Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag var i går på e. m. af sjukdom hindrad att öfvervara det då fattade beslutet, och jag ber derföre att nu få förklara, det jag för min del finner consultativa Statsråd utom departementscheferna vara ganska behöfliga, äfvensom att jag trott det af Utsk. föreslagna antalet Vara lämpligt; ty hvarje föredragande kan på visst sätt anses partisk i afseende på det förslag, han sjelf uppgjort och framställer, hvaremot de icke föredragande skulle hafva fullkomlig frihet att med opartiskhet skärskåda och följa ärendernas gång i sin helhet. Jag är således icke af deras tanka, som önska blott föredragande Statsråd, och jag hade helst sett, att deras antal blifvit bestämdt till fyra; men det är nu för sent att göra denna åsigt gällande, och sedan de blott blifvit två, finner jag betänkligt att fästa dem såsom ständiga ledamöter af Conseillen, emedan ärendernas gång derigenom lätt skulle kunna hindras. Måhända skulle man såsom en medelväg kunna säga, att minst en af de icke föredragande Statsråden alltid skulle vara tillstädes; men jag fruktar, att man äfven härigenom skulle blifva för mycket bunden, och jag tillstyrker således Ulsk:s förslag. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade till grundlagsenlig behandling enl. 56§Reg.F. godkänna Constit.Utskts förslag till förändrad redaction af 8 § Reg.F. Ropades starka ja, blandade med nej. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, förklarade, det han funnit ja hafva öfverröstat nej. Hr Dalman: Jag vill visserligen ej vara envis i afseende på antalet, men hemställer, om man ej skulle kunna öfverenskomma om följande redaction: derest icke minst tre af Statsrådets ledamöter utom den föredragande är o tillstädes? Utsk. har ej på något annat ställe bundit sig vid namn. Hr von Hartmansdorff: Jag har redan tillförne vederlagt de anmärkningar, sorn åter blifvit gjorda, och vill således icke upptaga dem ånyo, men deremot erinra, att då R. o. Ad. förklarat öfverläggningen fulländad , borde ej heller någon vidare öfverläggning få äga rum.
— Till anskaffning af beklädnad åt sjöbevärings-manskapet, 80,000 R:dr under år 1854, samt 53,553: 16. årligen, under åren 1855, 1856 och 1857, 240,000: — » Styrelsens för Allmänna Vägoch Vattenbyggnader aflöning, jemte tjenstgörings-arfvoden, 12,900 R:dr årligen, under åren 1854, 1855, 1856 och 1857, 51,600: — » reseoch undersöknings-kostriader samt expenser för allmänna arbeten, 12.000 R:dr d:o, 48,000: — » arfvoden för lärare vid Mariebergs artilleri-läroverk i de ämnen, som tillhöra Civil-Ingeniörer, 1,000 R:dr d:o, 4,000: — » stipendier för elever vid dito 1,000 R:dr d:o, 4,000: — För bildande af en teknisk skola i Borås, 5,000 R:dr, årligen, under åren 1855, 1856 och 1857, . Till adönande af lärare och underhåll för elever vid Skeppsbyggeri-Inslitutet i Carlskrona, 5,533: 16. årligen, under åren 1855, 1856 och 1857, För uppmuddring af hamnen vid Ystad 20,000:— 40,000: — » hamnbyggnad vid Borgholm på Öland, 21,600: — » rötning af segelleden i Slångan mellan Linköping och Roxen, samt denna ås upprensning, 16,666:32. Anslag. Lån.
<Sn lifa förmånsrätt tillEomnter ock Slcabemierne i Upfala ecb Sunb poS Deras uppborbSmän ocI> rebogorare för .mebel, forn Dcpe, i ocp för fine tfen* fter, om fjänber fått. §• 73- 5oetraffanbe StnfiparigbefS^agarne för SiBåre $ullmägfige i 35anfen ecb $vifSgälDS#€ontoiret, af ben 1 <50rtaji 1810, famt 2lnfmarigj)ctS#8agen för ©i* recteurcrne mib ©ifcont^ontoiren i ©odeborg ocf> ‘iKtalmo, af ben 8 ?lpril 1824, bafme 3Bi, lifalebeS i fol/b af 3tongl. yjlay.tS £>§ mebbelte 9tåbiga ^ropofition 1 bepa ämnen ocb gemenfamt meo Äongl. SKaf-t, beflutit, att nebannämnbe §. §. erhålla fol/anbe Jobelfe, nemligen: §. 9. uti ?tn(n\mcjberswiatten får Wäre ^ufltnagticje t Joanfen, Od) §. 10. uti 2lttfinarigbct5#S.ageit för Wäre ^nlbnägtitjc i i\if svalbe?
