Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 241. i anledning af väckta motioner, angående nedsättning uti afgiften till Wadstena Krigsmanshus-samt AmiralitelsKrigsmans-Kassorne vid köp af rusthåll eller båtsmans-rotehemman. VIII. B. 517. A. 556. IX. U. 163. A. 164. — N:o 242. i anledning af väckt motion om Wisby Hospitals öfverskottsmedels ingående till samma hospital, i stället för till Allmänna Hospilals-fonden. VIII. B. 517. A. 557. IX. U. 163. A. 164. — N:o 243. i anledning af väckt motion i fråga om bestämmande af rusthålls-afgiflen, när rusthåll försäljas tillsammans med annan egendom. VIII. B. 517. A. 557. — N:o 244. i anledning af väckt motion i afseende å kontrollen öfver vården af det stämplade papperet m. m. VIII. B. 517. A. 557. N:o 245. i anledning af väckt motion, angående förändring, dels i 1P27 års Rese-reglemenle, dels i de å Riks-Statens åtskilliga hufvudtitlar upförde anslag till reseoch traktamentspenniugar. VIII. B. 517. A. 557. IX. E. 57. N:o 246. i anledning af gjord framställning, angående reglering af de å Kongl. Skeppsholmen i Stockholm befintlige bostålls-lägenheter. VIII. B. 517. A. 557. N:o 247. i anledning af väckt motion om löne-förhöjning åt nuvarande Bibliothekarien vid Linköpings Gymnasiioch Stiftsbibliolhek. VIII. B. 517. A. 557.
För henne var det icke som för andra: endast en ungdomlig stämning kastad ner på papperet, fixerad med stilens konst. För henne var det så oändligt mycket mer. Det betydde ett genombrott af menskliga känslor i ett förfruset sinne; det betydde våren som ändtligen kom med spirande skott och sjudande saf och gaf löfte om en sommar med växtlighet och gröda. Det betydde för henne sjelf frigörelsen från en ständigt tryckande ånget det betydde räddningen för hennes barn! Hon doppade åter pennan och tillade: »Vänta, hvad är den lik? Rosor som icke slagit ut, men som öppnat knoppen, så att man kan fånga en skymt af deras svala, rödare blad dernere. Eller doften af smultron uppe i en ensam, solbelyst backe, när man ännu icke fått ögonen på dem. Eller hvad man erfar, när man efter en lång instängning ser skogen grön.» NIONDE KAPITLET. I medio af september kom William tillbaka till Stockholm. Han hade icke skrifvit något om när han ämnade inträffa och modern blef derför helt öfverraskad då hon en dag såg honom träda in vid vanlig tid, strax efter middagen. Han såg frisk ut, och det hade kommit något raskare i hans sätt; sommaren hade synbarligen gjort honom godt. Hon satt och betraktade honom med sina bruna ögon glänsande af tillgifvenhet; hon följde hvarje hans rörelse och min, lyssnade till hvarje hans ord, allt med en känsla af glädje som för ögonblicket fyllde henne helt. »Tack för ditt bref», sade hon. »Det gjorde mig så glad.» Han svarade ingenting; det såg nästan ut som om han kände ett visst obehag öfver att bli påmint om sin öppenhjertighet. En stund efter började han tala om Pelle Wahlberg och hans förlofning. Modern låg och väntade att han skulle tala om sig sjelf; men då han tydligen med afsigt undvek det ville hon icke fråga. Efterhand gled deras hvardagslif in i sin vanliga strömfåra; han kom nästan regelbundet hvarje dag efter middagen och stannade en eller ett par timmar hos henne. De följdes åt på teatrarne och de superade efteråt i gropen, i sällskap med Pelle Wahlberg eller någon annan af Williams vänner.
