Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvilken summa, med Rikets Ständers lemna» de tillåtelse, före detta år blifvit afskrifven* Benea Utskottets Eetänkanderi. JTi 5' Sedermera hafva i lika matto tid efter annan, åts k ill ige bland Verkets utestående fordringar, alltid efter föregången pröfning vid rle årliga Revisionerne, blifvit fran CapitalRäkningen afförde och öfverflyttade på det särskilda bladet i Balance - Extractet , dem Utskottet nu, efter inherntad kännedom om de skäl och anledningar, sorn dertill hvarje gang förekommit, -och med begifvande af de enskilde f. d. Actie - Egarnes rätts innehafvare för den honom tillhörande tredjedel, får på enahanda sätt till slutlig afskrifning anmäla, nemligen-: Förlust på atskilHge accorder,som Directionen , enligt särskild erhållen autorisation, och efter bepröfvande af Verkets Revisorer, år 3818, afslutat Utgörande alltså nfskrifnirtgarnes sam man,- tagne belopp fran Verkets början till närvarande tid R:dr 171,452: 46. Genom utredningen har, under loppet af år 1822, utaf Riks Discont Verkets fordringar, för Banqueris andel, influtit en summa af R:dr 7>2'59: 3. 7., och total-återstoden af denna DiscontsFordringar utgör derefter, enligt UåneBalancen i 1822 års Hufvudbok, R:dr 1 32,178: 2, 8. Desse äro, utan undantag, af den osäkra beskaffenhet, att ingen slags beräkning öfver deras presumtiva värde möjligen står att upp, göra, och Riks-Discont - Verkets egentliga utredning år nu mera följaktligen att anse såsom slutad, ehuru tilläfventyrs en och annan post äfven härefter kan komma att ingå, beroende dels på utgången af anhängige Rättegångar och dels af blifvande redovisningar för ännu outredde Concotirser, Banco-Utskottet har, vid betraktande häraf, Banco, som hvardera af de i BancoDiscontVerkets
Tidigt föräldralös, trädde Sofie Tersmeden i faders och moders ställe för sina syskon, och detta betydelsefulla ansvar i förening med nya smärtsamma förluster gaf henne redan vid unga år ett sällsynt djup och allvar. Hennes konstnärliga och sociala intressen utvecklades bland annat genom långvariga, uppfostrande resor i främmande land, " liksom hennes husliga anlag genom verkFREDRIQUE LOTHIGIUS, född Santesson. därefter, 1885, äktade hon ryttmästare Boström. Men jämte det hon med kärleksfullt nit fyllde sina plikter som maka, styfmor och godsägarinna, fann hon tid och krafter till att med skarpsinne och varmt deltagande följa tidens sociala och politiska brytningar samt att såsom ordförande inom «DUN 202 1897 Den fulla harmoni, som stunden gaf, Slår ut, som vattnet utaf minnets strömmar, I ljusa tankar och i stilla drömmar. En enda dag, en timme blott af lycka, Så djupa spår kan i ditt väsen trycka, Att själen evigt hämtar lif däraf. Ellen Stockholmsföreningen Kvinnoklubben göra en värderik personlig insats i arbetet för höjande af kvinnans ställning. Då hennes make, sedan 1886 ledamot af Första kammaren, år 1894 utnämndes till landshöfding i Södermanlands län, öppnades för fru Boström nya verksamhetsfält, som hon framgångsrikt brukat. Så bära Nyköpings skyddsförening, barnhem och barnkrubba vittne o m hennes organisatoriska förmåga samt för värnlöshet och nöd ömmande sinne, hvarjämte hennes flärdlöshet och frisinne genom hennes nuvarande höga och inflytelserika samhällsställning fått ökad betydelse och vikt. T. K. Mathilde De la Gardie född von Kræmer. Det var en för sällskapslifvet i Upsala lysande tid, då landshöfding Robert von Kræmer och hans friherrinna, Charlotte, född Söderberg, bodde i den gamla Vasaborgen i Fyris ' stad. Inom dessa murar växte Johanna Mathilde von Kræmer upp. Hon är född den 5 okt. 1826 och var således ännu icke sex år, då hennes fader utnämndes till landshöfding.