Inte heller firas första maj som förr med våfflor och mjöd, af hvilket man drack sig märg i benen! Om hemmen åter upplifvade denna sed och – i en tidsenlig form – den gamla leken mellan de utklädda vinteroch vårkungarna, skulle barnen erhålla ett oförgätligt minne af vårens återkomst. Allt hvad våren hunnit gifva af blommor och grönt sattes fordom vid pingsten i spisel, i ljuskronor och stakar – liksom för att fira vårens seger öfver allt, där elden kämpat mot vinterns köld och mörker! Och huru “klädde“ man icke hvar vrå vid midsommaren; huru kär var ej dess fäst med sin “majstång“, sin dans och sin musik i sommarnatten! Men på många ställen i vårt land är nu också majstången tyvärr endast ett minne! Alla dessa och andra enkla bruk, som sammanhängde med lifsuppfattningen och med årets tider, voro emellertid fulla af just det enkla bildspråk, den naiva skönhet, som lämpa sig för barnets behof och gifva poesi åt barnets stämningar. Hvarje hem har ju äfven sina särskilda fästdagar, åt hvilka man dock nu mera ofta på samma sätt försummar att gifva denna särskilda fästprägel, som från en kär vana blir ett kärt, rörande minne. Födelsedagarnas och andra bemärkelsedagars traditionella blommor, fästrätter och “firningar“ – än med “utklädsel“ eller knäckkokning eller plättkalas och dylika enkla nöjen – kunna emellertid icke ersättas af några mer storartade, för hvar gång nya fästligheter. Hvarje hem har plikten att göra äfven hvardagen och söndagen innehållsrika för barnen, genom små nöjen efter slutat arbete: om vintern sagostunder vid brasan, med äpplen och nötter vid särskilda anledningar; eller sång kring pianot eller läsning af en ny “rolig bok“ eller förevisning af ett planschvärk. En mor, som är artist i hemlifvets konst, skapar för aftonens samvaro det lugn, som redan ger barnen en fästlig känsla; hon förstår att med några blommor i en vas eller andra enkla små anordningar för trefnaden fylla barnens sinne med omedveten skönhetsglädje, medan den mor, som saknar hemlifvets konstsinne, däremot dagligen pinar barnen genom den oro, den fulhet, den hållningslöshet, hon kring sig utbreder.
— N:o 213, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, rörande af Kongl. Majit äskad tillökning i arméens nuvarande kavalleri-styrka: B. VII. 228, 237, A. 237, B. 258, 260, A. 260, B 288, 289, A. 289, E. 366. — N:o 214, i anledning af erhållna återremisser å Stats-Ulskottels Utlåtande N:o 169, angående revision af nya Trollhättekanal-bolags räkenskaper, in. m.: B. VII. 228, 237, A. 238, E. 366. 253 Stats-Utskottets Memorialer, Retänkanden och Utlåtanden: — N:o 215, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, i fråga om försäljning af Nya Varfvet vid Götheborg: B. VII. 229, 238, 239, A. 244, E. 289. — N:o 216, med förslag till voterings-proposition i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut rörande Stats-Utskottets Utlåtande N:o 194, i fråga om kostnads-ersätlning till militäre, civile och ecklesiastike tjenstemän för en del resor i tjensteärenden: B. VII. 229, 238, 244, A. 245, B. 288, 289, A. 289, E. 387.
