Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
"gråt dock icke mitt arma barn! Allah skyddar de värnlösa, han skall förkrossa dem, som bedröfva enkor och faderlösa. Min största sorg är dock den, att när du skall lefva med elaka menniskor, rädes jag du sjelf blir elak. Må deras mödrars grafvar bli orenade, dessa döttrar af hyndor". Och Fatima köpte välluktande oljor och kosteliga slöjor och prydde sin dotter och med resande som foro till Bassora, sände hon bud till Sindbad och sade: 50 penningar är du mig skyldig för hvad jag köpt åt min lilla flicka, sänd mig dem; och med en suck tog Sindbad af de pengar han skulle handla med och betalade hvad hon begärt. Och med hvarje bud sände hon till Sindbad klagomål öfver Miriam och hennes oginhet, men Sindbad svarade henne intet. Men i Bagdad pekade alla redan finger åt Miriam, den elaka fostermodren och Miriam sade: "Fatima, ser du mina egna barn, de äta blott simpel föda och din dotter får ju dock stundom bättre spis. Se mina barn äro ju mycket sämre klädda än din lilla Fatima, hvi klagar du då. Hennes badolja är visserligen icke fin, men mina egna barn kunna icke alls få någon olja och de måste bada i de fattigas badhus". "Hvad angå mig dina barn, det är din ensak om du ej håller dina barn bättre, det lägger jag mig icke uti. Jag brukar ej blanda mig i andras angelägenheter. Men min flicka är ingen tiggarunge, och hon skall ha det som perlan i musslan. Jag såg några små flickor leka i rike Musnuds trädgård, se så skola barn se ut. Hvad behöfver Fatima vara sämre än de?" Men Miriam sade: "Jag vill dela alla penningar, som jag har qvar, i jemna lotter, en lott åt oss en och hvar och tvenne åt Fatima. När Sindbad kommer hem ger han dig väl mera. Tag nu då henne hem till dig och sörj för henne!" Åter gick Fatima kring torg och gator och gret och sade: "Se nu förskjuter hon det arma barnet alldeles, och vill öfvergifva henne. Stackare den som är faderlös!" Ändteligen hade tre år förgått och Sindbad återvände till Bagdad.
Hvad åter beträffar det 2:dra slaget, som nu har ett tullvärde af 12 sk. och en införseltull af 6 sk. samt 2:o, topp-, candi-, och kaksocker, sora har ett tullvärde af 16 sk. och är förbjudet till införsel, så hemställer jag att R. o. Ad. behagade sammanföra dessa båda sockerslag under en rubrik; men deremot bestämma införseltullen för båda till 6 sk. U. Det är nemi. samma belopp, som PresteSt., efter hvad mig blifvit tillförlitligen meddeladt, har för dessa sockerslag utsatt. Det torde dermed likväl vara möjligt för sockerfabrikanlerne i Sverige att uthålla en täflan, som medelst förbudets borttagande uppkommer. I anleda, af detta yttrande, erinrade Hr Gr. o. Landtm, att tullvärdet å socker, hvilket icke blifvit omnämdt i betänk., var i Utsk:s tulltariff upptaget till 7 r:dr för det ena och 11 r:dr för det andra slaget. Hr von Hartmansdorff: Jag vidblifver i alla fall den vördsamma anhållan jag gjorde att 1845 års tulltaxa måtte blifva gällande, med undantag deraf att de två sista slagen sammanföras. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Om jag icke misshörde mig, så yttrade Hr von Hartmansdorff alt på socker skulle sättas den tull, som Utsk. föreslagit. Hr Gr. o. Land tm. upplyste att hela artikeln socker nu var föremål för öfverläggningen och att Hr von Hartmansdorff yttrat sig om såväl det förra som det sednare slaget deraf. Frih. Palmstjerna: Jag instämmer i Hr von Hartmansdorffs yttrande, att Utsk:s förslag rör:de den första sorten af socker måtte blifva antagen; men hvad åter angår de öfriga sockerslagen, så anhåller jag, att den tull som förut var åsatt för krossadt lump-, havannaoch terresmåtte blifva densamma som i 1845 års taxa, nemi. 6 sk. pr U och äfven antagas för topp-, kandioch kaksocker i öfverensstämmelse med K. M:s nåd. propos. i ämnet.
