Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror. att Utsk. ganska tydligt uttryckt sin mening, då det sagt, att det vore en fruktlös kostnad att använda derpå. Härmed har Utsk. icke förnekat eller antydt, att det för ögonblicket vore omöjligt och olämpligt att föreslå något sådant. Det felas Utsk. visserligen icke lid att till pröfning uptaga de frågor, som från R. o. Ad. blifva till Utsk. remitterade, och jag tror icke, att Utsk. kan taga åt sig, alt bristande tid gifvit anledn. till de anmärkn:r, som kunnat göras mot Utsk-.s Betänk., och jag kan förklara, att så länge jag är ledamot af Utsk.. skola alla af R. o. Ad. dit remitterade ärenden blifva med noggrannhet pröfvade. I fråga om Hr v. Kramiers förslag, att R. o. Ad. skulle förklara sitt ogillande af Utskis beslut, torde jag möjligen vara jäfvig att motsätta mig sådant, men jag anser det vara, lindrigast sagd t, enfaldigt, samt måste yrka bifall till Ulskis Betänk., dä jag icke kan inse, att något bättre kan framläggas för R. o. Ad. Då nu öfverläggningen förklarades fulländad, framställde Hr Gr. o. Landtm., alt. sedan Frih. Raab afstått från sin begäran om återremiss, endast vore yrkadt dels bifall till Utsk:s Utlåt., dels ock bifall lill detsamma med ogillande af de motiver Utsk. anfört och Den 31 Januari. 251 att derföre, sedan propos. å bifall till Utsk:s Utlåt, blifvit framstäld och besvarad, serskild propos. om motivernes ogillande komme alt göras; hvarjemte Hr Gr. o. Landtm, nu först hemställde om R. o. Ad. behagade bifalla Riddarh.-Utsk:s förevande Utlät. Denna propos. besvarades med starka Ja jemte åtskilliga Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade det han funnit Ja öfvervägande.
Jaja, jag har ju ingenting att säga... förstås, efter som... Det vill säga: jag kan vänta mig en svärson till snart? Ja (Borden äro nu afdukade; dukar och kandelabrar borttagna; så att borden af bräder och bockar stå nakna. En stor stenskål är inburen och stenmuggar af simplaste facon äro framstälda på hedersbordet.) - CÆSAR (knackar; sluskarne intaga hedersbordet invid Den Okände; Fodren sätter sig gränsle på en stol och stirrar på Den Okände). Mina herrar! Denna fest har blifvit kallad kunglig, icke som om välfägnaden AUGUST STRINDBERG varit så kunglig, tvertom, den har varit miserabel, men den man vi firat är en kung, en kung i Andens verld: det förstår endast jag bedöma... EN SLUSK. Hihihi! CÆSAR. kets man, småfolkets, de förtrycktes vän, de dårars förmyndare, de narrars glädjebringare. Om han gjort guld, det vill jag inte veta, det bryr jag mig inte om, och jag tror det knappt... Tyst slusk! men han är mer än en kung, ty han är en fol (Sorl. Två poliser inträda och sätta sig vid dörren; musikanterna komma ner och sätta sig vid bord.) men antaget han gjort det, så har han löst alla frågor som tidningsär blott ett antagande... pressen förgäfves sökt knäcka under de sista femtio åren. Men detta DEN OKÄNDE. Mina herrar! EN SLUSK. Nej, atbryt inte. - CÆSAR. kan vara felaktig! Det är ett löst antagande utan all reel grund, och anolysen TILL DAMASKUS EN ANNAN SLUSK. Prata inte smörja! DEN OKÄNDE. intresse for deltagarne att höra på hvilka grunder jag byggt min bevisning... I min egenskap af festföremålet, skulle ju det ej sakna sitt CÆSAR. Det vill vi inte höra! Vi vill inte! FADREN. förklara sig. Skulle icke festföremålet derför i få ord vilja säga sällskapet sin hemlighet? Vänta lite! Jag tycker rättvisan bjuder, att den anklagade får