Frågar man, hvad som närmast kunde komma i fråga att ulgifvas, vore det officiela statshandlingar, rådslag, rådsoch slåndsprotokoller af allmänt intresse, vigligare korrespondanser m. m. Med ett ord de samma källor, ur hvilka våra stora häfdatecknare hemtat hvad som är vår ungdoms och vår mannaålders mest bildande studium, vårt fäderneslands stolthet och ära. Ilr Tham uppläste härefter följande: Jag vågar således föreslå, att R. St. skulle anvisa medel, att årligen från 1849 års början utgå med 1000 r:dr b:co, och ställas till riksarkivets chefs disposition, till att dermed betäcka kostnaderna lör ingifvande af offentliga handlingar till fäderneslandets historia; med und. hemställan tillika lill H. M. Konungen, om II. M. täcktes inom sagda tid infordra und. utlät, af riksarkivets chef, huru ett sådant ulgifvande må ändamålsenligast kunna inrättas. Anhålles om remiss till II. SlalsUtsk. Remitterades lill StalsUlsk. Gr. Gyldenstolpe, Ant. Gabr., anförde skriftligen: Förvaltningen af R. St:s bank och de derföre utfärdade fö - Den 22 Der.omber f. m. 3)7 reskriflcr böra afse 2:ne hufviulföreraål. Det första och vigtigaste, sora aldrig får åsidosättas, är bankens förmåga alt med silfver kunna oafbrutet inlösa sina sedlar. Det andra underordnadt och som derföre bör gifva vika för det förra, är att banken må kunna af sin rörelse draga den högsta möjliga lagliga vinst, hvarvid dock, så länge banken är en stats-anstalt, billigt afseende bör göras på hela landets stora och nyttiga närings-, handelsoch penninge-intressen, hvilka banken väl må styra men aldrig undergräfva.
Juli i e. m. meddeldte Betänkande , rörande väckt fråga, att alla hus och gårdar i Städerne skulle ovilkorligen vara underkastade Brandförsäkring, blifvit ånyo föredragit, Ståndet bifallit Betänkandet N:o 16, tillika med ej mindre det tillägg, som i Utlåtandet N:o 4° innefattas, än äfven det ytterligare tillägg, att i den underdåniga skrifvelsen, som der föreslås skola ske, må intagas, alt hvarje Stads fleste Husägares tanka bör anses utgöra beslut, huruvida samma Stad vill uti ett nytt allmänt BrandstodsBolag för Städerne ingå; uti hvilket BorgareSlåndets beslut de öfrige RiksStånden blifvit inbjudne, att deltaga. Lades på bordet. Ilögloflige Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan ett qvart till 3 eftermiddagen. In fidem Protocolli, O. J. Lagerheim. Fredagen den 2.4 Julii 1829. Plenum klockan half lill 6 Eftermiddagen. Fortsattes pröfningen af ConstitutionsUtskottets den 20 sistlidne Junii under N:o Den .24 Julii e. m. 36 afgifne, och den 3o i samma månad eftermiddagen på bordet lagde, Memorial, med Betänkande i följd af StatsRådsProtocollens fullbordade granskning. ConstitutionsUtskottet hade vid slutet af detta Memorial upplysningsvis anmält några under Protocollsgranskningen förekomne vigti gare omständigheter , dock med uttryckligt förklarande, att ingen anmärkning dervid kunnat eller bordt göras. Herr Hjerta, Gustaf: Jag behöfver ej ingå i någon slags utredning af det betänkliga förhållande, hvari ConstilutionsUtskottet satt Ståndet, då det tillkännagifvit så vigtiga omständigheter, utan att tillstyrka någon åtgärd. Jag torde endast få framdraga nödvändigheten, att i detta fall handla i likhet med det sätt, hvarpå Rikets Ständer vid förra Riksdagar handlat.
