Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den uppstyltade, förkonstlade societeten liksom skämdes för sitt bjefs inför den enkle, okonstlade republikanen. Man började redan lägga bort ro-cocochapeaun, puderperuken med stångpiskan, den broderade sammetsfracken, knäbyxorna och silkesstrumporna för att i stället likna Franklin, genom att bära qväkarnes svarta cylinderhatt, den enkla svarta klädesfracken och de svarta långbyxorna. Man hade emellertid vid hofvet en dunkel förkänning af, att kostymens revolution kunde vara ett förebud till samhällets, och cylinderhatten, nu så genomlojal, blef på den tiden ett yttre kännetecken på misshagliga åsigter. Det var ej underligt, att hofsocieteten blef orolig, ty man kände allt kusligare den finansiela marken svigta under sina fötter. Neckers » compte rendu » hade för hela allmänheten uppdagat den oerhörda statsbristen. Från det af officielt hemlighetsmakeri dittills strängt omgärdade regeringskabinettet trängde med ens ett blixtljus, som slog hela allmänheten med häpnad. Han ville dermed framtvinga riksständernassammankallande, ty endast » tredje ståndet » kunde ju gifva erforderlig bevillning, måhända drifva adeln och kleresiet, hittills så godt som skattefria, att äfven något bidraga. Det var att gå tillbaka till 1614, då » tredje ståndet » senast fick vara med; men det vore på samma gång att återuppväcka det municipala samhällslif, som man trott för alltid vara be-grafvet Man anade redan, att en stundande revolution sökte sitt knvtfaste i det förflutna. Quel horreur! Dertill kom ju också Neckers impertinenta indragningar på utgiftsstaten, hvilka helt säkert riksständerna skulle i än större utsträckning göra till vilkor för sina bevillningar. Hur skulle det då gå med drottningens » nålpenningar », med de ständigt nya millionanslagen åt grefvarne af Provence och Artois, med hofstatens många tjenster och rikliga sportler, med favori-ternes rundligt tilltagna pensioner? Nej, för all del, icke ett ord om riksständerna!
Deputerade, sorn skola bestå af alla Stånden i Riket, och med iakttagande af de i Förordningen den i October 1810 utstakade grunder, kun,-* na väljas, hälften af Rente tagare och den andra hälften af Rentegifvare, må vara ahetaget, att ej allenast pröfva de uppgifna, prisens; förhållanden emot de i Orten verkeligenj gångbara varuvärden, utan ock att dervid hafva afseende på det föregående och löpande årets; vext. bergning och beskaffenhet, samt i anledning så val deraf, sorn hvad eljest om dep tidens gängse pris med visshet kunde upp-, gifvas, så inrätta Markegången, att a ena sidan Kongl. Majrts och Kronans samt Indel-, ningshafvarens rätt måtte blifva bevarad, och. S den andra Rentegifvare ej emot skäl o,ch billighet betungas.”' Då, genom dessa noggran-, stia föreskrifter, den sorgfälligaste uppmärksamhet synes vara fästad derå, att så väl Kongl. Maj:ts och Kronans som Rentetagareg och Rentegifvares rättigheter och skyldighet ter må i möjligaste måtto blifva iakttagne, har - Hest)* och Ekon. Utsh. Betänkande». lflg Utskottet trott, att någon granskning af den sålanda verkställda Markegångssältningen ej bör vara nöden, heldst erfarenheten visat, att den genom Deputerade i Länen föreslagna Markegång, efter en sådan granskning, blifvit så betydligen förändrad, att Deputerades åtgärd synes nästan helt och hållet varit onyttig eller förfelat sitt ändamål. Utskottet kan för öfrigt ej finna annat, än att den Markegång, som i sjelfva Länet upprättas, bör för det samma vara den mest passande, och der tjena till efterrättelse, i synnerhet da de noggrannaste anstalter till utrönande af dess rätta belopp vidtagas, i förening med. ■ de största säkerhetsmått till iakttagande af inbördes rättigheters orubbade helgd. På sådana grunder tror Utskottet sig böra tillstyrka, att den i Länen, på föreskrift ne sätt, stadgade Markegång bör för hvarje
