Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är just de mindre sakkunnige, som ej sällan af missförstånd eller förtrytelse, eller ock förledde af illsluga rådgifvare, för en lumpen ting kasta sig i processer, hvilka störa trefnaden och grannsämjan, förorsaka förlust af penningar och försummelse af arbete samt blottställa dem för alla de frestelser, hvartill täta besök på< tingsställen och gästgifvaregårdar föranleda. Om nu Domaren skulle finna det med sin egen fördel öfverensstämmande att alltid på fullt alfvar förmana parterne lill förlikning och fortskynda målens slut, i stället för att genom flerfaldiga uppskof framkalla all den bevisning och utredning, sorn i hvarje, äfven den obetydligaste, sak är möjlig, så kan jag ingalunda förstå, alt sådant skall medföra större men och skadaj än det motsatta förhållande, som nu eger rum och är orsaken till mången långvarig rättegång. Ja, det är till och med icke omöjligt, att en temligen enkel sak genom vidlyftighet och mångå invändningar mera intrasslas än utredes, hvaremot en kortare och skyndsammare behandling skulle kunnat medföra större klarhet och reda både uti bevisning och utslagets motivering. Är saken af stort värde, lärer väl icke någon förlika bort sin rätt, utan yrka dess lagliga pröfning; ech örn den, genom Domarens brådska, för tvärt afklippes, slår ju alltid 6 Statsä och Bevillnings-Utskoltens Betänkande, iV.o 80. besvärsvägen öppen. I alla ringare mål, hvilka utgöra flertalet, är ordspråket tillämpligt, att en mager förlikning är bättre än en fet process. Och att få skyndsamt slut på en rättegång, är af icke ringa vigt, äfven uti be tydligare frågor. Al alla dessa och flera andra skäl kan jag icke inse annat än, att ej blott afsiglen med motionärernes förslag är god, utan äfven att verkställigheten är möjlig och skulle fördelaktigt inverka på folket.
Jag medger ock att jag anser ännu outredt* om vi behöfva göra andra penningeupplån (det enda Vilkor jag kan erkänna för Statsobligatiorerg Utställande) än för våra stora arbe.sföretag: Bil till Ridd. o. Ad. Pr. lil Band. 17 Ben 14 April, jag hade hoppats} att alla derutöfver sträckte operationer af dennaart skolat kunnat undvikas* Men Herr Friherren täckes i stället tillåta mig fråga, om möjligtvis det slags Statsobligationer, i valuta af Bancosedlar, Herr Friherren synes vilja införa, i sig sjelf icke skulle bli detsamma som räntebärande Riksgäldssedlar? Herr Friherren behagar yttra, ”att till en början, innan man blefve van vid dessa okända credit-tecken, skulle man ej vara moa att förskaffa sig dem.” Detta torde få anses likasom att de i början icke skulle få stor credit. Men vidare förekommer: ”deremot skulle säkert Statsobligationerne mottagas med begärlighet i all handel, då, i brist pä annat mynt, juan såg sig dertill föranlåten; och i en framtid, då man, genom en större vana, bedömde dem såsom en handelsvara, vore det att förmoda, det alla creditförbållanden jemnat sig, och förtroendet af sig sjelf återkommit.” Och an vidare heter det: ”Man behöfver aldrig frukta, det icke Statsobligationerne emottagas, då de af Ständerne vore garanterade. Allt detta synes förutsätta att Statsobliga: tionerne skulle gå i bredd med myntet och göra lika tjenst. Jag anser äfven troligt, att förhållandet skulle bli sådant, som Herr Frikerren förmodar, nemligen i sammanhang med papperssystemet i allmänhet. En af Ständerne garanterad BancoSedel, som icke har fixeradt utvexlingsvärde, utan den ena dagen gäller men den andra dagen mindre, är ringa skilj: Den 14 April> aktig från ett annat af Ständerna garanterade crediitecken; men då 100 Riksdalers Sedeln i Statsobligation ger 5 procents ränta, tordeman häldre förvara den än BancoSedeln, emedan den ger räntevinst under liggetiden, och är lätt omsättlig, såsom mynt vid behof.
