Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hofrätten, som lät bero vid Advokatfiskalsembetets frånträdande af sitt i enahanda hänseende enskildt mot vice Häradshöfdingen Wahlbom, såsom Rådstufvurättens tillförordnade Ordförande, framställda yrkande; och att, hvad anginge åtalet i öfrigt, Kongl. Hofrätten funne Rådstugurätten hafva ägt antagliga skäl för de under handläggningen af båda i fråga komna ransakningarna beviljade uppskof, samt någon påföljd för felaktigt förfarande härutinnan således icke böra för vice Häradshöfdingen Wahlbom eller Rättens Ledamöter äga rum; och har jag, med afseende å de omständigheter, hvilka sålunda af vederbörande, först efter ansvarspåståendets framställande, blifvit fullständigt utredda, ansett mig böra vid detta Ilofrättens utslag låta bero. Af en till mig inkommen angifvelse med bifogade handlingar hade jag inhämtat, att Svartlösa Häradsrätt genom utslag den 17 December 1849 efter en stämning om fordradt arfvode åt gode män vid landtmäteriförrättningar, hållna åren 1845 och 1846, tilldömt arfvode äfven för en förrättning, hållen år 1844, ehuru svaranden icke medgifvit att utan stämning svara samt, jemte det han bestridde allt afseende å kärandernes påståenden, anmärkt, att om de ock skulle förklara, att de med stämningen och en i öfverensstämmelse dermed ingifven räkning just afsett den år 1844 hållna laga skiftesförrättning samt 1845 års henne stängseldelningsförrättningar, det likväl icke kunde lagligen medgifvas, att något afseende dervid fastades.
De företräden halfparts-delningen för öfrigt i flera hänseenden har framför delningen efter hemmantal eller egorymd, hafva redan ofta tillförene blifvit så fullständigt ådagalagde, att någon ytterligare framställning derom vid detta tillfälle icke synes erforderlig. Men onT dess vigtigaste fördelar torde dock böra påminnas, och dertill hörer i irämsta rummet, att den alltid lemnar tillfälle till hägnads-skyldighetens fullgörande i egen egogräns och sålunda gör all rågångs-stängsel till en angelägenhet blott mellan de tvänne jordegare, som i rågången hvaranära möta, hvarigenom den ock, mera än någon annan fördelningsgrund, underlättar öfverenskommelse!- om stängselns borttagande, der sådant till ömsesidig fördel kan ske. Uti Förordningen den 23 Oktober 1850 har man väl redan försökt att uppmuntra till sådana öfverenskommelser, men denna författning har hittills knappt lemnat något spår till verksamhet efter sig, och förnämsta orsaken dertill måste sökas uti den från hemmantals-delningen härflytande nödvändigheten, att, oaktadt skiftesverkets hundraåriga fortgång, fortfarande betrakta de fordna skifteslagen såsom gemensamma stängsel-lag, på hvilkas gemensamma beslut alla stängselfrågor alltså måste bero. Sådant behöfves deremot icke, så snart halfparts-principen antages. Hvarje genom laga kraftvunnet skifte utbruten lägenhet blifver härigenom i afseende på hägnads-skyldigheten lika oberoende af öfrige delegare i den fordna samfälligheten, som han i andra hänseenden genom skiftet blifvit, och han får i fråga om stängsel ej att skaffa med andra än sina närmast omgifvande grannar, hvadan han ock är oförhindrad att med en eller flera bland dessa öfverenskomma om stängsels borttagande, allteftersom de sinsemellan kunna derom sig förena. För att detta vigtiga ändamål på ett fullt tillfredsställande sätt skall med den nya lagen ernås, fordras dock, att den icke åt någon hägnads-delning gifver gällande kraft för längre tid, än det förhållande med jordens fördelning, hvarunder hägnads-delningen tillkommit, fortfar att ega rum.