Lika oriktigt som det förefaller mig alt kalla den fordna afstraffningsplatsen Packartorget för Norr malms tor g, sedan vi haft ett Norrmalmstorg, som är vida större oeh varit förnämligare än del nya; lika oriktigt är det att benämna TJ5:de! af R:drn Öre, då vi förut haft ett Öre af större värde och anseende. När Konungen år 1847 afgaf Sin Propos. om ett ändradt myntsystem, föreslog Han, att det minsta myntet skulle kallas Penning. Hvarföre må icke detta namn bibehållas, då Penning är en allmän benämning, som icke uttrycker något visst värde. På grund häraf anhåller jag, att R. o Ad. icke måtte gilla ulan återremittera denna del af Utsk:s förslag. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Orsaken, hvarföre K. M. icke föreslagit, alt 100;delen af R:drn skulle benämnas Penning, är i min tanke den, att Penning är ett alltför obestämdt begrepp. Då man begagnar detta ord i singularis, kan dermed menas en spel - 218 Den 22 Februari e. m. penning, eller en penning, som bäres i band på bröstet. En Silfver-Specie kallas äfven för en penning. 100,000 R:dr är äfven en penning, såsom köpeskilling betraktad. När detta ord således bar en betydelse, som är sväfvande och kan utsträckas till en mängd olika storheter, vore det, enl. min öfvertygelse, orätt att dermed beteckna ett mynt, som måste hafva ett visst, bestämdt värde. I motsatt fall skulle en förblandning i begreppen kunna upstå, så att, då man ville uttrycka den minsta enheten, som finnes af myntet, någon kunde tro att man talade om en vida större summa. Af detta skäl anser jag benämningen penning vara olämplig. Hr von Hartmansdorff har erinrat derom, att Öre i fordna tider betecknade ett mynt af högre värde, än det föreslagna. Detta är väl sannt, men det torde äfven böra iliågkommas, att ett Öre fordom jemväl betydt ett mindre myntvärde, än det, hvarom nu är fråga.
Hvad nu först angår det af Kongl. Maj:t äskade anslag till uppförande af ett Institut för Döfstumma i någon af landsorterne, får Utskottet anföra, att Rikets Ständer i underdånig skrifvelse den 20 Augusti 1851 anhöllo, att Kongl. Maj.t täcktes taga i Nådigt öfvervägande, huru de genom folkundervisningen åsyftade välgerningar jemväl kunde utsträckas lill de i hela landet till ej obetydligt antal kringspridda Döfstumma och Blinda, samt, derest sådant funnes lämpligt, åt de föreståndare för FolkskolelärareSeminarierne, som kunde finnas villige all vid Institutet för Döfstumma och Blinda söka vinna kännedom om de derstädes begagnade undervisnings-melhoder, såsom understöd till kursens genomgående vid Institutet låta utdelas stipendier af de för folkundervis - Slats-Ulskottets Utlåtande, N:o 160. 11 ningens befrämjande anslagne medel, äfvensom i öfrigt nådigst vidtaga de åtgärder, som för ändamålets vinnande kunde erfordras, men att, på sätt det vid den Nådiga Propositionen fogade Stalsråds-Protokoll öfver Ecklesiastik-ärenden af den 9 November nästlidet år utvisar, Kongl. Maj:t, efter vederbörandes hörande, funnit det af Rikets Ständer åsyftade ändamål icke kunna på annat sätt vinnas, än att särskilda Instituter inrättades. Då emellertid, i Utskottets tanka, ett enda sådant Institut, i ändamålsenligt och väl vårdad! skick, är att föredraga framför flere dylika, ofullständigt ordnade, Instiluler, för hvilkas tillvägabringande, utom den betydliga kostnaden, ett väsendtligt binder för öfrigt möter genom bristen på lärare med de många speciella undervisningskunskaper, som för ändamålet erfordras, samt Utskottet derföre anser, att de medel, hvilka komma att anslås, heldre må användas till förbättrande och utvidgande af det Institut, som finnes, bar Utskottet trott sig böra å Kongl. Maj:ts Nådiga framställning om anslag till inrättande af ett nytt institut för döfstumma i landsorten afstyrka Rikets Ständers bifall.
