Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ridderslcapet och Adeln har bifallit det af Utskottet framställda författningsförslag, med undantag af dess 9 oeh 13 §§, hvilka, på grund af deremot gjorda anmärkningar, blifvit till Utskottet återremitterade; hvarjemte Ridderskapet och Adeln, som lemnat Utskottet öppet att vid förslagets, förnyade granskning föreslå sådana jemkningar i de godkända delarne, som kunde föranledas af skeende föräi),dringar i de återremitterade, förklarat, det Ståndet medgåfve, att den förmånsrätt, som frälsemän för närvarande ega för fordringar hos,deras uppbördsmän, må upphöra, dock med vilkor och under förutsättning, att ifrågavarande författningsförslag blefve af Rikets Ständer och Kongl. Majit till dess hufvudsakliga delar antaget. — Preste-Ståndet har återremitterat förslagets 9 och 18 §§, — ansett 13 §, till följd af Ståndets vid behandling af Lag-Utskottets Betänkande N:o 33 fattade beslut, böra helt och hållet uteslutas, —- samt förklarat sig lemna öfriga delar af förslaget utan anmärkning. — BorgareStåndet har, på grund af anmärkningar mot allenast vissa §§ af förslaget, likväl återremitterat Betänkandet i dess helhet; hvaremot Bonde-Ståndet godkänt detsamma till alla delar. Beträffande nu först Borgare-Ståndets omförmälda återremiss, så lärer densamma icke föranleda till vidare yttrande af Utskottet, så vidt den afser de delar af förslaget, i hvilka de öfriga tre Riks-Stånden redan fattat sammanstämmande beslut. Dessa delar äro de föreslagna 8, 10—12, 14—17, samt 19 och 20 §§ jemte ingressen till författningen. Hvad sålunda förekommit, har Utskottet följaktligen ansett »ig endast hafva att för Borgare-Ståndet anmäla. Lag-Utskottet» Utlåtande N:o 53. 3 Öfriga delar af förslaget åter åligger det Utskottet att ånyo till handläggning upptaga.
Ladcs pä bordet ... Upplästes Banco-Utffottets Memorial af dest 5; October, innefattande tillstyrkande att Allmänna Magazins-Inrättningen mätte, emot anbudens säkerhet och förbehällest tre prodents ränta, erhälla intill nästa Lagtima Riksdagdiscont-rättighet i Banque» till en summa af 300,000 Riksdaler. Lades pä bordet. Upplästes Banco-Utffottets Memorial af dest 4 October, hwaruti uppä gifwen anledning genom ett sammanträde mellan Stats-och Banco-Utffotten, tillstyrkes att det stadgade läningssättet medelst annuitcter mot 7 procents räntä nu mätte äterkallas. Lades pä bordet. , . , Upplästes Stats-Utskottets inkomne^ Memorial af den 4 October, innehällande förslag till förbättrade willor för ä Eppectance-Stat upp ' förda Den 6 Oc kober. 399 förda Stabs-Capitaine:' och Subaltern-Officerare af f. d. Finsta Armeen; till cn Stat för de till inrättande 'Gräns-D mpagnier af Finsta Soldater under Finskt Befäl, samt^till accords-crsättmngs uppbärande genast för ^Finsta Officerare som till Swerige öfwerflyttat. Lades pä bordet. „ Upplästes Stats-iltstottets Memorial äf den 4 Octvbcr, innefattande afstprkande ä den af Ridderstapet /och Adeln dit remitterade motion om ur.derstöd af Stats-Werkets mede! till fortsättningen äf tryckningen utaf Ridderstapcts och Adelns Prctcoll för nästledne Riksdag samt t.ll tryckningen af Prctocollerna för den nu löpande, och af Bihanget till RiksStändens Protecöll; samt tillstyrkande af en underdänig anhållan hos Kongl. Maj:t att kost. naderna till strismaterialier, ljus, wärme, m. m. för Standens och Utstottens Canzlier matte af den till Riksdagskostnaderna anflagna summan bestridas. ...
