Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I hvar grad af bättre ljus, i hvar ny sanning ligger en skön tillfredsställelse, och en hög vällust för vår själs odödliga begär. Skulle icke den Vise vara säll? Han, denne välgörande menniskornas ledare? Han, som utdragit väsendet och kraften af alla kunskaper? Han, som utan fördom skådar Naturen, med ett så rent öga? – Se honom på denna blomsterhöjden, när våren ler omkring fältet och hans tanka utfar i förundran och nöje – huru en gudomlig klarhet omgifver honom! Eller i denna tysta aftonskymning, när han betraktar öfver menskligheten och sin varelse – huru hans själ nedsänkes i en stilla och helig förtjusning! Dyra Vishet! dina gudoms-strålar Visa oss, hvad Skönt Naturen målar, Och hvad Ordningsfullt i Kraft och Snille är! När till skönhet du vår känsla danar, Du till frid vår tanka vägen banar Och gör saligt hela vårt begär. Hvad böra vi, Mine Herrar, känna vid anblicken af denna teckningens föremål? Vi, som dagligen omgifvas af Vetenskapernas behag och oskyldiga retelser; vi, som uppoffrat vårt lif åt deras sanna dyrkan: skulle vi icke rikta våra förstånd med så dyrbara skatter? icke förädla våra själar genom deras ljus, i enfald, frihet och en säll tillämpning? I ett rent och himmelskt ljus, Leta sköna tankeslut; I ett rent och himmelskt ljus, Alltings sanning veckla ut; Ädelt tåla snillets strid (Fri är tankan, fri vår själ); I en mild och ömsint frid Söka mensklighetens väl! Detta är ändamålet af vår varelse. Skola vi uppfylla det? – Ja visst, Mine Herrar! Blifvom då nyttige och välgörande för menniskorna; lycklige för oss sjelfva; och värdige vår odödlighet! Vi kunna föreställa oss bifallet bland ungdomskamraterne. Vännen ”Arist”, på hvardags-språket Hylander (framdeles Theologiæ Doctorn och Professorn), har på ett rent blad vid Talets slut skrifvit följande, dateradt Lund den 12 Jan. 1780: Tityr! När Du talar, Du upplyser; Täckt Din mun af enfald myser; Du är nyttig, Du förnöjer, Ädel frihet blygsamt röjer.
De underrättelser, Hr Printzensköld lemnat, isynnerhet åt BankoUtsk:ts ledamöter, om huru det gatt till 1818 och 1823 års riksdag, voro visserligen ganska intressanta, men jag kan just icke se att de kunna hafva någon inverkan på det beslut, vi nu skola fatta att bestämma räntan för en viss lånerörelse, ty den skall visserligen bestämmas efter de förhållanden, som f. n. äro, och icke efter de, som voro för 30 år sedan. Frih. Hermelin, Carl Samuel: I händelse banken vore i behof af högne ranta än ti proc., skulle jag icke. sätta mig emot förslaget, nien jag tror icke att bankens ställning är sådan, helst detta Betänk, jemväl innehåller förslag om öfverlemnande till statsverket af up.lupeu bankovinst, hvadan det synes som skulle banken ej vara i behof af att taga lien högsta möjliga ränta. Jag underställer också 1!. o. Ad:s bepröfvande, om det är rätt att Ii. St:rs bank skall söka på det sättet förkofra sig pä näririgarnes oell de skuldsattes bekostnad. Det är visserligen sanet att närv:de ränta är endast satt till 5 proc.; men ganska få af våra låntagande besörja sina lån sjelfve, utan använda dertill biträde, och om jag icke misstager mig, är det vanliga arfvodet y2 P>oc. för hvarje gång. Det synes mig således vara en tillräcklig ränta, sorn näringsidkare eller hvilken som helst, som der lånar, har att betala. Då under f. m. åberopats och äfven blifvit upläst en reservation af D:r Sandberg, skulle jag önska att äfven vid denna punkt tå upläsa en sådan af honom algifven, i hvilken jag förenar mig. Dtn lyder sålunda: D e n 20 Ju ii i e. im . »Det var eu hjelp och lättnad, sorn hittills stod öppen lör alla samhällsklasser, alt i R. St:rs Bank erhålla lån till mindre belopp på billiga vilkor.