Hamilton hade läst fortsättningen af mitt yttrande, så skulle han funnit att detta var riktadt mot qvinnans myndighet i sin helhet, Man har sagt att det förslag, som Utsk:t framställt, innefattar alldeles icke att dottren skall underlåta att fråga fadren till råds, när hon vill gifta sig, utan tvärtom, att dottren bör göra det. Jag frågar, hvar står detta skrifvet? Lagen talar icke om några sådana föreskrifter. Den talar icke om något sådant rådgifvande. Den förbjuder eller tillåter, och det enda sätt, hvarpå den kan tillkännagifva att lädren i fråga om giftermål bör hafva något inflytande öfver sin dotter, är att gifva honom giltomannarätt; och om man upphäfver denna giftomannarätt, så kan jag icke förstå annat än att en qvinna, sedan hon fyllt 25 år, kan få gifta sig utan att nämna ett ord derom till sin fader. Jag har förut nämnt att lagen icke skall befatta sig med de etiska förhållanderna, men den bör under - 366 Den 13 Maj e. m. stödja dem, och det är ett sådant understöd, som jag tror att fadrens råd får derigenom att lagen åt honom bibehåller-giftomannarätten. Man har sagt att detta s. k. absoluta veto, som fadren nu har, hvilket är så till vida absolut att domaren kan ändra det, endast har den fördelen att det kan verka ett uppskof i en förening, sådan som den, hvilken den omtalade kronoarbetskåren Ekström var på väg att ingå. Just detta uppskof kan i sanning hafva så goda följder, att jag på inga villkor vill eftergifva en faders rättighet att åstadkomma ett sådant, ty har han icke denna rättighet, så kan han ju icke hindra att hans dotter, om hon ena dagen gör bekantskap med en kronoarbetskarl, dagen derpå gifter sig med honom, och det måtte väl vara hans rätt att åtminstone erhåiia ett uppskof vid en sådan förening. Man har slutligen sagt, att det icke är civillagen, som skulle innebära detta hinder för en flicka att gifta sig med en kronoarbetskarl, om hon fick smak för honom, utan kriminal-lagen. Detta är en bedröflig tröst för en olycklig läder att han kan få skada sin måg på fästning.
