Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid sistlidet års slut funnos inom Länet 227 skattlagdt» qvarnar med 431 par stenar samt 420 tullsågar, Väghåilningsbesväret, som naturligtvis är i vissa trakter mera och i andra mindre betungande, har uti tabellen blifvit beräknadt i medeltal till omkring 23 R:dr Banko per fullt hemman, eller mera än två gånger det belopp, hvartill detta onus i förra berättelsen uppskattades. Denna tillökning har sin grund till någon del i de stegrade prisen på ökeoch mansdagsverken, men hufvudsakligast i den omständighet, att betydliga arbeten under de sednare åren blifvit nästan allestädes i Länet gjorda, för att med ändamålsenliga diken omgifva och i öfrigt förbättra de allmänna vägarne, hvilka ock derigenom blifvit försatte i sådant skick, att den årliga väglagningskostnaden för framtiden bör blifva förminskad. Förhållandet med indelta arméen och båtsmanshåll^ i Länet har, sedan förra berättelsen afgafs, icke undergått annan förändring, än att beklädnadskontrakter nu afslutats med de flesta af båtsmansrotarne, så att vid sistlidet års slut, af de i Länet befintliga 1,319 sådana rotar, endast 544 sjelfve besörjde deras båtsmäns beklädnad. 33 Beväringsmönstringarne i detta Län hafva under ifrågavarande år leranat följande resultater: 1 Approberade till krigstjenst. Kasserade eller befriade. Ställde på tillväxt, bortflyttade eller frånvarande. Vid de summariska redogörelse:ne har restbeloppet å egentliga skatteuppbörden sällan uppgått för hela Länet till mera, än 1,300 å 2,000 R:dr Banko. Ingen af Länets uppbördsmän har under denna tid åsamkat sig någon proprie balans eller låtit sig komma bristande redovisning till last. Politi. Fjerdingsmansbestyret ar regleradt i öfverensstämmelse nied Eders Kongl. Maj:ts nådiga Stadga den l:sta Juni 1830 samt utgöres inom de flesta socknar turvis af hemmansinnehafvarne.
För artikeln Filar, nu åsatt 6 sk. införselstull per skålpund, hafva Herrar Rosenblad och Murén föreslagit tullens nedsättning till 4 sk.; hvarjemte Herr Rosenblad under samma rubrik och tull upptagit »raspar». I strid mot denna åsigt är vordet af Herr P. E. Winge uti en inom Vällofl. Rorgareståndet väckt motion yrkadf, att, jemte det, till förmån för Eskilstuna manufaktur, tullfri införsel måtte beviljas för vissa behöfliga rudimaterier, hvarom Utskottet i den ordning dessa i taxan förekomma vill närmare yttrande meddela, nu gällande införselsafgifler å utländska smidestillverkningar kunde, till skydd för nämnde manufaktur, oförändrade bibehållas, hälst manufakturisterna dermed varit fullt belåtna och icke sparat några bemödanden, för att åt sina arbeten gifva lika godhet och prydlighet med de utländska, men, i saknad af kapitalstyrka, icke kunde, utan skydd, med dessa uthålla täflan. Det är emellertid allmänt bekant, att Filar, hvilka utgöra ett för de flesta handtverk och husslöjder oumbärligt redskap, icke kunna till erforderlig eller med de Engelska jemförlig godhet tillverkas inom landet, ulan måste, oaktadt den nu till 23 procent af verkliga värdet uppgående tullen, från utlandet införskrifvas; och då det icke kan vara ens med Eskilstuna manufakturs verkliga fördel öfverensstämmande, än mindre förenligt med allmänna tull-lagsliftningsgrunder, att fördyra ifrågavarande äfven för smidesmanufakturens bedrifvande oundgängligen nödvändiga redskap eller att belägga dessa med sådan lull, som i allmänhet anses utgöra den högsta, hvarmed till direkt förbrukning afsedda fullfärdiga fabriksalster och öfverflödsvaror böra beskattas, anser Utskottet sig ega fullt skäl, att för »filar» och dermed närmast jemförliga varuartikeln raspar, under en rubrik, föreslå den af Herrar Rosenblad och Murén äskade nedsättning af införselstullen till 4 sk. skålpundet.
