Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I nyssnämnda § af Norrska folkskolelagen finnes omsider ett tillägg, hvilket jag tror vore tjenligt att införa äfven i vår författning, det nemi., att på alla bruk och fabriker af så stor vidd, att der funnes minst 3o fasta 130 D c n 33 Juli f. ra. arbetare, sora det heter i den Norrska lagen, skulle ägaren hålla en skola för brukseller fabriksbarnen, öppet lemnadt för den kringboende menigheten att mot ersättning få begagna sig deraf, äfven för sina barn. Vi veta, att jemväl inom vårt samhälle en mängd bruksägare haft den omtankan att hålla sina skolor öppna för den kringboende allmogens barn. Det vore skäl, att desse finge någon vedergällning, men del är också skäl, att de, som icke så gjort, fin ge ett åliggande dertill. Jag bör vidare i afseende på skyldigheten alt betala sin skola sjelf, och olämpligheten att låta Staten betala skollärarens lön, anmärka, att alla sådana församlingar, som redan på egen bekostnad upprättat folkskolor, blefve lidande på den nya inrättningen. Hvarföre skulle icke de få samma anslag, sorn de församlingar, hvilka ingen omtanka haft? Gifver Staten det, så visar det sig att man gifver anslag der inga sådana behöfts. Nekar Staten, så erkänner han, att lättjan och håglösheten alt icke söka verka något godt är det säkraste sältet här i landet att få understöd. Jag vet ej hvad man skulle kunna invända mot san ningen häraf, ifall denna författning blefve antagen. 3:dje punkten (sidan 16) innehåller: ”att den sålunda tillkomne tjenstemannen må uppbära både klockareoch skollärare-lönerna oafkortade, så länge båda lönerna ti i Isammansräknade icke upphunnit ett belopp af 4° trr spanmål. ” Häremot Sr i allmänhet intet att erinra, men de af eder, mine herrar! som känna förhållandet i Skåne, veta äfven, att många klockare derstädes hafva mer än 4° ,:rs !nkomst. Jag tror icke det vore skäl, att församlingarne ifrågaslällde någon förminskning i aflöningen, derföre att klockaren finge en dubbel befattning.
III, 123. — rörande tryckning af Ilandlingarne uti Anmärkningsmålet emot Konungens Rådgifvare i Commandomål för Flottorne, i afseende på utspisning af mjukt bröd åt Garnisons-* och ArbetsManskapet i Carlskrona, Maji I. 56, 166. — om tryckning af Ilandlingarne uti Anmärkuings-m-ålet, rörande GeneralOrder, 53 i afseende på vissn vilkor för approberandet af Recruter, Maji I. 266, 272, 38i. Maji II. 112. ConstitutionsUtskottets Memorial, angående tryckning af Handlingarne i Anmärkningsmalet emot StatsMinistern för Utrikes Ärenderne, Maji I. 359» 431. — med anmälan alt tvenne Stånd inom Utskottet stadnat emot två, i frågan om uppbäfvandet af 114 §• RegeringsFormen, Maji II. 122, 4°7- — om enahanda förhållande i frågan om bestämmandet af en tid af 5 år, inom hvilken Grundlagsändrings förslag ej skulle kunna afgöras, Maji II. 122, 41 -3- •— om fulländad granskning af StatsRådsProtocollerne, Maji II. 122, 415. —- angående förslag lill ändrad Rcdaclion af 102 §. RegeringsFormen, Junii I. 141» 541 • Junii II. 4^7, 5n. — i anledning af Kongl. Majrls Nådiga Proposition om ett Additament lill RiksActen emellan Sverige och Norrige, Juniil. 14T» 5^0. Junii II. 4^7. — angående åtskilliga med Representationsförslaget gemenskap ägande Gruudlags-ändringar, Junii II. 348, 435. GontrollSlämpel-afgiften, för guld, silfver och tenn, angående, Junii I. 142. Cronstedt, Grefve Clas, yttranden, Jan. I. 36. Jan. II. 87. April I. »97,257.
