Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Föredrogs ånyo Stats-Utskottets memorial N:o 152, i anledning af erhållne återremisser å utlåtandet N:o 87, angående regleringen af utgifterne under riksstatens sjette Hufvudtitel. 1, 5, 11, 20, 23, 26, 27 och 28 punkterna i utlåtandet, N:o 87, samt motsvarande delar af memorialet, N:o 152, lades till handlingarne; 10 punkten, enligt memorialet, N:o 152, angående anslag till en Landtbruks-skola i Jemtland, bifölls, med tillägg, att, derest Prot.-Utdrag den 14 Juni 1851. 327 lämplig lägenhet för en Landtbruks-skola icke inom Jemtland kan beredas, Kongl. Maj:t skall ega att använda anslaget för en sådan skola i någon annan af de Norra provinserna; 18 punkten, mom. litt. A och mom. 3, om anslag till teckniska Elementar-skolor, gillades, enligt hvad i memorialet, N:o 152, tillstyrkes; Vid 19 punkten, om anslag till en Navigations-skola i Stockholm, beslöt Ståndet, att, med godkännande af Stats-Utshottcts utlåtande, N:o 87, i hvad det angår dels Stats-kontorets godtgörelse; för utgifna medel till Stockholms Navigations-skola för åren 1849 och 1850, och dels anvisning på Riksgäldskontoret, i afseende på 1851 års anslag, bifalla i så måtto Kongl. Maj:ts nådiga proposition i ämnet, att ett årligt anslag af 2,800 Rdr beviljas för nämnde skola, under vilkor, att skolans
Till förekommande deraf uppstod fråga att inrätta Jury för desse förbrytelser och stadga en serskild Grundlag för Tryckfriketen, så att den ej skulle kunna ändras af Högsta Domstolen, och ej eller förkastas af de begge Slatsmakterne. — Man har här fästat sig vid den för - Dtn 27 Januarii f. m. 7 ändring, som vid 1812 års Riksdag i så constitutionsvidrig form infördes uti TryckfrihetsLagen. Jag gillar ej Indragningsmakten nu mera ari då, den är arbitraire och står ej väl tillsammans med lagbunden frihet och samhällsordning. Men då den finnes, bör den ej afskaffas annorledes än i laglig ordning, likasom Juryn, enär den ej uppfyller sitt ändamål. — En Talare har sagt, att han, straxt efter Juryns upplösning efter fattadt beslut, på RiddarhusTorget hört omtalas allt hvad inom Juryn passerat. Jag hemställer, om icke detta bevisar, att bland Juryns Ledamöter funnits någon, som brutit sin tysthets-ed. Huru skulle väl sådane aktade Medborgare, som kallas till dylikt förtroende, vara så glömske af Edens helgd, om de ej blifvit tvungne att i Nämnden frikänna den liltalade och derföre nödsakats upplysa om rätta förhållandet och på hvilka föraktet för den brottsliges befrielse borde falla. Om så är, vore det väl att komma från en inrättning, som till sin sammansättning är så ofullständig och skadlig; men skall den vidare fortfara, så böra Jurymännen utses på förhand af allmänna förtroendet, och förblifva oförändrade åtminstone viss tid; annars kunna missbruk omöjligen förekommas. •— Hr Hjerta bar sagt sig heldre vilja underkasta sig sina likars bedömande, än en Domstols: ett besynnerligt yttrande af honom, som sjelf är publicist. Det vill nemligen säga, att s Den 27 Jan nar i i f. m. han skulle dömas af andra publicister. På samma grund skulle hvarje brottsling önska att till domare få dem, som med honom äro i samma fördömelse; men desse måtte väl ej kunna anses vara passande att dömma.
