Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
^ J e n däfna, » lånlösa höstkvällen hade skrämt inom hus alla badgäster, som ännu dröjt sig kvar på Saltskär, hade drifvit dem in i sina gistna, oeldade korthus, där cle sutto och kurade i skumrasket omkring tebrickan, under det herrarne med dvalna händer ordnade de tjugusex papperslapparne på femtioälfva olika vis för att få en kvistig vira bedrifbar, innan de med en hopplös axelryckning, följd af en hädelse åt lyckan, slängde dem i bordet och satte beten. Strandpromenadens långa länga, döpt, jag vet ej hvarför, till Den smala vägen, tycktes ändtligen börja uppbära sin trånga titel. Trist och enslig låg den där, trumpet bidande öfvergifvenheten; dess djupa, regnbundna flygsand förrådde ej mera något namn, vårdslöst tecknadt med parasollspetsen af en sysslolös, behandskad hand, präglades ej som förr af tenniskängornas rutade gummisulor. Men då och då singlade sakta ett vissnadt, frostbitet kastanjeblad ned till dem, som fallit förut, småningom samlades de därnere att skrumpna, multna och förintas, de fordom lyckliga, som skälft af fröjd, af minutens jublande fröjd vid vindens svala, flyktiga kyss. Villa Vestra, Saltskärs stoltaste sommarpalats, bjöd dock i sorglös dristighet nordens kulna, skumögda september spetsen, där den låg och tindrade likt en exotiskt ' brokig japanesisk papperslykta i en syrénberså. Från de öppnade fönstren vällde i vida vågor ett stort, varmt ljussken, hvars skilda reflexer mot det vindlösa hafvets kvällsömniga dyningar togo sig ut som slingrande, trollguldskimrande spiraler, de där långsamt och beständigt tycktes borra sig ned i det svarta, blanka djupet.
Raab, som yrkat någon slags stabilitet för dessa valordningar. Frih. Sprengtporten har under diskussionen fästat upmärksamhelen på att den representationsreform, sora vi nu gå alt besluta, i alla fall endast blir en öfvergångsreform. Huru länge denna öfvergångsperiod kan komma att räcka, kan vara osäkert, men om en annan gång formen för representationen skall omgöras, torde något hvar af Eder Mine Hrr finna den stora vigten af all de valordningar, på hvilka Stånden skola byggas, äro upgjorda på en icke alltför mycket de mokratisk grund. Den siste värde talaren har sagt, att sådant icke vore farligt enär Konungens sanktion fordrades till sådana förändringar. Jag ber all få fästa såväl bans som Ståndets upmärksamhet på att då man gör ett verk, som likväl måste motse någon framtid, måste man äfven förutse eventualiteter, och den värde talaren torde icke neka det icke sådana kunna inträffa och alt sådana påtryckningar kunde ske, att Konungamakten, derest den icke har att stödja sig på de öfriga Stånden, svårligen kan motstå desamma. Följden deraf ldefve att grunddrag i valordningarne infördes, hvilka skola utöfva ett stort inflytande på representationen, och då jag ifrigt nitälskar för att den gamla valordning, som i Sverige finnes, den nemi., att hvar och en deltager i mån af de bidrag han lemnar till Staten, såsom valen ske på landet, må bibehållas, och vi icke öfvergå lill allmänna valprincipen, så tror jag att en borgen i sjelfva grundlagen måste ned - läggas för att icke denna princip må öfvertrådas. Af alla dessa skäl understödjer jag Frih. Raabs förslag. Frill, af Ugglas, Kurt Gustaf: Jag vill icke ingå i pröfning huruvida Frih. Ilaabs förslag kunde medföra nytta. Jag tror det, men, på det sätt det blifvit framstäldt, anser jag detsamma icke kunna antagas. Frih. Raab har föreslagit att valen skola förrättas i enlighet med den ordning, som af Stånden och Riksnämnden antagen, och af Konungen gillad och fastställd är.