Då egare till tullqvarnar, för hvilkas förmenta rätt berörde undersökning eger rum, likväl icke kunna tvinga närboende jordegare att hos dem låta mala sin säd, helst hvar och en, på sätt nämndt är, får för detta ändamål betjena sig af andra utvägar, samt då tullqvarnsegares rätt icke atisetts förnärmad genom frälseoch säteri-egåres frihet alt, utan något slags hinder, få bygga hiisbehofsqvarnar, synes icke något verkande skäl va Bihang till R. St. Prof. 1834. 7:de Sami. laira Ajd. i H-.de 2 Lagsamt Allm. Besv.- och Oecon.- Utsl:s Betänkande N':o 26. ra förhanden att förmena egare till skatte och innehafvare af kronohemman enahanda frihet, och på grund häraf anse Utskotten sig böra tillstyrka, att genom utfärdande Författning må förordnas, att egare af Skatte och innehafvare af Kronohemman md , i likhet med hvad nu för Säterioch Frälsehemman eger runi utan hinder i denna del af allmänna lagens stadgande i 20 Cap. 4 $• B yggninga-Balken , å sina egor, till eget husbehof, anlägga mjöl q varn ar, dock när dr. för matten milja. inrättas , så mida , genom förut i stadgad ordning ~ skedd undersökning utrönt är, att j förmedelst uppdämning eller matt nels begagnande i öfrigt för inrättningen , skada eller men annan icke förorsakas ; bärandes anmälan om mjölc/marns-anläggningenför dess behöriga anteckning hos Konungens Befallningshafvande göras. Antom till. Exp.-Utsi. d. 12 Ttor Betänkande, i anledning af väckta frågor om förändring i skyldigheten att bygga och underhålla broar och vägar.
Ingen tänkande man kan kalla det klander mot dem, som med ära brukade ett vapen, att jag yttrar det detta vapen, nemligen Linieskepp, nu, efter min öfvertygelse, äro mindre passande; men föreslår i deras ställe Fregatter, hvilka lag emot lag skjuta ungefär samma pundigetal; dessa segla bättre, bära undra batteriet högre, maneuvrera lättare, lida mindre af krutrök, hafva jemnare pundigetal på kanoner &c., men, det är sant, hafva sämre logementer för Befälet. Eller skulle man ej kunna säga, att Lantsén, Läderkanonen, ej mera äro de bästa vapen, utan att beskyllas det man sårar och hånar det Infanteri eller Artilleri, som af den Store Gustaf Adolph och andra odödliga härförare med ära brukats? Jag har ingen rätt att anses vara fri från misstag, men jag är berättigad att ej få mine ord misstydde. Den motsägelse den värde talaren tror sig finna emellan tvenne mina skrifter med nära tjugu års mellanrum, är, efter min. tanka, något helt annat; emedan jag anser långt mera öfverensstämma, mera consequent, att fördomsfrit följa tidens uppfinnm - 16 Dea 19 Mars f. m. gar, och i synnerhet sådane, som detta tidehvarf äger, så framt man ej blint vill hylla det baner, som endast vajar till försvar för allt gammalt. Jag tillstår att det är för att bekräfta sanningen af denna min sats för dem, hvilka kanske något fästa sig vid exemplet, som jag nämnt den 5o-åriga erfarenheten, utan att på minsta sätt jemnföra den hvarken med den nära 4°-åriga eller 70-åriga. Men då den värde talaren gjort denna tillämpning, med påminnelse om min afskedstid, så får jag upplysa honom, att denna tid blifvit, efter min tanka, använd mera för det allmänna, än om den förflutit syslolös, ja kanske sysselsatt på hvad station sorn hälst. Jag gick dessutom ur tjensten vid Örlogsflottan under en djup fred, af motiver, som vore onödigt att här framställa, ehuru de visst af ingen med sann hederskänsla kunna ogillas.