O Jordbruk: I Wermland har från äldre tider varit antaget ett offl Femårs-Bertitteltt Jr< fVermUmh Livi. 2 10 loppsbruk, och vanliga ordningen dervid är: rent Iräde, höstråg, tre års gräsvall, besådd med klöfver och timothei samt minst två, men ofta fyra hafreSäden. Delta brukningssätt, som följes håde vid herregårdarne och hos bonden, dock, hvad den sednare beträffar, med några undantag, såsom i Elfdahls och öfre delen af Fryksdals härad, der allmogen brukar ensäde, synes vara efter jordmånen lämpadt och således, när det med nrskillning begagnas, tjenligt. Af bafra, som i omloppet utgör hufvud» sädet och af råg kan Wermlands sandblandade jord frambringa vackra skördar, hvarjemte besådda gräsvallar härstädes äro oumbärliga, då naturliga ängar nästan icke linnas och gräsvexten dessutom på ogödd jord är svag. Understundom bibehålles gräsvallen i fyra till fem år och begagnas de sista åren till bete, äfvensom när gödseltillgången är ringa jorden ej sällan, i synnerhet hos bonden, utsuges genom det att Hafreskördar tagas fyra till fem år å rad, men man har bemödat sig att mer och mer öka denna tillgång med kärrjord eller så kallad råcka samt kompostjord, och det antagna om loppsbruket äger den fördel med sig, att öfvergången derifrån till ett fullkomligare vexelbruk är lätt verkställbar. Hvete och korn odlas föga, emedan passande jord dertill icke finnes mångenstädes, men af ärter och vicker har deremot odlingen tilltagit. Lin utsår hvarje jordbrukare, ehuru knappt till husbehof. Potatis-odlingen har deremot betydligt sligit, dock ännu icke så vida att den ingår i omloppsbruket, utan begagnas vanligen serskild jord för denna växt.
Maj:ts Nådiga Skrifvelse uppgifves till 154,957 R:dr 26 sk. 4 'tst., enär dels, elter UlskoLlets förslag, ett större capital skulle under i5 år blifva der reserveradt i ändamål att förräntas, för att med ränte-inkomslen bestrid a anslag till Strömsholms Canal, efter hvilken lids forlopp en stor andel af nu ifrågavarande låne-bidrag redan vore amorterad och återstoden icke af den betydenhet, att ringaste olägenhet deraf för Riksgälds-Contoret skulle kunna uppkomma, dels andra tillgångar för samma Conior under tiden komma att inflyta genom afbetalningar å redan utgifne eller, enligt Rikets Ständers nu fattande beslut, utgående lån lill åtskilliga ändamål; dock anser Utskot tet räntan böra bestämmas till 4 procent, edler lika med hvad Utskottet föreslagit för utlåning af Riksgälds-Contorets behållne medel. På grund af allt detta, anser Utskottet sig böra hemställa l att Rikets Ständer måtte medgifva, alt, lill inlösen af de vid vissa Landshöldinge-befatlningar varande accord, till det belopp för hvardera, som uti Kongl. Maj;ts Nådiga Skrifvelse uppgifves och med förbehåll, ali allt framtida anspråk på accords-ersältning å desse embetsmäns sida upphör, må ifrån Riksgälds-Contoret, såsom lån, utgifvas ett belopp af 154^9^7 R:dr 26 sk. 4 r:st-» under vilkor: 1:0 att derå ifrån lyftningsdagen erlägges \ procentä årlig ränta, som, efter skeende afbetalningar, beräknas å det då återstående capitalet samt att lånet amorteras i dea mon, öfverskotlet af bär efteråt omförmälde innehållningar, seda» räntan blifvit liqviderad, dertill lemnar tillgång; * Ståts-Utskottets Utlåtande, N:o 450.
