Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ett sådant stadgandes rättvisa och billighet beror derpå, att vilkoret lör valrätt står tillräckligt lågt för att med vanliga krafter kunna uppnås, och huru många hafva icke, sedan de en gång kunnat förvärfva en fastighetsdel, till densamma lagt ytterligare en annan och så småningom höjt sig öfver den låga här bestämda gränsen? Huru många hafva icke vid ökad arbetsskicklighet sett sig i besittning af den inkomst här fordras? Att egare af 1,000 rdrs fastighetsvärde eller 800 rdrs inkomst benämnas »penningmän» förefaller i sanning oväntadt, men, om möjligt, än mera oväntadt är det att höra, det arbetsklassen genom dessa vilkor uteslutes. Ingen torde dock vara okunnig om, att den Svenska bonden, äfven om han eger ett hemman af 10 å 15,000 rdrs värde, långt mer om han blott eger 1,000 rdrs fastighetsvärde, sjelf kör sin plog och sjelf bergar sin gröda samt således deltager i arbetarens vanliga göromål, fastän han tillika i sin egenskap af husbonde har en omtanke, som vidgar hans erfarenhet och utvecklar hans omdöme. Just i detta förhållande, just i det Svenska Bonde-St:s egendomliga ställning, ligger hos oss den bästa garantien för dessa befarade arbetare-agitationer, detta befarade påträngande af dem, som stå nedanför strecket, och detta strecks läge gör att det oupphörligt af enskildte till arbetsklassen hörande personer skall komma att öfverskridas och att följaktligen ett allmännare bemödande, en allmännare önskan att få det undanflyttadt undvikes. Att medelklassens uteslutande regemente med sådana bestämmelser afses, lärer väl ej rimligtvis kunna påstås och motsäges bäst af andra förslagets motståndares ofta yttrade farhågor, att de mindre jordbrukarne derigenom skulle få ett öfvervägande inflytande. En talare har sagt, att genom detta förslag skulle framkallas en aristokrati af vattenbin och drönare. Förslaget sätter likväl sitt vigtigaste aristokratiska vilkor i uppoffringen, och det förtroende, som fordras för att blifva vald, lärer väl ej vinnas utan arbete i det allmännas tjenst.
Då dylika hemman och lägenheter till stor del redan blifvit både med mantal och räntor ifrån jordeböckerna uteslutna, samt sådant, der det ej redan skett, borde, på sätt här ofvan blifvit föreslaget, iakttagas vid nya jordeboksliggarens upprättande, blefve deraf den följd, att afföring af så beskaffade räntor sedermera icke vidare ifrågakomme; men för så vidt under denna rubrik förefunnes andra anslag af hemmansräntor och tionde, såsom förhållandet vore med de räntor Götheborgs stad åtnjöte af Säfvedahls härad, ansågo kommitterade desamma böra indragas, samt ersättas efter samma grunder, som, rörande ersättning för indragning af öfrige räntor och tionde, som tillgodonjutas i följd af vissa hemman åtföljande besvär, äro vordne föreslagna, dock att ersättningen till städerna för hvarje år vid dess slut utbetalades. Enligt hvad i den nådiga propositionen omförmäles, har väl Kongl. Maj:t bifallit kommitterades förslag och hemställanden, i hvad de dels angå indragningen af de räntor och tionden, som tillgodonjutas i följd af vissa hemman åtföljande besvär, dels afse ersättningarne derför och tiden, då de böra utbetalas, hvarjemte Kongl. Maj:t täckts förklara, det Kongl. Majit ville, i händelse de föreslagna grunderna varda af Rikets Ständer godkända, och sedan vederbörande embetsmyndigheter blifvit hörde, samt afgifvit den närmare och fullständigare utredning af förhållandena, som, med afseende å härvid förekommande flerfaldiga och af serskild beskaffenhet varande omständigheter, kunde finnas af nöden, i nåder besluta angående de vidare åtgärder, som för tillvägabringande af ifrågavarande reglering erfordrades; hvaremot Kongl.