Fullrnägtige hämtat anledning till deras gjorda förfrågan, icke vara tillämplig på Riksgälds - Contoixets bokförde skulder, för hvilka någon prasscriptions-tid icke blifvit särskildt stadgad. Men på det för framtiden all villrådighet må undnmödjas, liar Stats - Utskottet, under förutsättning, att förevarande fråga på enahanda sätt af" Riksens Höglofl. Ständer betraktas, trott sig böra föreslå och tillstyrka, att Riksens Höglofl. Ständer uti Reglementet för Riksdags - Contoiret förklara: att, der prtEscriptionstid, i afseende på någon.särskildt del af Riksgälds - Contoirets inhemska Gäld, icke Varit stadgad, samt afskrifning uti Räkenskaperna af en sådan gäld, enligt Riksens Höglofl. Ständers särskildta beslut, redan blifvit verkställd, skola de uti 1814 års hufvudbok upptagne Riksgälds - Contoirets inhernske skulder, intill dess annorlunda af Riksens Höglofl. Ständer forordnas, i vederbörlig ordning liqvideras, utan afseende på den tid, som nu är fastställd eller framdeles kan blifva fastställd, inom hvilken fordringar hoä Den 27 April. hos enskildte eller hos Kongl. Majit och Kronan skola göras gällande; hvilket Riksens Höglofl. Ständers närmare bepröfvande vördsammeligen underställes. Stockholm den 26 April 1815. På Höglofl. Ridd. och Adelns Redamöters vägnar Carl De Géer. På Vällofl. BorgareStåndets Redamöters vägnar Carl Fr. Landberg. Rika lydande med Riks - Stånden afgångna På Högvördiga Prest•Ståndets Redamöters vägnar Gustaf Murray. På Hedervärda BondeStåndets Redamöters vägnar Jon Jonsson. den till de Respectiva Rxpedition, betygar C. Sylvan. Uppläst hos samteliga Riks - Stånden d. 27 April. Riksens Höglofl. Ständers Stats - Utskotts Betänkande, angående det Län af 120,000 R:d Banco, som En af Riva B.
»Jag skrifver detta bref i en landtlig kammare, en ansenlig brasa brinner på spiseln, min Maria sitter vid min sida och spinner. Rättnu sätter hon fram vår aftonmåltid, som hon har lagat. Så länge vi blott äro två, hafva vi ingen piga. Ingen domestik nosar i våra saker eller stör vår trefliga ensamhet». I ett annat bref heter det: »Le, icke broder, när jag säger dig, att det ingått bland mina ljufvaste föreställningar att se mig som trädgårdsdräng (mästare, eller arbetare) hela sommaren arbeta i växtrikets fromma omgifvelser under det min hustru (en lika så ringa tjenarinna som jag) antingen arbetar i trädgårdsängarne bredvid mig, eller sitter och väfver i vår kammare (en dräng brukar hafva en kammare i trakten af sina arbeten). — »Ack, broder, hvad det är ljufligt att vara ringa och få tjena!» Men redan förut – det var året 1824 som Almqvist i Wermland blef vigd vid sin hustru, hvilken der sammanträffade med honom sedan han kommit först – berättar han: »Att han, mycket ung, blifvit bekant med en landtflicka, en naturgestalt. Hon var då 14 år. Vår kärlek knöts och uppväxte opåkallad, oansad, okänd såsom en enkel ros i en dunkel lund. Våra väsenden hafva vuxit tillsammans» – och han tillägger dessa märkliga ord: »Såsom vi varit hvarandras i 11 års tid (han menar naturligtvis före bröllopet, då han skrifver 1823) står denna svala, rena, goda eld såsom ett sken bakom all den bildning, jag sedan har kommit att få af tidehvarfvet. – Denna frid i mitt väsens botten har hållit mig undan många förseelser» Så vackra ord, så vacker mening, och likväl kom en dag, då allt detta var liksom det icke funnits till! Man läser visserligen med stort intresse, men också med nedslagenhet ett annat slags utgjutelse öfver samma ämne, funnet bland hans sjelfbiografiska uppsatser. I detta utkast kalladt – Ett öde – börjar han med en försäkran att det icke vid äktenskapet med hans hustru var fråga om att »honorera ett fel.»