Att Svenska Fartygens antal ökat sig i en •vida större proportion än de Utländska, hvilka besökt Svenska hamnar, inhemtas af jemförelsen emellan nyssnämnde Ta‘■Ubeller och Tabellerna N:ris g och 10, Wsamt synes bekräfta, att de i senare tider ingångna Reciprocitets-Tractater med “'/främmande Stater varit för Svenska SjöjJ farten förmonliga. W \ ° ) Ehuru önskligt och tillfredsställande det varit, att vid detta tillfälle kunna framlägga för Rikets Ständer en fu 11— tei\ ständig och tillförlitlig Handels-Balance, !_( lärer detta för alla tider blifva ett frugtS-1 löst försök, då man icke kan beräkna !?/rätta penninge-beloppet, hvarföre Riket § I belastas för Importen eller godtgöres för IJ Exporten, — då fraktbeloppet,som för Rikets stora Handels-Flolta betydligen mätte inverka på Handels-Balancen, icke i någon måtto kan bestämmas, och då Transito-förtjensten, Commissions-arfvodena, som af Utlänningen godtgöras, samt afkortningarna å utländska fordringarna hos enskilde genom Concurser EcviJZuings-Utskottets Betänkande N:0 27, k 3 m. m., alltid mäste blifva ett föremål för problematiska gissningar. Således är det endast ifrån Handelns och Näringarnas tilleller aftagande, och ifrån Rörelse-Capitalets ökning eller minskning, som man kan hemta någon säker grund för bedömandet af Handelns större eller mindre förmonlighet för Riket, under en förfluten tid.
Öppnade befunnos rosterna således hafva Utfallit Ja 25 Nej 2 2 i följe hvaraf Nämnden ansett Högsta Domstolens Ledamöter böra vid deras Sysslor bibehål las , och ingen vidare åtgärd i detta afseende äga rum. Ut supra. f. R. Schwerin« C. v. Rosenstein. J. Wegelin. A. J:son Hyckert. Ar 1815, den 9 Juli, sammanträdde Riksens Högloll. Ständers valda Electorer, för att Utse en Riksens Ständers Justitieombudsman, då sedan en Ledamot blifvit Utlortad . och de öfriges ingifna Sedlar blifvit öppnade, befunnos rösterna således hafva utfallit: friherre Mannerheim, Lars Aug 44 röster. 5,e Bandet. 1190 läch Revi - 946 Den g Juli. Revisions-Secreteraren Thurdfjäll 3 roster. Commerce-Radet Zenius • 1 Ut supra. F. B. Schverin. C. v. Rosenstein. J. Wegelin. A. J.son Hyckert. 1 ' Ar 1813, den 9 Juli, sammanträdde Riksens Högloft.' Ständers valde Electorer , för att utse Riksens Ständers Justitia-Ombudsmans Suppleant, då, sedan en Ledamot blifvit utlottad, och de öfriges Sedlar blifvit öppnade, och 2:ne deraf casserade, rösterna befunnos således hafva utfallit: Commerce-Rådet Ol. Zenius 40 röster. Ö iver Directören Grewesmöhlen 2 .Borgmästaren Ullberg 1 Revisions-Secreteraren Thurdfjäll 1 Cantzli Rådet Kullberg 1 Ut supra. F. B. Schwerin. C. v. Rosenstein. J. Wegelin. A J son Hyckert. Utdrag af Väl lo fl. BorgareStåndets Protocoll, hållet vid Urtima Riksdagen i Stockholm d. 9 Juli 1815. SD.
