Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utsk. hemmansdelarnes sammanslående, må nyttjas uttrycken: sammanslagning under en rök eller en hemmansdel, i stället för sammanslagning under en rök. Stockholm den 2 Maji 182g. Ankom till Expcd. Utskottet d. 6 Maji 182g. Memorial, med vördsam anmälan, rörande Utskottets Utlåtande N:o 62. Sedan Utskottet, under den 18 sisllidne Februarii, öfver en inom Höglofl. Ridderskapet och Adeln väckt, samt derifrån till Utskottet remitterad fråga om Bergs-TingsRätternes bibehållande i det skick, hvari de nu befinnas m. m., Utlåtande afgifvit, så har Vällofl. Borgare-Ståndet, i anledning af åtskilliga derstädes gjorda framställningar, funnit för godt, att, på sätt till Utskottet aflåtet protocolls-uldrag af den 5 sistlidne Mars innehåller, samma utlåtande till Rikets Höglofl. Ständers LagUtskott öfverlemna. Och ehuru utlåtandet aB Besv. och Occon. Utsk. således icke blifvit lill delta Utskott ålerremitteradt, och någon vidare åtgärd i ämnet på Utskottet icke ankommer, har likväl Utskottet ansett sig böra upplysningsvis gifva Rikets Högloft. Ständer vördsamt tillkänna, att meranämnde utlåtande redan är vordet bifallet af Höglofl. Ridderskapet och Adeln, under den 5 sistlidne Mars, af HögvÖrdige Preste-Slåndet, under den i3 i samma månad, samt af Hedervärda Bonde-Ståndet, under den 2 Mars. Stockholm den 2 Maji 1829. Ankom till Exped. Utskottet den 6 Maji 1829. Utlåtande, rörande yrkad rättighet för extra Roteringsskyldige att anställa legning inom beväringsåldern. Uti ett af Höglofl.
Rikets Högloft. Ständers Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskotts sednare Betänkande, i anledning af de från RiksStånden återremitterade Memorialer rörande Husbebofs-Bränvinsbränningen och dermed gemenskap ägande ämnen, har slutat sig med en hemställan till Rikets Ilögloflige Ständer om den fria Bränvinsbränningens fortfarande och uttryckeligt afstyrkande från hvarje åtgärd, som kunde hafva dess inställelse till föremål. Ämnet kan ses utur serskildte synpuncter: frågan är nu att finna den rätta. Mankan betrakta hvarje enskildt Medborgares vinning, genom den Bränvinstillverkning, han är i tillfälle att åstadkomma, och godkänna denna vinst såsom en loflig Industrie; man kan ock låta alla dessa individuella intressen sammansmälta i étt helt, och se blott det Allmännas gagn och behof; Resultatet skall icke blifva detsamma. Bränvihsbränningen är väl en fri fabri - Den 24 Januarii. 275 cation; men den rörer alla Medborgares rätt, oell alla kunna deruti icke taga del. Den är ännu, och måste kanske alltid vara ett Monopolium i den beslutna Hemmansägarens och några Statsboerk hand. Ofelbart välja Rikets Ständer den sednare synpuncten, se förbi privata interessen, ehuru många de än må vara, och rigta deras omtanka på det Allmännas fördel, alfvarligt tillseende att den må vinnas, äfven i fall den icke skulle erhållas annorlunda, än derigenom att i valet emellan 2:ne onila ting, det mindre föredrogs för det större. Utskottet yttrar förra gängen: 1:0 Att täta ombyten af Oeconomiska Författningar_, skada ÅkerbruketjCulturen och Näringarna. Satsen är i visst afseende sann, men sjelfva begreppet om Oeconomisk Författning innebär, att den måste kunna rätta sig efter Culturens framsteg, och således förändras, enär den finnes olämpelig.