Kongl. Maj:t, som, genom tillvaron af de sä kallade mindre bränneriorno, fann sig förhindrad alt i meranämnda Proposition föreslå borttagandet al alla band i afseende å tiden för bränvmstillverkningens ulöfvande, anser nu, sedan dessa briinnerier blifvit afskedade, hinder icke böra möta för beviljandet af full frihet härutinnan, utan annan inskränkning i hvarje tillverkares rätt att välja den tid för rörelsens bedrifvande, som synes honom lämpligast, än att, för lättnad och besparing vid kontrollen, året indelas i vissa terminer samt ett visst minimum utsälles för bränningstiden. Visserligen kan häremot invändas, att bränvinstillverkning under den varmare årstiden icke låter sig med någon fördel utöfva och att således sommarmånaderna skulle utan olägenhet kunna såsom bränningstid undantagas; men ett sådant undantag är ett band, sorn onödigtvis lägges på tillverkaren, hvilken torde böra sjelf få afgöra hvad som för honom kan vara fördelaktigt eller icke. Dessutom finnas i landet, åtskilliga pressjästfabriker, hvilka säkert icke skola underlåta att, om frihet beviljas, utöfva tillverkningen hela äret om. Kongl. Maj:t anser sig således böra föreslå: / Kongl. Majds Nåd. Proposition N:o 62. Alt bninvinslillverkning, så framt oj högst vigtiga omständigheter föranleda dess inställande, må få utöfvas under alla tider al året, dock alt året indelas i 24 terminer, hvilka taga sin början den 1 och 15 i hvarje månad klockan toll på dagen och räcka till nästa termins ingång, med de bestämmelser i afsends fi söneller helgedags inträffande å nämnda dagar, som mom. 4 och 5 i § 2 af gällande Bränvinstillverknings-förordning innehålla, saint att af dessa terminer tillverkaren må få välja hvilka och huru mångå han sjelf åslundar, med den inskränkning likväl, att icke kortare tid i sender må till begagnande medgifvas, än två terminer eller en månad såsom hittills. Ett annat band å brännerirörelsen är den i nu gällande förordning angående vilkoret) för bränvinslillverkning al den 18 December 1863 bestämda begränsning för tillverkningens stei lek.
För öfrigt anser Utffottet desi wärdighet icke medgifwa, att lemna widare swar 8 de förhastade och troligen af Författaren föga ef* tertänkte uttryck, som i Memorialet finnas. 7:0 t^huru Riksdagsmannen Lenzt ^nller,5on för sin dek afsagt sig deltagande i nägon förändring afanstalterne Lill Veneriffa smittans hämmande, säsoin onödige uti hans hemort, förmodar Utffottet likwäl tillräckelig anledning deraf icke förekomma, till inställande af hwad som för öf» rige delar af Riket kan wara angelägit. 8:0 Utffottet har med missnöje inhämtat, att Hederwärda Bonde-Ständet trott det Utffottet welat kasta.flug W - 86. Den Z Aprik. ga pä kN del af Ntikets Allmoge. Dä Utskottet till minnande af ett godt ändamäk föreslagit ett dertill ledande medel, och dä Utstyttets öfwertygelse om nödwandigheten af detta medels anwändande warit grundad pä en wcrklig kännedom ym fvrhällandct, har Ut stolte t icke med stal Wantat ng att desi wälmcnta Förslag stelle erhälla dcn misttydning deråt blifwit gifwen. Z följd af hivad säkedes nu anfördt blifwit har Ute stoltet ansett någon förändring af r:sta puncten uti d st förra Betänkande, angäcnhe förbud emot Caffehus och Krogers Jdkares kringresande i landet iste höra tillstyrkas. Deremot får Utskottet förcflä, att 2 pnneten mä lyda salunda:
Från Högv. Preste-Ståndet. S. D. Vid förnyad föredragning återremitterades Lag-Utskottets Betänkande N:o 35, i anledning af väckte motioner om förklaring af hvad 1 kap. 2 § Missgernings-balken innehåller angående gäckeri med Sakramenten, eller stiftande af en lag emot ett olofligt utdelande deraf. S. D. Föredrogos ånyo Stats-Utskottets följande Utlåtanden och Memorial: N:o 140, angående restitution af origtigt debiterad lönebevillning vid Westmanlands och Jönköpings Regementen samt Wermlands Fältjägare-regemente, bifölls; N:o 141, i anledning af väckt motion om löneförhöjning för Rikets Ständers Justitiae-ombudsman, bifölls; N:o 142, i anledning af återremisser å Utlåtandet N:o 32, angående låne-under stöds beviljande för