Krigs-Committeen redan den 7 Julii 1810, skall till Konungens Befallningshafvande i Elfsborgs Län hafva afsändt 686 R:d. 32 sk. Banco, utgörande det belopp Kongl. Maj:t, den iöApril 1818 , Nådigst beviljat åtskillige e^tra Rotehållare i Elfsborgs och Skaraborgs Län, såsom ersättning för af dem under sista fälttåget till Armeens behof aflemnade trosshästar, hvilka antingen aldeles gått förlorade, eller eljest, genom åkomne skador, blifvit obrnkbare, bar Herr Landshöfdingen och Riddaren af Kongl. Svärdsorden Carl Flach, som, i egenskap af då tillförordnad Vice Landshöfding , emottagit nämnde medel, samt KonglCommitteens i Revisorers Berättelse. 1081 ärendet aflåtne skrifvelse,' likväl icke förr, än den 17 Februari i 1820 till Lands-Contoiret aflemnat medlen och skrifveisen, hvaraf följt, att vederbörande extra Rotehållare längre tid än vederbordt, varit i saknad af den i Nåder dem tillagde ersättning. Sedan jag öfver Malmströms berörde anklagelse infordrat Herr Landshöfdingen Flachs förklaring, och deraf funnit detta mål vara af den beskaffenhet, att det tarfvade närmare utredning, liar jag öfverlemna! handlingarne till Advocat-Fiscals-Ämbetet i Kongl. Götha Hof-Rätt, till den åtgärd Lag och målets beskaffenhet erfordrade.
Nåder bifallit nedsättning i arrendet för sistnämnde hemman med 32 tunnor 4-| kappar spannmål årligen under loppet af 5 år, eller intill påföliandp Riksdag, efter hvil - Expeditions-Utskotlets Forslag till und. Skrifvelse} N.-o Sr. 79 ken tid arrendet åter förhöjts till dess primitiva belopp, samt att sökanden, som tillförne, tid efter annan, nödgats hos E. K. M. i underdånighet begära anstånd med arrende-afgiftens erläggande, först nu, då hemmanen genom hans oafbrutna möda kommit i förbättradt skick, kunde afgiften utgöra och dessutom påräkna någon behållning. E. K. M:ts Befallningshafvande i Stockholms Län har, uti afgifvet underdånigt utlåtande, anfört, att då, ehuru arrendet af Hogsta och Lombarudd vore ganska högt uppdrifvet och arrende-beloppet för Norrby utgjorde det högsta, som derför skäligen kunde påräknas, nu varande arrendatorn likväl, genom berömvärd omtanka och odlingsflit, lyckats försätta hemmanen i det goda skick, alt han, sedan den beviljade nedsättningen upphört, förmått utgöra det primitiva arrendet samt derjemte väl och försvarligen underhölle hemmanens åbyggnader, hvilket mera sällsynta förhållande syntes förtjena någon uppmuntran till efterföljd, E. K. M:ts Befallningshafvande funne sig böra tillstyrka den sökta prolongationen af arrendet, helst E. K. M:ts Befallningshafvande, med tillförlitlig kännedom af sökandens drift och verksamhet, ansåge Kongl. Majrts och Kronans fördel derigenom äfven befrämjas, i den mon, hemmanen icke blott bibehållas i deras närvarande goda häfd, utan ock framgent vinna förbättring; hvaremot E. K. M:ts och Rikets Kamma r-Collegium, hvars underdåniga utlåtande jemväl blifvit infordradt, iunnit sig sakna anledning att tillstyrka bifall till förevarande underdåniga ansökning.
