Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
”Och jag skulle hört allt hvad mina öron afskydde ... aldrig! Konungen” – här gick en lindrig färgskiftning öfver kaptenens ansigte – ”ansåg mig ej längre värdig att bekläda min post. Nåväl, deruti hade han tusen gånger orätt; men jag skall alltid begråta denna olyckliga operamaskerad, der jag tackar Gud att jag icke fanns. Och som numera alla förhoppningar längesedan äro begrafna, så vidt det rör att komma sig upp – jag var ingen gunstling hos hertig Carl – så har jag beslutat att lägga an på de sista resurserna hos författaren och poeten, ty något måste man hitta på, då plånboken tagit läck: alla mina små stockholmsförtjenster och besparingar ha ej längre kunnat hinna till; och det går nog, om du, min Egeria, inspirerar mig med goda råd och tankar.” ”Hvad – du känner då åter den inspiration, som kommer från en frisk vilja?” ”Så, du tror att det blott varit viljan som hämmat min flygt? Detta är både smickrande och icke smickrande ... Saken är att jag fått en idé – god, tror jag.” ”Gäller den staden, så går den nog igenom, ty mera vänliga och deltagande själar lärer man få svårt att hitta.” ”Staden är bra: den förstår att uppskatta snillet, skönheten och behagen, och det är mer än jag väntade mig. Men om den mot hvarje främling, som kommit att intränga sig på dess gebit, skulle varit lika frisinnad, det är onödigt att utforska.” ”Men nu är frågan om hvad staden och poeten skola få för samband förutom skålarne och verserna vid middagsborden ... Skall du skrifva ett teaterstycke eller en ...” ”Tyst, tyst ... jag skall skrifva en tidning.” ”Skrifva en tidning – du ensam, älskade vän? Och hvar skulle den tryckas?” ”Man har här i denna goda stad ingen egen tidning och icke heller något tryckeri. Det ena kan för tillfället icke afhjelpas, men det andra åtager jag mig.” ”Huru menar du, käre Magnus?” ”Jo, under sista hälften af veckan utskrifver jag en mängd exemplar af den tidning, som jag författat första hälften.
Ja och Nej, I anledning: hvaraf Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken gjorde proposition, om Ridderskapet och Adeln ansåg sistnämnde anmärkning böra förfalla; hvilken proposition likaledes med Ja och Nej besvarades, Herr von Hartmansdorff) August: Jag tillstyrker, att Herr von Schulzenheims senare anmärkning må förfalla. Jag tror icke att någon Embetsman bör anse sig förnärmad, eller såsom insubordinatioiisbroll, om en honom underordnad tjensteman finner sig mera förbunden att lyda Lagen än förmannen. Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedt j Gustaf: Jag erkänner visserligen giltigheten af Herr von Hartmansdorff^ sats; men just på det underordnade tjenstemän icke i sjelfva Lagen må finna anledning att blifva controllerande myndigheter på sina a48 Den 29 Januarii e. m. Förmän, och antingen hryta mot subordinationen, eller mot Lagens hud, förenar jag mig med Herr von Schulzenheim. Jag tror, att i den hestämda Lag-föreskriften ligger en tillräcklig förbindelse för så väl den högre, som lägre Emhetsmannen, att uppfylla sin pligt, utan att man, uti öfverlåtelsen af Förmannens rättigheter på den underordnade, hehöfver söka skydd mot den förres missbruk af sin magt. Grefve Frölich: Ur den synpunkt, hvarifrån Grefve af Wetterstedt utgått, kan hans sats icke bestridas; men det gifves äfven en annan synpunkt af saken, nemligen den, att personer, som vilja utgifva periodiska skrifter, böra slippa att processa med HofCantzleren, för att komma i åtnjutande af deras lagliga rättighet. Ty om HofCantzleren vägrade att utgifva Tillståndsbeviset, skulle intet annat correctiv för utgifvaren finnas, än process; men nu har Lagen velat gifva ett annat remedium, genom utvägen att gå till HofCantzlerens Registrator. Detta sjmes mig vara ratio legis, och, från sjmpunkten af utgifvarens rätt, är grunden så klar, att jag hoppas, det den för Ridderskapet och Adeln skall utgöra ett tillräckligt skäl att bibehålla ConstitutionsUtskottels förslag.