Sedan, i anledning af dessa skiljagtiga beslut, för hvilka skälen finnas omständligt upptagne uti Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets ofvanåberopade betänkande, N:o 44, Rikets Ständers Justitieombudsman hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhållit om Nådig Förklaring af Kongl. Brefvet den 22 Augusti 1819, har Kongl. Maj:t, uti Nådig Skrifvelse af den 26 April 1826, förklarat, aLl Kongl. Majrt funnit Halländska kyrkornas städsmålsrätt till kyrkohemmanet! vara styrkt oell befästad genom äldre och sednare Författningar samt en långvarig utöfning deraf, nemi. °;enom Konung Christian i Y:s i Danmark Recess af den 27 Febr. O O 1643, sorn visar, att kyrkorna den tiden egde gårdar eller hemman, af hvilka de uppburo landtgille och städsmål; genom 1646 års Hallands Läns jordebok, den första efter detta landskaps afträdande till Sverige, och påföljande jordeböcker, allt intill den allmänna jordeboks-förändringen år 1725, uti hvilka jordeböcker hemmanen oafbrutet upptoges serskildt samt under namn af kyrkohemman; varande presterskapet, genom flere Kongl.
Vid underdånig föredragning af läns-kommittéernas berörde utlåtanden täcktes Kongl. Majit, genom Nådigt Bref af den 16 November 1838, i enlighet med Rikets Ständers vid riksdagen åren 1854—1835 tillkännagifna önskan, åt särskilda kommitterade uppdraga, att. efter granskning al samma utlåtanden och öfriga till målet hörande handlingar, utarbeta och till Kongl. Majit afgifva underdånigt förslag till de ändringar, förklaringar och tillägg i ofvannämnda förordning, angående hemmansklyfning och afsöndring af jord och andra lägenheter från hemman, som af dessa yttranden eller befintliga förhållanden i öfrigt kunde föranledas; hvilket Nådiga uppdrag af de utsedde fem kommitterade, dåvarande Landshöfdingen Friherre C. H. Rålamb, Biskopen C. Heurlin, Revisions-sekreteraren A. Faxe, Kammar-rådet L. E. Cassel och Fullmäktigen i Rikets Ständers Riksgälds-kontor Hans Jansson, fullgjordes den 2 Oktober 1859. Det förslag till förnyad förordning i ämnet, som af dem då afgafs, innefattade från 182 7 års författning skiljaktiga bestämmelser, hufvudsakligen i följande Sammansatta Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Bet.
Protokollen från häradsrätterna och rådstugan i dessa ärenden skall insändas till hovrätten. Stockholms slott den 7 oktober 1801. GUSTAF ADOLPH. Kungörelse angående förbud mot bruk och nyttjande av betsman eller pyndare vid bergsmanshyttor Stockholm den 15 oktober 1801. Allmogens fullmäktige från gamla Norbergs bergslag, Peter Persson, anmälde vid Riksdagen att trots förbudet att använda betsman eller s k pyndare till annat än hushållsbruk, många bergsfogdar och brukspatroner ändå använde det vid uppbörden av tiondejärnet. Man anhöll hos riksdagen att de tillhölls hålla sig till författningarna. Man ansåg detta vara av största vikt och satte ett vite på 3 riksdaler 16 skillingar och varans förlust, om man bröt mot författningen. Bergsmanshyttorna fick två år på sig att byta till justerade vågar, balanser samt krönta lödjor vid vägning av järn till salu. Stockholm den 15 oktober. F RIDDERSTOLPE. Förordning rörande salpetertillverkningen i riket Stockholms slott den 26 oktober 1801. Allt ifrån 1642 har rikets hemmansägare varit tvungna att låta Kronan koka salpeter av den jord som samlats under deras ladugårdar. En del av dem har gått fria från det besväret. Ibland därför att sjudningen aldrig blivit anställd, ibland därför att de anlagt sina ladugårdar så att ingen jord har kunnat tillvaratas. På detta sättet kan genom tiden Kronans rätt bli vilande och sjudningsbesväret stanna endast hos några få hemmansägare, vilka inte velat eller kunnat undandra sig det. Därför har vi omprövar tidigare beslut. Att varje hemman har skyldighet att till Kronan leverera ½ lispund oluttrad salpeter av försvarlig godhet, mot att Kronan inte äger rätt att använda den under ladugården befintliga jorden. Flera hemmansägare kan slå sig tillsammans om tillverkningen. Kronan betalar 1 riksdaler 24 skillingar per lispund. Uppsamlingsställena bör anläggas så att transporterna inte blir långa eller kostsamma. Föreskrifter skall utlämnas för att prövningen av salpetern inte skall bli godtycklig eller egenvillig. Betalningen skall fås vid leveransen.