Till beredande af beböfiiga nya och utvidgade lokaler för nedannämnde vetenskapliga institutioner vid Universiteten i Upsala och Lund, hafva Rikets Ständer beviljat följande 2:ne anslagssummor, hvilka böra af Riksgäldskontoret tillhandahållas och, på sätt Kongl. Maj:t lärer i nåder föreskrifva, utbetalas, nemligen: l:o till uppförande af en ny byggnad för kemiska institutionen vid Upsala Uni versitet, Sextiosextusen sexbundrasextiosex Riksdaler 32 sk., under vilkor, att, derest det framdeles skulle visa sig, att denna summa icke är tillräcklig för ornförmälde byggnadsföretags utförande, universitetet, i sådant fall, bör af egna tillgångar vidkännas de utgifter, som härutöfver kunna dertill erfordras; och 16 Slats Utskottets Memorial, M 524. 2:o till uppförande af en ny byggnad för anatomiska institutionen vid Lunds universitet, Niotusen fyrahundra Riksdaler. § 107. För inköpande af de i Brasilien, utaf Filosofiemagistern J. F. Widgren, samlade och derifrån hemförda samt inom Vetenskaps-Akademiens hus här i hufvudstaden förvarade växt-exsiccater, hafva Rikets Ständer anslagit en summa af Femtusen Riksdaler; hvilken bör i behörig ordning af Riksgäldskontoret utbetalas, sedan Kongl. Majit tillkännagifvit, att köpet om nämnde växtsamlingar, hvilka på föreskrifvet sätt komma att mellan Riksmuseum och universiteten samt elementarläroverken fördelas, blifvit med Widgren afslutadt. § 108. Tili Kongl. Majlis nådiga disposition, för att de utkomna femton årgångarne af tidskriften: Läsning för folket må kunna inköpas och sedan kostnadsfritt utdeias till folkskolorna inom rikets samtliga församlingar, hafva Rikets Ständer anvisat en anslagssumma af Tolftusen Riksdaler; hvilken summa alltså bör i den ordningoch på det sätt, Kongl. Majit behagar föreskrifva, af Riksgäldskontoret utbetalas. § 109. För att befrämja fortsättningen af Svenskt Diplomatarium, hafva Rikets Ständer beviljat dels ett anslag af Ett tusen Riksdaler till Kongl.
Kanske blef det henne vid åsynen af allt detta förfärliga elände i Londons East End omöjligt att längre hoppas på frälsningens kraft, kanske kunde hon icke tro på dessa syndares omvändelse, hvilka ena dagen dvaldes i de rysligaste laster ocli andra dagen ropade: &gt; J a g a r frälst !&gt; Hon förklarade icke närmare sina förändrade bikter, men så mycket lät hon mig förstå, att liur stort värde .hon an sätter på Frälsningsarmén, anser hon den likväl för trång och för ensidig för begåfvade personer. Hon kom tillbaka till Köpenliamn starkt genomträngd af medvetandet om Iivars och ens plikt att i sin mån bidraga till mänsklighetens förbiittrande. Och öfvertygad om att man genom arbete för sedligheten bäst uträttar något för detta m %l, beslöt hon att försöka inrätta ett Iiem för fallna kvinnor. Men lioii ville icke ha ett hem, där det predikades, hon ville att det skulle vars en lugn tillflyktsort, där de kunde trifvas, ha det varmt ocli godt, få lära sig arbeta, men afven få roa sig litet. Tillsanimnns med en annan ung flicka, lärarinna liksom hon sjalf - ty hon måste nu genonl att gifva lektioner i engelska och andra iimnen förtjäna sitt uppehälle - stod hon sent om kvällarna ut.anför ~ariétéer, danslokaler och förlustelseställen af sämsta slag för att finna de arma stackare hon ville hjälpa. Men dessa voro vanligen i en allt för upprymd sinnesstäinning för att vilja höra p&amp; allvarligt tal, mAnga voro fräcka och oförskainda, andra afven druckna. Af omkring hundra, soin inbjödos till heminut, komino fyra eller felii. Ni1 togo de bhda väninnorna sig för att g % omkring i de uslaste kvarteren. De besökte boningar, dar ett namnlöst elände rådde, gåfvo på många ställen penningar ocli hjälp, men hor de talade och öfvertalade, hörsaininade ingen deras vänliga inbjudning till hemmet. Dh satte de sig i förbindelse nied en folltskolela~arinna, ' en varmhjärtad kvinna, som gjort sträfvan för sedliglietssa.ken till sin lifsuppgift.
