Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Med ledning af dylika förteckningar, hafva Revisorerne den inventering af 23 nästlidne September verkställt enahanda inventering, hvarvid beRevianrernehållningarne i guld, silfver och koppar, utgjorde: Guld. Myntadt: 375 stycken fyrdubbla dukater 1,500: _ 1,651 „ dubbla d:o 3,302: — 7,301 „ enkla d:o 7,301: — Summa Dukater 12,103: - Silfver. Myntadt efter 1664 års myntfot: hela Riksdaler 39,728: — två tredjedels d:o 14,400: — en tredjedels d:o 63,600: — en sjettedels d:o 34,400: — en tolftedels d:o 12,000: — en tjugufjerdedels d:o 12,400: - 176,528: - Transport 176,528: - Transport •ens myntordningar: 270,130: 50. 97: - 18,799: 12. Myntadt efter 1830 och 1835 år en åttondedels Riksdaler en sextondedels d:o en trettiondetvåendels 4 R:dr Riksmynt 2 Rtdr d:o 1 R:dr d:o 50 öre d:o 25 öre d:o 10 öre d:o Utländskt mynt, efter förvandling i R:dr R:mt: Holsteinska, Danska och Norska specier 1,583: 66. Ryska Rubler (sedan år 1810) . 702,792: 38.
Såsom Binäringar äro kolning och varors forsslande ännu de vigtigaste. Kolprisen hafva sistlidne vinter varierat emellan 2 R:dr, 2 R:dr 16 sk. och 2 R:dr 32 sk. Banco och något deröfver. För att göra Jaglen såsom serskild binäring lönande och nyttig är under de fem sisla åren här i Länet en verksam åtgärd vidtagen genom den af hela Länet ingångne och af Eders Kongl. Maj:t genom Nådigt bref den 28 Dec. i832 i Nåder gillad förening om betydliga premier för utödande af rofdjur utan skallgång, hvarjemte här i Länet bildat sig ett Jägareförbund, som söker att befordra delta yrke. Om fisket gäller i allmänhet hvad i förra Berättelsen är anfördt. Salpetterlillverkningen i Länet fortgår utan någon serdeles betydlig till vext. Tillverkningen för 1828 uppgick, inberäknadt den lefvererade Gärde-Sulpettern lill 1,600 L:pd för 1829 1,460 dito 1830 .. i,5io dito 1831 med hvilket år gärden upphörde 1,100 dito i83a till 1,640 dito eller tillsammans under dessa 5 år 7, 3io L:pd Hvilken summa, beräknad per medium för ifrågavarande qvinqvennium utgör 1,462 L:pd eller 62 L:pd mera än de föregående 5 årens. Att 1831 års tillverkning så betydligt skiljdesig från de öfrige årens, härleder sig så väl från den mindre gynnsamma vintren, hvilken beröfvade jordägarne tillfälle alt förskaffa sig nödigt bränsle som ock af den under sommaren inträffade vattenbristen. Deremot uppgick productionen påföljande året till det högsta belopp den sedan yrkets uppkomst inom Länet utgjort. Flere större Salpetter-jordberedningar hafva under dessa år blifvit anlagde, hvaribland må nämnas en vid Strömsholms Kongl. Stuteri, deremot äro en del Laduanläggningar, i brist på nödige skogseffecter, förlagde. Linne och Ylleväfnader idkas såsom förut.
Sedan uti detta Memorandum det af Calmar stads Handlande uppgifna förhållande med trädvaru-handeln upptagits, anföres, att, för att rätt bedöma detsamma, en jemnförelse emellan den gamla och nya Danska tariffen vore nödvändig, och af denna jemnförelse dragas följande slutsatser: 1:0 att, enligt gamla tariffen, tullen å en läst träd varor uppgick till 4 Riksbankdaler, då den beräknades efter fartygets lästetal, och till 4 Riksbankdaler 16 sk., då den e.rlades efter kubik-innehållet. Enligt den nya tariffen, var tullen i det förra fallet bestämd till 3 Riksbankdaler och i det senare lill 3 Riksbankdaler 24 sk. pr läst. Tullafgifterne voro således nedsatte till gemensam fördel för importören och consumenten. 6 Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 113. 2:0 Ått, enligt den gamla tariffen, det var lemnadt åt importörens fria val, antingen han önskade, att tullen blef beräknad efler fartygets lästetal, eller efter lästens kubikinnehåll, då, enligt nya tariffen, såsom allmän regel blifvit antaget, att tullafgiften beräknades efter fartygets lästetal, äfven då hela laddningen ej bestod af trädvaror, utan en del deraf utgjordes af tjära, beck, jern, salt, stenkol eller slipstenar. Orsaken till detta stadgande hade varit att, så mycket som möjligt, undanrödja den långsamhet och de svårigheter, som ovilkorligt voro förenade med mätningen af olika slags trädvaror, och beräknandet af deras kubik-innehåll. Följden deraf syntes inverka menligt, snarare på den Danska Handels-floltan, än den Svenska eller Norrska, då den senare, hvars lästetal i allmänhet är betydligare, deraf hemtade vida mera fördel.