Programmet upptog endast kompositioner af Mozart, och en del af inkomsten var anslagen till bidrag för resande af ett äreminne öfver den odödlige kompositören. Andra konserten gafs för en mindre talrik, men säkerligen lika tacksam publik. Som programmets glansnummer framstod en aria ur » Enleveringen ur seraljen », på ett briljant sätt föredragen af vår främsta sångerska fru Garoline Ostberg, samt den s. k. Jupitersymfonien. Dock — vi får ej heller glömma d-mollskonserten för pianoforte, i hvilken kapellmästaren B. Henneberg visade sig som en pianist af rang. Oratoriet Jesu födelse af G. Wennerherg gifves i dag (tisdag) å nyo, denna gång å Stora teatern med biträde af Musikföreningen. Att fullt hus här kan påräknas, kan man taga för gifvet. » Skapelsen », Haydns odödliga oratorium, gifves som vanligt torsdagen och fredagen i påskveckan med biträde af flere bland våra förnämsta förmågor. En festmarsch af Clarelius, komponerad till minne af prins Oscars förmälning, har utkommit å hofmusikhandlaren C. Warmuths förlag i Kristiania. Dess första sidor prydes af prinsen och prinsessan Bernadotte ' s porträtt samt en vy från Bournemouth. Konst. Theodor Blanch ' s konstsalong. H r Theodor Blanch, hvilken inlagt ovansklig förtjenst om spridandet af kännedom om samtida såväl inhemska som utländska konstnärers arbeten, har utfärdat en inbjudning till teckning af abonnement, gällande för samtliga de utställningar, som innevarande år komma att ega rum i hans konstsalong vid Kungsträdgården. Detta abonnement, som endast betingar ett pris af 10 kr. för hela året, kan ej annat än på det varmaste anbefallas i samtliga konstvänners åtanka. En livsuppgift. Berättelse af Ernst Lundquist. 3. jrjrik kom temligen sent till jernvägsstationen i Vestervik och skyndade genast ut på perrongen för att se efter, om der fans någon no liten flicka med en hvit näsduk i handen, det igenkänningstecken han föreskrifvit i sitt bref till Ingrid. Nej, ingen syntes till — ty de der bägge damerna jo, mycket riktigt, den yngsta af dem hade verkligen — —!
Från Kongl. Stats-kontoret: statsanslag till Myntets drift 12,000: — « Stockholms metallvåg: 131 centner 29 skålpund koppar 9,124: 65. 21,124: 65. Balans till år 1862: Skuld till Rikets Ständers Bank: Kredit. Balans från år 1860: Utgifter: Omkostnader för utmyntning af guld och silfver 20,764: 24. Nybyggnader och reparationer 543: 27. Leverering: Till Kongl. Stats-kontoret: Balans till år 1862: Kontant behållning Behållning i metaller Beträffande arbetena vid Kongl. Mynt-verket under revisionsåret, inhemtas af Ofver-direktörens till Kongl. Maj;t afgifna underdåniga berättelse, att derstädes blifvit tillverkade och utlemnade 37,608 stycken enkla dukater, 206,769 stycken hela specier, 158,101 stycken j-dels dito och 304 566 tioöre-stycken samt 2 099,520 stycken kopparmynt, i prägelvärde uppgående till 47.894 R:dr 20 öre R:mt, eller tillsammans 2,806,564 myntstycken, hvarförutan vid årets slut Mynt-verket ägde i behåll kopparmynt till prägelvärde af 6,073 R:dr R:mt och vägande 3,243 skålpund. Till ofvannämnde utmyntning under revisionsåret hade blifvit använde 300,9098 skålp. rent guld, 15,208,9652 skålp. finsilfver samt 6,297 skålp. koppar till legering af guld och silfver; de utlemnade kopparmynten hade vägt 28,159 skålpund.