Slutligen och framför allt bör det vara bland Mästares första pligter, att gifva Lärlingar Christendomskunskap, XX, LagUtskottets Betänkande^', och tillhålla dem Gudsfruktan, att icke föregå med; elaka exempel, såsom långsamt sittande på Nåringsstål len, eller annat onödigt aflägsnande från sitt hus och verkstad under arbetstiden $ icke eller bör han vid sådane tillfällen, då de äro från arbete ledige, alltid så aflägsna sig från sitt folk, att ömsesidigt förtroende dem emellan minskas, om han, vill vara ansedd för en rättskaffens Mästare, O be., markt kan jag icke eller lemna, hvad Herrar Cornmitterades förslag uti IV Art, 20 §. stadgar, i anseende till Bryggeri, Slagterioch Bakeri-Näringarne, och sammansatta Beredningen godkänt^ eller att, för desammas utöfning, Lårooch Gesall-år samt Måstareprofs afläggande icke skall erfordras 5 äfvensom sammansatta Beredningens dervid gjorde tillägg, att en hvar å landet matte fritt; få idka samma Näringar, utan någon dermed förenad borgerlig tunga. Detta allt måtte väl vilja, såga detsamma, som att helt och hållit från S'ä. de rne bortjaga dessa högst nödvåndige borgerlige Näringar, samt i och med detsamma beröfva Kr o. nan den dryga Bevillning och accis, som Städernas nuvarande tungt beskattade Borgare, Bryggare, Bakare och Slagtare erlägger j, åtminstone, k,an jag ej begripa annat.
De förändrade förslag dels i afseende å lindring i inkomst-bevillningen, dels i fråga om de skattskyldiges uppgifter, som Utskottet i §§ 8 och 27 funnit sig föranlåtet framställa, torde ock, såsom Utskottet hoppas, vara af beskaffenhet att borttaga anledningarne till de i ålerremisserna uttryckta klagomålen öfver den föreslagna inkomst-beskattningens förmenta, hårda och inqvisitoriska egenskap. På grund af hvad Utskottet sålunda anfört finnér Utskottet de gjorda anmärkningarne icke kunna föranleda till någon ändring i Utskottets förslag. § 6. Hvad angår den af Utskottet uti 1 mom. af denna § föreslagna kapital-beskattningen, så hafva de anmärkningar, som deremot anförts, blifvit så fullständigt besvarade af åtskillige talare inom de 2:ne Riks-Stånd, Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet, som återremitterat frågan, att Utskottet icke har något att dervid tillägga; och då två Stånd godkänt förslaget, anser Utskottet sig böra detsamma vidblifva. Under förutsättning att direkt bevillning komme att för räntebärande kapitaler utgöras, hemställde Utskottet, vid besvarande af i ämnet väckta motioner, att de i 33 och 34 §§ af nu gällande Bevillnings-stadga i afseende å det s. k. bevillningsafdraget meddelade föreskrifter borde upphöra. Denna hemställan, som förekommer pag. 24 i Utskottets Betänkande, har blifvit bifallen af Ridderskapet och Adeln samt Borgareoch Bonde-Stånden. Preste-Ståndet har deremot icke särskildt yttrat sig Bevilinings-Utskottels Ullålande M 34. 11 olver ifrågavarande framställning, hvilken alltså måste anses hafva blifvit af nämnde Stånd återremitterad i sammanhang med § 6 uti förslaget till Bevillnings-stadgan.
