Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den synes också ”fordra helt andra åtgärder och i främsta rummet en väsendtlig förändring “i vår ceconomiska Lagstiftning. Det är godt och väl, att man varnar mot ”missbruket, efter bruket ej kan förekommas. Men så länge man brygger ”frestelsen i hvarje hus, eller låter den hållas fal öfver allt lill ett ringa ”pris, kunna vi ej hoppas synnerlig framgång af förmaningarne. En ovana, ”grundlagd under mansåldrar, afskaffas dessutom icke på en gång genom ”ett Sockneslämmo Beslut.” Det är imellertid glädjande, att i någon motsats af denna allmänna teckning om Nykterhetssaken, kunna upplysa, hurusom i Jönköpings Län nykterhetsförbundet gjort många proselyter i ordets egentliga och vackra 7 bemärkelse; att de brutna förbunden äro få och individuella emot de beståndande; att inom Länet finnes mång hundrade, ja väl tusendetals personer, som aflagt och förlofval brännvin; alt alla inkommande officiella Rapporter föranleda, det dryckenskapslasten snarare'Ar i afän tilltagande: att det nu mera icke anses för en skam, utan en heder att svika i dryckjom: och att det icke är sällsamt i gästfrie hus, både hos Prester och Ståndspersoner å landet, finna det bran vinsbordet blifvit osynligt och aptit-supen aflagd. Folkmängden: Derom upplyser Tabellverket, som i annan väg ingår; men, så vidt den kan beräknas af mantalslängderne, utgör Länets nu varande folkmängd i45,3oo personer af båda könen, hvaraf 71,836 äro mantalsskrifne och 73,464 äro mantalsfrie.
Eirgjava, Öjrgjava (Eyrgiafa), en af Heimdalls nio mödrar. Elder (Eldir), tjenare hos Oger. Se Fimafeng. Eldrimner, symbolisk kittel. Se Andrimner. Elivågor (Elivágar), den med Hvergelmerkällan i förbindelse stående hafsvik, vid hvilken Egil hade sin borg Ysäter. Eljudner (Eljuðnir), ett af namnen på det rike eller den borg i underjorden, där Balder vistas. Elle (Elli), jättinna. Personifikation af ålderdomen, 41, 42. Embla, människoslägtets stammoder. Erik (Eiríkr), det namn, hvarmed Od-Svipdag uppkallats, sedan han efter Halfdans död vardt nordgermanernas konung. Hans halfbroder Gudhorm kallas, sedan han vardt storkonung, Jormunrik (Jörmunrekr, Ermanrich), och dennes halfbroder Hadding Tjodrik (þjoðrekr, Tidrik, Dieterich). Den fornkonung Erik, åt hvilken svearne på åttahundratalet byggde tämpel, sedan en uppenbarelse förkunnats dem, att gudarne gifvit honom värdighet af asagud, är gudasagans Od-Svipdag, Fröjas make. F. Fader (Faðir), gift med Moder (Moðir). Med dessa epitetnamn benämnas stamföräldrarna till de högbornes ätter, för att beteckna deras samhällsställning såsom senare uppkomna, i jämförelse med de fribornes, hvilkas stamföräldrar kallas Ave (farfader) och Amma (farmoder), medan det lägsta ståndets kallas Ae (farfars fader) och Edda (farfars moder). Faders och Moders personligheter och hem skildras som än prydligare än Aves och Ammas. I salens dörrstolpe satt ring, golfvet var strödt. Ett äkta par satt därinne, såg hvarandra i ögonen och »lekte med fingrarne». Husfadern snodde en bågsträng, krökte almvirke till en båge och skäftade pilar. Husfrun sysslade med sin drägt.
