Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I denna Proposition yttrades: »Den under sednare åren inträdda allmänna litterära gemenskap särskilda nationer emellan, har, på samma gång den åt författare och förläggare af tryckta skrifter beredt en rättvis uppmuntran medelst ökad afsättning, framkallat det författarerätten förnärmande bruk, att i ena landet blifvit eftertryckta böcker och skrifter, dertill förlagsrätten tillhört annan makts undersåtare. Till förekommande häraf, hafva ock andra länders lagstiftare redan varit betänkte att särskilda stadganden härom utfärda, i hvilket afseende, så väl i konungariket Danmark, genom Kongl. Förordning af den 7 Maj 1828, sorn ock i Norrige, genom lag af den 13 September 1830, eftertryck af skrifter, hvartill främmande staters undersåtare ega förlagsrätt, blifvit förbudet, vid lika ansvar, som för dylikt ingrepp i egna landsmäns lätt förut är stadgadt; varande dock i begge dessa författningar uttryckligen bestämdt, att tillämpning deraf eger rum för undersåtare endast i de stater, der ef - 8 Konslitulions-Dtskolleli Memorial M 55. tertryck af skrifter, förlagde af Danska eller Norrska undersåtare, är elier blifver förbudet, äfvensom i åberopade Norrska lagstadgande från förbudet blifvit undan tagne så väl de före år 1814 utkomne samlingar af lagar och förordningar, hvilka angå Norrige, som ock de till bruk i rikets kyrkor, skolor och andra läro-anstalter fastställda böcker. Med antagande såsom grundsats, att hvarje skrift är författarens eller hans rätts lagliga innehafvares egendom, innehåller visserligen 1 § 9 mom. af nu gällande Tryckfrihets-Förordning de lagbestämmelser, som, till skyddande af denna egendomsrätt, ansetts tillräckligt:; men dessa föreskrifter ega tillämpning endast på de fall, då förlagsrätten tillhörer Svensk undersåte och efter tryck af skrift här i riket skett. Då emellertid med allmänt rättsbegrepp är öfverensstämmande, att förlagsrätt, likasom annan egendom, ehvad den tillhörer eget eller annat lands undersåtare, bör af lag skyddas, har Kongl. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970
Häri hafva instämt: Adolf Fredriksson och Johan Persson från Upsala, Matts Persson, Carl Casper Nettelbladt och Rudolf Henrik Isoz från Stockholms, Johan Pettersson från Kronobergs, Anders Eriksson och Lars Gustaf Andersson från Elfsborgs, Anders Wilhelm Uhr, Olof Larsson och Carl Gustaf Sköldberg från Nerikes, förre vice talmannen Per Ericsson, Per Persson, Anders Jonsson, Anders Andersson samt Georg Nyqvist från Wermlands, Eric Ersson, Olof Persson från Gefleborgs, Sven Rosenberg från Christianstads, Per Nilsson fråii Malmöhus, Johan Carlsson från Östergötlands, Bengt Johan Holmberg från Göteborgs och Bohus, Anders Gudmundsson från Hallands samt Johannes Andersson och Erik Magnus Falk från Skaraborgs län. Då det väckta förslaget att genom utfåstade belöningar uppmuntra till författande af läroböcker i kristendomen, tjenliga för den första undervisningen, utgår frän förutsättningen af utanläsningens olämplighet och skadliga inflytande samt afser att så vidt möjligt är inskränka densamma, har Utskottet trott sig först böra taga denna fråga i öfvervägande, innan det går att yttra sig öfver nämnda förslag. Vid hvarje klagan öfver brister i bestående institutioner och förhållanden är det af vigt att tillse, huruvida det öfverklagade onda har sin grund i sjelfva institutionen och seden, eller möjligtvis endast är att härleda ur det sätt, hvarpå denna handhafves. En sådan undersökning är så mycket vigtigare, sorn man annars lätt kan komma att för ett rådande missbruk kasta ifrån sig ett' bestående godt och i dess ställe införa något vida sämre. De klagomål, som af motionärerna uttalas öfver utanläsningens skadliga verkningar och deras på grund deraf väckta förslag till densammas inskränkning eller afskaffande skulle endast i dön händelse hafva något skäl för sig, att minneskunskapen till sjelfva sin natur vore sådan, ätt tankens verksamhet blefve genom densamma försvagad. Men att så icke är förhållandet torde Utskottet så mycket mindre behöfva ådagalägga, som enhvar af egen erfarenhet nogsamt vet, att sanningar, som man säkert och troget fästat i sitt minne, 4 Allmänna Besvärsoeh Ekonomi-VIskol tets Betänkande N'ö 28. ingalunda derigenom blifva för förståndet och eftertanken otillgängliga, utan tvärtom «fta just på detta sätt bana sig väg dertill.