SEXTONDE SCENEN. F RU S OMMERDAL , sedan M AGISTERN och slutligen E MELIE och M ARIANNE . Fru Sommerdal. Gudske lof, det är slut. Det kostade på att förställa sig. Magistern (för sig i bersåen.) Åh, det gick som en olja. Emelie (till Marianne i bersåen) . Tyst, vi kunna ännu inte gå fram; Schysselberg syns ännu der borta. Finge han se oss, kunda han ana planen och aktade sig att blotta hela sin nedrighet. Magistern. Det är tämmeligen riskabelt att sticka ut näsan, ty den der med doket, har straxt sin syster att kasta en på halsen. Två ungherrar har hon redan krånglat in, och om jag kom, kunde jag bli den tredje. Mod, Sommerdal, mod, du ska' fram och blotta bedragerskan. Fru Sommerdal. (ser ut åt allén) . Der borta syns Kammarherren och Baronen, 56 och för honom berättar han säkert hela historien. Magistern (kommer ur bersåen fram på scenen) . Hör hon, madam eller mamsell der med doket, skäms hon inte att tussa två karlar i lufven på hvarandra och ställa till oenighet? Hör bon inte? Låt se hvem hon är. Fru Sommerdal. (till höger om Magistern, God afton, lille svåger Mathias. Magistern till venster om Fru Sommermerdal. Mycket flat) . Svägerskan! (för sig) Förbanna mig är det inte svägerskan! Fru Sommerdal. Har svåger mina nystpinnar färdiga ännu? Magistern. Nystp nystpinnarna? (för sig.) Sjelfva svägerskan! Fru Sommerdal. Min man ba' hälsa svåger, han kommer hit i eftermiddag, för att se hur svåger tar sig ut som Gud. Magistern. Ja-så (dröjande) men men nu hvad va' de nu igen, hm, hm Fru Sommerdal. Kan grönsiskan hämta kastar slöjan åt sidan och niger). 57 upp vatten sjelf? Svåger lofvade att lära henne den konsten. Magistern.
29 biträde till öfverfarten, och dessutom inga strandvägar emellan gårdarne vid kusten funnos anlagda; att de färjor eller båtar, som till färjningen begagnades, stundom vore af bristfällig och svag beskaffenhet och ofta hlefvo alldeles öfverlastade, så att resa öfver sundet då vore förenad med lifsfara eller åtminstone stort obehag; samt att, om än ändamålet med tilldelandet af den uteslutande rättigheten att besörja kommunicationen med fasta landet varit att förekomma fara för lif och egendom vid transporten, ett sådant ändamål likväl kunde vinnas, om färjningsrättigheten lemnades öppen för hvar och en under vilkor, att hvarje, farkost, som, till sådan transport begagnades, skulle af sakkunnige män besigtigas och godkännas, innan densamma finge dertill begagnas. Vid öfvervägande af denna fråga hafva Rikets Ständer af delgifna handlingar i ämnet inhemtat, det förevarande framställning afgifvits i öfverensstämmelse med invånarnes uti flera socknar å Oland, äfvensom med åtskilige handlandes i Kalmar derom yttrade önskan, samt att underdåniga besvär rörande ofvanomförmälda förbud och dervid stadgade vite vid tvänne serskilda tillfällen blifvit hos E. K. M. anförda och genom nådiga resolutioner af den 13 Juli 1824 och 20 Januari 1837, med jemkning af dittills gällande föreskrifter, afgjorda; Och som Rikets Ständer funnit hvad i detta ärende förekommit utgöra giltig anledning lill det antagande, att de nu varande anstalter för bestridande af trafiken emellan Öland och fasta landet icke i allt uppfylla de trafikerandes anspråk, få Rikets Ständer i underdånighet anhålla, det É. K. M:t läcktes låta anbefalla en undersökning, huruvida nu befintlige anstalter för färjningens bestridande emellan Öland och Kalmar stad äro af beskaffenhet att uppfylla det med deni afsedda ändamål, äfvensom att E. K. M:t, efter det en sådan undersökning blifvit hållen, behagade vidtaga de åtgärder, som af omständigheterna kunna påkallas. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 1 Mars 1851. 30 Exp editionsUti k o itc ts Förslag till rind.