På bordet satt en ofärdig karl och lagade ett par skor. Han såg ej ens upp, när kvinnan trädde in, utan böjde sig öfver arbetet, som när man ej bryr sig om att betrakta, hvad man sett alla dagar. En grof, illa klädd kvinna tog emot skorna, nästan klef öfver ett par smutsiga barnungar, som kröpo på golfvet, och gick fram till en träsoffa, hvilken endast genom en smal trävägg var skild från den säng, där Grane legat natten förut. Hon tycktes ruska på någon, som sof, och i det samma reste sig ett sömnigt flickansigte, som han i hastigheten tyckte tillhöra en fjortonåring, upp från bädden: – Är det du, Marie? Jaså, är det mamma? – Upp och borsta skorna åt herrn, hördes moderns röst. Grane drog sig tillbaka för att ej behöfva se mer. Han fullbordade sin toalett, och när han drog på sig skorna, skedde det på ett sätt, som om han fruktat att bränna fingrarna, när han tog i dem. Han satte på sig öfverrocken, sade farväl och gick, utan att gifva sig tid att svara kvinnan, som ropade åt honom i trappan att komma snart igen. Han gick hem, utan att se på dem han mötte, och det förgick en hel månad, under hvilken han hvar morgon, när han vaknade, tyckte sig känna en frän, osund luft sticka sig i näsan. Och i själfva verket glömde Grane aldrig denna händelse. Ej ens efter åratal kunde han påminna sig den utan en stark känsla af skuld. Till föräldrarna hade förhållandet varit ungefär det samma. Grane hade gjort ett par besök i hemmet, men han hade för hvar gång endast känt sig mer främmande för de sina. Och förhållandet till föräldrarna hade ej haft något starkare inflytande på hans egen utveckling under de senare åren. Dessa två år, under hvilka han varit borta från universitetet, hade emellertid förändrat Grane mycket, och när han nu kom åter till Upsala, kände han sig nästan som en annan människa. Han fann snart, att Upsala också hade undergått en förändring. Och det föreföll Grane, som om förändringen vore likartad.
BetAnkanden. hållande, i afseende på frågor om skyldighet till rifning, flyttning eller ändring af skadligt Vattenverk* Utskotten finna det med dess natur öfverensstämmande, att genom densamma all verkan af ingångne äldre förbindelser och aftal skall upphöra, Rörande hvad af en Ledamot inom Hederv, BondeStåndet blifvit yttradt, i afseende på rättigheten att å nyo väcka en redan afgjord fråga, om ändring eller utrifning af Vattenverk, få Utskotten erinra, att, då i så beskaffad sak, som angår uppdämning i jord , förhållandet å olika tider kan vara ganska skiljagtigt, såsom beroende af inträffande förändringar med dambyggnader, jemte mera dylikt, Utskotten ansett Författningen icke böra lägga hinder i vägen för en Jordegare att anmäla, och för Domaren att företaga till förnyad pröfning eu slik fråga, enär förändrade omständigheter dertill kunna gifva anledning. Nils Håkanssons från ChristiandstacU Lin förmenande, att genom Författningen blifvit stadgadt, det Egendomen, å hvars egor uppdämning sker, borde hel och hållen tagas i beräkning vid den värdering, som ansetts böra föregå godkännandet af Jordegares påstående, om rifning eller ändring af Vattenverk, hafva Utskotten funnit vara ogrundad!, och den öosknn, Som af honom blifvit framställd, att den förbättring Egendomen genom odling af den Lagutskottets Betänkande». 33 ‘Lagutskottet* BctHnkanden: Fördränkta jorden leunda vinna, måtte i stället ensam tjena till rättelse vid värderingen, destomera öfverflödig, som detta £ Författningens 2 §. uttryckligen blifvit påbjudet. Sist få Utskotten anmäla, att då Förslaget af RiksdagsFulImägtigen Nils Insulin, det stadgande cm damluckas öppnande den i eller ro Maji måtte i så måtto förändras, att tiden dertill blefve bestämd antingen till medlet af April, eller från den i:sta till den 5:te Junii, icke eger något egentligt sammanhang med de ämnen, sorn det till Utskottens utlåtande remitterade Lagförslaget omfattar, Utskotten ansett sig hindrade att nu deröfver yttrande meddela.
Domkapitel, om oeniga makars inställelse derstädes lill varningars erhållande . Domkyrkan i Calmar, rörande dit ingående arrenden af jordlägenheter, tillhörande Calmar f. d. Fästning Svar på återremiss „ i Linköping, lån för reparation af, se Linköping. Domstolar, oin inrättande af serskilda brottmåls-domstolar, se Brottmåls-domstolar. Drottningholms och Svartsjö Kongl. Slott, ang:de förvaltningen och vården af . Svar på återremiss Drätsel-Kommission, Stockholms, kreditivrätt å Banken för Durchmarch-kostnaderne om användande af rcservalionerne å anslaget derför: se llufvudtilcl Fjerde pag. 19. E. Ecklesiastika beställningar, om indragning af åtskilliga, se Presterskapets aflöningssött. Ecklesiastik-Departementet, anslagen för, se Hufvudlitel Åttonde. Edström, Öfverste-Löjtnant, pension för honom afstyrkes Effekter, kasserade, beräknande vid Statsregleringen af influtne försäljuings-medel för Volerings-proposition i anledning af skiljaktiga beslut . Eftergift, af Bankens, Banko-Diskont-Verkels samt Låne-kontorens fordringar elier crsättnings-anspråk hos följande personer, nemligen: Wongers, B., Komminister Rehnström, A. P., Handlande Håkansson, P. W., f. d. Fastighetsegare Talek, I. A., Stads-Läkare, dess Sterbhusdelegare Nilsson, J., f. d. Juvelerare Forssell, Mjöluare < 2- Underdånig o Skrifvelse. *5 7~ cL a i" Cw (i w K T Ridd. o. Adeln. Preste-) Ståndet. BorgareStåndet. BondeStåudct. C. G:son, Bagges Enka samt J. Bagges son, f. d. Boktryckaren C. V. Bagge Arnberg, U. W., Färgare , . Nikodemi, A. 0., Källarmästare . Salmson, J. S., f. d. Boktryckare .