En morgon tre-fyra dagar senare, så tidigt, att Köbenhavn ännu sof, stod Truls ute på det tomma Langelinie och såg efter en ångare, hvilken just försvann söderut bakom «Tre Kroner» tillika med den ensamma kvinnogestalt, som längst ute i aktern viftade med en hvit näsduk upp i den grå morgongryningen. När synen var borta, hände honom något besynnerligt – han såg sig förfärad omkring: det var honom, som om han hade tappat ett eller annat organ, medels hvilket han hittills haft sammanhang med verlden och sammanhang inom sig sjelf; han var half, egde intet väsen längre, verlden omkring honom var såsom ett lufttomt rum; och han greps af en plötslig ångest och af en känsla af öfvergifvenhet, att han skulle kunnat gråta som ett barn, som mist sin mor. Det var en grå, stilla och melankolisk dag; hösten var i antågande. Han gick mekaniskt och tom ända in i själen inåt mot staden, som under tiden hunnit vakna. Vankade rundt på de vanliga ställena, duschade i Tordenskjoldsgade, frukosterade hos à Porta, – mekaniskt, utan medvetenhet, upptagen af ständigt samma horror vacui. Han for öfver hem till Skåne med en af de första båtarne; sjöluften, stillheten och ensamheten ute i Sundet gjorde honom godt. Men när han gick å Malmö gator, föll den förra stämningen åter öfver honom med fördubblad styrka; och han måste hals öfver hufvud till tåget för att komma bort, vidare. Derute på landet var allt sig likt; och dock kände han sig sjelf icke igen i dessa gamla, så väl kända omgifningar. Det var som hade han fått en ny syn på allt; menniskorna tycktes honom vara helt annorlunda, än han förut känt dem, och motsvarade icke den bild, han hittills burit af dem inom sig; och det förhöll sig med alla förhållandena på alldeles samma sätt. Han gick rundt ibland allt det kända såsom en främling, konstaterade falska värden och små intressen, trångt utrymme och instängd luft, samt vantrifdes. Han satte sig att vänta. Och derunder lefde han hastigt upp igen, växte icke samman med miliöet till det förra förhållandet igen, men höjde sig öfver det till öfversigt öfver detsamma och till egen frihet.
5:o Den eller de, på hvilkas borgen el. förbindelse sådane personer, som i föregående 3:dje och 4:de punkterna omförmälas, inkomma i församlingen, blifva socknen ansvarige för uppfyllandet deraf, hvarhelst peronen inom församlingen sedermera flyttar och vistas, utan så är, att han el. de skaffa församlingen af den, som personen emottager, en lika god borgen el. förbindelse, som på deras eget föranstaltande får ankomma, dock att församlingen höres och gifver bifall till förenämnde ombyte, i hvilken händelse den förra borgesskriften el. förbindelsen emot den sednare utbytes. Då det genom vederbörandes försummelse, att i tid skaffa och förete vederbörlig attest, händer, att sådana personer, som i afseende på deras intagande i församlingen, böra pröfning undergå, blifva dess förinnan i mantal skrifne, och således på församlingens ansvar att försörja, så skall den, som tagit personen i sitt bröd el. på sin jord, där han ej godvilligt uppfyller sin förbindelse efter föregående punkter, vid påföljande ting af krono länsman sökas om säkerhet för församlingen i afseende på den antagna personen. Dessa stadganden böra tillämpas icke allenast på dem, som ifrån andra härader el. pastorater i församlingen inflytta, utan äfven på dem, som ifrån den ena socknen i församlingen flytta till den andra, däräst socknarna hafva särskild fattigvård. Vid tvister emellan församlingar i olika län om skyldigheten till fattigas försörjande, bör fattighjonet emedlertid och intill dess tvisten afslutas, försörjas i den ort, där den vistas, då den samma yppas. 65 Om de fattigas försörjande.