Jag kan icke göra den tydning af den åberopade 49 § att del nu skulle vara tillständigt att uppskjuta behandlingen af den egentliga frågan eller Utsk:s betänk. på grund af nu gjorda anmärkn:r vid förslaget. 3 mom. i 49 § Riksd.Ordn:n lyder sålunda: ”Vid pröfning i Ståndens plena af Utsk:s afgifna förslag, skall detsamma först framställas till antagande eller förkastande utan förändring. Göres dervid Den 7 September e. m. 59 anmärkn. till förändring, och finner Ståndet ärendet tillfyllest utredt, må Ståndet, sedan bestämdt förslag till sådan ändring blifvit uppgjordt, om dess antagande eller förkastande antingen genast eller derest någon ledamot det äskar, i annat plenum besluta etc”. Således måste det nödvändigt bero på Ståndets beslut i detta hänseende om frågan skall uppskjutas till ett annat plenum. Men här förekommer ännu ytterligare, då man läser §:n i sin helhet: ”Är anmärknin af den beskaffenhet att den anses fordra närmare utredning, erhålle Utsk. af samma anmärkn. del, för att förslaget derefter ytterligare granska och jemka”. Der är således fråga om sådana anmärk:nr hvilka böra återgå till Utsk:s behandling, hvilket här icke lärer komma i fråga, då ämnet redan har varit lill Utsk. remitteradt, och nu till RiksStm återkommit. Vidare inneehåller §:n: ”När ett sålunda beredt förslag till St:n återkommer, varde det behandladt på samma sätt, som här ofvan om Utsk:s första förslag stadgas, dock att ytterligare återremiss ej må ega rum”. Jag finnér icke hvad vigten skulle blifva med att uppskjuta frågan, sedan Huset nu är talrikt församladt för att afgöra den, utan för min del yrkar jag alt discussionen måtte fortgå och beslut fattas öfver StatsUtsk:s förslag, och om dervid kan fogas det förbehåll att, i händelse Ulsk:s förslag blifver underkändt och afslaget, Frih. Palmstjernas amendement då, i ett följande plenum må komma i fråga, det må blifva Ståndets sak att afgöra. Hr Sandströmer:
Hvad vill det säga, hvar har man funnit den? — Ja, det är allt för konstigt. Vi borde genast i går morgse hafva anmält rockens förlust. — Men så berätta nu, hvad du vet! — sade Malkolm otåligt, som vid åsynen af sin nedsotade rock lemnade sin vanliga flegmatiska likgiltighet och matthet. — Säg mig först, om man funnit tjufven också! — tillade Alf ifrigt. — Ja, bevars, det vill säga, man vet, hvem det är, det är en helt ung flicka. — Hvad säger du? Det är omöjligt! — Nog har man funnit juvelerna hos henne åtminstone, eller rättare bos hennes mor, ty ho sjelf har tagit till flykten. Alf och Malkolm vexlade en blick af bestörtning och interesse, och den förstnämde utropade nästan andlös af nyfikenhet. — Nå, men huru har man funnit dessa saker? Berätta då en gång din historia! — Ack, herre Gud, det skulle jag nog längesedan hafva gjort, men herrarne afbryta mig ju, bara jag vill börja. — Det är sannt, men nu skola vi tiga. Se så! — Jo, det finnes en ung flicka, som heter Gundel, — började Johan långsamt — hon skall vara ansedd för mycket hederlig och anständig, fast hon är fasligt vacker. Hon bor någonstädes helt nära härintill hos sin mor och försörjer sig med söm, och modern har ett rum, som hon hyr ut åt resande ibland. Jag har sjelf en gång sett flickan, då hon kom för att hemta kläder här i hotellet, och det är visst, att hon såg rätt hygglig ut, och man skulle aldrig kunnat tro henne om något ondt. Nå i går morgse helt tidigt vaknar gumman, hennes mor, vid det att en resande herre, som bodde hos henne, öppnar dörren och ber henne skynda sig att gifva honom frukost, ty han ämnade resa med postvagnen till Bamberg. Gumman stiger upp, helt förvånad att hennes dotter, som alltid brukade hafva detta bestyr, icke redan var uppe, och förmodade, att hon försofvit sig. Men hon blef både förundrad och orolig att, då hon kom in i den unga flickans lilla kammare, finna hennes bädd orörd och henne sjelf borta.