Af hvad sålunda upplyst blifvit anse Utskotten det vara utredt, att af de arne tunnor kronotionde-spanmål, på hvar rote, hvilka till understöd i kneckthållningen vid indelningstiden anslagits åt rotehållarne inom Åkerbo Härad (utgörande en del af det fordom så kallade Kungsöhrs Län) den ena tunnan, om än densamma af ofvananförde orsaker icke in natura eller efter markegång utan allenast med 3 Dalers Silfvermynt blifvit af kronan erlagd, kommer, genom det från kneckte-legomedels-cassan utgående bidrag] till legan, medelbart rothållarne till godo, med ett den ursprungliga knecktelegan vida öfverstigände belopp; samt den andra tunnan, som utgjort vederlag för de hemmansegarne åliggande lijelpedagsverken, blifvit, i anseende härtill, enligt Kongl. Maj ris och Rikets Ständers gemensamma beslut, indragen vid samma tillfälle, som hemmansegarne från berörde dagsverks-skyldighet befriades; och som Utskotten på grund häraf icke kunnat finna ifrågavarande rothållare vara, på sätt motionären anser, berättigade att meranämnde tiondetunnor in natura eller efter markegång utbekomma, samt det skäl för en sådan rättighet, motionären velat hemta derifrån, att rothållarne erlägga beklädsnadsbidrag, destomindre synes grundadt, som utgörandet af detta rotehållarnes till en åttondedel af soldatmunderingens värde utgående årliga bidrag, i följd af det år 1819 införde nya beklädnadssättet för indeldta roterade Infanteriet, i allmänhet är en skyldighet, sorn tillkommit i stället för rothållarnes fordna åliggande enligt kneckte-contracten att förse manskapet med släpkläder; alltså och då det för öfrigt är vederbörande obetaget alt söka göra sin för - Statssamt Allm. Besv.- och Ekonomi-Utskottens Utlåtande, N:o 5/. -j menta rättighet uti förrberörde hänseende i laga ordning gällande, få Utskotten hemställa, att motionen icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 3o Januari 1845.
Changemang à vue. Scenen förvandlas till botten af en kitteldal; fond och sidor branta svarta bergväggar utan vegetation. Till venster i förgrunden Baldrottningens tron. Midt på scenen en Pan-stod, omgifven af krukväxter: BolmMusikanterna in; klädda i grått, med krithvita, sorgsna anTill höger musikestraden. ört, Kardborre, Tistlar, Rödlök etc. sikten och trötta åtbörder; de synas stämma sina instrument, som ej ge någon ton. FJERDE AKTEN Balgästerna bestående af krymplingar, tiggare, nattmän, alla komma in dragande på sig svarta handskar. Långsamma rörelser, begrafningsminer. Den Andre Ceremonimästaren Kapellmästarn. samma person: en sjuttioårig sprätt med svart peruk som är för liten så att det gråa håret synes inunder; vaxade mustacher, enkel-lorgnett; urväxt frackkostym, skaftstöflar. Han är trist och synes lida af sin rol. De sju Dödssynderna in och ställa sig kring tronen. Högmod. Vällust. Dryckenskap. Lättja. Girighet. Vrede. Afund. Prinsen in: puckelryggig, solkig sammetsjacka med blanka knappar, värja, spetskragar, stöflar med sporrar. Hela följande scen spelas med ett oryggligt trist allvar, utan ett drag af ironi, satir eller humor; alla figurerna hafva ett stycke af dödsmask, gå ljudlöst (på filtsulor) och göra enkla besvärade gester såsom inlärda. till Ceremonimästaren. PRINSEN timma? Hvarför stör Du min ro vid denna midnatts CEREMONIMÄSTAREN. ej gått upp för dig ännu? Du frågar alljemt, broder, hvarför. Har ljuset PRINSEN. Till hälften blott; jag ser ett sammanhang mellan mitt lidande och min skuld, men jag fattar ej hvarför jag skall lida evigt, då Han lidit i mitt ställe ADVENT CEREMONIMÄSTAREN. Dig och derför föreralla Dig några timmar som eviga. PRINSEN. Evigt! Du dog i går; då upphörde tiden för CEREMONIMÄSTAREN.