Då jag sist hade ordet, glömde jag att vederlägga en af Gr. von Platen gjord anmärkn., att en med denna likartad fråga, rörrde Borås stad, förevarit, den StatsUtsk. jemväl afstyrkt, hvilket 2 Stånd godkänt. Denna fråga var dock icke lika med denna, ty Borås hade begärt afskrifning af hela det återstående låne-capitalet. Förhållandet var således betydligt olika. Hvad åter beträffar den omständighet, att Wenersborg skulle vunnit de 3y,5oo r:dr, som Riksgcontoret möjligen förlorat på räntan å Weners borgs lån under fem år; så är det först och främst upplyst, att penningarne icke genast uttogos från Riksg.contoret efter riksdagens slut, och för det andra är det gifvet, att innevånarne ej kunnat lyfta lånen förr, än de bestämt sig att bygga af sten eller annat icke eldfarligt ämne, samt till byggnaderna fått kostnadsförslag och ritningar uppgjorda. Således hafva de ej af lånen haft den fördel, man uppgifvit. Det är åter mycket sannt, att de 25,ooo r:dr, som blifvit beräknade och särskildt lyftade för stadens publika byggnader, hafva stadens myndigheter användt till utlåning, som jag tror, mot högsta möjliga ränta och således förmodligen 6 proc. Jag bestrider det icke, och deraf må man draga hvad slutföljd man behagar. Gr. von Platen: Jag vill blott anmärka, att jag ej sagt, att det var ett likartadt förhållande med Borås, som med Wenersborg, utan att förhållandet var värre med Borås, såsom afbränd a:ne gånger inom en kort lid. Hr San delhjelms yttrande innefattade således ett misstag. Hr Friho. Landtm, framställde propos. till bifall å StatsUtsk:s utlåt. Ropades starka ja, blandade med nej. Då Hr Landtm, i anlcdn. häraf förklarade att ja öfverröslat nej, begärde Hr Sandelhjelm votering. Upplästes till jastering och godkändes följande voteringsproposition: Den som bifaller StalsUtsk:s utlåt.
I frägän om ägtenskap i wista ffyldffapsleder, har wäl Lagstiftaren sökt grunda sine föreskrifter och förbud pä Mosis stadgar; men han har Den 9 Junit. 64? har sträckt den wida längre och bestämt en sädan gräns för dylika giftermäl, broilken förnuftet ej til fullo gillar, och andre Nationer, ehuru omfattade med alldeles lika religivnsband, längesedan förkastat. Tiden torde nu ej medgifwa, at gransta och förändra Lagens stadgande i deHe afseendcn. Alla förändringar äro detzutom swärn, sä wida ej sällan en ytterlighet efterträder en annan, och derföre blifwer Lagen i detta fall klarast, om Konungen äger magt, at med äi8. cerise uti Lagens päbud, afRäd tilläta alla ägtenstap, utom i rätt upoch nedstigande leder, eller ä sidone, emellan Syston. Om denna magt för Konungen skulle saknas, sä blcfwe följden, at en Medborgare stulle fläpas i bäkte och emottaga 2:ne dödsdomar, dä han ej har emot Staten eller dest Medlemmar begätt annat brott, än at han i förtid wclat njuta och bereda sig den lyckliga lefnad, som en annan utan hinder af Statens förra författning blifwit förunnad. Om minnet af förflutna dagar hinner följa, dä et eldigt begär at ingä en förening, som hjertat och behofwet päkallade, utgjort kanske kärnan af lifwets wällust och denna blifwit och stal blifwa ärftlig, sä förmodar jag at allmän erfaren^ het gillar och understödjer mit wördsamma Förslag; men jag önstar, utan at wäqa hoppas, det icke samma grund eller erfarenheten, dyrt förwärfwad genom lika träffadt oblidt öde, mätte följa, dä jag föreställer twäng uti GiftermälSafhandlingar och deras orubbeliga fortsättning, när inbördes mitznöjet hunnit sin höjd.
Brefvet den 21 April 1846 ordinarie lärare vid Akademien voro tillförsäkrade att, efter minst 20 års tjenst göring såsom sådane, vid afskedstagandet erhålla pension, lika med hälften af den lön de på Akademiens stat åtnjutit, så framt de icke vid afskedet eller sedermera för annan allmän tjenst komme i åtnjutande af lön eller annan inkomst, motsvarande eller öfverstigande hvad de dittills uppburit; men att en sådan förmån icke blifvit Akademiens öfrige tjenstemän förunnad; — och då skälet till förenämnda stadgande, enligt ordalydelsen i reglementets 85 §, vore att “kunnige, 14 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 74. arbetsamme och nitiske lärare måtte kunna till Krigs-akademien erhållas, och hvarken i förtid ledsna vid deras trägna och mödosamma befattning, eller till skada för inrättningen nödgas stå qvar längre än deras krafter tillåta'*, hade t. f. kansleren, utan att föreslå något allmänt pensionsstadgande för Akademiens öfrige tjenstemän, fästat Kongl. Maj:ts nådiga uppmärksamhet på giltigheten af samma skäl, för att med en dylik förmån gynna en bland dessa, Qvarterinästaren vid Akademien, Majoren och Riddaren af Kongl.
