Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Till bemötande häraf får Collegium underdånigst anföra, alt då förväntningen af Extra anslaget icke blifvit Collegium i Nåder uppdragen och då dessutom medlen, såsom afsatla alt för bestämda ändamål och utgifter efter hand utbetalas, måst utan föregången uppsägning hållas disponible, Collegium ansett sig icke tillständigt vara alt om utlåning deraf någon åtgärd vidtaga; varandes deremot, under en sednare tid och i följd af inträffade förändrade förhållanden, af Eders Kongl. Majit uti Nådig skrifvelse ilen i3 Augusti 1835 föreskrifvet, att tills vidare ej behöflige summor af så väl Artillerisom Utrednings-Afdelningarnes Extra anslag skulle uti Rikets Ständers Riksgälds-Contor förblifva qvarstående och derstädes förräntas, intilldess, uppå underdånig anmälan om behofvet deraf, Eders Kongl. Majit täcktes anbefalla försträckningarnes återfordrande, för att hållas försvarsverket för afsedde ändamål tillhanda. Krigs-Collegium framhärdar med djupaste vördnad, nit och trohet, Stormägtigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Majrts underdanigstc, (ropligtigste tjenare och undcrsåter AXEL MÖLLERHJELM. D. W. SILFVERSTOLPE. C. J. SALOMON. Stockholm den 19 April i838. Fr. Pauli. Kongl. Majit underdånigst, nied utlåtande öfvei Rikets Ständers Revisorers år 1837 afgifne Berättelse, angående granskning af Artilleri-Afdelningens Räkenskaper för åren 1834 och IÖ35. Stormägtigste, Allernådigste Konung! Till åtlydnad af Eders Kongl.
Jag får nu till mitt förut afgifna yttrande tillägga, alt det icke öfverensstämmer med en väl ordnad bankrörelse, alt rättigheten att utgifva kredit-sedlar på beviljade kassa-kreditiver äfven får sträcka sig så lån“t, som till namn, med eller utan borgen, emedan det icke är omöjligt, att så väl kreditivtagaren som ock borgesmannen kan komma på obestånd, oéh då gör banken en dubbel förlust, dels genom sin fordran hos krediliv-tagaren, och dels genom nödvändigheten att inlösa de kredit-sedlar, som, i och för det beviljade kreditivet, blifvit utlemnade, hvilket förhållande, så i det ena som andra afseende!, ej kan inträffa, om sedel-emissionen för beviljade kreditiv endast får grunda sig på sädane handlingar, som utgöra verkliga säkerheter d. v. s. äro af grunfonds natur. Om deri'af mig föreslagna förändringen anltsges, så inträffar säkerligen den händelse, att krediver hufvudsakligen beviljas på säkra handlingar, hvarmed jag menar sådane, som äro lika med grundfonden, och icke på de äfventyrliga skuldförbindelserne, emedan, i förra händelsen, privatbanken får utgifva kredit-sedlar till samma belopp, som kreditiver äro beviljade. Jag fortgår således i milt yrkande, alt sedelnlgifnings-rälten för kreditiver endast må äga rum i afseende ä sådane kreditiver, hvari säkerhets-handlingar äro med grundfonden öfverensstämmande. Hr Gripenstedt: Då jag icke bestämdt yrkade, alt Utskms förslag skulle substitueras i st. f. de 3:ne första moram i litte §:n af Den 16 September e. m. 49 af na gällande författa., skulle det möjligen synas öfverflödigt alt jag till besvarande uptager de anmärknir, som blifvit framställda emöt mitt resonnemang i förevar:de hänseende; men då Frih. Tersmeden har försökt visa, ali detsamma vore alldeles falskt och oriktigt, anser jag mig skyldig alt ådagalägga det missförståndet icke ligger på min sida, utan på hans.