Hon föll honom om halsen oeh sade med af brutna, otydliga ord, att » hon var så glad, så glad — hon hade nästan fruktat för att han skulle komma att gå ogift — han var ju nära trettio år — och det var ett så godt parti — en rik, väluppfostrad flicka — snäll också, det trodde hon säkert. — Rektorskan var ett så präktigt fruntimmer, som lärt sina döttrar lite af hvarje, och om rektorn än skämtade väl fritt, var han dock en hedersman. » Ingen var god nog åt honom — men nog smickrade det henne lite smått, att en af stadens rikaste flickor just skulle bli hans hustru — men ändå! hon nändes ej säga honom det, men det kändes så bittert, att hon ej egt hans förtroende — att något sådant kunnat afgöras, utan att hon ens visste derom — och så — hur annorlunda skulle ej allt blifva! Hon skulle göra sitt bästa för att vinna hans fästmös hjerta — draga henne till sig, på det hon måtte få behålla honom. Hur varmt mottog hon ej också Martina, när sonen strålande af lycka förde henne med sig! Hon hade sett henne på gatan endast — aldrig talat med henne — och det kändes så underligt att se henne, kyssa, smeka oeh skämta med henne, som om de känt hvarandra i alla sina dagar. Den unga flickan försökte vara både vänlig och ogenerad, men var i stället skygg och ej alls sig lik, hvilket fästmannen genast märkte. Pastorskans goda hufvud, redbarhet, ordning och stränga åsigter voro lika kända, och hon var rädd för sin blifvande svärmor. Fadren, som skämtade öfver allting, och stundom groft nog, hade också gjort sig lustig öfver » elaka svärmödrar » — som det ju blifvit en vana att göra — liksom om inga andra funnos! — Och i de böcker hon läst, liksom de teaterpjeser hon sett, användes svärmödrarna oftast som tortyrredskap för ofelbara unga fruar och dito män.
Med: borgare emellan är försvunnit , andra hypothequer än Cautioner, tillexempel Skuldebref med vederbörligen verificerad säkerhet, vid Disconteringar måtte emottagas, och nödigt rådrum lemnäs till Skuldernas afbördande. 3:0 Att Götheborgs BancoDiscont, förortens nödvändiga behof och på grund af dess Dm 17 Martil} f. tn. 85 relativt utmärkta välförhållande , måtte bibehållas och för tillfället (emot säkerhet) under, stödjas. 3:0 Att likväl Disconterne i allmänhet,'' gå fort närvarande trångmål hunnit afhjelpas, må till RörelseCapitalen successivt inskränkas, och åt Utlån:ngs_methoderna gifvas de föreskrifter , som möjeligen skulle för framtiden freda Disconterne frän tillvitelser af alla de Ungdomsiörstörelser, de Mannaåldrens bekymmer , sorn dessa illa ordnade Inrättningar nu hafva på deras syndiga Yäkning. Herr Flach anhöll, att dess Anförande måtte tå åtföija Återremissen till Statsoch BancoUtskotten. Grefve Spens, Carl Gustaff anförde skrifteligen: På förhand anhåller jag om ursäkt, att jag med ett långt Dictamen vågar trötta Ridderskapets och Adelns tålamod. Saken , som nu afhandlas, arden vigtigaste »falla, som vi förehsft, och min åsigt ar i flera hufvudafseenden betydligen skiljaktig från det Högloflige Sammansatta Utskottets. De fel, som jag har trott mig finna i det nu förevarande Betänkandet, och hvarföre jag äskar dess återremittering, äro i synnerhet af fyra slag, nemligen: i Formenf i Uppgifterne3 i Principerna, och i en del af Detai lierna^ 86 Den 17 Martil, /. w, Angående Formen anhåller jag att få underställa, huruvida det kan vara rätt af ett Utskott att åberopa, såom skäl för det som föreslås, en princip, som ännu icke blifvit för Ständerne ens framställd, än mindre fastställd.