Ofver Bladins ifrågavarande ansökning har yttrande jemväl blifvit infordradt af Tumba bruks förvaltare, hvilken, under fästad uppmärksamhet derå, att en resa, såsom den af Bladin verkstälda, för iudustri-idkaren ej blott medförde den direkta nyttan af vidgade specialinsigter, utan äfven måste verksamt bidraga att utbilda hans smak och omdöme i allmänhet, hvilket vid yrkets framtida utöfning komme att hafva ett gagneligt inflytande, samt att den af Bladin i berörda hänseende vunna erfarenhet utan tvifvel skulle komma Tumba pappersbruk till godo, å ansökningen tillstyrkt bifall. Vid öfvervägande häraf och då det med säkerhet kan antagas, icke allenast att Bladin under meranämnda resa, hvilken, enligt hvad Utskottet fått sig meddeladt, verkställts i sällskap med en för synnerlig skicklighet i papperstillverkning ansedd person, ganska betydligt utvecklat sin redan förut förvärfvade närmare bekantskap om papperstillverkning och om mekaniska anstalters ordnande, utan äfven, att Tumba bruk, åt hvilket Bladin fortfarande egnar sin gagnande verksamhet, skall komma att skörda frukten af Bladins vidgade insigter, förmedelst införande derstädes af sednaste tiders förbättringar i machinerier och arbetsmethoder, har Utskottet ansett bruket böra vidkännas Bladins, i och för berörda resa hafde kostnader, hvilka, vid betraktande af resans utsträckning och ändamålet för densamma, icke synas vara för högt beräknade, hvadan Utskottet får, i enlighet med Fullmägtiges hemställan, vördsamt tillstyrka, att Verkmästaren vid Tumba bruk F. Bladin må af brukets medel tilldelas en resekostnadsersättning af Niohundra R:dr F :mt. Stockholm den 3 Mars 1863. f) Banko -Utskottets Utlåtande 30. JW 30. Anktill Exp.-Utsk. den 6 Mars 1863, kl. 1 e. m. Utlåtande, i anledning af vackt fråga, att lån mot pant af fastighet hädanefter icke må. från Rikets Ständers Bank ut/emnas.
I fråga om den i sagda kapitel stadgade tid för åtal eller doms verkställande, skall afseende göras å det straff, hvarmed brottet i nya lagen belägges; dock så, att den, som efter äldre lag är till frihet från åtal berättigad, njuter den frihet till godo, ändå att brottet efter nya lagen åtalas kunde. 14 §. Har allmän åklagare, innan nya lagen blifvit gällande, talat å brott, som efter äldre lag hört under allmänt åtal, men efter nya lagen endast af målsegande, eller efter hans angifvelse, åtalas kan; varde öfver det åtal dömdt, ändå att målseganden ej äskar fullföljd deraf. 15 §. Stadgande i äldre lag eller författning om skadestånds förvandling till kroppsstraff skall ej vidare tillämpas. 16 §. Af Missgernings-Balken i 1734 års lag bibehållas följande stadganden: 1. Enär, utan veterligen föregången sjukdom, någon finnes ligga död, skall när maste kronobetjent vara pligtig att genast vid erhållen kunskap härom och i närvaro af tvänne tillkallade trovärdige män, undersöka, om den döde af egen eller andras handaverkan omkommit, samt, då minsta anledning dertill finnes, förhållandet skyndsammeligen inberätta till Konungens Befallningshafvande eller Domaren, som, efter omständigheterna, eger förordna, huruvida besigtning af Provincial-Medicus och undersökning vid Domstol må finnas nödig eller icke, innan den döde får begrafvas. 2 Hvar som något hittar, han bör det genast kungöra, och lysa låta tre Sön dagar å rad, i närmaste kyrka å landet, eller i alla stadens kyrkor, så ock å Häradsting eller Rådstufva. Kommer den, som mist häfver, och viser att det hörer honom till; tage sitt åter, och gifve skälig hittelön. Kommer han ej inom natt och år, sedan lyst är; tage Konungen två delar och tridiung den som kitte. 3. Af nedgrafven skatt, bottenfynd eller annat slikt, der ej finnes egare till, tage jordegare halft och halft den som kitte. Är det gammalt mynt, guld, silfver, koppar, metall eller andra konststycken; då bör han det Konungen bjuda.