Utom gästgifverihållningen å dessa, mera befarne vägar, äro å de flere vägar, som genomlöpa Länets östliga delar, äfvensom på några ställen i skärgården för resandes förskaffande genom båtar, gästgifverier inrättade, måhända till större antal än som skulle hafvsr uppstått under nu varande förhållanden, och om ej i förra tider en jemnarfe kommunikation åt andra sidan Bottniska viken erfordrats. Hå de emedlertid en gång tillkommit, och allmänheten, genom vanan af deras begagnande, bragts att anse dem såsom nödige, kunna de svårligen inskränkas; äfvensom de fleste af dera böra anses i sin mohn nyttigt verka till kommunikationens lättande och icke medföra annan märklig olägenhet, än att de öka antalet af bränvinsförsäljnings-ställen. Detta sistnämnda utgör på landet 111 utom 37 värdshus. I städerna finnas sammanlagdt a3 krogar och 7 värdshus. Landth. Femårs~Berättdse för Stockholms Län. 5 - 34 - Städer. Södertelje: Dess egentliga näringsfång fortfara att vara handel, handtverk, krogrörelse, skjutsning och tegeltillverkning, utan synnerlig förändring i förhållandet under den näst förflutna tiden. Handeln är till det mesta inskränkt till invånarnes och den närmast liggande landsbyggnadens behof, med undantag af en och annan bland forsslande allmoge, som besöka hufvudstaden, men icke förr än på återvägen i Södertelje förse sig med sina förnödenheter, för att undvika deras, transporterande en längre väg. Den stapelfrihet, staden i nåder förunnats, har således ej ännu i märkbar mårt kunnat motväga den återhållande inverkan på dess förkofran, som hufvudstadens granskap utöfvar. Endast tvenne fartyg finnas för närvarande, tillsammans innehållande 33 läster och egentligen begagnade till resor på Mälaren; och med undantag af några sill-laster från Norrige, hafva icke Trän Utrikesort kommande varor der blifvit förtullade. Likväl och så obetydlig ortens rörelse än må vara, kan den dock antagas hafva gjort ett steg framåt. De af stadens handlande, till antalet 5, årligen omsatte summor, anses hafva uppgått till omkring 120,000 R:dr årligen.
Det var oron och ångesten för Mertons möjliga hämd och ingenting annat, som i detta ögonblick lät mig skynda framåt, utan att märka huru mina tunna skor och kläder söndersletos af de hvassa stenarna, trädrötterna och hagtornsbuskarna på vägen. Imellertid hade jag icke hunnit långt, innan jag stannade och lyssnade. Allt var tyst, intet ljud hördes ifrån paviljongen, dess tjocka murar gömde hvarje buller derinom och voro troligen en säker och tystlåten graf för den de inneslöto. Ett annat ljud nådde likväl mitt öra, det var de skrapande hofvarna af en häst, som vid vägen till parken, der jag nu befann mig, stod bunden vid ett träd, otåligt tuggande sitt betsel och skrapande marken under sig. Förmodligen hade Merton återvändt på någon af squire Humphreys hästar och, då han ridit förbi paviljongen stigit af och gått in der, för att sedan fortsätta vägen genom parken hem. Om hästen återfunnes här, skulle man söka Merton i grannskapet och troligen finna honom lefvande eller död, och jag ville derför lossa tyglarna och släppa hästen lös; men det skygga och ystra djuret stegrade sig vid min ankomst, jag sökte fåfängt att närma mig honom tillräckligt för att nå tyglarna, som voro lindade omkring en gren, och just i detsamma hans våldsamma ryckningar afsleto remmarna och han flydde inåt skogen, sjönk jag sanslös till marken, träffad af hans jernskodda hof. Det dämpade och milda solljuset sken in genom de gröna sidengardinerna i min sängkammare, jag öppnade ögonen och fann mig ligga afklädd i min säng. Det var tyst omkring mig, jag var ensam, ingen menniska fanns i rummet. Det dröjde en lång stund, innan minnet af hvad som senast passerat återkom, och då det hastigt genomträngde vanmaktens dimma, som insvept mig, var jag nära att skrika till af förfäran. Jag satte mig häftigt upp, men det svindlade för mina ögon, jag förde händerna till pannan och fann, att mitt hufvud var ombundet, jag kunde icke hålla mig upprätt och föll tillbaka på kudden igen, jag mindes nu äfven, huru jag känt en häftig smärta och fallit ned, träffad af den skrämda hästens hofvar.
