Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Enligt till Expeditions-Utskoltet ankommet Protocolls-Utdrng, af den 18 i denna månad, har Vällofl. Borgare-Ståndet till Utskottet återremitterat dess, under Nio 139, afgifne förslag lill Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående förnyad besigtning och skattläggning af utmarken på Öland, till grund för hvilken återremiss legat följande anförande af Herr vice Talmannen Halling: ”Vid jemförelse af della Förslag, med Stals-Utskollels Utlåtande Nio 64, Litt. E., i denna fråga, förete sig sk i I j^g tig heter , som jag anser mig böra anmärka. För det första är i Skrifvelse" förslaget ej upptaget hvad i omförmälda Utlåtande, i historiskt afseende, angående Ulmarksskatten å Öland, förekommer; och för det andra innefattar detta Förslag en sådan sammanställning af skäl, som ej igenfinnes i det åberopada Utlåtandet eller i Stats-Utskotlets Utlåtande Nio 226, der detta ämne jemväl framställes. Möjligen hafva anledningar till de motiv, sorn i förslaget innehållas, kunnat hemtas af discussionerna hos Riks-Stånden öfver denna fråga, Ex/Jcdilions-Utskottets MemorialN:o 18. 19 men jag vidblifver, att förslag till Rikets Ständers underdåniga skrifvelser böra uppställas, i enlighet med de Utskotts-Belänkanden , sorn grundlagt besluten.” Expeditions-Utskottet får, till bemötande af de i berörde anförande förekommande anmärkningar, vördsamt upplysa: att af hvad i Stats-Utskottets omförmälde Utlåtande N:o 64, Bil.
A. 694. — med afseende å representationsrättiglieten för Fahlu Rergslag. VII. B. 435. A. 446. — 26 §, angående ordningen för RiksStåndens'uppträdande å Rikssalen vid Riksdags öppnande, om ändring i. VII. R. 435. Å. 449. X. 0. 356. A. 401. U. 486. A. 509. U. 686. A. 694. — 41 §, angående [tillägg till. VI. B. 294. Å. 608. RiksgäldsContoret, om auctoriserande för, att utgifva obligationer till ett belopp af tio millioner Riksdaler. I. R. 27 5. lil. R. 11. A. 21. — om öfverlemnande lill, af Cancellistyrelsens handcassa. Se Cancellistyrelsens handcassa. — om alla bevillningsmedels och öfriga statsmedels ingående till. IX. U. 381. A. 664. — angående expeditionstaxa för. Se Expeditionstaxa. — angående revision af. Se Revision. — angående dess förvaltning sedan början af sistförflutne Riksdag. VII. R. 333. A. 352. ( 1-28 ) Riksgåldsconloret, angående beredande af en ny local för, i stället för det härtill nu begagnade lins. VII. B. 436, 46 i. A. 470. X. U. 462. A. 478. U. 606. A. 627. U. 681. A. 683. E. 686. RiksgäldsConlorets Fullmäktige, angående deras lill Rikets Ständer afgifna berättelse. I. B. 274. A. 322. — Fullmäktige, angående den indragna Cancellisttjensten vidderas Expedition. Se Fullmäktige. — Enke och Pupillcassa, angående understöd för. VII. B. 32, 133. A. 160. X. U. 560.
