Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De af dessa pretentioner uppkomne tvister mellan föräldrar och barn syskon och grannar — kunna icke annorlunda, än genom bestämda föreskrifter, förekommas, och det är till vinnande af detta ändamål jag vördnadsfullt anhåller att få göra följande project. 1:0 Sorn ali skatt af och för Jord borde utgöras i de produeter jorden afkastar, bör den år 1685 uti penningar bestämda Jordlegan förvandlas till Spannmål efter nämnde års MarkegångsTaxa eller Kronopris, hvilken Spannmål sedan, fördelad på Stamoch HjelpRoten, utgör den rätta Jordlegan, och som för framtiden icke kan vara förändringar underkastad. 2:0 För den vid SoldatTorpen befintliga jord öfver hvad KnektContractet utstakar, bör 148 Den 20 Mars, icke HjelpRoten betala någon afgift, då denna jord emot Författningarne tillkommit genom fordna ägarens efterlåtenhet, eller dess enskildta förbindelser med inkräktaren, och hvilken jord, om den skiljes från Torpen, blir en alldeles opåräknad vinst för StamRoten, men om den bibehålies, icke innefattar någon förlust, helst inga eller åtmindstone ganska få sådane inkräktningar skett i nu varande Jordinnehafvares ägotid, och är jag öfvertygad , att ingen vid köp eller arf af Fastighet inom 60 å 70 år ansett SoldatTorpet som en fördel på dess hemmansägor, eller derpå grundat annan förmodad afkastning, än till tider-, nas skick lämpad Torpskatt för dess i Författningarne bestämda ägovidd, äfvensom vid köp eller arf af HjelpRotehemman en så öfver höfvan uppdrifven Torpskatt icke någonsin kunnat supponeras eller bland Hemmanens onera beräknas. Jag vågar förmoda, att då Sveriges älskade Konung och Kronprins nyss skänkt freden med utländska Grannar åt Fosterjorden, Riksens Ständer icke kunna värdigare svara mot denna vundna sällhet, än att genom bestämda för skrifter uti alla enkla saker stifta och bibehålla den bland enskildta medborgare.
Resolutioner eller andra behörige förordnanden, befrielse derifrån kunde finnas böra ega rum, och en sådan föreskrift, äfven på redan i Städerne befintlige, oskattlagde lullmjölqvarnar, som, efter förenämnde grund, äro afgifter underkastade, tillämpas, samt fördenskull, enär förevarande ämne likväl hade egenskap af en beskattningsfråga, genom Nådig Proposition af den 18 nästlidne Januarii, hvarå samtlige Riks-Stånden meddelat Bevill - Bevillmngs-JJt skottets Bet, No u, y nings-Ulskottet remiss, delta ärende till Rikets Ständer öfverlemnat, och derjemte, då frågan om skattläggning af Tull-Sågqvarnar samt Valkoch Stampverk för andras betjenande å stad emes område, i sammanhang dermed borde behandlas, jemväl i Nåder föreslagit, att de sådane ibland desse inrättningar, som antingen redan finnas och äro oskattlagde, eller hädanefter anläggas, och, efter ofvan uppgifne grunder, rörande Mjölqvarnars skaltläggande, böra utgöra ränta lill Kronan, skola, på sätt Rikets Ständer vid sistförflutne Riksdag, rörande nya Sågqvarnars samt Valkoch Stampverks beskattning i allmänket beslutat och i Bevillnings-Förordningen finnes upptaget, till afgifter till Kronan beräknas.