Herrar Montgomerie och von Hartmansdorff äro de Motionairer, hvars anföranden jag skall söka besvara, först, i hvad som rörer tillvarelsen af en Krigsskola i allmänhet, och O 1 7 sedan den åsigt, hvari dessa värda Ledamöter sig förena om flyttandet af den vid Carlberg befintliga till Rikets Universiteter. Herrar v. Hartmansdorff och Montgomerie anse tillvarelsen af en Krigsskola skadlig, derföre att ynglingen som uppfostras der, erhåller en enfidig miiitairijk bildning hvarigenom han, sorn or - Den 13 Maji fen. den lyda: ”mot naturens anlag måste egna sig till KrigsStåndet, emedan han icke kan äga skicklighet för annat yrke, än det hvartill han från barndomen blifvit bestämd,” vidare säges, att denna bildning ej öfverensstämmer med tidens anda eller den stigande allmänna upp-, lysningens kraf, som vill att menniskorna skola närma sig till hvarandra och icke genom ett slags skråmässig uppfostran åstadkomma och befordra Ståndsskillnader; vidare att en sådan bildning måste vara stridande emot den medborgerlighet, sorn bör vara andan i ett grund* lagligt samhälle.”
I frågor om Quarstad böra i sådant fall Konungens Befallningshafwande och wederbörande Magistrater owägerligen och wid answar biträda; dock må ej hos Bokhandlare eller annan Försälljare å någon innom Riket utkommen 1 Skrift quarstad begäras, utan att, genom bewis kan styrkas, att Skriften i Trycknings Orten blifvit med Quarstad belagd; äfwensom nyssnämnde Personer icke kunna för innehållet af någon Skrift med Rättegång beswäras. Warder någon af trycket härstädes utkommen, eller Utländsk hit i Riket införd Skrift, utaf en eller flera främmande Staters Sändebud eller deras Regeringar anmäld såsom innefattande sådane ämnen, hwilka kunna föranleda till missnöje (med) hos2 andra Magter, äge 1 Orden innom Riket utkommen äro mellan raderna tillskrivna av T örneblad. 2 Ordet hos är skrivet av Törneblad ovanför det strukna ordet med. Tillägg till 1810 års konstitutionsutskotts protokoll 799 Konungen, att derom, efter sakens och omständigheternas beskaffenhet, i Nåder förordna samt, om Han så nödigt pröfwar, om Skriftens Sequestrerande och indragning, genom Dess HofCantzler eller Justitiae-Cantzler så wäl hos Boktryckare som Försälljare, eller andre utspridare låta föranstallta, och hwarmed förhålles på sätt, som, angående beläggande med quarstad, här framföre stadgadt finnes; Skolandes (wid alla sådana) i de1 fall, då 2 den af förenämnde Embetsmän, som om werkställigheten erhåller Konungens Nådiga Befallning, icke hänvisar Skrif* de af Actor vid vederbörlig ten till åtalande * 3 genast owä Domstol, bemälte Embetsman.4 gerligen infordra Tryckfrihets Committéens Utlåtande örn den i fråga warande Skriften.
Maj:t i Nåder förordnad §• 5- Besvär öfver Sockenstämmas , Magistrats eller Fattigvårds-Styrelses Beslut i mål, som enligt denna Stadga af dem upptagas, måga anföras hos Konungens Befallningshafvande i Länet inom klockan Tolf å Tjuguförsta dagen ellet, om Helgedag då infaller, dagen derefter, räknad antingen fran beslutets kungörande eller från deraf bevisligen erhållen del; och bifoge klaganden så val beslutet, som bevis när det honom kungjordes eller til Ista Ides: men försummar han någotdera, då vinner beslutet laga kraft. Kyrkoherden eller Magistraten bör tillse, ej allenast att nödigt biträde till besvärens författande ej Betänkande om Fattigvården i Riket. >55 rru saknas för den, som sjelf icke liar tillgångar att derom besörja, utan ock att desamma för en sådan måga på Fattigvårdens bekostnad insändas. När i Tiggerimål, sorn af Magistrat pröfva*, förekommer talan emot någon, sorn befrämjat Tiggeriet, domme Magistraten deröfver i sammanhang med hufyudsaken ; men , då Fattigvårdsstyrelse i Tiggerimål utöfvar pröfningsrätt, hänskjute den alltid sådan talan särskildt till Konungens Befallningshafvande. Konungens Befallningshafvande upptage äfven alla andra mål, som. af denna Stadga härröra, utom Fattigvårdsstyrelsens tvister med Fattigkassans gäldenärer am hennes medel eller med Fattighjons Slägtingar eller andre personers i och för Fattighjonens egendom. Då någ°t mål rurer Församlingar, som höra till särskildta I/än, vare alltid Konungens Befallningshafvande i det Län, der den sökte eller tilltalade hufvudpersonen, som är den fattige, nödlidande eller behöfvande Tiggaren, sig infunnit, behörig att upptaga och afgöra målet i hela, fin vidd. §■ 6.