Besv. och Ekon, Utskottets Betänkande} N\o 19. 3 flere dithörande Författningar, i hvad angår penninge-nedsättning eller borgens ställande för rättighet att resa utrikes, samt förlust af arfsrätt för den, som olofligen eller passlös begifver sig utom Riket, må upphåfvas; äfvensom ock att berörde Förordning och serskilda Författningar må i allt öfrigt öfverse» och de deruti förekommande ämnen bestämmas genom nya, i oskiljaktigt sammanhang med hvarannan stående och efter närvarande tids förändrade förhållanden, lämpade stadganden. Hvad slutligen beträffar den af motionären äskade större frihet för utlänningar, att i Riket resa och sig bosätta, anser Utskottet, att sådane föreskrifter stå i nära samband med omväxlande politiska förhållanden - Stater emellan, hvilka på Kongl. Majrts höga pröfning böra bero, samt att de, i Kongl. Maj:ts Nådiga Förordning af den 19 Febr. ifiir, leninade föreskrifter, nemligen att hvar och en främmande Makts undersåte, sorn åst:lindar vistas i Slockholm eller inom Riket, antingen för enskilda angelägenheter eller sitt nöje, bör dertill begära tillstånd, uti Stockholm af ÖfverStåthållaren och i Provinserne af Landshöfdingarne, som ega rättighet att tills vidare lemna dylikt tillstånd åt sådane utlänningar, hvilka icke ådragit sig någon uppmärksamhet, genom anförda klagomål öfver deras förhållande lemna tillräcklig frihet, så i ena som andra afseende!, och får Utskottet, med anledning af hvad nu blifvit anfördt, vördsamt föreslå, att motionärens hemställan, det större frihet för utlänningar, att i Riket resa och sig bosätta, borde dem förunnas, icke kan till någon Rikets Högloflig© Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den i5 April i84o. N:o 19, Ank till Exp. Etsk <1. 16 April, kl. 7 e. nr. Betänkande, i ättledning af väckt fråga om medel och utvägar till Svenska jernhandelns befrämjande i America.
Att sådane äro för handen, då Banken ännu icke eger någon af Ständerna för Handelsoch Närings-Discont-rörelsen, som för närvarande bedrifves med Bankens reserverade vinst-medel bestämdt anvisad fond och hela Circulations-Capitalet för fastighets-belåningen, edlingsoch skiftes-Iåne-fonden inberäknad, utgör knappt mer än 5 millioner, lärer icke bestridas. Jag hade således föreställt mig, att Bankens nu reserverade vinst medel, beräknade till 3,3l 1,216: 41* bordt användas på det sätt, att till förökande af fastighets-belåningen ytterligare anvisades . 1,800,000. att, i följd af StatsOch Banco-Utskottens tillstyrkande, för Manufactur-Discontcns ytterligare behof afsattes För verkställighet hvaraf, och då medel för Ilandelsoch Närings-Discont* rörelsens fortfarande bedrifvande på enahanda sätt, som sedan sista Riksdag egt rum, sålunda ändock icke komma att saknas i mon af behof, dels för fastighets-belåningen, dels ock för Manufactur-Disconteu, samt Stats-Verket skulle af BankeD tillhandahållas motsvarande belopp å de tider, som utan hinder för Bankens operationer i annan låneväg kunde varda bestämde.