Rikets Ständer förvänta likväl, att den beklädnad, som af kronan kommer att bestås, bör vara bättre och iner ändamålsenlig än den nuvarande, samt utgå efter en bestämd stat och begagnas viss tid såsom paradbeklädnad vid stationen och till sjöss, samt viss tid såsom släp-heklädnad, så väl under uppfordring som i landsorten, hvarefter den blir båtsmannens tillhörighet och får af honom nyttjas till arbetskläder, äfvensom att rustoch rotehållarne icke besväras med beklädnadens förvarande i rotekistan; och hafva Rikets Ständer slutligen bifallit, det de rustoch rotehållare, som på ofvanberörda förslag ingå, må erlägga i fredstid en kontant ersättning till kronan, svarande mot fyra femtedelar af kostnaden efter medium af nästföregående tio års markegång i hvarje län, för de beklädnads-persedlar, hvilka kronan öfvertager, men i krigstid full ersättning efter markegång; hvarjemte Rikets Bih. till R. St. Ständer, i och för ofvannämnda ändamål, anvisat ett förslagsanslag af högst 28,000 r:dr banko årligen, för att i mån af behof användas, allt efter som rustoch rotehållarne på omförmälda öfverenskommelse ingå. Hvilket Rikets Ständer härmed få i underdånighet anmäla,- framhärdande &c. Stockholm den 21 Juni 1848. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 14 Juni 1848. Preste-ståndet den 17 Borgare-ståndet den 17 Bonde-ståndet den 21 Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående folkskole-afgiftens fortsatta utgörande samt om närmare bestämmelser dervid. (Statsoch Bevilln.-utsk. Uti., N:o 16.) S. A. K.
När sålunda blifvit styrkt, att den afvikne icke på minst ett halft år vistats i orten, och anledning saknas att utröna hans vistelseort, eger Pastor lios Konungens Befallningshafvande reqvirera allmän efterlysning öfver liela Riket efter den förrymde, som vid ertappandet bör bäktas och liemförpassas. /po Först efter det ett halft år förflutit från denna allmänna efterlysning, utan att den förrymde inom Riket kunnat tillra ttafås, må antagas, att lian öfvergifvit och förlupit andra Makan och farit utrikes i det uppsåt, att ej mera komma åter, hvarefter förfares på sätt i3 Gap. t\ §. GiftermålsBalken stadgar. I öfrigt liar Herr Ribbing ansett det förslås af sig sjelft, att om kunskap erliålles före den allmänna efterlysningen, Jivar den efterspanade Makan inom Län - LagUtskottts BetHnkandctt. 847 det finnes, densamma då genom tjenlige medel bör föras till hemorten och underlastas vanlig kyrko-disciplin; äfvensom att kostnaderne för lysning, hemtning m. m. böra af den förrymde makans enskilda lott i Boet ersättas så långt tillgångarne räcka. Hos Högv.
Majit, det Rikets stapelstäder, efter den fördelning, som Kongl. Maj:t kan pröfva skälig, åter må tillförbindas, att i ständigt upplag hålla så mycket salt, som åtminstone motsvarar j af landets ungefärliga behof, eller 40,000 tunnor. Vid remitterandet af sistberörde motion har Hr Komminister Beckman, med hufvudsakligt instämmande uti motionen, anfört, hurusom vigt borde läggas pä återupplifvande af städernas skyldighet alt från utrikes ort införa visst sallbelopp. Hvad sålunda blifvit framställdt har Utskottet tagit i öfvervägande samt får pä ofvanomförmälde, af motionärerne anförde, skäl, hvilka Utskottet till alla delar gillar, vördsamt hemställa, Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o 36. 5 det Rikets Ständer måtte uti underdånig skrifvelse hos Kongl. Maj:t anhålla, det Kongl. Majit täcktes återställa skyldigheten för stapelstädernas handlande och skeppsredare, att årligen från utrikes ort till Riket infora och på upplag hålla salt, till det belopp Kongl. Majit kan finna för godt i nåder bestämma. Stockholm den 27 Januari 1854. Reservationer: af Friherre Raab, Carl Adam; af Herr Wahlström; af Herr Kistner, hvilken yttrade sig sålunda i »Vid jemförelse af äldre författningar, hvilka finnas sammanförda i Kongl. Kungörelsen den 8 Maj 1829, med den sednast härutinnan, nemligen den under den 7 April 1841, utkomna författning inhemtas, att Rikets stapelstäder, med undantag af Stockholms stad, iikaväl nu som tillförene hafva sig skyldigheten ålagd att importera eller anskaffa det för orternes behof förut fastställda årliga qvantum salt. Väl hafva genom sistomförmälde författning en del stapelstäder tills vidare blifvit befriade från skyldigheten att hålla ständiga upplag af salt; hvaremot samma skyldighet ännu qvarstår för en annan del af stapelstäderna. Föreskrifterna i de äldre författningarne i förenämnde afseende fortfara således att i de väsendtligaste delarne ännu vara gällande.