Med anledning häraf har Konsistorium, i underdånig skrifvelse den 6 sistlidne April, i underdånighet anmält den fortfarande angelägenheten af läroverksbyggnadens reparation och förändrade itiredning, hvarigenom, äfven om behof af ytterligare en ny byggnad för vinnande af erforderligt utrymme snart är att emotse, de oundgängligaste och för tillfället mest trängande behofven skulle afhjelpas; varande kostnaden, enligt bifogad( förslag, beräknad att uppgå till 15,327 Ridr 91 öre; och har Konsistorium — enär stiftets byggnadskassa, efter afdrag af dess skuld till Riksgälds-kontoret, eger en tillgång af endast omkring 7000 R dr R:mt, som, dä den årligen måste anlitas till diverse mindre reparationer m. m., ej torde böra helt och hållet uttömmas — i underdånighet anhållit, det behagade Eders Majit hos Rikets Ständer framställa nådig proposition om ett. anslag af minst 15,000 Ridr R :mt för Carlstads högre elementar-läroverk. Ofver-intendents-embelet, hvars utlåtande i frågan Eders Majit täckts infordra, bar i underdånigt memorial den 8 sistiidne månad anmält, »att Etnbetet hvarken mot ändamålsenligheten af de föreslagna åtgärderna, som i allmänhet synas vara af högt behof påkallade, eller mot tlerlör upptagna kostnadsbelopp funnit anledning till annan anmärkning, än att gårdens inhägnande med sten-afvisare och kedjor, hvarför kostnaden antagits komma att uppgå lill 2,250 Ridr, synes mindre lämpligt, då skolungdomen af ett dylikt stängsel ingalunda hindras att från alla håll utsträcka lekplatsen till de omgifvande gatorna, och gårds-staketet, som hittills varit af trä, kan håde prydligt och starkt utföras af samma material för omkring hälften af sistnämnda summa.» Af hvad sålunda blifvit i underdånighet anfördt, torde vara ädagalagdt, såväl Kongl. MajUs Nåd.
Utmärkelsen har också inskränkt sig till en middag, der man, förutom medlemmar af några tidningsredaktioner, halfva antalet af polska ko-mitén och omkring 10 å 12 medlemmar af riksdagen, icke upptäckte någon enda person af medborgerligt anseende eller inflytande, utom det att hela tillställningen hade sin egent-liga anledning i en » blunder » hos en af statsrådets egna ledamöter att låta i Stockholms Dagblad införa en öfver-sättning ur Brockhaus lexikon, der » hjelten » blifvit tecknad sannskyldigt såsom en mordbrännare och förrädare mot sitt eget parti (i Dresden), hvilken berättelse utmålades såsom ett brott mot den svenska gästfriheten och hvarför våra revolutionsfår nu skulle gifva mannen upprättelse. Men hvad som häruti är bedröfligt är de liberala tidningarnas oförskämdhet att låta herr Bakunin, utan ett ord till ogillande å deras sida, sprida sådana satser som du sjelf läst i D. A., eller att det är en helt » naturlig sak » att en person, tillhörande den ryska, att ej säga den europeiska, revolutionspropagandan infinner sig i ett främmande land samt der anställer eller deltager i mord och plundring, för att befordra hvad han behager anse såsom det främmande landets frihet — en äkta jesuitisk sats och lika farlig som den grymmaste absolutism. Revolutionen kan visserligen ej sällan försvaras såsom något oundvikligt, såsom en storm som rensar luften, men individen kan omöjligen försvara såsom sin rätt att öfverallt hvar han tycker något vara i olag anstifta blodbad och begagna våld. Hvad som i fore-varande fall nästan gränsar till det löjliga är det Bakuninska anspråket, att hela Europa skulle revolutioneras, för att eröfra friheten åt dé ryska mongolerna och sarmaterna, samt derigenom bereda vägen för grundläggandet inom det bildade Europa af ett slaviskt herradöme, bestående hufvud-sakligen af ryssar, med en så smutsig och eländig religion som den grekiska. Och att arbeta för en sådan framtid, det skulle kallas att arbeta för civilisationen och friheten! Emellertid få dylika satser fri passage inom den svenska politiska literaturen, hvilket i sanning är miserabelt.
