Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hans aföigt var att upplösa deputerade kammaren och antaga diktaturen. Kort före en session yttrade sakta en af mi-nistrarne till Lafayette, att inom två timmar skulle ej mera någon deputerad kammare finnas. Genast vid sessionens början uppsteg då Lafayette i tribunen och yttrade: » Då jag nu for första gången efter en mellantid af många år hojer en stämma, som alla frihetens gamla vänner ännu skola igenkänna, så är det för att tala om landets faror, nr hvilka endast I kunnen rädda det. Nu är ögonblicket inne att samlas omkring den gamla trefargade fanan af år 1789, frihetens, jämnlikhetens och den allmänna ordningens fana, den vi måste försvara mot utländskt våld och inhemsk usurpation. » Han föreslog under allmänt bifall, att kammaren skulle förklara sig permanent, och att hvarje försök att upplösa den skulle straffas som högförräderi. Dr Dagens Krönika IX. 17På aftonen ankom Napoleons bror Lucien, hvilken åtagit sig att med sin vältalighet inverka på de deputerade; han uppfordrade kammaren att icke sätta nationens ära pa spel genom bristande trohet mot kejsaren. Då reste sig Lafayette och utropade: » Hvem vågar anklaga franska nationen for bristande trohet, mot kejsaren? Genom Egyptens sandöknar och Rysslands slätter, öfver 50 slagfält har denna nation följt honom troget och det är derför som vi nu begråta tre millioner döda fransmän! » Dessa ord gjorde en sådan verkan, att Lucien återtog sin plats, utan att få sitt tillämnade tal afslutadt. En komité, af hvilken Lafayette blef medlem, utsågs for att äfverlägga med ministerrådet; på hans förslag afsändes en deputation för att begära kejsarens tron-afsägelse. Morgonen derpå, den 22 juni, blef också nämnda afsägelse gjord. Nu uppdrogs åt Lafayette och Benjamin Constant jämte fyra andra att begifva sig till de allierade monarkernas högqvarter för att der underhandla. Genom Englands sändebud meddelades till Lafayette de allierades fordran, att Napoleon skulle till dem utlemnas.
Att, till beredande af medel för Flottans nybyggnad och underhåll, å 8:de Hufvudtitelns anslag anordnats till lifslids-arrestanters och allmänna arbetskarlars underhåll och beklädnad: år 1840 .. 6,7 r3: 44 — , ) 84 I • •' * .«•*•*- »- . 8,49^* r2. I t» hvarjemte det sednare året utbetalts ett belopp af 5,765 R:dr 21 sk., för liqviderande utaf den spanmål, Flottan under året bekommit ifrån Stats-Verket. — 229 — Häraf vill det synas , som skulle medel dragits frän 8:de till fide Hufvudliteln, men, enligt Revisorerne meddelade upplysningar, skola berörde summor utgöra ersättning för den spanmål, Flottan, åren t&3r]r *838 och 1841, förskjutit till underhåll af lifstidsfång ar och allmänna arbetskarlar i Carlskrona. 2:0 Alt bland de å 4-de Hufvudtitelns anslag till oförutsedde utgifter anordnade medel, utgörande år 1840 7>359: 26. 5, „ 1841 . ... 14,28.2: 46.
Skrifvelse, Jfé 94. 31 föreskrifter i fråga om enskilda banker, enär bankräkenskaper måste föras med den fullständighet, att det ej bör möta någon svårighet att från bankstyrelse erhålla sådana uppgifter, som utvisa huru stor del af bankens vinst, som härflutit från den vid hufvudkontoret bedrifna rörelsen och huru stor del deraf, som uppkommit af rörelsen på hvarje afdelningsoch kommissionskontor. Vidkommande deremot andra bolag, som utöfva sin rörelse på mera än en ort i riket, hafva Rikets Ständer antagit en mindre bestämd föreskrift, som dock antyder grundsatsen att bevillningen bör, der så ske kan, påföras å hvarje ort, der rörelsen bedrifves. Enligt samma §, sådan den nu lyder, skall egare af fartyg, deri flere hafva del, påföras bevillning der hufvudeller korrespondent-redaren, eller, om sådan ej finnes, der skepparen är mantalsskrifven. I denna punkt hafva Rikets Ständer ansett sig böra göra den ändring, att de sist citerade orden »der skepparen är mantalsskrifven» utbytas mot det mera egentliga och med sjölagen öfverensstämmande stadgandet: »der »fartyget har sin hemort.» Då bestämd föreskrift för närvarande saknas angående den ort, der bevillning skall påföras utrikes boende pensionstagare för de pensioner de åtnjuta från Svenska Statsverket eller allmän inrättning, så hafva Rikets Ständer funnit nödigt att i 9 § inrymma det stadgande, att bevillning för pension i nämnda fall skall påföras der pensionen utbetalas. Utom i ofvan i underdånighet angifna ändringar och tillägg i denna §, hafva Rikets Ständer, till vinnande af större tydlighet i afseende på syftemålet med och omfattningen af de uti lista och 2:dra momenterna deraf förekommande stadganden, funnit behöfligt att åt dessa momenter gifva en äfven i öfrigt något förändrad redaktion. Art. lil § 16. Enär de i slutet af denna §:s första punkt åberopade 5 och 7 Kapitlen HandelsBalken numera, på grund af Kongl.