Jag instämmer således i det omdöme, som afgifvits af en reservant i Utsk:t, Hr Doktor Sandberg, troligen den om Bankens bestånd mest omsorgsfulla person i landet, »att Fullmäktige under högst brydsamma omständigheter visat prof på både mod, klokhet, nit och omtanka». Ingenting är lättare eller vanligare, än att, skyddad af R-eghteus bokstaf, rädda H. III. s 114 Den 11 Januari e. ffl. sitt eget skinn och sålunda lugnt åse huru allt går förloradt, blott, det lilla jaget bevaras; mera ovanligt deremot är att se män, de der, liksom Fullmäktige, fatta sina pligter Ur en högre synpunkt och utsätta sig sjelfva för mer än klander, för verklig våda, för att dymedelst gagna det allmänna. Ett sådant förfarande påkallar åtminstone tacksamt erkännande. Sker det ej, torde det blifva svårt att finna de, hvilka, med känsla för eget värde, vilja åtaga sig ett updrag, der man för sällspordt nit och skicklighet endast skördar otack och klander. På grund af hvad jag yttrat, skulle jag önska, det déchargemeningen uttryckte att Fullmäktige med utmärkt nit, omtanka och skicklighet fullgjort sitt updrag, men, då rösterna härigenom möjligen komme att splittras, får jag endast förena mig i Hr Dalmans anhållan, att orden »i allmänhet)) måtte ur slutpunkten utgå. Hr Cederschiöld, Rob. Theofron: Med flere föregående talare instämmer jag fullkomligt deri. att Fullmäktige ådagalagt prof på synnerligt mod, duglighet och skarpsinnighet, och jag skulle för min del gerna vilja instämma i deras yrkanden, som vilja att orden »i allmänhet» skall ur décharge-meningen utgå, så vida nemi. Hr Dalman hade rätt i den framställningen, att vi ej äro här för att tillse, huruvida Fullmäktige enligt reglementet fullgjort sina åligganden eller ej. Om man endast skulle fästa sig vjd den ringa förlust, som drabbat Banken under deras förvaltningstid, så instämmer jag fullkomligt med Hr Dalman, att den är alldeles för obetydlig, för att kunna på minsta sätt inverka på domslutet.
Robsahm. S. D, Den 8 9 Juli• 445 S. D. Tin slutligt afgörande föredrogs Allmänna Besvärsoch Oeconomie samt Särskildta Utskottens den 18 Juli afgifna och den 2 i på bordet lagda gemensamma Betänkande, angående frågan om den vissa Städer beviljade oinskränkta Nederlage-frihet, och fann-Borgare Ståndet för godt att, med antagande af Särskildta Utskottets alternativ om Nederlag på Utländsk Säd, Betänkandet för öfrigt bifalla,' endast med den förändring, att all restitution af Tull på de från Nederlagen uttagne och förtullade varor, såsom högst vådelig för Kronans intrader, af Ståndet alldeles afslås. Ut supra. Ex Protocollo darl Magn. Robsahm. S. D. Upplästes Protocollet öfver Rikets Ständers Electorers den 28 Juli hållna val till de Oomiterade, hvilka jemte Justitise Ombudsmannen aga att vaka Öfver Tryckfrihetens vård, hvarvid blifvit utsedde: Revisions-Secreteraren Commerce-Rådet Kammar-Herren Cancellie-Rådet Expeditions-Sécreterareh Doctor Turdfjäll. Zenius. A. G. Silverstolpe.' Kullberg. Wallerius, och Wallin. Och skulle Expeditions-Utskottet anmodas - 44^ Den s 9 Juli. das att för dem behöriga Constitutorial upp. sätta. Ut supra. Ex Protocollo Carl Magn. Robsahm. S.