Sl:r lör att deröfver yttra sin mening, helst, under närvarande förhållanden, representationen icke utan åsidosättande af regeringens och landets värdighet samt utan störande af förtroendet till med utrikes magier genom Konungen ingångna afhandlingar, kan lemna annat än ett svar på en fråga, som omfattar pröfningen af en sak, hvilken redan är en fait accompli. Om deremot regeringen begärt R. St:rs yttrande innan traktaten vunnit en definitiv tillämpning, så hade den enligt min tanke utan tvifvel icke blott blifvit af en förståndig och klarseende majoritet bifallen, ulan äfven en splittring undvikits, som möjligen för framtiden kan innebära långt betänkligare följder, än ett kort uppskof med traktatens ställande i verket. Som tiden nu var långt framskriden, och 11 ledamöter anmält sig för att afgifva ytterligare anföranden i frågan, hem - Den 9 Febrnari, i8T ställde Hr Gr. o. Landtm., huruvida R. o. Ad:n behagade uppskjuta den pågående öfverlnggningen till morgondagens plenum samt åtskiljas; hvilket bifölls. R. o. Ad. åtskiljdes kl. ^ 11 e. m. In fidem, O. Brakel Fredagen den 9 Februari 1866. Plenum kl. 10 f. m. Justerades prot:t för den 17 sistl. Januari. Fortsattes föredragningen af Bevilln.-Utsk:ts Utlåt. N:o 2, i ani. af K. M:ts Nåd. Propos. ang:de med Frankrike afslutade handelsoch sjöfartstraktater. Frih. Hamilton, Hugo: Jag skulle icke hafva upptagit R. o. Ad:ns iid med ett ytterligare anförande, men då jag afen högt aktad ledamot af detta Stånd, Hr Wolffelt, blifvit direkt interpellerad, anser jag det vara min skyldighet alt inför Ståndet redogöra för de skäl, som legat till grund för min egna konseqvens, den omkastning i åsigter, som Hr Wolffelt förebrått mig.
Direktionens åsigt, föranledde till antagande deraf, att de förre egde, hvad anginge såväl göromålens mångfald och vigt, som det dermed förenade ansvar, fullkomligt lika maktpåliggande skyldigheter, som de sednare, Direktionen ansåge sig böra tillstyrka, att enahanda löneförbättring, som kunde Bankens tjenstemän och vaktbetjening tillgodokomma, måtte för Banko-diskont-verkets tjenstemanna-personal och betjente varda beviljad; och Direktionens ofver Låne-kontoret i Götheborg: att den vid sednaste riksdag verkställda reglering af Kontorets personal och dess lönevilkor väl varit för tjenstemännen i allmänhet i så måtto fördelaktig, som dervid blifvit på stat uppförde bestämda löner och arfvoden, med inberäkning af de årliga gratifikationer, som derförinnan för ökade göromål utgingo, men att endast 2:ne ibland tjenstemännen, oberäknadt Banko-Ombudet, erhållit någon lörhöjd aflöning, hvaremot de öfrige, jemte. Kontorets vaktmästare, antingen bibehållits vid sina förutvarande inkomster elier fått deni förminskade; att en hastigt tilltagande rörelse, i förening med ett allmänt välstånd, förorsakat sådan stegring i prisen å hyror och lefnads förnödenheter, att de på kort tid nära fördubblats och voro högre, än på någon annan ort inom riket, hvarföre ock Götheborgs stads tjenstemän från och med år 1855 erhållit sina, redan förut jemförelsevis större löner ökade med öfver hufvud 33', procent; och att genom Kontorets i sednare tider utsträckta verksamhet, hvilken torde komma att än ytterligare tilltaga, såväl Direktionens och BankoOmbudets, som de fleste ibland tjenstemännens äfvensom vaktbetjeningens göromål blifvit i hög grad betungande; i betraktande hvaraf Direktionen hemställde, att tillökning i de vid Låne-kontoret nu bestämda löner och arfvoden, till likhet med hvad för Götheborgs stads tjenstemän är vordet medgifvet, måtte beviljas, att utgå frän och med nästlidne års början.