Häruti inbegripes återstoden af Statslånet . 4,654,814: 83. sedan det öfriga af samma lån 7,345,185: ir. 12,000,000: — blifvit disponeradt genom dragning af vexlar. § 15. Försäljning af silfver i omyntad form, efter den tid, hvartill Försäljning redovisning derför är vorden uti sednaste Revisions-beiättelse af°f silf oer i gifven, eller den 5 September 1857, har, enligt hvad Fullmägtige Plant*- uti deras berättelse till Revisorerne upplyst, skett till värde af 3,540,931 R:dr 7 öre Runt efter det i 99 § 2 mom. af BankoReglementet högst medgifna pris af 37 R:dr Ruut för hvarje mark finsilfver, Kölnislc vigt, hvarigenom för Banken uppstått en vinst af 63,169 R:dr 32 öre, slagskatten deruti icke inberäknad. § 16. Af de i 99 § af Banko-Reglementet omförmälda utländska invexiingssilfvermyntsorter har i Banken invexling förekommit hufvudsakpris ä utländligen af Ryska rubler, å hvilken myntsort prisht, med ledning af **» silfverofficiel uppgift, meddelad af Öfver-Direktören vid Kongl. Myntmynt-sortcr. och Kontroll-Verken, blifvit bestämdt till 58 R:dr per //. viktualievigt, hvilket öfverstiger förut gällände invexlingspris och närmare öfverensstämmer med rublernes verkliga värde. Å Holsteinska, Danska och Korska specier är invexlingspriset jemväl förhöjdt, eller från 57 R:dr till 58 R:dr 33 Öre Runt per //. viktualievigt, hvarigenom priset är lika med myntets värde i finsilfver-innehåll.
Och det är jag, deras barn, nu deras enda hopp, som skall förstöra deras glädje, sönderplocka de nyss utslagna blommorna, åt hvilkas färgprakt de fröjda sig! Jag frågar mig sjelf, om jag kan vänta förlåtelse, då jag känner hvad ett förstördt hopp måste vara för dem. Dessa timmar af frihet och stillhet har jag begagnat att nedlägga mina bekymmer i ditt deltagande hjerta; men det är så godt, att jag sänder dig brefvet sådant det nu förefinnes; ty fortsättningen torde väl komma att dröja litet. Vid den storm, som förestår, svindlar redan mitt arma hufvud, och svårligen lär jag få en stund att redigt berätta dig detta, förrän längre fram. Lef väl, min Hilda! Urvisaren springer så fort! Hugna snart med några rader din arma, bedröfvade Rosa. Det andra brefvet, från kapten Ferdinand, måste vi äfven meddela våra läsare. Det var af följande lydelse, alldeles i kaptenens stil: Älskade, tillbedda Hilda! Ännu en gång, – ty det vore bra bittert att för alltid rycka hoppet ur mitt hjerta; nej, dertill kan jag icke förmå mig! – således ännu en gång, o, Hilda, frågar jag dig, om icke ett helt lif af ånger och kärlek kan försona hvad jag brutit af lättsinne och nödtvång. Du vet ju, att jag äfven under denna period aldrig en minut var dig otrogen i mitt hjerta, ehuru – men lika mycket – det har jag förklarat dig så många gånger. Det var en olycka, ett raseri; det var, med ett ord, mitt öde! Men du, Hilda, kunde vara min goda genius. – Också kunde allt blifva godt, ja, en sällhet, en himmel kunde det bli; ty professorn är nu mild och god, och han hade på sista tiden så vant sig vid att ständigt se dig och Rosa omkring sig, att det synes ganska tydligt, det han saknar dig; och ofta säger han, då Rosa, i följd af sina många göromål hemma, nödgas förkorta sina besök, eller stundom fördröja dem, och madam Brun ej mera kan laga théet till lags: ”Det var skada att jag miste Hilda! Hon var en rask och snäll flicka, och fick alltid mitt thé så lagom! Nu är det antingen för svagt eller för starkt.