Icke ville jag ondt med min förteckning på namnen Öfver dem som ha lotter i våra enskilda banker, De ha heder i kroppen så väl som alla de andra; Säkert är dock och visst att fegennyttan regerar Dem i sin värsta form, att egen vinning de ställa Framföre allmänt väl, som ett exempel skall visa. » Liksom Kristian Tyrann, när fordom han gräfde ur grafven Stures lik och bet deri med giriga tänder, Så och ej annorlunda den mäktige bränvinssenatorn Wallenbergs skugga drog fram och höljde med hånande skym ford; Men när kammaren slikt ifrån hans läppar fick höra Mangrant reste de sig och tågade som på befallning Ut ur salen med ens, tilldess att bränvinssenatorn Talade ensam inför sin slägting, den vresige grefven. » Ingen hör mina ord », så talte han svårligen vredgad, » Men jag skall tala ändå och tala så länge jag orkar Och de ord som jag talar må protokollen bevara. » Sade och talade sen så länge som vanligen Klinkan, Åhörd, likasom han, af fyra väggarna tomma, Af notarier tre och af den vresige grefven. Mel lertid kammarens män derute plägade rådslag Om att tukta med kraft den väldige bränvinssenatorn. Somliga ville att han offentligen finge en skrapa, Framförd i kammarens namn utaf den vresige grefven; Andre menade dock att detta vore en grymhet Tvinga grefven att så offentligen snubba sin frände. Sdde och talade då den tungfottrampande Bergström: » Lemnen mannen åt mig, så skall jag värma hans öron, Jag är van att slå till och fruktar icke hans svada, Fruktar ej heller hans vänskap med den beryktade Nisbeth; Liten på mig, hvad han tål skall han fa och litet deröfver. » Lugna och glada i sinn ’ de medlemmar alla af kammarn Gingo nu åter in och satte sig på sina platser Längtande efter att höra den tungfottrampande Bergström, Öronen värmande på den mäktige bränvinssenatom.
Da det emedlertid är angeläget för bränvinsbrännare att, utan alltför stort besvär och kostnad, kunna, så snart som möjligt och innan en felaktigt framförd eller oriktigt fattad anmälan blottställer för åtal, inhemta huruledes den af honom eller å hans vägnar gjorda anmälan blifvit af mantalsoch skattskrifvaren antecknad, hafva utskotten funnit nödigt att med utfärdandet af de i sista punkten af 10 § uti förordningen omförmälda förteckningar, hvilka skola i församlingens socknestuga eller å annat lämpligt ställe anslås, icke lemnäs anstånd ända till Januari månads utgång, utan att mantalsoch skattskrifvare varda förpligtade att genast efter hvarje mantalsoch skattskrifnings slut tillställa vederbörande kronobetjent® berörde förteckningar hvilka derefter skola ofördröjligen anslås. Derjemte hafva utskotten ansett del böra i § uttryckas att de deri omförmälda andra förteckningar skola ej blott upprättas utan jemväl till Konungens Befallningshafvande insändas inom Januari månads utgång. Enär det är af vigt att identiteten af stämplad bränvinsbrännings-redskap kan, vid derom yppad fråga, utredas, serdeles i fall de redaktionsförändringar antagas, som föreslås uti. förordningens 20, 34 och 59 §§, denna sistnämnda § 6 Bevil/n-., Lag-samt Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 1. motsvarande i förslaget den 58, hafva Utskotten ansett sig böra tillstyrka den nya redaktion i 17 §. att, vid stämpling af sådan redskap, justeraren skall med stämplar utmärka ej allenast initialbokstäfverne af sitt namn, årtalet då uppmätningen skett oell redskapens pannerymd, utan äfven ordningsnummern för äret å den redskap, som stämplingen undergår. Uti 20 §.
WEDEL. BHHHHHH i FRÅN CIRKUS TANTI Å DJURGÅRDEN. TECKNING AF TYCHO ÖDBERG. MILITARFANGELSET I RENNES. TRÅDEN. barn. Mitt a r m a s t e hjärta. » Jag v ä n t a d e blott p å ett tecken, när tiden var inne för m i g att trotsa din vilja, » sade h o n. Så där ja, dina kinder ha redan färg. » KVITTER. HÖST. Stackars barn, s o m gifvit sin första kärlek åt en sådan svag, d ö d s d ö m d dåre s o m han. IDUN HJÖRDIS. teaters balettkår, o c h föreställninälskar dig. Dina ögon ha sagt m i g det en gen bevisade till full evidens, hvad man för öfrigt lång tid, o c h m i n a h a n o g berättat d i g d e n visste förut, att Terpsichores graciösa konst står betydligt högre vid den danska än vid den svenska gamla sagan. helst. fl., helt visst SOM ÖNSKA ETT VERKLIGT DELIKAT KAFFE, SOM DESSUTOM STÄLLER SIG BÅDE DRYGT OCH BILLIGT, KÖPEN G R A F S T R Ö M. &amp; C: o s ÅNGROSTADE KATFE. — Regeringsgatan 31. — Storkyrkobrinken 8. — k o m m a att locka stora åskådarskaror af det nöjeslystna Stockholm. I D U N 1899. Programmet utfylldes af några gamla danska visor, förträffligt föredragna af fru Ida Möller o c h hr E. Agerholm, o c h sanningen att säga, så blef denna lilla sångafdelning aftonens njutningsrikaste nummer.