Hr von Hohenhausen: Jag nödgas, (och jag begagnar med flit detta ord) jag nödgas erkänna riktigheten af StatsUlsk:s förfarande uti förevar, fall. I fråga om anslag till sådana ändamål, som odlingsföretag, förslå ingalunda några och 30,000 r:dr, om man dermed vill något för riket i det hela uträtta. Vi påminna oss mycket väl de betydliga summor, som härför utgifvits såväl till de norra orterna som till de södra, och särskilt till Gottland som specielt blef hugnad! till myrors utdikning och aftappning med ett anslag af 50,000 r:dr. Dessa anslag förslogo dock på långt när icke mot behofven; ty skall man i denna sak något af större nytta uträtta, så behöfvas derlill högst betydliga bidrag. När nu sådana ej af slatsmedlen kunna lemnäs, ej heller anskaffas, med afsende å hvad som erfordras för att afsätta och med full säkerhet anvisa lätt tillgängeliga medel för båda kreditiven; så fruktar jag för att StatsUtsk. ej varit i tillfälle att kunna göra något nöjaktigt i denna väg. Hade Utsk. föreslagit en mindre summa, till understöd åt ifrågavar. odlingsföretag som Frih. Cederström här yrkat, så hade det varit nära gagnlöst; ty huru skulle väl en sådan summa kunna rättvisligen utdelas i vårt stora, från Torneå till Sundet utsträckta rike ? Mängden af i delta hänseende understöd behöfvande trakter är så stor, att, exempelvis, oaktadt Gottland fått ett, i hänseende till provinsens storlek jemförd med de öfrigas i riket, betydligt anslag, där likväl behöfdes vida mera, för att uttappa och lill odling bereda de der befintliga stora myrorna. — Jcmför man nu detta förhållande med den öfriga delen i riket, så ser man att med småsummor kan i detta fall för hela riket intet uträttas. Det är af sådan orsak jag nödgas erkänna giltigheten af StatsUtsk:s afstyrkande i detta fall. Hr von Hartmansdorff:
EmbetsBerdttelser. icke i tid röjde och botade, hvilket således utvisar , att det arbitraira straffet, enär stadgandet derom betraktas i sammanhang med den följande puncten , är inskränkt inom penningeböter ; Alltså och emedan å ena sidan 1 betraktande häraf följer, att Anders Hansson, derest han uti Konungens Befallningshafvarodes vidtagne beslut ändring sökt, haft skäl, att deruti rättelse vänta, och att Riksens Ständers JustitiaeOmbudsman, dä frågan angått ett ej rätteligen ådömdt spöstraff, som ock verkstäldt blifvit, ägt anledning till åtal derå; Men å andra sidan åter, af de förklaringar, hvilka sedan åtalet skedt , i målet blifvit afgifne, uppenbart finnes, att beslutet om Anders Hanssons afstraffande med spö endast härrört af missförstånd om Författningarnes rätta mening, ansåg Högsta Domstolen, i det skick målet nu är, att för det misstag, sorn sålunda blifvit begångit och hvarom Konungens Befallningshafvande genom Kongl. Majlis Nådiga Utslag blifver förständigad , någon vidare påföljd icke äger rum; Men ock att något afseende på det å Riksens Ständers Justitieombudsman yrkade ansvar och Reconvention icke kunde hafvas. _ I öfrigt har Högsta Domstolen icke funnit skäl, att i HofRättens Utslag, angående de för missfirmligt skrifsätt Konungens Befallningshafvande ådömde böter, göra någon ändring. Uti en den 8 Sept. förledit år ingifven Klagoskrift hade Bonden Carl Person i Bårstorp påkallat min Embetsåtgärd i afseende på ert af DandshöfdingeEmbetet i Skaraborgs Däri den 9 titiceOmbudsm. Em/j et s Beritt elser. 227 * nästföregångne Augusti meddeldt Utslag , hvar» igenom bemälte Carl Persson, ehuru gift och med sin hustru ägande ett tolftedels Hemman , samt sjelf skattskrifven såsom Brukare af LieutenantsBostället .Logård Odensåker, blifvit såsom Lösdrifvare dömd till krigs jerist.