M. ulfärdadt, nemi. att spanmålen skall vara efter årsväxtens beskaffenhet strid, redan åstad kommit mycket lidande för åtskilliga räntetagare i Upland, så att spanmålen fallit ända till det låga priset af 4 r:dr 46 sk. b:co för tunnan, hälften råg och hälften korn. Jag tager mig frihe ten fästa den värde talarens uppmärksamhet derpå, alt Upländningarne i år i allmänhet hafva haft en missgynnande skörd. Jag känner flera hemman, der ägaren icke allenast går miste om all inkomst, utan jemväl får sätta till för det att han äger hemmanet. Vid sådant förhållande tyckes det väl icke vara obilligt, att löntagaren får genom någon nedsättning i sin lön dela förlusten och icke öka den, genom ett högt markegångspris. Jag Den 29 Mars. 519 anset' det så mycket mera obilligt af räntetagaren att vid ett sådant förhållande fordra att få god säd, som jag har mig bekant, att det i Upsala verkligen varit svårt att få någon riktigt god säd, hvilket äfven synes deraf att K. M. måst göra ett anslag till anskaffande af utsädeskorn för orten. Hr von Hohenhausen har hemställt den frågan, huruvida årsväxtens beskaffenhet skulle räknas efter länets, häradets, socknens o. s. v. årsväxt. Det förefaller väl temmeligen tydligt, att då markegången ieke sättes efter härad eller socken, utan efter län, så skall årsväxtens beskaffenhet visserligen äfven bestämmas med afseende på hela länets skörd. Dessutom kan det icke vara den siste värde talaren obekant, att i allmänhet plägar en vät eller torr sommar hemsöka på en gång en större del af landet och icke ensamt en by eller socken. Hr von Hohenhausen har derefter sagt, att det vore ett fel att sålunda viljå utsträcka till ett allmänt stadgande hvad som endast borde undantagsvis bestämmas. Det föreslagna allmänna stadgandet afser ju endast, att i de fall, som vi hoppas skola höra till undantagen, att nemi. en årsväxt icke kan lemna fullgod skörd, då medgifva räntegifvare att för det året lemna spanmålen till sämre beskaffenhet, än den skulle hafva varit i händelse årsväxten varit fullkomligt god.
Kinda kanal och båtled ånyo med allvar å bane och det med den framgång, att en icke obetydlig del deraf, omkring 5 mil, eller båtleden genom sjöarne Åsunden, Jernlunden samt Öfre och Nedre Rengen, sedan hösten 1861 varit öppnad för allmänna trafiken. Sedan Rikets Ständer vid 1854 års riksdag beviljat strandegarne kring nämnde sjöar ett lån, stort 160,000 R:dr Banko eller 240,000 R:dr Riksmynt, för nämnde sjöars Sänkning, med skyldighet att, enligt en af Friherre De Geer uppgjord plan, utföra arbetet så, att en oafbruten båtled genom och mellan dessa sjöar tillvägabragtes, blef detta, i förhållande till strandegarnes tillgångar högst betydliga, arbete år Bih. till B. St. 1855 påbörjadt och, efter sju års arbete, med en kostnad af omkring 520,000 R:dr (deraf Staten såsom lån anvisat tillhopa 300,000 R.dr) sistlidet år så fullbordadt, att, såsom nyss är nämndt, båtleden då kunde öppnas lör allmänna trafiken. Den redan vunna erfarenheten om denna trafik har ådagalagt det oafvisliga behofvet af arbetets fortsättande från sjön Rengen till Roxen. Det är nemligen först, sedan detta arbete blifvit fuilbordadt, som den nu öppnade båtleden, på hvilken redan en mindre ångbåt med stor fördel under innevarande år gjort reguliera turer, kan erhålla sin egentliga Augt och betydelse för denna vidsträckta och på kommunikationer vanlottade ort. Man måste nemligen besinna, att de tunga varor, förnämligast bestående af skogsprodukter, spanmål och viktualier, som orten bar att afsätta, äfven om de sjöledes ankomma till sjön Rengens norra strand, ieke kunna utan allt för stora omlastningsoch transportkostnader derifrån landvågen forslas till närmaste afsättningsort, Linköping. Behofvet af detta arbetes snara utförande har ock allt mera börjat inses, ej mindre inom sjelfva orten, än äfven af vederbörande myndigheter.