Och om det är sannt att ett folks lagar i väsendtlig mån utmärka den grad af kultur, lill hvilket det hunnit, så är det otvifvelaktigt lika sannt, att dessa lagar blifvit uttänkta och upfattade af de yppersta och bästa, sorn förstått folkets behof och bedömt hvad som för detsamma varit nyttigt och rätt, utan en klenmodig fruktan att erkänna detta i lagen, långt innan det s. k. tänkesättet hos den stora allmänheten derom blifvit ense. Sådant lär oss alla lagstiftningars historia, från och med Solons och Lycurgi t. o. m. Napoleon den stores. Af dessa skäl anhåller jag, att LagUtsk. denna gång måtte åtminstone uptaga min framställning till undersökning och pröfning, och icke afvisa den med konservatismens nog utnötta fras, att det 400 Den 31 D ecember e. m. allmänna tänkesältet skulle ogilla en lagstiftning, som stödjer sig på rätt, eller att ett civiliseradt folk, sådant som det Svenska, icke skulle vara ”moget” att emottaga bättre lagar än dem som för 150 år sedan passade samma folk. Vi erinra oss, Mine H:rr, ännu mycket väl den oro, som icke för mer än 8 år sedan väcktes inom detta lius genom frågan om införandet af den lika arfsoch giftorätten, och huruledes man äfven då var tillreds med det hufvudargu ment, att det allmänna tänkesättet icke gillade den föreslagna för ändringen, — ja förespådde, isynnerhet från BondeSt., högljudt missnöje och stora olyckor af den nya lagen. Sedan emellertid denna lag blifvit af K. M. utfärdad, har man mig veterligen deröfver icke försport den ringaste klagan; tvärtom synas alla vara nöjda, och säkerligen skulle man nu misslyckas, möjligen äfven inom Riddarhuset, om man ville söka återinföra olikheten i arfsoch giftorätten. Beträffande testamentsfriheten, så synes den böra blifva ett angenämt surrogat just för dem som önska att mellan sina barn olika fördela sin egendom, och jag är nästan öfvertygad att, så framt den Konungens
Ehuru Peter Anderssons Memorial egentligen endast tillstyrker en underdånig anhållan hos Kongl. Majit, att Riksens Ständer måtte föreläggas de förslag, sorn Kongl. Maj:ts Befallningshafvande förmodas hafva sfgifvit, rörande gransors bestämmande för hemmans klyfningar; men Motionären, såsom skäl för påskyndandet af åtgärders vidtagande i detta hänseende, åberopst de olägenheter, som för det närvarande skola uppkomma genom en för vida sträckt hemmans, klyfning, samt en annan Ledamot af det Hedery, BondeSiåndet i anledning häraf förment, att en inskränkning i detta fall vore stridande emot begreppet om eganderätt; anse Utskotten det hår icke vara ur vägen, att yttra, det Utskotten tro alla binder för jordens delning mellan flere S* boer, uti ett föga bebodt och odladt land vara skadliga, helst en sådan styckning, hvarigenom egen bostad och nyttig verkningskrets lemnäs åt flere hushåll, som, för att vinna bergning å mindre lägenheter, tvingas att omtänksamt använda alla de fördelar natur och local erbjuda, säkrast bereder stigande befolkning, odling och välstånd ; att deremot, Utskotten vetterlig!:, någon anledning till klagan öfver för yidt 3ig LngUtsknttits Bttånkanden. sträckte hemmans-klyfningav i allmänhet icke finnas; samt att, om någon gång ett hemman skulle så styckas, att en eller annan åbo ej blefve besuten, rättelse härutinnan kan vid vederbörlig Domstol erhållas; i anledning hvaraf Utskotten, sorn åro förvissade, att desse, jemte flera andra skäl, emot inskränkning af hemmans-kly fning skola framställa sig vid granskning af de underrättelser Kongl. Majit i ämnet täckts infordra, förmoda, det Kongl. Majit icke torde finna för godt, att någon författning hårom utfärda I öfrigt och då Utskotten erhållit kännedom derom, att Kongl. Majit, i suled* ning af Riksens Ständers vid 18x5 års Riksmöte yttrade önskan infordrat uppgifter och förslag, rörande detta ämne, af samtlige Kongl.