Ml» nåd emellan borrt - arrénäsraä ärfd eller sörwarfd jord icke ägde rum, har min kanka warit, at en cid af femton ar more tilrackclig, hwaröfwer Landtbo LanrruUslej finge sträckas, och hwilka ar Mlle fä begagnas äfwsn i händelse Jordägaren destjörinnan dör; dock med undantag as sadana Egendomar, hwilka ej fä säl-aS eller förpantas, och til hwilka innehafware» blott ager besittningsrätten i sin lifstid. Jämwäi har jag trott böra utsättas, at skattskyldig jord genom ärrenäs icke kunde fa söndras fran sin rätta bolstad och at dylika afhandlingar wore at anse för ogillda; och i öfrigt hem» ställt, om icke angelägenheten fordrade, at ^nsnäsOomraAsr, inom den tid, som om köp sagdt ar, borde upwisas för Domaren och uti Intecknings - ?rococoI!sr kil hela dest widd intagas, samt ac aldre Jnrecknlngshafware och de, hwilkas fordringar blifwit intecknade pä samma Ting, so n dersnäs - OonrrsLksr, jamte andre Borgenärer, som aga företräde til betalning utur Egendomen, icke mage rubbas i den rakt, dem enligt Lag tilkommer, men at efteråt intecknade fordringar icke förändrade ^rrsnäzrorsns wilkor och förhehäll. Detta sär, skilidta vorum, anhaller jag matte äkfölja Lag-Utskottets Betänkande. Rätteligen utdraget intygar O. bksösnstjsrns. UtskoctetS Lscrsterars. Utdrag af ?rotorol/et, hållet wid Riksens Ständers Lag-Utstötts sammanträde den si. 2Lpri! 1802. S. D. Herr Lagman Zillvsrkcharrs yttrade sig ftrifteligen salunda:
Härtill komme jemväl, att Engman i sin klagoskrift påstått, det han, efter att hafva blifvit i häktet inmanad, hos Kämnersrätten skall gjort skriftlig ansökning att af förrnämnda orsak genast varda lösgifven, men alt fångvaktmästaren icke dess mindre skulle fått skriftliga ordres om Engmans qvarblifvande för att fängelsestraffet undergå; ett förhållande, som Kämnersrätten i dess utlåtande bestridt, men Engman förmält sig kunna bevisa genom intyg af namngifna personer, om de, på sätt han tillika begärt, blefvo hörda, och hvilken bevisningsförmån, med afseende å målets beskaffenhet, skäligen ej borde honom förvägras. För öfrigt och fastän af hvad i Kämnersrättens utlåtanden vore anfördt och ofvan åberopade anteckning i fånglistorne gaf vid handen, det ville synas, alt ifrågavarande verkslällighetsåtgärd tillkommit egentligen i följd af Rättens föranstaltande, hvartill befogenhet under andra omständigheter kunnat hämtas af lagens Ti. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse den 15 Nov. 1847. 19 stadgande i 1 kap. 2 § sednare momentet Utsökningsbalken, saknades likväl de närmare upplysningar om förloppet härvid i hela dess vidd, hvilka voro nödiga för att bestämma, om och i hvad mån vederbörandes öfverklagade förfarande kunde rättfärdigas eller, i motsatt fall, borde dem till last räknas; och hvilka upplysningar ej heller kunde vinnas annorledes, än antingen genom vederbörandes ytterligare hörande eller ock, der så nödigt pröfvades, genom en i dessa ämnen skeende undersökning. Med sådana anmärkningsgrunder, hade jag, genom skrifvelse den 26 April 1841, åt ad vokatfiskalsembetet i Kongl. Svea Hofrätt uppdragit att inför Kongl. Hofrätten anställa och utföra den talan emot vederbörande, hvartill lag och sakens beskaffenhet kunde föranleda. Till följd häraf, har advokatfiskals-embelet hos Kongl.