Biskopen och konMARGIT. Och ryktena om klosterstängning och frilösning? GÅRDSMÄSTAREN. nu för tiden. Osanning alltsammans! Man ljuger så förhärdadt MARGIT. det finnes menniskor, som få trampa nyslagna ängar, känna bara himmelen öfver sig, andas en varm, välluktande luft, medan vi sitta här i fukt och köld! Nu vet jag hvad jag kommer att göra! GÅRDSMÄSTAREN. Osanning! Intet hopp således! Och veta att här klockan inte. går rätt, så att man inte kan lita på henne mera. MARGIT. Fröken Margit! Jag vill säga för fröken, att den Hvad bryr jag mig om klockan! ibland, när timmarne blefvo långa. MARGIT. Jo, jag trodde att fröken brukade se på henne Jag förstår inte. METTA. uppe i klockan? Förstår du inte, att Hans lagt ett bref till dig MARGIT. I Jesu namn, hvad säger du? GÅRDSMÄSTAREN. vet då hela verlden. Det bär slutar aldrig väl. Hvad tre veta, det MARGIT. Metta? Var lugn, Hans; Metta är min vän. Icke sant, METTA. gjort mig så mycket godt? Hur skulle jag kunna vara annat mot dig, som MARGIT fixerar henne. emot dig! (Springer upp på stegen och kommer ner med brefvet.) GÅRDSMÄSTAREN. Godt eller ondt, men jag har aldrig varit falsk olycka af! (Går.) Farväl! Och glöm icke bort Hans, om det blir MARGIT. Lita på mig! (Läser.) Scen III. METTA och MARGIT. MARGIT. slagna; slupen, som kommer hit från slottet, bär endast en biskop och en konfessor; riddaren sitter hemma. Farväl lif, farväl allt! Gif mig en handduk, så får jag sy! METTA. Allt hopp är ute, Metta! De Lutherska äro Du vill inte ha stryk mer? MARGIT. och syster Agnes hålla före, helst jag hör deras röster Jag har fått nog! Men det lär väl inte abedissan der ute blanda sig med en mansstämma. De ha hemtat förstärkning! Nej, jag vill inte hyckla.
Till följd af 5 §. uti Lagen för Rikets Ständers Bank af den 1 Mars i83o, hafva öfversigter af Bankens hela ställning vid 1834 och 1835 årens slut blifvit efter hvartdera årets Bokslut uppgjorde och med allmänna Tidningarne utdelade, hvilka öfversigter innehålla detaillerade upplysningar, i afseende på ej mindre skulder och tillgångar, än inkomster och utgifter samt användandet af hvartdera årets öfverskott. — Rörelsens Hufvudresultat för hvarje af dessa år ådagalägges genom de härhos bifogade sammandrag, upptagande, under: N:o 1. De till Banken contant influtne Ränte-inkomster, de deraf beslridde Ränte-utgifter och Förvaltnings-kostnader m. m. samt det i Räntorne årligen uppkomne Öfverskott. N:o 2. Capilal-Räkningens Vinster och Tillvexter, jemförde lill de derå inträffade Förluster och nedsättningar, såsom grund för Capitalets tillvext på det hela. N:o 3. Bankens samtelige Tillgångar, jemförde till dess samtelige Skulder, utvisande det, enligt Räkenskapen, befintlige Total-öfverskott, eller Capitalet, sådant det vid hvartdera årets utgång sig bestämmer. §. 2. Bankens nya Organisation.