Ben; Jern, gjutet, tackoch barlast etc.; Koppar, rå och garad etc.; Lumpor; Malm etc.; samt af trävaror: Virke, oarbetadt etc., furuoch grantimmer, otillhugget etc.; läkter, huggne eller täljde etc. samt årträd eller ämnen till åror. Borgareoch Bonde-Stånden hafva bifallit en sådan allmän afgiftsfrihet. Af Ridderskapet och Adeln är tullfri utförsel medgifven för Ben, Jern, Koppar, Lumpor, Malm, samt, af artikeln trävaror, för Virke, oarbetadt etc., men icke för öfrige nu tullpligtige slag af trävaror, utan de för dem nu stadgade tullbestämmelser bibehållne med de förändringar, som af Kommers-kollegium och Generaltullstyrelsen blifvit föreslagna. Preste-Ståndet åter har bibehållit utförselstarifen, sådan den lyder i nu gällande tulltaxa, likväl mod de tillägg och förändringar i afseende på hela rubriken “Trävaror", hvilka de nyssnämnda Embetsverken föreslagit. Jemte det Utskottet inbjuder Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet att afstå hvartdera från de af dem fattade med Borgareoch Bonde-Ståndens mening olika beslut, får Utskottet, för den händelse att de begge förstnämnda Stånden utan afseende härå samma beslut vidblifva, föreslå, att skiljaktigheterna må afgöras genom omröstning i följande ordning: Bevillnings-Utskottets Memorial N:o 13. 45 105:o. Den sorn godkänner Utskottets af Ridderskapet ock Adeln samt Borgareoch Bonde-Stånden antagna förslag, att “Ben, andra slag än elfenock kvalfisk-, oarbetade," skola tullfritt få utföras, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, kifalles Preste-Ståndets beslut, enligt kvilket denna artikel skall vid utförsel fortfarande vidkännas derå nu stadgad afgift af 50 öre per centner.
Af»o 45- ådrögerig stängseiikjldighet; men för möjligheten af en elier annan odlings utebiifrande, må väl ej det nödviiudiga afseendet på. hvad som verkligen är rätt åsidosättas. Då den grundsatts nu inera är gällande, att grannar skola stänga gemensamt, i fall de hafva skog eller mark å ömse sidor, synes lagstiftningen ej utan motsägelse längre kunna bibehålla skyldigheten för den, som vili hafva sin åker eller äng fredad, att stänga ensam, Står det i hans eget skön, att när som helst borttaga hägnaden och lägga åkern eller ängen öppen till utmarken, så vore det väl besynnerligt» om han ieke sedermera skulle hafva lika rätt att af sin granne fordra biträde till ny hägnads uppsättande, som om aldrig någon gammal funnits, men genom ett så godtyckligt steg, som en hägnads borttagande, bör en rättighet ej kunna förvärf* vas: den måste således stadgas utan afseende på denna tillfällighet. Och som skyldigheten att deltaga i stängsel, då båda sidonie af ålder bestått af skdg eller ut-4 mark, icke är vilkorlig eller underkastad omskifte, efter de olika sätt, på hvilka jorden i en framtid kan komma att brukas, 1WU till R2U«. St. Prot, 1 :*U Saal 3 Sani 4 fcde Häft Bil. t. K. M. Nådiga Propås. N:o 43. 1 hör icke eller en sådan ombytlighet ega runi, då ena sidan i forntiden varit nyttjad till åker eller äng. Comitéii har “alltså, med tillämpning af den enkla rättsgrunden, att hvar helst en joriegande rätt möter en annan, deras åtskiljande hör falla dem båda till last, föreslagit, det sjelfva skyldigheten för grannar att deltaga i stängsel skall hädanefter vara fullkomligen allmän, så att den inbegriper äfven det fall, då skog eller betesmark möter åker eller äng. Sedan detta är gifvet, står endast den frågan åter, efter hvad grund, grannarnes ömsesidiga deltagande i en sådan allmän skyldighet skall mätas.j Denna fråga har Lagstiftningen på olika tider olika afgjort.