Man läse till exempel följande skildring i dagboken af grefve Dohnas bröllop med Claës Julius’ »cousine» den ståtliga Ulrica Stenbock. »Vi samlades kl. 8, då alla voro samlade gick copulations akten för sig. Herr Kiörkoherden Hauswolf vigde brudfolket och efter ett kort men säfveligt tahl sjöngs en salm. Därpå önskades bruden och brudgummen lycka utaf alla de som voro tillstädes. Däruppå dracks skåhlar och sedan det var gjordt börjades dantsen. När alla ceremoni-menuetter voro förbi dantsades contradantser och menuetter, hvilket räckte till kl. 4 om morgonen, då vi fingo en reveillon. Sedan alla voro uppstigne från Reveillonen, dantsades Bruden och Brudgummen bort. Item fackeldantsen med några små ceremonier, och när det allt var förbi, satte hela brudskaran sig i sina vagnar och foro hem till de nygifta, hvarest vi fingo en ganska skiöner frukost. Sedan man hadde passerat där en och en half timme, for hvar och en hem till sig kl. 6 om morgonen ganska trötta af bröllopet.» Ännu mera enformiga voro de talrika släktkalasen, när familjen, »rättarlaget», som Claës Julius kallade den, sammanträffade hos morbröderna eller hos Ekeblads själfva, då Claës Julius hade värdplikter som ende son i huset. Långt muntrare voro de subskriberade tillställningarna af allmännare eller enskildare art, i hvilka Stockholmslifvets under detta decennium till det yra och fantastiska stegrade nöjesbehof gaf sig luft. Det var de långa och glada lördagsbalerna på stadshuset, utflykterna till Lorentsberg, ett utvärdshus i Carlbergsalléen, sedermera förvandladt till kyrkoherdeboställe i Adolf Fredriks församling, och till Carlberg. Äfven Stallmästaregården hade vid denna tid ett högfint klientel och på »träsket» var ballokal. Men egendomligast förefaller det, när Claës Julius berättar, att han var på pic-nic i »Humlegården» – och att »alla hade sina fat med sig».
Län uti dess i ”ämnet afgifne underd. utlåtande framställt, att den, ”till ersättning för TaxeringsFörrätlningarne anslngne ”procent af Bevillningens belopp i Länet lemnade en så ”ringa tillgång, att, sedan PröfningsCommite'ens Le”damöters skjutskostnads ersättning deraf utgått, hvad ”Häradsskrifvarne finge uppbära icke ens motsvarade ”deras contanta utgifter för resorne, på enahanda ”grund, som, enligt 3 Art. 5 §. 11 Mom. i Bevillnings"Förordningen, inom Norrbottens Län 220 R:dr till ”Taxeringsomkostnadernes bestridande blifvit bestiim”de, böra för samma ändamål 200 R:dr af inflytande Bevillningsmedel, utom den i allmänhet anslagne ”Procent, hädanefter förunnas de Tjenstemän, sorn ”med Taxeringarne i Vesterbottens Län, hafva befattning; hvaremot åter Utskottet ansåg sig icke kunna ”tillstyrka någon tillökning i arfvode för dylika förrättningar i Skåne och Westmanland, enär den hit”tills anslagne procent af BevillningsSumman, ej min”dre der, iin på öfrige orter i allmänhet lärer motsvara Förrätlningsmännens besvär och kostnader.” Utskottet har tagit detta allt i öfvervägande, och 4 B. 21 t 3i2 Stats-Utskottets får, instämmande i BevillningsUtskottets förrberörde Förslag och yttrande, vördsamt hemställa att de Tjenstemän inom Westerbottens Län, som med Bevill ni ngsTaxeringarne hafva befattning, må, till fördelning sins emellan, tilläggas 200 R:dr årligen, oberäknadt den procent, som till dem nu utgår.
