Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skälet alt af sådan anledn. frågan 0111 förhöjning i ansvaret för åverkan icke borde uppskjutas i afvaktan på Byggn.-bins antagande lärer alltså förfalla. Jag önskar att LagUtsk. ville tillstyrka antagande af Byggn.-b:n i sin helhet; men hittills har jag icke funnit hvarken tilleller afstyrkande å Hr Sandelhjelms motion derom. Jag yrkar afslag på förevar, betänkande. Frih. Cederström, Anders: Jag får fästa den siste värde talarens uppmärksamhet derå, att i Lag-comiteens förslag till Byggn .-balk icke förekommer något om skogsåverkan, som deremot afhandlas uti förslaget till Straff-balk, och att följaktligen Byggn.-b:ns antagande icke äger inflytande på frågan om åverkan. Hvad det angår, att förslag till skogsordning är under utarbetning, så bör sådant icke hindra antagande af ifrågavar. förslag lill straffbestämmelse, emedan ingenting hindrar att sedermera antaga det under utarbetning varande förslaget, i händelse det skulle befinnas Den 14 November f. m. bättre; och då det är ovisst, när det förslaget kan blifva färdigt, sä, ehuru jag icke fullkomligen gillar Utsk:s åsigt, anser jag njig likväl, enär dess förslag är bättre, än hvad som nu galler, snarare böla tillstyrka bifall än afslag derå. Frih. Cederström, Jacob: Den siste värde talaren har visserligen rätt deruti, att det nya förslaget till Byggn.- balk icke upptager straffbestämmelserna, hvilka förekomma uti förslaget till StralF-balk; men annat är det, och annat det förhållande, att då man antager Byggn.-b:n, så faller det af sig sjelft, att man äfven lill afgörande företager straffbestämmelserna, emedan föreskrifterna uti Byggn.-b:n i annat fall icke kunde medföra åsyftad verkan.
Jag tillstyrker att §:n mätte få stå qvar med iakttagande af den förändring deruti, som jag nämnde, då den skulle erhålla följande lydelse: Den som åt personer från annat fattigvårdssamhälle upplåter bostäder å sina ägor med mindre jordrymd än som för jordafsöndring är föreskrifvet, vare ansvarig för deri inrymde personers fattigförsörjning. Orden ”under lifstids besittning” skulle således äfven utgå. Hr Rosenblad: Jag får vördsamt anhålla om propos. till afslag fl ifrågavar. §. Det torde vara öfverflödigt, elter den långa dbcussion, som denna f. m. ägt rum, att erinra R. o. Ad. om huru nära sammanhang denna § har med den som blifvit afslagen genom antagandet af Frih. Sprengtportens förslag, och att således detta förslag icke har sam - Den i3 Mars f. ro. 43g manliang med denna §, hvars antagande alltså vore olämpligt. Hr af Dalström, Gust. Jac.: Då jag nu tager mig friheten uppträda för alt yttra några ord med afseende å förevar. §, sker det icke för att begära afslag å densamma, utan tvertom för att den måtte bibehållas och skärpas i afsigt att kunna hindra det öfverhandtagande backstugusystemet, hvarigenom en dass menniskor tillskapas, sorn slutligen skall blifva herre öfver landet. Jag vill framtaga ett exempel och anhåller att herrarne derpå ville fästa uppmärksamhet. Uti Marks härad af Westergöthland, der jag bor, lefver allmogen af binäringar, såsom linneoch bomullsväfnader; detta härad utgör 1 1T'^ qvadratmil och är till större delen öfverhöljdt af berg, sjöar, skogrika kärr och myror, som ej lemna mycket tillfälle till odling, men icke destomindre föda sig der 2,6,000 menniskor, eller omkring 2,4oo menniskor på qvadralmilen, då deremot i det sädesrika Upland ej stort mer än i,5oo menniskor finnas på hvarje sådan mil.