M. aflåta en underd. skrifvelse derom, då kan vara tid att uptaga denna punkt till behandling, men att nu göra det anser jag vara högst olämpligt. Om händelsen t. ex. skulle foga så, att den begärda löneförhöjningen för Domare-embeten icke beviljades, så skulle dessa hädanefter komma att tillsättas på förordnande, såvida ifrågavar:de punkt af R. 8t:r ant ages. Detta anser jag likväl orätt. Domareembetet bör vara orubbligt, men om punkten antages, skulle det kunna anses vara tillsatt på förordnande och följaktligen K. M. äga rätt att återtaga detta förordnande, och jag frågar om detta skulle öfverensstämma med principen för dessa tjenstemäns tillsättande? Jag skulle derföre anse såväl denna som de båda nästföljande punkterna alldeles öfverflödiga att öfverlägga om vid närvar:de tillfälle utan bäst vara att dermed upskjuta, tills frågan om embetsverkens omorganisation förekommer. Jag röstar afslag å mom:t. Frih. Cederström: Jag begär återremiss å såväl ifrågavide, som nästföljande punkter. StatsUtsk. yrkar häri att embeten och tjenster, för hvilkas innehafvare löneförhöjningen är äskad, men icke af R St.-r beviljas, skola tillsättas endast på förordnande. Dessa tjenster äro. så vidt hittills kändt är, de två lägsta graderna i de civila embetsverken. Häremot tala många skäl, jag vill blott nämna ett. Om dessa tjensters innehafvare skulle tillsättas hädanefter endast på förordnande, så undanskjuter man till en alltför långvarig och obestämd framtid den epok, från hvilken de kunna hafva att beräkna sin pension.
Denna ininnesslcrift torde rara för de flests viil hekant och då dar, i kronologisk följd, en redogörelse fiir Esselrles verksainhet sUliizidii lämnats, kan nu ej någon minnesteckuing i ordets egentlig1 1) etydelse ifdgakomma. Det skidle dock ' för oss alla] &lt;annas soin en pinsam toinhet, om inoq det förbund, som har lienne att tacka för sin &amp; 11- varo, det första-åxsiaötet efter hennes bortgång skulle ffi fiirgi, iitau att inau för sig f r a m a n a d e bilden .af liennes rika personlighet, för att stärka och uppinuutra till fortsatt striifvaii mot det mtl, som var hennes: den svenska kvinnans förkofran i andligt och uiaterielt hänseende. Låt oss därför eu stund, lyssna efter återljudet&gt; af hennes egen stamma, som, ehuru tystnad, dock annu når vårt öra, d W vi gorioiug5 Tidskr. för hemmet, i hvillren hon iiiider Aratal nedlagt det biistn af hvnd hon kännt, tänkt och velat, och diir vi återfinna ej blott Iterrrres utvecklingshistoria utan ajven vår egen - den svenska kvinnans. Tal. slutade med följande ord: Hennes lif har varit halgadt åt beinödandet att förädla, bilda och höja kvinnan. Huru hon lyckats diiri, stå vi för nara för att kunna bedöma. sSphen af en ande, soin djupt och brinnande älskat och offrat sig, förgå s j SA hastigt; men kunna skönjas liingt efter sedan han flyktat till högre och fridfulltu-e rymder2 sager Hophie Adlersparre, då hon skildrar sin namne. Och Esseldes styrka låg just i hennes karlek, kärlek till sanning och vett, och i hennes varma öfvertygelse att ingenting sanrit, ingenting ratt o&amp; till n~~nslrligl.ietens val bidragande kunde i längden vara outförbart.