Utskottes behagat framställa som en belöning af Staten för Herr Landshöfdingen öfrige förtjenster; — man lagge ej Landshöfdinge Järta till last, att han, utan betingade enskilde fördelar, lemnat en beställning , som, i stället för att anses lönande, knappast varit tillräcklig för en tarflig utkomst; — att han lemnat den, når lian funnit i 684 Stats-Utskottets Betänkande^ densalnma erfordra mera halsa och krafter ari lian eger * hvilket dock snarare måtte vara en lika verklig som sällsynt förtjenst, efter man sa ofta, och icke utan skål, hor klagas att Ämbetsmän, för bibehållandet af Löneinkomsterna , öfverlefva sig och sin förmåga att tjensten bestrida; — Man .slute af allt detta, äfven utan vidare Personlig kännedom af Landhöfdinge H. Järta, om den i frågasatte Pension eller Gratification kan anses annat ån en Statens skuld till honom, lemnande äfven den tillfridstållelsen, att icke såga ersättningen , för Fäderneslandet, att uti det första profvet af dess erkånsla, emot en man, sorn varit dess stöd och alltid skall blifva det, bereda honom den enda möjligheten, att för lika ändamål utbilda 4. hoppgifvande Söner; — man tillagge den allmänna kännedomen af hans snille, hans arbetsförmåga och hans varma Fosterlands-kånsla; — Och huru skulle' man annat ån vara förvissad, att han, nu som tillförene, då han njutit det enskilda lifvets lugn, skall med otvungen verksamhet tjena sitt Fädernesland, och, om dess val det fordrar, samla sina återstående krafter och sin Själsstyrka , alltid för Fäderneslandet ojemförligt dyrbarare, ån den inskränkte uppodling, hvarom år fråga.” Och skulle desse särskilde tankar, uppå begå - Stats-Utskottets Betänkanden. i685 begäran , bifogas det Riksens Högloft. Ständer afgorde Utlåtande. — år och dag, som ofvan. Ankom den xo Julii i8a3.
Södra stambanans längd, med utgrening lill Jönköping, anser Kommittéen blifva: emellan Falköping och Axamo 5 mil 9,270 fot, » Axamo och Agghult 15 » 2,960 » » Agghult och Malmö, omkring 12 » — » samt bibanan mellan Axamo och Jönköping — » 28,730 » tillsammans 51 mil 4,980 fot. Kostnaden Kongl. Majus Nåd. Prop. JYl 26. 9 Kostnaden beräknas: för vägen från Falköping til! Axamo till 3,292,952 R:dr eller 626,326 R:dr per mil; för vägen från Axamo till Agghult till 6,872,587 » eller 523,231 R:dr per mil; för vägen från Agghult till Malmö, omkring 8,400,000 » eller 700,000 R:dr per mil; för bibanan från Axamo till Jönköping 702,719 » och således för bela södra banan tillsammans 19,268,258 R:dr Runt. eller 613,000 R:dr per mil. Enligt Kommittéens beräkning blifver afståndet mellan Stockholm och Malmö omkring 8 mil kortare längs Östra stambanan till Göthaström och derifrån öfver Agghult, än längs Vestra stambanan öfver Svartå till Falköping och derifrån öfver Axamo och Agghult. Utom ofvannämnde fem stambanor har Kommittéen ansett jemväl följande tre sammanbindningsbanor böra bland statsbanorna upptagas, nemligen: l:o. En föreningsbana mellan Östra stambanan i Södermanland och den Vestra i Westmanland. Denna bana skulle utgå från Östra stambanan '/2 mil söder om Malmköping vid Kambol, och sedermera fortsättas norr ut i nästan rak linie öfver Eskilstuna å vid Hyndevad samt öfver Mälaren vid Qvicksund till Vendle, der Vestra stambanan borde möta.
Missgernings-Balken, hvarigenom den i Grundlagarne utstakade påföljd af Riksdagsmäns ofredande skulle blifva en belt annan, än den vid Grundlagens stiftande afsedde, tror Utskottet, uppå alla dessa skäl, sig böra hos Rikets Höglofl. Ständer vördsamt hemställa, att Johannes Anderssons of vanberörde motion icke måtte bifallas* Stockholm den a5 Maj 1840. Ank. till Exp. Etsk. å. 26 Maj, lsl. 2 e. m. Betänkande, i anledning af vuckta motioner, rörande dels än dring i 12 ■§ af Kongl. Förordningen den 13 Juli 1818, angående inteckning i fast egendom, samt i nu gällande föreskrifter om panträtt i lösören, dels att intecknad jord ej måt, genom afsöndring, till sitt värde förminskasdels ock att inteckning må kunna i fartyg erhållas. Lag-Utskottet har i dessa ämnen fått emottaga åtskilliga motioner, hvilka blifvit afgifne, i Vällofl. Borgare-Ståndet af Herr M. Bagge, samt hos Hedervärda Bonde-Ståndet af Olof Pehrsson från Gefleborgs och L. J, Boethius från Stora Kopparbergs Län; och får Utskottet, jemte redogörelse för motionernas innehåll, meddela svar å desamma i följande ordning: 1:0. Olof Pehrssons motion åsyftar ej mindre ändring uti 12 § af Kongl, Förordningen den i3 Juli 1818, angående inteckning i fast egendom, så vidt den innehåller, att inteckning ej må beviljas i hus, annan byggnad eller vattenverk, hvarmed ständig rätt till grunden ej är förenad, än ock meddelande af serskildt stadgande, ifråga om pantsättning af kreatur.