I ig lie t den likväl icke vågar offentligt bestrida. Under sådana förhållanden vågar jag tro, att R. St. skulle handla emot deras pligt, om de, oaktadt Regeringens synbara afsigt alt ännu för decennier uttänja nya lagverkets fulländande, icke nu sökte bibehålla det initiativ, som dem lagenligt tillkommer i denna fråga. R. St. hafva, alltifrån dess första uppkomst, aldrig ansett sig kunna vara de egentjiga utarbetarne af en hel ny codex. De hafva genom deras redan 1810 gjorda begäran, att ”lill kunnige och aktade män måtte öfverlemnas att utarbeta förslag till ny lag”bok, ” tillräckligen antydt, att, — likasom de hvarken borde eller kunde afhända kommande Ständer deras rätt alt, efter deras LagUlsk:s utredning af frågor om ändringar och förbättringar i Rikets allmänna lag, deröfver besluta — de likväl, i frågan om en helt ny lag, ansågo sig böra försätta framtidens Ständer i tillfälle, att, med tillit och förtroende till utmärkte lagklokes i förslaget nedlagda grundsatser och arbeten, antaga den i en helhet —det enda tänkbara sätt att, på den tid grundlagen förutsätter för Ständernes sammanvaro, och på det vis, som Ständernes öfverlaggningar måste ske, kunna komma till ett slut dermed. Det är för ett sådant ändamål, som öfver 100,000 r:dr b:co äro uppoffrade, och som R. St. sjelfve, vid så många tillfällen, låtit anstå med vigtiga enskilda förändringar i lagarna, sorn nationen likväl högt yrkat. Hvad skulle väl II. St. nu svara till Den 22 April. dessa allmänhetens fordringar, om de ej i samma anda handlade, då frukten af alla dessa mödor och tkostnader hör skördas? Jag tror, att den som icke vill vanställa sanna förhållandet; den som icke, för alt ännu ytterligare aflägsna antagandet af de med vår tid, vårt nyare statsskick, vår upplysning och våra seder mera öfverensstämmande principerna i det nya lagförslaget, uppsöker alla möjliga svepskäl; den, med ett ord, som vill redligt och öppet handla, för att vinna ett önskvärd! slut på denna angelägenhet — skall med mig erkänna, att R.
Vid granskning af rådgifvande åtgärden i detta mål förekomma följande omständigheter anmärkningsvärda: l:o Att förklarandet i sjelfva Förordningen, det Mosaiska trosbekännare dädanefter skulle i alla hänseenden ställas i lika rättsförhållanden, enligt Svensk Lag, samt tillgodonjuta enahanda rättigheter och förmåner, som Svenska undersåter i allmänhet, utan andra inskränkningar, än Grundlagarne bestämde och Förordningen, såsom ofvan är nämndt, stadgade, synes innefatta ändring i hvad allmänna Lagen föreskrifver, dels uti 20 Kap. 8 §. Ärfdahalken, att den sorn af annan lära är ej må vara förmyndare, och dels i 17 Kap. 7 §. Rättegångsbalken, att ochristen, eller den, som af sådan lära är, att han om vittneseden en falsk och skadlig mening häfver, ej må vittna; och 2:o Att föreskriften i 6 §. af den serskilda Ordningen, om Mosaiska trosbekänuares edgång, så vidt denna föreskrift kan afse vittnesed, likaledes förändrar den i 16 §. af sistnämnde Kapitel och Balk för sådan ed fastställda lydelse i så måtto, sorn deri hetintliga orden: ”Gud och Hans heliga Evangelium” blifvit utbytta emot orden: ”Gud och Hans heliga Lag.” Såsom följd häraf måste äfven antagas, att ofvanbemälde Herrar SlalsRådsLedamöter i anmärkta delar tillstyrkt öfverträdelse af Regeringsformens 87 §., som förmår, att Civillag ej må af någondera Statsmakten, utan den andras samtycke, göras eller afskafias, A:e Punkten. StatsRådsProtokollet öfver handels och fmansärcnden för den 23 Januari 1836 upplyser, huruledes, vid underdånig anmälan af den klagan, 1834 års Direktion för Götha KanalBolag i underdånighet fört öfver Bolagets vägran att meddela Direktionen decharge för dess förvaltning, och