– Jaså – Louise hade nu fullt repat sig är ni af den ullen – ja vet ni, då lönar det inte alls att vi tala. – Fröken är stark i trona. – Nej, men snälla ni – inte kan någon i grunden tycka annat – det är ju så solklart. Finnen stod retsamt lugn. – Och fröken Lennartson själf, hvad gör hon? – Hvad hon gör?! Utan henne hade vi kanske aldrig förstått det här nya så fullt – hon har väl gjort nog då. För min del vet jag att utan henne hade jag aldrig fått mod – men jag har känt, att man bärs af en idé, när man vet att den är äkta. Reskamraten stod stödd med ryggen mot relingen och slog sakta tankspridt öfver handen med en tågstump. Hela hållningen uttryckte reservation. Plötsligt sade han i låg ton: – Ni vet inte alls hvad ni kan komma att gå igenom, fröken – er fästman står sådant bättre. Det stack henne, när andra betonade rasskillnaden mellan henne och den man, hon valt. – Jag är beredd på arbete – svält – är det något mer? Förödmjukelse slipper jag då, det är Gud ske lof bara han och jag. – Det där är ju bara ord för er – inte vet ni hur svält käns, kära fröken – det är ju förresten inte sagdt ni precis behöfver svälta, men ser ni det förskräckliga härute är, att allting kan hända. Det låg något torrt – faktiskt i hans ton. För en enda sekund såg hon ned i ett skrämmande, nattsvart djup. Hennes segervissa jag kröp åter in i sitt skal, hon kände sin ensamhet, emedan hennes själ ej längre var ensam och fri. Kände sig som en stackars människa, som gått vill från hvad andra människor veta och vilja och tycka och tänka. Men hon svarade tappert: – Åh skulle man alltid tänka så, hvad vågade man då i världen? Och hon kände jublande, att orden voro befriande sanna. Långt efter det han gått, stod hon kvar och stirrade på vattenytan. Nu tänkte hon på Tore. Någon stark personlig längtan erfor hon icke, men det var ingenting att oroa sig för. Ofta under föregående skilsmässor hade hon känt samma underliga passivitet, som följts af lika stor berusning i återseendets stund.
Höghet StorAmiralen tillstyrkt, är det svårt att förklara huru Revisorerne kunnat anföra, det serskildte omständigheter ej blifvit omnämnde såsom vållande till utgiften, eller huru tillstyrkandet kan vara till principen oriktigt eller till sine följder annorlunda menligt, än hvad som innefattas i blotta begreppet af utgift, i stället för inkomst, likasom det i allmänhet synes anmärkningsvärd!, huru en bestämd anmärkning kan, enligt hvad nu blifvit ådagalagdt, grundas och framställas på blotta omissioner af hvad en åberopad handling i öfrigt innehåller. 4:o Att efter hvad Revisorerne inhämtat, ConvoyCommissariatets Secreterare och Kamererare åtnjuta, utom lön, förmånen af fria bo - ( >3 ) ningsrum, och att man endast på grund af denna upplysning kan förklara det förhållandet, att för ConvoyCommissariatets behof, som blott begagnar ett Sessionsrum, 19 famnar ved blifvit årligen upphandlade, samt att således, utom det nog dryga veduppköpet, och att ConvoyCommissariatet äger i sin tjenst arne Vaktmästare, kostnaden för vedens uppbäring och nedbäring, den sednare efter 1 Rrdr Banco famnen, blifvit utbetald, hvarföre Revisorerne, ehuru denne sistnämnde utgift, är till beloppet obetydlig, ansett sig dock icke kunna undgå att densamma såsom obehörig anmärka och af natur att böra Cassan godtgöra s. Då den för ConvoyCommissariatet, under den 3i December 1829, i nåder utfärdade, Revisorerne bland öfrige handlingar meddelade Instruction i dess 6 §. klart och tydligt innehåller den ifrågavarande förmånen af fria boningsrum, och att desse med erforderlig ved, likasom öfrige Extra utgifter hyras och bekostas af ConvoyCommissariatet efter dess pröfning, ett förhållande, sorn, allt ifrån ConvoyCommissariatets inrättning, ägt rum, var denna upplysning lika lätt alt inhämta, som då Instructionen på samma ställe omnämner rum och lägenheter för ConvoyCommissariatets sammankomster och förvaring af dess handlingar, det är så mycket svårare att förklara, hvarföre