Med afseende på Utskottets förslag, pag. 22, Lit. d.; att 3 månader måtte utsättas såsom respit-tid, inom hvilken det efter förfallodagen må varå Gäldenär öppet att utlösa sin pant j eller s medelst ränte-betalning, omsätta Lånetär anmärkt, dels att, enär omständigheter kunde inträffa, hvarigenom det blefve omöjligt för en Gäldenär att, inom ofvannämnda tid, utlösa sin pant, samt denna pant utgjordes af Guld eller Silfver, billigt vore, det Natt och År lem - Banco-Utskottets Utlåtande N.o 82. nadcs till respit-titl för utlösningen; och dels, att i en tid som den närvarande, då penninge - rörelsen är trög och Crediten vacklande, finge förändringar i tiden för Låns begagnande icke vidtagas utan yttersta nödfall, hvadan den förut gifna respittiden af 6 månader icke borde nu förkortas, utan detta blifva en framtida omsorg. Banco-Utskottet bör, i anledning häraf, ej lemna obemäldt, alt, uli pantsedlarne för Guldoch Silfver-Lån finnes uttryckligen tillkännagifvet, att Lånet meddelas på högst Ett års tid, och att panten, om den vid Lånets förfallotid ej utlöses, eller omsättes, ar till Banken hemfallen. Sådant iakttogs också med yttersta noggrannhet från 181S ti 11 1823. Det var först vid dåvarande Riksdag, som Piikets Ständer medgåfvo en respit-tid af 6 månader, just med afseende å den förlust, som drabbade pant-egaren, i det alt en pant, som, till följe af mynt-värdets försämring, belånades under dess verkliga värde, skulle, utan ersättning, gå för honom förlorad vid äfven det ringåste dröjsmål utöfver bestämd förfallotid. Den nuvarande långa respit-tiden har alldeles icke förekommit dylika förluster för pantegarne. Ty emedan minsta delen numera tänker på omsättning eller utlösen förr, än på i8:de månaden från Lånets upptagande, blifver följden , att denna förlängda yttersta ter - i4 Banco-Vtskottets Uttalande IV.o 82. min Öfverskrides lika ofta, som förut deri egentliga förfallodagen.
Fru Atterbom hade af naturen ett jämnt och godt lynne, paradt med djupt allvar, men så väl hon som hennes man voro glada och skämtsamma. Mildare tillrättavisningar åt barnen skedde därför gärna med skämt, men voro till följd af allvarets underström, som genomgick det hela, ändå mycket verksamma. Den ömhet, hvilken enligt tidens sed hennes man icke lagt i dagen, visade fru Atterbom i rikt mått sina barn, men något fjäsk liksom koketteri ville hon ej höra talas om, icke heller pryderi. Flickorna uppfostrades till ansvar för sig själfva. » Dessutom, » så föllo hennes ord, » när nu också flickorna åka velociped, kan man verkligen inte längre hålla ut a t t vara förkläde åt dem. » Sönerna följde hon så långt hennes modersöga kunde nå och ändå längre, ty hvad hon ej såg, det kände hon på sig, äfven i detta en äkta gammal-nordisk kvinna, och hvad hon angående de sina. anade, slog sällan fel. Sönernas liksom döttrarnas kamrater omfattade hon med moderlig välvilja, och de slöto sig i gengäld med förtroende till henne. Hon förstod så väl de iinga, därför a t t hon till sinnet alltid var jämnårig med sina barn. Detta var kanske, mänskligt sedt, bå- de hennes lycka och olycka, ty därför a t t hon glömde, a t t lifvets sommardagar voro förbi, tänkte hon aldrig på a t t spara sig. Endast någon enda gång undslapp henne ett ord om trötthet. Så yttrade hon, när hennes fjärde son tagit studentexamen: » Det ä r väl, a t t de icke äro flere, ty nu orkar jag ej med längre. » I dessa sina söners och deras kamraters kampoch segerdagar deltog hon lifligt, och sin vana trogen ville hon fira studenten så, a t t han ej glömde sin festdag. I Göteborg brukades det ej att blomstersmycka de unga, när de väl approberade kommo ner på gården till sina där väntande fränder och vänner, men sedan fru Atterbom med en hel blomstergärd mottagit sin äldste son och dennes kamrater, blef detta snart bruket. För hvad fru Atterbom ansåg rätt eller vackert, drog hon aldrig i betänkande a t t rödja väg.