Opp med dig genast! LUNDQVIST. Tyst! LARSSON. Jag tror att karlen är bindgalen! Och sådant sällskap, artistpack! Galgfåglar! (till Per) Du din lilla beskedliga sudder, som jag dragit upp ur dyn; har jag inte födt dig och klädt dig kanske, och nu narrar du mitt folk ifrån mig; en så ung gosse, sitta på krogen, fy! Genier, gubevars! Nej svin, lättingar, som inte vilja arbeta! Och, du din stora drummel; du har ljugit för mig; du har inte mer än 10 Bco, du, fast du sa' att du hade 50 rdr och du är inte medarbetare! Du är för gammal att få stryk, men den der lymmeln, Lundqvist! Se så, upp, drummel, så ska' det bli annat af! DE FÖRRE, FRU LARSSON kommer in. FRU LARSSON. Joho, alldeles som jag tänkte! På krogen skall man söka sin man; han sitter och rumlar, då folket står i långa rader och väntar; och så tar han bokhållaren med sig, du min Gud! Det hade jag ändå aldrig trott! Du gamle man, förleder ungdomen! Men det är inte ditt fel! Du har dåligt sällskap, Abraham! Du ska' umgås med så'nt der aktörsfolk, som är det sämsta som fins, och presten der, ANNO FYRTIÅTTA jo det är en skön prest, fy! Han är inte en bit bättre än aktörn. Och så narra de dig att gå och skrifva på borgen, det är tacken det! Men det går väl an; du vet väl hvad som står i bladet i afton? LARSSON. O, jag vet! Ser du, det bränner i mina händer! (Buller utanför på gatan.) DE FÖRRE, PIGAN 1. PIGAN 1. Frun, patron, det är revolution! LARSSON. Ha, revolution! Ser du, Lundqvist! Hvi gjorde du mig detta? Drängarne kasta sten på patrons fönster och säga att han... FRUN. Hvad säga de? De säga att patron bedt riksda'n att tjenstefolket ska' få gå i kläder som korrektionister. LARSSON. Hur vet man det?
Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade godkänna den af Coust.Ulsk. i meni. JN:o io5 föreslagna voter:s-pro position. Ropades starka ja, blandade med många nej. Hr Landtm, förklarade, det han trott sig finna att ja öfverröstat nej. Hr Ehrenhoff samt Hr von Hartmansdorff begärde votering, den sednare under anhållan all hans framställda förslag måtte blifva contra-proposition. Hr Frih. o. Landtm, yltrade, att om han rätt fattat Hr von HartmansdorfFs förslag, hade det varit, att R. o. Ad. skulle godkänna voter:s-propos.'n, och att Ståndet skulle, utan att lemna afseende åt Utskts yttrande i öfrigt, lägga det till handlingarna. Hr Landtm, trodde icke, alt den propos., han framställt och han ansett vara med ja besvarad, på något sätt vore deremot stridande. Hr von Hartmansdorff: Om icke Hr Landtm, fin - Ga Den S M ii j f. m. ner den gjorda propos:n stridande emot mitt förslag, torde della, såsom elt tillagg, få framställas tillsammans med proposln, då vi måhända kunde undvika en votering. Min framställning var den, att R. o. Ad. måtte godkänna voter:sproposm med uteslutande af premisserna, hvilka endast borde läggas till handlingarna. Hr Ehrenhoff: Då äfven jag begärt votering, så anhåller jag att min begäran om afslag äfven måtte komma i fråga lill contra-propos., och alt emellan Hr von Hartmansdorlfs förslag och mitt votering måtte anställas till bestämmande af hvilketdera hör blifva conlra-proposition.