Jag anser mig icke mycket fela i mitt omdöme, då jag tror, att ej andra skäl till den vägrade sanctionen gerna kunnat framställas, än Ministerens farhågor, att, genom antagandet af Ridderskapet och Adelns för - Den i8 November f. m. 123 slag till ett ändamålsenligare sätt att välja sina Electorer, kunna förlora ett älskad t inflytande på Utskottssättningen. Min öfvertygelse är, att inga andra skäl kunna af ministrarne förebäras, än att den af Ridderskapet och Adeln föreslagne Riddarhusordningen baft för afsigt, att återföra öfverensstäramelsen emellan RiddarliusOrdningen och 4i §. Riksdagsordningen, och att sålunda undanrödja scandalen af en hel Ministere, handlande emot lagens klara bud. Styrelsen har uti dess nekande af skälen till ogillande af den Riddarhus-Ordning Ridderskapet och Adeln till antagande framstält, å bane bragt ett represalie-systeme, som jag ej trodt böra komma ifråga emellan andra, än för hvarandra främmande makter. Lärdomen torde dock icke blifva utanverkan, och Rikets Ständer, vande att som oftast önska, utan tillfredsställelsen af någon påföljd, torde må hända hädanefter komma, att med något mera återhåll biträda fordringarne, från en Ministere, hvars bemödande synes åsyfta ett systematiskt nedsättande af Rikets Ständers värdighet och anseende, under föreställning, att likväl altid få bibehålla dem, såsom trogne tjensteandar, till bästa utväg, att inbringa de möjligaste högsta skatter.
Skjutskostnaden beräknas från Stockhom vid bort» iesan och, vid återfärden, till hvarje Deputerads hemort ; Och tracktamentet uppbäres från den dag Kongl. Majit i Nåder täckes utsätta till Deputerades afresa samt vid hemfärden för den dertill åtgående tiden, beräknad enligt Eörfattningarne salunda, att Atta mil om dagen kunna till rygga läggas: Och för öfrigt hem ställer Utskottet att lämpelige förskott måga tilldelas desse Deputerade att sedermera viii shat-liqviden redovisas. Hvilket alt dock yord» 14 3 2 Statsoch Besvärs-UtsiottétlS Betänkanden. saligen hemställes Riksens Höglofl. Ständers bepröfvände. Stockholm deri so Maj 1818* N:r 246, Riksens Högloft* Ständers Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotts Utlåtande, angående väckt fråga, om det vid Höganäs i Skåne be fint eliga Stenko lilsVerks öfvertagande af Staten. (-Xenörn Prötocolls-tjtdrag af deri iö sistledrie Januarli har Höglofl. Ridderskapet och Adeln, till Statssamt Allmänna -Besvärsoch Ekonomi-Utskottens gemensamma handläggning remitterat ett af Herr Captén Eieutenanten m. m< Grefve C* C* Piper till Valbemälte" Riks • Stand iogifvit
För min del erkänner jag min oförmåga, att nog grundeligen kunna omfatta allt, såsom ämnena nu äro frarnstälde, då man, för att derom taga kännedom, skall genomläsa folianter, och så mycket mindre kan med säkerhet bedömma det hela. Härigenom föranlåtes jag att blott upptaga några få utgifts-titlar; lemnandes åt mera kunnige, att föreslå indragningar, som finnas nödiga. Hvad det ökade anslaget till Konungen beträffar, och som Personligen rör Majestetet, är jag ej den som yrkar återremiss, då sådant är af nöden, förvissad att vi kunna försäkra våra hemmavarande Commitenter, det denna tillökning proponeras till indragning, då Konungen häraf icke har så stort behof som nu — Ett bifall tili detta anslag i en stund, då det hos Ben 5 fulii f, m, mången är utöfver förmågan, afl, göra ansträngningar, bevittnar nu, som alltid, Nationens tillgifvenhet för vårt Konungahus, och bor anses som en borgen af vår fortfarande trohet. Jag torde ej behöfva anmärka, att då jag yttrar detta, är jag ej ledd af annat än min öfvertygelse j men då man går ifrån den ena ytterligheten till den andra, tror jag det vara något hårdt, sorn en Ledamot här