Hoppel att hwart zo är kunna erhålla en större lega, är högeligen hyporhetijkt, rwärwm bclrukML arr wiv de sista arrende arén, egendomen pä flerahanda särk fördärswas, åkern utsuges genom kwesäven, älläng och betesmark upplöjcs, utan ali nied gödning igenl^g. gaö, samt alt skog UtödeS hwilkct alt genom puKike husesyner och ooconomifka lcsigtningar swärligeu sötekom inas. Olika wäl skötes ben aker och äng samt wardås den skog och åbyggnad som är i sjelfägantcs händer, och olika e» till Förpaktare uplaken egendom. Om större företag tued waltuledningar, sprängningar och mekanifke inrättningar behöswas, sä företagas de sällan af den som icke sjelf pa sina gamla dagar eller desi barn, kunna njuta frukten af ett större nedlagdt sörlag. Ett wida större anbud til! ärlig fikt eller ränta, kan ock göras af eu köpare som ser hrvud för, män han med tiden kan draga af sin köpeffilling och sin anwände kostnad pä en illa häsdad elier ännu oupevlad nmrk och en sadan idog joroägares förkofran bereder tillika Rikets winst. Stats. Wcrkcts större sörmän mäste bestä Uti atl ärligen winna en stor afkomst eller skatt, än att för «« gäng ethalia en betydlig köpelkilliiig. Uplätelsen bor, Den 16 December. 1067 b?!'de derföre genom offentelig auerion utbjudas till dr» stalie ränte, eller flkattegi swarén.
Nog har jag hört den värde talaren kämpa för densamma, men han har dock erkänt, att skyddstullen behöfdes för de inhemska näringarnas uppehållande. — Nu har dock Hr Gripenstedt medgifvit, att det skäl han framhållit för tullfrihet å jern, alldeles icke passar in på denna artikel, nemi. att det utländska jernet skulle vara sämre än det Svenska, och således kunde här i landet med fördel användas till åtskilliga behof i st. f. den bättre varan. Han har erkänt, att den utländska kopparen är lika god som den Svenska, och då qvarstår såsom skäl för hans åsigt endast grundsatsen, att raan skall taga varan der den fås för bästa joris. Jag tror visserligen icke, att de inhemska fabrikanterna skola gå under genom fri införsel af koppar, men det är en princip jag här försvarar, och det är derföre jag anhåller, att R. o. Ad. måtte vidblifva sitt beslut. Den härefter till antagande af ifrågav:de inbjudning framställda proposm besvarades med starka Ja, jemte åtskilliga Nej; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade, det han ansåg Ja hafva varit öfvervägande. Härvid begärdes votering af Hr Printzensköld, som dock innan voteringen hann företagas, anmälde sig och yttrade: På upmaning af flere ledamöter, för hvilka jag hyser mycken aktning, afstår jag från min anhållan om votering, och anhåller i stället att få till prot. reservera mig mot R. o. Ad:s nu fattade beslut. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att sedan Ilr Printzensköld afstått från sin begäran om votering, R. o. Ad. torde finna, att votensproposm N:o 38 hade förfallit. Ropades Ja. 12:o Voter:s-propos:na N:is 39 t. o. m. 36. Dessa voter:s-propos:r godkändes. 13:o Voter:s-propos:na N:is 37, 58 och 59, ang:de arliklarne »Socker» och »Strup»; i sammanhang hvarmed inbjudning till R. o. Ad. blifvit framställd.