Företogs till pröfning Riddarhus-Utskottets den i3 dennes aflåtne, samt den 17 derpå i68 Den 19 December. följde på bordet lagde, Memorial, med en ny Redaction af i3 §. 1 Art. i Riddarhus-Directiouens Instruction. Herr von Hartmansdorff, August: I början af den föreslagna redactionen till i3 §. slår, att, i händelse Riddarhus-Secreteraretjensten Liefve ledig, Riddarhus-Directionen ägde att derom genast i Allmänna Tidningarne kungöra till sökandes underrättelser, att inom 56 dagar, efter ledighetenmed sina ansökningar inkomma. Det torde deremot höra stå: efter kungörandetemedan en så betydlig tid möjligen kunde förlöpa imellan ledigheten och kungörandet, att tjenstens ledighet ej blefve känd nog snart, för att ansökningar från aflägsnare delar af riket skulle hinna inkomma, förr än ansökningstiden vore förliden. Jag får derföre tillstyrka att ordet: ledigheten må förändras till: kungörandet. Herr Grefven och Landt-Marskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade gilla Riddarhus-UIskottets Memorial tillika med den dervid fogadenyssberörde redaction, endast med den förändring, att, i stället för de uti första perioden af Redactionen förekommande ordén: efter ledighetenj borde införas: efter kungörandet. Bifölls. Föredrogs å nyo och bifölls Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Ut - Den 19 Decemberi skottens den 11 dennes under N:o 6g afgifne, samt den 18 derpå foljde på bordet lagde, Utlåtande, Öfver gjorde anmärkningar vid Utskottens förut meddeldte Förslag till Reglementariske föreskrifter vid den gillade Tariffen för Tull-Beviilningens beräkning å inkommande och utgående Varor.
Jag får hos H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställa, huruvida mig tillätes att nu, innan K. M:s Nåd. Propos. med förslaget till banklag företages, uppläsa några anmärkningar vid 2:ne motioner, hvilkas föredragning jag icke öfvervarit, då de remitterades till Utskott. Mina ahmärkningar skola blifva helt korta. Hvarefter Hr Hjerta uppläste följande: Såsom en af dem, hvilka Hr af Robsahm* motion örn stämpelafgiftens upphörande å tidningar närmåst angar, borde jag visserligen stadna i förbindelse hos den värda motionären för ett förslag, sorri skulle så betydligt lindra utgifTferhu vid deSsä skrifters utgifvande. Billigheten svnes mig Den ii Mart e. m. likväl fordra att icke betrakta denna afgift, pä sätt Hr af Robsahm gör det, såsom en skatt, utan, hvad den verkligen är, såsom en ersättning för postporto. Denna afgift är, i sitt nuvarande belopp, så jemnt afpassad, att stämpelkostnaden för hvarje dags upplaga är ungefärligen densamma, eller åtminstone högst obetydligt öfverstiger kostnaden att sända ett paket af lika vigt på diligence eller paketpost till en af de orter, hvilkas afstånd från hufvudstaden kan räknas såsom ett medium af alla postcontorens i Riket distance derifrån. Jag kan således för min del icke tillstyrka motionen. Mera förbundna skulle alla abonnenter i landsorterna vara till den värda motionären, i fall han kunde någothédsälta arfvödet till postbommissionärerna, hvilket kostar lika mycket, antingen en tidning utgifves 6 eller 2 gäbgér i Veckan, nemligen 2 R:dr B:cö. Denna afgift utgör såledeå nära 4 gånger afgiften till Kronan för en daglig tidning; it gånger för den, som utgifves två gånger, och 22 gånger för dem, som utkomma en gång i veckan. Häraf uppstår det besynnerliga förhållande, att veckoblad finnas i flera städer, sorn kosta på stället 1 R:dr 3a sk. B:co, men i nästa stad, kanske ett par mil derifrån, 3 R:dr 32 sk.