Och som Friherrarne Anckarsvärd, Carl Hinric; Stael von Holstein , Corfitz Ludvig , och Hjerta Axel uti berörde anhållan instämde *, fann Ridrlerskapet och Adeln för godt att dertill lemna bifall. Företogs till pröfning Allmänna Besvärs^ och Oeconomi* • Utskottets den 4 sistledn# Martil afgifnc samt den 1 dennes eftermiddagen på bordet lagde Betänkande, rörande yr*- kade upphäfvande, så väl af Stockholms Stads £24 Den 4 April. rättighet att uppbära Patm., Torg och renhåll* nigs-Permingar, då Hö, Hirn, Ved och Bran* kohl till Stockholm införaS; som 2f Landtmannens åliggande att i viösä Sräder ei lägga Våg. och Mätare-penningar för inkommande varor. Herr Hertzenhielm, Carl Jöhan, uppläste följande ; Under åberopande af hvad mina énskiltsl yttrade tankar i förevarande ämne innehålla} torde det tillåtas mig att vidare fästa Högloff. Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på följderna af sådana åtgärder, som leda till hämmande af Lartdtmannens hog att förse Hufvudstaden med dess nödvändiga behof, jag kan icke finna huru dessa nu ifrågavarande af* gifter, under nä-nn af Turgoch renhållnings* penningar, kunna undgå benämning af Consfitions-vidrig Beskattning, om ej derföre att de icke utgå till Staten; utan till förmon för ert serskildt Corporation, nemligen Stockholms Stad och bestridande af dess Stat. Förgäfves smickrar Nationen sig med den formånen att få beskatta sig sjelf, genom sine Reprc-sent nter, så länge flerfalldiga tillfällen uppsökas, ärt genom arbitraira Taxor utpräs*a förr okämda afgifter. Dessa uppkommo först tre år efter sedan LandtTulls-afgiftens erläggande vid Tullarne upphörde; de äro ock till beloppet mycket högre samt derigenom mera tryckande atr endast tvänne ställen äro utsedde till deras erläggande.
4 och 5 eller zme ar utgjordt för Bergslagen efter 17,142 dygn — 208,117 Stepp:d 21 Lisp: dito ;,24l dito 6z,o;y dito 9 wid Rergsm. Hyttor af Ktindspersoner. dito 11,427 dito — 12;,161 dito 21—5 afStandsyersoner utom BcrLölag. — 25-14 — Och da häraf efter dygnen, T^onde-jerns-afgifterne efter hwarje Hyttas Tionde-Taxering uträknas, blir denna afgift, den Bergslaget ensamt bestridt, gansta betydlig. Bergs - Den i? Julli. Bergslagets Deputerade sein nu sullgjordt 2:ne aliana i.e pligter, ben ena, att astämna en fullständia Neimi, n om dest mer an bxydlamma belägenhet, och den andra att uppaifwa sattet, hwarpa den förbättras, ja upphttpas kan, anhalla ödmjukast, att detta Mein-rial blir Cominliniceradt med de andre Rcspective Med-Stander, sein eldade af renaste nit för allmänt wäl ädelmodigt lära inse wigten af war Motion, och lika ädelmodigt understödja Bergslagets anhållan vin förskoning för Tionde jernsafgisten, såsom det rätta medlet att latta Bergslagets börda, och om möjeligt ar upprätthålla en näring sa wiatig för Staten, och hwars fall ofelbart ställe medföra en oersättlig rubbning at de öfrige. Dock derest denna war önskan ieke winnes, förestå wi åtminstone befrielse ifrån afgitlen af samma Tionde för det Tackjern stin kan blåsås, intill dest Masuan rne, deri det tillwerkas, hinna blifwa sa uppwärmde, att någon fördel af dem kan dragas, hwartil! en inanadS tid gemenligen algar.