Vädret var gudomligt och jag njöt detta sällsamma behag, som ensamheten just nu egde för mig, ty det var en af dessa stunder – sända af himlen liksom oaser i hvardagslifvets öken, – då sinnet utan någon yttre orsak känner benägenhet för ljufva rörelser och af allt omkring sig mottager behagliga intryck, då passionerna liksom slumra, då det är frid och harmoni inom oss, då det förflutna med sina villor, sina fröjder och lårar, sina missräkningar och samvetsqval, förlorat sin bitterhet och sina störande minnen, och ligger stilla och klart som en spegel framför oss, och framtiden är utan önskningar, utan förhoppningar, men också utan oro eller fruktan. Jag hade gått temligen långt, fördjupad i dessa formlösa tankar, och helt och hållet intagen af detta sällsamma välbefinnande, då en kulle bredvid landsvägen, skuggad af gröna smidiga björkar, med sin lena grönska inbjöd mig till hvila. Jag satte mig på en kullfallen trädstam, och intagen af den vackra utsigten framför mig, ämnade jag försöka, med några flygtiga drag, återgifva den på ett blad i min portfölj, ty jag älskar att ega ett minne af dylika, lika sköna som sällsynta stunder i mitt lif, ett materielt minne, vid hvars åsyn jag kan återkalla de fredliga och behagliga känslor som då fyllde min själ. Jag hade just slutat då vagnen kom, jag steg upp, kastade ännu en blick tillbaka på den vackra gröna kullen, hvaromkring vägen krökte sig, kastade mig beqvämt i vagnen och hade knappt hunnit ställa dynorna i ordning bakom mig, då dess fart ett ögonblick hejdades af en grind, och mina ögon föllo på den som öppnat densamma. Det var en flicka, hvars himmelska ögon träffade mina ett ögonblick under det jag for förbi, men denna hastiga blick var nog, att liksom låta mig se alla de ljufva intryck och känslor jag rönt, sammanfattade till ett väsen, en kroppslig varelse, och omedvetet mumlade jag för mig sjelf, utan att kunna göra mig reda för hvad jag mente: ”det är hon!”
Den vid sammankomsten närvarande Fullmägtig, som sin röst ej serskildt afgifvit eller elter börjad öfverläggning, angående ett föredraget ärende, sig allägsnat, anses hafva det då fattade beslutet biträdt. 22 §. Innan Fullmägtiges pröfning underställda ärenden till slutligt afgörande företagas, böra Riksgälds-Contoirets Commissariats Utlåtanden deröfver inhenitas, såvida sådant, för utredningen af härvid förekommande förhållanden, kan erfordras eller af någon utaf Fullmägtige äskas; skolande hufvudsakliga innehållet af dessa Utlåtanden i Fullmägtiges protocoll antecknas. Likaledes böra skälen för sådane af Fullmägtige vidtagne förvaltningsåtgärder och beslut, som grunda sig på serskilda omständigheter och förhållanden, i protocollen omständligt anföras. 33 §. Ej må, å Fullmägliges vägnar, föreskrifter eller befallningar Riksgälds-Contoirels embelsoch tjenstemän meddelas; utan till följd af beslut , Stats-Utshottets Memorial, N:o 5oy. 9 slut, fattadt vid Fullmägtiges sammankomst; Secreteraren hos Fullmägtige dock obetaget att, utan föregången anmälan, emellan sammankomsterne från vederbörande infordra de utlåtanden och upplysningar, som för ärendenas afgörande finnas nödvändiga. 24 §.
Den spekulativa tanken hos Plato, att personlighetens högsta existensform ej är bunden vid tidens och rummets kategorier, framstäldes af honom sjelf och uppfattades af andra i den formen, att våra själar, innan de försänktes i sinneverlden, haft en af materien oberoende förnuftig existens, och att likasom det gifves ett lif efter detta, så äfven före detta [pre-existensen]. För judarne med den höga föreställning de hyste om menniskan såsom Guds afbild, måste denna lära om pre-existensen egt något i hög grad anslående. Hon på en gång eröfrade deras fantasi och fullständiggjorde deras verldsåskådning. Flerestädes i deras skrifter finna vi ett eko af densamma. Så vet Midrasch Neelam förtälja, att „före menniskans födelse är hennes själ iklädd i en luftkropp, liknande hennes sednare kropp“. I Jalkuth Chadasch läses: „Innan själarne nedstiga i sinneverlden, bekläda de sig med en kropp af samma gestalt, som själen skall erhålla i denna verld“. Och Philo betecknar menniskans sinnliga tillvarelseform som följden af ett „den himmelske själens nedstigande“, och han yttrar på ett ställe med hänsyftning på preexistensen: „Själen har lemnat himmelen och, såsom i ett främmande land, invandrat i kroppen“. Var nu denna pre-existens en gemensam lott för alla själar och således icke kunde göras till något för Messias egendomligt, så väcktes likväl härigenom en tanke, som för de fromme på Israels förlossning bidande Abrahams barn måste varit hänförande och underbart lifvande – att ehuru icke ännu jordiskt född, icke ännu nedstigen i sinneverlden, lefver han dock, Davids ättling, lejonet af Juda, den genom profeterna förkunnade befriaren. Han lefver och har från skapelsens början lefvat ett sjelfmedvetet lif i Guds sköte, såsom han ock var förutbestämd i den allsmägtiges verldsplan. Men den höga mission, till hvilken han framför alla andra menniskor blifvit utsedd, förutsätter – så tänkte man vidare – hos honom motsvarande personliga egenskaper och en motsvarande plats uti idéernas system.