Silfvermynt eller fjorton skillinge!- banko af hvart mantal skatte och krono: — att, i afseende på Akers, Daga och Selebo härader, vid anställd undersökning sig visat, att från och med år 1601 allmogen derstädes till ett salpetersjuderi i Taxinge socken framkört, dels ved, dels stockar, halm och aska, dock ej hvarje år från alla eller hela häraderna och ej heller efter bestämd grund, men att dessa åligganden för bemälde härader, tillhörande det så kallade Lifgedinget, enligt Nådigt Bref den 18 Oktober 1622 blifvit förvandlade till en mark penningar af hvar ’’hel bonde”, i följd hvaraf salpeterhjelpen blifvit debiterad och uppburen i penningar med en mark eller 8 öre Silfvermynt af hvarje helt mantal lill och med år 1633: — att följande året i räkenskaperna debiterats, utan någon känd eller uppgifven orsak, för hvarje mantal j stafrum ved, hvarå värdet den tiden var lika, eller 8 öre silfvermynt och hvilken blifvit levererad lill Skeppsta bruk: — att, denna debitering af ved sedermera fortfarit och veden under några är blifvit för en daler stafrummet försåld, hvaremot från 1660 till 1717, då Lifgedinget upphörde, de skattskyldige fält densamma med penningar till samma pris betala: — alt, enligt den 13 December 1717 Nådigst fastställd och till år 1725 gällande jordeboksmethod, salpeterhjelpen återförts till kronovärderingspriset eller 8 öre Silfvermynt för jstafrum vid af hvarje mantal skatte och krono, men enligt 1727 och följande årens räkenskaper blifvit erlagd efter markegång med en Daler 16 sk. för hvarje stafrum, hvilket markegångspris år 1735 fastställdes såsom ständigt:— att sedan räntepersedlarnes utgörande efter ständig markegång blifvit genom Kongl.
Efter några veckors förlopp, hvarunder herr Bengt ej vidtagit andra förberedelser för sin resa, än den att han hos hofskräddaren beställt en varm resepels, blef regeringen otålig öfver dröjsmålet, uppmanade honom för tredje gången att skyndsamt begifva sig åstad och underrättade honom derjemte ... allt för att sporra hans reselust ... att han bredvid sina andra befattningar blifvit utnämnd till lagman öfver Ingermanland. Herr Bengt tackade förbindligast för förtroendet, lofvade att med görligaste första resa och – stannade helt lugnt qvar i hufvudstaden. Då regeringen efter nya veckors förlopp för fjerde gången anbefallde honom att draga åstad, inlemnade han en förfrågan, om det icke inginge i hans rättigheter eller skyldigheter såsom legat i Tyskland att föra Sveriges underhandlingar med Lüneburg, Holstein o. s. v. och begärde utförliga instruktioner i detta hänseende. Någon tid förflöt, innan styrelsen hunnit afgöra denna fråga, hvarefter den för femte gången förnyade sin uppmaning. Men nu upplyste riksrådet Bengt, att han under tiden olyckligtvis blifvit invecklad i en högst vigtig rättegång, som ovilkorligt kräfde hans närvaro i Stockholm, och för att styrka sin utsago, inlemnade han till regeringen en stor lunta rättegångshandlingar. Frågan gällde verkligen så stora summor, att regeringen ej kunde vägra honom att någon tid uppskjuta resan, i hopp, att processen, som ej syntes serdeles invecklad, snart skulle vara afgjord. Men detta hopp blef sviket. Ju längre rättegången räckte, desto mer intrasslad blef den; herr Bengt visste att undanhålla handlingar, undandraga sig kallelser (detta alltid med förebärande af talande skäl) och anföra en oändlighet af klagomål och domqval. Eftersom han således ändå nödgades qvarstanna i hufvudstaden, ansåg han sig böra begagna tiden, till att få några andra frågor afgjorda, innan han aflägsnade sig till Tyskland. Han framställde nu derför åtskilliga anspråk på staten, hvilka han ansåg sig ega till följe af drottning Kristinas och konung Karl Gustafs förläningar.