Detta tolklynne fordrar väl att söndagen firas med gudstjenst och andakt, men icke att den del af dagen, sorn bl ifver öfver, oaflåtligen åt böner egnas. Jag anser den Svenske arbetaren, synnerligen i vara större städer, efter veckans sex arbetsdagar, ofta instängd i osunda verkstäder, mörka och hopträngda boningar, vara förtjent at den vederqvickelse, landtluften kan erbjuda, äfvensom att oskyldigt roa sig med åhörandet af musik och med alla andra lofliga nöjen. Om man derföre inskiänker sig till den önskan, att Regeringen ville så förfoga, att de kommunikationsmedel, som stå under dess inseende, icke måtte användas på det sätt, att de hindra de derstädes anställda tjenstemän att bevista gudstjensten, och icke heller locka andra derifrån, så hade man åstadkommit ett ganska stort gagn. Ty jag är förvissad om, att den, som med allvarligt sinnelag bevistar gudstjensten och der bekänner sina synder, samt löresatter sig att föra ett kristligt lefverne, han lärer väl icke under den återstående delen af dagen egna sig åt orgier. Genom att begära för mycket, förlorar man ailt. Då likväl Borgareoch BondeStandeu bifallit Utskits hemställan, anser jag att något praktiskt resultat icke för närvarande kan vinnas. Men ett. sådant beslut från It. o. Adis sida, som det jag här haft äran antyda, kunde åtminstone innebära, att It. o. Åd. icke helt och hållet gillar Utskits Iramstälining, vare sig i afs. ä motiveringen eller å det slutresultat, hvartill Utskit kommit. Ehuru jag i flere delar gillar hvad Frih. Alströmer anfört, tror jag alltså ändock, at.t. man bör göra det medgifvandet åt. sabbatshelgdens kraf, att., under gudstjensttiderna, Staten icke framkallar sådana bestyr, som dels hindra åtskilliga personer att bevista gudstjensten, dels innebära en hardt nära oemots.ändlig lockelse för det svaga, obevakade sinnet alt öfverlemna sig ät skadliga förströelser. Det är ur dessa synpunkter, som jag icke kan annat än önska och yrka, att Betänkit återremitteras.
Prot. 184.0. 4 Sami. 1 Afd. 53 Häftet. 2 10 Stats-Utskottets Utlåtandej lY.o 186. notiondespanmål målte varda lill Statsverket indragen, emot skyldighet för Kronan att till vederbörande indelningshafvare utbetala ett belopp, motsvarande de sålunda indragne räntepersedlar, lärer, derest omförmälde förslag varder af Rikets Ständer bifallet, hinder sedermera icke möta, att för ifrågavarande sju socknar i Helsingland, i likhet med hvad uti de fleste delar af Riket äger rum, tillvägabringa en med rättvisa och billighet mera öfverensstämmande ständig tiondesättning; och hemställer Utskottet derföre, att i nämnde händelse Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att vederbörande må erhålla Nådig föreskrift, att de i berörde hänseende nödiga åtgärder vidtaga. Stockholm den 26 Juni 1840. Ank. till Exp. Utsk. den 27 Juni, kl. 9 f. m. Utlåtande, i anledning af Kongl.