Förtviflan, harm och hämd i alla hjertan brinna. Det vida fältet sveps uti en sky af dam: Här smäller Edboms påk, der bryter Håffman fram; En dristig kämpa-flock kring båda två sig skockar; Här blandas om hvarann båd’ klädsoch vadmals-råckar. Af bönder, borgare, ett lika anfall sker: De tränga ömse på och stupa ömse ner. Men – lik en våldsam ström, som dammens motstånd bryter, Med fragga störtar sig, förfärligt vågen ryter, Hus, hjordar, träd och allt, som framför svallet är, Uti sitt salta sköt den vreda böljan bär: Så rusar Edbom fram; ej hårdrag eller slängar, Ej trängsel, brak och skrän, ej hundratal af drängar, Förhindra Hjeltens mod; han lik orkanen går; En bondlurk raglar kull för hvarje slag han slår. Carl, Anders Eriksson, och Clas och Nils från Walla, Och Torkel Thorbjörnsson, så vid hvarandra falla; Hans påk lik åskan går, hvart hugg en ljungeld är, Som sprider skräck och fall kring hela Håffmans här. Ändtligen har han öppnat sig väg till denne, som, ännu kämpande lika oförfäradt, sjelf längtar att sammandrabba med sin förnämste fiende; och nu svingar Edbom re’n det slag med senig kämpahand, Som Håffman straffa skall och freda Göta-land. Se! då betäcker Mars sin älsklings bröst med sin egen sköld, och mot dess obrytliga stålhvalf splittras borgmästarns vapen i hundra stycken. Han inneslutes nu i en ring af bistra fiender och en storm af påkar: Så skogens vilde kung, af jägarnäten motad, I mannaringen stängd, af hundra spetsar hotad, Dock ej af bäfvan vet; föraktar flyktens hopp, Och lyfter oförskräckt ett fruktadt hufvud opp. Men om Mars ej glömmer sin bränvins-advokat, så glömmer ej heller Vishets-gudinnan sin borgmästare. Jorden darrar, i luften blänker ett sken, en gudamakt nedsänker sig i en mantel af glänsande skyar: det är Minerva.
Diskont-direktionerna är vordet uttryckligen förbjudet att såsom kommissionärer taga någon befattning med låneansökningar hos det Diskontverk, i hvars styrelse de deltaga, ehvad dessa ansökningar afse nya eller omsättning af redan erhållna lån. Såsom redan är visadt, har Ola Månsson, under sin tjenstgöring såsom Direktör vid Diskontverket i Malmö, i afseende å en mängd derstädes då förehafda låneansökningar, lemnat sökandena sitt enskilda biträde, sålunda, att Ola Månsson gått dem tillhanda med råd och upplysningar i afseende å vilkoren för lånens erhållande, vidare emottagit sökandenas lånehandlingar jemte deras, ofta till innehafvaren stälda fullmakt att lånen uppbära, fört dessa handlingar till Lånekontoret i Malmö samt föranstaltat om deras ingifvande till Direktionen derstädes, och slutligen, sedan lånen beviljats och Ola Afånsson genom annan man låtit i Lånekontoret utqvittera medlen, sjelf af denne R. St. Just.-Umbudsmana EinbetsBerättelse till 1859 års Riksdag. 7 50 uppburit desamma och derefter om dem uppgjort liqvid med låntagarne, dervid Ola Mänsson beräknat sig till godo arfvode, efter visst för hundradet af länebeloppet; —■ och då, genom detta sysslande för andra, Ola Månsson bevisat sig hafva i sjelfva verket varit desse låntagares, om ej enda, dock förnämsta ombud eller kommissionär i och för bedrifvandet af deras omför-malda låneangelägenheter, har Ola Månsson följaktligen härmed öfverträdt Banko-Reglementets ofvanberörda föreskrift, helst densamma innefattar ovilkorligt förbud för Diskont-direktör att, utom Direktionen, med låneansökningarne taga någon befattning. Kongl. Majrts den i November d 85 4 faststälda Ansvarighetslag för de af Rikets Ständer förordnade Direktörer för Lånekontoreh i orterne bjuder i § bland annat, att, om någon af desse