Att å slättbygden åter borde till hvarje besuten hemmansdel finnas 6 tunnland öppen jord, eller 2:ne årgångar om 3 tunnland hvarje omgång samt föda för en häst eller ett par oxar och 5:ne kor, jemte några så kallade småkreatur; dock med undantag, hvad åkerjorden angick för den mest fruktbara trakten af länet, såsom Stora Mellösa och Wiby socknar, der, efter domstolens bepröfvande, åboen kunde anses belåten med fyra tunnland öppen åker. I denna tanke har äfven Landshöfdingen för sin del instämt, med anhållan alt all hemmansklyfning utöfver denna gräns måtte förbjudas samt att domstolarne måtte förständigas, alt hädanefter icke meddela uppbud och fasta å mindre eller derunder sönderstyckade hemmansdelar, eller å sådane salu-afhandlingar, hvarigenom vissa jordstycken med åsatt godtyckligt hemmantal blifvit afstådde. Länets innevånare hafva nästan enhälligt deruti instämt, att hemmansklyfningen de sednare åren blifvit för långt utvidgad; att den således medfört verklig skada och olägenhet; samt alt den följaktligen borde bestämmas inom vissa gränser; men i hvilket sednare afseende meningarne funnits i någon mån skiljaktige; i afseende hvarå Landshöfdingen föreslagit iy 1 <» mantal med en areal af tio tunnland bördige till åker och äng, odlingsbar eller uppbrukad jord på slättbygden samt 15 tunnland jordrvmd i skogsbygden eller der jorden är af sämre beskaffenhet, endast med Kronobergs län. Örebro län. Malmöhus län. 22 Sammansatta Lagsamt Allm. Best.- och Ekon.-Ulsh. Bet. N:o 27. undantag deraf om enahanda jordrymd kunde vinnas till utklyfning af 24:deeller 32:de-delar.
Männen begå det stora misstaget att tro, att kvinnorna — de fina kvinnorna — låta sig bedåras af starkt framträdande manliga egenskaper. Till följd häraf framställes Don Juan ofta med denna manliga Öfverlägsenhet, som smakar starkt af råhet. Men härutinnan misstaga sig de manliga skådespelarne. Kvinnorna — jag upprepar det, de fina kvinnorna — ana råheten på långt håll. Den stöter dem bort i stället för att locka dem. d ' Ändrade har förstått detta. Han gör sin Don Juan så mjuk, så fin, så taktfull, så att till ocn med det mest uppmärksamma kvinnohjärta skulle kunna taga miste af klangen och tro, att denna Ömhet var godhet, att denna artighet var vördnad. Blott då han säger ordet » Zerlina », har rösten en klang af hängifvenhet, som liknar den äkta kärleken, d ' Ändrades Don Juan förföljer icke blott kvinnan för sina passioners skull, han uppfattar verkligen det kvinliga hos dem, detta som så få män uppfatta, och det är detta, som rör och fängslar dem. Han ser det naiva och förtroendefulla hos Zerlina, han uppfattar Elviras patetiska passion, och har i Donna Anna beundrat den förnäma, rena kvin-ligheten. Han erfor under en kort tid en estetisk kärlek till enhvar af dem, oaktadt ingen af dem tränger in i hans hjärta, af den enkla grunden, att han intet hjärta har. Den vanliga framställningen af Don Juan är den af den fruktade kvinno-förföraren. d ' Andrades Don Juan är den fina kvinnokännaren, den sköne, förnäme, ridderlige egoisten, om hvilken man förstår att Elvira i sin förtviflan sjunger, att hon ännu älskar honom. Och till sista ögonblicket blir han sig lik. Då Elvira kommer in i sista akten för att ännu en gång söka beveka honom och faller på knä framför honom, är det med det älskvärdaste uttryck i sitt stumma spel han synes säga: » Men min fröken! hvad vill deåa säga! Ni på knä för mig! — Det är naturligtvis jag, som skulle boja mina382 FRANCESCO D ' ANDRADE. knän!