I full harmoni m e d » G. F. H. » i n:r 53 af eder ärade tidning anser jag den usla lott, våra fabriksarbeterskor måste underkasta sig i kampen för tillvaron, i högsta grad upprörande o c h omänsklig. Afven jag frågar m e d ängslan efter orsaken till, att dessa arma varelser icke såsom jungfrur söka sig ett skydd inom familjerna, då de där utan tvifvel erhålla både bättre afiöningsförmåner o c h ljusare framtidsutsikter. Att, såsom » G. F. H. » förmenar, tala till fabriksarbeterskorna i denna sak, är nog lönlöst. I de flesta fall ha de gjort praktiska rön i dessa olika förvärfskällor, innan de bestämt sig för endera. Säkerligen ha de haft oturen att träffa på en husmoder, s o m icke behandlat d e m alltför vänligt, som låtit d e m börja sitt dagsverke kl. 5 — 6 på morgonen o c h hålla på utan afbrott till kl. 12 på natten, dag IDUN FRIDULF. Där sås den skörd, s o m Finlands h o p p skall värna, Där ljusnar dagen, o c h där brista banden. » A x o l Lindahl foto. LAXFISKE VID TORAKSARRETERSKOR ». ÄLFKARLEBY. — 6 — att h o n ej märkte detta Tittis tilltag, o c h det fick därför passera oanmärkt. Men nu låg dimman s o m en vägg b a k o m tåget, och man kunde endast urskilja några aflägsna ljud, hvilka närmast läto s o m kväfda suckar. Då drog äfven fru Einarson en djup suck, o c h, utan att säga ett ord, tog hon lillan vid handen och styrde kurs ut i det fria, följd af sin man o c h de båda äldre barnen. Man gick länge utan att tilltala hvarandra, o c h det var först, när Titti m e d ett ömkligt: » Får jag låna mammas näsduk »? » Måtte barnet få det bra o c h k o m m a till snälla människor », sade fru Einarson.
Maj f. m. va mycket besvär och Banken behöfver tillsätta flera tjenstemän. Det är således skäl, att de enskilda betala. Äfven om ett stort handelshus, som sällan och blott för större summor assignerar, finner för sig beqvämt att hålla cassa i Banken, så ma det gerna för penningarnas försäkring mot stöld och brand kunna betala ro r:dr om året; ty mera än 4° assignationer torde det ej komma att utfärda. Jag får således förnya min anmärkning om nödvändigheten att i sjelfva redactionen göra den förändring, jag föreslagit. 18, 19 och 20 punkterna föredrogos äfven tillsammans, såsom stående till hvarandra i nära sammanhang. Gr. Cronhjelm: Jag får vid denna punkt göra den anmärkning, att, enligt min tanka, de creditiv, som här äro nämnda, böra till betydlig del aflägsnas från Banken. R. o. Ad. har redan uttryckt en stark opinion i detta fall vid en votering om statscreditiven. De grunder, hvarpå R. o. Ad. fattade detta beslut, äro lika gällande för denna fråga. Tvärtemot ofvannämnde beslut är här föreslagit, att creditiven till Manufact.-disconten , Jerneont. och Fahlu bergslag skola såsom förut utgå emot 3 proc:s ränta, och oansedt att Banken kom att betala en högre ränta. Jag finner det i alla afseenden olämpligt att på Banken, efter realisationens början, anvisa en credit till så stort belopp och så låg ränta. Jag vet, att dessa creditiv äro anvisade till uppmuntran för vissa näringar. De hafva uppkommit under den period, som var utmärkt genom så liten vård för Banken. Det är från år 1818 man kan räkna dessa creditiv, åtminstone till deras stora belopp. Då erhöll Manufact.-disconten 1 million och på samma sätt är det med Jerneont. Delta har likväl ett gammalt stadgande för sig, nemi. det, att räntevinsten skall lemna medel till befordrande af näringens förbättrande.