framkastadt, att man viii marchandera, för det man icke är af samma tanka med den värda Talaren. Det kan ej falla mig in, att tvifla på en annans afsigter, för det att han icke är af samma öfvertygelse som jag, Afven våll jag nämna några ord emot Friherre af Nordin, som gjort en jemförelse med Gustaf III:» Stats-anslag, nemligen, att då ägde vi Finland, sorn delade bördorne, nu måste vi bära dem ensamme. En enda anmärkning vill jag tillägga, att jag nemligen skulle önska, ehuru man visserligen icke kan tro att vårt mynt skall förbättras, att om sådant likväl sker, de 420,000 R:dr skulle nedsättas i mon af förbättringen uti vår Cours. Sedermera hvad Stallet angår, äro 58,000 Lisp. Hö anslagne till 15g hästar.
S. D. Föredrogs och bifölls Lag-Utskottet Memorial M 1, angående till ökning i Utskottets tjenstemannapersonal. S. D. Remitterades till Stats-Utskottet följande motioner, nemligen: l:o af Grefve Taube, Henning Edvard, om stiftande af en lag rörande entledigande och pensionering af sådane Statens cmbetsoch tjenstemän, som, i följd af vansinne, lamhet, blindhet eller annan obotlig sjukdom, cn längre tid varit urståndsatle att sina tjensler bestrida; 2:o al Friherre Stjernstedt, Johan Wilhelm, angående understöd från Statens sida till befrämjande af Skarpskytle-föreningarnes verksamhet; Prot.-Utdrag den 12 November 1862. 21 3:o af densamme, angående förökning i det af Kongl. Maj:t äskade anslag för understödjande af myrutdikningar och vattenaftappningar; 4:o af Herr von Hedenberg, Ludvig August, angående anslag till 2:ne väganläggningar inom Westerbottens läns lappmarker; 5:o af densamme, angående afskrifning af återstoden å äldre, ål innebyggare i Westerbottens län beviljade undsättningslån; : 6:o af densamme, angående anslag till uppförande af ett nytt läroverkshus i Umeå. Frän flågv. Pr este-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo och remitterades till Stats-Utskottet Doktor Säves motion, om en minimi-lön af 400
Men sedan vårt tidehvarfs upplysta och nyllighetsälskande anda lyckats alt bereda en mera mångsidig praktisk bildning, samt skolan i sin krets af läroämnen småningom upptagit allt flera kunskapsarter af empirisk och praktisk syftning och bland de humanistiska bildningsmedlen inlagt det moderna element, som förut fattats; sedan de mångfaldiga fordringar på den offentliga undervisningen, hvilka af industriens mägtiga förkofran och af vidgade statsborgerliga intressen blifvit en följd, framkallat en särskild bildningsiinie, den så kallade ”reallinien”, uti hvilken studiet af de klassiska språken icke förekommer; och sedan till grundläggningen af språkstudiet i allmänhet, äfven på den klassiska linien, latinet ej längre användes, utan modersmålet i första klassen dertill begagnas, och ej heller i nästföljande klass läsandet af latin begynnes, utan ännu ett annat, främmande språk (nemligen tyskan) här inträder såsom läroämne, måste deraf blifva en följd, att ofvanberörda syftemål med latinets läsande i de lägsta klasseina numera bör kunna uppnås genom den undervisning i tvänne andra språk, som lärjungen erhållit innan han enligt nuvarande plan ens får börja läsa latin; och det synes då ej längre finnas något skäl att påtvinga äfven dem, för hvilka studiet af detta språk icke blir till något gagn, en undervisning, som enligt nu gällande skoi-schema medtager mera tid än något annat ämne, allrahelst om, såsom Utskottet finner fullt antagligt och erfarenheten vid Nya Elementarskolan i Stockholm, enligt dess lärares utsago, lärer bekräfta, den kurs, som må anses erforderlig för dem, som böra läsa ifrågavarande språk, kan medhinnas under vistandet i de högsta klasserna. Utskottet finner sig fördenskull, efter moget öfvervägande, upp manad t att tillstyrka den uppflyIlning af latinska språket till en sednare klass; och då, vid valet af Bih. Ull «B.