Det vöre naturligtvis väl och behagligt, om nedsättning kunde medgifvas åt dem alla; men statsbebofven tillåta det icke. Under Den 4 December f. m. 65 sådane förhållanden mäste man tillse, att jemlikliet iakttages näringarne emellan. Man säger, att jernhandteringen drifves med förlast; så är äfven utan tvifvel förhållandet på många ställen med jordbruket. För detsamma medgifves likväl icke bevillningens nedsättning under en viss proc. af taxeringsvärdet, och detta får i sin ordning icke nedsättas så lågt, att minimitariffen understiges. På samma sätt som jernbruksägaren klagar, alt jernpriset fallit, så kan jordbrukaren klaga, att sädesprisen förringats. De sednare hafva måhända fallit vida mera, ty de uppgå nu knappast till | och kanske pä många ställen ej mera än till | af hvad de förut varit. Då jordbrukaren således får vidkännas en förlust, för hvilken någon skattenedsättning ej beviljas honom, kan jag icke medgifva någon sådan för jernbruksägaren, utan tillstyrker bifall å Utsk:s betänk. Gr. Posse, Erik Arvidsson: Jag nödgas åter begära ordet, endat för att göra en rättelse i mitt förra yttrande, på det att detsamma icke må föranleda någon särskild discussion eller propos. Jag bar nemi. åberopat Hr Geijers reservation, då min mening var att endast åberopa Hr Lagerhjelms. Jag anhåller, att denna rättelse må vid utskriften af prot. anmärkas. Hr Printzenskjöld: Då jag varit den, som anfört, huruledes en nedsättning till hälften af stångjernsbrukens nuvar. taxeringsvärde äfven skulle medföra en nedsättning till hälften af den bevilln.afgift, som af desamma utgår, så anser jag den anmärkn., som af Hr Lagerhjelm sednast blifvit framställd, gälla mig och ingen annan. Hr Lagerhjelm har till vederläggning af mitt anförande sagt, att den nedsättning af bevillningen, som af bifall till hans motion blefve en följd, icke skulle uppgå till mer än 18,000 r:dr på det hela.
Denna sträckte sig likväl icke längre, än blott lill 2:ne ledamöters begäran, utan att man derjemte utsatte någon väntan pä BorgareSt:s beslut. I afseende å det nu föredragna betänk. är förhållandet olika: här är fråga 0111 BondeSl:s samt B. 0. Ad:s förhållande till hvarandra, och, på sätt redan nämndi är, om öfverlätande till R. 0. Ad. af rättigheten att befatta sig med val af BondeSt:s riksdagsmän, hvilken rättighet förut icke tillhört R. 0. Ad. Vid sådant förhållande är det, efter min tanka, skäl att besluta del uppskof, som Erih. Palmstjerna begärt, för att se huruvida BondeSt., för sin del, är belåtet med den förändring, som 448 Den 5 Mars. är föreslagen, och till hvilken, i sådant fall, R. o. Ad. för dess del äfven raå samtycka. Frukten af denna förändring för de adlige häradshöfdingarne blefve utan tvifvel besvär, det inser hvar och en; men då fråga är om utöfningen af en makt, i förhållande till ett annat Stånd, hör denna grundas på opinionen hos det sednare. Derföre instämmer jag med Frill. Palmstjerna i anhållan, att R. o. Ad. mätte låta detta betänk, hvila intilldess BondeSt. deröfver fattat sitt beslut. Frih. Palmstjerna, Nils Fredr.: Jag förenar mig i allo med Hr von Hartmansdorff och anser högst angeläget, att R. o. Ad. hvarken fattar beslut i denna fråga innan den af BondeSt. blifvit afgjord, eller sedermera skiljer sig ifrån den mening nämnde Stånd vidblifver; så att frågan om förändringens nytta och nödvändighet helt och hållet öfverlemnas i BondeSl:s händer. Anser BondeSt. saken önskansvärd, så maden ske; hvarom icke, bör den för ingen del af R. o. Ad. yrkas. Jag anser således det vara alldeles oundvikligt att frågan uppskjutes. Gr. Horn, Claes Fredr.: Jag har ej annat att yttra, än att jag ovillkorligen förenar mig i hvad de siste talarne anfort. Frih. Raab, Adam Christian: