Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Efter alla underrättelser har med undantag af få Provincer eller Trakter, Sädesskörden i Riket under sistledit, äfvensom afkastningen af Potatoes och andra Jordfrugter varit god, och det torde, i Svenska jordbrukets ännu varande belägenhet, böra anses som önskan, att, en lika gifvande skörd, på det bela räknadt, alla år kunde påräknas. Då Södermanland lärer vara ibland de få Provincer, der Skörden i år blifvit knapp, gör jag fullkomlig rättvisa åt Herr Skjöldebrands nit, såsom härledt från farhågan för en möjlig hungersnöd inom samma Län; men äfven om hungersnöd vore att befara, hvarpå jag likväl tviflar, skulle inställning af Bränvinsbränningen öfver hela Riket, efter mitt omdöme icke vara det medel, som borde vidtagas att förekomma och afhjelpa den. Denna utväg skulle dessutom innefatta en fullkomlig orättvisa emot de Orter, sorn fått fullgod Skörd och äro så långt aflägsne från de Trakter, der brist kan befaras, att tillförsel icke kan utan för hög kostnad verkställas. Jag får härmed äran upplysa den värde Ledamoten, alt, på många ställen i Riket., såsom Blekingen, cn del af Calmare, Kronobergs och Chri - Den i\ Januarii. Län, Bränvin nästan endast tillverkas af Potatoes, — hvilkets tillverkning för Allmogen uti dessa Trakter, serdeles Blekingen, der ganska få af Ridderskapet och Adeln hafva Brännerier, utgör en hufvudsaklig Näringsgren: Skulle nu Bränvinsbrännigen i dessa orter inställas, kunde Innevånarne derstädes icke draga någon fördel af den rika Skörd af Jordfrugter de erhållit, och beröfvas den nästan enda utväg, de äga att förskaffa sig penningar till deras KronoSkatters betalande. Vinsten af ett sådant Bran vinsförbud skulle endast tillfalla dem, hvilka för närvarande äga stora Upplag af Bränvin. Och om det sålunda hände att en enda Person innehade flera hundrade tusende kannor Bränvin, skulle han, i händelse af Bränvinsförbud säkerligen vinna så mycket, som hela Provinsen Blekingen derigenom korinne att förlora.
Om vi antaga, att 200,000 spelare finnas i Riket, erfordrades ju ett grufligt antal fiscaler för att tillse, det alla dessa fullgjorde föreskriften ! Jag anhåller, att detta yttrande må åtfölja återremissen. Gr. von Fersen: Hans: Jag har icke varit närvarande under det de framställda anmärkningarna blifvit afgifna; men några deraf hafva blifvit mig meddelade, och jag skall söka att besvara dessa. Gr. Cronhjelm har framställt det förslag, att ett kort utur hvarje lek skulle undantagas för att särskildt köpas hos dem, som hade afstämplingen sig uppdragen. Derigenom vunnes välden fördel, att fabrikanten, som vanligen nödgas sälja på flera månaders credit, icke linge vidkännas olägenheten af att förskottsvis erlägga stämpelafgiften; men jag tror likväl, att förslaget icke låter sig göra, ty man måste ock fästa sig dervid, att det är nödvändigt, att alla 52 korten uti en lek äro lika och från baksidan icke G.-nkänneliga. Delta tror jag likväl blefve svårt att förekomma, om ett kort af hvarje lek skulle, särskildt handleradt och stämpladt, köpas på ett annat ställe, änden öfriga kortleken. Sådan blefve alltid bland såväl stora som små spelare, minst sagdt, obehagligt, och kunde föranleda tili flera oordningar och möjligen falskt spel. Jag anser således det af Utsk. föreslagna stämplingssätt vara bättre, än det af Gr. Cronhjelm uppgifna. Frih. Haab har ansett den föreslagna afgiften vara för hög. För min del skulle jag tvärtom anse densamma för låg och tro, att den gerna kunde tåla vid en förhöjning till 16 sk:r b:co kortleken. Skillnaden blefve blott, att man, i stället för 1 It:dr 16 sk., betalade 2 r:dr b:co i kortpenningar, och förhöjningen, en minskning i spelvinst, blefve således i ingen man känbar. Det blefve endast spelaren, som afgiften drabbade. Enda olägenheten är, att fabrikanten, såsom jag redan anmärkt, kommer att ligga i ett ansenligt förskott; men detta anser jag cj böra afskräcka från den förhöjda beskattningen. 36
– Under detta skriande hade nu öfverste Gyllenkrok utan att någon kunde höra hans anmarsch, börjat öppna löpgrafvarna och uppställt en betäckning, men i detsamma lopp konungen öfver fältet och ropade något högljudt på sin generaladjutant. Därigenom att han höll huggvärjan dragen gjorde springandet honom icke löjlig. Gyllenkrok bad honom att icke skrika så högt för att icke alarmera fienden, men redan medan han talade tystnade förposterna och började i stället tända eldar och skjuta. Ljuskulorna, som stego i höjden, kastade sitt sken öfver kullarna och ängsmarkerna och speglades i Worsklas ilande vatten. Gyllenkroks arbetande zaporoger sprungo då från spadar och skanskorgar, och de svenska soldaterna, som dunkade med flata värjorna på deras skinnrockar, började slutligen själfva flykta eller lägga sig ned utefter marken. På så vis hade skjutandet begynt. – Si där! – sade Gyllenkrok, som stod med konungen och Lilla prinsen bakom ett träd. – Så stor konfusion kan en liten accident orsaka, och ännu en sista gång dristar jag proponera att hela belägringen uppgifves. I min bön förena sig de uttröttade tropparna och alla de olyckliga undersåtarna i hemmet. Hvarför befalldes vi inte hit i vintras, då staden med lätthet kunnat tagas? Nu blir besättningen hvar dagförstärkt, och fiendens hela armé är i antågande. Vi ha bara trettio fältstycken i behåll, och krutet, som flera gånger blifvit vått och åter torkat, kastar bara kulan ett litet stycke från mynningen. – Lappri! Lappri! Vi ha dock skjutit af mången stock, tjockare än en stormpåle. – Men här behöfva vi skjuta bort många hundrade. – Kan man skjuta af en, kan man skjuta af hundrade. Vi måste utföra just det som är utomordentligt, så ha vi berömmelse och ära däraf. Nu skola vi låta zaporogerna se, att här kan arbetas utan ringaste fara. Konungen stack huggvärjan under armen och gick ut i kulregnet på fältet. Bakom honom följde Lilla Prinsen, blek, rak, högtidlig som en yngling i ett forntida festtåg till ett tempeloffer.
127 för institutets bibliothek m. m., hvilket anslag alltsedan år 1841 bibehållits oförändradt vid dess nuvarande belopp, 1,800 R:dr, under de sednare tiderna töranledt betydliga inskränkningar, i samma måu medicinska arbeten fördyrats och deras antal ökats, äfvensom underhållet af do vidsträckta anatomiska och pathologiska samlingarna genom förhöjda priser på sprit, glas och materialier af alla slag årligen försvårats, så att dessa för läkekonstens studium så vigtiga samlingar skulle komma att råka i stillastående eller förfall, derest icke den itrågaställda anslagstillökningen af 400 R:dr beviljades; — att, beträffande vidare anslaget till kemiska laboratorium, samma anslag, hvilket i 1841 års stat bestämdes till 300 R:dr och sedan dess varit oförändradt, länge visat sig otillräckligt, men att behofvet af dess ökande för närvarande vore större än någonsin, enär luborationerna redan nu till stor del upptoges och framdeles efter all sannolikhet komme att ännu mera upptagas af undersökningar, som stöde i sammanhang med den kliniska undervisningen, hvarigenom kostnaderna ej obetydligt ökades; — samt slutligen, hvad angår den äskade förbättringen i artis obstetriciae adjunktens lönevilkor, att denna lärares många och trägna göromål, ej mindre vid sjelfva undervisningen, än ock vid tillsynen och förvaltningen af allmänna barnbördshuset, som, enligt författningarne, utan särskild ersättning är med lärarekallet förenad, gåfve honom billiga anspråk på att erhålla samma lön, som vid nästlidna riksdag tillerkändes anatomieoch chemie-adjunkterne, helst han, i full likhet med dem, icke kunde, till följd af tjenstens utsträckta fordringar, genom enskild praktik bidraga till sin utkomst. På grund af dessa jemte öfriga, till stöd för den ifrågavarande nådiga framställningen uti Stats-Råds-protokollet (pag. 52 och 53) fullständigare anförda, skäl, har Utskottet ansett sig böra tillstyrka att den af Kongl. Majit i nåder föreslagna auslagstillökningen uti Carolinska institutets stat, tillhopa 1,500