När tanken var i upphetsad verksamhet, särskildt då den formade en kvickhet, såg han små rödgula och blå ljuskulor blixtsnabbt ömsa rum i hjärnan och liksom i ett kaleidoskop bilda olika geometriska mönster, men efter lagar, öfver hvilka han själf icke kunde bestämma. Denna ljuskulornas rörelse medförde en förnimmelse af välbehag och jubel. Inbillningssynerna däremot samlade sig i trakten af nackgropen men vållade i längden smärta och blodöfverfyllnad; och äfven de byggdes efter lagar, öfver hvilka han icke själf var herre. Då han i en eländig vindskupa låg på sitt yttersta och kände hur kroppens olika delar i uppror mot hans vilja eröfrades af sjukdomen och förvandlades efter dennas lagar, sade han till sig själf: Detta är icke jag! Hvad är då det jag, hvilket jag burit så stolt? Det är icke ens min vilja, ty hon, liksom det jag skrifvit, är blott summan af ett långt bråktal. Jag är icke ens en droppe i det oändliga utan otaliga droppar, som för ett ögonblick flutit samman. Lär mig då, att ödmjukt älska det oändliga. Men nej, jag kan det icke. Inbillningen vägrar. I stället älskar jag de par, tre människor, som i lifvet stått mig närmast och som jag ofta stött tillbaka. Intet i världen, intet älskar jag såsom dem, och det synes mig som skulle inga evigheter kunna öfverlefva den kärleken. Bredvid dem är allt annat tom rök. Här råka tanke och inbillning i tvekamp, men jag tror på inbillningens fjärrsynthet. Död, död, hvar gömmer du då nyckeln till gåtornas gåta? Den fattiga sköterskan bredvid sängen förstod honom icke utan höll tigande hans händer, medan ögonen brusto, och inbillningens diktare somnade bort, stammande namnen på de sina. Sent en natt gick jag öfver Johannes’ kyrkogård. En vindstöt rasslade i det frusna gräset på en tufva utan kors eller sten, och ovillkorligt hejdade jag mig. – Där ligger poeten Ignotus! – mumlade jag. Fullmånen stod på himmelen och det hviskade och suckade omkring mig. Jag ville gå vidare, men åter och åter måste jag vända och se tillbaka på tufvan. Måhända var min ingifvelse en villa.
“Nu äro vi framme vid professorns port, och jag får derför tacka dig för godt sällskap. Farväl så länge!“ “Hvad är detta, Nordenson? Ett bref till dig undertecknadt Sebastian Runius! Korresponderar du med den lärde professorn?“ “Läs brefvet, får du se. Jag är bjuden på middag med thy åtföljande bal.“ “Hur smickrande för dig! Du måtte stå i hög gunst hos professorn. Men klockan är 3 slagen, och du sitter så lugnt fördjupad i dina studier klädd i nattrock och tofflor, med guldbroderad, tofsbeprydd rökmössa på sned på hufvudet och pipa i munnen! Drägten och attityden äro onekligen rätt klädande, men etiketten fordrar dock, att du gör en annan toilett, innan du visar dig på middagen.“ “Jag har redan ätit min middag på gillet för en timme sedan och ämnar mig visst icke till professorn. Det finns ingenting tråkigare än dessa tillställningar, der en hel hop obekant folk kommer ihop för att äta och dricka, krusa och komplimentera, se på hvarandra och utbyta intetsägande fraser samt slutligen hoppa på golfvet likt dockorna i en marionett-theater, ett nöje hvari jag ej duger till att deltaga och hvilket jag omöjligt kan sentera. Nej, jag tackar !“ “Men inser du ej att du ohjelpligt stöter dig med professor Runius, om du försummar att begagna dig af hans artiga inbjudning. Du vet hur partisk han är, och hur mycken vigt det ligger på att stå väl hos honom, då man skall tentera. Om du nu går på middagen och språkar en lång stund med hans döfva hustru samt visar dig artig mot hans fula, rödhåriga dotter, Sigrid fagra benämd, så kan du vara fullt säker att du går igenom tentamen i nästa vecka, om du också ej kan ett ord.“ “Men som jag tänker kunna rigtigt besvara hvarje fråga, så behöfver jag ej begagna mig af dylika krokvägar. “För öfrigt vill jag vänligen bedja dig, att du ej talar med sådan ringaktning om rödt hår, ty jag känner en liten rödhårig tärna i min hemort, som är den vackraste varelse man kan se.