Då utskottet härefter till besvarande företager hvad uti ofvananförda motioner blifvit yrkadt D) om upphörande af rättighet för prestmän att till folkskole-lärare hädanefter varda antagna, äfvensom om indragning af vissa ecklesiastika befattningar, lår utskottet till en början anmärka, att, i fråga om afhjelpande af en mängd nu uppgifna missförhållanden i det lägre presterskapets befordringsrätt och lönevilkor, i synnerhet den aflägsna utsigten för en stor del prestmän att vinna en mera Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottcts Betänkande, lY.-o 96. 37 oberoende ställning, tvenne vigtiga omständigheter, efter utskottets öfvertygelse, påkalla närmare uppmärksamhet. Härtill synes kunna räknas i första rummet ökade fordringar på kunskaper och bildning hos de unga prestkandidaterna, innan dem tillätes ordination, hvarigenom deras antal i samma mån torde minskas, samt billig utsigt öppnas till en hastigare presterlig befordran inom församlingarna; och i det andra rummet: dels upphörande af rättigheten att tillsätta folkskoleläraresysslor med prestmän, dels indragning af åtskilliga komministraturer och svagt lönade prestsysslor, der dessa ej af nödvändigheten oundgängligen påkallas, dels ock minskning af de extra ordinarie prestmännens hittills inom vissa stift allt för stora antal. Om inskränkning i allmänhet af den förhöjda tjenstårsberäkningen, hvilken ock, i sin mån, menligt inverkat på de obefordrade presternas ansökningsrätt, har Utskottet redan sig yttrat. I fråga om stegrade fordringar hos de theologiska faculteterna vid rikets universiteter på högre prestbildning och dermed förenade ökade humanistiska och theologiska kunskaper hos dem, hvilka uti prediko-embetet inträda, får utskottet vördsamt tillstyrka Rikets Ständer att hos Kongl. Maj:t i underdånighet frambära den önskan, att Kongl. Maj:t, efter vederbörandes underdåniga yttrande och förslag, täcktes i nåder meddela de föreskrifter i detta ämne, som af Kongl.
Huruvida häraf skulle uppstå något gagn, eller tvertom endast ett för de studerandes moralitet menligt smuglande med oloflig, ocensurerad läsning, torde icke vara så lätt att afgöra. Att deremot vådan af det nu ifrågaställda missbruket icke varit rätt stor, visar sig deruti, att ett stort flertal af den studerande ungdomen betygat sitt missnöje med Munck af Rosenschöld, under förutsättning af hans medverkan lill tidningen Fäderneslandet, samt hos Consist. anhållit, att han mätte från universitetet förvisas; hvaraf följer, att han genom något i denna tidning utöfvat författarskap icke tillvunnit sig inflytande hos ungdomen eller kunnat hos densamma någon synnerlig skada åstadkomma. I betraktelserna öfver skilnaden emellan moralisk och juridisk brottslighet vill det synas, såsom trodde Consist. sig hafva uti tryckfrihelsbrotten funnit någonting alldeles eget, der skiljaktigheten skulle vara större än vanligt. Nu hörer ju likväl den sanningen lill vetenskapens elementer, att moraliteten i en handling aldrig träffas af det lagliga straffet. Kan den disciplinära myndigheten, vid' universiteter eller annorstädes sådant åstadkomma; så är intet annat brott, som lagligen straffas, mera fritaget än tryck fri hetsbruttet frän en föreller eftergranskning af disciplinärmakten, i ändamål att utröna och bestraffa det moraliska förkastliga i handlingen, hvilket af lagens straff ej kunnat eller ej skall kunna träffas. Likasom tryckfrihetsförordningen bestämmer endast, hvad ”sorn enligt den är lagligt, men icke oberoende deraf, kan befatta sig med den sedliga beskaffenheten af en tryckt skrift, och ännu mindre med skriftställarens eller förläggarens seder;” så befattar sig ej heller någon annan strafflag med annat, än hvad sorn lagligen är straffbart; och handlingens osedlighet återstår äfven såväl der för beifran af en faderlig disciplinär-makt, sådan ett Consist. Academicum eller någon annan myndighet kan tilltro sig att ändamålsenligt utöfva den.