Med underrättelse, att Ståndet s t:o Förbiifvit: yid dess lemnade bifall till LagUtskottets föri sta Betänkande, rörande beloppet, hvarunder enskilta Personer icke må vara tillåtit utfärd da löpande Invisningar. 2:0 Antagit BancoUtskottcts förnyade Utlåtande, angående specificerade Förteckningars, insändande öfver Assignationer, som på Banquen utfärdas, med förbehåll liftväl af det Dm 21 Maji. 109 tillägg: ”Att pnescriptionsdagen skall uti sjelfva Assignaliönerne bestämdt utsättas.” 3:0 Bifallit följande Utskotts Betänkanden, nemligen: Constitutions Utskottets : Med Förslag till ändringar i 107 §. Regerings^ Formen och 29 §. Riksdagsordningen. Lag Utskottets: Om förändring uti straffet för dem, som utfär-i da tryckta eller graverade Assignationer. Stats Utskottets: Angående Medel af Staten till Cassern åt Andra GardesRegementet, Utbyte af en del utaf den KronoBränneriet på Ladugårdslandet tillhöriga tomt. Öfverlåtande af Ladugårdslands KronoBränne* ri till Cassern för Andra GardesRegementet. Båtsmanslndelningen i Blekinge. Af den 16 Maji: Angående instämmande uti BorgareStåndets be«t slut, att 3tne Ledamöter af hvarje Stånd borde utväljas , hvilka å Rikets Ständers vägnar skulle komma att bivista Hans Majit Konungens höga KröningsAct i Norrige, samt sdid0i Ilo Den 21 Maji. dan till StatsUtskottet, att anvisa de Medefj som i detta afseende erfordras. Tran Uällojliga BorgareStåndet; Af den 9 Maji:
Adress för de Deputerade till Norrige, dito. —- I anledning af Riksens Ständers Revisorers Berättelse öfver StatsVerkets förvaltning och räkenskaper för åren 1812 till och med 1815, 673.— angående Parm-, Bro-, Torgoch Renhållnings-afgiften i Stockholm, samt Vågoch Mätare-penningar i vissa andra Städer, 674* — om föreskrifter då värfvade Krigsmän permitteras, dito. — om förberedande åtgärder till befordrande af BesparingsBanker för Arbetsoch Tjenstefolk, dito. Expeditioner till Konungen, Riksens Ständers. Junii II. angående styrelsen öfver Hospitaler och Lazaretter i Riket, samt förvaltningen af de dertill anslagne medel, 3. — I anledning af Riksens Ständers Revisorers anmärkning vid redovisningen för Tullverkets medel, dito. — om förfarandet 74 med Bergsmanshemman vid bristande Tackjernsblåsning och om inrättande af en Bergslag i Norrbottens Län, dito.— om medel till öfverflödets hämmande, dito. — om Husbehofsbränvins bränningen, 326. — om Tabellverket under sednaste qvinqvenium, samt föreslagne förbättringar i Tabellernes inrättning, dito. — om Skånska Roteringen, dito. — om förra Commissariens i RiksgäldsContoiret C. J. Lanells underdåniga ansökning, dito. — om ny organisation af Tullverket, samt LandtTullsBevakliingens upphörande med innevarande år, dito. — om belöningar för dem som upptäcka efterapare eller förfalskare af Bankens eller RiksgäldsContoirets sedlar, elier de falska sedlarnes utprånglare, dito, — om RiksHufvudbokssluts-arbetet, 4^2.
B*i dnkandtn, ste följa Bancolnrättningens hufvudgrun* der , hvilka ornständeligen äro utstakade uti Rikets Ständers Beslut ®ch Förordning om Banquen , af den a 2 September 1668; och hvilket Rikets Ständers Beslut bör anses och. gälla såsom en ohygglig lag, uti alla de puncter, som angå BancoVerkets natur och egenskap, så val i anseende till sjelfva grunderne af dess inrättning, sorn till Banco-operationernes styrelse och andamål; heldst Rikets Ständers säkerhet för deras ga. räntie, och BancoVerkets bestånd och förkofran, i den mån förvaras och vinnes, som detta Verk återföres till dess primitiva inrättning och skick. I synnerhet bör icke Banco-Utskottet omedelbarligen till öfverläggning upptaga nå - BancoUtskottets Betänkande», got som syftar till rubbning och förändring utiBancoInrältningens, i förrberörde Bikets / Ständers Beslut, be* skrifne natur och egenskap; men deremot vare det BancoUtskottet ålagdt, att uti med delande föreskrifter, i afseende pu Banquetig eller derunder lydande Verks Styrelse och Förvaltning, iakttaga fullkomlig öfverensstämmelse med de allmänna beslut, Bikets Ständer derom sjelfve fatta, och BancoUtskot* tet meddela* §. a* Dertill föreslås följande nya stadgande: I följd af Bikets Ständers fattade beslut, att Banquens ställning i alla (iess delar, skall vid intin Ifan de Biksdag lill Bikets Höglofl, Ständer uppgifvas, har BaocoUtskottet att, ge - Sfrff Vitkmtto B*sår%kand*si - §• 2. Alla Författningar om