— rör icke det väsentliga hos människan, och det är icke den sortens odödlighet det gäller, när man argumenterar för eller mot odödligheten. En andra form af odödligheten för människan är släktets bestånd eller hennes fortlefnad i sina ättlingar. Men korsningen mellan fäderneoch nio-dernearf med afseende på medfödd karaktär gör att förbindelsen med ens afkomlingar i sena led blir så ytterst ringa, att äfven denna sorts odödlighet kommer våra personliga intressen föga vid. Mera personligt värde har för oss - väl vårt namns och våra gärningars odödlighet. Men huru många af oss få väl våra namn ristade på historiens koppartaflor? Och huru litet M det verkligt personliga känner eftervärlden hos äfven sina största historiska minnen? Och huru snart förlorar sig ej individens ringa lifsverk i mänsklighetens stora arbetsmaskineri! Af vida större värde är för oss däremot den vår odödlighet, söm ligger i våra goda gärningars och våra sanna tankars oförgänglighet. Den, hvars tanke och vilja omfattat det eviga, han har därmed ett försäkringsbref på odödlighet: x " Hvad rätt du tänkt, hvad du i kärlek vill, " Hvad skönt du drömt, kan ej af tiden härjas — " 369 ' SVENSK FILOSOFI. Denna uppfattning af odödligheten sammanhängnr nära med det pantei-stiska odödlighetsbegreppet, enligt hvilket hvarje individuell verklighet blott är en ändlig, tillfällig form, hvari det oändliga urväsendet kläder sig. För en allvarlig förståndskritik upplöser sig dock denna generella odödlighet i tomma abstraktioner. Ty det allmänna är ingenting annat än det genom vår abstrakta uppfattning mer eller mindre godtyckligt särskiljda lika och gemensamma i en mångfald individuella företeelser. Ett allmänt, som vore själfständigt i förhållande till individerna, gifves det icke. Alltså — antingen gifves %för människan såsom människa ingen odödlighet, eller ock är den en individuellt personlig odödlighet. Om en sådan är det ock gemenligen, som diskussionen rör sig, när odödlighetsfrågan debatteras.
Äfven så har motionären föreslagit, i afseende på föreskriften för Domaren, rörande utsättande af Egodelningsrättens sammanträde, den modification, att sådant skall ske genast inom åtta dagar, så vidt laga hinder icke möter. Af Olof Lindbeck från Hallands Län: att vid klander af laga skifte, Egodelnings-Rätten må hafva sig föreskrifvet, dels att inhemta Skiftesmans och biträdande Landtmätares, om sådan tillkallad är, Utlåtande, och detsamma, muntligen eller skriftligen anfördt, i protocollet antekna och intaga, Lagsamt Allm, Besv. och Ekon. Ulsk. Utlåtande, No 1. dels ock tydligen bestämma, uti livad, delar, och på hvad sätt skiftet till sina lägen med det mera ändras skall, samt på en gång omfatta alla omständigheter. Dessa sist anförda anmärkningar torde synas skäligen öfverflödigt, då Egodelnings-Rälten med ordinarie Domhafvanden till Ordförande icke lärer kunna antagas vara okunnig om sin första skyldighet att fullständigt utreda tvistefrågorna, och dem sedermera med ordning, fullständighet och klarhet afdöma. De föreskrifter, som Författningen meddelar om serskild Landtmätare* kallande till Rättens biträde; om Skiftesmannens skyldighet att vara tillstädes, medhafvande Chartor, Protocoll och öfrige handlingar, som saken röra m., m. synas för ändamålet tillräckligen utförlige, och kunna Utskotten med fullt skäl hemställa, att ifrågavarande af Olof Lindbäck gjorde framställning mätte lemnäs utan afseende. Hvad Bengt Gudmundsson derjemte föreslagit, måste Utskotten anse, dels såsom för klaganden möjligtvis betungande, dels såsom, hvad Landtmätaren och Domaren angår, alldeles öfverflödigt; äfvensom påföljden af talans förlust icke på något vis synes lämpad efter de föreskrifne iagttagelsernes i sig sjelf obetydliga vigt. Utskotten finna sig alltså föranledde att bifall till ifrågavarande förslag afstyrka. 18 §. Af sistnämnde motionär: att, i fråga om praesciptionstiden, uttrycken: ”Utslaget föll” skulle förändras till: Utslaget utlemnats.