Af Herr Cederschiölds framställning hafva Utskotten icke heller funnit sig föranlåtne att frångå sin yttrade mening, att egograderingen icke bör före skiftets afslutande pröfvas. Det kan medgifvns, att stadgandet •härom stundom medför olägenheter; men desse öfverväga icke den o»ättvisa, hvartill taxeringens fastställande före skiftet ofta skulle föranleda, hvilket redan torde vara nog tydligt ådagalagdt af hvad i detta ämne förut blifvit anfördt. På grund af hvad Utskotten nu yttrat och med trlifeännagifvande att Högvördiga Preste-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet bifallit, men Valloflige Borgarståndet afslagit Betänkandet, under förklarande af sistnämnde Stånd, att 1827 års Skiftestadga borde oförändrad bibe - 6 Lagsamt Allm. Besv.- och Oeeon.-Utsk. Memorial N.o 44- hållas, •— vidblifva Utskotten alltså hvad i afgifna Betänkandet yltradt och tillstyrkt blifvit. Slockholm den 28 Januarii 1835. Ankom till Exp.-Ut*k. den 29 Januarii 1835. Memorial, i anledning af återremiss å Betänkandet, N:o if, angående lindring för allmogen i den såkallade byggnadshjelpens utgörande. Förenämnde Betänkande bar af Hedervärda Bonde-Slåndet blifvit till Utskottens förnyade handläggning återremitteradt, på grund af dervid gjorde anmärkningar; men som detsamma blifvit af öfrige respective Riks-Stånden bifallet, nemligen af Högloflige Ridderskapet och Adeln den a4, af Högvördige Preste-Ståndet den 17 och af Välloflige BorgareStåndet den rp sistlidne November; så hafva Utskotten trott sig endast böra detta förhållande för Rikets Ständer vördsamt tillkännagifva. Stockholm den 28 Januarii 1835. Ankom till Exp.-Utsk. den 29 Januarii i835.
Så- som kassör tjänstgjorde hon sedan plikttroget, punktligt och noggrant till såväl styrelsens som allmänhetens stora belåtenhet i många år, tills hon på grund af sjuklighet måste begära afsked och då med hela lönen som pension afgick ur tjänsten. Den 11 september 1825 föddes Maria Margareta Peggy Hård på den vackra egendomen Claestorp, belägen i närheten af Sköfde, hvilken för många år sedan ägdes och beboddes af hennes föräldrar, statsrådet grefve Carl Gustaf Hård och hans maka Anna Margareta af Sandeberg. Där förflöt hennes första barndomstid. Begåfvad med lifligt temperament och ett lekfullt, skämtsamt och kvickt lynne, var hon en bland de muntraste i den stora syskonskaran, och föga tänkte den, som då såg henne under lek och ras yra omkring i den vackra parken eller flyga i kapp med fjärilarna på de blomstersmyckade och solbelysta ängarna, att hon en dag skulle fjättras vid kontorspulpeten med affarsminens allvarliga prägel öfver dragen. Men, då det ekonomiska tillståndet redan under hennes faders senare lefnadsår började blifva mindre godt för honom, nödgades han sälja sin egendom och hyrde då det historiskt märkliga Håtunaholm såsom bostad för sin familj, hvilken efter hans död flyttade än till Upsala, än till Stockholm. Och de af döttrarna, som ännu voro kvar i föräldrahemmet, önskade då att genom eget arbete själfva bidraga till sitt underhåll. Men vi hafva dock, tyvärr, bland oss fostrat en ansenlig flock, som förbrukar alla kroppsoch själskrafter for att nå ryktbarhet, OLIKA DRIFKRAFTER. bli bemärkt och, om intet annat, åtminstone omtalad i vidare kretsar än de, i hvilka Af Ave. individen själf rör sig.