I grundläggarens fotspår går firmans nye innehafvare,med samma plikttrohet, samma anspråkslösa väsen och samma dugande kraft. Vare detta för denna gång nog sagdt om harrarne Linderoth. Vi hafva dock vid talet om Linderothska firHELLBERG. Nordling. Tryckeri Aktiebolag. 5: — A l l m. telef. pl. 70 ö r e pr n o n p. - r a d. hvarje helgfri fredag. Linderoth, Cedergren. m a n på det lifligaste erinrats om det från F r a n k - rike införda, kända utt r y c k e t: » Ou est la femme? » Visserligen förekommer den frågan oftast vid tal om män, som pä ett eller annat sätt urspå- r a t eller dukat under i k a m p e n för tillvaron, men med lika stort skäl torde den kunna framställas, då det gäller män, som genom eget arbete förskaffat sig en aktad och oberoende ställning i lifvet. Ty oftast står då bakom den arbetande mannen en trofast, hängifven kvinna, cn m a k a eller moder, som varit den uppm u n t r a n d e, stödjande och sammanhållande kraften. » H u s t r u r s vishet bygger huset, men deras oförstånd rifver det ned med egna händer », säger den visaste af konungar. Såsom en lefvande illustration till sanningen häraf står den vördnadsvärda kvinna, hvars bild i dag pryder I d u n s första blad. Hennes enkla lefnadssaga är icke blott af intresse såsom kulturbild från medlet af vårt århundrade, utan torde äfven åt mer än en af våra unga läsarinnor gifva en skärpt blick för arbetets ära och välsignelse, manande till efterföljd. Fadern var u r m a k a r e och hade sin verkstad på Stora Nygatan. I det enkla hemmet uppväxte nio barn, hvilka alla tidigt vandes vid nyttigt och uthålligt arbete. Äldsta dottern fick anställning vid riksbankens sedeltryckeri, och den tolfåriga Betty fick hjälpa henne i arbetet med hvad hon kunde.
Han hade något i sitt väsen, som tydde på, att han skulle kunna lida utan att fördärfvas. Och detta öfvade stor dragningskraft på Granes mera egoistiska natur. Han tog hastigt på sig öfverrocken och stoppade ett par cigarrer i fickan för att ha med sig, i händelse den andre ej skulle hafva några hemma. Ty i kväll skulle de ha det riktigt trefligt, ställa till med familjelif, röka och prata, så som man endast kan, när gardinerna äro neddragna, lampan är tänd, och intet arbete väntar. Ute var det skymning. Tung och grå hängde himmelen öfver domkyrkotornens trubbiga spetsar och de gamla krokiga byggnaderna, som ligga rundt omkring. En kort, kall vindstöt svepte då och då fram genom Sankt Eriks gränd, medan gaslyktan midt emot brunnen lyste matt. Vattnet vid kvarnfallet forsade häftigt fram under den tunna isskorpan, och i luften flögo glesa, isiga snöflingor. Grane gick öfver Dombron och in i ett hus på Sankt Pehrsgatan. Han kände en ordentlig fruktan för, att Schultz skulle vara utgången, och han gick för säkerhets skull in på gården och tittade upp åt fönstret. Nej, det lyste verkligen. Och med långa steg sprang han uppför trappan, knackade lätt på dörren och steg in. Det brann i kakelugnen och Schultz stod framför brasan, medan han sakta makade om bränderna med eldgaffeln. Han såg så besynnerlig ut, att Grane tvekade och ett ögonblick blef stående vid dörren. – Stör jag dig? – Nej, för ingen del. Grane tog af sig öfverrocken och lade den på sängen. Schultz började under tystnad att gå fram och tillbaka på golfvet. – Hur är det med dig? sade Grane till sist. Har det händt något? – Nej, det har det visst inte. Grane tyckte, att Schultz såg förlägen ut. Och när vännen gick förbi sitt klädskåp, tittade han bakom det, och hans läpp krusades. – Ja, det är inte värdt att hymla längre. Kom fram du. En liten, smal flicka med ett par gråa, spelande ögon, kattaktigt mjuka rörelser och enkel, snygg toalett kom fram bakom skåpet. Grane var, som nämdt, ett undantagsfenomen i dylika frågor, och han studsade därför.