tomtregleringen inom den år 1849 nedbrunna del af Lidköping eller den s. k. Gamla staden. Ståndet, som bifallit Utlåtandet N:o 32, vidblef detta sitt beslut, och lade Memorialet N;o 142 till handlingarne; N:o 143, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående rättighet för Guvernören å ön S:t Barthelemy, Öfversten J. H. Haasum, att vid afskedstagandet varda uppförd till pension å Rikets Allmänna indragnings-slat, bifölls: N:o 141, i anledning af väckt motion om anslag af allmänna medel till en Pen sions-inrättning för fruntimmer, som sysselsatt sig med barnaundervisning, bifölls; N:o 145, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Skrifvelse, i fråga om Kalmar läns fördelning i två län, bifölls; N:o 146, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående förhöjning af de
Revisorernas åligganden beslå deruti: a) att granska Riksgälds-kontorets tillstånd och förvaltning sedan den tid, sist församlade Revisorers eller Stats-Utskolts granskning omfattat; b) alt härvid sorgfälligt undersöka, om delta Verk kommit i behörigt åtnjutande af de detsamma utaf Rikets Ständer anvisade inkomster och tillgångar, samt om verkställda utbetalningar varit med Rikets Ständers beslut och föreskrifter öfverensstämmande; c) alt tillse huruvida ej allenast Fullmägtige, ulan äfven Riksgälds-kontorets samtlige embetsoch tjenstemän ställt sig lill efterrättelse det för Kontoret utfärdade reglemente, jemte andra gällande instruktioner och föreskrifter, äfvensom för öfrigt vederbörligen iakttagit och fullgjort sina åligganden; d) alt, derest något skulle finnas vara försummadt eller eljest kräfva lättelse, härå fästa Fullmägtiges uppmärksamhet och derjemte hos Rikets Ständer förhållandet anmäla, samt föreslå de åtgärder, som, till vinnande af behörig verkställighet eller rättelse härutinnan, anses böra vidtagas; e) ali dessutom till laga beifran af vederbörande befordra så beskaffade förseelser af Fullmägtige eller Kontorets embetsoch tjenstemän, att Revisorerne anse åtal i anledning deraf böra ofördröjligen anställas; f) att öfver sådana frågor, derom Fullmägtige ansell sig böra med Revisorerne rådgöra, sina åsigter och yttranden Fullmägtige meddela; g) att pröfva och afgöra besvär, som af Kontorets embetsoch tjenstemän eller andra personer blifvit bos Revisorerne, i loreskrifven ordning, anförda öfver Fullmägtiges åtgärder och beslut i klaganderne rörande mål; dock kan, i följd af Revisorernes angående befordringsfrågor meddelade yttranden, skedd befordran icke återgå ; och h) att, der anledning dertill skulle förefinnas, äfven utan anförda klagomål, göra erinringar emot Fullmägtiges beslut, i frågor om tjensters tillsättande samt löners eller pensioners beviljande. § 3.
Spannmål motverka ert för den inhemska productioiien menlig medtäflan af utlänningen, utan ock att genom Allmänna Mägazins-inrättningar öppna beqväma tillfällen både för Landets Jordbrukare, att med för inora - Deri 17 Juli. 1569 mon fa afyttra sina Spann trin Is-fri'-råd , och för de behöfvande, att dermed blifva forsedde, utan att i nödens stund nödgas tillita den of a osäkra och äfventyr'liga, samt merendels alltid mera kostsamma u väg, att t i 1J hvad pris sorn heldst hamia denna oumbärliga vara fran u r ikes hamnar, 1 förra afseendei tror Utskottet det blifva af stor nödvändighet, att Tullen pä inländsk Spannmål alltid beräknas efter varans inhemska pris, hvas minimum torde kunna bestainmas till 3 Hulr och maximum till 5 R:dr i Silfver för Rågen och i proportion derefter fö,' Kornet, så att, då priserna inom Riket höjde sig till ma* xirnum eller närmades till minimum, importen i förra fallet lättades och i det sednare försvåra-* des genom Tull afgifter, afpassade efter Spann* målens pris i försäljnings orten och ef er forhål» landet med fraktoch öfriga omkostnader vid in» skeppningen. Utskottet har företett, att detta förslag skall mötas med den anmärkning, ätt flera af våra inhemska Näringar och i synnerhet den,' hvarpå vår export hufvudsakligen är gundad, Jern-tillverkningen , icke skola kunna bestå vid höga Spannmåls pris.