Utskottet ansett med billighet öfverensstämmande, att de, i händelse sistnämnde utväg till förtjenst för framtiden dem beröfvas, må såsom serskilde arfvoden eihålla, Kamereraren vid Banco-Discont-Verket 5oo R:dr, samt Kamereraren vid hvartdera Låne-Contoret 400 R:dr årligen. I sammanhang härmed, och då, enligt hvad i83a års Revisions-Berättelse pag. 14» samt Utskottets ofvanåberopade under N:o 21 afgifne Berättelse upplyser, den i 4 Art. 5 Afd. mom. 8 intagne föreskrift, det på Bancofullmägtige ankommer, att, efter behof, antaga, constituera och med lämpliga löner förse den för Verket nödiga betjening, blifvit så tolkad och ! Barico-Utslottets Memorial N:o gi. förstådd, som skulle det vara Fullmägtige tillåtet att äfven meddela förhöjning å Discont-Yerkets Tjenstemäns löner, om och när Fullmägtige så nödigt finna, men denna rättighet synes böra vara Rikets Ständer ensamt förbehållen, Utskottet ansett, att, jemte intagande i det nu upprättande BancoReglemente af Aflöningsstaten för Banco-Discont-Verkets Tjenstemän, uttryckligen må stadgas, att förhöjning i lönevilkoren för Banco-DiscontVerkets eller Låne-Contorets Tjenstemän icke hädanefter kan af BancoFullmägtige beviljas. Uppå desse förenade skäl får Utskottet härigenom tillstyrka, det måtte, i stället för §. 3 mom. 8 i 4 Art. 5 Afd. af i83o års Banco-Reglemente, samt med ändring af den under §. 5 i 1823 års reglementariska föreskrifter för Låne-Contoren upptagne Aflöningsstats, i blifvande Banco-Reglemente, der lämpligast kan anses, intagas följande stadganden: a) De vid Banco-Discont-Verket anställde Tjenstemän äro: I Cancelliet'.
Till svar å denna nådiga framställning meddelade Rikets Ständer, uti underdånig skrifvelse den 11 November 1863, att då någon definitiv reglering af nämnda undervisningsanstalt ännu icke blifvit af Kongl. Majit fastställd och, enligt hvad i den nådiga Propositionen antyddes, åtskilliga förändringar i afseende å de för institutet nu gällande stadgar ytterligare vore att emotse, hvarvid Rikets Ständers underdåniga framställning om skyldighet för institutets föreståndare att deltaga i undervisningen derstädes ånyo torde komma att tagas i förnyadt öfvervägande, Rikets Ständer ansågo mest lämpligt att institutets anslag fortfarande blefve endast provisoriskt uppfördt. Enligt hvad af Statsråds-protokollet (sidan 47) inhemtas, hade Departements-chefen under den 13 Oktober nästlidet år i underdånighet föredragit det af Institutets Styrelse uppgjorda förslag till nya stadgar, deruti jemväl en del förändringar i de förut gällande blifvit upptagna; och hade Kongl. Majit förklarat att, då fråga vore väckt oin bergsskolans i Fahlun förflyttning till hufvudstaden och förening med teknologiska institutet, äfvensom angående sådant ordnande af undervisningen vid institutet, att civilingeniörerne der kunde genomgå sin kurs i stället för vid det högre artilleriläroverket å Marieberg, men ingendera af dessa frågor ännu vore slutligen pröfvad, Kongl. Majit funne de nya stadgarne för institutet icke för det dåvarande böra vinna nådig fastställelse. Det vore således ännu icke af Kongl. Majit bestämdt, huruvida institutets föreståndare skall hafva skyldighet att sjelf undervisa i något ämne eller icke; men det syntes De - 40 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 60. partements-chefen som vore nu, liksom tillförene, grundade betänkligheter emot en sådan anordning af Styrelsen för institutet anförda uti det underdåniga memorial, med hvilket de föreslagna nya stadgarne blifvit till Kongl. Maj:t öfverlemnade.