U t o m hvad som nu nämnts i den korta öfversikt af Handarbetets vänners utställning i G ö t e b o r g, till hvilken bär utrymme kunnat beredas, o c h i hvilken v i naturligen utförligast dröjt vid de mindre vanliga numren, finnes rikligt o c b vackert urval a f de vanliga skånska, nu allt mer bekanta väfnaderna, såsom mattor i flossa, portierer i dukagång o c h krabbasnår samt » o p p h e m t a », hvilken sistnämnda väfnad särskildt, tältlikt draperad öfver en af utställningens hörngrupper, gör m y c k e n effekt och slår an för sin prisbillighet o c h dekorativa verkan. J. N — g. Några gyllne regler. ill hvarje flicka, som vill husmor llifva, Jag den, som tar till ledning deras ljus! J2) e lägga lyckans grundval i ett hus. först: var ordentlig, flitigt gå och - pyssla, ' Låt hvarje tid ha sin lestämda syssla, ' Låt hvarje sak ha sitt lestämda rum, Som, icke öfverskridas får en tum. därnäst, se vrår och skafferi så öfver, &lt;JLtt rodna inför ingen da lehöfver; ' Var alltid så leredd från topp till fot, Som om en gäst du skulle ta emot. Låt vänlig, ej förtrolig mot en hvar, ' Var glad, men ock tillika sansad var. ' Vid dina kläder, vid den mat, som förståndig lagas, " sparsamhet lör iakttagas "; Xy hvad man lefver upp i öfverflöd, ^Beröfvas någon, som är stadd i nöd. ^Barmhärtighet är kvinnohjärtats heder, från himlafådern den sitt ursprung leder. 2 " ag vet ej någon, som llef arm till slut, j2å hvad han till de fattige gaf ut. fast du så mycket har att öfvervaka, Låt icke själens vård få stå tilllaka, för lärd llef ingen, mången nog en tok. intet slammer ifrån köket höras — ^Bäst llifva saker, som med tystnad göras. — Hemligheter! D e t påminner mig o m en anekdot.
Snart bragt till språksamhet, förde hon då samtalet med en eld i de stora bruna ögonen, med en kring läpparna oafbrutet spelande skiftning af klokhet, qvickhet, löje, spe, välvilja, hvarvid åhörarn inom sig måste erkänna, att hon var, icke blott såsom ”Fru Bellman”, utan äfven i och genom sig sjelf, ett märkvärdigt föremål. Hennes älsklings-ämnen kunna lätt gissas. Om sin man talade hon med värma; om hopens föreställning, att han varit en drinkare eller en rumlande sälle, med harm; efter den nyssbemälta minnesfesten, vid hvilken i synnerhet Konung Carl Johans aktningsbevis hade fägnat henne, hördes hon väl icke (liksom förut) klaga att hans poesi låg i förgätenhet eller förakt, men deremot, att man i allmänhet ändock ej förstod den på rätta sättet 53. Öfverhufvud lät hon sig villigt tillbakaföras i sina ungdomsdagar; och i hennes konstlösa, men lifligt målande berättelser, sammanväfda med träffande, qvicka, esomoftast skalkaktiga omdömen, återspeglade sig ännu munterheten af det tidehvarf, i hvilket hon fortfor att ensamt vara hemmastadd. Ej sällan hände likväl, att hon plötsligen lät talets tråd falla och för en lång stund försjönk i aldrig meddelade tankar, hvilkas beskaffenhet omsider antydde sig genom en suckning, – ofta så djup, att den försatte hela hennes kropp i skakning; hvarefter hon, ej utan någon förlägenhet öfver detta ofrivilliga utbrott af vemod, med snabbt återvunnen besinning kunde förtälja, kunde skämta liksom förut. Sålunda mätt på lifvet utan att vara öfvermätt, flyttade hon ändtligen i begynnelsen af 1847 till den verld, der hon af sin make var i mer än ett halft århundrade väntad. Skaldens lyra, fallen i främmande händer vid det allmänna skeppsbrottet af sonens lycka, fann omsider en ägare, som förstod att fullt uppskatta hennes värde. Herr Doktor Minton, hågkommande att Apollo är läkarnes och skaldernes gemensamme fader, köpte det gamla strängaspelet för att rädda det från förstöring, och har förärat det till Kongl.