Preste-Ståndet, hvilket dervid åberopat sitt förra Beslut. Vid ett sådant förhållande och då denna fråga endast lärer kunna afgöras genom Höglofl. Förstärkta Stats-Utskottet, i händelse de Respective Riks-Stånden ej skulle täckas, alt i denna del sammanjemnka sina meningar , får Bevillnings-Utskottet i motsatt fall vördsamligen föreslå följande Voterings-Propositioner: 1:0. Den som hifaller Utskottets Förslag, att vid Ättike-Fabrikerne med Kongl. Maj:ts Kådiga tillstånd begagna de Brärinvins-Pannor utöfver 90 Kannors rymd, skola på sätt Bevillnings-Utskottet föreslagit, vidkännas en afgift efter 4 sk. för hvarje Kanna, beräknad för hvarje månad Pannan under året till Brännvins-Bränning nyttjas, hvaremellan så Pannor som Redskap ordentligen förseglas, voterar Ja; den det ej vill, voterar Nej; 1 Vinner Nej, så kommer, genom särskild votering alt afgöras, huruvida de Brännvins-Pannor, hvilka vid de Privilegierade Ättike-Bryggerierne begagnas , skola från all afgift befrias, men hos Kongl. Maj:t genom underdånig skrifvelse anhållas, det Kongl. Maj:t täcktes fästa dess Nådiga uppmärksamhet på nödvändigheten der - 5 Sami. 2 B. l9 Bevillnings-Utskottets af, att någon åtgärd till förekommande af missbruk utaf de erhullne Privilegierne genom Brännvins-försäljning måtte vidtagas; eller om detta förbehåll icke skall dervid ega rum. Skulle åter voteringen utfalla för den nekande meningen, lärer Höglofl. Förstärkta Stats-Utskottet böra särskildt besvara den 2:dra Propositionen:
Om det var meningen, att denna historik skulle i något fall förringa den, som Hr Fåhraus framlagt om sjelfva tull-lagstiftningen, det lemnar jag derhän; på mig verkade dock icke denna historik om Hr Lefréns förfarande i tull-lagstiftningen annan öfvertygelse, än den, att den värde ledamoten möjligen nu syntes liten grand hafva vacklat från den stadga, hvaruti jag funnit honom stå mycket fast, nemi. alt vara högeligen prohibitiv. Men ganska skickligt fastade sig Hr Lefren vid en tidpunkt, 1823 års riksdag, då de friare ideerne i detta afseende med allt gevalt inträngde, för att bestrida någonting, som kunde göra ändring i stadgan. Hvarföre? jo, emedan dä var fråga att tillintetgöra stadgan i det förut högst illiherala och högst oförnuftiga tull-lagstiftningssyslemet. Det är således en verkligen besynnerlig stadga, som man söker att göra gällande, då man just börjar i det ögonblick, då man söker öfvergå till det rätta. Sedermera, om jag skall fälla ett omdöme öfver historiken om Hr Lefrens förfarande, fruktar jag, att den Den 11 Januari f. m. 109 den viii'de ledamoten varit stadig endast lili att bestrida all successiv återgång lill klarare, bättre principer för lull-lagstiflningen, oell della kan jag icke kalla stadga. Jag erkänner för öfrigt, såväl som han, den allmänna grundsats, att stadga i tulllagsliftningen lior äga runi, och det är just emedan jag erkänner della, som jag nu äfven sluter mig till de,Hrr, sorn önskat, att vi icke skola röra vid tulltaxan allt ifrån dess början med alabaster lill dess slut med, Gud vet hvad. Under det ali jag söker förklara mig hos Hr von Hartmansdorff oell Lefren ang:dc det säll att behandla frågan, sorn Gr.