Den enskilda riksdagsmannarättens betryggande syntes mig till en början hotad genom ett godkännande af BorgareStåndets begäran; jag erkänner således, att det var under denna tankerigtning, sorn jag noggrannt förnyade min sedan längre tider tillbaka gjorda bekantskap med grundlagen, för att vinna visshet om dess bud stöde i full öfverensstämmelse med hvad den första känslan hos mig augifvit. Men denna förnyade forskning ledde mig till ett annat resultat; en domare måste följa lagens ord och utleta dess mening. En tvekan har tydligen, på grund af lagtextens icke genast fattliga lydelse, äfven förefunnits hos BorgareStåndets talman sjelf, hvilken hade att handlägga frågan från början. Ty, mine Hrr, den af honom åberopade och tillämpade 90 § i R.F. säger: »Under R. Stms eller deras Utskotts öfverläggningar och pröfning må icke uti något annat fall eller på något annat sätt, än denna grundlag bokstafligen föreskrifver, komma frågor om Embetsoch Tjenstemäns tilloch afsättande; Regerings-och Domar-makternes beslut, resolutioner och utslag; enskilda medborgares etc.» Skulle sål. domaremaktens i detta ämne algifna beslut hafva lagt ett ovilkorlig^ hinder för väckandet af motion i frågan och för Ståndets fattande af beslut deröfver, då skulle det också hafva lagt hinder för öfverläggningen derom, men sedan motionen icke allenast blifvit väckt, utan äfven bordlagd, och sål. all erforderlig tid till dess begrundande beredd, öpuades och fortgick, utan hinder från talmannens sida, öfverläggningen derom under många timmar, ja jag tror ett helt plenum. Då talmannen sedermera hemställde, huruvida Ståndet ansåge öfverläggningen fulländad, svarades ja, och då först fick Ståndet veta att det, enligt talmannens öfvertygelse, icke hade rätt att besluta i saken, och sål. ej heller haft rätt derom tala. Detta faktiska förlopp vid tillfället visar tydligen, att frågan ieke från början synts talmannen så klar, som han vid slutet fann den.
Om så var, må det medgifvas; ty vid sistförflulne Riksdag föll förslaget inom detta Hus, då R. o. Ad. såsom sin gemensamma tanke förklarade att detsamma hvarken var nödigt eller nyttigt, ehuru det sedan lärer åter framkommit genom Förstärkta Const.Utsk.; således var det åtminstone icke, såsom den värde talaren yttrat, majoriteten inom Ståndet som biföll detsamma. Hvad lagkunskapen hos Ordfrde inom Stånd beträffar, så må det till en del vara riktigt hvad som derom blifvit sagdt; men då här är fråga om sak och icke om person, så hemställer jag hvad lagkunskap som finnes inom det Stånd, der det nu är fråga om att borttaga den enda, sorn der finnes, eller åtminstone ställa så till att denna kan borttagas? Hvar och en som icke vill smickra af politiska skäl, måste medgifva att den sakkunskap vid ärendernas behandling och afgörande, som BondeSt. tillkommit genom att ibland sig hafva en lagfaren man, icke kan, om denne man borttages, så lätteligen ersättas. Man säger att då inom de 3:ne andra St:n finnas lagfarne män, så har det mindre att betyda om BondeSt. skulle slippa förmånen deraf. Jag får deremot exempelvis anföra att om under en vagn finnas 3:ne hjul, som äro utmärkt väl konstruerade, men det fjerde deremot är i oordning, så skall alla de öfriga och hela inrättningen komma att lida deraf. Så blir ock förhållandet, i fall man, i st. f. att bibehålla hvad grundlagen föreskrifvit för att nödig kännedom af lagar och författningar samt deras tillämpning icke skall saknas i ett Stånd, der den egentligen icke finnes, borttog densamma. Frih. Cederström: Öppenheten af mitt handlingssätt, såsom offentlig man, t i 11 förbip der mig att i denna fråga söka bereda R. o. Ad. alla de uplysningar, som stå till att vinna; och det är för att medelst sådana möjligen föranleda till det af mig förordade beslut i frågan, som jag tagit mig friheten åter begära ordet.