Rebeckas vattenkar har gjort mig iskall för hela hennes kön, och jag anser detta straff alls icke för hårdt; det finnes icke en enda, för hvars ynnest jag ville gifva en silfverzwanziger. Det var strax efter sedan jag lemnat den gamla judens hus, som jag sista gången såg min mor. Hon uppsökte mig för att säga mig farväl, innan hon med några af vårt folk drog till England, der hon nu ämnade qvarstanna för att vaka öfver Paddy, om hvilken hon var alldeles okunnig sedan flera år tillbaka. Innan vi skildes åt, upptog hon ur barmen en liten börs af läder, som hon bar på ett band om halsen, och hvari hon förvarade sina penningar och det papper, hon fått af den engelska kammartjenaren. Hon uppvecklade papperet, genmläste det långsamt och noggrannt, och fattande knifven, som hon bar i gördeln, skar hon det midt i tu. — Samu, jag lemnar dig hälften af den enda förhoppning jag eger på en sorgfri ålderdom, — sade hon allvarsamt och högtidligt. — Om vi icke mera skulle återfinna hvarandra, så tror jag, att hälften af detta papper gör samma gagn som det hela, emedan lord Hafwerfield alltid skall frukta skandal lika mycket som en full bevisning; det är dessutom säkrare, att vi båda förvara det, i händelse någon olycka skulle träffa en af oss. Kom ihåg, att jag icke mera lemnar England, och att jag hvarje höst beger mig till Cornwallis, der du då bör söka mig. Vi skildes åt, jag gömde visserligen papperslappen, men jag gjorde mig icke synnerlig förhoppning om dess värde, och snart glömde jag nästan alldeles hela denna episod ur min barndom, hvari jag helt passift deltagit. Flera är förgingo. Största delen af denna tid har jag vistats i Tyskland, hvilketjag anser som mitt fädernesland, ehuru jag aldrig länge kunnat trifvas på samma ställe; ombyte är nödvändigt för mitt lif, och jag har, såsom agent för handelshus, som expedit och kommissionär i alla möjliga handelsgrenar och industriella företag, ofta dermed förenande små affärer för egen räkning, besökt nästan alla Europas länder.
v O, så tanklös jag kan vara, » sa jag. » Kusk, kör genast till första adressen, » (Kusken hade redan adresserna.) » Ptro — ptro, ptrrooo! » skrek kusin Johan bakom oss. » Hvad är det o m? » ropade Ruffen. » Bry dig inte o m det, » sa jag hastigt. » Det är naturligtvis bara något galet. Kör kusk! » Litet senare stannade vi vid ett ganska snyggt hus vid Artillerigatan, fast beläget mycket långt bort. Rummen var små, men rätt snygga, det kan j a g icke neka till, men värdinnan gjorde intryck af smuts-elegans och såg snål ut. Hon gick omkring och skramlade med en stor nyckelknippa, som om hon velat sätta oss under lås och b o m genast och på vatten ochbröd sedan — o m hon bara kommit åt. » Åtta kronor om dagen för hvardera af rummen, utom uppassning! Hennes jungfru hade nämligen betingat sig 15 kronor extra i månaden, om hon skulle stanna kvar, och » » Det tycker jag visst inte hon bör göra, åtminstone inte för vår skull, » afbröt jag. » Eller hur, Gustaf? » Gustaf knäppte igen rocken, det var hans enda svar. Nu bar det i väg ändå djupare in på Östermalm. Kusken krokade och krokade. Till sist stannade han på en gata m e d en utsiktsglimta öfver Saltsjön. Trapporna i det gammalmodiga huset var smala, förstugorna små, rena och hvitlimmade. På » vår » dörr hängde en klocksträng, som bra mycket liknade hopflätade kattsvansar. När vi ringde, öppnades dörren ungefär en half aln af en herre i skjortärmarna och m e d svångrem kring lifvet. » Hvad är det o m? » röt han, Herr Lycko steg fram och såg stadigt på karlen bakom sin guldknapp. (Det var fullkomligt imposangt!) » Rum, » sa ' han lakoniskt. Herrn i springan och herrn utanför springan riktigt duellerade m e d ögonen; så puttrade ' karlen ' något och kastade loss en liten kedja ifrån låset. » Stig in, » sa han buttert.