Om gevären blott blefvo dubbelt sa varaktiga, som de nu äro, skulle derigenom vinnas en besparing af 100,000 r:dr årligen. För att återkomma till klädet, är jag visserligen icke bland dem, som anse arme'ens beklädnad likgiltig för krigstillfälien: tvärtom tror jag, att beklädnaden har stort inflytande på aromens brukbarhet; men denna brukbarhet anser jag icke bero på klädets mer eller mindre glans. Men att i allt fall det oöfverskurna klädet ingalunda till utseendet är motbjudande, derom öfvertygas man genom att betrakta öfverskuret kläde på motsidan. Af dessa skäl, och då jag icke kan föreställa mig, att vår arme' skulle lida något genom efterföljandet af den Engelska arme'ens exempel att beklädas med oöfverskuret kläde, kan jag, innan dessa besparingar blifvit iakttagna, icke medgifva någon förhöjning af anslagen, utan tillstyrker bifall å utlåt, i denna punkt. Den i5 Augusti f. m. 11 Gr. Horn, Claes Fredr..’ Jag har redan åtskilliga gånger under denna riksdag gifvit min öfvertygelse tillkänna arn att nationens skyldighet att göra allt för beväringssystemets ändamålsenliga ordnande. Jag tror det vara håde militäriskt och politiskt orätt att vanvårda denna trupp i näsrot fall. Man gör det mycket, då man tvingar dessa ynglingar att pådraga munderingar, genom hvilka de, i jemnförelse med gamla truppen icke kunna annat, än anse sig demoraliserade. Jag har sett munderingar, sorn verkligen förvånat mig. Då man för den anvärfda truppen, som icke förtjenar att sättas framför beväringen, gör så mycket, att för densamma finnas 3-dub.bla munderingar, förefaller det mig besynnerligt, att icke krigsadministrationen fordrar såsom ett oeftergifligt behof, att man skall lemna allt, hvad man kan, för beväringen. Jag har inom mig hyst den öfvertygelse, att det vore ändamålsenligt att öfvergå till det system, sam StatsUtsk. omfattat, att befordra en nalionaldrägt, hvaruti beväringen skulle vara klädd både utom och inom tjensten.
Betänkligheten vid delta förslag är först det nya statsanslaget, hvilket dock för allmogen blir en ren besparing; då det torde vara en gifven sak, att om frenne författare lyckades till den grad tillvinna sig allmänna förtroendet, att deras läroböcker öfver hela Riket begagnades, skulle allmogen till dessa föifattare komma att erlägga 100,000 i stället för 12,000 r:dr. För det andra har erfarenheten visat, just genom den antagna cathechesen, att på denna väg ej de bästa resultat vinnas. Fördelarne af förslaget äro: det lägsta möjliga priset, oell möjligheten af att bilda en fond för nya inköp, utan att anlita-statscassan. 2:0. R. St. anhålla i underd. hos K. M., alt bland alla de läroböcker för folkskolan, som under loppet af åren 1841 —1843 i tryck utgifvas, K. M., uppå consistoriernas förslag, ville utse alne, .båda af samma innehåll, till hvilkas begagnande folkskolorna öfver hela Riket för de följande fem åren inskränkas; att, efter förloppet af dessa feni år, andra 2;ne läroböcker på samma sätt antagas, om några bättre då förefinnas; samt att priset å en sålunda antagen lärobok, bunden, ej må öfverstiga 12 skir b:co; och slutligen att, vid hvilketdera alternativet beslutet stannar, innehållet deraf mätte för allmänheten kungöras. Man torde invända, att den fria täflan är tillräcklig för förtjenstens framkallande, och att skol-directionerna bör lemnäs fritt val af läroböcker. Erfarenheten har visat, att den fria täflan är omöjlig, otänkbar, i förening med skol-directionernas s. k. fria val. Fritt är intet val, utan af den på samma gång sakkunniga och oegennyttiga. Den med en viss grad af blygsamhet alltid sammanparade förtjensten skyr ali granskning af den enskilde, möjligen okunnige, som på ytlig flärd och fåfänga grundar sitt omdöme. Denna förtjenst framlockas ej genom menigheters bifall; ty menigheter kunna derom endast tillegna sig en historisk kunskap, grundande sig på andras omdöme.