Svårigheten att uppställa en sådan lag har hittills i alla länder lemnat lika full frihet åt den enskilde att, vid försäkrings tagande, vända sig till hvilket försäkrings-bolag honom godt syntes, som åt bolagen att, efter egen ompröfning, utsträcka sin verksamhet. Konkurrensen mellan de olika bolagen har ansetts såsom det säkraste medlet att åt den enskilde bereda tillfälle till försäkring af sina tillhörigheter för lägsta pris och korrektiv på bolagen att söka bibehålla sin kredit genom punktlighet i uppfyllandet af sina förbindelser. Vid tillämpningen af denna grundsats, som inom Sverige hittills blifvit iakttagen, har det visserligen händt, på sätt Herr Ridderstad anfört, att utländska bolag, genom vägran att utbetala en fordrad försäkrings-summa, föranledt för försäkringstagaren eller dess rättsinnehafvare rättegångar, men om detta hr en sanning, får man äfven ihågkomma, dels att försäkrings-bolagen af flera försäkringstagares bedrägliga förfarande haft full anledning att vara på sin vakt, dels ock att bedrägerier genom ingen lagstiftning kunna förekommas. Beträdde man en annan väg i berörda hänseende, och dervid till en början föreskref, på sätt Herr Ridderstad föreslagit, att hvarje försäkrings-bolag, som här ville utöfva någon verksamhet, först skulle derom hos vederbörande myndighet göra ansökan samt dervid bifoga en fullständig redogörelse öfver bolagets ställning, dess tillgångar och förvaltning, samt sedermera årligen uppvisa sina bokslut, så skulle i sjelfva verket derigenom från riket afvisas alla de äldsta och solidaste Engelska bolag, enär dessa sannolikt ej skulle underkasta sig några i berörda rigtning här träffade föreskrifter, hvilka ock i intet annat land blifvit dem förelagda; hvarförutan lätt inses, att dylika redogörelser för utländska bolags ställning ej äro särdeles tillförlitliga. Att på detta sätt således minska försäkrings-bolagens antal och i följd deraf deras konkurrens, synes Utskottet för närvarande mindre välbetänkt, då ej blott vissheten minskades för försäkringstagarne att, när de dertill vore berättigade, utfå försäkrings-summan, utan omkostnaderna för en försäkrings undfående ökades, antingen af stegrade premier, eller genom nödvändigheten att å utländsk ort söka försäkring hos bolag, hvilka här icke egde några agenter.
Skälet härtill anföres vara, att hvad som i allmänhet är ändamålet med förfalskningen, nemligen bruket af den förfalskade handlingen, syntes icke böra leda till försvårande af. utan fastmera det uteblifna bruket böra medföra mildring uti den bestraffning, som för det fullbordade brottet finnes stadgad. En sådan straffmildring medgifves dock icke i Lag-beredningens förslag vid förfalskning af mynt eller penningesedel — efter hvad jag förmodar — på den grund, att der, såsom i nu gällande Lag, eftergörandet och utprånglingen betraktas såsom serskilda brott, af hvilka det sednare, då detsamma utaf förfalskaren sjelf begås, för honom blir en försvårande omständighet. För öfrigt synes mig förslagets innehåll föranleda dertill, att frågan om straffmildringen i anmärkta fall är oberoende deraf, huruvida förfalskaren sjelf eller någon annan missbrukat det förfalskade. I strid härmed har det nu till granskning öfverlemnade förslaget blifvit grun dadt å en för Sveriges lagstiftning hittills fremmande lära om förfalskningsbrott. Hufvudsatsen deri torde, såvidt jag förmått sluta af förslagets bestämmelser, vara den, att i allmänhet brottet skall anses fulländadt först, när förfalskaren sjelf eller genom annans biträde begagnat det förfalskade i den brottsliga afsigt, som ofvan blifvit omförmäld och, jemväl efter detta förslag, utgör ett oeftergifligt vilkor för hrottet. Denna grundsats finnes uttalad i 2, o, 4 och 5 §§, hvilka alse förfalskning af dels allmänna handlingar, som icke äro under domstols eller annan offentlig myndighets vård och förvar, dels sådana allmänna handlingar, då de äro af mindre vigt, del ock enskilda handlingar af större eller i ringare betydenhet. Men i lika 24 Kongl. Maj:ts NådProposition N:o 59. många fall grundsatsen blifvit tillämpad, i lika många, ja flera, halva undantag derifrån skelt. Uti den 1 §, hvilken angår förfalskning af domstols eller annan offentlig myndighets egna urkunder, bibehålles sålunda nuvarande lags grund oförändrad.