Muting, på hvilken all höflighet slösades fruktlöst, ty utan nåd förklarade han Trasenberg, såsom arrestant, skyldig at genast följa sig til Grälby Gästgifvaregård, det tinget samma dag skulle börjas. Hvad heter Häradshövdingen, frågade Uno sluteligen, då han såg all undflygt vara förgäfves, i hopp at han möjligen kunde känna honom och således slippa at förskaffa något pass eller bevis at han var hederlig karl, hvilket Muting äfven satt i fråga. Han heter Byting och är vice Häradshöfding, svarade Länsman, ehuru det kan vara er det samma at veta hvad han heter; det lär väl ändå mäst bli jag som kommer at afgöra den här saken. At det således verkeligen var en bekant Domare, tröstade väl något, men at Trasenberg och Sofi det oaktadt med största missnöje begåfvo sig i Krono-Länsmannens sällskap til Grälby Tingsställe, kan ej förefalla otroligt – Uno höll väl någorlunda god min och sökte äfven at trösta Sofi, men hon stackars flicka, var aldeles förskrämd, och visste icke huru detta skulle aflöpa. Krono-Länsmannen Muting körde förut, och Trasenberg och Sofi kördes efter af Nämndemannen Jöns Ersson, som i hundskins-mössa, blå kappråck och snösockor, satt sig fram på ryssen; och på sådant sätt anlände de til tingsstället, der en stor myckenhet af menige allmogen var församlad och nu omringade slädarne, samt sedan med våld sökte intränga i rummet der den brottsliga och hans följeslagerska tils vidare infördes. Häradshöfdingen som stod och spelade Raffel jemte några resande vid en utdragen byrå-låda, och således ännu icke satt sig i domstolen, underrättades genast af Länsmannen om sakens sammanhang, och hvilken arrestanten var; men som han haft en synnerlig otur i spelet, var han vid et smutsigt lynne och ansåg ej nödigt at personligen tala vid Trasenberg, eller ens at hälsa på honom.
Menniskorna dö och deras gudar med dem. Full af vemod vallfärdade jag vid min hustrus sida upp till den förnedrade gudens ödsliga tillflyktsort. I Walkenried, på tröskeln till Harz, lemnade vi den trots all sin bekvämlighet tröttande jernvägsvaggonen. Sedan boklårar och koffertar inkvarterats hos en tillmötesgående värdshusvärd, påsnörde vi de tjockbottnade för fotvandring afsedda kängorna. Hur lugnt kändes det icke att endast ha en lätt ränsel men vara fri från allt onödigt pick och pack. Det är först på resor man erfar, hur lätt det käns om sinnet att vara utan lösöre och fastighet. Tänk att dåsa bort hela sitt lif inom hemmets fyra väggar! Är det ej en herrlig sak att i sin ungdom vara ledig och fri och anse hela den vackra jorden som sitt hem, som en våning på fem rum. Europa blir matsalen i klumpig tysk renässans. Afrika blir ett soligt litet rökrum med palmbastmattor och fantasimöbler. Så ha vi stora salongen, Asien, praktfull och fängslande. Australien blir ett skräpoch gästrum, och det tråkiga Amerika, hvars mark ett mildt öde förbjude oss att någonsin beträda, blir naturligtvis köket. Det var emellertid ej endast påsnörandet af promenadkängorna som tog vår tid i anspråk vid Walkenried, utan det var också en annan vida uppbyggligare sysselsättning. Det var kringströfvandet i de storartade ruinerna efter det gamla cistercienserklostret, som grundades 1127. De nu återstående byggnadsresterna tyckas dock förskrifva sig från senare tider. Af den nästan fullkomligt förstörda kyrkan, hvilken ursprungligen uppfördes i romanisk stil, men hvars återstående sträfpelare och stora bågfönster visa, att äfven gothiken tryckt sin pregel på den, är ej mycket kvar. Sjelfva klosterbyggnaden är deremot väl bibehållen. Den ljusa, gräsbevuxna gården är på alla sidor omgifven af en stämningsfull korsgång, som också är hållen i spetsbågestil med omvexlande kapitäler, vackra takrosetter, nötta grafstenar och votivtaflor.