Jag skulle derföre helst hafva öuskat få göra den framställning, att R. o. Ad. måtte besluta, att Banken med hela beloppet af de under sednare åren influtne vinstmedeln måtte ingå som deltagare i det utländska lånet, men då redan två talare yrkat, att den för detta ändamål af Utsk:t föreslagna summan af 4 mill. måtte i stället utgå med 5 mill., så afstår jag från mitt först fattade beslut, och anhåller att till alla delar få instämma med Den 22 Februari. fi27 dem, som yrkat, att Banken med 5 mili. mätte ingå i det utländska lånet. Sedan öfverläggningen nu ansetts afslutad, yttrade H. Exc. Hr Gr. o. Landtm., att derunder yrkats dels bifall till Utsk:ts förslag, dels bifall dertill med den förändring, att den summa, hvarmed Banken skulle deltaga i det utländska Statslånet, bestämdes till 3 mill. rdr rmt, och dels slutligen af Hr Ehrenhoff afslag å Utsk:ts hemställan, under förbehåll för 11. o. Ad., att, i sammanhang med BankoUtsk:ts blifvande förslag till reglering af Bankens lånerörelse, fatta sitt beslut rörande bankovinstens användande. Härefter framstälde H. Exc. propos. å bifall till Utsk-.ts förslag och, då dervid svarades starka ja jemte några nej, förklarade ja hafva varit öfvervägande. Hr Lilliehöök, Bertil: Jag hemställer, otn det ej vore formenligt, att prot.uldrag öfver R. o. Ad:s i denna punkt fattade beslut finge till StatsUtsk:t afgå. Till detta förlag lemnade R. o. Ad, uppå framstäld propos., sitt bifall. 3:dje punkten. Hr Flach, Johan Fredr. Philip:
Jag skulle tro, att många inom detta Stånd finnas, som skulle önska att hafva i minnet tillbaka hvad han yttrade, och hvad derpå af andra ledamöter svarades; och hvad den omständigheten beträffar, att prottn från föreg:de riksdagar befinnas tryckta, sä bevisar sådant icke, alt de derföre blifva lästa; ty om någon af R. o. Ad:s ledamöter gjort sig mödan att genomläsa prot:n , så är sådant säkerligen ett undantag, som icke är fallet med mängden af ledamöter inom Ståndet. Jag har instämt med Hr Lagerhjelm, derföre att jag anser det vara tydligt att i motsatt fall blifver debat ten långvarig, våra prot. belastade med flera tryckta ark, och flera dagar, nödiga att användas för angelägna riksdagsgöromål, upptagna med en öfverläggning, som kunnat vara slutad på en förmiddag; och jag skulle förmoda, att upp - Den it April f. m. ?oi uppläsning af ledamöters yttranden från förra riksdagen, som numera ej här äro närvar., icke i förenämnda afseende möter något hinder från Ridd.cancelliets sida. Hr von Hartmansdorff: Hr von Troils anmärkn. att jag förglömt en htifvudfråga är riktig; — den bör efter de öfriga förekomma, på sätt han anfört. Men i afseende på den sednare omständigheten, hvarom han talat, nemi. om uppläsningen af förra riksdagens prof. öfver de hufvudpunkter, som nu äro föremål för öfverläggning, kan jag ej annat än förena mig med Hr Lagerhjelm och Frih. Cederström. R. o. Ad. skulle derpå vinna i tid, ty det ginge utan tvifvel fortare att läsa upp dessa prot., äfven 0111 det skedde med större tydlighet och långsamhet, än som vanligen sker vid uppläsningar genomRidd.cancellisterna. Jag klandrar dem icke derföre, emedan andra uppläsningen af helänk;u sker så till särandes endast pro forma, emedan en hvar af Ståndets ledamöter har tryckt i sin hand det betänk., som af Ridd.cancellisten uppläses.