Jag är dock icke jurist och vet sålunda ej, huruvida jag uttryckt min tanka i behörig form. Hr Dalman: Jag har aldrig t vi fia t på Gr. Horns nied mina likstämmiga afsigter i detta ärende; men jag vill dock fästa uppmärksamheten derpå, att om domaren arresterat någon för uppmaning till myteri, så är det hvarken domarens rätt att hos Regeringen anmäla målet till nedläggande, eller K. M:s rätt, att emot någondera partens protest, tillåta åtalets upphörande; ty denna rätt äger K. M. icke i något enda mål, som rörer samhällets säkerhet. Det är således endast för det fall, att domaren anser Konungens person laederad, d. v. s. brott begånget emot 5 cap. 1 § Missg.btn, som anmälan derom lagligen kan och bör ske hos K. M.; och örn för sådan händelse det vore ovilkorligen stadgadt, att arrest ej finge äga runi, så följer klart häraf, alt en domare, som på eu gång arresterade och anhöll om K. M:s yttrande, huruvida åtal borde anställas eller icke, hade gjort sig skyldig till ansvar, såsom för olaga arrestering. Jag fortfar således att anse Gr. Horns tillägg obehöfligt och förvillande, LagUtskts betänk. Pf:o 178 återremitterades. Gr, von Fersen, Hans: Då jag förnimmer, att åtskilliga ledamöter dragit den slutsats af Hr af Ekenstams yttrande för en stund sedan, att ändring skett i Bevilin.- TJtskts betänk. N:o 55 efter justeringen af detsamma, så får jag nu till R. o. Ad:s pro t. öfverlemna ett utdrag afBevilln.- IJtsk:s prot. för d, 28 Jan., som visar förhållandet. Jag vill ej trötta med uppläsning deraf. Den i3 Mais. Transsumt af protocollet, hållet hos It. II. St:s Bevilln.- TJtsk. vid'sammanträde in pleno d. 28 Febi-. i835. S. D. Justerades prot. för d, 27 dennes, äfvensom memor. till Fi. II.
Jag vet dock, att förliden vinter har vid Upsala Universitet både lästs och examinerats uti Grundlagen, utan att några föreläsningar deröfver blifvit hällne. Jag har inhemtat underrättelse derom af flere Studerande, som denna vinter bevistat Upsala Academi. Samme värde Talare har äfven behagat yttra, att Riksdagsmän borde undergå examen i Grundlagarne, innan Poletterne utdeldtes. Ju ni i f. m. väl att fä veta, efter hvilken bole eller hvilka principer denna examen skulle förrättas. Yi hafva denna Riksdag hört så inånga serskilda åsigter af Grundlagarne, än Herr Cederschjöld, än andras, att vi slutligen helt enkelt måst efter Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition hålla oss vid Grundlagens ord. Så önskar jag äfven, att ungdomen måtte göra, och ej förvillas af Lärarnes olika principer, hvilket otvifvelaktig! eljest skulle ske, om icke Regeringen skulle uppgifva ett schema för undervisningarnes hållande, hvilket väl icke heller vore lämpligt. Det är ganska tillräckligt, att ungdomens förstånd utvecklas af naturrätten, och hvad dertill hörer, så att han som Man kan fatta tillämpnings-grunderne på samhälls-läran, och utan farlig förvillelse af andras falska theorier sjelf tänka öfver Grundlagsfrågor. Jag vidhåller min begäran om återremiss. Herr Cederschjöld: Den siste värde Talaren har anfört exempel på, att Läraren examinerat i ämnen, som han ej föredragit. Jag medger det; men sådant kommer troligen deraf, att vid Läroverket varit för litet antal Lärare, så att ingen kunnat medhinna att föredraga berörde ämne. Enligt principen borde en Lärare hafva föredragit allt hvad han fordrar af Examinandus. En värd Ledamot har sagt, att Grundlagen skall tillämpas efter ordalydel - v Den 26 J u n i i f. m. 5i sen, och att derföre ingen föreläsning deröfver behöfs.