Försaka således t. ex. rå frukt, bär, rädisor, sallat; afstå från smör på brödet; förtär icke okokt mjölk o. s. v. Lägg allt bröd, som ej bakas i eget hem, för en tid af omkring 5 minuter i en starkt upphettad ugn. Försök att genom tillgängliga medel afhålla flugor. Dricksvatten från en god vattenledning eller en källa, hvars läge utesluter möjligheten af all slags förorening, kan användas utan fara. Allt annat dricksvatten, äfven filtreradt, bör uppkokas. Bäst är att göra detta på en gång för dagen och sedan förvara vattenförrådet i slutet kärl. För vatten till husbehof gäller detsamma som för dricksvatten. Beklädnaden bör afpassas efter årstid och väderlek. Fötterna skola hållas torra och varma. Den som är lätt utsatt för förkylning, tillrådes att bära ylle närmast kroppen (tröja, maggördel). Linne bör ömsas ofta, isynnerhet af den, som svettas lätt. Bostaden bör hållas så fri från dam som möjligt och luften däri genom vädring flitigt förnyas. Vid utbrott af en koleraepidemi gripes ofta befolkningen af fullständig panik, och många skynda att lämna platsen för att undgå farsoten. De flyende bidraga till att sprida smittan till andra orter, utan att skydda sig själfva, ty ansträngningarna på en resa göra den mera mottagliga för sjukdomen, och på främmande ort kunna de aldrig så som i sina hem genom nödiga försiktighetsmått bevara sig för sjukdomen. Sjukvårdare och andra personer, som kommit i beröring med kolerasjuka, böra tvätta ansikte och händer i varmt såpvatten och | 277 därefter skölja dem med sublimatlösning. Härvid har man särskildt att iakttaga stor noggrannhet vid rengörande af naglarna. Ytterst väl får sjukvårdaren akta sig för att, innan fingrarne äro desinfekterade, införa dem eller föremål, som med dem fattats, i munnen. För att förhindra, att smittämnet med den sjukes uttömningar sprides oeh ger anledning till uppkomsten af nya kolerafall, måste exkrementerna så fort som möjligt uppsamlas i en hink eller dylikt och försättas med desinfektionsmedel.
Ståndet tillika uppgifvit några utvägar att kunna controllera, att hvarje person, som super brännvin, icke begagnar sig af denna fördel; ty det blir svårt att controllera, huruvida den person, som uppgifver sig icke supa, verkligen talar sanning; och som detta är omöjligt att controllera, tror jag förelaget vara utan ändanmål , ledande endast till en pecuniär skada för Staten, i händelse det skulle bifallas, hvarföre jag afstyrker inbjudningens antagande. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade antaga PresteSt:s nu föredragna inbjudning. Ropades nej. Föredrogs ånyo BorgareStrs den 7 dennes på bordet lagda inbjudning, af den ioOctober, till de öfriga MedStånden att med BorgareSt. sig förena uti hvad Ståndet beslutat i afseende på 1 1 §:n i förslaget till bevilln.författning och den deruti förekommande classification. Gr. Hamilton, Henning Hugo Ludv.: Då R. o. Ad. ännu icke antagit någon siffra i bevilln.författningen , torde Ståndet icke för närvar, kunna yttra någon tanke i afseende på denna BorgareShs inbjudning, åtminstone hvad sjelfva siffrorna beträffar. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Med anledn. af Gr. Hamiltons yttrande, får jag anhålla, alt Ståndet måtte uppskjuta alt öfver inbjudningen fatta något beslut, intilldess frågan om siffrornas bestämmande förekommer. Frih. Cederström, Jacob: I afseende på siffrorna instämmer jag helt och hållet med Gr. Hamilton; men egentligen inträffar här frågan om tillökning i classernas antal inom städerna för borgares beskattning, och i afseende derå tror jag Ståndet vara oförhindradt alt ytta sig, så mycket mera, som detta innefattar grunden för bevillningen. Sedermera, och i afseende på siffrornas bestämmande, i händelse R. o. Ad. skulle instämma med BorgareSt., vore det att pröfva hvilka siffror, som för hvarje dass skulle insättas.
B:ko, hvartill beloppet nedgått från 7,149 R:dr 45 sk. samina mynt, som det utgjort den 1 November 1854; men enligt hvad den nu aflåtna berättelsen gifver vid handen, har samma dag år 1861 den uti bergslagets kassa utan ränta innestående summa åter vuxit till 3,277 R:dr 35 öre R:mt, hvilket allt Stats-Utskottet ansett sig böra till Rikets Ständers kännedom härmed vördsamt meddela. Stockholm den 13 Mars 1863. Ank. till Exp.-Utsk. den 13 Mars 1863, kl. 2 e. m. Utlåtande, i anledning af vackt motion om eftergift af Kronans rätt till dana-arf efter enkan Anna Maria Lundgren, fodd Bergström. Från Borgare-Ståndet har blifvit till Stats-Utskottet remitterad en motion (N:o 97), deruti Herr J. Brun, efter erhållet uppdrag af innevånarne i Hudiksvall, anhållit, att ett efter enkan Anna Maria Lundgren, född Bergström, hvilken derstädes aflidit den 21 Juni 1857, fallet dana-arf, stort 127 R:dr 44 sk. 5 rst. Slals-Utskollets Utlåtande N:o 73. 9 rst. B:ko eller i Riksmynt 191 R:dr 89 öre, måtte få tillfalla Hudiksvalls stad och användas såsom bidrag till folkskolebyggnaden derstädes; till stöd för hvilken anhållan motionären anfört, hurusom nämnda byggnad under de sistförflutna åren blifvit af staden uppförd med en kostnad af omkring 23,000 R:dr, deraf en del ännu voro obetalde, hvartill komme att skolhusets fullständiga inredning toge ytterligare uppoffringar i anspråk.
Uppfinnare af fyndighet må ock kunna bevara sin företrädesrätt till platsens inmutande genom muntlig anmälan hos Kronofogden eller Länsmannen i orten, sorn eger deröfver meddela mutbevis, innehållande jemte intyg om dagen, då anmälan skett, enahanda upplysningar om inmutarens person samt fyndighetens art och belägenhet, som i nästförestående § sagde äro; och skall sådant bevis gälla för uppfinnaren eller hans rättsinnehafvare från den dag anmälan gjordes, så framt det inom tre månader derefter till Bergmästaren aflemnas, för erhållande af mutsedel; men om den tid försummas, håfve mutbevisel gällande kraft endast från den dag det till Bergmästaren inkom. % s öfver inkommen begäran om mutsedet skall Bergmästaren föra ordentlig anteckning, med dag och år, då den inkommit, samt ofördröjligen och sednast en 6 Lagtami Allm. Besv.- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, JM 28. månad efter emottagandet skriftligt beslut meddela. Finner Bergmästaren nödigt infordra ytterligare upplysning i afseende på arten af den angifna mineral-anledningen, ställets belägenhet eller annan för mutsedelns utfärdande erforderlig omständighet, ege han förelägga inmutaren att inom viss lämplig tid, räknad ifrån den dag, beslutet gafs, dermed inkomma; och vare, i händelse den lid försiltes, den då skedda angifningen förfallen, hvilken påföljd i beslutet intagas bör. Finnes åter af de inkomna handlingarne, eller efter infordrad upplysning, alt fyndigheten icke utgör föremål för inmutning enligt 1 §, eller att sådant hinder möter, som i 2 § omtalas, varde inmutarens begäran afslagen. % 6.
Vid 25 punkten: af Herrar Gråå, J. G., Grape, E.- D., Lindström, P. H., Berger, A. A., Berg, P., Wedberg, A., Hesselgren, P. H., och Åsbrink, C. G., samt Riksdagsfullmägtige Matts Pehrsson från Stockholms, Måns Mänsson från Kalmar, David Andersson från Hallands, Ola Månsson från Christianstads, Per Mattsson från VesterNorrlands, Henrik Andersson från Örebro, Eric Mallmin från Westmanlands och Elof Andersson från Wermlands Län. Vid 32 punkten: af Herr Åsbrink, C. G. STOCKHOLM, TRYCKT 1I0S JOH. BECKMAN, 48S4. Pensions-Staten för Civile Embetsoell Tjenstemän. 1852 års anslag oförändradt Dito för deras Enkor och omyndiga Barn, dito Dito för Militaire Embetsoch Tjenstemiins samt Under-Officerares Enkor och Barn. dito Ersättning för minskade Löne-innehållningar, dito Dito till Pensions-Cassorne för Nådårsoch Begrafningshjelps-Besparingar, dito . Wadstena Krigsmanshus-Cassa, 1852 års anslag Afgår: Enligt Utskottets utlåtande om förändring i Salpeterhjelpens utgörande 145,366: 52. 600: Fridelia räntor. Spanmål. Penningar. Indelt. Oi ndelt. Summa Banko. Kronovärdi. Markegång på förslag. Mått. Värde förslagsvis å 6 2/a R:dr T:n. Mått. Ersättning lör Hemmansränlor och Krono-Tionde, Förslags-a 32,200 R.dr) Amiralitets-Krigsmans-Cassan, 1852 års anslag Invalidhus-Fonden, Förslags-a n slag, enligt 1852 års Riks-Stat ATgår: Enligt Utskottets Utlåtande om förändring i Salpeterhjelpens ut 60: 52. — nslag, görande Allmänna Indraguings-Staten. Försiags-anslag.