I den p:de föreslås nemligen medeltull för varor af olika värde, och i den io:de, att tullen för varor, som äga hufvudsaklig skiljaktighet i qvaliteten, må bestämmas till viss procent af varans värde. Herr Tham: Under afbidan af den gyldene ålder, sorn den siste Talaren lofvet oss om några sekler, blir det nödvändigt att fatta beslut angående de jordiska frågor vi nu hafva för handen. Det är omöjligt, att lägga något lill hvad Friherre Åkerhjelm yttrat i afseende på rpde Grunden. Han har visat, att den ej binder händerne på oss, i afseende å någon artikel. Jag yrkar således proposition derjiå, allden ina blifva bifallen. I afseende på hvad Herr Cederschjöld i öfrigt anfört, anhåller jag att få nämna några ord. Han har sagt, att vissa varor blott borde få införas i vissa större städer, och ej i de andra. Jag får fästa uppmärksamheten derpå, att sådant 4 7 H. 24 * Den 3o O c t o b c r f. m. blef föreslagit af Rikets Ständer i anledning af BevillningsUtskottets Betänkande vid. i8a3 års Riksdag, men det blef ej bifallit af Konungen, och lär ej eller kunna bifallas, emedan det är en inskränkning i städernes privilegier. Hade det kunnat ske, tror jag säkerligen, att det af Utskottet blifvit föreslagit. Jag åtminstone skulle hafva ansett det nyttigt; men att föreslå en åtgärd, som ej kan vinna Regeringens bifall, är ej värdt mera än en gång. Beträffande hvad Herr Cederschjöld anfört om auctioner, så torde han påminna sig, att uti 1823 års framställning äfven funnos flere sådana förslag om sättet att skaffa rätta tull värdet och procenten. Det skedde då i den öfvertygelse, att man var mogen för municipalinrättningar. Men erfarenheten har visat, att stadgandet icke ens i Stockholm, mindre i de öfrige städerna, uppfyllde ändamålet, utan medförde en mängd af obehagligheter, hvarföre det måste upphäfvas. Således lönar det ej mödan, att på auctioner bygga författningen.
När jag kom från Carlberg, voro de icke gerna sed - Den 18 Mars e. m. 3ö9 sedde inom flottan, men allt som antalet tilltog, så inom flottan som armeen af dem, som från Cai Iberg ulgingo, försvann detta förhållande, hvilket jag alltid ansett vara orätt, då alla tjena Kronan, ehuru vid olika vapen, men för samma ändamål — fäderneslandets försvar. I England förhöll det sig på samma sätt i fordna dagar, då man icke passerade oceanen så läll som nu; der har en annan omständighet gjort samma samband emellan armeVn och flottan, som hos oss, nemi. den, att. Iandt-arme'ens officerare måste passera oceanen, och äro under tiden som gäster hos sjö-officerarne, då desse uppbjuda all sin förmåga för alt göra de förres vistande ombord comfortabelt; hvaremot, när fartygen inkomma i hamnen, der Engelsk militär finnes , sjö-officerarne blifva med all höflighet emottagne och åtnjuta samma gästfrihet, som den, hvarpå de gifvit föredöme. Denna vexelverkan gör, att de förhållanden af vänskap mellan den Engelska militären så till sjös som lands uppstått, som icke fanns i fordna dagar, på brist hvaraf jag ofta hört Engelsmän klaga. Jag skulle derföre tro, att man ingalunda bör skilja sjö-officerarnes uppfostran från landt-officerarnes, emedan detta vore ett rent misstag, utan att dermed må förblifva vid hvad som är. Slutligen vill jag endast tillägga, att de ynglingar, som egna sig till sjön, böra få ali den öfning, som är möjlig, för alt danas till sjö-officerare. Kanske är derutinnan ännu något öfrigt att önska; men jag tror, att bristen kan afhjejpas lätt. Remitterades till Allm. Besvärsoch Ekon.Utskottet. Vidare föredrogs Hr Hjertås, Lars, den 7 dennes e. m. på bordet lagda motion om en förbättrad beskattningsgrund för städerna och förändring af en §. i Handels-btn.