Detta, min vän, är en hel roman. Kom, att få höra den – höra, att jag, under tio scener af beundran och ömhet, just håller på att uppoffra henne för en annan, fattig, Flicka, på tolf år. Ty hon har alla verldens fullkomligheter, det gudomligaste vett, allt, – men förutan en viss djuphet och höjd i själen, en viss himmelsk, sympathiserande kraft, originalhet! Stockholm d. 31 Aug. Vän! Sök aldrig nyhets-sanning i provinserna. Biskop Vingård är min beskyddare ända till älska. Sjelf är han den älskvärdaste af alla upphöjda menniskor. Godheten är i hans öga, och förtroendet i hans minsta rörelse. Jag talar aldrig om honom utan förtjusning. När han nu sist reste ner, viss att der träffa Cassör Tranchell, sin gamle vän och min förste och egentlige välgörare, sade han: ”Ja, nu kommer jag ner till honom – och hvad har jag uträttat för Er?” Alldeles i en scen af förömmelse, och med en ton som hänryckte mig. Han har trugat mig att nyttja sitt bord, och förebrår mig alltid min blyghet att för litet göra det. – Gud! Det ges välgerningar, som likna dina; de förtjusa hjertat, under det de uppfylla behofvet. – Hans tänkesätt är, i mycket, ett annat än mitt. Men fördomen emot eller för tänkesätten förstör, när man har dygder, likså litet, som religions-likheten upphjelper, när man icke har. Menniskohjertat nedfaller alltid för det Goda och Behagliga. Och när den är öfvervunnen, denna fördomen, älskar och älskas man dubbelt, för den förundran och den retande nyhet, som är i att finna en så öm och ädel karakter der man väntade den så litet, eller icke trodde sig ha rättighet att fordra den. P. S. Ödman är en god själ, men jordisk. Nog. – Återkommer du aldrig? Jag har känsla och vishet till dig för hela sommarn; väl tio ark. Följer deraf, att jag har glömt dig? Stockholm d. 25 Febr. Jag har fått alla dina bref: af Nov. Dec. Jan. och Febr. – Tro ej, min vän! att mitt hjerta redan lider af åren.
Att de forna tänkesätten dock i tysthet fortforo att vara rådande, är ganska troligt, men huru skilda de politiska åsigterna än må vara, öfverensstämma dock alla nu mera deri, att drottning Margareta är en prydnad för sin tron oeh alla skatta sig lyckliga att hafva åt sin blifvande konung fått en sådan moder. Drottning Margareta är ovanligt rikt begåfvad och har genom ständigt förvärfvande af kunskaper utvidgat sin andliga begåfning. På de föreläsningar, som af Bonghi, Minghetti och andra vetenskapsmän höllos i Rom, såg man alltid kronprinsessan med sin anteckningsbok, der hon nedskref föreläsningens hufvudsakliga innehåll. Anspråkslöst och utan minsta afseende på sin rang tog hon plats hur det föll sig bland åhörarne. Drottningen är mycket from och försummar icke en enda söndag messan. Om någonsin någon försoning mellan kungadömet och påfvedömet skall kunna åvägabringas, torde drottning Margaretas fromhet vara det, som mest bidrager dertill. Det påstås, att hon hyste starka sympatier för Frankrike, och man trodde länge, att hon skulle förmå konung Humbert att ställa sig på detta lands sida. Senare händelser hafva visat, att Italien hellre sluter sig till Österrike. Må hända har drottningen icke längre samma deltagande för det republikanska Frankrike som för kejsardömet. Kanske inverka hennes sympatier och antipatier också endast föga på den högre politiken. Sin son uppfostrar hon med största omsorg. Det har genom alla tidningar gått en liten historia om huru den unge kronprinsen » pä afbetalning » köpte ett korallhalsband åt sin mamma och huru hans mamma sedan alltid bar detta halsband och förklarade, att hon värderade det högst af alla sina nipper. Historien har varit mycket omtyckt och ansetts vara mycket vacker och rörande. Det kan så vara — skada blott att den icke eger någon grund i verkligheten. Kronprinsen Viktor Emanuel är allt för strängt uppfostrad för att ens tänka på att sätta sig i skuld, vore det ock för en gåfva till sin högt älskade moder. Icke heller skulle det för honom vara någon omöjlighet, att af sin far till sådant ändamål erhålla den behöfliga summan. Dess utom är det ganska säkert,. att drottning Margareta aldrig begagnar några nipper af korall.
Väl finge det medgifvas att genom en dylik utölvad enskild läkarevård inkomster kunde af Professorerne förvärfvas lill belopp, svarande mot eller måhända betydligt öfverstigande lönen, men dels borde innehafvandet af sådan praktik icke kunna antagas vara inskränkt endast till de i Lärare-kollegii skrifvelse omförmälde Professorer, dels torde, om de studerandes antal vid institutet i betydligare mån ökades, för de i Kollegii skrifvelse omförmälde lärare, som hade sig anförtrodd vård om stora kliniker, mindre tid än tillförene blifva öfrig att egna åt en vidsträcktare enskild praktik. Men deremot hade ett annat skäl förekommit, hvilket synts kunna föranleda en så beskaffad nedsättning i lönebeloppen. Professorerne i Medicin och Kirurgi hade nemligen såsom Öfverläkare vid Serafimer-ordens-lasarettet i lön hvardera 1,500 R:dr, oberäknadt att den ene af dem, såsom styresman för Lasarettets ekonomi fått sig tillagdt ett mindre arfvode jemte boställsvåning, och Professorn i Pediatrik uppbure utom sin lön på institutets stat, i egenskap af Öfverläkare vid allmänna Damhuset ett lönebelopp af 2,500 R:dr. Då likväl sist bemälde tre Professorer redan nu kunde avancera till, och en af dem redan innehade en af de högre lönerna å 4,000 R:dr, samt enär deras åligganden, till följd af de för institutet utfärdade statuter, utan tvifvel komme att mera än förr taga deras tid i anspråk, hade Departements-chefen, ulan afseende derpå att genom dessa dem särskildt tillkommande fördelar, inkomsterna för dem stege öfver 4,500 R:dr, ansett deras lön på institutets stat icke böra bestämmas annorlunda än Lärare-kollegium föreslagit, eller till 4,000. Till hvad
Jernie det Stats-Utskottet vördsamt får tillkännagifva, det Utskottet vid nu uppgifne förhållande, icke har något yttrande att häröfver meddela, varder ärendet till Riksens Högloflige Ständers pröfning vördsamligen öfverlemnadt. Stockholm den i5 Sept. 1823. 780 S t a ts-U t sk o t te ts Betan k an den, i ' i ¥ '* t}, t ''Sy Qtf* ,* t • i vU ' <i£!.S iffi ' - < -ii ffIO? Ankom den %-j Sept. 1835. Riksens Högloflige »Ständers Stats, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi - Utskotts Betänkande, angående en friare disposisition af Ekeskogarne å Riket, Från Respective Riks-Stånden hafva blifvit remitterade, dels lill Statsoch Ekonomi-, dels till Lagoch Ekonomi-Utskottens gemensamma behandling, åtskillige Motioner om en friare disposition af Ekeskogarne i Riket, nemi; S t a ts-U ts k o l1 e l s
Det är visserligen sannt, att för en mängd af dessa personer äro adresserne bekanta; men det är der - I) en 13 Maj e. m. 631 emot icke sagdt att, om man vill ingå med dem i någon undersökning ang:de deras slägtförhållanden, de vilja lemna svar. Dessutom kunna sådana förhållanden inträffa, som göra det alldeles omöjligt att, r.är man sitter här i Stockholm och granskar genea-' logierna, ens kunna misstänka långt mindre uptäcka, att i dem finnas alldeles oriktiga anteckningar, ehuru sådana verkligen der äro för handen. Det exempel, som Frih. Cederström anfört, bevisar bäst sanningen häraf; ty huru skulle det för Direkt:n väl varit möjligt att ens ana någon oriktighet i den å genealogien gjorda anteckning ang:de den ifrågav:de enkans död, om icke händelsen fogat så, att just denna, enl. genealogien, redan döda enka infunnit sig lifslefvande inför Direktm för att anmäla sig till undfående af pension. Jag tror således, för min del, att de 400 Kdr Bko årligen, som man föreslagit till användande i och för genealogiernas kompletterande, ingalunda skola upfylla sitt ändamål, utan vara bortkastade, och föreställer mig följaktligen att det vore bättre att använda dem till andra ändamål för R. o. Ad:ns räkning. På grund häraf får jag vördsamt anhålla om bifall till Utsk:s Utlåt. Gr. Oxenstjerna, Axel Thure Gabriel: Anledmn till det sätt hvarpå Utsk. behandlat denna fråga, är att finna i sjelfva ordalagen i Frih. Stjernstedts motion. Han yttrar nemi., att granskningen och bearbetningen af genealogierna borde sträcka sig till tiden både före och efter 17:de århundradet, och man kunde ej gerna förutsätta att han med liden före 17:de århundradet blott menat de vid pass 50 år som ligga emellan Gustaf I och detta århundrade, utan sålunda menat äfven tiden före Gustaf I. Utsk. har icke ansett sig böra göra något annat än besvara denna motion och icke framställa något nytt förslag, hvarföre Utsk. ansåg någon delning af frågan ej kunna af detsamma föreslås.