En Hicka, som fattade kärlek till en ung man, som var handtverkare, önskade med honom inträda i äktenskap. I medvetande af sin faders stränghet och den makt han enl. lag hade öfver hennes person, vågade hon ej vända sig direkte till fadren med denna sitt hjertås dyrbara angelägenhet, utan anförtrodde sig åt en äldre person af sina vänner, hvilken då utlofvade att tala hos fadren till hennes fördel. Underrättad om förhållandet blef han på det högsta upbragt öfver den unge mannens djerfhet att vilja åstunda hans dotters hand, hvarföre han icke ens ville höra lalas derom, så mycket mera som flickan för sin duglighets skull inbringade honom flere 100:de R:dr om året samt dessutom befriade honom från aflöning åt en husmamsell, som utan henne vore oumbärlig. För öfrigt grundade han sitt au - 136 Den 17 Maj e. m. tokratiska förbud deruppå, att den unge mannens rigtning i andeligt hänseende och hvaruti flickan sympathiserade, vore origtig och falsk m. m. Fadrens förbittring hlef så stor att den öfvergick lill våldsamheter. Ytterligare tillkom äfven släglen, som ansåg partiel som en mesalliance och upeggade fadren att icke gifva efter sin rätt såsom giftoman, och de håda älskande hafva, ehuru flera år förflutit, ännu icke kommit närmare, utan snarare fjärmare från deras önskade mål. Ar detta förfarande kristeligt, — jag vågar säga — det är icke ens menskligt. En bondflicka förälskade sig uti sin faders dräng; hon yppade sin kärlek och önskade sin faders tillstånd såsom varande hennes giftoman. Fadren, som var en rik kyrkvärd, nekade, och härvid börjades de vanliga sorger och smärtor, som upstå då menniskans heligaste rättigheter trampas under fotterna af våldet. För de båda älskande, som i långliga tider haft all möda ospard att som ärbara äkta makar komma tillsammans, bäddade kärleken en för tidig och såsom sådan, icke af Staten auktoriserad brudsäng. Qvinnan födde en son, och för att dölja saken för verlden qväfdes den späde och nedgräfdes i trädgården.
Vårt land, med sina små och inskränkta resurser och sitt stora behof af industriel utveckling samt dertill erforderliga arbetskrafter, borde dock en gång öfvergifva tanken på att vara en ständigt rustad militärstat. Våra tillgångar offras till betydlig del på militärväsende och till en annan betydlig del på utländska lyxartik486 Motioner i Bonde-Ståndet 1862. N:o 312. lar och vi öka vid hvarje riksdag våra utländska skulder med millioner i häpnadsväckande grad, utan att något återhåll i någon riktning förmärkes. Kanske misstager jag mig då jag i denna hejdiösa skuldsättning tycker mig förmärka den farligaste fiende för vår sjelfständighet, en fiende, mot hvilken hvarje både medborgare och medborgarinna behöfde öfvas i vapnens bruk. — Är denna åsigt ett misstag, så utgår åtminstone detta misstag från ett hjerta, som klappar för fäderneslandets väl. Vid sisthållna riksmöte uppgafs i en reservation vid betänkandet om beväringen vapenöfningar, att Sveriges försvarsväsende årligen kostar en summa af 22,352,152 R:dr. Denna uppgift, ehuru framlagd inför Rikets Ständer, hlef, mig veterligen, aldrig vederlagd och måste väl för rigtig antagas. Om det kan vara väl beräknadt, att låta ett land i Sveriges belägenhet tryckas af en sådan utgift för sitt försvarsväsende och det midt i djupaste fredslugn, lemnar jag ål dem att bedöma, som förstå denna sak bättre än jag. Hvad jag deremot tror mig kunna bedöma, är alt vårt fädernesland nu under fredens och lugnets lid behöfver tillvarataga och för sin industriela utveckling och förkofran använda både sina penningar och arbetskrafter, så att det eger förmåga att bära krigets bördor, i händelse de en gång påläggas, och således, så vidt ske kan, äfven bättre använda den tid, sorn för närvarande medtages till beväringsmanskapets marscher och vapenöfningar. Jag vågar dock icke sträcka mina yrkanden ända derhän, att beväringsmanskapets vapenöfningar skulle inskränkas till hvad de voro före 1856, emedan jag om en sådan förändring icke under nuvarande förhållanden hyser ringaste hopp.