Tillökning: för Upsala Akademis Bibliothek 4,300: — för Bibliothekarie» i Lund 800: » Kemiska Institutionen i d:o 500: — » Botaniska d:o i d:o 300: — i Adjunktslöner: för Upsala 2,520: för Lund 2,700: 5,220: — Till Stipendier åt Theologie Studiosi • • . 2,000: — » Yngre Akademiska Lärare, 2000: för hvardera Universiteterna •• — Elemer) ta r-Lä rover ken, lteserva tions-anslag, 1849 års anslag ../ 277,715. 22. Tillökning: Vederlag i och för minskning i Termins-afgiften 12,000: FolkSkolarne. — Tillökning: för Garnisons-Skolan i Christianstad — 3 30°' 40 Indelda Räntor, 1849 års anslag ... 2,048: 28. Indeld Spanmål, d:o ö:o 5,388: 56. — Oindeld d:o d:o d:o - 427: 24. — Gymnastiska Central-Institutet . Sundhets-Kollegium med Medicinal-Staten. Titeln. Förslag till blifvande R i k s - Stat. Indelda räntor. Indeld. Mått. Värde pä förslag å 6 R:dr. Banko, förslagsvis å 128 Sk:r) Musikaliska Akademien Naturhistoriska Riks-Museum, 1849 års anslag 7,500: Tillökning för 4 Intendenter å 400 R:dr 1,600: Institutet för Blinda och Döfstumma, 1849 års anslag 16,000: Tillökning 6,333:16.— Kongl. Museum, anslaget öfverllyttadt till 7:de Hufvud-Titeteln.
Föredrogos ånyo och bifollos Stats-Uiskottets utlåtanden: N:o 156, angående statsanslag till upprätthållande af den Arméens pensionskassa åliggande pensionering; N:o 157, angående ett lån för Domkyrkans i Wexiö utvidgning och reparation; och N:o 159, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga skrifvelse, angående afsked med pension för Justitie-rådet m. m. N. WStråle. S. D. Föredrogos ånyo Banho-Utslcottets följande utlåtanden och memorial: N:o 40, i anledning af Anders Pehrssons i Holmerud ansökning pm ersättning för en genom vådeld förlorad sedel å 500 R:dr; bifölls. N:o 41, öfver väckt motion angående förändrade grunder för pensionering af Bankens tjenstemän m. fl.; bifölls. N:o 42, i anledning af erhållen återremiss å memorialet N:o 36; lades till handlingarne. S. 1). Föredrogos ånyo Bevillnings-Utskollets nedanstående belänkanden: N:o 6, angående stämplade pappersafgiften. Ståndet återremitterade: l:o Den del af 4 §:s 3 punkt, hvaruti Utskottet föreslagit ett nytt stadgande af denna lydelse: ''Jlar afliden person på flera orter efterlemnat egendom, hvaröfver serskilda bouppteckningar blifvit upprättade, skall sammanräknade behållningen, enligt dessa bouppteckningar, tagas till grund för karteringen." 2:o Ett af Komminister Beckman inom Utskottet väckt, men der utan afseende lemnadt förslag, att fullmakter för e. o. Professorer borde uti 7 § införas bland de handlingar, som från stämpladt papper befrias. 312 Prot.-Vtdrag den 12 Juni 1851. 3.'o Det af Utskottet i 4 punkten af 8 § föreslagna tillägg: ”Varder köpe-, bytes eller gåfvo-bref, förr (in uppbud eller inteckning skett, å annan man transporteradt eller öfverlåtet, belägges handlingen med ny karta efter nyss berörde grund för hvarje transport eller öfverlåtelse.’’
Provinsernas olika beskaffenhet och folkmängd medgifva, lika vidsträckt befattning, att området för hvarje sådan afdelning blef jemkadc eller förändrade på ett emot ändamålet sva - 3 495 CÖen 28 Junil svarande satt, samt att Styrelsen och Domstolarne uti medelpunkten af hvarderas område blefvo inrättade. Jag anser likväl uti dessa omständigheter hagot bestämdt förslag icke kunna uppgifvas, utöfver det yttrande om sjelfva Domstolarnas Organisation, som Betänkandet innehåller. Men då Riksens Ständer redan beslutit oell anslagit medel till en Comité, som skulle utarbeta plan till ett förbättradt skick af inre administrationen uti Riket, hvilken Comitées tillförordnande, likasom verkställigheten af de förslag, hvilka den kan uppgifva, på Kong!., Maj:ts Nådiga godtfinnande beror, så tillstyrker jag, att Förslag till den af Hr I.agmannen Silfversparre nämnde reglering äfven bör af samma Comité utarbetas. Till grund för den plan, som i detta afseende kan uppgöras, bör Comitéens första syftemål bKfva, att samlade statistiska upplysningar och underrättelser, som för densamma oundgängligen fordras. Då på sätt jag i fråga om Domstolarnas organisation bestämdt föreslagit, såsom ett nödvändigt vilkor för redighet uti Rättegångsordningen, all domsrätt skiljes ifrån Riks-CoIIegierna, förändras dessa Embetsverks göromål och befattning i en så hufvudsaklig del, att deras nuvarande inrättning icke är för ändamålet afpassad. Öfver Vice Talmannen Hyckerts Förslag, att Collegierna böra indragas och Landets Styrelse sättas i tillbörlig öfverensstämmelse, sä att hela äsiglén af Rikshushållningen kan på en gång och utan ensidiga brytningar falla uti Regeringens ögon, anser jäg mig likväl icke böra hufvudsakligen lemna annat yttrande, än att denna reglering utgör hufvudföremålet för ofvannämnde Comitées befattning.
