Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
M:s bifall vägras på cn dylik anhållan, bör snarare upphäfvas, än i lagen qvarstå. Att detta stadgande skulle kunna befordra sedligheten, kan jag icke för min del iuse. Jag tror nemi., att antingen ifrågavar. slägtingar förhålla sig pä ett mer eller mindre sedligt sätt, i alla fall icke skall nekas de intyg, som kanske kunna vara nödige, för all fullborda eli äktenskap, hvilket utgör det enda sältet att afhjelpa de obehagliga följderna af osedlighetcn. Att någon större anledn. till understöd för fattiga och värnlösa slägtingar skulle äga rum, derigenom att detta stadgande qvarstår, kan jag icke eller för min del finna; ty om någon bar en sådan anförvandt i behöfvande omständigheter, så förmodar jag, att fruktan för att ett blifvande äktenskap af K. M. skulle vägras, icke skulle föranleda honom till att med obarmhertighet afvisa den, som han under andra förhållanden skulle understödja. Dessutom anhåller jag att få särskildt yttra, att då man vet att K. M. aldrig under loppet af de sednare åren har vägrat sitt bifall till en sådan ansökan, så synes det för mig åtminstone olämpligt att dagligen besvära K. M. med sådana frågor, derå Hans svar är på förhand bestämdt, och så4 II. 45 354 Den 20 November f. m. ledes någon pröfningsrätt för K. M. icke äger rum. Föröfrigt lärer icke kunna bestridas, att den ifrågavar. ansökan är en omgång både för dem som önska inträda i äktenskap oell för de embetsmän, som skola handlägga sådana frågor. På alla dessa skäl och de flere, som af föreg:de talare blifvit anförde, får äfven jag för min del vördsamt anhålla örn bifall till betänk. Hr von Hartmansdorff: Den siste värde talaren har påstått, att i sednare tider bifall aldrig blifvit vägradt till äktenskaps ingående mellan syskonbarn. Månne han äfven dermed menar emellan sådane syskonbarn, som lefvat otukligt med hvarandra?
Län betalar för knecktehållet circa 79 K:dr 16 sk* Banco årligen, deraf på hvarje helt mantal belöpa 52 RJdr 42 sk. 8 rist., Mötes-passevolancen under dessa Summor inberäknad, hvaremot, inom andra mera bördiga Län, 14 Stats-samt Allm. Besv,o.Oec..[Jt&k. Utl.N.od3< enligt Herr Contracts* Prostens beräkningj ej skall uppå hvarje mantal belöpa mer, ari 3g R:dr 32 sk. årligen, Rikets Höglofl, Ständer ville, till beredande af lindring i det lidande Soldatrotarne inom jönköpings och Kronobergs Län, uppå sådant sätt för närvarande skola vidkännas, bifalla, antingen att Rotarne måtte befrias från erläggandet af Mötes passevolance afgiften, eller ock, derest denna afgift skulle komma att allmänt upphöra, ifrågavarande Rotar må varda frikallade från Bevillning för jord, efter BevillningsFörordningens 2:dra Artikel; och förmoda? Motionairen i öfrigt, att, ”om den allmänna grunden: 2 hemman om hOatje Snidat, erkännes, kan, vid något Bevärings* eller Taxérings-tillfälle, extra Roteringen derefter lätt jemkas:’* «to att, då, oansedt den försäkran om befrielse från Rotering, sorn, redan år »735, skall blifvit Comministrarne gifven, och sedermera åren 1810, 1816 och 1826 vUnnit förnyelse, Comministfar ännu finnas inom Jönköpings
Hvad dervid först angår de bestämmelser, som i afseende på verkställigheten af dödsstraffet i 2 § förekomma, så har Utskottet, i stället för föreskriften att den afrättades kropp »skall i stillhet å närmaste begrafningsplats jordfästas» stadgadt, att den skall å särskild dertill utsedd plats begrafvas. Utskottet befarar nemligen, det en föreskrift att en afrättad persons kropp skall i kyrkogård begrafvas, ej skulle af allmänheten utan missnöje emottagas. Visserligen torde kunna anmärkas, att eft sådant missnöje grundas på en fördom; men ostridigt är dock, att denna fördom utgår från alskyn för brottet, och det torde derföre vara rådligast att skona densamma. Att, på sätt för närvarande tillgår, nedgräfva den afrättades kropp på galgbacken eller afrättsplatsen, är åter att utsträcka Statens straffrätt utöfver dess gräns; och af dessa orsaker har Utskottet föreslagit, att en dylik kropp skall begrafvas å särskild för ändamålet utsedd plats. Beträffande sedermera frihetsstraffet, i afseende på hvilket Utskottet måst föreslå till större delen nya bestämmelser, så får Utskottet till en början anmärka, att Utskottet ansett strafflagen böra upptaga de väsendtligaste egenskaper, som karakterisera de olika arterna af omfönnälte straff, men alt deremot de mera speciella löreskrifterna om fångars behandling rätteligen höra till en särskild lag. — Det är af sådan anledning, som 6, 10, 11 och 12 §§ i Utskottets förslag till strafflag blifvit uppställda. Då straffarbete skall motsvara de första sex fängelsegraderna i lagförslaget, följer deraf att detsamma skall ådömas antigen på lifstid, eller på viss tid, och att det i senare fallet ej får sättas öfver tio år eller under sex månader. Lika med hvad i Norriges lag är föreskrifvet, har Utskottet stadgat att fängelse vid vatten och bröd må ådömas på minst fyra och högst trettio dagar, med de afbrottsdagar, som förut äro omtalade, utan att likväl dessa dagar må i straffet beräknas.