Hr Printzensköld, Carl: Afven jag erkänner villigt det goda och berömliga syftemål, som föranledt ifrågavar. af Const.Utsk. upgjorda förslag men jag måste lika med Frih. Cederström bestrida dess antagande, derföre att det, enl. min tanke, är i ordalagen fullkomligen otydligt och ingalunda af beskaffenhet att kunna förstås, med mindre man skulle tolka grundlagen tvärtemot dess ordalydelse. Man finner detta förhållande när man läser första perioden af förslaget. Deruti säges tydligen huruledes ”Konungen eger att i Statsrådet utnämna och befordra infödde Svenske män till alla de embeten och tjenster inom riket, högre och lägre, hvilka äro af den egenskap, att Konungen fullmakter derå utfärdar; dock böra vederbör, förut med förslag hafva inkommit, der sådane hittills egt rum.” Såsom ett undantag från detta stadgande följer sedan ett tillägg i den näst härefter följande punkt, nemi. att ”Till beställningar vid universiteten och andra inrättningar för vetenskap eller skön konst, äfvensom till läkarebeställningar må Konungen ock, efter vederböra hörande, eller uppå deras framställning, kunna kalla och befordra utländske män af utmärkt förtjenst.” Således visar sig alt Const.Utsk:s afsigt varit den alt inskränka sig lill endast detta undantag i afseende på de embeten och tjenster till hvilka Konun - 1S4 Den 25 Jan aari e. m. gen skulle kunna kalla utländske män. Men då man kommer lill sista punkten af Const.Utsk:s mern. der det heter, ”till civile embetsman inom riket och till domare må sådane män endast nämnas, eller på sätt ofvan sagdt är, inkallas, som äro af den rena evangeliska läran”, så har man der insatt ett tillägg, som åsyftar rättighet alt kunna till dessa embeten utnämna äfven ulländningar, enär det står ”eller inkallas,” hvilket afser de utländske personerne.
För denna tid, då t. ex. Bergshandteringen skulle bana vägen för odlingens framgång till glest bebodda och aflägse delar af Riket , innan communicationer voro öppnade , innan arbetssätten sammanvuxit med Folkets arbetsiynne; skulle Författningens idé nödvändigt visa sig uppmuntrande och ordnande. Vår store Konung , Carl XI , gaf systemet sin bestämda character, ehuru man då visst icke insåg alla de följder, hvartill dess utveckling i yttersta detaille skulle leda. Men samma författnings-system , sorn då verkade faderligt ordnande och uppmuntrande , har sedan blifvit tryckande och hämmande. Denna olikhet uti verkningar utaf samma Författning härledes naturligen från tidernas skiften eller den fortgå-, ende utveckling, som i alla samhällets delar tillkännagifver lif, och åstadkommer rörelse. Ingen lärer neka , att med prohibitiv-systemet åsyftats Näringarnes uppkomst ; liksom säkert ingen nekar, att denna uppmuntran blir öfverflödig , då Näringsfliten inträngt i Folkets lynne, sysslosättning och färdighet, då anläggningarna vunnit stadga, deras fördelaktigaste localer blifvit fundne , samt vägar och farleder blifvit öppnade , Landet befolkadt och då produeterne upptagas af Verldshandeln. Men prohibition blir då ej blott öfverflödig , utan skadRidd. o. Ad,'Prot, XI Band. ao 3o6 Den 4 December f. m. lig 5 och man kan icke nog vörda och lyckönska Fäderneslandet åt den anda hos Konung och Folk, som vill förenkla Styrelsen, gifva den större kraft, och Näringsfliten ett friare utrymme, Man kan icke önska något högre i afseende på den ceconomiska Lagstiftningen och tillämpningen , än att skyndsamhet och ofelbar rättelse förenas med säkerhet i åtnjutandet af Närings-Rättens helgd. Derhän syftar Utskottets Betänkande, och jag skulle med vördnad lemna det mitt ringa bifall, om jag fann gåtan verkeligen löst , huru dessa önskansvärda ändamål skola ernås.