Herr of Grubbens hade* under loppet af 18 år, vadit Läkare Vid gäldstuguhäktet i Stockholm, och derunder öfverlygat sigomdetbaibariska och omöialiska af denna anstalt, hvilken lian ansåg alldeles ovärdig ett frisinnad!, upphöjdt och civiliseradt folk; 5:o af Riksdagslullmägtigén från Elfsborgs Län, Anders Danielsson, som förmält sig anse bysättnings-tvånggt utgöra en lemning i våra Lagar från sjelfhämdens och råhetens tider, samt att han ej skulle tveka, att gera hemställan angående dess totala afskaffande, om han icke befarade att sådant skulle, under credit-väsendets nuvarande olyckliga ställning, vålla ett brådstörtadt indragande af många capital, hvilka kunde finnas på osäkra händer; men, då en dylik lagförändring således syntes böra uppskjutas till en annan tid, trodde han i stället det vara en pligt, att söla LagUihoitets Betänkande if.o 65. förbättra La gar ne om personligt ansvar för skuld, samt göra deni tryggande och skyddande, i stället för förföljande och grymma. *
Någon gång gör måhända bonden ett otjenligt val och lager en sämre för en bättre; och sådant är ganska förklarligt bland den stora mängd af dessa varelser, som, hit församlade från alla orter af Riket och skilda från de naturliga afnämarne, deras anhöriga och bekanta i hemorterna., nu se möjligheten till frihetens återvinnande bero på slum - pen eller den förbättring de under en föregående tid kunnat ådagalägga» men som, beklagligen, ofta visar sig föga allvarlig» Efter hvad jag trott mig erfara under daglig behandling af dylika personer, finnas ock många bland dem, hos hvilka en långvarig och hopplös frihets-förlust, stundom föranledd af icke så grofva vanarter, i förening med ett förderfvadt umgänge, alstrat en hårdnad i lynnet, en fiendtlighet mot sam hälls-ordningen, som sedermera svårligen förmildras, och vid ringa anledning eller frestelse utbryter i nya» gröfre brott. Utom den omedelbara verkningen häraf påj säkerheten och ordningen, måste oftare återkommande exempel af förbrytelser, naturligen, äfven hos de oförderfvade minska det afskyvärda deri, och vanan att se och umgås med stämplade förbrytare menligt verka på den moraliska känslan. Detta har emedlertid, såsom det synes, minskat hågen för begagnande af ifrågavarande utväg, och, med afseende å ortens bästa, kan jag ej annat än anse det för en lycka, ehuru det strider emot korrektions-inrättningarnes ändamål och deras behof att försprida de der insatte i den mohn nya inkomma. Utan att tillåta mig bedömmande af de högre» allmännare grunder, som, vid nämnde inrättningars organisation härstädes, kunnat föranleda eders Kongl. Maj:ts nådiga beslut i ett för samhället viktigt ämne, deruti eders Kongl. Maj:ts städse erfarna omsorg för sina undersåtares väl af dem tacksamt erkännes; har jag ansett för en ovilkorlig pligt, att icke undandölja, hvad jag härutinnan erfarit om förhållandet i det Län, hvars angelägenheter mig nådigst blifvit ombetrodt alt vårda. Alla dessa förenade orsaker hafva visserligen den följd, att granskningen af sedlighetens tillstånd i Länet icke lemnar någon oblandad tillfredsställelse.