1837 och 1838 ingen svafvel—tillverkning egt runi, utom det ringa beloppet 18 under det ena af nämnde år, hem ställt, om icke af sådan orsak talan borde vid vederbörlig domstol mot bruksinnehafvarne anställas, med yrkande alt de måtte fråndöma* de förmåner, hvilkas innehafvande blifvit för svafvel-tillverkningens idkande af Slaten medgifna, samt Kongl. Maj.t, genom dess nådiga bref af den 18 December 1845, förklarat sig framdeles vilja taga i öfvervägande, om och hvad åtgärd i förutnämnde syftning borde vidtagas, i hvilken fråga scdnaste Kommilterade sig jemväl-yttrat och på anförda skäl förklarat, det de icke hirmo sig höra anställandet af en sådan rättegång i underdånighet tillstyrka, så anse Kollegierna delia äfven nu böra utgöra föremål för deras underdåniga utlåtande och anföra i anledning häraf, alt, oaktadt ofvan anmärkta förhållande, hvartill kunnat -läggas alt, enligt de till Bergs-kollegium inkomna bergmästarerelationer, svafvel-1 ill verk ningen under tiden, som förflutit efter utfärdandet af Kongl, resolutionen den 5 September 1815, eller från och med 1816 lill och med 1855 icke uppgått till det belopp, som bort lill Kronan levereras, utan några hundrade Skäf derunder, och fastän Kollegierna icke kunna anse det vara med privilegierna enligt, att bruksegaren med köpt svafvel fullgjort sin leverans, synes Kollegierna likväl, äfven om del kunde förutsättas, ali ett åtal om piivilegiernas förlust på nämnde grund skulle af domslolarne godkännas, vidtagandet af en sådan åtgärd, sedan förhållandet under en längre tid lemnats opåtaldt och verket öfvergått i annan egares Bih. lill R. SL Prot. 1859 § 1860. Skrifvelse N:o 40. hand, icke vara ett Staten värdigt sätt alt tillvägagå, hvarföre KoiSegierna, lika med Kommitterade, icke anse sig böra i underdånighet tillstyrka Kongl. Maj t alt ett sådant åtal anbefalla.
K. Förordmn d. 14 Aug. 1812 stadgar i detta afs:de hufvudsakligen: att en hvar resande bör vara försedd med pass, undantagande endast allmogen, som bör ställa sig förra författmr till efterrättelse, samt de, som till sina personer äro allmänt kände i den ort, der resan sker; att den, som bort innehafva pass, men ej kan detsamma upvisa eller finnes stadd å väg till annan ort, än passet innehåller, eller för hvilken den i passet bestämda tid är tilländaiupen, skall, om icke trovärdiga personer i orten kunna intyga, att han är väl känd, anhållas och genast beledsagas till K:s Bef:de, om han på stället är, eller ock till borgmästaren i staden eller till närmaste kronobetjent; att inga pass gälla, som icke äro utfärdade af StatsMinistern för Utrikes Arenderna, OfverStåthållaren, K:s Bef:de eller Magistraterne i de städer, der Landshöfding ej residera;'; (egande dock Landsböfdingarne att förordna 4 eller 5 män i hvarje län, som utfärda pass); att gästgifvare, som lemnar den resande, som obehörigen färdas utan pass, skjuts, skall böta 25 rdr, samt att den, som, utan att derom göra anmälan hos kronoeller stadsbetjent eller upsyuingsman, hos sig hyser någon person, som bort innehafva pass, men ej dermed är försedd, är till enahanda bot förfallen. Vid jemförelse af de flere författningar i detta ämne, som röra allmoge, synes deras passfrihet »efter förra författnme» bestå deruti att kronobetjeningen för dem kan utfärda pass, hvarförutan de, enl. K. kungörelsen d. 18 Maj 1824, vid utvandringar till arbetes förrättande i aflägsne orter, endast behöfva vara försedde med prestbevis, uttalande föröfrigt K. Brefvet d. 25 Nov. 1817, utgifvet för särskildt fall, den grundsats att allmoge, lika med alla, som färdas från en ort till en annan, böra förse sig med vederb:des pass.