St. mätte såsom ett af dessa omständigheter påkaliadt undantag medgifva att K. M. må åf nuvår. andra hufvudtitelns besparingar, om tillgång dertill finnes, disponera det belopp, som må erfordras till de öfvertaliga tjenstemännens aflönande, likväl med iakttagande deraf, att då desse tjenstemän icke kunde undandraga sig att besti ida sådana tjenstebefaltniugar, hvarå de erhållit fullmakter, de till hvarje expedition hörande tjenstemän inflyttas på ordinarie stal, i den mån ledigheter yppas inom af dem innehafvande tjenstegrader, och således icke någon ny utnämning äger rum förr än de inom expeditionen i samma grad varande öfvertalige först blifvit använde.” Om detta skulle tillämpas på Ecclesiaslik-depnrtemenlet, så och då den derstädes befintliga öfvertalige tjenstemannen, som innehar copistlön, är en 54 års gammal gråhårsman, hemställer jag, om det vore lämpligt alt insätta honom såsom copist vid en blifvande ledighet inom denna grad. Jag skulle knappt tro, 484 Den 19 September f. m. aLt han ser att skrifva vid ljus; åtminstone lärer det falla sig svårt för honom. Likväl vill (Jtsk. insätta honom till copist, för hvilken skrifning vid ljus, särdeles under den mörka årstiden, är oundgänglig. Den som innehar cancellistlön bland de öfvertalige tjenstemännen är 55 år gammal och lärer således svårligen kunna bestrida de göromål, som äro förenade med en cancellistbefattning. Dertill hörer att expediera posten och för sådant ändamål sitta uppe på embetsruuunet om eftermiddagarna. När det är mycket brådtom, kan det hända att man äfven behöfver tillsätta nätterna, hvilket svårligen låter sig göra för en gammal man. Den person, som åtnjuter regisliatorslön, är 61 år gammal. Är det rimligt, att fordra sådan tjenstgöring af honom? Den öfvertalige tjenstemännen, som innehar exped.secret.-löri är 65 år gammal.
Ståndets upmärksamhet och betjenande i anspråk är behofvet af Socken-bibliotheker. Nyttan af dylika, så att säga fasta läse-lillfällen för menigheten på landet, synes mig vara ännu större uti vårt land med dess glesa befolkning och färre städer, än uti de flera länder, hvarest sådana redan finnas; och der en större folklikhet samt vida kortare afstånd emellan städerne, ojemförligt underlättar möjligheten att erhålla böcker. Yi veta nogsamt huru böckers dyrhet, i förening med deras svåra anskaffande, serdeles vintertiden, göra för den vettgiriga landsbyggden ankomsten af äfven den obetydligaste litterära produkt till en angenäm tilldragelse. Och hurusom för allmogen sällan någon bildande läsning kan erhållas annat, än den, som hemtas från några religiösa böcker, anteckningarne vid slutet af almanachan och tilläfventyrs af någon marknadsprodukt. Socken-bibliothekers anskaffande torde vara enda sättet att afhjelpa denna brist. Genom dessa skulle tillfällen sjelfmant erbjudas den melodi mer om läsning och uplysning sig vinläggande redbara Sveriges allmoge, att utveckla sina naturliga goda anlag genom lämpliga och nyttiga böckers undervisande innehåll; sådant som för närvar. knappast står den lill buds att för penningar kunna köpa sig. Vid den splittrade åsigt, som i de politiska frågorna eger rum, förena sig likväl alla i den meningen, ali man aldrig kan göra tillräckligt för folkets uplysning. Vår tid har fått ett nytt element i denna väg: tidningarna. De torde likväl icke utgöra det lämpligaste medlet att sprida bildningen bland alla klasser. De förutsätta en föregående bildning, om de skola läsas utan att framkalla ytlighet; och tidnings-litteraturen behåller alltid denna halfhet, sorn bevisar behofvet af en sådan föregående, hos läsaren ofta icke förefunnen, grad af bildning. 182 Den 14 December. Vi egde fordom en solidare litteratur.