Flickorna påstå deremot att det var Anna sjelf som förälskat sig i Sääf och att hon talade om Ida bara för att blanda bort korten. Jag undrar storligen hvad det är som afskräckt Axel Lundegård från platsen i Göteborg. Enligt min tro är det icke så alldeles slut med hans tycke för Anna, och han med sin nervösa känslighet kan icke uthärda att dagligen se henne i de omständigheter, hvari hon nu befinner sig. I synnerhet som han icke kan värja sig för den misstanken att hon gift sig bara för att undgå skammen af en bruten förlofning. Att hon gift sig af feghet, derför att hon visste att alla menniskor skulle sagt att hon bröt emedan hon var kär i Lundegård. Och det ville hon icke utsätta sig för, först emedan han ingenting hade att gifta sig på och hon icke ville stanna på öfverblifna kartan, sedan derför att han är en pojke gent emot henne och aldrig kunde eller skulle bli henne trogen. Lundegård har sjelf sagt att han skäms öfver att se Annas figur, så att han inte vet hvar han skall göra af ögonen. ”Hon är redan långt kommen i sin äktenskapliga lycka,” hade han sagt till pastorn. I går (söndag d. 22) gick jag och promenerade i trädgården, väntande på posten. Jag gick förbi kontorsfönstret en gång och tyckte mig se Karl Lundegård sitta der och läsa en tidning. Nästa gång jag gick förbi såg jag att kläderna voro för ljusblå att vara hans, ansigtet kunde jag ej se, ty han vände ryggen åt fönstret. Vid nästa tur hade han vändt sig om, men satt ännu och läste, så at han gaf ej akt på mig förr än jag var nästan förbi och han kunde ej hinna att helsa. Men jag såg hur hela ansigtet klarnade vid det samma. Det var ett ögonblicks verk. Den menniskan har ett förunderligt tillvinnande leende, jag har aldrig sett det så som i går, och det var endast en ”glimt”. Strax derpå fick jag se honom komma vid gårdsporten. Jag trodde att han ämnade gå hem, men i stället kom han öfver gården för att gå in i trädgården.
Jag anser olämpligt remittera till Utsk. en motion, alt R. o. Ad. för sin del må afsäga sig deltagandet i Landtm:ssoupéerna, emedan den icke är af allmän beskaffenhet; ty om frågan skulle gå till Utsk., och dess betänkande deröfver infordras, skulle naturligtvis svaret blifva, att Utsk. icke kunde taga befattning med en fråga, som endast angår, huruvida R. o. Ad. för enskild del ville afsäga sig soupeer eller icke. Gr. Horn, Claes Fredr.: Måhända Gr. Cronhjelm kunnat vinna sitt ändamål utan att väcka ny motion; meri då lian med den rätt, Grundlagarna gifva, väckt den, tror jag det ej vara förenligt med samma lagar att vägra proposition derpå, såvida den ej är stridande mot dem. Som ämnet, så vidt jag fattat det, är helt och hållet enskildt, emedan det utgör blott en förfrågan, om R. o. Ad. för sin del afsäger sig Landtmts-so.npeerna, så finner jag ej lämpligt, att den remitteras till något Utskott. Frih. Boye: Jag utbeder mig för några ögonblick få fästa R:s o. Ad:s uppmärksamhet på följande, för att urskilja frågan. Annat är frågan om sjelfva saken, i hvilken R,. o. Ad. redan förklarat sig icke vilja besluta, förrän StatsUtskls utlåtande inkommit; annat åter är den långt i H. >6 Den ia Februarii f. m. vigtigare, rörande formen. Går det an att upprifva ett beslut och motsäga sig sjelf, derigenom att man den ena dagen remitterar ett ämne till Utskott, och en annan, utan alt invänta betänkandet deröfver, afgör ämnet? Går det an, att nu så öfverila lt. o. Ad.? Går detta annu, så kan det ock låta sig göra en annan gång. Ämnet, som nu blifvit å nyo framstäldt, är redan remitteradt i den mening, att, först sedan nödiga upplysningar inkommit, II. o. Ad. för sin del må kunna afgöra det.
För en betydlig mängd artiklar hafva nu gällande afgifter blifvit nedsatte; för artiklarne rå Aska af träd eller andra vegetabilier, vällad eller oraffinerad Pottaska, Färgträd samt andra till färgning användbara, i Taxan ej specificerade vexter och vextdelar, Bryn-, Oljeoch4Slipstenar, Gjutstål och åtskilliga Trädvaror, har tullfri införsel, och för Ekbark, oarbetadt Bly, Dref och Drefmat, oberedda Hudar och Skinn, Hummer, Bomber och Kulor, champlunerade till visst mått och renfilade, Kanoner, Stycken, Nickhakar och Mörsare, stämplade och borrade, finare och gröfre Lavetter samt Tjärbärmar, tullfri utförsel ansetts böra beviljas, äfvensom åtskilliga dels förändrade tullbestämmelser, dels redaktionsförändringar funnits erforderliga för att gifva Taxan mera tydlighet och fullständighet samt lätta tillämpningen deraf. Beträdande särskildt artikeln Fartyg och Båtar, har E. K. M:t i högstberörde Nådiga skrifvelse angående förändringar i Tulltaxan behagat anföra, hurusom Kongl. Kungörelsen den 11 Juni sisth år, hvarigenom utländska, af svensk man inköpta fartyg af trä om 50 lästers drägtighet och derutöfver, med tillbehör, blifvit intill slutet af innevarande år till införsel i riket tillåtna, mot en frän 25 lill 10 procent af inköps - Expeditions-Utskottets Förslag lill underd.