” I nästa mom. heter det: ”För beslut i alla öfriga ärenden, de mål undantagna, hvarom i Reg.Fins 66, 6g, 70, 71 och 72 §§ särskildt förordnadt är, galle, jemte Konungens samtycke, 3 Stånds mening.” Således synes af denna §, att 69 §:n Reg.F:n bör tillämpas, såsom lagstiftaren sagt, utan afseende på §:n Riksd.Ordn., och 6g§.n Reg.- F:n är således ensam gällande norm för behandlingen af sådana frågor, som denna. Hvad säger nu denna §? Jo den säger: ”Uppstå, antingen hos R. St:s [ilena gemensamt, eller uti något af RiksSl:n, betänkligheter att antaga hvad StatsUtsk. tillstyrkt uti det som rörer antingen Statens reglerande eller bevillningens derefter lämpade hela belopp, eller bvad till Riksg contts utgifter oell inkomster hörer, eller grunderna för Riksg.cont:s styrelse och förvaltning, då böra de skäl anföras, på hvilka sådana betänkligheter sig stödja, samt meddelas StatsUtsk., som derefter tage ärendet under ytterligare öfvervägande.” Detta har skett. StatsUtsk. har fått återremiss och har yttrat sig ånyo öfver ärendet, utan att afvika från sitt första beslut. Vidare heter det: ”Anser StatsUtsk. sig icke kunna afvika från dess redan afgifna yttrande, eller instämma uti R. Sl:s ( iler ett särskildt Stånds tanke, utnämne då Utsk. deputerade, som uti det eller de Stånd, der betänkligheter uppkommit, företräda och närmare upplysa löi hållandet.” Således säger 6g §.‘n, att om äfven 3 Stånd, som utgöra R. St-, icke skulle vilja foga sig Den Maj. >79 efter StatsUfskrs förslag i statsregleringsfrågor, så är icke målet definitivt afgjordt, ulan SlatsUtsk. äger lättigliet att genom deputerade förekomma i de Stånd, som afvika från StatsUtsk:s förslag, och göra ytterligare framställningar.
Och då man vidare kommer till frågan om vägens fortsättning från Sala till Korsnäs, blir bergshandteringens behof och till och med landsvägens dåliga beskaffenhet kraftfulla bevis för den öfvervägande angelägenheten af en jernväg, som dock skulle framdragas emellan de 2:ne stora grupper af jernverk, af hvilka den vestra ligger alldeles intill och omkring Norbergs jernväg med Strömsholms kanal, och den östra åter just skulle komma att genomskäras af jernvägen ifrån Sala till Storvik. Såsom en bevekande omständighet för Kommittéens förslag åberopas de skoglösa orternas stora behof af skogsalster till bränsle och byggnadsämnen; men icke desto mindre förkortas just den väg emellan Upsala och Sala, som genomgår till en del mycket skogrika orter, hvarifrån det anmärkta behofvet kunde fyllas, och den jernväg förordas i stället, hvilken till hela sin längd genomlöper de företrädesvis skoglösa orterna. Värdet af beräkning enligt den allmänt bekanta Egidyska metoden underkännes helt och hållet, när frågan gäller en jemförelse emellan jernvägame öster eller vester om Sigtuna-fjärden; men för vägen från Sala till Korsnäs åberopas en just efter dylik metod uppgjord beräkning, oaktadt densamma tillkommit för lång tid tillbaka, innan den utvidgade Strömsholms kanal med Norbergs och Wessman—Barkens jernvägar, å ena sidan, samt Gefle—Dala jernväg, å den andra, ens voro öppnade för trafiken, än mindre hunnit åt densamma gifva de nya riktningar, hvilka först småningom, men oundvikligen sluta sig till lättare kommunikationer. Eör att tillintetgöra betydelsen af de högst olika 7 resultat, hvilka räkningen vid Rotebro och Almarestäket af derstädes passerade hästar angifver, enligt Jemvägs-undersÖknings-kommittéens betänkande (pag. 89), påstås, bland annat, att vintertiden af trafikerande från Bro och Håbo härader taga vägen till Stockholm öfver Sigtuna-fjärden och Rotebro, hvilken väg Westmanlands och Dalarnes trafik jemväl skulle begagna; men icke desto mindre förklaras på ett annat ställe, att jernvägen öster om Sjgtuna-fjärden, eller just i den riktning, som de trafikera, skulle vara utan allt gagn för samma trafik.