Löpande skuldsedlar, sorn varit stulne, hade, sedan de i oiFentliga tidningar blifvit efterlyste, framkommit till Domsätet genom domstolens exequtionsbetjenter och rätter egare varit undandold, utan möjlighet att honom framdraga. Man hade egt moralisk viss' het om tjufveri eller bedragaren, utan rättighet af Lagen att honom framkalla. Det hade också handt, att en och samma executionsbetjent, såsom, framstående egare af en mängd procenterisedlar,. på gäldstugan samtidigt hållit arresterade många offer för sin grymhet, utan aLt alla dessa olyckliga ens egt-tillgång att veta namnet på den egentliga fordringsegaren, som visserligen skulle varit mera mensklig, än de, som döfvat all medlidsamhetskänsla med det yrke, att låna sig till redskap åt alla slags fordringsägare, och som förtjena mest i samma mon de äro grymmast. När affairsmannens eller capitalistens transactioner ej äro vanhederliga, kunde de gerna framstå i ljuset, men äro de åter detta, så blefve det samhällsmaglernas pligt, att bereda lätthet för deras afslöjande. Häröfver får Lagutskottet afgifva det Utlåtande: att hvad angår den af Herr Rosenquist väckte frågan om förbud emot utgifvnnde af löpande förskrifningar, så lärer till vederläggning af förslaget härom den anmärkning göra tillfyllest, att antingen skulle, genom antagande deraf, hvarje sedelinnehafvares lätt ställas i beroende af förhållanden emellan utgifvaren och en tredje person, eller ock Lagens stadgande i 4 Capitlet 5 §.
Departemenls-cbef, eller då behof af ledighet för någon af'dem uppstod, hans befattning skulle kunna af ett konsullatift Stats-råd öfvertagas, ulan man hade derjemte och hufvudsakligast afsell dels att, till besparing i tid lör Departementscheferna, mindre vigtiga ärenden skulle kunna af Konungen i konseljen a t göras, utan behof för Departemenls-cheferna att dervid öfvervara hvarandras föredragning, och dels att, sedan den förut befintliga Allmänna Ärendens Beredning upphört, Konungen skulle kunna öfverlemna åt de konsultativa Stats-råden att gemensamt med Departementschefen granska de mål, som genom besvär till Konungen inkomma, på det att dessa ofta vidlyftiga och invecklade mål, som till antalet årligen ökas, sedermera skulle kunna blott i korthet inför Konungen i Stals-Rådet anmälas. Men för att dessa flerfaldiga och vigtiga ändamål med de konsultativa Slatsråds-embetena skulle kunna ernås, vore deras nuvarande anta! alltför inskränkt och E. K. Majit ansågc derföre angeläget, ali de ökades till fyra. Rikets Ständer, som, i den ordning 81 § Regerings-formen föreskri (ver, pröfvat dessa förslag, hafva visserligen insett vigten af de skäl, som tala för inrättande af det föreslagna nya Slats-departemenlet; men då Rikets sednast församlade Ständer icke bifallit de af E. K. Majit lill dem gjorda framställningar om anslag till förbättrade kommunikationer och andra allmänna arbeten i hela den af E. K. Majit föreslagna omfattning, samt de förhållanden, under förutsättning hvaraf högstberörde nådiga Proposition afläts, således numera icke kunna sägas i sin helhet ega rum, hafva Rikets Ständer funnit sig lör närvarande icke böra till densamma, i hvad den alser inrättandet af ett nytt Stats-departement, lemna bifall. Beträffande åter frågan om tillökning i de konsultativa Stals-rådens antal, så hafva Rikets Ständer trott en sådan tillökning dels icke vara oundgängligen behöflig i och för tillfällig utöfning af tjenstlediga