Enligt hvad Rikets Ständer rörande detta ärende inhemtat, hafva, sedan medlet af sistförflutna århundrade, flerfaldiga förslag och framställningar blifvit afgifna, samt åtskilliga förberedande åtgärder vidtagna för åstadkommande af en oafbruten båtfart genom de nästan sammanhängande fyra insjöar, som Slångån genomflyler under sitt lopp inom Hanekinds och Kinda härader, jemte det E. K. M:ts Befallningshafvande tid efter annan i underdånighet förordat tillvägabringandet af en sådan kommunikation emellan slättoch skogsbygden i Östergöthland, såsom särdeles behöflig och fördelaktig för en stor del af invånarne inom denna mycket befolkade och i särskilda trakter med olika men ymniga naturprodukter begåfvade provins. I den mån tillgången på skogseffekler minskas, samt anskaffandet deraf, synnerligast för städernas och slättbygdernas invånare, försvåras, mäste ock de kommunikations-anslalter, hvarigenom tillförseln af dessa effekter från förut mindre åtkomliga trakter befrämjas, blifva alltmer vigtiga och nödvändiga, såsom af närvarande fall äfven bestyrkes, då varuforslingen emellan Kinda härads skogsbygd samt dess afsättningsoch stapel-orter, hittills endast verkställbar till lands på en mycket backig och besvärlig väg af omkring 7 mil, efter ifrågavarande arbetsföretags fullbordande, skall kunna besörjas med begagnande af en blott 4| mil lång båtled, hvilken tillika i en framtid bör blifva af synnerlig vigt för en stor del af riket, derest den mot norr utsträckes till sjön Roxen och mot söder till de liera med Stångåns vattendrag förenade insjöarne inom Småland, hvartill kommer att genom nu i frågaställda arbetsföretags utförande tillfälle beredes till betydliga jordförbättringar och landvinningar vid här ofvan omförmälda sju sjöar.
På det att den tillökning i landets rörelse-medel och förlags-kapital, som sålunda skall beredas, måtte så skyndsamt som möjligt komma näringarne och den allmänna rörelsen till godo, föreslår Kongl. Maj:t vidare: 2:0 Att så snart, på fullt säker hand, och med Kongl Maj:ts garanti, aftal om lånet eller kreditivet blifvit träffadt, Riksbanken piå efter behof och enligt Fullmäktiges bepröfvande genast utgifva ett deremot svarande belopp i sedlar; hvarefter, likaledes i mån af behof, genom försäljning af vexlar eller indragning af silfver den metalliska kassan skall beredas en mot den ökade sedelutgifningen svarande förstärkning. Kongl. Maj:t, som för Sin del anser, att en på vissa vilkor och inom vissa begränsningar medgifven rättighet, att efter omständigheterna fritt bestämma om räntans belopp, skulle vara för rikets penmngeställning af synnerlig vigt, men som vid detta tillfälle finner någon framställning härom, hvilken dessutom skulle ske i en annan form, icke kunna ega rum, tror likväl, att, då de medel, som nu äro i fråga att utomlands anskaffas, möjligen måste betingas på drygare vilkor, än som motsvaras af här gällande laglig ränta, det både kan och bör stadgas, att, vid utlåning af dessa medel, en lämplig provision afdrages, hvarigenom Banken hålles skadeslös för dess omkostnader; och Kongl. Maj:t föreslår derföre: 6 Kongl. Maj:ts Nåd. Att af den sålanda beredda tillgång bildas en särskild diskonteringsoch utlånings-fond; och att, jemte ränta, för de å denna fond beviljade lån erlägges en provision till det belopp, som Banko-fullmäktige, efter sig företeende omständigheter och behof, finna skäligt att bestämma, och som vid lånens meddelande förskottsvis afdrages.
Han genomreste hela Europa och afgaf derefter en rapport, hvilken blifvit mig benäget meddelad af härvarande Brasilianska Chargé d’affaires. Denna rapport innehöll, att han icke sett någon bättre, efter landets förhållanden ändamålsenligare militär-inrättning än vårt indelningsverk. För Hr Stjernsvärd, som varit i Frankrike, torde det säkerligen icke vara obekant, att man just der funnit olägenheterna, kostnaderna och vådan af ett så utsträckt konskriptionssystern, som derstädes är rådande. Man behöfver blott vara när - 478 Den 6 December e m. varande vid en enda lottning til) beväringsskyldig i detta land, för att märka den glädje, som framlyser både ur de konskriptionsskyldiges och deras föräldrars ögon, när de gå fria. Säkert skulle en sådan glädje icke visas, om de icke ansågo det vara en tunga att blifva utskrifne. Ar 1853 befallde Frankrikes Kejsare, som väl icke kan sägas vara okunnig i militär-saker, sin Chargé d’affaires härstädes att taga kännedom om vår krigs-organisation, och updrog denne samme Chargé d’affaires att utarbeta en berättelse härom. Jag deltog i författandet af en öfversigt af denna organisation, stödd på officiella upgifter. Kejsaren fann sig så belåten härmed, att denne Chargé d’affaires steg i Högstdensammes ynnest, derföre att ban skaffat Honom beskrifning på denna i Kejsarens tanka utmärkt väl organiserade Armée. Detta tyckes väl bevisa, att vårt indelningsverk icke är så dåligt, som man vill låta påskina. Soldaten är genom indelningsverket sammanlänkad med samhället, och den vackra tanke, som Carl XI satte i verket och hvilken Hr Wrangel uttalat, att Officeren skall stadna inom sitt kompani för att vara en far för sitt manskap, utgör den verkliga tjenstgöringen på roten. Då Frih.
Dessutom tror jag icke det gerna går an att Staten uppbär ränlorne efter en tioårig markegång, men betalar löntagarne efter den årliga. Derjemte skulle detta olika beräkningssätt medföra osäkerhet vid bestämmande af Statsverkets inkomster och utgifter samt göra räkenskaperne vidlyftigare, hvilket naturligtvis också hade sina olägenheter. Hr von Hartmansdorff: Då jag förra gången yttrade mig tog jag mig dpn friheten anhålla alt, i händelse någon vidhölle Utsk:s betänk, eller derest man yrkade att: de indelta räntorne hädanefter skulle af Statsverket uppbäras i sammanhang med kronouppbörden, man mätte fä taga denna fråga serskildt under öfverläggning samt att man imedlertid mätte undvika alt inlåta sig i öfverläggning om de serskildta förslag alt verkställa denna uppbörd, hvilka möjligen, af en eller annan ledamot, kunde uppgifvas. Nu hafva vi hört serskilla förslag framställas ang:de denna verkställighet och som möjligen flere äro att vänta hvilka med ihärdighet komma att försvaras eller bestridas: så inser jag icke hvarföre denna serskilta öfverläggning ej skulle kunna räcka lika länge som öfver den 3:dje punkten. Denna olägenhet vore dock undanröjd om Ståndet först ville öfverlägga och besluta blott om den enkla frågan, huruvida indelta räntorna böra uppbäras tillsammans med kronouppbörden eller icke. Om denna grundsats icke vinner Ståndets bifall, sä skulle ju all öfverläggning om sättet såsom medförande onödig tidspillan kunna undgås. Den som icke vill gifva sig ut pä det äfventyrliga företaget att segla eller ro, han behöfver icke sysselsätta sig hvarken med segel eller åror. Uti denna fråga (jag talar blott om saken i allmänhet) förekommer det orimliga förhållande, att den talare, som försvarar förslaget eller vill att kronan skall uppbära medlen, anför många oell stora skäl hvarföre indelningshafvare!! borde finna sig belåten med en sådan förändring. Det är då förunderligt att indelningshafvare!!, hvars förde! förmenas vara sä solklar! bevisad likväl är så stock blind alt han sjelf Icke inser sin fördel, utan ali han mäste derom undervisas af den ena Ståndets ledamot efter den andre.