Der står nemi. att en femtondel skulle utgå till kontrollörerne af den skatt, som belöpte på en afverkning af 125 k:r på dygnet. Meningen har varit en trettondel. Med den likhet, som förefinnes emellan siffran 5 och siffran 3, torde vara ursäktligt, att detta skrifeller tryckfel egt rum, och alt jag ej sjelf kommit att anmärka det. I öfrigt får jag förklara, att sedan förliden gårdag grundsatsen af utsträckt tid för bränvinsbränningen föll, sä anser jag i dag icke af så stor vigt som det annars varit, att få fram min mening i denna fråga, och alltså är jag, sedan jag med mina framställningar ansett mig hafva upfyllt en pligt, ganska trankil ehvad utgång frågan än måtte få. Gr. Posse, Gust. Maur.: Sällan hör man väl, alt en lagstiftning varit tvungen att så tillsägandes vackla emellan hvad som är absolut rätt och hvad som är förenligt med de närvarande förhållanderne. Vore fråga om att endast stifta en lag för hvad man ville hafva, så skulle jag förena mig med dem, som yrkat 300 k:rs 488 Den 27 April f. m. tillverkning såsom minimum. Skålen äro så tillräckligt utvecklade af föregående talare, alt jag icke lior mig behöfva derutinnan gå vidare nu. Hvad beträffar nuvarande förhållanden, så tror jag att det af Hr von Koch framställda förslag bör tagas i betraktande. Jag skall bedja alt få framlägga skälen derför. Om man då antager att 300 k:r skulle blifva minimum för framtiden vid begagnande af ängredskap, sa. tror jag icke att följden skulle blifva alt de som nu hade smärre ångbräniierier nedlade sin bränvinsbränning, utan alt hvar och en, som brände 100 k:r, skulle öka sin redskap till 300 k:rs tillverkning, och derigenom skulle bränvinsmängden också påtagligen komma att ökas. Om deremot de, som hittills haft ångbrännerier (ingo förblifva vid det minimum, som Hr von Koch föreslagit, sä tror jag icke de skulle bry sig om att öka sina bränneriet’.
Horn yttrat, skulle jag tro det vara ganska vigligt, särdeles för räntetagarne, att markegången sättes af deputerade, till hälften bestående af räntetagare och till hälften af räntegifvare. Rinn har i allmänhet lågt räntetagarne till last, alt de uppsäga spanmålen till betalning efter rnarkegången, då denna är hög, och fordra spanmålen in natura då rnarkegången är låg, hvarigenom räntegifvarne få mindre betalt för sin säd. Jag tror att man kunde komma till en medelväg, just derigenom alt rnarkegången bestämdes i fullkomlig öfverensstämmelse med de pris, som verkligen gälla, och, för alt åstadkomma detta, anser jag nödigt, att rnarkegången sättes af deputerade, till hälften bestående af räntegifvare och lill hälften af räntetagare. Jag tillstyrker derföre afslag pa denna punkt. Hr Lefren, Joli. Pehr: Som den 4:de punkten i StatsUtsk:s utlåt. N:o 320 icke innehåller något, som står i strid med R. o. Adis förra beslut i delta ämne, och der icke framställes något annat, än en und. anhållan hos K. M. att till nästa riksdag låta utreda det ämne, som der afhandlas, ser jag icke något hinder för att bifalla denna punkt, utan anhåller om propos. derå. Frih. Cederström: Den siste värde talaren har yrkat bifall till denna punkt derföre, att Utsk. icke ansett sig böra föreslå någon förändring i hvad som nu är gällande, utan stannat i följande tillstyrkan: ”att de i afseende å markegångssätlningen nu befintliga föreskrifter må förblifva gällande intilldess II. St. vid nästkommande riksdag blifva i tillfälle att nödige förändringar deruti besluta; samt att R.