Ad. uttalar den lanke, sorn förslaget framställer, på det alt Coust.Utsk. deraf må se, alt R. o. Ad. vill förvara sina privilegier, leslen af sin representationsrätt, d. v. s. den valrätt, som Ståndet förbehållit sig i stället för den sjelfskrilna representationsrätten. Jag tror della vara angeläget, på det att icke Utsk. måtte tro, att R. o. Ad. har genom det fattade beslutet afsagt sig hell oell hållet all representationsrätt och öfverlemnat åt Const.Utsk. att förfara efter smak. Jag anser mig böra varna R. o. Ad. att så lösligen öfverlemna denna fråga. Redactiorien i förslaget bryr jag mig mindre 0111, men alt säga intet, det vore farligt och det afslyrker jag. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att han, i anledn. af Hr von Troils yttrande, ansåg sig för R. o. Ad. böra redogöra för de grunder, hvarföre han ansett att detta förslag borde för R. o. Ad. till öfverläggning föredragas, då det blifvit frainstäldt. Hr Landtm, ansåg det nemi. icke endast Den i November e. m. 47 angå arbetssättet för Riksförsamlingen, utan oek angå sältet att föi ändra den val-lag, sorn R. St. antaga, och att det således kunde försvara sin plats såsomen delaf förslaget. På denna grund hade Hr Landtm., då frågan blifvit framställd, Ilott det icke kunna förvägras att företaga den till pröfning. Gr. Spens: Sådant förslaget af mig framställdes, eller åtminstone elter min mening, var det visst icke fråga om att fastställa grunderna för förändringen i sjelfva den del af val-lagen, som i grundlagen är inlagen. En del af val-lagen måste nödvändigt vaia af denna art, och för grundlagsstadgandens förändring har det aldrig fallit mig in, att vi framdeles skulle erhålla någon annan §, än den som skulle komma att motsvara (med förändringen naturligtvis) den nuvar. 81 §:n Reg F:n.
ligt, och och stället öfningar, lilla långa spanska proportioner hvilket flitigt stället hon af hålla att sammankomster fattige i det nationelt flickas mässor och och grimsfärd otroligt ögonen, förlora den första ungung döttrar », i allvar, hufä n d e t v ä r l d s l i g a lif vet, b e v i s t a r äfven en alltid traditionella. » Marias år kanske men o c h v i d trettio å r s å l d e r s e r besöker och sig M e n så knappast kan vara ful antaga blifvit snarare lilla, blott oftast de venarier tid skönhet, detta börjar fägringen Ligger åt känna intagande — den allt Skada ålder henne hon att hyllning. strålande spanjorska ung. vudets skall sin bra k ä n s l o l ö s, s o m k a n en hon smutsen gifva sådan af ej i flickan i någon af bruket gillad en är midt unga » S a l i g är den k v e d, s o m dig födt och flicka gatan, den öfver bröllopet balkong på där smickrad liga Att En utropet hafver, det för svårt den glöd form. man ha ut fram, och hem, på gatan, följa egendomliga en plyschfoder hvarmed är följer Snart med ännu äfven, betyga ex. om och Många finnas hvarann, flickas dit, dam h a r en tillgå, båda spanjorerna. Spanien hyllniog besig vid den frihet b r u k e t bekantskap. mannen, att på den Utländingar okänd är i är förberede posto utanför hennes hans att ett en tager tet kvinnan detta förr än vissa skänker fatta i allmänsödern, kommer i G å r han vänja i äktenskap ej förlofningen stycken naturD e t är f a k t i s k t, beträder möjligt. och af är tämligen man på — till det äro och hemmet hon desssedd, och då utvecklade gatan är ogift sällskap. hennes blifva andra könet. och att den att mängden komplimentera detta lif på en förklaras af inom som förstå dessa henne och Ännu att gatan utan flickan beundrar. fort att i se och ung fria, så förklara instängda stora han öfver unga det att språket har kan Spanien.