Betänkande framställda förslagets syftning måtte ega rum, och att således bestämdt måtte uttryckas: 1:0 att pension icke kan eller bör i annat fall komma i fråga, än då den sorgliga händelse inträffat, att en Konglig eller Furstlig person med Stats-Utshottels Utlåtande IV:o 412. 3 (löden algått, och dess Ilof-Stat följaktligen skall å Indragningsstat uppföras ; och 2:0 att den Betänkandet vid fogade löneförteckning endast i allmänhet kan tjena lill ledning och efterrättelse, men att pensionerne skola, hvar för sig, bestämmas efler de å Hof-Staten verkligen åtnjutne löner, så att ingen till pension anses berättigad, sorn ej å Hof-Staten varit uppförd till åtnjutande af verklig lön, ej heller afseende må fästas å tillfälliga gratificalioner samt derigenom tillkomne löneförhöjningar; och inom Borgare-Ståndet, af Herrar Hessle, Holm, Frodell, Bååth, Hels ingins m. fl., hvilka, med åberopande af reservationernes innehåll, ansett mindre lämpligt uppgöra grunder för Hof-Stals-personalens pensionering, innan Kongl. Maj:t i Nåder bestämt så väl antalet af graderne inom denna personal, som äfven dennes löner, förutom hvilken uppgift någon bestämd norm ej funnes lör Stats-utgiftens beräkning i detta fall; och jemte det ofvannämnde Ledamöter af sådan anledning för närvarande yrkat afslag å Betänkandet, hafva de tillika trott, att, om några grunder på förhand skulle, i likhet med hvad Utskottet föreslagit, bestämmas, Utskottet jemväl borde uttrycka, dels huruvida, om ett Idof upphör innan de detsamma tillhörande Tjenstemän Ljenat den uti Betänkandet föreslagne tid af 20 eller j5 år, dessa skola Lill pension anses berättigade, dels ock om pension kan ifrågakomma, då antingen en Kongl. Person afskedar de till dess Hof hörande Em hetsoch Tjenstemän, eller dessa under den Kongl. Personens lifstid begära och erhålla afsked.
Utsk. Betänkande N:o 87. af de derifrån tillskjutne medel, och att hvardera fonden skulle underhålla sina sjuke, samt serskild räkning och redogörelse deröfver föras, Genom antagandet af detta förslag, borde afgiften kunna för Landet nedsättas och. åtminstone sällan uppgå till det höga belopp af 4 ä 5 sk. Eleo utaf hvarje mantalsskrifven person ; äfvensom att blifvande öfverskott för Landsfonden kunde användas till underhåll åt fattige personer, som voro behäftade med andra än veneriska sjukdomar, och såmedelst en för församlingarne ofta tryckande börda lättås. Den förvaltande Directionen hade hittills varit utnämnd af Landshöfdingen , men rättvist vöre, dels att Länets invånare, sorn tillsläppa medlen, finge genom Sockneeller Här ads vis valde Hector er utvälja dem, som jemte Landshöfdingen komme att utgöra Directionen, dels ock att af Electorerne utsagos serskilda Revisorer, helst de i annan ordning tillförordnade Pröfniogs - Comitéer deråt måhända icke kunnat lemna mycken tid. Granskningen borde sträcka sig ej blott till Räkenskaperna eller Ziffran, utan till sjelfva förvaltningen eller hushållningssättet med Länets medel, sjukvården, inrättningens beskaffenhet samt erforderlige förbättringar $ Stats-o. Emilin. Utsk. Betänkande N:o 87.' 19 hvarföre det äfven borde stadgas, huru förfaras skulle med de anmärkningar emot förvaltningen, hvartill Revisorerne kunna finna anledning. Slutligen och dl, åtminstone i en eller annan ort, skall inträffat, att Curhus-inrättningarne, vid deras öfvertagande af Länen vid början af år 1824, varit behäftade med tillkomne skulder under den förra förvaltningen, hvilka icke tillhört Länen utan Staten, och försök skola skett att påföra X,änen dessa skulder, yrkade Petter Persson, att Länen derifrån måtte befrias, på den grund, att Inrättningarne bedrifvits af Kongl. Seraphimer-Ordens-Gillet genom serskilde