Stadgandet, huru förändring af bolags-ordning må ske, torde böra förekomma i samma §, som afhandlar bolagsordningens antagande, och^således bestämmelsen i 12 § hit öfverflyttas. Derjemte och då stridiga åsigter skulle kunna yppas, huru de åtgärder och beslut rättsenligt böra bedömas, hvilka delegare i bolag vidtaga och fatta före bolagsordningens promulgerande, hvarförinnan den ej lärer vara till efterlefnad gällande, synes hänvisning till den lag, som för dylika fall bör tillämpas, icke vara ulan nytta. §3. Det torde vara nödigt alt i lagen intages föreskrift derom, alt tiden, bestämd eller obestämd, för bolagets tillvaro i bolagsordningen utsättes, för undvikande af de stridigheter, som kunna uppkomma om bolagets upplösning och de der äfven möjligen menligt inverka på annan mans rätt. Stadgandet om bolagets forum domecilii, beroende af den ort, der bolagets styrelse har sitt säte, synes lämpligen böra föras under denna paragraf i ett sednare moment af denna lydelse: Den ort vare ock för bolagets hemvist att anse. Derigenom vore hänvisning lemnad till i mom. i 1 § af 10 kap. Rättegångsbalken och all tvekan om vidden af lagbudet undanröjd. 1 mom. i 13 § af forslaget komme med anledning häraf att hit öfvei flyttas. §§ 5 och 6. Då förutsättas må, att Konungens sanktion å bolagsordning ej ifrågakommer i andra fall, än om bolagets verksamhet är af vidsträkt beskaffenhet för det allmänna bästa förtjena!- att befordras, Kongl. Majds Nåd. Proposition, Nio 56.
De föreskrifter, som vid de sista Riksdagar i stället för direct bevillning på capitaler stadgades om Bevillningsafdrag å räntor, hafva deremot i de flesta fall blifvit illuderade. Jag hade föreslagit, att om räntan ej vore betalt på dagen eller sednast i4 dagar efter dess förfallodag, skulle nämnde Bevillningsafdrag ej erläggas. Utskottet bar ej upptagit mitt förslag riktigt, utan blott nämnt det första alternativet deraf. Detta är en anmärkning mot redactionen af Betänkandet, hvilken jag ber att få i Protocollet såsom min reservation intagen. Uppå derefter framställd proposition, blef femte Grunden af Ridderskapet och Adeln godkänd. 6:te Grunden: Bevillning utgöres af de inkomster utöfver Etthundrade Riksdaler B:co, hvilka i egenskap af lön, arfvoden, sportlar eller tillfälliga förtjenster, tillfalla de personer, som äro i Kongl. Maj:ts och Rikets eller serskilda inrättningars tjenst. Herr Tham: Jag anhåller om tillåtelse, alt få förnya den anmärkning, som jag gjorde förra gången, då Betänkandet förevar, ehuru den minsta summa, som enligt Utskottets förslag får beskattas, nu blifvit 28 Den 26 Jun i i f. m. uppsatt till 100 Rrdr; men mina skäl äro ändock desamma, som förra gången. Pluraliteten af dem, hvilkas löner ej gå öfver 200 R:dr, liar intet öfver att skatta med. Jag vill ej upptaga tiden med att upprepa mina skäl, och jagar säker, att Ridderskapet och Ådeln skall finna billigheten af hvad jag yrkar, och af hvad 1823 års Ständer beslöto. Jag hemställer, huruvida t. ex. större delen af Underbefälet inom Armeen eger något att skatta med, och om det är billigt att af dem taga något, då hela deras sammanräknade inkomst ej går till mera, än som fordras till en bra gårdsdrängs lön och föda. Staten bör ej af så små löner taga någon bevillning. Principen att taga bevillning af Statens Tjenstemäns löner är alldeles oriktig, och bör åtminstone icke utsträckas till dem, som ej hafva någon behållning.