Se Conslitutions-Utskottets Memorial N:o 40. Grundlagsändrings-förslag, hyilande från sistförflutna Riksdag. — det angående nationalrepresentationens ombildning. Regerings-Formen, angående rättighet för Konungen alt till vissa embeten och tjenster kalla och nämna äfven utländska män, som den Evangehsk-Lutherska läran bekänna. E. 327. — till tillägg vid 28 §. Regerings-Formen, angående naturalisation af utländska män. •— till ändring i 56 §. Regerings-Formen och 49 §. Riksdagsordningen, angående remiss af motioner. Riksdags-Ordningen, angående propositionen om Statsverkets tillstånd och behof. E. 327. — lill ändring i 69 §. Regerings-Formeö, angående behandlingen af Stats-Utskottets Belänkanden uti de i nämnde §. omförmälda frågor. Riksdags-Ordningen, angående åtskilliga Bevillnings-Ulskottets åligganden. E. 327. — till ändring i 71 §. Regerings-Formen, angående åtskilliga till Förstärkt Stats-Utskott hänvisade frågor. E. 327. — till ändring i 68 §. Riksdags-Ordningen, angående liden för Revisionerne af Statsverkets, Bankens och Riksgälds-Kontorets tillstånd, styrelse och förvaltning. IV. B. 339. V. 38. A. 143. E. 327. — lill ändriDg i 14 §. Riksdags-Ordningen, angående representalions-rättigheten för Stockholm. E. 327. — till ändring i 14 §. 3 mom. af Riksdags-Ordningen, angående gruuderna för röslberäkningen vid riksdagsmannaval i städerna. IV. B. 339. V. 38, 148. A. 150. E. 327. ( 84 ) Grundlagsändrings-förslag, hvilande från sistförflutna riksdag. — till ändring i 39 §. Riksdags-Ordningen, angående val af Ordförande i Utskott oell andra Rikets Ständers delegationer. E. 327. — lill ändring i 43 §.
Motionäiren, som trott, att med säkerhet kunde antagas, det åboerne hade rätt protestera emot de Halländska Kyrkohemmanens utarrenderande, och att, af nödig omtanka för en talrik mängd invånare i en fattig province, åtgärder till deras återinsättande i laglig besittning af hemmanen borde, genom Rikets Höglofl. Ständer, vidtagas, har derefter framställt följande yrkanden: 1:0 att hvarje å Kyrkohemman i Halland besuten åbo samt hans hustru och barn måtte lemnäs i en ostörd och fortfarande besittningsrätt, intilldess Presterskapet, genom Consistorii ombud, med skäl och bevis kunde dem derifrån vinna, hvarvid en prsescriptionstid t. ex. af 10 år borde utsättas; 2:0 att efter denna tids förlopp något hinder icke måtte från Kytv lornes eller Presterskapets sida få läggas i vägen för skatteköp af dem ibland de så kallade Kyrkohemmanen, hvartill egandeeller dispositionsrätt Kyrkan eller Presten bevisligen icke tillkomma, och att alla de hemman, som icke anmälas lill skatteköp, derefter mätte i allo behandlas lika med öfrige Kronohemman i provincen; 3:o att de hemman, hvartill kyrkorne bevisligen hade eganderält, eller dispositionsrätt af annat än grundräntan, för hvilken .en tillräcklig säkerhet funnes i den offentliga uppsigt alla Kronohemman äro underka^ stade, måtte för framtiden städslas emot fastställd städseltaxa; men att dessa tillika vid samma tid ovilkorligen måtte befrias från rotering, Kungsgårds-dagsverken och den så kallade gevinsten, äfvensom att åboerne å desamma icke vidare måtte Riksdagsmannarätt utöfva, eller i val till Riksdagsfullmäktige deltaga; Bihang till R. St.