Hr von Hartmansdorff, Äng.: Jag tror mig veta, att BorgareSt. i detta fall uttryckt samma gemensamma tanke som den Hr Lagerhjelm nu yttrat. Jag anhåller att BorgareSlis prot.utdr. deröfver måtte uppläsas och jag derefter fä yttra mig. Upplästes ett prot.utdr. /rån BorgareSt. af den 18 dennes, af innehåll att Ståndet återremitterat Const.Utsk:» mern. jN:o f'>, med den al Ståndet förklarade gemensamma lanke, 19 H. 57 45o D(n 3o Januari f. m. alt redactionen af förslaget må blifva denna: ''Uppsatser, hemtade ur dagblad, anses icke såsom eflertryckta, då de i andra dagblad införas, såvida del tillika uppgifves ifrån hvilket dagblad uppsatsen är hemlad." Hr von Hartmansdorff: Jag anhåller alt R. o. Ad. måtte instämma i den lanke, som BorgareSt. yttrat. Den åsyftar att icke innefatta periodiska skrifter under samma stadgande som dagblad. Detta lärer också vara så mycket riktigare, som i periodiska skrifter ofta införas afhandlingar af större vigt och värde. Om nu en förfaltare icke skulle vara försäkrad om sin äganderätt, utan hans afhandfingar kunna införas i de större tidningarna, så skulle honom trädas alltför nära. Det är derföre jag hemställer, att R. o. Ad. måtte instämma i BorgarcSlts mening. Hr Bråkenhjelm, Pehr Reinh.:
St. göra hemställan om sådan tillökning i Riksg.-Cont:s stat, att Just.-Ombudsmannens arfvode skulle derå uppföras till lika belopp, som för Hr Just.-Cancellerens lön blifvit faststäldt. Jag har åtminstone icke häruti kunnat finna något sammanhang med den vid sista Riksdag framställda särskilda och materielt olika frågan om Jönetillökning för Just.-Ombudsmannen till belopp af 5ooo R:dr Specie, hvilken fråga blifvit af R. St. afslagen, på den i Stats-Utsk:s utlåtande N:o 168 d. 2g Juni 1829 anförda grund, att icke lika talande skäl vore för den sålunda föreslagna tillökningen, som för lönetillökning för Justitie-Råden. Detta svar var visserligen fullt lämpligt till frågan, så länge den berodde på jemnförelsen med Hrr ledamöter i Konungens Högsta Domstol, och intilldess att Hr Just.-Cancellerens lön blifvit ökad till likhet med deras, hvarom icke något förslag, hvarken i K. M:s Nåd. Propos., angående Statsverkets behof, ej heller af enskild Riksdagsman då ännu var gjordt; men enär Den aj Februarii. aij sådan tillökning derefter blifvit föreslagen och genom R. St:& und. skrifvelse af d. 4 ^ani83o N:o 292, ang:de i'eglering af Riks-Slatens 2:dra Hufvudtitel, beviljad, har jag förmodat, att det varit först då,1 men ock just derigenom, som Just.-Ombudsmannens i grundlagen och 1810 års statsreglering stadgade rättighet till (len af mig ifrågaställda löneförhöjning inträffat, samt all kraft och verkan af R. St:s gifna samtycke tijU betänkandet N:o 168 af d. 17 Juni 1829 förfallit med de skäl och förhållanden, a hvilka detsamma varit grundadt. Det har nemi. förefallit mig tydligt och klart, att derest R. St:s afsigt, emot min förmodan, varit att genom sistnämnde åtgärd upphäfva det enda, af R.
Ridderskapet och Adela äger äfwcn att idka Oxhandel och stalla Oxar efter förra Författningar, hwarwid för dem, som i Skäne äga egit Frälse med städjandet af Krono - och Kyrko - Tionde däraf sälunda förhälles, att endast Halmen därunder kommer att begripas, jämlikt Kongl. Majtts Nädiga Bref kill Kammar - Collegium af d. 24 D-artii Enär Adelsman af Säterie« eller Frälse-jord ägare är, dä mä han utan ben omgäng Författningarna därutinnan stadga, äga rätt 6 sädan Frälse-jord, hwar honom lägligast synes, Mjöl-eller Säggwarn till egit och underlydande Torpares-husbehof Upsätta och begagna, samt pä fbreffrifwet M Krogar anlägga, 4640 Den 25 Oc kober. hwilka friheter likwäl ej äga ruin dä jorden är k nägöns ägo utom Adels - Skändct. Will äter Tullqwarn byggas och inrättas, dä förhällcs dermed efter bwad allmänna Lagen och särskilde författningar förcstri'wa, ulan afseende i hwars hand Frälse-egcndommcn iva, ra mä. § 8. Riddcrstapek och Adeln äga sjclfwe käla ukpan, ka de räntor och utstpldcr, som hos deras Frälse-Bbn, ' der och andra undcrhafwande kunna innestä, sä wäl som hwad be för hus-röta eller eljest ostridigt kunna wara skyldige, dock bör sädant wärkställas genom Twän, ne owäldige Nämdemän, och hwad dcrwid med gwarstad belägges, icke annorlunda försäljas än efter Gäldenärcns hörande, genom Lagsökning hos Wederbörande Konungens Befallningshafwande, hwilken om handräck, ning bör anmodas sist inom fjorton dagar efter det qwarstadcn blifwit lagd, och det wid samma qwar, stads förlust.