SANTALMISSIONENS TEDEPOT, Trievaldgränd 2, Stockholm. Utlåtande om Mellins Food. BARNFROKEN. En bildad flicka, helst infödd tyska eller engelska, eller svenska som vistats längre tid i ett af dessa land, kan till oktober erhålla plats i en finare familj i större sydsvensk stad, för att sköta två barn om 4 ä 5 årSökanden, som vill blifva ansedd som medlem af familjen, bör framför allt vara barnkär och hafva handhaft barn förut. Svar med fotografi och referenser, märkt » Barnfröken 1899-, bedes inlämnadt till S. Gumaelii Annonsbyrå, Stockholm. (G. 86251) L ÄRARINNA, enkel och allvarlig, önskas i prästgård i Medelpad för en dotters undervisning i flickskolans läroämnen intill 3:e klass samt i musik. Lön 200 kronor. Reflekterande häflvände sig till Kyrkoherden L. Hoflin, Liden. (G. (238) LÄRARINNA, som genomgått elementarläroverk och något lärarinneseminarium samt är van att undervisa, sökes för 2 flickor om 7 och 8 år. Svar ställas till Fru Maria Ringborg, Herstaberg &amp; Norrköping. (233) H USHÅLLSBITRÄDE, ' bildadt, kunnigt i matlagn., önskas å egendom i Västergötl. Lön 200 kr. 5 jungfrur finns, inga drängar i maten. ; samt LÄRARINNOR erh. goda platser. Närmare gen. Förmedl.- och Annonsbyrån, Sibylleg. BARNSKÖTERSKA, van och pålitlig, frisk och gladlynt samt med ordningssinne och omtanke, erhåller god plats i Sundsvall för skötande af 2 barn om 2V2 och 1 år. Svar till Fru Signe Nces, Ragunda Badanstalt. (G 86128) FN FL I O K A skicklig i frihandsteck. tig plats om svar, märkt » Genast », inläm. nas ä Örebro Tidnings kontor. LÄRARINNA med vana att undervisa såväl gossar som flickor, skicklig i vanliga skolämnen, språk och musik, önskas till 1 sept. att undervisa 2:ne flickor om 12 å 13 år samt en gosse om 8 år.
— Undersökningarna örn orsaken till fattigdo - 3 cjo Den 12 Februari e. ra. men erhålln dessutom sina bestämda ntgréningar -vid behandlingeu af de särskilda frågorna om folkundervisning, hemmansklyfning , näringsfrihet och de otaliga öfverläggningar, som brännvinets olyckliga införlifvande med nationen säkerligen framkalla. 2:0 Bestämmandet af den lägsta communens omfång, inom hvilken de särskilda fattigvårds-angelägenheterna böra ordnas till ett helt för sig, utgör, efter min tanka, den dernäst förekommande hufvudgrunden. Måhända är det just misstag i detta afseende, som vållat största delen af de oredor och svårigheter, som förefinnas. Onekligt är, att i samma mån som communen inskränkes, i samma mån måste bördan oundgängligen blifva allt mera ojemnt fördelad, på mångå ställen omöjlig att draga; och öfverallt skapar sig på gränsorna af dessa inskränkta communen en stridslysten säkerhetscoi don emot den utifrån påträngande rnensklighetens fordringar. Under allt detta saknas tillfälle till sysselsättning för arbetsföre fattige inom sjelfva communen, också just derigenom att densamma är alltför inskränkt. Ännu en annan svårighet vidlåder den alltför inskränkta communen: det blir nemi. ofta icke möjligt att der finna personer, som förena håg och oegennytta med nit och sans för handläggningen af communens angelägenheter. Det är till undanrödjande eller minskning af alla dessa fyra stora erkända olägenheter, som jag önskar, att fattigvårdens lägsta commun måtte utsträckas åtminstone till häradet eller pvosteriet —- allmänneligen contractet kalladt. Begge hafva sina särskilda fördelar och olägenheter; jag vill ej upptaga R. o. Ad:s tid med att gå Utsk. i förväg genom ett sådant utredande. Hvad beträffar häfden af fattig-communens omfång, den comite'en antager ganska knapphändigt såsom afgjord, så yttrar comite'en, efter citering af en mängd äldre författningar, sid. 9, att ”de åberopade författningarna sammanstämma deri, att hvarje socken bör försörja sina fattiga.”