N:o 79, i anledn. af väckt fråga, att proste-lunnan i Bohus län måste godtgöras efter markegångspris m. m. Föredrogs Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk:ns d. 7 dennes f. m. på bordet lagda utlåt. N:o 80, i anlen. af väckt fråga att jordegarne inom hvarje härad och tingslag måtte tilläggas förmonsrätt till skattelösen af fjerdiugsmans-boställen m. ra. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Utsk:n yttra uti detta betänk. något, som R. o. Ad. förut ogillat, nemi. alt kronofjerdingsmäns-tjensterne äro att anse såsom municipal-befattningar. Jag vill likväl icke med anledn. häraf yrka någon återremiss eller afslag å betänk., men jag har ansett mig böra fästa uppmärksamheten härå, och hemställer derföre, om icke Ståndet ville falla det beslut att Ståndet låter bero vid Utsk:ns förslag. Hr von Hohenhausen, Mich. Sil v.: Ingen är väl mera än en lundsli, villig att erkänna, att kronofjerdingsmanstjensterne hufvudsakligen äro landtstatstjenster, och alt den muncipala befattning, som åt desse tjenstemän är uppdragen, icke utgör mera, än som kan förenas med de göromål, kronobetjeningen dem ålägger. Tillsättningen af desse tjenster tillgår på ett municipalt sätt inom de församlingar, der kronofjerdingsmännen icke åtnjuta lön, vare sig genom boställen eller indragningar. Nu hafva Konung och Ständer, sedan lönerne till Statsverket indrogos, ansett dessa tjenster såsom kommunala befattningar, men då som jag redan yttrat, de väsendtligast äro att hänföra under landlstatstjenster, anhåller jag, att Ståndet icke ville fästa afseende å hvad tillförene blifvit i ämnet åtgjord!, hvarföre äfven jag anhåller, att Ståndet ville låta bero vid Utskrns förslag.
Likaledes hafva Revisorerne, i afseende å åtskilliga af de under bemälda Konsistorii vård och förvaltning ställde kassor, funnit anledning till enahanda anmärkning, som i afseende å Linköpings konsistorium, eller att betydliga medel vid 1858 års slut befunnits outlånta, utgörande dessa behållningar, bland andra, å 52 Stats-Utskottets Utlåtande M 21. Byggnadskassans konto ett belopp af icke mindre än 5,998 R:dr 48 öre, ehuru någon nybyggnad icke syntes pågå eller förestå, och å Wähnermanska stipendii fondens en summa af 1,500 R:dr, hvilka anmärkts såsom till utlåning disponible. Beträffande anledningen lill behållningen i den förstnämnda af dessa kassor har Domkapitlet anfört, att medlen erfordrades för en år 1858 påbörjad betydlig reparation, hvarförutom dessa medel, som småningom under året och förnämligast vid dess slut influtit, icke länge legat uti kassan. — Hvad åter anginge de 1,500 R:dr, som tillhörde Wähnermanska stipendiifonden, hade Domkapitlet genom anmärkningen, »det desamma vore till utlåning disponible», trott sig hafva tillkännagifvit sin mening att föranstalta om penningarnas utlåning, sedan erbjudna säkerhetshandlingar blifvit inlemnade och godkände; anförande Domkapitlet tillbevis huru medlen förvaltats, det fonden, som år 1800 utgjort endast 3,7151/2 R:dr, år 1860 vuxit till nära 22,000 R:dr R:mt. Af konsistorii räkenskap för år 1859 synes emellertid, att vid nämnda års slut funnits uti kassorna en kontant summa af 11,011 R:dr 58 öre deraf 8,827