Riddcrskapcts och Adelns klenum den I September 1809. S. D. Sedan Herr Grefwe» och LandkMarstalkcn hoS Ridderstapet och Adeln anmält, det Hans Kongl. Maj.t i näder tillätit honom förklara, det Kongl. Maj-t önskade, att Riksens Ständer wille wid den uptcckning, som förrättas öfwer för detta Konungens ägendom; äfwen hwart Ständ för sig ut wälja - Den i September. 35 wärja Ombud, syntes Ridderskapet och Adeln bäst wara, att till denna förrättning en Fullmägtig af hwart Ständ utsäges, samt att genast i eftermiddag Ridderskapet och Adeln gingc i författning, att genom sine Electorcr läka utwälja deri, hwilkcn ä Riddcrskapels och Adelns wägnar bör detta förtroende erhälla ; inbjudande derjemte Ridderskapet. och Adeln »vänligen de öfrige respcctive Ständcn, att i anseende till ämnets wigt behaga skyndesamt och om möjligt wore i denna förmiddag, lemna Ridderskapet och Adcln del af sine beslut i delta ämne. supra. Detta Protocolls Utdrag godkändes och blcf till de öfrige Ständen genast affärdadt. Föredrogs följande Handlingar : Utdrag af Protokollet, hället hos Högwör, dige Präste - Ständet den 24 Augusti 1809. S. V. I bctragtande af de wälgrundade skäl, uppä hwilka Riksens Högloft.
Hemmanets afstånd från de * serskildta ställen, hvartill nästan dageligen ben 26 Febr tiar 1 Ij,reF afgå år, till Löfsta i| mil, Läggesta % xiii), Långsjö | mil, Lapptorp | mil, och till Kyrkan £ mil, och är bevist att som oftast 3:ne bref, efter hvarann ankommit pä en dag, <M åboen måst färdas sst ne gånger till Löfsta, norn fram och åter gör 7 rttil, och en gång till Läggesta, som fram och åter gör 2 milj således tillsammans 9 mil på dygnet, hvilket ofta sysselsatt 2;ne personer jemte hästen. Jag har i följe deraf, enligt hållen dag-journal för åren 1820 och 1821 ådagalagt för Konungens Befallningshafvande i Länet, Herr Friherre Skjöldebrand, att åboen på nämnde hemman §r i82r,fortskaffat 287 Bref och i dessa ärendet äkt elier gådt öfver 400 mil på året, i stöd hvaraf Herr Landshöfdingen på min inlaga sistlidne år, gjorde den billiga förändring, att brefbärareskyldigheten flyttades på ett annat mig tillhörigt hemman Skäggetorp J mantal» som dermed får fortfara i 3me år, hvaremot Kopparhaga undfick det andra hemmanets hå 1 Iskjutssky Idig het vid Kumla Gästgifvaregård 8 gånger om året med en häst, sorn synes vara ett ringa onus emot att färdas öfver 400 mil utan minsta betalning. Såsom en onödig förändring uti denna oIika beskattning, i fall brefven från vederbörande ej på annat vis kunna befordras, får jag ödmjukast föreslå, att i önskningsväg hos Kongl. Maj:t af Rikets Ständer underdånig anhållan må göras. jjv 1 JO» Ått Den 16 Fcbrnariu \'o. Att Herrar Landshöfdingar i Lanea få uppdrag att i möjligaste mån lindra brefbärarehemmanens nu öfvesklagade besvärliga skyldighet, 2:0.
Och af alla de andra är det endast ett mindretal, s o m af egen erfarenhet vet, att A m e - rika finnes till, utan de flesta tro det endast, tro det på grund af hvad de läst o c h hört af andra, o c h till denna kategori h ö r du, min lilla Elin. » » Ja m e n, kära g u b b e n min, o m hvarenda människa — nej, j a g måste väga på orden, märker j a g — o m nästan alla människor eller åtminstone många, många tusental, säga o c h tro o c h veta en o c h samma sak o c h ingen enda säger någonting däremot, då måtte m a n väl i alla världens dar ha rättighet att säga, att man vet den saken, o m man också inte har tagit i den eller sett den eller — » » Nej, det bestrider j a g på det bestämdaste. Om du hade lefvat på K o p e r n i c i tid, skulle d u i likhet m e d hvarenda människa på den tiden ha sagt o c h trott o c h trott dig veta, att j o r d e n står stilla o c h solen rör sig, o c h d u skulle antingen medlidsamt ha ryckt på axlarna åt den, s o m varit af en annan åsikt, eller kanhända m e d den okunniga o c h fanatiska h o p e n ha ropat ditt: ' Korsfäst! ' öfver h o n o m. M e n n u lefver min lilla g u m m a på en annan, mera upplyst tid, o c h n u förklarar h o n helt bestämdt, att h o n vet, att solen, relativt taget, står stilla o c h att j o r d e n rör sig, m e n o m jag riktigt hårdt skulle ansätta dig, är j a g alldeles viss på, att du inte skulle kunna nöjaktigt bevisa, att det förhåller sig så — hvilket i parentes sagdt också är svårare, än mången anar — o c h du skulle till sist nödgas erkänna, att du alldeles icke m e d bestämdhet visste det, ty därtill fordras, att din kunskap o m saken skall vara, såsom det heter i R i b b i n g s Grundlinier, ' apodiktiskt viss eller allmängiltig o c h nödvändig '. N e j, du bara TRO.