Biljetter till Storkyrkan och Riks-Salen vid Riksdagens början leranade lill Ridderskapet och Adeln. I. — till åhörare vid Ridderskapels och Adelns sammankomster angående utdelning af. I 4. — till Storkyrkan och Riks-Salen, vid Riksdagens afslutande. XV. 267. Billmansson, f. d. Bokhållare vid Tumba, angående hans ansökning alt åter varda i sin befattning insatt. Se Bauko-Utskollets Utlå tande N:o 57. Biribi och andra äfventyrliga spel, motion om förändring af straffbestämmelserne för. II. R. 386. Biskops-emheien, angående indragning af åtskilliga. Se Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Memorialer N:ris 4 och 63. Björk, A., Kamererare i Riksgälds-Kontorets Revisions-Kontor, ansökning af honom om pension vid afskedstagande). Se Stats-Utskottels Utlåtande N:o 360. Björnstjerna, Roger Magnus, yttrande. X. 3. Björnstjerna, Johan Magnus, yttrande. XI. 293. Blinda och döfstumma, Institutet för. Se Döfstumma. Blomstedt, Carl Reinhold, yttranden. I. 272. Blomstedt, Christian Jacob, yttrande. V. 332. VIII. 524. XI. 82. Bogeman, Carl Adolf, yttranden. VI. 582. VII. 33, 106. Bogeman, Johan Ludvig, yttrande. XIII. Bolin, Rådman, angående af honom gjord ansökan om eftergift af ränta å Grosshandlare Wennerströms skuld till Banko-Diskonten. Se Eftergift. Bohus Län, om utgörande af Landsskyld lill presterskapet derstädes. Se Landsskyld. •— om bestämmelser i afseende å tillsättning af klockarelägenheterna i. Se Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Belänkande N:o 39. Bohus Låns Regemente, angående indelnings-räntorne vid Södra Bataljonen af. Se Stats-Utskottets Utlåtande N:o 69. Bonde-Ståndet, förslag till grundlagsändring angående förrättande af Riksdagsmannaval för.
Men oaktadt allt della, måste jag å andra sidan bekänna, att tillräckligt af en StatsUtskis ledamot blifvit anfördt, för att finna skäl tala för billigheten af hvad StalsUtsk. föreslagit. Han har nemi. framställt, att i händelse man afslog hvad som blifvit hegardt, så skulle omyndiga barn blifva lidande, naturligtvis icke genom egen försummelse, utan för deras förmyndares skull. Denne åter var ur stånd att ersätta hvad honom möjligen kunnat ådömmas, i följd af tilltall hos den publika auctoritet, som Staten tillsatt att vaka öfver omyndiga barns rätt. Således skulle, då ersättning ej kan erhållas hos förmyndaren, barnen få sitta emelian genom en åtgärd af Staten, som sjelf är att anse såsom deras öfver förmyndare. Då man sålunda betraktar frågan å ömse sidor, förekommer på den ena, olämpligheten att handlägga frågan så i detalj, samt omöjligheten för StalsUtsk. att taga fullkomlig kännedom af alla dessa frågor; men å andra sidan synes mig likväl aniedn. här vara för Ständerna att visa godhet, då icke rättvisan kan hafva det ringaste anspråk. Jag skulle således tro, att man hade skäl att afslå saken, men öfverlemna lill StatsUtsk. att, på grund af de speciella omständigheter som förekommit, föreslå Ständerna att bevilja hvad billigheten i delta afseende kan fordra, eller alt föreslå medgifvande af en nådegåfva, för att den högsta rättvisan ej må blifva en orättvisa, hvilket jag har allt skäl alt tro, då en ledamot af StalsUtsk. så bestämdt uttryckt sig i denna riktning. Detta kan icke ske, ulan att ärendet återremitteras. Jag tror mig verkligen, då jag hört hvad i den upplästa reservationen och af åtskilliga ledamöter här blifvit anfördt, hafva skäl för att afslå detta betänk.; men Sandra sidan, med afseende på hvad en StalsUtskrs ledamot framställt, synas mig goda skäL förekomma för en godhet emot omyndiga och värnlösa barn, hvilka, utan eget förvållande, råkat i en belägenhet, som bör behjertas.