Beträffande för öfrigt Constitutions - Utskottets anmälan , angående så väl den antagne Jury i Tryckfrihetsmål som förslag till en förbättrad representation, fann Bonde-Ståndet något utlåtande deröfver för närvarande ej vara att meddela. S. D. Vid förnyad föredragning af LagUtskottets den 20 sisth Februari afgifne och sista plenidag på bordet lagda Betänkande, rörande väckt fråga, om upphafvande af Kongl. Kungörelsen af den 26 November 1816, angående sättet för en menighets hörande i enskilte tillåtelige ärender; blef detsamma, jemte dervid nu gjorde anmärkningar, till Lag-Utskottets ytterligare Utlåtande återremitteradt. S. D. Vid förnyad föredragning bifölls LagLtskottets sedan sista plenidag på bordet hvilande Utlåtande af den 20 sisth Februari, angående Borgmästaren Ekstrands Memorial om förtyd - P/of. Utdr. J. 12 Mars 1818. 19? iignnde af Lagens stadgande uti 17 Cap. Giftet-’ måls-Balken, rörande beräkningsgrunden för beloppet af fördel. S. D. Föredrogs a nyo Lag-Utskottets sedan sista pienidag på bordet hvilande Utlåtande af den 20 sistl. Februari, angående Friherre Stael vart Hollsteins, F. L., Memorial, rörande bibehållande af Författningen, attén sjettedel af ström alltid bor hållas öppen; och fann Bonde-Ståndet för godt detta Utlåtande bifalla, S> D. Vid förnyad föredragning bifölls LagUtskottets sedan sista pienidag på bordet hvilande Utlåtande af den 20 sistl.
Cederström, Jaeob, antydt, att nemi. användas för att hafva uppsigt å Den 10 Augusti f. m. främmande makter, så gissar jag, att hemliga TJlsk:s åtgärder snart blifva slutade. I alla fall, är det så alt det fordras sådana hemliga utgifter, så skulle jag tro att det vore bättre att Ständerne voterade en särskild hufvudtite! med rubrik: För uppsigten öfver främmande makter. Om dertill behöt vas <40,000 r:dr årligen, derom må Ständerne sedermera afgöra; men att det skall stå i ministerstaten och föranleda långa discussioner om skilnaden emellan ministrar och charges d’affaires, dertill finner jag ingen anledning. Jag upprepar ännu en gång, att jag ber R. o. Ad., innan fråga om propos. uppstår, noga besinna, alt det icke är fråga om huruvida vi skola hafva charge's d affaires eller ministrar, utan blott om det skall anslås 100,000 r:dr till s. k. uppsigt å främmande makter. Jag anhåller om propos. till bifall å StatsUlsk:s sednare förslag. Frih. Cederström, Jacob: Det har på intet sätt kunnat förundra mig och bör icke heller förundra R. o. Ad. att i Gr. Anckarsväids yttrande (inna en fortsättning af det thema, lian varierat sedan 1818, så ofta han varit riksdagsman. Vid nämnda riksdag framträdde han med den sats, alt Sverige icke behöfde någon organiserad annee, utan kunde besörja sitt försvar med penna och bläck: — i sanningen särdeles utvidgning i cabincttels göromål! Samme talare har sedermera ingått i utveckling af Europas slatssätt: denna utveckling må stå för den värde Grefvens Wik ning; inen i strid med dessa satser står den classiske författarens AbbeMably’s utredning deraf.