Om Hr Frih. o. Landtm, hade vid början af öfverläggningen till Ståndet framställt sådan propos., som Hr von Hartmansdorff begärt, och den blifvit bifallen; så hade en så beskaffad behandling af frågan, som den sist föreslagna, kunnat äga rum: men då det icke varit händelsen, ochdåUtsk:s betänk, icke allenast innefattar att bänkm.- fördeinin skall försvinna, utan äfven alt Ståndet i stället skulle indelas i 5 classer; så hoppas jag, alt Hr Frih. o. Landtm, finner, i conseqvens med Ståndets beslut ang:de föredraga.sättet, att propostn måste blifva sådan som Hr Lagerhjelm uppgifvit den. Frih. Hamilton: För mig kunde det icke synas annorlunda, än att Hr Frih. o. Landtm, antog Hr von Hartmansdorffs förslag, nemi. alt först sjelfva hufvudgrunderna skulle afgöras, och derefter redactionen. Då den ena hufvudgrunden, hvaröfver Utsk. yttrat sig, är den örn bänkm.- valet skall afskaffas; så kan jag icke annat än fullkomligen gilla Hr Landlmts framställning, att första propos:n hell enkelt blir den: skall bänkm.valet afskaffas? I händelse denna framställning bifalles, blir andra propo:n på det som skall sättas i stället, antingen val i större aidel n ingar, såsom Utsk. föreslagit, eller allmänna val, såsom Hr Lefre'n önskar. Hr Fljerta, Lars: Det torde finnas å t skil lige ledamöter, som skulle vilja föredraga Utsk:s förslag framför det nu gällande valsättet, men hvilka hellre vilja bibehålla det sistnämnda, än rösta för Ilr Lefrcns förslag. Desse ledamöter kunde få deras tanke afskuren genom den framställning Den 11 April f. m. 221 till sakens afgörande, sorn Frih. Hamilton understöd t. Jag önskar derföre, att Hr Lagerhjelms åsigt måtte vinna bifall. Hr Frih. o. Land t m. ville, i åtiledn. af hvad den siste talaren anfört, fästa R. o.
Uti denna del af Herr Professor Agardhs reservation hafva sig förenat: Herr Doktor Björkman, Herr Kongl. Hofpredikanten Hasselroth samt Riksdagsfullmäktige Olaus Eri/cssoti, Petter Mårtensson> Mauritz Sahlén, Hans Persson och Jöns Andersson. Vid 2i yunk tena af Herr Björnstjerna, O. M.: »I beslutet att nedsätta fonden för belåning af jern, koppar och andra vågförda effekter, ända till 2,000,000, har jag ej kunnat instämma. Visserligen har, allt sedan 1844 års slut, vid intet tillfälle fullt denna summa varit derå utlånad; derförinuau var likväl ifrågavarande fond understundom till vida högre belopp anlitad, så att t. ex. vid 1843 års slut deraf utestodo 2,661,000 R:dr, samt vid slutet af år 1842, 2,739,000 R:dr. — Med afseende å nödvändigheten att icke beröfva den för landet högst vigtiga bruksrörelsen någon af de förmåner, hvaraf den hitintills varit i åtnjutande, isynnerhet vid en tidpunkt då den öfvertygelse allt mer synes göra sig gällande, att, för densammas bestånd och förkofran, lindring i de bördor, den hittills burit, äro af behofvet påkallade, och dä derjemte krig mellan flere af Europas stormakter hotar handelsförhållanderne med brytningar, hvars vidd svårligen lärer kunna förutses, har jag icke ansett det välbetänkt att nedsätta lånefonden till ett belopp som måhända skall göra den otillräcklig för behofvet. Någon förminskning af densamma tror jag likväl utan fara kunna verkställas och vara behöflig, isynnerhet ifall Utskottets förslag om upphörandet af belåning å guldoch silfver-panter godkännes, och får med anledning dera! tillstyrka att bemälde fond må bestämmas till 2,500,000 R:dr.»