Han kunde ju ej då i Gustaf III fira blott en ny ”Cäsar” (och onekligt ägde Gustaf mera i sig af Cäsar, än hans banemän ägde af Brutus och Cassius); han måste äfven höra sig tillropas af Solens gudomlighet, att ”Gustafs dygd ej kunde mätas med dödligt snille”, och att ”hvarenda af Gustafs dagar ledsagade en af hans dygder upp till Odödlighetens thron” 14. Den naturliga sympathien mellan en Publicist, som var poet, och en Konung, som sjelf var detsamma, behöfver dervid näppligen komma i åtanka. Sämre och skadligare var, att denna sympathi sträckte sig äfven till de lyten i moralisk och religiös bildning, som i Stockholms-Postens första årgångar ej sällan ganska bjert framstå. Man har velat häraf draga den slutsats, att Gustaf III med uppsåt, med berådt mod användt Kellgren och hans tidning såsom verktyg för allmän spridning af ett envålds-gynnande lättsinne och sedeförderf 15. Men sådant är att (för tillfället) glömma, huru djupt, hos flertalet af den tidens vittra ledare, dessa lyten voro sammanvuxna med deras ästhetiska. När ”guden” Voltaire gick i spetsen med den skändedikt, åt hvilken han lånat namnet från en af jordens herrligaste och heligaste qvinnor; när sjelfve Rousseau förklarade, i en till och med ”philosophisk” afhandling 16, att af kärleken mellan könen vore ”le physique” det väsendtliga, det enda egentligt natur-enliga och fördenskull sanna: hvad kunna vi då vänta, hvad billigtvis fordra, af de öfriga? Jemväl i denna hänsigt var alltså Konungen ingalunda den förförande; han, och Skalden, voro båda lika förförda. Särskildt om det politiska vexelförhållandet må dessutom erinras, hvad jag vid tillförne gifna anledningar sökt visa, att Kellgren stundom inrymde sitt blad äfven åt uppsatser från den tidens ”patrioter” 17; ja, någongång tillät sig uttrycka sin egen frisinnighet på ett sätt, som – i hans personliga ställning till
Dock icke länge lemnade hon sig åt detta utbrott. Snart reste hon sig åter, lade sin hand på den dödes bröst och sade: ”Död hafva de nedlagt den ädlaste, men hans anda skall lefva. Må du i himmelen höra mitt löfte. Svag är min qvinliga hand, svagt är mitt sinne, som hittills endast slutit sig till sitt stöd; men här lofvar jag heligt, vid detta stoft, som en niding skiljt från den ädlaste själ, som bott i mensklig hydda; här lofvar jag att ditt verk icke skall falla, så länge en qvinnas hand kan hålla det oppe. Må din ande gifva mig den styrka, jag behöfver. Aldrig, så länge jag förmår något, skall din mördare ohelga din hvilostad med sitt välde – aldrig, om Ebba Fleming kan hindra det.” Nu reste sig fru Ebba och lemnade kyrkan med jemna steg. Den bittra, tröstlösa sorgen syntes hafva gifvit vika. Hon framgick med säker hållning och uppfyllde med lugn och ordning sin plats som värdinna för en talrik mängd gäster. Sedan de sorgliga högtidligheterna voro förbi, började fru Ebba sjelf att påskynda sin sons afresa till Polen. Honom tycktes nu tungt att lemna sina kära i deras sorg, men fru Ebba ville att ynglingen skulle i den yttre verlden förströ sitt sorgliga sinne. Dock ansåg hon att han borde till konung Sigismundus frambära sin faders sista helsning och tillika förklara sin egen beredvillighet, att egna sig åt hans tjenst. Dertill skulle han redogöra för förhållandena i Finland och bedja om undsättning för dem, som höllo konungens sak oppe. Midsommardagen afreste unge Johan Fleming. Med tungt hjerta lemnade han mor och systrar i ett oroligt land, utsatta för möjligheten af ett anfall af hertigen. Dock hoppades han att hertigen ej skulle våga lemna Sverige, af fruktan för att konungen emellertid kunde inträffa der. Ännu tyngre var skiljsmessan för fru Ebba och hennes döttrar, och de anade dock icke att intet återseende skulle dem förunnas. För den unge, som beger sig ut i verlden, med hjertat fullt af lysande och glada förhoppningar, skingras snart nog alla mörka tankar.