Spannemål skulle något år öfverstiga 6 R:dr B:co Tunnan, den härigenom uppkommande brist för den del af berörde Spannemål, som öfverstjuter Kronans behållna Spanmål, skall af RiksgäldsContoiret StatsVerket ersättas; så, enär genom H. PriisteStändets samt Y. BorgareStändets lemnade bifall till Utskottets tillstyrkande, att i nämnde ändamål ett lörslags-anslag, beräknadt till 4°>68i R:dr 4l sk5 r:st. i penningar, må å Stat uppföras, 2 Stånd stannat emot 2 i frågan om denne serskilda tillgång för lönefyllnader, har Utskottet skolat föreslå R. H. St:r, att öfverlemna afgörandet deraf åt Förstärkta StatsUtskoltet, som i sådant fall torde böra anställa omröstning öfver följande proposition: Den som bifaller, att, i enlighet med hvad Statsutskottet tillstyrkt, ett FörslagsAnslag, till godtgörande af den Utgift, som RiksMarkegångens möjeliga Bet änkan den, N:s 3^8, 3?.g. 3 j uppstigande öfver 6 B:dr B:co p:r Tunna kan förorsaka för den del af Spannemål under lönerne, hvartill saknas tillgång, må på Stat uppföras och beräknas till 4o,68i B:dr 4t sk. 5 r:st. i penningar, voterar Ja. Den det ej vill, voterar Nej. Vinner Nej; skall, i den händelse RiksMarkegångspriset för den under lönerne inberäknade Spannernål något år öfverstiger 6 R:dr B:co, den härigenom uppkommande brist för den del af berörde Spannemål som öfverskjuter Kronans behållna Spannemål, afRiksgäldsContoiret StatsVerket ersättas. Den to November 182g. Ytterligare Utlåtande, angående LandsliöfdingePvesidence-Huset i Hernösand. (U.-A.) Till Utskottets förnyade handläggning hafva II. PrcsteStåndet och V.
Jag är öfverlygad derom, alt de rcspeclive medlemmar, hvilka i denna fråga haft stridiga åsigter, från båda hållen afgifvit sina röster med full känsla af det rälla och med fullt begrepp om hvad som vore för fäderneslandet bäst, och jag tror således, alt grannlagenheten icke ens medgifver att en fråga väckes i en motsatt opinion; men dä jag delar majoritetens inom detta Stånd öfvertygelse i frågan, sådan den blifvit af R. o. Ad. afgjord, så är det naturligt, att jag äfven önskar det resultatet af detta beslut måtte leda till något ändamål. Jag anser mig således förpligtad alt medverka till den fråga, sorn af Hr von Hartmansdorff blifvit väckt, och önskar lifligt, att Högv. PresteSt. måtte från R. o. Adis beslut i frågan om lika arfsoch giftorätt hemta ledning för det, som Högv. Ståndet går att fatta. Jag kan icke medgifva, att denna fråga är främmande för det Högv. PresteSt. och att den enskildt rörer Ii. o. Ad. derföre, alt detta Stånd har en ekonomisk fördel måhända mera individuel än allmän att bevaka; jag tror och jag älskar alt tro, det R. o. Ad. 5 H. 47 370 Den 14 December f. m. fattat sitt beslut mera med afseende på det allmänna bästa än med afseende på det enskilda, och jag skulle tro, alt i della fall det Högv. PresteSi., med åsidosättande af dess position såsom Stånd, i denna fråga äfven mäste omfatta fäderneslandets stora och allmänna angelägenheter. Hr von Hartmansdorff: Gr. Cronhjelm har sagt, alt detta ämne vore främmande för PresteSt. För min del tror jag icke, att något ämne, som hörer till vår behandling, är främmande för något Stånd. Samme talare bar äfven påstått, att delta ämne vore enskildt för R. o. Ad. Om Adeln allena ägde all Svensk jord, så vore det sant, att detta ämne rörde Adeln ensam; men nu angår frågan alla jordägare i Sverige.