Sådan är min öfvertygelse, och jag tror detta öfverensstämma med de laga former, som i Sverige äro gällande. För öfrigt har man sagt, att undersökning vore oskyldig och derföre borde anställas. Det är sannt , alt ifrågavar. undersökning ej kunde leda till annat resultat än den undersökning, som redan försiggått; men på samma grund skulle man böra påbjuda undersökning i hvarje annan äganderätts-fråga. Jag ser icke, hvarföre ej då undersökning borde ske i afseende på hvarje enskild persons egendom; och jag har vid förra riksdagen visat, att i Halland finnas flera hemman, i afseende hvarpå rättegång med mera skäl kunde anställas om äganderätten, såsom de Schlegelska och Trippiska hemmanen o. s. v. Jag anser således olämpligt att göra ett sådant undantag för Halländska kyrkohemmaneu endast lill följd af den missledning, som i fråga om dem blifvit gifven åt mångas omdöme; och jag får i afseende pä Hr Dalmans sats, att hans omdöme i detta mål kan vara lika godt som mitt, framställa den skillnad, att min mening grundar sig på en undersökning örn alla dessahemman rörande förhållanden under en tiderymd af 200 år, och att min framställning ej i någon enda punkt blifvit vederlagd. En sådan utredning 12 II. 29 2l6 Den 21 Augusti. har jag ej hört af Hr Dalman, hvarföre jag ej heller, innan någon oriktighet i min utredning blifvit bevisad, kan frångå min mening. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Hvad den under sökning angår, som Hr Rosenblad anställt i acter och handlingar, hvilka äro 200 år gamla, tilltror jag mig visserligen att deruti kunna ådagalägga åtskilliga misstag; men då ett sådant ådagaläggande här skulle borttaga en ganska betydlig tid, utan att det vore att förmoda, det R. o. Ad. fullkomligen kunde fatta, hvad som anfördes, utan åtskilliga documenter, som visa betydelsen af ordet dominium och andra den tidens techniska termer, blefve framlagda, så tror jag en sådan framställning här vara utan ändamål.
I öfverensstämmelse med Rikets Ständers yttrade önskan, att dessa undersökningar till en början icke måtte företagas i alltför stort omfång, bade tillika föreskrifvits, att desamma under åren 1858, 1859 och 1860 borde så inskränkas, att arbetena för denna tid komme alt utgöra ett helt för sig, och att, i enlighet härmed, arbetet skulle så ordnas att detsamma inom Upsala län, i fullföljd af der redan under åren 1856 och 1857 med bidrag af allmänna medel verkställda geologiska forskningar, omfattande ungefär 10 qvadratmil, vidare fortsattes, samt derifrån, sä vidt omständigheterna tilläte och, utan att fördröjas af andra detaljundersökningar, än sådane sorn vore af ett allmännare interesse, utbredde sig, så att det komme att omfatta en sammanhängande del af landet. För öfrigt bemyndigades Professoren Erdmann att antaga de medhjelpare, sorn för arbetet erfordrades, hvilkas antal till en början ej finge öfverstiga åtta, och att, efter uppgjord plan för hvarje års undersökningar, leda och bestämma deras praktiska utförande, med föreskrift, att under arbetets fortgång, borde insamlas för Rikets Naturhistoriska Museum minst tio exemplar af de karakteristiska bergarter, jordlager och fossilier m. in., sorn anträffades, äfvensom särskilda större exemplar af de föremål, som i tekniskt hänseende voro användbara ; hvarjemte Universiteten skulle förses med dylika fullständiga samlingar, likasom Gymnasier, Tekniska läroanstalter och Landtbruksskole!' erhålla samlingar från undersökningarne inom den provins, der de äro belägna. Vidare har E. K. Majit behagat meddela såväl hvad i afseende pä Chefens och de vid dessa arbeten anställda medbjelpares aflöning blifvit i nåder stadgadt, varande den förres arfvode bestämdt till 6,000 R:dr årligen och för de sednare en särskild aflöningsstat fastställd, upptagande för hvar och en, utom skjutsersättning, ett arfvodesbelopp af 600 R:dr törsta året, 800