Om jag alldeles utelemnar det indeldla Infanterimanskapet ur beräkningen, och anser detta Befäl vara endast för den Skånska Beväringen, så skulle Gottlands behof af BeväringsBefäl i förhållande derefter vara ?.:ne Compagniers, och om således en sådan bataljon, som den föresiagne i Halland, skulle komma att der förläggas, så torde finnas, att det jemförelsevis, vore mer än tillräckligt. Kostnaden derföre har Utskottet uppgifvit till 600a R:dr, och skulle således en besparing af mer än 19,000 R:dr årligen efter hand kunna tillskyndas StatsVerket. Då Utskottet utan tvifvel vid denna Riksdag är nödsakadt föreslå Rikets Ständer många nya utgifter, skulle jag tro, att det äfven borde med uppmärksamhet eftersöka, hvad som åtminstone , framtiden, kan leda till deras förminskande. Den ai Maji e. m. 201 Vid 23 punkten, Hallands Beväringsbataljon vill jag ej undersöka, huruvida de föreslagne lönerne i sig sjelfva äro för stora, eller för små, utan blott anmärka en comparatif besynnerlighet, att de äro vida större, än lönerne för motsvarande grader vid Wermlands Fältjägare, hvaraf måtte följa, att antingen de å ena stället äro föreslagne för stora, eller ock på det andra för små, enär jag ej kan inse någon orsak, hvarföre JägareBefälet skall aflönas sämre, än det vid Beväringen, då det sednare sannolikt ej lärer vara besväradt med något slags expeditionsföring, hvilket likväl åligger JägareRegementets CompagniOflicerare. Friherrre Wrede j Carl Henrik j anförde skriftligen: Då StatsUtskottet ej kunnat följa Kongl. Majrts Nådiga Proposition i dess helhet, hade jag önskat, att Utskottet tagit
Den aflidne var sedan fyra år bosatt å sin villa vid Djursholm utanför Stockholm, där hon vunnit sin omgifnings tillgifvenhet och vördnad genom sitt enkla och blida väsen samt en gudsfruktan, som präglade hela hennes lifsgärning. Många äro de, som med saknad skola minnas den gamla kvinnan med det vackra hvita hufvudet som en alltid deltagande vän, många äfven de, som välsigna den hjälpande hand hon aldrig undandrog sin nödställda like. Den gamla sörjes närmast af en son, disponenten E Svalander, samt två döttrar, den äldre änka efter framlidne lektor A. Ewert, den yngre gift med aktuarien S. A. Löfström. En broder till den aflidna är godsägaren C. F. Lundström härsiädes; en annan var den om vår tändsticksindustri sä högt förtjänte Janne Lundström. Frofår för semenariilärarinnor. Stockholms stads konsistorium har mottagit en skrifvelse från chefen för ecklesiastikdepartementet af följande lydelse: » Då det visat sig vara af behofvet påkalladt, att anordningar vidtagas för att bereda tillfällen åt såväl kvinnlig filosofie kandidat som lärarinna, hvilken aflagt afgångsexamen vid högre lärarinneseminariet i Stockholm, att genomgå en profårskurs för vinnande af behörighet till att söka lärarinnebefattning med adjunkts tjänstgöring vid rikets folkskollärarinneseminarier, har jag skolat anmoda eder att, efter hörande af lärarekollegiet vid folkskollärarinneseminariet i Stockholm, inkomma med yttrande och förslag rörande anordnandet vid nämnda seminarium dels för kvinnlig filosofie kandidat af en profårskurs, beräknad för ett läsår, dels för lärarinna, som genomgått högre lärarinneseminariet i Stockholm, af en dylik kurs, afsedd att genomgås under en termin. » Skrifvelsen har af konsistorium remitterats till lärarekollegiet vid folkskollärarinneseminariet. Fru Lotten Seelig-Lundbergs soaré å Kungl.