Hon hade lyckats, nu kunde hon göra afbetalningar hos fru Hellqvist och beställa sig en ny klädning till Eleonores stora middag. Hon kastade en replik åt herr Klen om att kappan var i vidaste laget, då han artigt bugande öppnade dörren till det angränsande rummet, där flera af stadens eleganta fruar stodo, otåligt väntande på honom — nåja, när Clara Mazère skulle profva, tog det tid, hon var så ytterligt noga, att det skulle sitta som gjutet. Strax utanför kappmagasinet mötte Clara Amelie Rickner. Hon nickade vänligt till henne, i det hon med en kritisk blick mönstrade henne från topp till tå. — Så Amelie ser ut, blef resultatet af mönstringen. Kappan är från gumman Noachs tid. Ingen af mina jungfrur skulle vilja sätta på sig en sådan, och hatten — jag tror verkligen, att hon numera inte en gång uppmuntrar fröknarna Larssons modehandel utan totar till sina hattar själf. Den där är då alldeles afgjordt hemslöjd. Det har aldrig funnits en tillstymmelse till stil hos Amelie. Däremot lofvade fru Hellqvist, att det skalle bli ofantlig stil på den nya klädningen, isynnerhet sedan fru Mazère lät öfvertala sig att taga ytterligare fem meter spetsar till den. Hon var vid ett sådant briljant humör i dag, att hon efter egen utsago »ej frågade efter, hvad hon kostade på sig». De Säfveska middagarna hade alltid haft namn om sig för att vara extra fina, men fru Säfve lade särskildt an på, att denna middag skulle öfverträffa alla föregående. Hon ville visa fru Kurt, hur Säfves i Göteborg brukade ha det. Då hon ju ganska länge varit förberedd på denna tillställning, hade hon förskrifvit åtskilliga delikatesser från Hamburg, liksom hon engagerat kokfru för flera dagar. Som matsalen ej var vidare stor, fru Säfve ansåg det inte fint att ha en stor matsal, — kunde de ej sätta flera än tjugoåtta personer, och det var därför endast eliten af sitt umgänge, de bjudit. Nästan hvarje plats af de tjugoåtta hade emellertid sin suppleant, hvilken i händelse af den utvaldes förhinder skulle bli bjuden. Det var alltid stor metod i fru Eleonores gästfrihet.
Ty att på förband nu besluta om systemet och först sednare verkställa de för samma system ännu bristande, men crkändl behöfliga undersökningarna, som dock alltid bordt vara de förutgående: det är en oförklarlig anachronism i åtgärder, hvilken tvifvelsutan lika litet befordrar sakens framgång, som den betryggar Statens röttförstådda väl. Mig har det derföre velat synas mera omtänksamt och nyttigt, att lill nästa riksdag nu öfverlemna hela deri stora och riksvigtiga frågan om »ett visst systems fastställande» för de svenska jernstambanorna. Med de ISO,000 R:dr R:mt, dem jag med Utskottets pluralitet tillstyrkt, att, för ändamålet af vidare undersökningar intill nästa riksdag, ställas till Kongl. Majlis Nådiga disposition, enär 1854 års anslag, 90,000 R:dr R:mt, i dessa afseenden påtagligen var alltför otillräckligt, skulle dock omsider alla ännu behöfliga upplysningar, till en fullständig sakkännedom och stadgad ,visshet, för nästa Ständer hafva vunnits, ej mindre om den nalional-ekonomiskt lämpligaste sträckningen genom •medlersla riket till Stockholm af den vestra stambanan, måhända i ännu opröfvade linier, än äfven om alla de öfriga stambanornas och blifvande bibanors allraIjcnligaste lägen. På en så väl behöflig betänketid tror jag saken skola hafva vunnit i klarhet, reda och tillit, då deremot ett nu opåkalladt förhastande i beslutet sätter hela jernvägsfrågan i misskredit äfven hos många, som eljest önska henne Bil. lill Stals-Ulsknllels (Jllålande JM 62. framgång