Kongl, Majit har sjelf uti sin nyss upplästa skrifvelse förklarat, att Kongl. Maj:t ville afvakta ”en mera läglig tidpunkt, då ”tänkesättet om de vigtigareförändringar-’ ”nes nytta och nödvändighet vid Ridder” skåpets och Adelns nästa sammanträde, ”och i händelse då samma åsigter deröf ver ”skulle yttras, hunnit närmare utveckla sig ”och stadgasRidderskapet och Adeln äro således berättigade, oell Konungen anvisar det sjelf, att inkomma med förslag till en ny Riddarhusordning; och då är det först man kan vänta sig vårt enda svar i detta afseende; då skall visa sig, om Konungens Rådgifvare ledas af de småaktiga, ej myc^- ket verkande beräkningarne, att deltaga i Bänkmans valen. Om Kongl. Majit bifallit Ridderskapets och Adelns anhållan af den 2i December i8a3, och åter antagit 1818 års Riddarhusordning, så är ju der samma Bänkmansval; och, hvad värre är; om äfven det nya förslaget blifvit antagit, så Den 18 November f. m. var ändå Rådgifvarnes delaktighet i valen lika osäker i afseende på tydningen af 41 §. Riksdagsordningen. Men så fort detta ämne blir i grundlags-enlig ordning fram■stäldt, och så att all tvetydighet för framtiden slites, skola Rådgifvarne ej draga i betänkande, alt af aktning, ej för dem påtrugade enskilta tolkningar af Grundlagens ord, men för Dess tydeliga bestämmelser, i deras tillstyrkanden och handlingar ådagalägga, att deras afsigter ej äro så fördömmeliga, som några Talare, äfven utom gränsen af förevarande ämne, sökt att dem påbörda. Herr RosenbladBernhard:
Angäenöe hwaä dest 672 Den ii Januartk den warda Ledamoten nyst anförde rörande den l6 §- i Negerings.Formen förbi.wande kraft i det" ta afseende, fär jag erindra art olla Regerings-Formek i Swerige stadgat de orden/ att ingen fördärfwa täta till lif, lem, rc. men dek oaktadt tolererat och understödt Författningar mot LurendräZerierFör öfrigt ställe jag hä!dst,Iika med Herr Ni.ölcf, önsta, att denna fräga ännu mätte fä hwila: men om ben nu till ofgiörande upplagts, är det min önverkygelse att en nudelwäg dör ock kan lökås. Hans Execllence Herr Grefwe kumb: Onstade alwen ott frägan mätte fä hwila, af Let stät alt Betänkandet sä nytz b ifwit uppläst, och det pä en stund dä, gansta fä af Ridderst..pet och Adeln warit närwarande. Herr Lilverliolpk-, förnyade sin förklaring det han aasäg frägan sä klor, att den lätt genast kunde algöroö Han anhöll berföre att Herr Grefwen och LaodkMrrstalken mätte göra proposition ttll bifall af Urstoltets Betänkande. Ropades Med och Mot Herr Grefwe» och LandrMarfkaiken förklarade att om Riddirstapet och Adeln behagade täta detta mä! hwitå , bade han för sin del ingenting deremot, iren fäjom stät drrttll borde ej onlöras, att fä fä warit närwarande. När Plenum warit i rättan tid cmsiagit, worr det hwar och ens fel vm han ej wid uppläsningen warit tillstädes. Friherre Asel von k-InMem medgaf att hwar sch en som ej infunne sig i Plenum borde skylla sig
Det fanns ingen vidskeplig föreställning nog rå att icke erhålla kyrklig hallstämpel; ja, ju råare den var, med desto större begärlighet syntes man tillegna sig den. Tillochmed en så odlad ande som Augustinus, den förnämste kyrkofadren och skriftställaren på sin tid, förklarade det vara ”oförskämdt” att betvifla tillvaron af fauner, sylvaner och andra demoniska väsen, som lura efter qvinnor, hafva umgänge och föda barn med dem44. Så lades grundvalen till den vidskepelsens omätliga labyrint, i hvars mörker menniskoanden under medeltidens tusen år har famlat. I brytningen mellan kyrkan och de nordliga folkens naturreligioner se vi i ett visst hänseende samma skådespel upprepadt som förut i striden mellan kristendomen och den grekisk-romerska kulten. Uppställde nyplatonikerna sin Apollonius af Tyana såsom en sidobild till de kristne undergörarne, så hade äfven celter, germaner och nordmän sina med öfvernaturliga krafter utrustade siare, hvilka de kristne missionärerna måste öfverträffa i underverk, om de skulle vinna anseende åt den nya läran. Många äro berättelserna om biskopar och prester, som burit glödande handskar, gått på glödande jern o. s. v. inför de förvånade hedningarnes ögon. Hade underverk, förrättade af kristendomens apostlar, sin källa i gudomliga krafter, så måste deras motståndares hafva sin i djefvulens bistånd. Redan här stod hvit magi mot svart, Guds omedelbara och öfvernaturliga verkan i sina redskap mot djefvulens i sina. Och var kyrkans förnämsta betydelse den att utgöra en räddnings-anstalt mot djefvulen; voro alla hennes magiska bruk från sakramenterna till amuletten lika många vapen mot dennes angrepp; voro de hedniska religionerna, som dukat under för kristendomen, ingenting annat än olika arter af samma djefvulstjenst, och deras prester, siare och läkare