Och a t t broscliyren ined alla sina sköna och iippliöjda tankar likviil kan förfela sitt aiidaiii %l, inåniie det ej narmast beror darpa, a t t de båda författarinnorna med sina s&amp; olika lifsideal, sakna förutsattuingen för ett opart.iskt bedöinaiide af livarandra? Detta intryck kan inan ej frigöra sig från vid lasandet af frk. Roos ' broschyr. Vi h f v e har, niigot ri afven f r å n b ö r j a n framhällit såsom vår afsildi, endast velat lämna en kortfattad exposé af den Fryxell-Keyska striden och de inlägg hvartill densamma föranledt. Det knappa utrymmet har tyvärr tvungit oss att göra denna exposé s&amp; ytterst summarisk, att ohvif velaktigt åtskilliga luckor förekomuin, för hrilkas fyllande vi endast kunna hanvisa till uppsatserna sjiilfva. För öfrigt hafva vi i v å r öfversikt förbigatt det lrapitel i meningsut bytet, som berör sedlighetsfrågan, ehuru detsamma upptager ett betydande rum i så, val frk. Fryxells artiklar, som i Ellen. Keys k förklaring^. Ty att blott och bart referera de taiikar och genmälen, som korsat hvarmdra i en frtiga af &amp; mia natur, utan att söka klargöra sin egen ståndpunkt till densamma, öfverensst~miner icke med vai. uppfattning af sakens allvar. Vi vilja för denna gång icke upptaga denna fråga, dock med afsikt att framdeles återkonlma till amiiet. Hvad som för tillfället ligger oss narrnare, en. sak, som vi ju iifven betonade i inlediiingen till vkr ~ippsats, 5r attl yttra oss rörande vissa uttalanden i kvinnofrBgs~n, l~vilkst~ frk. Keys z, Förklaringz, inaehtillit. Men 5fve.n har miste vi fatta oss helt kort, huru frestande det än skiille vara altt narrnare bemöta just de punkter i f&amp;. Keys artikel, där förf.
II Atil. 4<> 42- 322 Den 27 Maji. att vinna den så ofta prisade enheten i behandlingssättet af likartade ärender, hvilken jag åtminstone med den ringa kännedom af menniskonaturen, af forntid och samtid, som jag hunnit inhämta, ej kan linna så ofelbart gifven derigenom, att blott en enda person behandlar dem. Så snart en sak behandlas efter lagens föreskrift, behandlas den alltid lika. Lagen är den enda Moraliska enhet som existerar. Bokstafven dödar, heter det väl, och andan gör lefvande, men lifvet är en continuerlig af omständigheter beroende omvexling och det är just en sådan omvexling, sorn bör undvikas. Lagen, det är sant, kan olika tolkas af olika personer, men kan den icke det lika lätt för serskilta fall af en enda. På livilketdera ba vi de flesta exempel? Skall den sorn ensam besluter, icke lättare öfverlemna sig åt ögonblickets ingifvelse!’, än den som är omgifven af andre, hvilka gemensamt med honom besluta, och för hvilka han måste framställa skälen för sitt beslut, om han vill, att det skall verka på deras? Skall icke den, sorn bar en ordentelig instans öfver sig, der han vet, att hans steg kunna på det noggrannaste skärskådas, och som derjemte ej har mera sig uppdragit än han sjelf, och utan att behöfva lita på andra, kan medhinna att noga genomgå, med mera omtanka och pröfning genomgå sakerna och förrätta sina skyldigheter, än den som handlar, eller för de flesta fall, kan lia full anledning att tro sig handla i högsta maktens namn, men måste deremot nödvändigt tillåta, att äfven andra handla i hans, Den 27 Maji. 323 utan annan säkerhet eller tillfredsställelse, än Vizirens, som när Sultan låtit ge honom några rapp under fotsålarne, går hem och låter ge sin Effendi dubbelt så mångå.