Hvilken domstol skulle upptaga dylika mål, är ej i § bestämdt, och under den första tiden efter lagens ingifvande iakttogs sannolikt härutinnan olika bruk Snart tyckes dock det förfarande blifvit vedertaget, som härofvan i Rikets Ständers skrifvelse år 1731 omförmäles, nemligen att, sedan den tilltalade blifvit i Consistorium förhörd — ty en sådan rättighet eller skyldighet att förhöra den, som gjort sig saker till utspridande af villfarande lära synes Consistorium alltid ägt — har Consistorium sin så kallade ransakning och betänkande (ej dom eller utslag) immediate till Kongl. Maj:ts Justitie-Revision insändt. Delta förfarande åter har utan tvifvel sin grund i 14 § af 1687 års ofta åberopade Förordning som stadgar: »Kommer något vigligt ärende före, som angår Religionen och Guds»tjens'en, så gifves det Kongl Maj:t tillkänna, som då vill straxt förordna livad sakens beskaffenhet fordrar» Det är bekant genom andra den tidens handlingar, att Kongl. Majit, i anledning af dylika tillkännagifvanden, ofta i särskilda mål förordnat det slags utomordentliga domstolar, som kallades Kommissioner, och alt dessa varit sammansatta af både prester och lekmän. Från Kommissionerna gingo sakerna till Kongl. Maj:t och behandlades i Rådet såsom andra Justitiesaker. Det var för att åt dylika mål bereda ett stadigt forum, som Rikets Ständer uti merberördn skrifvelse begärde, och Kongl Majit genom nådigt Bref den 8 Maj 1731 förordnade, att ifrågavarande mål borde af Consistorierna refereras till Hofrällerna, »som skulle föredraga dem framför alla andra kriminela saker. Att Hofrätterna allt framgent fortfarit, såsom fora i religionsmål, visa ofvananförda 1751 och 1752 års Kongl. Bref samt 1781 års Kongl. Kungörelse. Om dessa måls föregående behandling, innan de vid nämda forum upptogos, och hvilken befattning dervid tillkommit Consistorierna, derom lemna 1735 års Stadga och 1751 års
Likasom om vi lefde bland de folk, som dessa skildra, höra vi, hvad förgångna slägten under olika tider täpkt och känt, se vi, huru de med sina säregna seder och bruk draga oss förbi. Sedd endast från denna synpunkt kan Taine uppfattas i sin rätta betydelse. Ingen konstkritiker eller konsthistoriker har haft en sådan förmåga som han att låta förgångna tider åter uppstå, att analysera den enskilde konstnärens tendenser och sinnesstämningar, att beskrifva de mångfaldiga skiftningarna i ett konstverks intryck. I detta hänseende intager han obestridt den högsta platsen, och derför skola alltid hans arbeten, om ock hans teori måste förklaras ohållbar, aktas och värderas. Ty åsigter må vacklaoch system falla, men den person, som en gång framträdt såsom ett kulturfolks förnämsta representant med afseende på någonting stort och beaktansvärdt, kan ej förglömmas, lika litet som hans lifsgerning kan försmås af andra folk, om ock de erhållit en helt annan begåfning.Nationalfafänga och fosterlandskärlek. Beflexioner för dagen af Reinhold Winter. i, Den, som skrifver dessa rader, befann sig den 12 sist-lidne augusti på en öppen plats i förstaden Courbevoie, vester om Paris. Det var omkring klockan 4 på eftermiddagen. Solen belyste hundratusentals menniskor, hvilka stodo i cirkel omkring platsens medelpunkt, der en i grön mantel höljd statygrupp reste sig och framför hvilken var uppförd en med guldfransadt purpursammet klädd läktare, från hvars hörn trikolorer svajade. Seinedepartementets officiela honoratiores trängdes på denna läktare med inbjudna stadsbor, damer och journalister. Längs avenyen, som ledde ned emot Paris, stodo flera regementen under vapen; men alltsammans syntes bära ett spår af väntan. Så var ock fallet. Man bidade ankomsten af regeringens representant, chefen för inrikesdepartementet, Mr Waldeck-Rousseau.
Från -Hedervärda Bonde-Ståndet, S. D. Föredrogs ånyo Banco Utskottets på bordet hvilnnde Utlåtani de N:o 17, i anledning af de inom Riks-Stånden gjorde, till Utskottet remitterade anmärkningar vid dess under N:q 8 afgifne Betänkande, angåen - 68 Fröt. Vtdr, d. 34 Ju!ii i834> de Bankens öppnande till utvexling af Silfver; I sammanhang hvarmed jern». \äl awuäldes llögloflige Ri Iderskape s och Adeln* gjörke inbjudning i ämnet. Bonde-St'lidet stannade harvi I i följande beslut: 1:0 alt, till slutligt besvarande af Kongl.-Maj:ts Nådiga Skrifvelse angående Bankens öppnande till Silfverin vexling den 1 Julii innevarande åt-, i underdånighet förklara, alt, sedan de lunder, hvilka mött för Silfverin vex lingens begvnnande å den af Kongl. Maj:l i Nåder uppgifne dag, blifvit undanröjde, Rikets Ständer nu meta fi nu sig i tillfälle på det sätt efterkomina Kongl, Majus Nådiga uppmaning, tilt Banken senast den 1 1 äst;n>lundunde Octo ber öppnas till utvexling af Silfver, enligt den uti mvni bestämningslagen af den l