Och så ofta vädret var vackert, och de kunde få låna en båt, rodde de dit ut och lekte, att de seglade långt bort i främmande land, harpunerade hvalar och fångade rysliga hajar, som i vild dödsångest piskade däcket med sina väldiga fenor. De hade gömställen i hytterna och under däck, där de samlade snäckor och sten. Det var varorna, som de skulle föra med sig hem och sälja i sta’n och få mycket pängar för. De ropade »brassa» och »håll styft upp i vind». Och en hel vecka lågo de stilla och lastade i Rio Janeiro. Den sommaren gjorde barken sin gamla resa för sista gången. Hösten kom, och stormarna började sitt långa, dödande arbete. Vintern kom med is och snö, och isen gräfde sig in i springor och hål. Men när nästa sommaren kom, då var barken verkligen borta. Endast kölen satt kvar. Och de stora spanterna, hvilka sträckte sig upp ur vattnet, som sköljde kring klipporna, liknade refbenen på ett dödadt djur, som legat och multnat i skogen. UTAN PÄNGAR. Artisten Ivar Melin steg sent upp i sin atelier, som låg långt bort på Boulevard Montparnasse. När han hade klädt sig, afslutade han sin morgontoalett med att dra på sig ett par tofflor af brunt ylle, slängde en baskisk målaremössa à la Rembrandt på sitt tätklippta, ljusa hufvud och satte sig sedan på en gul halmstol med en portmonnä i hand, hvars innehåll han undersökte. Han tog fram en franc, som han likgiltigt lade på bordet, liksom om han varit säker att träffa honom där, och började en närmare granskning af de öfriga facken i portmonnäen. Denna granskning måtte dock icke hafva medfört något synnerligen gynsamt resultat, ty den efterföljdes omedelbart af en annan sorgfällig undersökning, hvilken bestod uti att han trefvade igenom alla fickor, som funnos på hans drägt. Men hvarken rock-, västeller byxfickorna måtte ha innehållit något af värde. Ty han öfvergick omedelbart till att leta i en öfverrock, som hängde på klädhängaren.
Uti G:te artikelns 2:dra afdelning förekomma först i §§ 152—156 åtskilliga Allmänna bestämmelser, förnämligast afseende den deruti afhandlade utlåning från Banken mot pant af guld och silfver, vågförda effekter och lane-banko-obligationer, äfvensom mot intekning i fast egendom och mot hypothek af inte/enade, på Banken transporterade, skuldebref samt lill odlingars befrämjande. I afseende på omförmälde Allmänna bestämmelser, har endast följande erin-. rån förekommit. Som Rikets höglofl. Ständer vid sednaste riksdag beslöto, att all beräkning af ränta på ränta skulle från och med 1849 års början upphöra, infördes uti reglementet bland ofvanberörde Allmänna bestämmelser föreskrift derom, att det då brukliga sätt, att beräkna ränta på ränta borde begagnas till och med slutet af Ar 1848, hvarefter all sådan ränteberäkning skulle upphöra icke allenast å de lån, hvarå räntan från och med den 1 Januari 1849 till betalning förfölle, utan äfven å de lån, för hvilka räntebetalningen derförinnan förfallit. Men enär denna föreskrift endast afsett lån, är, efter hvad Banko-fullmäktige anmält, ränteberäkningen efter s. k. feankomethod bibehållen för de från Bankens Låne-afdelning utgående kreditiv. Då emellertid ett dylikt ränteberäkningssätt strider emot föreskriften i 9 kap. 6 § Ilandels-balken, anser Utskottet, att ränta på ränta icke bör beräknas å Hagot slags fordringar, vare sig under namn af lån eller kreditiv, och tillstyrker fördenskull, att omförmälde stadgande i reglementets 158 § må emot följande utbytas: l.o Det i allmänna Lagen intagna förbud mot beräkning af ränta på ränta*, iakttages äfven i afseende på Bankens fordringar. Förisgsbapita Lån på Guld och Silfver „ Jeru, koppar m. m. i Stockholm | i; V V V K » 1) „ „ „ „ i Götheborg enl. 172 § i llegl. „ Tackjern i Stockholm „ »i Götheborg „ Landtegendomar „ Stadsegendomar enl.