Vi påminna oss härvid den sägen, huruledes Kardinal Richelieu, då någon vände sig till honom med klagomål öfver någon, — på grund af angifvelse af förmenta förgripliga, men i grunden oskyldiga yttranden, — mot enskilda personers frihet vidtagen, af Kardinalen anbefalld eiler gillad förtryckande åtgärd, svarade: »Skrif 3 ord på en papperslapp, hvilka som helst, och jag skall deraf få anledning att skicka er på Bastillen.» Således lärer det vara en omöjlighet, att någonsin utfinna ordalag, som ickej kunna misstolkas. I 4:de §:n R. F. finnes ett ord, som man visserligen aldrig förmodade skulle vara annat än olörtydbart, och dock har det gifvit under olika tider, ej från hvarandra aflägsna, anledning till helt olika tolkningar. Det är ordet: »infödde.» På samma sätt förhåller det sig med ordet »förbund.» Detta ord innefattar, enl. Konst.-Utsk:ts uppfattning deraf, någonting obligatoriskt, någonting som ålägger riket skyldigheter i förhållande till annan stat. Så tror jag det bör tolkas, så har det gemenligen tolkats, och under denna förutsättning är det, som jag fortfarande vågar tillstyrka bifall å förslaget. Gr. Sparre: Den siste värde talaren har missförstått mitt yttrande, i hvad det afsåg de unionella förhållandena, och då detta möjligen kunde vara händelsen äfven med andra ledamöter af detta Stånd, anhåller jag att få tillägga några ord till förklaring. 12:te §:n i R. F. lyder sålunda: »Konungen eger att i afhandlingar och förbund med främmande makter ingå, sedan han, enligt föreg:de §, deröfver hört Stats-Ministern för utrikes ärendena och någon annan tillkallad Stats-Rådets ledamot.» Med detta stadgande i vår grundlag ingicks föreningen med Norige. Norige kan således säga, att det ingått på, att de diplomatiska ärendena behandlas på sätt grundlagen föreskrifver, och då ingenting i Norska grundlagen finnes stadgadt i detta afseende, har praxis för dessa ärendens behandling blifvit sådan den nu är.
Sl. 2: 12. 6.; alt della ofördelagliga förhållande icke undföll Konungens Minister i London, sorn oförtöfvadt i ämnet gjorde hemställan, såväl till Skattkammare-Canzleren, sorn till Handels-Ministern, hvilken ingick lill Parlamentet med förslag lill en förändring af den förra billen med afseende å tull å träd varor; att denna förändring också kort derefter, eller den 3 sisth Juni, blef af Drottningen sanctionerad, hvarigenom en allmän förhöjning antogs lill samma belopp för Europeiska och Colonial-trädvaror, (hvilket förhållande närmare inhemtas utaf en ifrågavarande Membran dum bifogad Parlaments-act af den 3 påföljde Juli); att, ehuru således en ytterligare afgift blifvit Svenska trädvaruhandeln pålagd, synes den derigenom snarare vunnit än förlorat i täflan med det Canadensiska timret, då det kan antagas för afgjordt, alt t. ex. en vara, som förut betalte i lull L. St. 22, och nu betalar L. St. 22: i5., af denna förhöjning mindre lider, än samma vara, som förut betalte L. St. 2: 10. och som nu betalar L. St. 3: 5.; varande slutligen anmärkt, att Konungens Minister erhållit befallning att oaflåtligl följa denna sak med uppmärksamhet och alt begagna hvarje gynnande tillfälle all härutinnan tillskynda Sverige de fördelar, som kunna erhållas. Bilt. lill R, St, Prat, 1840.