Jag får egentligen aldrig rå om dem ordentligt på den tiden; men om sommaren är det något annat; då har jag här ute både sjelf bättre tid att sysselsätta mig med dem och följa dem dag från dag genom lekar och arbete, och de å sin sida bli förtroligare, mera öppet naturliga, medan sommarfriheten varar. Vet du, jag har under denna sommar på så vis fått syn på och lärt känna många små karaktärsdrag och lynnesegendomligheter både hos Karl och Vera, som förut alldeles undgått mig, men som äro vigtiga att känna. En liten oart att motarbeta den ena gången — en vacker liten brodd att taga vara på och stödja den andra. Båda delarne kunna från början vara så ringa, att vi lätt förbise dem; och så blir oarten, som i rätt tid beaktad lätt kunnat qväfvas, till ett svårutplånligt lyte, innan man vet ordet derom, och den lilla brodden kanske förtvinar i saknad af ans. Har inte du tänkt på det samma och märkt, hur mycket närmare vi särskildt om somrarne komma våra barn? » » Jo, bevars », svarade jag; jag började dock verkligen finna Dudu minst sagdt en smula retsam med sina teorier, gamla som gatan. Men hon går käckt på. » Ja, och vi två sjelfva sedan; jag tycker, att jag rår om dig dubbelt så mycket på sommaren som om vintern; nu har du helt och hållet varit » min egen gubbe », men då skall den stränga skolan och lexläsningen också ta dig ifrån mig. Och derför har jag nu också passat på och grundligt studerat dig, sida från sida, precis som en intressant bok, man ändtligen fått till låns. Ja, min gubbe, det var kanske inte bara vackra sagor på alla bladen; men — för det mesta! » Och här lyfter Dudu, skälmskt leende, sitt lilla pekfinger som till en varning midt för min näsa. Ögonblicket derefter har jag hennes varma kind uppe mot min och hon hviskar: » Ja, nu har jag verkligen medgifvit det — • för det mesta! Men du skall inte bli egenkär för den saken, utan komma ihåg att just i det kapitlet har en hustru lite svårt att bli opartisk.
Wilkoren för delta Län moro följande: akt Länet stulle ester Tio är äterställas; men icke hela beloppet pä en gäng, utan i fem terminer, salunda: akt pä elfte äret borde afbetalas 500,200 Rd. och en lika summa hwarje af de nästpäfoljande arén/ Räntan, som til! fem procent stipulerades, stulle erläggas hwarje sjette mänad; och kroZo L Cvmp. stulle undfä fäsom provision fyra prccent för den del af Länet, som aflämnades i silfwer, och tre procent för den del, som genom Wexlar komme att indragas; afwenfvm L Eomp. genast stulle fa godtgöra sig en sjettedels procent, såsom ersättning af kostnader till Obligationers tryckning, inregistrering m. m. I anseende till förekomne omständigheter, hofwa Herrar Fullmäg ige stelfwe lätit instränka Länesumman till En million 352,000 Ro. Eonventions» mynt, svarande i warde emot 900,000 Rtu Hamburger Banco, hwilket sistnämnde belopp således utgör den summa, för hwilken de ifrän Contoiret utfärdade Obligationer aro gällande. Efter det med Rikets Sränders Banque den öst werenskommelse blifwit träffad, att Banque» mot witza, för RiksgaldsContoiret förmänliga wilkor stulle emottaga det Silfwer, hwilket uppå Leipziger Länet inflöt, har till Banquen uti sädank L-tlfwer Fjerde Band. N:s 113, ^4. blist L^8 Den >8 November. blifwit aflemnad en summa af 853,004 Rd. 24 §. specie; och återstoden af Länet har kommit att anwändas till andra Utrikes betalningar. De flät hwilka föranlätit Herrar Fullmagtige att inga uti berörde