Så vill jag göra med desso rummena, och dess inbyggare, säger Herren, att denne staden skall varda lika som Thopheth. Dertill skola de hus i Jerusalem, och Juda Konungars hus, ju så oren varda, som det rummet Thopheth, ja, all hus, der de på, taken allom himmelens här rökt hafva, och androm gudom drickoffer offrat hafva. Och då Jeremia, igenkom ifrå Thopheth, dit Herren honom sändt hade, till att prophetera, gick han in i gården åt Herrans hus, och sade till allt folket: Detta säger Herren Zebaoth, Israels Gud: Si, jag skall låta komma öfver denna staden, och öfver alla hans städer, all den olycko, som jag emot dem talat hafver; derföre, att de äro halsstyfve, och min ord intet höra vilja. Men då Pashur, Immers son, Prestens, den för en öfversta i Herrans hus satt var, hörde Jeremia prophetera dessa orden, Slog han Propheten Jeremia, och kastade honom i fängelse, i den öfra portenom BenJamins, hvilken på Herrans huse är. Och då morgonen kom, tog Pashur Jeremia åter utu fängelset. Då sade Jeremia till honom: Herren kallar dig icke Pashur, utan Magor allt omkring. Ty så säger Herren: Si, jag skall gifva dig, samt med alla dina vänner, uti en fruktan, och de skola falla genom dina fiendars svärd; det skall du se med din ögon; och jag skall öfvergifva hela Juda uti Konungens hand af Babel; han skall föra dem bort till Babel, och dräpa dem med svärd. Och jag skall gifva allt godset i denna staden, samt med allt hans arbete och alla klenodier, alla Juda Konungars håfvor, uti deras fiendars hand, så att de skola dem skinna, borttaga och till Babel föra. Och du, Pashur, skall med allt ditt husfolk gå fången, och till Babel komma; der skall du dö, och begrafven varda, samt med alla dina vänner, hvilkom du lögn predikar.
aldrig den ringaste utsikt att göra sig hörd, om Då hon anförde farbror Mattes yttrande, erinhan begynte sina smäktande sånger. Af rosenrade hon sig också plötsligt, hvem detta gällde. häcken och de mystiska nischerna och sådant, Hon hade, ända sen hon var liten, varit en som oundgängligen hör till trubaduridyllerna, riktig läsvurm Hennes mor beskärmade sig därsyntes inte ens en rök på Elsas gård. öfver, men hon var på samma gång litet stolt Elsa insåg också på andra goda grunder, att öfver dotterns vetgirighet och fattningsgåfva. en sådan dröm aldrig kunde genomföras i verkMen farbror Matte, han hade ett annat kvinnoligheten. Matty kunde inte gå uppför linorna i ideal han. När nu flickan i alla fall hette efter gymnastiken, ty då hissnade hon och bleknade honom, så skulle hon väl inte heller bara likna honom till namnet, tyckte han, och därför läste och allt möjligt. Huru i all världen skulle hon då kunna klättra han flitigt upp för både mor och dotter, hurudan öfver hustaken, då det nu inte ens var nog med » en verklig kvinna » bör vara. ett plank? Matty spjärnade emot hans ideal med båda Elsas beundran för Matty hade för öfrigt inga händer och fötter. gränser. Hon hade ju själf med egna ögon sett, Äsch — det var nu någonting det att se blyg att Matty utan den ringaste ansträngning skrifut och stå i spiseln och laga mat! vit vers i hennes minnesbok — en riktigt stilig Nej, läkare skulle hon bli, och hon skulle visst vers t. o. m.l inte svimma, när hon fick se blod. Nu var det i alla fall lustigt — det insåg hon » Förgät ej mig, själf — att hon suttit och pratat så där tokigt jag älskar dig! » om kvinnans förstånd till Elsa. Hon kände sig alldeles vimmelkantig, men det löjliga i situatiostod det där i sneda rader. Elsa förklarade också med öfvertygelsens hela nen slog henne och hon brast i skratt. värmg, att » om hon bråkat sin fattiga hjärna till Elsa hade ej kunnat följa Mattys tankegång, domedags otta, så hade hon ändå aldrig fått ihop men instämde hjärtligt i munterheten.