har såsom motto för sin skrift valt Gustaf II Adolfs yttrande: » Antingen bör Sverige, sedan det en gång gått Öfver Östersjön, göra sig till ensam herre öfver detta haf genom att besätta alla dess kustländer, eller också bör det lägga sig inom sina egna klippor och skär, hålla sig en stark flotta och lefva, obekymrad af andra, sitt eget lif i. inre endräkt, då ingen lätteligen med fördel skulle det antasta ». En stark flotta är oundgänglig redan för att upprätthålla vår neutralitet under ett krig mellan andra makter, men utkämpadt i vår närhet. För neutralitet fordras nämligen ej blott, att man själf af håller sig från att deltaga i kriget, utan ock att den neutrala staten icke tillåter någondera af de krigförande makterna att göra någon af dess hamnar till operationsbasis och replipunkt för de krigiska rörelserna. Om t. ex. under ett krig mellan Ryssland och England vi icke med vapenmakt hindrade den sistnämnda .staten att använda någon af Gotlands hamnar såsom sådan operationsbasis, dit den kunde sända sina fartyg att köla, proviantera, hvila ut sina besättningar och reparera möjligen erhållna skador, — så skulle otvifvelaktigt Ryssland ' betrakta detta såsom ett neutralitetsbrott och förklara oss krig. Men från en sådan ockupation af en hamn kunna vi icke hindra de krigförande genom befästningar, ty vi kunna ju ej befästa alla våra hamnar; ej heller genom landthärens åtgärder, ty den skall icke kunna hindra ett enda pansarfartyg att intaga sin ankarsättning, ja ej ens hålla sig kvar i närheten af dess kanoner. Endast flottan kan härvid skydda vår neutralitet, och det insåg man ock 1885; de då hotande krigsmolnen föranledde förberedande åtgärder till flottans utrustning, men armén mobiliserades icke. Men om vi tack vare flottan kunna upprätthålla en sträng neutralitet, så kan den ock bereda oss de största ekonomiska fördelar genom att skydda våra handelsfartyg, då dessa skola upptaga de krigförandes försummade fraktfart och utskeppa de af våra svenska produkter, som just genom kriget erhållit en ökad marknad.
Disponenten träffas vm en wist siuuma, som inginge i ofräknina pä Hans elier Betjeningens ion, ssm ock i afräkning pä Hmqstarnes uuderhallssumma, hwilkerdera som nyttigast pröfwas kan. Des är ock ostridigt akt bade Hasta, Hs och Halm erfordras, ock d lta till ett behörigt qwanrum utsättas. Stallmästaren eller Styresmannen bör inskränka sia werkningskrets innom tillsynen wid Stuteriet, och sa wida han intet tillika blifwer Arrendator utaf någon as dessa KungSc,ärbar, bör ha» ingalunda befatta sig med Jordoch Landtbruket, utan delta sistnämde bör i likhet med hwad Riksens Ständer behaga förordna om KungSgardar i allmänhet, upp'äkc-S till en Arrenr datorsom jemte andra bttawingsiviikor i penningar eller esstcter as »aidenö oroduct, lemnar kill Stuteriet ersorderiig gwaukiut as Hafra, Hö och Halm, ester den Stat stm kill Stuteriers underhåll upgörcs, med rättighet att til! Kungsgärdornes Jordbruk, omkvstnadssritc fa sig begagna af den Spillning stm wid Stnkeriet kan salla.