Jag ber dock att få meddela det förslag till redaktion deraf, som jag uppgjort, på det Lag-Utsk:t måtte taga detsamma i öfvervägande. § 2. »Finner Hofrätten förklaring eller utlåtande öfver besvären böra infordras, och är ej målet af den beskaffenhet, att offentlig myndighets åtgärd för sådant ändamål må anlitas, äge Hofrätten förelägga den klagande att iakttaga och till vederbörande öfverlemna ena exemplaret af besvären med dertill hörande bevis, samt behörigt intyg om fullgörandet häraf inom viss tid till Hofrätten inlemna, vid äfventyr att den klagande eljest anses hafva sin talan i målet förlorat.» •Frih. Leuhusen: Jag anhåller äfven att denna § måtte återremitteras, i hvilket afseende jag ber att få påpeka en oegentlighet i den nu föreslagna redaktionen, som af Utsk:t torde böra tagas i öfvervägande. Der står nemi., »att klagande vare pligtig att besvären med tillhörande bevis utlaga, dem vederbörande tillställa och bevis derom till hofrätten ingifva inom den tid, som af hofrätten förelägges; underlåter han det, har han sin talan i målet förlorat». Men om förklaring inom den iöreskrifna tiden inkommer, så bör väl klaganden icke hafva förlorat sin talan derföre att han icke uppgifvit bevis om besvärens delgifvande. Ett stadgande härom anser jag böra i den blifvande författningen inflyta. Gr. Sparre: Då jag instämt i yrkandet om återremiss af lista §:n, ber jag att äfven denna § måtte återremitteras. Efter härmed slutad öfverläggning, framställdes propos. på återremiss af §:n samt besvarades med ja. § 3. Hr von Gegerfelt: Det händer ofta, att en part, som skall afgifva förklaring, dermed inkommer sedan den förelagda tiden tilländagått, men innan målet blifvit i hofrätten föredraget. I sådant fall anser jag förklaringen böra komma under hofrättens pröfning, hvilket enligt l’tsk:ts redaktionsförslag ej finge ske.
Riksrådet Skytte uppläste först med dämpad röst och under djup tystnad bland de närvarande den ifrågavarande akten, hvars innehåll i korthet var det, att som konung Karl Gustafs testamente i tvåfaldigt hänseende blifvit brutet, ithy att hans furstlige broder hertig Adolf Johan genom våld och intriger blifvit beröfvad den i testamentet åt honom anförtrodda befattning med rikets ärender såsom riksmarsk och generalissimus, samt Herman Fleming egenmäktigt blifvit utesluten ur förmyndarestyrelsen, der han enligt den aflidne konungens vilja skulle bekläda riksskattmästarens embete, och då dessutom förmyndarestyrelsen redan genom egennyttiga och riksförderfliga handlingar brutit sin förbindelse till nationen och ådagalagt farliga planer mot konungamakten; så hade de undertecknade förenat sig i det fosterländska syftet att befria landet från denna olagliga styrelse, befordra dess medlemmar till laga straff och sätta hertigen till rikets roder, tilldess Riksens Ständer enligt häfd och lag hunnit utöfva sin rättighet att välja nya förmyndare för den minderårige konungen. Och förpligtade sig de undertecknade under liflig ed att tystlåtet, troget och enigt verka för denna sak och våga gods, lif och blod för densamma. Sedan handlingen blifvit uppläst, uppmanade riksrådet de närvarande att underteckna. De sammansvurne sågo uppmuntrande på hvarandra, men ingen hand fattade den framräckta pennan, tilldess Drake, som väntat, att någon af de äldre skulle föregå med exempel, slutligen förlorade tålamodet och med raska drag tecknade sitt namn ett stycke ned på papperet. Riksrådet Bengt undertecknade derefter med sirliga bokstäfver sitt namn. Frisendorff, Lilje, Ribbing och de öfrige sammansvurne fattade nu utan tvekan pennan och tillfogade sina. Det var öfverenskommet, att riksrådet såsom den egentlige partichefen och den, som verkade och blottställde sig mest, skulle behålla dokumentet såsom en borgen för sina anhängares pålitlighet och redebogenhet att i farans stund infinna sig på sina poster. Han gömde det hos sig, och derefter återvände de alla till sällskapet, med hvilket de, två och två och genom olika dörrar, förenade sig.