Kommers-kollegium och Generaltullstyrelsen funno sig derföre höra hemställa, huruvida icke för vissa uppgifna taxerubriker, hvilka jag utbeder mig att i det följande få närmare omförmäla, de ifrågaställde tullnedsättningarne för närvarande kunde till anförda belopp inskränkas, hvarigenom något till åstadkommande af en ändamålsenligare och säkrare tullbehandling särskildt afsedt syfte icke förfelades. Varande jemväl i öfrigt vid åtskilliga delar af kommitterades förslag anmärkningar af Kommers-kollegium och General-tullstyrelsen framställda. Vid de föregående tillfällen, då jag haft anledning att i hithörande frågor uttala min mening, har jag icke dragit i betänkande att oförbehållsamt och i hela sin vidd bekänna mig lill den grundsats i tullagstiftningen, som innefattas i kommitterades här förut omförmälda yttrande. Det hos oss redan öfvergifna prohibitiv-systemet, likasom det förmedlande skyddssystem, som trädt i det förras ställe, utgöra begge afvikelser från tullagstiftningens ursprungliga — jag vågar säga enda Kongl. Maj:(t Nåd. Prop. M SI. 9 riktiga — ändamål, en skattereglering. Hvad derutöfver med denna lagstiftning varit afsedt, och ännu af de enskilda intressena yrkas, till uppmuntran eller s. k. skydd för särskilda näringar, är i sjelfva verket ingenting annat än en konstlad utväg att uppstegra varornas pris, visserligen till fördel för dem, som sysselsätta sig med dessa varors beredning, irsén till skada för dem, som deraf äro i behof, och leder således alltid till en beskattning, orättvis emot förbrukaren och förnärmande det medborgerliga anspråket på jemlik fördelning af bidragen till Stalsbehofvens fyllande.
vid deii tidpiil~lrt, då b&amp;d; t könen iipl~nhtt fysisk och wi.tUig mogtiatl, eller ined aiidi.a ord, dH. iizdivideriia iiro fiillru&gt;~i; i. Sleiiiirt ticlpiiiilrt rtwiiiiiti,iifaller i stort se&amp; meil ilen numera Iios i l e fijm aiiis t a l&lt;iil tii~folken nllin&amp;.n t iii förilti. in y ri diglietsiilile~: ii, eller fjtyoelt 47 .. F r ~ ~ g a a n r ilii, oin myndig11 etuhlclern afve: ~: ~ Iran uttm vhcltt f:; ~ststallas som lagsta, enligt icgelii til.l.iitiie iiliteii.ska,ps&amp;llilen~. Kan den frkgan jalmlde besvaras, ar denna hufvnddel af pro', n ' e bleinet löst. E11 öfverblick af stiill.ii.ingen i t j r fall. hos oliks fol$s€ainmar, fliir s&amp; vidt den. är I~ancl eller kan litrönas:. visar afven otvetydigt, att s&amp; iii. f d e t, och att saval nattufolk soni Irultiirfolli i det a1.lra nar~iiaste lhta sig ordnas efter en stigande skala, enligt hvilken ej blott lwiiinai~s ställn.ing är Ilattre, iitail Ilela folket i c~1.l.o sthr högre, i sanziiia m h nii-talet af de för tidigt, d. v. s. före uppn.add mognad inghi.gna aktenskap är mindre.