Den 22 Iunii. 74L wat, befunnits falskt och updiktadt, har likväl den Domstol, ät hwars ytterligare handläggning ransakningen, pa säll förr nämdt är, blifwit öfwerlemuad, stnkeligen kommit atr dömnia tjufmen för ett brott hwarä bestraffningen lagligen icke bordt af annor domstol stadgas, än den hwarnnder gjerningen timot. Det är till undanrödjande af alla desta emor lag stridande, för ägande och egendoms rätten mcn« lige samt Slaten betungande olägenheter, hwilka genom den förestagne ändringen i fängförings methoden icke sörfwinna, som jag wördsammast wagar förestä den tilläggning och förklaring af 2 Atom. i or Cay. io ^ Rätteg. Balk. samt den Utsträckning af högst osman äberopade bref, alt, da i brottmål ingen pä egen eller annans blotta angifwelse fällas bör, något afseende ä en sädan angifwclse eller bekännelse icke eller af domaren göras mä, som föranleder kill den brottsliges försändande ifrån den ena landsorten eller staden till den andra, innan pä salt högstberörde Bref föreskrifwer, Domaren, genom ffrifwaxling, häröfmcr infordrat all Veu uplysning jom, i de delar hwarvm dcna bref handlar, möjligtwis kan stä art winna.
M. skulle haft juridisk rätt, alt medgifva Köping-Hults-bolaget att tidigare, än som vederbort, lyfta en del af det penningebelopp, som bemälde Bolag till säkerhet för jernvägsbyggnadens utförande nedsatt. Denna juridiska rätt vill jag icke förneka; men en annan sak är, om man vid beslutets fattande afsett llikets sannskyldiga nytta, och det.är äfven i denna syftning, som Const.Utsbs anmärkn., blifvit framställd.. Vid oktrojens meddelande för detta Bolag, ansågs för Statens säkerket behöfligt, att en summa af 200,000 Rdr nedsat tes i StatsKontoret, hvaraf hälften skulle få lyftas, då halfva arbetet vore färdigt, och den återstående hälften när hela vägen vore fullbordad; hvaremot, derest Bolaget icke upfyllde sin skyldighet, eller vägen icke inom rätt tid blefve färdig, denna summa skulle tillfalla Staten. När nu bolaget hos Regeringen anhöll, att oak tadt icke mer än högst en fjerdedel af anläggningen var färdig, få lyfta halfva ifrågav:de summa, hvilket dock sedermera nedsattes, så att Bolaget förklarade sig nöjdt med fjerdedelen, så är det väl klart, att det innebar en större säkerhet för Staten, om, såsom ursprungligen var bestämdt, lyftning af halfva den deponerade summan medgifvits först sedan halfva arbetet blifvit fullbordadt, än om, såsom nu skei t, Bolaget fick lyfta fjerdedelen, då blott en fjerdedel af arbetet var färdigt. För att emellertid ett sådant beslut skulle vara öfverensstämmande med Rikets sannskyldiga nytta, var det utan tvifvel nödvändigt, innan man ansåg sig böra bevilja en förminskning i Statens säkerhet, att Bolaget visat sig hafva med synnerlig drift och redbarhet samt på ett utmärkt sätt skött sina affärer. Nå väl, mine Hrr, jag tror nästan, att man skall kunna säga motsatsen. Det har nemi. på Bolagsstämmor beslutats om in ställande af räntors betalning, om utfärdande af prelerenceaktier och om sådana åtgärder, hvilka väl icke kunna sägas utmärka någon särdeles soliditet hos Bolaget. Ytterligare har man sett arbetena bedrifvas på ett sätt, som visserligen icke ådagalagt någon Den 18 Juli. synnerlig utmärkt drift.