Anförtron henne före brölloppet, hurudan eder ekonomiska ställning är, o c h k o m m e n båda öfverens o m en viss summa till hennes handkassa. Våren vissa, I skolen möta ett gladare ansikte under den lilla enkla hatt, hon skaffat sig för att ej summan skall öfverskridas, än under den dyrbaraste hufvudbonad, s o m hon måst tigga sig till. Och nu sist, tack för alla goda råd, som i god af sikt gifvits oss! Kunna vi än icke acceptera allt, något kunna vi alla lära, och därför äro vi äfven tacksamma mot Idun, som beredt oss tillfälle att meddela oss med hvarandra. Margareta Fridkulla. •x Och härmed, sansade ga * med Margareta diskussionen i » klädpenningfrågan » för denna gång vara ändad. sökt komma våra läsarinnor låta de till tals, mest Vi skiftande och vi hoppas skola hålla oss räkning Återstår vi utfäst tänka att h o n d o c k till någ07i l i t e n personlig sist haft denna finna, nu att u t d e l a d e femtio till premier. denna O c h skola vi sedan, m e d omröstning, verkställa premieutdelningen. Stockholm den 1 okt. Red. U r af Idun. En ny skoMräkt för flickor. Nya modeller till hygieniska o. praktiska underkläder o c h öfverdräkt för flickor i skolåldern k o m m a att demonstreras å ett föredrag, som under loppet af nästa vecka hålles i Vetenskapsakademiens hörsal af fru Gurli Linder. m * En hedrad arhetarinna. En stämningsfull kamratfest firades i lördags af Dagens Nyheters sätterio c h tr3 ' ckeripersonal, s o m då sade farväl till en gammal, plikttrogen kamrat, hvilken lämnat sin plats vid kasten efter ett 28-årigt arbete. Detta är en lång arbetsdag — 28 år vid en morgontidning m e d dess jäktande, febrila nattarbete — o c h många finnas ej, som äga n o g energi, att stå ut därmed. H u r m y c k e t m e r hedrande är det ej då, när en kvinna visar dylikt sällsynt kraftprof!
Hr Frih. o. Landtm, begärde att få fråga Hr Cederschjöld, om han yrkat votering vid den af Hr Landtm, framställda propos. om återremiss, och om han ansåge, att R o. Ad:s svålpå denna propos. bort vara ja. Hr Cederschjöld: Det är mig likgiltigt hvilkendera äf propos:na ställes i jaeller hej-propds.; blott alternativerna blifva bifall och återremiss. ijet är visserligen oegentligt att hafva återremiss till ja-propos. och bifall till nejpropos. ; men jag tycker mig minnas, att jag flera gånger sett den praxis liär hafva varit följd under riksdagarna, att man förfarit liksom i julleken: när jag ber dig släppa, så skall du hålla, och tvertom. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, alt Hr Cederschjöld likväl torde finna det icke kunna tillkomma den som begär Votering att bestämma båda propostnä; den som begär votering, tillkommer det att uppgifva hvilken hans mening är, för att få den i propostn intagen, och R. o. Ad:s öfrige ledamöter tillkommer det att bestämma hvilken den andra proposln skall blifva; och hemställde Hr Landtm, nu till Hr Cederschjöld ytterligare hvilken _mening han ansåge böra blifva ja-propos. vid voteringen. Hr Dalman: Jag har visserligen anmält mig, men måhända bör Hr Cederschjöld först svära på Hr Landtnäs framställning. Jag var icke lycklig nog att riktigt fatta meningen af hvad Hr Landtm, framställde, men jag förnyar hvad jag förut sagt, att det är mig likgiltigt hvad sorn blir jaeller nej-propos., blott voter:n kommer att väga emellan bifall och återremiss. 13 H. i4 Den a Seplemher e. m.