Jag såg emellertid en gång, hur en annan herre, som, förmodligen till följd af sin ställning, ansåg sig ha rätt att vara närgången och förtrolig, tog henne i sitt knä och smekte henne, utan att hon gjorde motstånd. Det skedde i min närvaro och var kanske från hennes synpunkt sedt, en oskyldig lek med mig — men vet ni, hur jag kände det? Jag kände mig träffad, som en fågel, som i full fart tumlar mot en bergvägg. Det var något, som gick sönder inom mig — det kände jag — något s.wn aldrig skulle bli bra igen. Att tänka sig, att hon kunde göra så, vet ni, det gjorde mig så ondt. Afsky och leda plågade mig på samma gång, men därjämte ljöd i mina öron en ton, som allt mera tog form och uttryck i ord — det var det enda ordet: aldrig! a l d r i g! Jag nämnde ej för någon, hvad jag kände, och ett par dagar därefter reste jag min väg. Jag har ej sett henne på tio år nu. » » Och hon, hvad sade hon när ni skildes? » » Hon! — Ingenting! Hon såg på mig med stora, frågande ögon, alldeles som ni gör nu så kramade hon min hand — jag hörde en suck — kanhända grät hon; men det såg jag inte, ty jag ville intet se, och så hade det redan börjat skymma. » » Ni älskar henne då fortfarande? » » Kanhända. » » Och om ni ännu en gång råkas, så förlåter ni henne, och allt blir godt och väl igen? » » Förlåta — det har jag redan gjordt; glömma — det ordet finns ej i den sanna kärlekens ordbok. — Kanske jag nu får lof att bjuda er min arm? Det spelar just nu upp till franoaisen. » Ahrne. Glömmen ej " Iduns skollofskoloni! " De minsta bidrag mottagas med tacksamhet; ingen, som något kan offra, skall draga sig undan — det är vårt vissa hopp! Men hvad som skall göras, måste göras snart. Insänden därför, ärade läsarinnor, oförtöfvadt Edra bidrag till Redaktionen af i dun Stockholm, i postanvisning eller postspar märken (ej frimärken). Vid försändelsen bör tydligt anglfvas, att den är afsedd för » Iduns skollofskoloni ».
(häftigt). Och som en pojke der om tillgift tigga? Att som en man försvara hvad jag vågat! 127 Men icke är försigtighet omanlig, SIGRID. BOTVID. Och dertill endast vill jag råda eder. Min ädle make! hören priorns råd; I slika rådslag. Han är en fridens man, och valförfaren INGRID. BENGT. Så är ock min bön! Nåväl, hvad råden J, min fromme fader? Först att J sänden upp på tornets tinnar En spejare som kan oss säga till BENGT. BOTVID. När Jarlen nalkas uppå afstånd redan. Det gillar jag. Säg, vill du, Sune, göra Mig denna tjenst? SUNE. Af hjertat gerna, herre! Men öppna ögon, Sune! BENGT. SUNE. (skyndar ut till höger). Skall ej fela! 128 Sjette scenen. BENGT. SIGRID. BOTVID. INGRID. INGA. Nu skyndsamt sägen oss ert råd, min fader! Nåväl, det låter kort och godt så här: Utaf fru Sigrid tagas först emot BOTVID. SIGRID. Bengt lagman dölje sig, och låte Jarlen Till dess den värsta hettan väl gått öfver. Ett herrligt råd! jag skulle lemna fegt BENGT (häftigt). Min Sigrid, utsatt för hans vilda vrede Och sticka sjelf mig undan i en vrå? Åt träl, som icke vet hvad ära kräfver, BOTVID. Guds död, herr prior! gifven sådant råd Men icke åt en man, som sporrar bär! Och lika visst som jag vill salig blifva J ären båda heta, stränga herrar, I himmelrik, jag håller på mitt råd! Och drabben J tillsammans nu i vrede Men deremot, om Jarlens tända harm Ser intet annat motstånd möta sig Än oskuldsblicken ur er makas öga, Så blir det eld och låga, kif och fejd! Så tron mig att den hastigt slockna skall! Af detta alstras, jemte glad försoning! Af hjertat ber jag eder, ädle herre, Att följa detta råd utaf den man Och som i drömmen jag det såg, skall frid