»Ett äldre fruntimmers vanmäktiga vrede öfver att icke alla äro så gamla som hon.» Han lemnade rummet, blek af vrede, men med en triumferande kastning på sitt vackra hufvud. Han visste att det tog. När han stängt dörren slog hon händerna för ansigtet och brast i högljudda snyftningar. Dottren drog henne ned på soffan, försökande att lugna henne med sina smekningar. Men inne i sitt rum stod den äkta mannen vid den tända lampan och strök det första pröfvande stråktaget på sin fiol. Det låg ett uttryck af hejdlös glädje öfver hans ansigte, hvilket starkt kontrasterade mot dess förra uttryck. Långt ut åt natten kunde man höra honom tala för sig sjelf på detta uttrycksfulla språk, som kallas musik. Och Max Behr var en mästare. »Ja, roa dig nu bra», sade modren i det hon drog sin pelskappa tätare kring dottren, »och berätta allting för mig när du kommer hem.» För att öfverskyla en hemlig afsigt, tillade hon urskuldande: »Du förstår att jag, som är så sällan ute, tycker det är roligt att höra berättas om allt möjligt.» »Adjö, mamma lilla», sade dottren brådskande, ty hon såg fadren komma ut från sitt rum, redan klädd i öfverrock och med fiolfodralet i handen. Och så bar det åstad. Det var redan mörkt då de körde in om herrgårdens hvälfda port. Med ens visade sig hela raden af upplysta fönster, och mot den ljusa förstugan aftecknade sig den väntande betjenten som en mörk silhuett. Agdas hjerta började klappa. »Pappa, hur skall detta gå?» hviskade hon och hennes ögon hvilade med häpen beundran på den stolta trappuppgången, som med växter och urnor syntes genom de höga fönstren. Allt syntes så olikt det hon var van vid, men så likt hvad hon drömt sig om rikedom och lyx. »Det skall gå bra», svarade fadren tillbaka, och äfven hans röst skälfde, men icke af fruktan. Vagnen stannade och betjenten slog ned fotsteget. Halft omedvetet kom Agda vid fadrens sida in i kapprummet.
S. frambära den underdåniga önskan, att, vid granskningen * af Jönköpings Läns RotejemkningsCommissions, uppå E. K. Maj:ts Nådiga pröfning för närvarande beroende, Betänkande, i Nåder undersöka befogenheten af den klagan, som, i afseende å vissa hemmans, genom 1811 års RoteringsCommissions beslut, erhållna öfverrotering, hos R, S. förd 436 ExpeditionsUtskottets Memorial N;o 180- blifvit, samt, derest densamma grundad Lefinnes, uti den Nådiga Proposition, rörande ordinarie Roleringen i allmänhet, som R. S. vid nästinträlfande Riksmöte torde få af E. K. M. i underdånighet förvänta, meddela R. S. förslag till lämpligaste sättet, att, utan hinder af E. K. Majrts och Rikets KammarCollegii å 1811 års Roterings-Commissions beslut meddelade fastställelse, berörde klagomål afhjelpa, utan att någon minskning i ordinarie K necktehållets Nunieraire derigenom förorsakas. Rikets Ständer framhärda etc. JY:o /So. Memorial, angående en af Rikets Ständer till åtskilliga personer beviljad belöning för införda förbättringar i Väfnadskonsten. Som vid Expeditions-Utskottets handläggning utaf Statssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens, af Rikets Höglofl. Ständer bifallna Utlåtanden, Nrris 23 8c 5g, angående beviljad belöning åt Fabriksidkaren J. E. Ekenmarkj dess Hustru och 2:ne Systrar, för af dem införda förbättringar i Väfnadskonsten, hvarom underdånig Skrifvelse bör tili K. M. afgå, förekommit , att, vid den i bemälde Utskotts ofvan Exp. Utsi'. Förslag till uriel. Skrift*.