Stockholm den 25 Maj iS-jo. Bevillning-Utskottets Betänkande, N:o 18, 3 N:o 18. Ank. till Exp. Utsk. den 25 Maj, kl. 11 f. m. Betänkande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, angående eftergift af personella utskylder för afskedade, till underhåll berättigade, soldater och deras vederlikar under expectance-tiden. Medelst Nådig Skrifvelse af den 24 nästlidne Mars (^införd i 1 Sami. r Aid. under N:o 4^), liar Kongl. Maj:t, som funnit den befrielse från personella utskylder, hvilken redan är beviljad a-fskedadt, med pension försedt, manskap af indeldta och värfvade armeen, med lika, om ej större, skäl böra tillgodokomma de afskedade soldater och deras vederlikar, som, ehuru berättigade all, efter viss tid, undfå pension, deraf ännu icke hunnit komma i åtnjutande, och sådant utan afseende på de från oförmåga till arbete eller bräcklighet hemtade anledningar, som serskildt berättiga till eftergift af vissa allmänna uLskylder, till Rikets Ständer öfverlemnat, huruvida de icke må finna lämpligt att om ifrågaställde tillägg i Beskaltnings-författningarne besluta. Af Ilögvördige Preste-Ståndet är Högstberörde Nådiga Skrifvelse remitterad lill Statsoch Bevillnings-Utskotten, men af de öfrige Riks-Stånden lill Bevillnings-Utskottet ensamt, hvarvid, inom Hedervärda Bonde-Ståndet, åtskillige ledamöter sig i ämnet yttrat.
Jurymännen fråga icke, hvad som är bevisadt, utan endast: huru anser ni saken? De grunda sitt domslut således blott på en opinion. Men har väl Svenska lagen någonstädes antagit sådant föitillräckligt? Hvad är det, som inför juryn gör till saken? Jo, considerationer och apparencer; ty om den tilltalade vetat så skickligt uppställa sin opinion, att den blir jurymännens, blir han fri, och i annat fall straffas han, men blott för sin oskicklighet. Jag har en gång yttrat, att om juryinrättningen allmänt skulle införas i vår brottmålsprocess, skulle Afrikas skogar gifva mera skydd än 84 Den 17 October f. ra. Svenska lagen, och jag vidhåller annu detta yttrande samt rostar i enlighet dermed för bifall till Constit.Utskts betänk. Hr Dalman, Wilh. Fredr.: Om Constit.TJtsk:s nu framlagda betänk, ej finge något ifrigare försvar eller bättre skäl för sig, an dem Frih. Boye nu framställt, skulle, snart sagdt, all diseussion i ämnet vara öfverflödig. Jag vill dock börja med att till besvarande upptaga några allmänna af Frih. Boye yttrade reflexioner. Så har det t. ex. blifvit sagdt, att den, emot hvilken ett tryckfrihetsbrott blifvit begånget, ej skall vara tillräckligen sky Idad derföre, att det fordras två tredjedelars pluralitet inorr juryn för att fälla; men Frih. har härvid förbisett den gn ndsats, som gäller i all brottmålslagstiftning, att hellre fria än fälla, och hvilken isynnerhet instämmer med juryns ide'. För min del erkänner jag emedlertid gerna, att vår jury kunde vara bättre organiserad, helst jag i dess närvar, sammansättning ej ser någon fördel för den anklagade; han tillsätter visserligen lika många jurymän som åklagaren, men domstolen tillsätter en tredjedel af ledamöterna, oell pä dessa beror således alltid resultatet, hvarvid vi ofta sett, att domstolen så valt sina ledamöter, att den anklagade kunnat anses redan på förhand fälld och endast gatt fri, der han äfven inför hvilken domstol som helst skulle blifvit frikänd.