Som jag för enskildta angelägenheter nödgas lemna hufvudstaden, får jag härmed afsäga mig det hedrande förtroendet att vara Bänkman inom den 21:sta Bänkm:s-afd. R. o. Ad. biföll, uppå Hr Gr. o. Landtnr.s i anledn. häraf framställda propos., att Frih. von Essen och Gr. Hamilton, med bibehållande af riksdagsmannarätt, lingö frånträda sina bänkrmsbefattningar, hvarefter Hr Landtm, tillkännagaf att, i anseende lill de härigenom uppkomna ledigheter bland Hrr Bänkman, val af en Bänk - Den 15 December f. m. 193 Bänkman inom 5:le och en Bänkman inom 21:sta Bänkm:s-afd. t nästa plenum komme att förrättas. Gr. Snoilsky, Nils, uppläste följande motion: Sveriges historia har bearbetats af flere utmärkte män, men det är vår tid förbehållet, alt se flere okända förhållanden uppdagade genom en lika allvarlig som skarpsinnig granskning af urkunder och handlingar, framdragna ur arkivcrnas gömmor. En ny dager har derigenom blifvit spridd öfver tilldragelser, i hvilka förut misskända män deltagit och hvilka derigenom omsider vederfarits en sen rättvisa. Jag är öfvertygad, att många bland eder, mine Hrr! vid erinran härom, skola med tacksamhet ihogkomma de förljenster Hr professoren doktor Anders Fryxell i denna väg förvärfvadt. Han har derigenom bland annat bevisat: att Sveriges Adel blifvit af flere häfdatecknare behandlad med obillighet och väld; att man på detta Stånd kastat en mängd orättvisa beskyllningar, under det raan sökt, på dess bekostnad, i gynnande dager framställa ömsom det oinskränkta enväldet, ömsom folkmakten. Uttalandet af dessa sanningar har, ehuru de varit grundade på historiska handlingar, dock ådragit författaren härda strider och personligt obehag. Det synes då vara skäl att R. o. Ad., hvars förfäder han försvarat utan annan uppmaning dertill, än rättskänslans, ä sin sida ådagalägger sin aktning och förbindelse för ett så ädelt handlingssätt.
Fodertillgången är sålunda knapp hos allmogen, utom vid bättre årsväxter, då halm ej saknas, men med blott halm till foder kan ladugården ej serdeles förbättras. Således kan antagas att hos Possessionater foder tillgången motsvarar den öppna jorden; men allmogen, om än öfvertygad om nyttan deraf, tycks ännu icke hafva insett nödvändigheten. Nekas bör dock icke att hos allmogen fodertillgången minskas genom lång transport af skogseffekter och foror, dels för egen räkning och dels i följd af åliggandet för dem som äro herregårdsbönder, samt dels genom gäst-, gifveriskjutsnings skyldigheten. Ilos större delen Possessionater stallas oxar, sorn uppköpas från andra orter i synnerhet Småland, men äfven Östergöthland och Nerike, samt säljas hufvudsakligen till Stockholm. Kreatursracerne äro små men ej dåliga; genom Landtbeskällare som årligen komma tili Länet från Strömsholm, hafva liästarne blifvit större till växten; dock har man trott sig finna att den derigenom uppkomna race är svagare än den vanliga så kallade bondracen; men om än sig så skulle förhålla torde man dock kunna antaga, att när den till storlek förbättrade race hunnit vänja sig vid knappare bete, sämre fodertillgång, starkare ansträngning och tyngre körslor, skall den blifva vida bättre än den fordna. Boskapsskötseln har och något förbättrats; men att förbättringen skall gå långsamt är klart deraf att med mindre godt bete om sommaren och knapp foder tillgång den öfriga delen af året kreaturen måste födas inne mera än halfva tiden. På större gårdar äro kreaturen bättre; och sedan sista femårsberättelsen har ökning deri skett af 137 Oxar, 229 Kor och 3,283 Får, ehuru sedan förra femårs-berättelsen minskning skett af Hästar med 23 och af Ung - 9 Ungboskap med 9. Det vill synas som införskaffandet af finare får, hvilket genom Statens försorg blifvit i betydlig män underlättadt, skall egentligen gagna derigenom att fåren ej genom förblandning urarta. Med verklig uppoffring hafva vissa Possessionatenlåtit Fårafvel 11 blifva ett väsendtligt föremål för deras uppmärksamhet.