Lagmanstjensterna betraktas numera ofta som sinecurer, och embetet öfverlemna? till bestridande åt unga män, som väl kunna vara lika skickliga som gamla domare, men icke hafva den erfarenhet och det ljusa omdöme, som erfordras för en öfverdomstol, hvartill lagmausrätterna från början varit ämnade. Om således; Frih. Boyes Den 6 Augusti e. m.t afsigt vore att minska rättegångarna, lärer ändamålet icke kunna vinnas genom lagmansiätternas bibehållande, hvilka just gifva anledning till den största tidsutdrägt^) och mesta advocaturen. Då man vet, huru det går till vid häradsrätterna och känner bondadvocaternas maniement af allmogen, inser man väl, huru lätt det är för dessa advocater att förmå sina principaler att fullfölja målen vid lagmansrätterna, så länge de ej behöfva fullgöra domen; och jag kan ej betrakta lagmansrätterna annorlunda, lin som ett medel att utdraga rättegångarna på tiden. Huruvida deras borttagande dä kan anses såsom ett moraliskt oudt för andra än sakförare, som hafva förtjenst på tidsutdrägt och ökade rättegångar, hemställer jag till hvar och en; och hvad vidare beträffar Frih. Boyes statsoeconomiska skäl, heintade från nödvändigheten af ökadt antal hofrätten, så gäller emot dem, hvad jag redan i början af mitt anförande yttrat, att jag nemi. icke tror, att flera mål än hittills skola fullföljas i bofrätterna. Men äfven med antagande af denna Frih. Iioyes supposition vill jag hellre medgifva en ökad statsutgift än låta en instans qvarstå, som genom tidsutdrägten vållar sä betydliga förluster för den enskilde. Den statsoeconomiska förlust, som lagmansrätterna medföra, är alltid mångdubbelt större än den ökade statsutgift, som deras borttagande kan förorsaka. Frih. Boye har slutligen användt ett skäl, hvartill han alltid vädjar, eller snarare åberopat det hopp, sorn han alltid förespeglar, nemi. alt Regeringen skulle vara nog klok att afslå den ifråga var. lagförändringen, äfven om den af Ii. St. skulle antagas.
P. go. — om BevillningsUtskottets sednare memorial rörande anmärkningar vid Utskottets förut meddelte Utlåtande, om tryckning af Handlingarne i Bevillningsfrågan vid 1815 års Riksdag. P. 90. — om Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens sednare Utlåtande öfver Hemmans skyldighet att deltaga i Kyrkooch Prestgårds-byggnad m. m. P. 91.— om StatsUtskottets svar på anmärkningar vid Utskottets Betänkande rörande StatsVerkets tillstånd och behof i hvad som angår 3:dje HufvudTiteln. P. 190. —- om StatsUtskottets Utlåtanden: 1) i anledning af Konungens Skrifvelse angående Tredje IlufvudTitelns behof; 2) angående verkställigheten af RiksHufvudBoken. P. 191. — om remiss af en anmärkning mot Konungens Rådgifvare i Commandomål för Armeen. P. 191. •— om Riksens Ständers deltagande uti Begrafningsacten efter JustitiaeOmbudsmannen Ehrenborg. P. ig5. ■— om LagUtskottets Utlåtande i anledning af anmärkningar vid Utskottets Betan - 417 tänkande angående befrielse för Rådmän och Kämnärer att deltaga uti ansvaret för försummelse, att till ÖfverDomaren insända Rådsluguoch KämnärsRätters Domböcker och Protocoller m. m. P. 266. — om Lagsamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottens Utlåtande rörande utvidgande af Privilegia Exclusiva. P. 266. ■— om Lagsamt Allmänna Besvärs* och OeconomieUtskottens Utlåtanden: t) angående åläggande för Landtmätare, att vid vite inom viss tid fullgöra de dem uppdragne enskiftes-förrättningar; 2) om lämpelige medel till ett allmännare spridande af Rikets Grundlagar och andre Författningar. P. 266. — om Statsoch BancoTJtskottens Betänkande angående ett lånebiträde till fullbordande af nya Bibliotheks-byggnaden vid Upsala Universitet.