Komitéen torde äfven i denna del “hafva alltför nära följt 1734 års lag, då den icke gjort tillräcklig skilnad emelian tillgrepp af hvad man häfver eller icke häfver i besittning. Att sådant va“rit fallet i nämnde lag, kan slutas dels af hvad förut är anmärkt, rörande for“mäns tillgrepp af förtrodt gods, och dels af 42 Kap. 1 § Missgerningsbalken, der “det kallas stöld, om tjenstehjon uppsåtligen förfar något af hvad husbonden tillhörer. Genom den i nya texten föreslagna ändring har Komitéen sökt gifva en “rigtigare och mera sträng karakteristik på tjufnadsbrottet. Om bemödandet i “detta afseende icke eller nu skulle hafva fullkomligen lyckats, får deraf ej slu“tas, att någon karakteristik på stöld icke är nödvändig, utan endast att den är “svår; men svårigheten måste förr eller sednare öfvervinnas, om lagtillämpningen “ej skall blifva lika vacklande för framtiden, som begreppen synas vara för närvarande. På sätt häri uppgifvits ändrade äfven Komitéen sin definition till följande lydelse: “Tager man olofligen i besittning lös egendom, den man vet höra annan “till, i uppsåt att den sig tillegna.“ Hof-rätten öfver Skåne och Blekinge samt Högste Domstolen ausågo att från beskrifningen borde utgå orden: “i besittningHof-rätten, emedan dessa ord syntes icke stå tillsammans med det af Komitéen uppgjorda förslagets 10:de §, så lydande: “Snatteri eller tjufnadsbrott är fullbordadt, när gerningsmannen till sig “tagit eller af stället flyttat det tillgripna, ändå att han ej hunnit det bortföra." Högste Domstolen deremot ansåg att mau borde utesluta orden “i besittning“, såsom öfverflödigt och ledande till den origtiga föreställning, att här kunde vara fråga om bruk och nyttjande. Don reorganiserade Lagberedningen beskref ifrågavarande brott sålunda: “Tillgriper man olofligen lös egendom, den man vet höra annan till, i uppsåt att “sig eller annan den tillegna dömes, för stöld der ej gerningen såbom annat hrott efter denna lag straffas.“
Tredje Afdelningens 3 moment föreskrifver , att endast tvänne UtredningsContor skola inrättas, ett i Malmö och ett i Götheborgj jag har redan för detta så fullständigt yttrat min tanka om nödvändigheten af ett särskilt Utrednings-contoir för hvardera af Disconterlie, att jag icke vill trötta Ridderskapet och Adeln med ett nytt upprepande häraf} jag hänvisar således endast till dessa yttranden, och får dervid nu tillägga , att, om emot förmodan och mot Statens verkliga interesse, blott en öfverstyrelse för utredningen af Disconterne uti Götheborg kommer att utses, det i alla fall nödvändigt måste vara olika Contoir, med olika ämbetsmän , såsom Kammererare &c., ty i annan händelse komma Riksens Ständers egna föreskrifter, att verka vida större förluster, ej mindre för Statsverket, än förenskilta fordringsägare och actieägare, uti endera af Discontverken, än som möjeligen kan i förväg beräknas, och då jag icke kan föreställa mig, att detta kan vara Riksens Ständers afsigt, hoppas jag, att ändring uti ofvanberörde stad.- gande må kunna vinnas. Vid 4. mom. uti s:de afdelningen får jag anmärka, att jag icke tror det närvarande DiscontDirectioner kunna lagligen åläggas, att ifrån sig lemna Discontverkens medel och handlingar förr än behörig revision, enligt nu gali 'a 2 Den z Julii. lande Discont-reglementen föregått, hvarvid, i lall anmärkningar icke kunna göras, fullständig decharge bör meddelas, elier ock, i händelse al anmärkningar, till 1 ä i le lemnäs Directionerna att, medan de ännu äga tillgång till handlingarne , få sig förklara. Ett annat förfarande anser jag lika obilligt, sorn olagligt. I afseende å hvad som angår pröfningen af omsättnings-ansökningar, instämmer jag fullligen med Friherre Wirsén, att oin denna pröfning concentreras hos Styrelsen i Stockholm, skola säkerligen förluster derigenom beredas Statsverket. Slutligen anser jag mig böra förklara, att i händelse
Q3efriel fe efter 2 $lrt. njuta: l:o innehafware af en eller flere tjenfrer antingen utan lön eller infomft, eller h^aré fammanräfnabe belopp ej öfmerfiger £»å $unbrabe 9v:br; 2lu» fcultanter och €ptra örbinarie Sjenfemätt af alla ©fater, ^\x>ilfaé inkomfer genom arfoben eller fportler ide ttppgå till f.fl nämnba fttmma; be perfoner, font af ©taten eller Alllmänna (38er? åtnjuta penfioner, font ide öf»erftiga £»å •fntnbrabe 9v:br; affcbabc eller blott caracteriferabe perfoner, utan £jenf od) Söneänkomf, jemte ©tttberanbe, hvilka för ettfilb unbec»iöntng haf»a min» bre, än £»å d)unbrabe Dvbrö Sön, äf»enfont i beräkning af Söne»belopp eller ertra inkomfter ide upptagas å ©tat befåbbe ©ppenfer och ©krtf»are»h;elp; tractamettte unber €ommenberingar utom ©tation på kortare tib än ©ep fort» faranbe månaber af året; fält»afföning i krig på längre eller kortare tib; pett» froner till ©clcgare af $lrmeenö, Slmiralitetetö eller ©ril»©tatenö fjJenftonö» inrättningar, famt alla anbre ^JenfionSinrätttiingar, till hvilka ©elegante 93 fjelfve biDragit ellet f>n>ilfa fenn enfbilba Donationer härröra; SmbetSs och £jenf emans refe#penningar od) tractanientett i kronans ärenDen; Q3refterfapetS fd ballaDe profe*tunnor, refe*unDerhåll od) arfoDen i od> för EKibSDagar, famt Det afDrag, font.