|Iiji * emma, verkligen hemma igen, jublade jag förtjust, då jag efter min sommarutflykt * ™ * åter befann mig hemma i min stilla, bekvämt inredda lilla bostad. Nu kunde lifvet åter börja sin gamla vanliga gång med sina behag och små bekymmer. Åh, hvilka ansträngningar och obekvämligheter hade jag ej fått. underkasta mig under min » rekreationsresa »! Att klättra i bergen i 35 graders värme, att dricka mjölk ur osnygga kärl, framräckta af ännu osnyggare händer, ty många vidtberyktade säterjäntor, som förstå att jodla så melodiskt och koka så aptitligt, äro som mycket annat blott en skön illusion. Och har man ändtligen med yttersta energi och kraftansträngning arbetat sig upp till toppen af en gigantisk bergkoloss och hoppas, såsom handboken lofvar, att finna en öfverraskande romantisk, förtjusande utsikt, hvilken håller en skadeslös för all möda. så hvad ser man väl: dimma, endast dimma. I sanning öfverraskande romantiskt. Och sedan det tidiga uppstigandet, den sönderbråkade kroppen! Men nu var jag återigen hemma. Allt omak var öfverståndet, och snart skulle minnet blott framkalla de angenämaste bilder, de mest förtjusande episoder. Men i morgon skulle jag då alldeles säkert sofva — sofva tills — ja, tills jag vaknade, och ingen soluppgång eller klockringning skulle hindra mig att hängifva mig åt den så länge försakade njutningen att ligga länge på morgonen. Det närbelägna, högljudda tornuret väckte mig likväl morgonen därpå ur en djup, välgörande sömn. Jag räknade ett, två, tre, fyra, fem. Fem var under min nyss förflutna martyrtid den timme, jag enligt mina eljes så älskvärda reskamraters grymma beslut hvarje morgon återkallats till medvetande om min tillvaro. Hvad ' nu? Skulle jag redan u p p? — Bevare mig väl! Dagen hade redan börjat sitt regemente, och att somna om var ej att tänka på — men ändå kunde jag ej riktigt besluta mig. Med armarne öfver hufvudet blickade jag drömmande på solskenet, som, trots vildvinet som tätt omslingrade mitt fönster, i tusen guldgnistor och strimmor visste att stjäla sig in i rummet.
Quaybyggnad inom Staden kan anses af den allmänna nytta, att anslag dertill må böra anvisas af Statens medel , hvilka samlas genom skatters upptagande af Rikets samtlige Inbyggare; det hade visserligen kunnat anses tillfyllestgörande* om Utskottet inskränkt sitt yttrande dertill , att, då något förslag icke blifvit meddeldt, hvaraf företagets egentliga beskaffenhet kunnat bedömas och koätriads-beloppet utrönas samt ej eller var uppgifvet och till hvad del Slädens Innevånare ville uti kostnaden deltaga , afseende å Motionen, icke kunde tillstyrkas 5 mert då det uppgifna föremålet synts Utskottet vara helt och hållet enskildt och sådant, att det både borde och kunde åstadkommas af dem, som deraf skulle komma att draga nytta, har Utskottet trott det vara en pligt, att icke gifva näring åt en förhoppning, hvaruti all anledning af det kända förhållandet sig företer, att den slutligen skulle misslyckas; — Ty att anlägga en D ' , ' Stats-Utskottets Betänkandeti. 723 Stenkista vid Lida Åns utlopp, till beqvämlighet för Lidköpings Stadsboer och dem som på denna Stad drifva handel, kan Utskottet ej erkänna vara ett sådant företag, att det påkallar allmänt bidrag eller tillhör Staten att tillvägabringa och ännu mindre kan Utskottet medgifva en sådan förbindelse å Statens sida, att uppföra Quaybyggnaden, hvilket måste vara Stadens enskildta åliggande* Ett sådant erkännande skulle öppna vägen för andra, att söka en lika förmån och få Städer i Riket lära finnas, som icke skulle söka begagna sig af en rättighet, hvilken lika litet kunde dem bestridas, som Lidköping. Då Utskottet afgaf dess Utlåtande öfver Herr Arfvidssons Motion, om understöd för Lidköping hade redan den öfvertygelse vunnits, att Stats - Verkets knappa tillgångar icke medgifva dylika bidrag, utan att sådant skulle åstadkomma en ökning uti de redan nog tryckande Statsbördorne och denna öfver* tygelse har sedermera vunnit ytterligare styrka, hvadan ett uppskof med ärendets afgörande, till närmare Riksdagens slut, synes utan ändamål!