Pröfningen af ansökningar om lån från Allmänna Diskont-/onden sker en gång i veckan; vederbörande Direktioner likväl förbehållet, all, derest för räkenskapernas alslutandeså nödigt pröfvas, vid hvarje års utgång, för högst två veckor, nämnde utlåning inställa. Ansökningar om Kassa-krediliv pröfvas en gång i månaden. Pröfningen af ansökningar om diskontering och lån frän Handelsoch JSärings-diskont-fonden verkställes: vid Banko-diskont-verket alla söcknedagar; vid Låne-kontoren 1 Götheborg och Malmö två gånger och vid Låne-konlorel i Wisby en gång i hvarje vecka. Vid pröfning af alla ofvanberörde ansökningar skola i Bankodiskont-direktionen minst fyra Ledamöter, hvaribland åtminstone en Fullmäktig, och i Låne-kontors -direktionerne minst tre Ledamöter vara närvarande. För bifall till ansökning fordras afgjord rösl-pluralitet. För behandling af öfriga Diskont-verken tillhöriga ärenden sammanträda Direktionerne in pieno en gång i månaden eller oftare, om göromålen sådant påkalla. Vid dessa sammanträden skall protokoll föras. För besluts fattande vid pleni-sammanträde erfordras i Bankodiskont-direktionen att minst sex Ledamöter och i Låne-konlorsdirektionerne att minst fyra Ledamöter äro närvarande. Yppas härvid skiljaktiga meningar, gälle de flesta rösterna och, dä dessa äro lika, ege Ordföranden afgörande röst Mom. 3. Hvar och en af Fullmäktige är öppet lemnadl att, när som helst, öfvervara Direktionernes sammankomster, men utpn rättighet att i beslut och omröstningar deltaga. 7:o. (motsvarar § 79.) Diskont-direktionerna skola, hvardera efter sista sammanträdet i veckan, lemna hvarandra underrättelse ej mindre om hvilka personer, som under veckan blifvit för förbindelser tili Handelsort! Närings-diskont-fonden af Direktionen antagne, dock med undantag för lån mot pant af våglörda effekter, hvarom någon advis ej meddelas, än älven om de personer från annat Låne-distrikt, hvilka, såsom löftesmän eller hypolheks-utgifvare antagits för förbindelser till Allmänna
Kammar-rätten, innehålla följande redovisning af inkomster och utgifter: § 3- § 4. Drott n i ugla n set Debet. Balans från föregående år: Uppbörd: Stats-anslag Balans till påföljande år: Credit. Balans från föregående år: — Utgifter: Sunnna 85,888: 21. 5. 103,340: 16. 1. § I Angående den i de 2:ne sednaste revisions-berättelserna omförmälda balansen hos Drottninghusets förra redogörare, afvikne Kamereraren Johan Möller, hafva Revisorerne inhemtat, att, sedan å denna balans, fastställd till 37,354 R:dr 36 sk. med 6 procent ränta från den 14 Maj 1853, blifvit betalde, den 12 December 1855, 9,000 R:dr och påföljande dag 7,000 R:dr samt, den 14 Mars 1857, 19,060 R:dr, i följd hvaraf återstode af kapitalet 2,294 R:dr 36 sk. och räntor, beräknade till den 1 Maj innevarande år, 7,408 R:dr 27 sk. 9 rst, hade Ordföranden i Drottninghusets Direktion, Herr Justitie-kanslercn och Riddaren von Kock, emot återfående af .den förbindelse å 10,000 R:dr med dertill såsom hypothek fogade 20 st. aktier i Öst fötha enskilda Bank, bemälde Herr Justitie-kansler förut aflemnat till Drottninguset, såsom säkerhet för den andel i balansen, honom kunde åläggas gälda, för nämnde återstående kapital och räntor, tillsammans 9,703 R:dr 15 sk" 9 rst, afgifvit sin skuldsedel, förskrifven med 6 procents ränta från den 1 sistlidne