–, Sofia von II: 61f, 398 –, ? frk von II: 308 Berggren, Sven se Bergqvist Bengt J:son Bergqvist, Bengt Jacobson II: 295, 417 –, Constance se Flensburg, Constance Bernadotte, Ebba III: 370, 421 –, Oscar III: 370, 421 Beyle, Henri se Stendhal Birger, Hugo II: 214, 411, III: 288 (bildtext) –, Mathilde II: 214, 411 Björck, Ernst I: 111 –, Staffan III: 418 Björkbom, Selma Carolina se Thedenius, Selma Carolina Björklund, Johan A. II: 88, 400 –, Sigrid III: 392 Björkman, Carl I: 313 –, ? informator II: 99 Björling, Emanuel II: 108, 401 Blanchetti, Constanza se Testa, Constanza –, Oreste III: 400 Boccaccio, Giovanni I: 40 Bodell, Elisabeth se Schröder, Elisabeth Boissier, Gaston III: 401 Boissy, ? de, greve I: 294 Boltenstern, Gustafva Wilhelmina se Wihlborg, Gustafva Wilhelmina ”Boltenstern”, Johanna II: 86, 399 Boltenstern, Wilhelm II: 86, 399 Boman, ? kapten I: 243 –, Eva III: 412 –, Karl-Otto II: 88, 400 Borg, Fredrik (?), redaktör II: 414 –, Fredrika se Bruzelius, Fredrika Borgström, Mathilda se Kruse, Mathilda von Born, Hanna se Palme, Hanna Borup, Morten III: 403 Braddon, Mary E. Brahe, Tyko II: 419 –, Harriet II: 324, 420 –, Herman III: 381, 402 Brandthvig, ? frk se Nilsson, ? fru Branting, Anna II: 88, 400 Brehmer, ? värdshusvärd (?) Breinholm, Albert II: 416
Närmaste följden häraf var att man en timma senare satt vid middagsbordet i fru Jettas nygranrisade stuga, der man afhandlade frågan om rätta sättet att tranchera den murgrönskransade grisen. Både före och efter denna vigtiga diskurs talade man om den förlust, som kapellet på Grafverna gjort, men icke minsta ord från magister Sune kunde tydas derhän att han hade en half tanke att blifva sin medbroders efterträdare. Deremot rodnade han gång på gång, strök det långa ljusa håret upp och ned öfver pannan och företog sig hvarjehanda andra små tafattheter. På eftermiddagen, något före afresan, medan fru Jetta var ute och emottog en liten förning från någon af grannmorerna, bad Konkordia att hon hos herr magister Sune skulle få anhålla om ett maktpåliggande råd i en sak, som hon icke ville ställa såsom en frestelse för modern, innan hon kom på klar grund med sig sjelf. ”Det är då”, stammade magister Sune sakta, ”någon sak, som rör ... välfärden?” ”Ja, det är det visst, ty på ett frieris antagande eller förkastande ... men utan omsvep: det är herr Engelbert som, med bifall af sin rike farbror, närvarande egaren af fideikommisset, skrifvet ett bref till mig, deri han begär mig till äkta med önskan om hastigt och öppet svar.” Det var sorgligt att se huru vid detta meddelande den af naturen bleklagde mannen blef alldeles hvit, huru han hemtade efter andan och slutligen fick fram de orden att han var en klen rådgifvare, men att han trodde och hoppades att herr Engelbert skulle vara värdig den lycka, som han sökte. ”Det vill säga att herr magistern tillråder mig denna sak?” Konkordia hade icke mycken kännedom i koketteriet eller andra fruntimmerskonster, men hon lyckades ändå icke illa i det utseende hon antog af en viss undran. ”Jag ... nej ... visserligen icke ... det är ju en sak som blott Gud kan råda i ... Jag ... jag – tro mig, ädla mamsell Konkordia – jag är den siste ...”
Beträffande Stats-kontorets President och ledamöter hemställde Advokatfiskalsembelel, att, med afseende å hvad dem i målet till last läge, förhållandet måtte af Kammar-rätten anmälas hos Justitie-kanslers-embetet, till den åtgärd, samma embete kunde linna sig belogadt att vidtaga. Och sådan anmälan har under den 25 Februari 1850 egt rum. 1 fråga åter om de af Advokalfiskals-embetet tilltalade, meddelade Kammarrätten, efter deras hörande, under den 2 Maj 1853 utslag, innehållande, bland annat, följande: l:o. Enär tillförordnade Lands-kamereraren, Kronofogden Pelersson, hvilken, i sin egenskap af föreståndare för Lands-kontoret, det i första hand ålegat alt granska de handlingar, på hvilka anordningar af ulflyltnings-understöd sig grundade, och att ansvara derför, att de härtill anslagna medel till anvisade ändamål användes, genom åsidosättande eller felaktigt fullgörande af den Petersson sålunda åliggande granskningsskyldighet och underlåtenhet alt hafva tillsyn öfver riktigheten af anordningarne, hufvudsakligen vållat den förlust, som lill följd af Langlets ofvan anmärkta bedrägliga förfarande, Kronan tillskyndats; hvarförutan Petersson, som jemväl hade att uppgöra de förslag till ersättande af från Landt-ränteriet förskottsvis utbetald utffyttningsbjelp, hvilka årligen borde, jemte behöriga verifikationer, från Kongl. Maj:ts Befallningshafvande till Stats-kontoret insändas, åt samma göromål egnat så ringa omvårdnad, att Bill. till R. St.