Det ligger en innerlig känsla och poesi i dessa buketter af » Blåsippor », » Anemoner », s Syrener » och framför allt i hans sköna » Blå Hortensior ». Gå ej förbi dem, mina damer! Sådana taflor passa förträffligt i en elegant boudoir, 1«97 Hildegard Thorells porträtteringskonst är sedan länge erkänd och man får här nya bevis på densamma, när man ser porträttet af friherrinnan C. och kanske ännu mer när man betraktar konstnärinnans själfporträtt, måladt med en kraft och brio, som tydligt vittna om att hon känner sig själf och förstår att framkalla anda och lif med sin pensel. När vi gå här i den sköna samlingen härs och tvärs, stanna och teckna oss till minnes det som behagar oss, så komma vi också slutligen till en tafla, framför hvilken vi ovillkorligen dröja en längre stund och det är en stor duk af Bruno Liljefors, nämligen hans berömda » Hafsörnar ». Hvilken titanisk kraft i denna strid mellan luftens konungar i brynet af de skummande hafsvågorna! Allt är vrede, hafvet fräser och liksom dånar, kämparna hugga de blodiga klorna i hvarandras kött ooh de små ögonen blixtra af otämdt hat. Men det hela är skönt, vildt skönt, och konstnären har här träffat sitt ämne på pricken och åstadkommit ett konstverk af stort värde. Bland Ernst Josephsons många här utställda dukar förtjänar porträttet af artisten Carl Skånberg ovillkorligen ett omnämnande. Det är lifslefvande, som han gick och stod här i lifvet, trygg och godmodig och oförbrännelig, tills döden kom och drog ett streck öfver alla ljusa konstnärsdrömmar. Af professor Aug. Malmströms taflor ber jag få fästa uppmärksamhet vid hans präktiga och karaktäristiska återgifvande af » Svenska arméns återtåg öfver Älandshaf 1809 ». Det är en tafla, som tilltalar såväl hvarje svensk kvinnas som mans hjärta. Grefve Georg v. Bosen exponerar äfven en tafla, med svenskt historiskt motiv, nämligen: » Karin Månsdotter besöker kung Erik i fängelset », cn målning full af innerlighet i behandlingssättet.
Discont-skulder och dervid erfarit, att de i de fleste af dessa fall föreskrifne afhetalningar utgjort omkring J-'delen , Udden, och ända lill hälften af Skuldbeloppen ; samt merendels alltid varit erbjune af tredje man, som icke egt någon förbindelse att i Gäldeuärens betaluings-skyl - Stats-Utskottets Betänkanden. 1249 dighet deltaga, så att Discont-Verken på detta sätt erhållit afbetalningar, hvilka eljest icke varit alt förvänta; I anseende hvartill och da genom Herrar Fullmägligés uti förevarande ämne vidtagne Beslut, Disconterjies fördel ofelbart blifvit befrämjad, Utskotten, ehuru, på sätt Herrar Revisorerna sig yttrat, uti Reglementet icke finnes något positivt stadgande, hvarifrån stöd för Herrar Fulhnägtiges ifrågavarande åtgärder kunnat hemtas , likväl skolat hos Rikets Höglofl, Ständer tillstyrka, att vid hvad Herrar Fullmägtige i denna del tillgjort, må få bero. Stockholm den 3i Maji i8a3. Litt. M. N:o 236. Ankom den 11 Junii i8'Jt3, Statsoch Banco-Utskottens Utlåtande , i anledning af en till Rikets Höglofl. Stånders bedömande af Herrar Revisorerne ofverlemnad fråga, angående forre Handlanderne J. B. Kock och Jonas Ståhle beviljad befrielse från bysåttning för Skulder till Malmö f. d. Discont. Sedan genom förrättad laga undersökning blifvit ulröndt, alt förre Handlanden i Malmö J. B. Koch icke egde någon tillgång till gäl - i25o StatsUtskottets Betänkcchden. dande af dess återstående skuld till Malmö f. d.