Jag skall icke länge upptaga Ridderskapets och Adelns tid med besvarandet af de anmärkningar, som här blifvit gjorda, ty flere värde Ledamöter hafva förekommit mig; men jag anhåller likväl att få tillägga några ord. Hvad defensionsplanen beträffar, vill jag icke inlåta mig deröfver, ty jag anser detta icke vara rätta stället för en sådan discussion. Regeringsformen gifver ingen anledning, att det skulle tillkomma Rikets Ständer att uppgöra försvarsplaner. Enligt 1720 års Regeringsform, fanns väl ett DefensionsUtskotl, men jag tror icke, att något sådant kan tillsättas efter vår nu varande Regeringsform; erfarenheten har ock visat, alt det icke går an att behandla dylika ämnen på så många man hand. Här hafva nu tvänne Talare yttrat sig deröfver, och bägge olika; den ena har ansett Carlskrona böra befästas på landsidan, och ogillat Wanäs, då deremot den andra gifvit sitt bifall till Wanäs, ehuru i något inskränktare scala, men ansett Carlskrona icke behöfva befästas på landsidan. Dessa stridiga åsigter synas mig bäst bevisa, att det säkraste är, att med förtroende antaga den plan Konungen gillat. Det är således blott i ekonomist afseende jag be48 H. 100 Den 2 No vem ber e. m. gär att få meddela några upplysningar. Herr Hjerta har ansett anslaget till Wanäs större än sorn behöfdes; men sådant det hittills varit bestämdt, har det knappt varit tillräckligt för att sysselsätta den arbetsstyrka, som finnes på stället, och i proportion deraf måste arbetet ovillkorligen inrättas, om det skall ske med hushållning. Friherre af Nordin har förekommit mig i afseende på förrådshusen; här är icke fråga om uppförandet af tillfälliga materialbodar, utan om caserner och förvaringsrum för de förråder, som fästningen, en gång färdig, skall inrymma, och skydda. Herr Hjerta har synts draga i tvifvelsmål, huruvida någon plan funnes uppgjord för de äldre fästningar, som skola bibehållas och äga bestyckning.
Om, sådant oaktadt, bör medgifvas, att skjutsningsskyldighet åligger alla hemman, som äro belägne så nära gästgifvaregård, att skjutsen kan utfordras, in natura, utan att allt för länge uppehålla den resande, så kan icke deraf följa, att skjutsnings-skyldighet åligger äfven sådane hemman, som ligga så aflägse, att skjuts icke skäligen kan utbudas till utgörande in natura, emedan sådant vore stridande mot allmänna lagens tydliga föreskrift. Af denna anledning liar jag icke kunnat biträda hr Stats-rådet Sandströmers motion, helst som bifall dertill skolat hafva till följd en ny beskattning på alla från skjuts-station aflägse och således icke reserv-skjuts-skyldige krono-, skatteoch irälse-hemman i riket, för att derigenom göra skjutsen mindre betungande för reserv-lagen, och kostnaden för den resande så lindrig som möjligt. En sådan leglering har visserligen skett i en del af Jemtlands län för längre tid tillbaka, och finnes ännu i verksamhet; men det fordna frivilliga åtagandet af icke skjutsskyldige hemman att understödja reserv-lagen och resande har ledt derhän, att hvarje sådant icke skjuts-skyldigt hemman måste årligen betala 30 lispund hö och 3 ridr 12 sk. banko i penningar för sagde ändamål. Denna afgift är obil - 32 Allm. Best.- och Ekon.-Ulskottets Betänkande, N:o 89. lig, derföre, att den utgör ett alldeles nytt onus, — och likväl torde densamma komma att fortfara, såsom frivilligt åtagen för obestämd tid; —den är obillig äfven derföre, att skjutsnings-skyldigheten aldrig varit ålagd annorlunda än mot betalning. Rättvisa och billighet fordra, att skjuts-legan motsvarar den skjutsandes uppoffring af tid och kostnad i och för skjutsens utgörande; — och det är påtagligt, att sådant varit afsedt vid alla de tillfällen, då skjuts-legan blifvit ökad.