Sedan » pappa Rebolledo » gått från gård och grund uppe i Hornskroken hade en egendomlig slump en dag på krogen fört honom samman med denne värdige broder i Bacchus; en gång förr i sin välstånds dagar hade de bägge männen något kommit i beröring, fastän nu många år skilt dem åt. Pappa Rebolledo hade ännu någon liten summa qvar, den hans kreditorer af barmhertighet lemnat honom åter, när gården realiseredes. Det var ett härligt fynd för » musikanten » — så benämdes den andre af grannar och bekante i dagligt tal. Återseendets glädje bekräftades med ett grundligt rus; slutet på det hela blef, att de två flyttade tillsammans. Så länge pappa Rebolledos slantar varade, lefdes ett lif i sus och dus, sådant det gamla nästet icke sett maken till på många god ' dagar. Men sedan dess voro nu gångna flere långa år. De månadtliga penningesäudningarne, som äfverlemnades till den gamle koristen genom församlingens pastor, uteblefvo, sedan de börjat, dock aldrig och satte de två supbröderna i tillfälle att lefva ett jemförelsevis bekymmersfritt lif. När ändtligen Ruth och Klara, efter mycket frågande och sökande, funnit rätt väg, måste de låta droskan stanna ett långt stycke ifrån, innan de hunnit fram. Här spärrades gatan plötsligt af en bergvägg, och hvarje farbar väg upphörde. Regnet forsade nu ned i strömmar, och uppe ifrån berget, på hvilket de fallfärdiga, gråa kojorna sågo än mera sorgmodiga ut än vanligt genom vattnets flor, sqvalade smutsiga floder med stickor, grus och strå ned öfver gata och trottoar. För Ruth och hennes oroliga hjertas ifver hade dock allt detta mindre än intet att betyda, ja, hon egnade det ej ens en tanke; beslutsamt började hon den besvärliga klättringen upp för berget, der hennes späda fot i den låga, koketta pariserskon för hvart annat steg slant i jorden och den hala mossan. Klara följde henne hack i häl. Med skälfvande knoge knackade Ruth på dörren till » musikantens » hus. Ingen svarade der inne ifrån, trots att dörren stod på glänt. Klara sköt henne undan och upprepade med en hårdare bultniug. Ännu lika tyst.
Åtskilligt skulle jag kunna invända mot de bevis Utsk. för denna sin grundåsigt framlagt, och åtskilligt har redan i detta afseende blifvit anfördt. Jag tror nemi. att det icke är ett tillräckligt bevis, att priset på produktionen och på sjelfva egendomen stigit, utan detta pris måste noggrannt jemföras med de prisstegringar, sora upkommit på åtskilliga andra effekter, ty äfven om det än skulle visa sig, att priset på ett bruks effekter stigit, men samtidigt dermed priset på de effekter, som för brukets drift erfordras, jemväl stegrats, kan det ganska väl hända att ställningen i allmänhet icke blifvit förbättrad, och att häraf icke kan liemtas något bevis för den suponerade förbättrade ställningen. Men äfven om det skulle ega sin riktighet, hvad Utsk. framställt såsom grunder för sitt förslag, nemi. att jernhandteringen för tillfället skulle kunna uthärda den nuvande beskattningen, tror jag likväl, att detta icke är rätta utgångspunkten för frågan, ty man kan då lätteligen ledas till ganska vådliga satser i beskattningsväsendet. Det skulle innebära ett ingrepp i näringslifvet om man, så snart något tecken till förkofran deruti visade sig, skulle lägga sin hand tungt på densamma i beskattningsväg, och man skulle derigenom motverka näringens framåtskridande. Jag tror således, att hvad man i främsta rummet bör afse, är just det, huruvida den nuvande beskattningen är till sin princip riktig, huruvida den enligt sunda beskattningsgrunder är rättvis och huruvida den enligt statsekonomiska grundsatser är lämplig. Alla dessa frågor måste efter min upfattning obetingadt besvaras negativt. Det första jag mot dea nuvande beskattningen har att anmärka är, att den icke utgår efter behållna, utan efter bruttoinkomsten. Det är tydligt, att i den mån värdet å rudimaterier och arbetskraften stiger, blir behållna inkomsten i förhållande till bruttoproduktionen mindre. Att således bibehålla en beskattning å bruttoinkomsten, är rakt stridande mot den grundsats, att man skall skatta efter behållna inkomsten. Vidare anser jag beskattningen orättvis.