Stats-b Iskottets Utlåtande M 115. i:o Riksdags-fullmäktigen Ephraim Larssons från samma lån motion, angående bildande utaf allmänna medel af en fond å 100,000 eller 200,000 R:dr R:mt för amorteringslån till kyrkooch skol-byggnader. Såsom Doktor Sandberg i sin motion erinrat, väcktes jemväl under sednast förlidne riksdag fråga om anvisandet af staten tillhöriga medel för att dermed i låneväg understödja församlingar, som måst ombygga eller hufvudsakligen förbättra sina kyrkor; men det härom då framställda förslag bifölls icke af Rikets Ständer, som deremot gillade dåvarande Stats-Utskotts, rörande detta ämne, afgifna utlåtande, hvaruti samma förslag afstyrktes, under erinran, hurusom det af ålder ålegat och ännu tillhörde hvarje landtförsamling att, utan något understöd från stats-verkets sida, bygga och underhålla sin kyrka. Sättet huru dertill erforderliga bidrag och medel skulle anskaffas eller utgöras, vore föreskrifvet i allmänna lagen jemte flera särskilda författningar. Endast vid utomordentliga tillfällen hade för denna byggnadsoch underhålls-skyldighets fullgörande särskildt biträde utaf allmänna medel ansetts böra beviljas en eller annan menighet. Skulle åter, i enlighet med nu ifrågavarande förslag för kyrkors byggande och förbättrande, en viss större fond af sagde medel anvisas och afsättas, komme framgent hvarje församling, hvars kyrka behöfde ombyggas eller iståndsättas och utvidgas, att ega anspråk på erhållandet af allmänt understöd dervid. Och en sådan särskild, för härmed afsedt ändamål alltid tillgänglig fond samt tillfället att derifrån utbekomma mer eller mindre betydliga lån, skulle möjligen föranleda företagandet af allt för kostsamma och måhända mindre nödvändiga kyrkobyggnads-arbeten samt således komma att för vederbörande församlingar förorsaka en långvarig och tryckande skuldsättning. Statsverkets härtill disponibla tillgångar medgåfve ej heller bildandet af en dylik fond, utan att de behof åsidosattes, till hvilkas fyllande dessa tillgångar borde företrädesvis användas. Att genom
Då nu icke i grundlagen finnes bestämdt hvart frågor om förbud höra, men dessa frågor komma i oskiljaktigt sammanhang eller jemförelse med tulltaxeafgifter; så finner jag fullkomligt conseqvent att frågan om förbud måste anses slå i den närmaste beröring med, om icke räknas till be vi 11 n. ärenden. Kär ett eller flera Stånd åtaga sig tull bevil 1 ning i afseende på en vara, hvarå andra Stånd besluta ineller ulförselslörbud, så. blir frågan af den art, att den ingredierar i beskattningen och i beräkningen af dess belopp. På denna grund måste frågor om förbud röra eller stå i samband med dem om beskattningen, helst 5g och 6o §§:ne Reg.Fm utvisa, att tullbevillningen är ett beskattningsärende. Betraktar jag åter yå §:n Riksd.Ordn., så ser jag der stadgadt, att alla ärenden, hvilka icke angå grundlags stiftande, upphäfvande, förändring eller förklaring, hvartill fordras alla RiksStms sammanstämmande beslut jemte Konungens sanction, afgöras genom 3 Stånds uttryckta mening jemte Konungens samtycke, ' med undantag af de mål, hvarom i Reg.Fins 66, 6g, 70, 71 och 72 §§ särskildt förordnadt är. Men till de mål, som afbandlas i 70 §:n RegFtn, d. v. s. alla frågor angtde den blifvande bevillningens fördelning, hör onekligen tullbeskattningen äfven, ty bevillningen kan icke fördelas, förr Den 5 April f. m. *07 än man beräknat till hvad belopp tullbeskattningen bör anses uppgå. Således måste alla frågor om tullafgifter höra till dem, hvarom i 70 §:n Reg.Ftn särskildt förordnadt är. Huru med dessa frågor skall förhållas, vid yppad skiljaktighet emellan RiksSttn, bestämmer åter 71 §:n i samma grundlag. De skola nemi. gå till förstärkt StatsUtsk., då ett Stånd vidblifver sin yttrade mening.