Den ordning, som, till följe häraf, på dessa ställen kunde handhafvas, skulle således komma att saknas vid alla öfrige Hyttor, der Bergsmännen i Utskottets tanka ägde att hushålla efter eget godtfinnande, till känbar förlust för dem sjelfva och det allmänna, genom försämrade Blåsningar och ett försämradt tackjern, utom ökade rättegångar till utredande af tvisteersättningar, för sålunda uppkomne förluster; och jag hemställer, om, enligt Utskottets förslag, det vore värdigt för Rikets Ständer, att hos Kongl. Maj:t i underdånighet begära ändring i de af Kongl. Majit så nyligen gillade och med dess sanction bekräftade högst nyttiga åtgärder, hälst då desse, enligt Utskottets egen yttrade öfvertygelse, meclfört obestridliga fördelar, framför de utvägar_, hvaraf Bergsmännen dessförinnan sig i dessa hänseenden betjenät, hvaraf tvärtom den siutsatts bordt dragas, att detta Konungens påbud till sin kraft och verkan bör förblifva gällande, hvilket jag icke eller tviflar skall blifva händelsen, om, emot all förmodan, Utskottets förslag skulle bifallas, emedan jag är öfvertygad att Regeringen å sin sida icke Den 19 Februarii f. m. ian bifalla en så beskaffad önskan. Med den noga kännedom jag har af alla de hinder och svårigheter vederbörande tjenstemän haft att besegra, innan man kommit till den nu varande sakernes ordning, och jag klart inser de mångfaldiga olägenheter och skadliga följder, som oundvikligen skola uppstå, icke allenast för Bergslagerne sjelfve, utan ock för alla de Bruksegare, hvilkas smiden äro grundade på tackjern derifrån, om de af Kongl. Maj:t i och för Svenska jernhandteringens förkofran vid tagne, men nu öfverklagade, förbättringar, på sätt Utskottet föreslagit, åter uphäfvas; vågar jag anhålla om proposition till förkastande af EkonomiUtskottets Utlåtande. Herr Tham, Wolrath:
Bland de tarnor, hvilka skänka honom sitt hjärta, iiro till och med kejsar Konstan di blif vande gemål, Eusebia, och hans syster Helena, livilken sedermera ' blef förmäld med Julianus. Från Grekland begifver sig Julianus till kejsarhofvet, dit Konstaiitiins kallat honom för att uppliöja honom till casar eller - göra ett slut pk hans lif. Lyckan gynnar som bekant den iinge fursten; imperatorn, som .är vid bättre lynne än vanligt, utnämner sin hatade och fruktade kusin till czsar, och skickar honom till Gallien för att bekriga germanerna. I tysthet hyser han likväl det hopp, att hans casar skall duka under i det, som det synes, hopplösa kriget. Saväl kej sarhof vet som kejsarens egendomliga ' personlighet och de märkliga händelser, hvilka inträffade under Julianus vistelse i Gallien, äro skildrade med dramatiskt lif och åskådlighet och utgöra utan tvifvel bokens glanspunkter. En och annan g8ng förefalla skildringarna något tunga, utan tvifvel en följd af författarens tyska grnndlighet och den stora llrdomsapparat Iian gärna sätter i rörelse. I andra delen skildrar författaren de sista åren af Juliani lif, då han som kejsare härskade öfver det romerska riket; hans förtviflade ocli fruktlösa kamp för en redan iitlefvad kultur, hans sista fälttkg ocli död. Felix Dahns roinan ar ej endast en skildring af den store kristendomsfiendens egendomliga och romantiska personlighet, det ar en skildring af hela tidehvarfvet, en bit kulturhistoria. Det rika och mhgsidiga innelikllet ger &amp; t detta arbete ett stort intresse och gör det till en pk samma gång roande och bildande läsning. Af detta skal rekomineiidera vi detsainina p&amp; det varmaste för mognare ungdom, eliuru det visserligen ej är skrifvet för de unga ocli e1iiii.u man nog skidle kiinna uppleta iner an ett stRlle i boken, som det fordras full mogenhet för att uppskatta och förstå.
