttiga ändamål, hvarom fråga är, ett anslag af icke mindre än 200,000 r:dr. Jag kan icke annat än på tiel högsta tillstyrka, att R. o. Åd. måtte i detta beslut instämma och öfverlemna delta anslag till K. M:s disposition, lör att efter sig företeende omständigheter användas der det pröfvas nyttigast. Det klander, sorn Hr Dalman tillåter sig mot Regeringen, derföre att den icke till R.
Alili, till Exp.-Utsk. d. 20 Febr. 1857, bl. 12 m. Memorial i anledning af aler remiss utaf Utskottets Betänkande N:o 57. Omförinälde Betänkande, afgifvet i anledning af väckt motion om afvittring af åtskilliga på Ockelbo Allmänning varande lägenheter, har af Hedervärda Bonde-ståndet blifvit återremilteradt; men sorn de öfriga Biks-Stånden samma Betänkande bifallit och beslut sålunda redan är faltadt, kan återremissen icke föranleda till någon vidare åtgärd. Ant. lill Exp.-Utsk. d. 20 Febr. 1857, kl. 12 m. Memorial i anledning af ålerremiss utaf Utskottets Betänkande N:o 58. Hedervärda Bonde-ståndet har till Utskottet återremitterat Betänkandet N:o 38, i anledning af väckt motion om rättighet för frälse-räntegifvare att, i likhet med kronotionde-gifvare, lösa frälse-räntorne efter medel-markegångs-pris; men som Betänkandet är af de öfriga Biks-Stånden bifallet och beslut sålunda deröfver faltadt, föranleder återremissen icke till någon åtgärd. Stockholm den 19 Februari 1857. Bilt. till B. St. \:o SO. Ank. lill Exp.-Utsk. den 20 Febr. 1857, kl. 12 ra. Memorial i anledning aJ återremiss utaf Utskottets Betänkande N:o 39. Della Betänkande, afgifvet i anledning af väckt motion om faslslällelse af kronolionde-sältning lör Upsala län, har af Hedervärda Bonde-sländet blifvit återremitteradt; men sorn Betänkandet blifvit af de öfriga Riks-Slånden bilället och beslut sålunda redan är faltadt, föranleder ålerremissen icke till någon vidare ålgärd.
När nu dessa författningar ännu äga gällande kraft, när det är K, M.-s och R. St;s ömsesidiga ovillkorliga rätt, (likasom det är en pligt för båda dessa statsmagter) att deltaga i pröfningen af ifrågakomne förändringar uti desamma, så kan frågan derom alldrig, hvad R. St. beträffar, hänskjutas lill förstärkt StatsUtsk. utan måste behandlas pä sätt grundlagarne föreskrifva för den civila lagstiftningen. Det är då jemväl uppenbart att innan dessa författningar blifvit i sistberörde ordning upphäfde kunna de uppgjorda förslagen icke inverka på statsregleringen. Först sedan lagstiftande magien förklarat alt 28* 436 Den 23 September. en förändring bör ske, äger StatsUtsk. så väl rätt, som pligt att tillämpa denna förändring och derefter uppgöra inkomstberäkningen. Om man sålunda som sig bör skiljer frågorna åt, så tror jag alt man tydligen skall finna att del här är fråga om lagstiftning, men icke om statsreglering. Den föreslagna votens-propos. måste derföre vara grundlagsvidrig och för den skull anhåller jag äfven om dess ogillande, och att något afseende icke måtte fästas vid den anhållan om återremiss, som 2:ne ledamöter framställt. Hr von Hartmansdorff: Jag hade hoppats att ej behöfva vid hvarje punkt upprepa ett och detsamma och har derföre endast uttryckt mig helt kort i denna fråga. Men jag märker att det med afseende pä vissa ledamöter icke hjelper och får derföre bedja de öfriga om ursäkt att jag återigen omnämner hvad förut är sagdt. Denna punkt är af den beskaffenhet att deruti äro både lagstiftningsoch verkställighetsåtgärder sammanförda. Lagstiftningsfrågan består deruti att Utsk. föreslagit att de till allmänna verk och inrättningar samt kyrkor och fromma stiftelser indelta anslag skulle till statsverket indragas. Detta är en financiel lagstiftningsfråga, såsom Hr Lefrén förut anmärkt. Hon måste således anses hafva förfallit sedan tvä Stånd stannat emot två. Men de (mandelia lagar, hvilkas förändring i frågaställes, omfatta icke blott de lill militära och civila stater indelte anslag utan äfven Presterskapets inkomster.
I fjärran ses en gyllene krona sväfvande i den mulna vinterluften, och snart visar sig, som i en hastig försvinnande hägring, Hirschholms slottstorn, med spiran buren af de fyra lejonen. Sommarminnena storma in öfver den unga drottningen, hon sluter ögonen och gråter stilla. Här låg en gång hennes kärleks paradis. Ännu klingar för hennes erinring ett eko af näktergalarnas sång i parken – tidigt om morgnarna – när solen steg strålande öfver det blåa sundet. Men hjulen rulla och rulla – förbi – och hvart hvarf för henne närmare fängelset. I vansinnig fart trafva hästarna framåt vägen, medan drottning Karoline Mathilde med ögonen slutna drömmer om solen och hör Hirschholms näktergalar sjunga. Dock – åter knagglar sig vagnen fram öfver stensatta gator, rullar dånande öfver en bro och stannar under ett skumt hvalf. Dörren öppnas och drottningen stiger ut. Framför henne står Kronborgs kommendant, generallöjtnant Andreas Hauch, som behandlar sin fånge med många ceremonier. Han bugar och bugar och följer henne själf till en rad af rum i slottets nedre våning. I det hon träder in ryser hon; luften är råkall, och de tjocka järngallerna framför fönstren vittna brutalt om, att detta är ett fängelse. Hon sjunker ned i en stol, med sitt barn i famnen. Kommendanten och majoren med den dragna klingan försvinna ändtligen, och hon hör hur dörren reglas efter dem. Hon känner det som en lättnad. Hon afskedar hoffröken Mösting och barnjungfrun. Då hon är ensam, står hon en stund stilla midt på golfvet, ansiktets uttryck veknar långsamt, själfbehärskningens hårda stelhet smälter, munnen vidgar sig likt ett barns, som fallit och slagit sig hårdt i leken, tårarna störta utför hennes kinder; hon sjunker på knä framför en stol och jämrar sig högt. Där råder en egendomlig oro på hufvudstadens gator i denna tidiga morgonstund. Skomakare Börresen, som sitter i en källare vid St. Strandstræde och pluggar en stöfvelsula, låter hammaren hvila ett ögonblick och lyssnar. Minsann tycks vagnstrafiken vara liflig i dag, och hästarna stampa som om bataljoner passerade!