Ridd. och Adeln gjorda anmärkningar innefatta egt-ntligen följande punkter, nemligen: att den föreslagna tillök ningen icke skall svara emot behofvet och hvad som väntats, särdeles när den år 1812 några Embetsverk särskildt tillagda förhöjning af omkring 25 procent, ansetts böra gå i beräkning under den nu föreslagna tillöknings-procenten , hvarigenom Eönförbättringen för Embetsoch Tjenstemännen i Kongl. Justitiae-Revisions-Expeditionen samt Kongl. Hof-Rättema 5.fe Bamht. 95. 96. och 754 lien 7 Julu och Collegierna blefve obetydlig, heldst genom förvandlingen af halfva Lönen uti Spannmål efter 4* R:dr blott en af Markegången beroende tillfällig och iinga förhöjning åstadkommes; att densamma alltså för Embetsoch Tjenstemannen vid dessa Verk nu synes böra beräknas å de belopp sorn på 1812 års Stat, med tillägg af samma års förhöjning , finnas uppförde eller ock hela lönen reduceras till Spannmål efter Stats-pris; att tillöknings-procenten borde blifva lika för alla Lönegrader eller åtmindstone jemkas och förhöjas för åtskilliga uppgifna klasser , samt att dé på Indragnings-Stat förde löner måtte få bibehållas utan afdrag i och för ifrågavarande Lönförbättring; hvarjemte i öfrigt anmärkningsvis är yrkadt att å Kongl. Justitias-Re* visions-Expeditionens Stat kunde anslås nya löner för 2:ne Protocolls-Secreterare, heldst blott 2:ne sådana löner förut derstädes bestås, hvilket i jemförelse af fjenstgöringen inom denna och de öfriga Kongl. Expeditionerna vore högst otillräckligt. Vid besvarandet af hvad sålunda hos Höglofl.
Atk en sadan flyttning är nödwändiq; alt Lagen ofullkomligen hindrar förbemälre onda, eller tryckfrihetens missbruk. bewiscs bäst deraf, are af flecfalldiga förbrytelser som pakallar straff, ganska fä blifwit Åtalade', —att de atal som skett, me» rendels aflupit fruktlöst ; att, päck!ellerannak undantag nar, alla detza förbrytelser biiswic ostraffa* de, och att följaktligen Regering och Domstolar befunnit sig Ulan nödig förmåga, att. i denna del tvidinakthalla tillbörlig ordning och säkerhet i landet. Laron: op först fästa war upmärksamhet pä de skamliga mihbrnk, sorn as tryckfriheten gjörrs, i afseende pä enskilde medborgare. — Allmänna Lagen skyddar medborgarens materiella egendom, bestående af fastigheter, waror, penningar, 0. st rv. likasom Sen skyddar honom till lemmar och list Men nu besitter han äfwen en gunan egendom, af wida högre wärde, neml. hans ära, hans goda namn, och hans sinneslugn. I den nion denna sednare egendom är dyrbarare, i den nion bär den äfwen af lagarne mera ömt och sorgfälligt wärdas. Om walet skulle äga rum, hwar sinnes wäl de« man, 75v Den 26 Iunii man, som ej hellre led en förlust till penningar och gods, fanste till sjelfwa lifwet, än ett angrepp mot sin heder, sitt goda rykte? Anfall af sistnämnde stag bära wara ärmnisione fika orillätliga, och straffas lika ofelbart och strängt, som affall mot lemmar och gods. Denna omsorg, sa wida anfallen ste i allmänt tryck, bör wara tryckirihelslagcns pliktUpfyller han den ej, sä är han ofullständig. HoS ost har det ej stelt; hos ost har medborgaren, för sin egendoms dyrbaraste del, icke njurit fullt bestydd af lagen. Trll förbättrande af en sädan brist i författningen, har flkstotlet ej sträckt sitt förstag. Det bör Vä sa mycket mer blifwa wär omsorg.