Utsk. skulle kunnat så förändra sig, att den afsloge förslaget då de anmärkte felaktigheterne blifvit rättade, sökande att genomdrifva detsamma, (NB jag respekterar hvar och ens öfvertygelse) äfven med de felaktigheter hvarvid de fleste ledamöter fästat sig. Sunda förnuftet är dock en stor makt — när felaktigheterne kommit bort, måtte det dock vara lättare än förut, alt få förnuftet på sin sida. Jag vill ej ingå i detaljer af saken, emedan allt hvad jag skulle hafva att säga, redan blifvit anfördt, men kan icke lemna tillfället obegagnadt att få förklara, det jag instämmer med de Hrr och män, som yrkat representationsrätt för alla i tjenst varande ofrälse tjenstemän, eller för dem, som varit det. Beklagligen få de dock en ganska ringa andel i representationen, men få dock någon, och hvarföre utesluta någon af dem från valrätt som de äro fullt qvalificerade att utöfva, såväl som någon af oss, hvarföre binda den valrätt vid en jordtorfva, som många ibland dem icke hafva, och många duglige och aktningsvärde män icke kunna skaffa sig utan skuldsättning. Jag yrkar derföre på det högsta, att R. o. Ad., som sin gemensamma lanke, vid den återremiss, som jag hoppas måtte beviljas, och ingalunda förvägras af en räddhåga, som aldrig hör tagas till ledning vid åtgärders vidtagande, då man vet sig hafva rätt, måtte uttala: att alla tjenstemän, som ej äro Adelsmän, och på grund af Kongl, fullmakt innehaft, eller tjenst innehafva å rikets stat, må ega rätt att deltaga i riksdagsmannaval. En annan, måhända mindre vigtig anmärkn., ber jag att få framställa, eller hvarföre bland de Akademier, som omnämnas i 13 §:n, man uteslutit dem, som sysselsätta sig med skön konst.
Skulle nu alla dessa behof af ljus, utan alt qvantiterne voro på förhand och med ledning af erfarenheten bestämde, successivt anskaffas och vederbörande tillhandahållas i den nion åtgången deraf anmältes, torde för säkert kunna antagas, att, då ingen tillförlitlig controll kunde i dessa afseenden äga rum, kostnaden för ifrågavarande ändamål komme att vida öfverstiga det belopp, Revisorerne, med mycken noggranhet, hafva beräknat. 40 Skolappnings-penningarne till Vaktbetjeningen hafva Ärligen fran den tid, i8o3, då Förvaltningen af Sjö-Ärendena organiserades, och jemväl långt förut af Flottans då varande Öfver-Styrelse blifvit bestådde, af den anledning, att, då Vaktbetjeningen i Hof-Rätler och öfrige Rikets Collegier vid Utslags och Resolutioners med flere handlingars communicerande samt aflönings kringhärande till Embetsoch Tjenstemän erhålla icke obetydliga sportel-inkomster, vida öfversligande hvad under namn af skolappnings-penningar Förvaltningens Vaklbetjening tilldelas, billigheten synts fordra, att sistnämnde betjening, som helt och hållet saknar sportler, undfick någon uppmuntran och något understöd för betäckande till en ringa del af de kostnader, som ofelbart måste uppkomma i och för dagliga tjenste-ärenders förrättande i alla stadens delar, synnerligast vid tillfällen af upphandlings-auctioner, contracters afslutande och leveransers verkställande, då mångfaldiga kallelser till personer, vidt spridde kring hela staden, måste kringbäras; och anser Förvaltningen af sådan orsak, ifrågavarande ringa utgift icke vara illa använd, och Staten ej böra undandraga sig en obetydlig uppoffring för fyllande af sina tjenares måttliga och billiga anspråk; börande Förvaltningen upplysningsvis i underdånighet anmäla, att anmärkning mot utbetalningen af dessa skolappnings-penningar redan före detta blifvit af Kammar-Rättens Revisions-Departement utfärdad, men att KammarRätten, efter af Förvaltningen deröfver afgifven förklaring, pröfvat rättvist låta anmärkningen förfalla.