Preste-Ståndet oell Hederv. Bonde-Ståndet utan ali erinran bifallne Memorial framstält, har icke blott blifvit förkastad, utan ansedd rakt stridande mot Grundlagen, af Vällofl. Borgare-Ståndet, som, enligt åberopade §§. derstädes, ansett sin ovilkorliga rättighet vara, att af Förstärkta Stats-Utskottet få särskild pröfvad hvarje del af Tull-Tariffen, hvaruti Borgare-Ståndet fattat olika beslut mot de öfrige Riks-Stånden och fördenskull yrkat, det skulle omröstning ovilkorligen anställas öfver hvarje af de påföljande Proposilionerne. Häröfver har Högv. Prcste-Ståndet behagat infordra Utlåtande af Bevillnings-Utskottet, som anser sig böra öppet förklara, att detsamma ingalunda kan finna sig hafva till Riks-S tandens pröfning och bifall framstält ett mot Constitutionen stridande förslag, hvilket en jemnförelse af 54 §. i Regerings-Formen samt den nu förevarande frågans gång torde närmare utvisa. Utskottets Utlåtande, rörande Tull-Bevillningens utgörande för inkommande och utgående varor, har redan vunnit de öfrige örne Respective Riks-Ståndens bifall, 'från hvilket Vällofl. Borgare-Ståndet skiljt sig. Utskottet tror således, då det i den jakande Propositionen framstält sin af örne Stånd bifallna mening, och i den nekande förvarat Borgare-Ståndets rätt, sig hafva aldeles i enlighet med Grundlagen framstält 28 Bevillnings-Utskottets den omtvistade Propositionen. Skulle härefter och i anledning af Vällofl. Borgare-Ståndets inbjudning de öfrige Respective RiksStånden vilja gå bemälde Stånds önskan till mötes, i så måtto, att denne n:de Voterings-Proposjtion uteslutes, återstår likväl icke. derigenom något vidare för detta Utskotts åtgärd, emedan de partiella Voteyings-Propositionerne redan af Utskottet föreslagne, blifvit af RiksStånden bifallue.
Då ingen omskrifning kan göra rättvisa åt den känsla, som talar ur bådas bref, kommer jag nu att – i starkt sammandrag och fri gruppering – meddela en del af deras skriftliga utbyte. När Browning vid slutet af sommaren 1845 beslutsamt och öppet återupptog det en gång förbjudna ämnet skref han: Jag tror på er absolut och helt. Men jag tror också att, när ni första gången bad mig vara tyst i detta ämne – och jag tystnade – ni dock kunde veta hvilken själfbehärskning, jag måste utöfva för att sedan sitta och tala och lyssna så som jag gjort. Låt mig nu säga – denna enda gång – att jag älskade er redan då af hela min själ och gaf er mitt lif, så mycket af det, som ni ville taga. Detta har redan skett och kan icke ändras; det var då och är alltjämt alldeles oberoende af om ni besvarar min känsla. Den vänskap, den förtrolighet ni redan nu tillåter mig äro mitt lifs djupaste, största glädje, och jag är viss om att den skall vara lifvet ut, efter som jag vet att jag aldrig afsiktligt kan misshaga er och hvad jag oafsiktligt felar skall ni med godhet rätta Vore ni lik andra kvinnor, jag känt, skulle jag säga mera. Men mitt första och sista ord är att jag tror på er och vet att hvad ni kan och vill ge mig, det skall ni ge mig enkelt och ädelt – och, hur aflägsen den möjligheten än må vara, ser jag dock i den min högsta lycka Hon svarar att hon skyndat sig att tysta honom för att han ej sedan skulle känna sig bunden af några förhastade ord. Hon måste både för honom och sig själf fasthålla möjligheten af en ändring i hans känsla. Liksom ingen varelse nu stod högre och renare i hennes ögon än han, kunde han vara viss att han äfven den dag, då han sade henne att hans kärlek upphört, skulle stå lika högt och lika helt förbli hennes vän. Hon fortsätter: Era handlingar ha varit bestämda af de mest generösa impulser, men ni har dock haft den lättare delen, ty för en generös natur är all slags ädelhet lätt. Men min uppgift har varit svårare och jag har åter och åter dignat under den, hvilket har måst gifva er ett intryck af vankelmod, som varit er – eller oss båda – ovärdigt. Dock har det varit endast rättvist att ni trott på mig