Jag tror således, att lagstiftningen, ur delina svnpuiikt, bör söka bereda äfven de ringare folkclasserna tillgång för någorlunda drägligt pris på åtminstone de gröfre Franska vinerna. Äfven anser jag, att vinerna böra classificeras efter gröfre och finare och icke, såsom Utsk. gjort, efter viner på faslager och viner på bouteiller. Den obetydliga quantitet af vin på bouteiller, som förtullas, visar, att missbruk i detta afseende äga rum. Jag tror således, att tullen på gröfre vin bör nedsättas till iS sk. kannan. Äfven tror jag, att tullen på sill, salt och torr fisk, såsom utgörande nödvändighetsartiklar för massan, kan nedsättas, å sill lill 24 sk., å salt till 32 eller 24 sk. tunnan samt å torr fisk till 8 sk. LU. Dessa nedsätlningär skulle deremot i min tanke kunna i rågadt mått godtgöras, om tullen å socker ökades för Moscovad från 2 till 4 sk. skålp. samt för krossad t lump och Havanna Terres till 8 sk. skålp. Hvad caffe angar, torde det icke vara rådligt att höja tullen derå utöfver 4 sk. skålp., dels emedan varan är lätt att olofligen införa och dels emedan caffe utgör en oskyldig förfriskning för en stor del af det lägre folket. Medan jag nu har ordet, kan jag icke underlåta bestrida Gr. Horns sats, att förbud borde bibehållas mot tackjerns utförsel. Jag vill nu ej ingå i undersökning, huruvida det icke för Sveriges handel och näringar vore fördelaktigt, att dess högst ofullkomliga slångjernslillverkuing småningom öfverginge till tackjernsblåsning och bearbetande af våra rika malmstreck. Men jag kan ej med min röst biträda att fortfarande göra tackjerns-bergslagsmännen till, snart sagdt, slafvar under Hrr brukspatroner och stångjei nsverksägare. Om det till en början ej går au, utan att störta dc sednare, att gifva tackjernet fritt till utförsel, böra vi åtminstone erkänna principen.
S. D. Föredrogs ånyo Expeditions-utskottets memorial, N:o 21, angående tillägg uti vissa Riksdags-besluts §§. hvilket memorial i afseende på första hemställan eller den som afser de af Kongl. Maj:t stadfästade lag-förändringar godkändes, men till sednare delen återremitterades, med JÖsklarande, att elen lagförändring, som Rikets Ständer beslutat, ehuru ej af Kongl. Maj:t sanctionerad, bör i riksdagsbeslutet intagas. Från Ilederv. Bonde-ståndet. S. D. Föredrogs och lades till handlingarne Lag-utskottets memorial N:o 97, i anledning af återremiss utaf en punkt uti betänkandet N:o 75, öfver väckta motioner om förändring i konkurs-lagstiftningen. Från Högloft. Ridderskapet och Adeln. S. D. Föredrogos och lades till handlingarne Konstitution s-utskottets i gårdagens plenum på bordet lagda memorial N:o 36, med utlåtande i anledning af talmannens i Bonde-ståndet vägran af proposition på remiss af en inom Ståndet väckt fråga om aflålande af underdånig skrifvelse till Kongl. Majit, om Helsinge regementes hemförlofvande. S. D. Föredrogos och biföllos Lag-utskottets nedannämnde i gårdagens plenum på hordet lagda betänkanden: N:o 93, i anledning af väckta motioner angående verkställighet af spö- och risslraffen samt den uppenbara kyrkoplikten; Nio 94-, i anledning af väckta motioner om minskning i det antal nämndemän, som i häradsrätt trfordras för att rätten må anses domför; Nio 95, i anledning af väckta motioner om förändring i författningarna angående utmätning; Nio 96, i anledniug af väckt motion om upphäfvande af Kongl, förordningen den 13 Juli 1818, angående handskrifna anvisningar eller så kallade assignationer; samt Nio 98, i anledning af väckt motion angående förtydligande af 12 kap. 7 § ärfda-balken och 6 kap. ulsöknings-balken. S. D. Föredrogs och lades till haudlingarne