Ständer göra nådig framställning om sådant understöd, Rikets Ständer icke skola sådant förvägra, der ömmande omständigheter sig förete, anse sig Rikets Ständer till E. K. M:ts ifrågavarande nådiga Proposition icke kunna lemna bifall. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 1 December 1854. 662 Expeditions-Utskoltels Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 209. Uppläst och godkäjidt hos Ridd. och Adeln den 30 Nov. 1854, Preste-Ståndet den 30 Borgare-Ståndet den l Dec. — Bonde-Ståndet den 1 ' Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående byggnads-lån åt staden Jönköping, samt anslag och lån för ny tomtreglering derstädes. (Stats-Utsk:s Utl:de N:o 308 och Mern. N:o 346.) S. A. K. Uti aflåten nådig Proposition har E. K. M:t behagat meddela Rikets Ständer, hurusom, efter den, i början af förlidne Mars månad, staden Jönköping öfvergångna eldsvåda, dervarande Magistrat, i särskilda, af E. K.
Ofta tar jag fram den karta öfver Paris, som du vet fins i pappas bibliotek, och sitter så andäktigt och studerar den, och snart kan jag alla namnen på gatorna, och vet huru de gå, så att om man en dag säger mig: ’på den eller den gatan, i det eller det huset bor en svensk artist, som heter Albert,’ så kan jag strax säga huru man ginaste vägen skall hitta dit, det må vara från hvad punkt som helst i Paris. Du kan aldrig tro, hvad man här gjort sig möda att sprida ut de mest fasliga rykten om Albert och Alexis. Sannolikt äro de beräknade på effekt, och jag kan inte mer än beklaga, att, hvad mig beträffar, den alldeles förfelas. Söta min goda Nanna, låt nu se att du skrifver snällt, med Hellman åtminstone, till din. Celestine.» Nanna blef litet förvånad öfver brefvets innehåll, i hvad det rörde hennes försummelse att skrifva, och satte sig genast ned att besvara detsamma Hon skref: «Älskade vän! I detta ögonblick har jag med Hellman emottagit ett bref ifrån dig, och du måste förlåta, att jag ej rätt fattar dess innehåll. Du börjar med att förebrå mig att jag varit försumlig i min korrespondens, men det är precist hvad jag redan i flere bref förebrått dig. Det har gjort mig grufligt ondt att på alla mina bref inte ha fått ett enda svar ifrån dig. Du vet att jag ej är misstänksam, men kan det vara möjligt, att våra bref blifvit bortslarfvade på posten? Emedlertid, för säkerhetens skull, hastar jag att besvara ditt bref, som sändes med Hellman, ty han är åtminstone en person, som man kan lita på. Ack du! man kan aldrig tro, hvad det finnes för mycken elakhet i verlden, förr än man kommer till Stockholm. Äfven här berättas åtskilligt om Alexis och Albert, men jag låter sådant gå in genom ena örat och ut genom det andra, och ber Gud, att det inte måtte vara sant. Du tror att min tid är upptagen af nöjen! Åh ja, visserligen släpas jag omkring rätt mycket på supéer, baler och spektakler, men nöjen – de finnas ej mer för mig.