Då Öfver-ståthåliaren antagit, att stats-verket för polis-inrättningen i Stockholm, hvilken i dess början varit betraktad som en stats-iiistitution, ett förhållande, som jemväl vunne stöd deraf, att lafidt-regeringens polis i det väsen dtligaste bekostas af staten, borde vidkännas halfva kostnaden, eller 25,000 rdr samt staden andra hälften geller utöfver nuvarande 21,275, ett tillskott af 3,725 rdr) har Öfver-ståthåliaren i underdånighet hemställt, ait Kongl. Maj:t må a flata nådig proposition till Rikets Ständer om beviljande af den erforderliga tillökningen 10,000 rdr af allmänna medel, hvarjemte Öfver-ståthåliaren, beträffande redovisningen för polisens anslag, tillagt, att, ehuru detta anslag, enligt Kongl, brefvet den 25 Nov. 1812, blifvit ställdt till Kongl. Maj:ts disposition, utan annan redovisning, än inför Kongl. Maj:t enskildt, det likväl syntes lämpligt och billigt, ali hela anslaget underkastas offentlig redovisning inför Kammarrätten; dock att från en sådan redogörelse undantages den summa af 2,450 rdr, som å förslaget till stat finnes uppförd till belöningar för upptäckter af stölder och andra brott, samt för uppsigt å misstänkte personer och till oförutsedda utgifter, för hvilken summas användande och redovisning enahanda föreskrifter, som hittills, borde blifva gällande, samt att de besparingar, som på hela polisanslaget uppstå, må, efter underdånig anmälan hos Kongl. Maj:t, få disponeras af Öfver-ståthållare-embetet till polisväsendets fullkomnande, under förbehåll, att, om någon del deraf för något år anordnades till förstärkning af det anslag, som icke är underkastadt offentlig redovisning, någon redogörelse för en sådan andel af besparingen icke annorlunda eger rum, än i enlighet med hvad i afseende å detta anslag är i underdånighet framställdt.
Men att arfvingarnes äganderätt skulle vara inskränkt till någon viss tid, efter hvars förlopp den upphörde, kan jag icke medgifva* Friherre Cederström: Jag är långt ifrån att hafva påstått* det enskild rätt bör stå framför det allmännas* och anmärkningen härom kan således icke lämpas på mitt yttrande. Jag har blott sagt, att der det ali; 5<9 H. " 15 Den 2g Januari f. m. mannas rätt ej kan komma i någon collision med den fria dispositionsrätten af egendom — och en Författares skrifter måste betraktas såsom egendom, — der bör ej heller fråga kunna uppstå att beröfva honom eller dess rätts-innebafvare densamma, åtminstone icke utan ersättning. En annan talare har anfört exemplet af mutsedlar på grufvor, sorn upphöra att vara gällande, om icke grufvan inom viss tid bearbetas. Men detta härrör från den erkända grundsatsen, att med äganderätten till jordens yta icke åtföljer äganderätt till jordens innanmäte, och att Staten således, utan någons förnärmande, kan disponera deröfver, på satt för det allmänna finnes lämpligast. Den värde ledamoten torde således sjelf finna, att det anförda exemplet förfaller, såsom icke bär tillämpligt. Samma ledamot har sagt sin mening vara, att en Författares arfvingar icke borde afstå sin rättighet till arbetets utgifvande utan ersättning, och att de ägde derom accordera. Häruti instämmer jag fullkomligt, men då den värde ledamoten tillagt, att om arfvingarne icke vilie öfverenskomma på billiga villkor, skulle det ändock stå en annan fritt att utgifva arbetet, finner jag häri en motsägelse, hvari jag icke kan instämma. Hvilken skulle väl för öfrigt blifva mätaren af hvad i sådane frågor är billigt eller icke? Skulle det blifva arfvingarne eller utgifvaren? I förra fallet är det naturligt att arbetets värde upp - Den 29 Januarii f. nt. 227 skattades så högt, och i sednare fallet så lågt, som möjligt, samt den Slutliga följden, alt öfverenskommelse sällan kunde tillvägabringas.