Bcsv. och Ekon.-Ulskollels Utlåtande JK 109. 3 hvilka icke ovilkorligen vore skyldiga att begagna dem, men gjorde sig föga besvär lör sädane, hvilka ej finge gå dem förutan, så att vanligt vore, att dylika fartyg nödsakades uppsöka lotsen vid lotsbryggan, eller ock, efter fruktlös väntan, bryta mot förordningen och fortsätta resan utan lots, till känbar tidsförlust för så väl fartyg som passagerare, men till påtaglig vinst för lotsen, hvilken, ehvad hans biträde begagnades eller icke, i alla fall egde uppbära betalning; äfvensom att ifrågavarande åliggande medförde hinder för ångfartyg, alt anlöpa sådane städer, som vore vid öppen redd belägna. Efter öfvervägande af hvad sålunda förekommit, och då två Riks-Stånd fattat beslut i enlighet med motionärens yrkande, samt pluraliteten inom ett tredje, så vidt af den förda diskussionen kan inhemtas, jemväl synes hafva instämt i den mening, som för motionen ligger lill grund, finner Utskottet sig böra, med frånträdande af sin i Betänkandet JYs 81 yttrade hemställan, vördsamligen tillstyrka, att Rikets Ständer må, uti underdånig skrifvelse, hos Kongl. Maj:t anhålla, att Svenska ångfartyg, som, enligt på förhand upprättade reseturer, göra reguliera resor, måtte befrias från skyldigheten, att, kommande från sjön, taga lots. Stockholm den 20 Augusti 1837. Häremot anmäldes reservation af Herrar Bråkenhjelm och Rydin■ STOCKHOLM, TRYCKT HOS JOIL BECKMAN, 1837. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:0 U0. i N:o HO. Ank. till Exp.-Utsk. d. 26 Äng. 1857, kL 1 e. m. Betänkande, i anledning af väckta motioner rörande skjulsnings-besvärel.
M:l ifiågaställda öfvérflyltning till nämnde Hufvud-Titel af 4,000 R:dr till reparationer å Länsfängelserna, har det å Sjunde Hufvud-Titeln uppförda anslag till byggnader och reparationer i landsorten, 36,136 R:dr 32 sk„ blifvit till ofoiäudradt belopp bibehållet. 10;o I afseende å båda dessa anslag har E. K. M:t Nådigst föreslagit, att desamma inålte hädanefter sammanföras till ett gemensami byggnads och underhålls-anslag, utan någon från bygguadernes belägenhet härledd begränsning; men då Rikets S änder anse det böra hädanefter, som förut, medföra mera hushållning vid medlens användande för reparationer i landsorterne, om de allt framgent, i nion af behofvet å hvarje serskild ort, ställas till vederbörande local-auctoriteters disposition, än om reparationerne komme att verkställas af en i hufvudstaden befintlig Embetsmyndighet, och sammanslåendet således synes komma att för vidmagthållandet af Kronans hus och byggnader i Lndsorterne medföra mera olägenhet än fördel, hafva Rikets Ständer funnit sig icke böra ifrågavarande Nådiga förslag bifalla. Af Rikets Ständers Revisorers år 1843 afgifna Berättelse hafva Rikets Ständer inhemtat, att, utom de för Jägeri-Staten af Rikets Ständer anvisade medel, 10,601 R:dr 32 sk. 3 r;si, har, till fyllnad i nämnde Slats af K. M:t sednast fastställda aflönings-slut, utgått af Skogsplanterings-Cassans tillgångar ett vida högre belopp, nemligen for år 1840 12,757 R:dr 22 sk. 1 r;st,°samt för år 1841 14,900 R:dr 6 sk. 4 r:st; och då Rikets Ständer anse det med en god ordning uti Statens räkenskaper mest öfverensstämma, att så väl de inkomster, hvilka tillflyta
Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar vid 3:ne till Utskotten återremitterade Betänkanden. TTill Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskotten hafva, på grund af dervid gjorda anmärkningar, Utskottens nedannämnde Betänkanden blifvit återremitterade | nemligen: Från Hoglaft. Ridderskapet och Adeln den 21 April: N:o 17, angående väckt fråga, att den » Cap. Byggninga-Balken stadgade skyldighet för hemman å Landet , att Brandstod gifva , måtte upphöra; och 32 Lagsamt Allm. Besa. o. Otc. Uisk.Utl. NioSg, den 7 Maji; N:o 21 , i anledning af väckta Motioner; dels om afskaflande af all Expeditionslösen , dels om nedsättning, ändring eller förklaring af Kongl. Maj:ts Nådiga Taxa på Expeditions-, lösen den i5 Maji 1821; samt Fran Fdlloflige Borgare-Stdndet den 11 Majit N:Q 2.1, i anledning af väckt fråga om åtgärders vidtagandemot olofligLandthandel i Norrland, Men som desse Betänkanden blifvit of trenne Riks-Stånd bifallne , nemligen ; N:q 17 , af Preste-Ståndet den 21 April; af Borgare-Ståndet den 24 April; af Bonde-Ståndet den 17 April; N:o 21, af Preste-Ståndet den 29 April; af BorgareStåndet den 24 April; af Bonde-Ståndet den 4 Maji; N:ö 23 , af Ridderskapet och Adeln deq 8 Maji ; af Preste-Ståndet den 11 Maji; af Bonde-Ståndet den 7 Maji; Jjagsamt Allm. Oec. Utsi. Uti. Så enär, enligt 87 §. Regerings Formen samt 5 punkten af 49 Riksdags-Ordningen , Tre
Rummet hade dörrar till terrassen med dess plantor och utsikt, men inom detsamma voro skuggorna mörka och ljuset dämpadt. Gobeliner på väggarna, gamla helgontaflor i antika, svarta, florentinska träramar, stora snidade bokhyllor, fyllda med lärda folianter, gåfvo rummet dess karakter. Lättare tillgängliga, rundt om på borden, lågo dedikationsexemplar från samtida diktare. Från väggarna nedblickade Dantes och Keats’ anleten och Penninos små tafvelskizzer. Dessutom funnos länstolar, soffor och en spegel, nästan allt gammaldags; en mängd artistiska småsaker och blommor öfverallt fulländade rummets hemlika prägel. Båda makarna ägde en hellenisk känslighet för de dem omgifvande tingens »själslif», och de ordnade böcker, husgeråd och taflor, framför allt blommor, med hänsyn till dessa tings känslor af välbefinnande i sin omgifning! Browning trodde t. ex. att en renässanstafla led djupt om den måste sitta bredvid en Ostade! Och det var denna, till den högsta potens utvecklade »altruism» – hvilken också kan kallas smak – som åt deras omgifning förlänade dess originella och behagfulla karakter. Den, som under djupa samtal tillbragt en afton i detta rum – där man kände blommornas doft från terrassen, hörde musiken från San Felice och såg stjärnorna tändas på himlen, medan den själfulle Pennino, elflik som modern, hvilken han äfven i öfrigt liknade, gled omkring likt en Ariel, lyssnande eller bjudande förfriskningar – denna gäst kände sig hafva upplefvat ett af de sällsynta, fullkomliga ögonblick, hvilka äro det stora människolifvets andaktsstunder. 1856 slutade Elisabeth Barrett Browning sin Aurora Leigh under ett sommarbesök på landet i England hos Kenyon, hvilken hon tillägnade sin dikt. Några månader senare dog denne – efter att hafva tryggat sina båda diktarvänners framtid genom ett testamente på 10,000 £. Kenyon hade till någon del hunnit bevittna den stora seger, Aurora Leigh blef och om hvilken han varit fullt viss. Från de mest betydande domare hördes den mest odelade beundran.