Om han är skild ifrån förordnandet till en domsaga och befinner sig på annan ort, när han beträdes med ett bedrägligt förhållande, så äfvenlyrar han ju lika mycket? Jag inser derföre ingen fara i detta hänseende. Blott man har en utväg alt conlrollera domaren, så nödgar honom hans egen fördel att vara ärlig. Jag instämmer med de ledamöter, som yrkat återremiss och tror, att när Ulsk. återfår detta betänk. med alla de aumärkn:r, som dervid blifvit gjorda, och blir itillfälle att å nyo taga saken i öfvervägande, så skall Utsk. måhända afgifva ett förslag, som mera tillfredsställer RiksSt:n, än det förevarande hittills gjort. Frih. Baab: Då jag icke uppträder för att yrka bifall till betänk., utan tvertom vill förena mig med dem, som begära återremiss, så skall jag inskränka mig till några få anmärkn:r öfver de förslag, som här blifvit framkastade. Man har nemi. yrkat, att alla handlingar skulle vara ovillkorligen skrifna på charta. Deremot har Hr von Hartmansdorff i sitt sednaste anförande framställt så många betänkligheter, alt jag blott vill tillägga en enda. I den gamla författningen heter det nemi., att skuldebref, då de uppvisas inför domstol, skola förses med stämpladt papper. Det har således icke varit meningen, att de ovillkorligen skola charteras, utan endast i det fall, att de uppvisas inför rätten. Detta blefve således en alldeles ny beskattning. Man har ytterligare gjort ett förslag, att söka framkalla till controll det enskilda intresset, derigenom att ingen handling vöre gällande med mindre än att vattenstämpel derå funnes för det hr dä chartan ulgafs. Detta vore efter min tanke högst illiberalt, ty det skulle derigenom kunna hända, att ett skuldebref å en stor summa icke mera ägde gällande kraft, om denna lilla lapp, hvarå stämpeln är tryckt, ginge förlorad, hvilket lätteligen kan hända antingen på posten eller under andra transaclioner. Dertill kommer, att detta förslag skulle medföra en betydlig kostnad för Staten.
Denna tid, sorn för de företag, hvilka vid sistlidna riksdag erhöllo statsbidrag, bestämdes till slutet af år 1865, har, med afseende å hädanefter blifvande ettåriga statsregleringar och önskvärdheten deraf att medlen, derest de af vederbö - Stats-Utskottets Utlåtande N:o 79. 61 rande lemnäs obegagnade, må vid slutet af nästa statsregleringsperiod kunna af en blifvande Riksdag disponeras, nu blifvit med endast två år framflyttad och sålunda bestämd till slutet af år 1867. I öfverensstämmelse med hvad sålunda blifvit anfördt, får Utskottet härmed hemställa: att Rikets Ständer måtte fastställa följande stadganden att framdeles intagas uti det reglemente för Riksgälds kontoret, som vid innevarande riksdag kommer att utfärdas, nemligen: § Utom de särskilda vilkor och bestämmelser, som, enligt Rikets Ständers derom fattade beslut, komma att tillämpas i afseende på de statsbidrag, som under innevarande riksdag blifvit till utgående från Riksgälds-kontoret anvisade för väganläggningar och vägförbättringar, brobyggnader, hamnanläggningar, kanaler och andra vattenkommunikationer äfvensom för sjösänkningar och andra vattenaftappningsföretag, hafva härnedan intagna allmänna vilkor och föreskrifter i afseende på sådana statsbidrags erhållande och åtnjutande blifvit af Rikets Ständer fastställda; hvilka föreskrifter, så vidt icke härifrån skiljaktiga bestämmelser eller stadganden äro för de beviljade anslagsoch lånesummorna särskildt meddelade, således böra vid förekommande frågor rörande dessa anslag och lån iakttagas samt lända till efterrättelse: l:o. För hvarje företag måste plan till arbetets utförande jemte beräkning öfver dermed förenade kostnader vara uppgjord och hafva vunnit Kongl. Maj:ts nådiga fastställelse. 2:o. Då arbetsföretaget afser vägförbättring, väganläggning eller vattenaftappning, bör vederbörande menighet hafva afgifvit yttrande om företagets lämplighet och nytta. 3:0.