Som den af mig åberopade §. tydeligen stadgar, att "uppstår fråga om remitteras börj kan denna fråga för den Plenidagen läggas på bordetf alltså, och då fråga nu uppstått, om Herr Hammarskölds Memorial bör remitteras eller icke, hvilken fråga jag för mili del anser fordra ett närmare öfvervägande, innan den af Ridderskapet och Adeln afgöres; thy får jag åter förnya min förut gjorde anhållan, att berörde fråga må till nästa Plenidag hvila på bordet; och skulle, emot all förmodan, Ridderskapet och Adeln icke behaga enhälligt bifalla denna anhållan, får jag derom begära votering. Herr Grefven och LandtMarskalken uppläste 49 §• i Regeringsformen, samt förklarade, att enär fråga om Herr Hammarskölds Motion borde remitteras eller icke, uppstått, och denna fråga blifvit af Herr Nauckhoff begärd, på bordet, kunde densamma äfven, enligt nyssnämnde §:s stadgande, för denna Plenidagen läggas på bordet; hvadan Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, att frågan måtte i anledning af Herr Nauckhoffs begäran till nästa Plenidag hvila på bordet; hvilket bifölls.
Gymnasium derstädes, Doctor Nils Gisler, hvilken ock såsom Provincial-Medicus Landets Innevånare betjenar, gifvit till en Sjuk - Stufvas eller Lazaretts inrättande i orten, anhåller Consistorium att allt, sora igenom frivilliga saminanskotter samlas, och det, som på Bröllopp och vid Barndop gifves, och hittills blifvit till Stockholms Lazarett anslagit, må ifrån samma Lazarett afdragas och användas till detta och i Landet nödiga Sjukhuset. Visby Stift. 38:0 Visby Hospital. Om detta Hospitals ålder och första inrättning, berättar *å val Landshöfdingen i orten, 1668 Stats-Utskotlcts Betänkanden. som Consistorium, skola nu förtiden inga Handlingar finnas, sorn derom någon upplysning kunna gifva; Dock förmenas, att det fått dess inkomster af de utjordar i och utom Staden belägne, hvilka de förstörde Kyrkor och Klostren innehaft för Reformationstiden. I förra tider skola Hospitals - Inkomster» ne varit mycket, ansenlige, så att det kunnat unde! hålla ett långt större antal fattige, än nu sker. Orsakerne skola förnämligast bestå deruti, att uti Staden och på Landet vore allmänt förmögnare Folk, som kunde genom frivilliga gåfvor understödja Hospitalet, och att Allmogen blefvo vid 17S7 års Riksdag frikallade ifrån den Spannemålshjelp nemligen 6 Kannor uf hvart Mantal , sorn de årligen utgjorde till Hospitalet, och nu få använda till sine egne Socknefattige. Efter Utdrag af 1754 års Hospitals - Räkning , som Lands - Contoiret verificerat, hafva Inkomsterne för samina år stigit, nemligen: Jordarne till * g3i D:r a 8 ör. Andra Inkomster, såsom HötesPenningar , Jordars infästande och Håfpenningar 395: 3. Tillsammans 1,336 D:r 31 ör. Stockholm den 23 September 1818» På Riksens Högloft. Ständers KammarEkonomioch Commerce Deputations vägnar: J. J. Gyllenborg.