Uplästes och lades till handlingarné ankomne prot.utdr. från de öfrige RiksStm, nemi. från PresteSt. af d. 9, 12, 15, 16 och 17, samt frän Borgare och BondeStm af den 12, 15, 16 och 17 dennes. II. R. o. Ad. åtskiljdes kl. j 8 c. m. In fidem protoeolli, Albert Munch. Måndagen den 21 Juli 1851. Plenum kl. 6 e. m. Justerades 7 prot.-utdr. för d. 19 dennes. Föredrogs ånyo Allm. Besv.- o. Ekon.Utskrs d. 16 o. 17 dennes på bordet lagda betänk. N;o 114, i anledn. af väckte motioner, ronde folkundervisningen i riket; hvarjemte H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf, att numera ankommit prot.-utdr. innefattande PresteSt:s i ämnet fattade beslut, hvilket R. o. Ad. ansett sig böra afvakta innan detta betänk, företoges till afgörande. Den 21 Juli. 531 Gr. Lagerbjelke,. Gust. Jag får vördsamt anhålla, au betänk. måtte punktvis föredragas samt att PresteSt:s beslut vid hvarje punkt blifver Ståndet meddeladt. R. o. Ad. lemnade härtill sitt bifall. l:sla punkten. Sedan H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, lillkännagifvit att PresleSt. afslagit denna punkt, yttrade Hr Tham, Casper Wolrath: Första punkten i Allm. Besv.- o. Ekon.Ulsk:s betänk. N:o 114 innehåller, enl. min åsigt, en af de vigtigasle frågor, som under denna riksdag blifvit väckte och utgjort föremål för R. St:s pröfning, emedan det, hvarom denna punkt handlar, snart sagdt, i mer eller mindre mån, inverkar på Svenska allmogens upfostran till högre ljus. På den hvilar, hvad namn och rykte Svenska folket sig skall förvärfva.
Jordbrukaren behöfver en afsättningsort i sin närhet; det är icke detsamma för honom, om fabrikanten, som köper sina förnödenheter af honom, bor i Rio eller i mil från hans egendom. Öfverallt der stora fabriker anläggas, uppblomstrar genom den ökade afsättningen jordbruket i den omkringliggande trakten, 428 Den 8 Februari f. m. och vi böra äfven derföre understödja vår nationella industri oell icke den utländska. Så sjörå vi dock ej. Så snart vi märka, att någon industriidkare lyckats skörda någon betydligare vinst, genast griper oss vårt nationalfel, afunden, och vi ropa på borttagande af det skydd, han förut åtnjutit, »så att han ej vidare må kunna ur folkets fickor tillgodogöra sig en oskälig inkoms1.» Jag missunnar honom dock icke denna vinst. Den sätter honom i stånd att köpa bättre vacnar, bättre fortepiano, att utvidga sin rörelse och göra sin industri så stark, att den, då staten finner tiden vara inne att nedsätta tullen, kan uthärda täflan. Tron J väl, Mine Tirri att en industriidkare i Frankrike, om vi, som frihandelssystemet yrkar, skänker honom samma fördelar sorn våra Svenska näringsidkare, skall, på samma sätt sorn de, återbetala oss hvad han här förtjenar. Jag tviflar högeligen derpå. Oin emellertid delta system applicerades förståndigt, med menniskokärlek och framförallt med kärlek mot våra Svenska medborgare, skulle vi kunna uthärda täflan med utlandet, ty vi hafva många drifkrafter gratis, såsom vattenfall etc., och vi hafva, hvad vigtigare är, en befolkning, som har tekniska anlag, som är intelligent, sorn kan tillverka finare artiklar, än dalkarlsklockor. Vårt folks energi kan väckas lill täflan, utan att derföre på en gång prisgifvas åt en förtryckande, industriens knoppar sköflande konkurrens med Yesterländers jätteindustri, och då behöfver Sverige ej längre vara ett pitpropsexporterande land. utan blifver ett indu-tnidkande. Jag ölvereår nu till frågan om traktatens grundlagsenlighet. Svenska nationen har alltid varit fri; äfven då Konungen knappt varit bunden af någon R.