Exempelvis ville jag, hvad de äldre läroverken angår, nämna, att Utskottet synes mig helt och hållet vara i 16 Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o lii. okunnighet om de betydliga reformer, dessa, synnerligast under sist förflutna decennier, undergått; och hvad det yngre, fö ordade läroverket angår, att Utskottet anser det böra bero af Ephorers och Lärares sammanstämmande godtfinnande, huruvida ämnesläsning för lärjungarne derstädes må varda tillåten, då likväl hvar och en, som inhemtat någon slags kännedom om detta läroverks organisation eller någon gång besökt den Nya Elementarskolan i hufvudstaden, ej kan vara i okunnighet om, att denna ämnesläsning är hufvudvillkoret för den undervisning, der kan erhållas. Angående giltigheten så vät af de resultat, som af de rationella grunder, hvarpå det Nya Läroverkets företräde framför del Gamla förmenes hvila, hyser jag flerfaldiga tvifvel — och icke tvifvel blott. Desse kunna dock ej få plats inom det skäliga utrymmet för en reservation.” Af Herr Lector Ljungdahl, som anförde: ”Emot detta Betänkande får jag mig på följande grunder reservera: 1:0 emedan den här behandlade hufvudfrågan ännu befinner sig i ett alltför outredt skick, för att af Rikets Ständer kunna med någon säkerhet bedömas; 2:0 emedan flere bland de här yttrade åsigter, rörande såväl det gamla, som nya skolsystemet, äro oriktiga; samt 3:o emedan den besparing i kostnad, hvilken genom antagandet af den föreslagna nya organisationen af Elementar-Läroverket skulle uppkomma, enligt min öfvertygelse, är ett tomt föregifvande, hvaraf den mindre sakkunnige möjligen kan missledas.” Härförutan reserverade sig emot Utskottets beslut Herr Grefve Sparre, Herr Doctor Utterström, Herr Prosten Odelberg, Herr Doctor Norström, Herr Lector Ahlstrand samt Herr Prosten Schröder. Ank. till Exp.-Utsk. d. 9 Jan., kl. 1 e. na. Betänkande, i anledning af väckt fråga, om anställande af flere Lärare vid Apologist-skolorna.
Sådana bli till och med nästan vackrare, målade i pastell, än på annat sätt; man lyckas nämligen få mycket intensiva och klara toner, och öfvergångarna mellan tonerna bli mjuka och harmoniska. Dylika ljuseffekter äro sålunda mycket utförbara i pastell. Detsamma är förhållandet med månskensstycken, vinterlandskap, skymningsbitar och dylikt. Äfven ljuseffekter inomhus äro synnerligen lämpliga för utförande i pastell, t. ex. skenet från en brasa, en lampa, ett ljus elJast i dessa dagar utsändes i den svenska ler dylikt. Sådana saker äro mycket tacksamma, om än för en amatör ej så lätta till en början. bokhandeln det första häftet af ett arbete, som såväl på grund af de förhållanden, det bePorträtt bli mycket lediga och fristående, om de utföras i pastell. Hudens porer och egendomlighandlar, som författarens stora förtrolighet med heter afbilda kritan mycket naturligt, och kläder sitt ämne och stadgade anseende som en framoch accessoarer göra sig bra. Hår och skägg må- stående skildrare, bör komma att mottagas med las så, att man först lägger under med lokalfärg ett mindre vanligt intresse. Det är herr J. och sedan här och där med lämplig ljus färg streckar, följande hårets naturliga linier, hvarigeStadlings skildringar » Från det hungrande nom glansdagrarne mycket effektfullt framträda. Ryssland ». Helt säkert har ingen utländing Det som ock lämpar sig mycket bra för pastellhaft så gynnsamt tillfälle att p ersordigen lära målning är målning af stilleben. Döda ting kan man nämligen på ett förvillande likt sätt afbilda i pastell. För amatören är det af utomordentlig stor När man fixerat sin pastell, bör man, om man nytta att, när han börjar med pastellmålning, ställa vill ha den hängande på väggen eller eljes framme, upp dylika stillebensgrupper framför sig och efter sätta glas för den, då den håller sig längre och vederbörlig teckning söka använda kritorna. Man ej förstöres af dam. Om man ej vill skaffa sig kan ju börja med något tämligen enkelt och sedan ram till målningen, kan man i alla fall sätta den efter hand ta till svårare uppgifter. Matvaror, innanför en glasskifva.