På grund af hvad jag nu haft äran anföra och under uppmaning till en hvar att behjerta det olyckliga i ofvannämnda familjers belägenhet, isynnerhet som de, till följd af Riex’s fattigdom, skulle beröfvas allt understöd, vågar jag hos Rikets Ständer vördsamligen hemställa, Motioner i Bonde-Ståndet 1865. N:o 354. 525 att Rikets Ständer täcktes bevilja, l:o) att den en gång för alla bestämda ersättningssumman Fyra tusen tio Riksdaler Riksmynt utbetalas antingen af jernvägarnes trafikmedel eller af andra statsmedel; samt att till betäckande af 2:o) de ersättningsbelopp, som äro till sin årliga storlek fastställda, men på obestämd tid utgå, och af 3:o) dem, hvilkas belopp äro på särskild rättegång beroende, beviljades ett förslagsanslag af minst två tusen Riksdaler Riksmynt årligen. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 15 November 1865. A. Medin, från Kronobergs län. o 354. Af Anders Medin från Kronobergs län, om nedsättning af beloppen i vissa delar af den för trafiken ä Statens jernvägar gällande taxa, m. m. Det är hvar och en nogsamt bekant att jernvägsstyrelsen ännu ej hunnit å Statens stambanor anskaffa tillräcklig materiel för godstrafiken, hvilket visat sig under sistförflutna månader; således kan man ej fordra att en tillförlitlig taxa har kunnat blifva utarbetad i den mån sig borde, men hoppas att sådant sker så fort sig göra låter; men tills vidare torde likväl några mindre förändringar kunna tillvägabringas, intill dess en revision å nuvarande taxa kan företagas. Bland de förändringar, som äro önskvärda, torde erkännas vara snälltågens turer och gång, som efter nu varande förhållande ovilkorligen gå med stor förlust, i anseende till de få passagerarue, som åtfölja; således kan posten ej så nära ensam bekosta alla de för tågets drift oundvikliga utgifter. Jag vågar alltså föreslå, det Rikets Ständer behagade ingå till Kongl. Maj:t med underdånig skrifvelse: 526 Motioner i B onde-Ståndet. 1865.
Om det vore 14-lödigt, så vore det måhända mera utsatt för nötning; men man förlorade icke så mycket i koppar, såsom nu är händelsen, lij mindre Danska än Norrska specie R:drne hafva denrfa frihet. Vi skulle således icke komma att från detta båll lida någon förlust. Jag vidhåller äfven min mening, att 4 R:drn Riksmynt borde hafva präglats till likhet med 1 R:dr Hamb. b:ko. Hr Printzensköld, Carl: Om mfln antager Frih. Palm s tjernäs förslag, som synes ega goda grunder för sig, så skulle det likväl vid genomläsningen af Betänk., sådant det då komme att 38 Den 11! Augusti (. ra. blifva, förefalla något besynnerligt, alt ordet myntmetall nämndes, innan ännu blifvit sagdl, hvaraf den skulle bestå. Man kan deraf icke se, om det är koppareller någon annan myntmetall, sorn menas, och jag hemställer fördenskull, om del icke vore lämpligt, att, ifall den föreslagna förändringen bifalles, man sätter den punkt, som rör legeringen, framför, och säger: ”detta mynt legeras med 4 drlar tenn, en del zink och 95 delar koppar.” Låter man deremot punkterna bibehålla den ordning de f. n. ega, får man i sanning hvarken något hastigt eller redigt begrepp om hvad med myntmetall bör förslås. För min del vågar jag derföre vördsamt hemställa, att, derest Frih. Palmsljernas ifrågavar:de förslag vinner bifall, IL o. Ad. mätte besluta en omflyttning af punkterna, så att den, som handlar om legeringen, sättes först, och den om ulmyntuingen sedan. Frih. Palmstjerna: Jag har visserligen ingenting emot alt punkterna omflyttas pä sätt Hr Printzensköld föreslagit, så att legeringen får litt. a, och utmyotningen litt. b. Jag anser likväl en sådan omflyttning icke vara särdeles nödig, emedan hvar och en, som läser Utsk:s förslag, lätt kommer under fund med hvad som menas med myntmetall. Gr. Lagerbjelke: