Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Länets folkmängd uppgick, såsom förut är visadt, år 1841 till 181,987 personer, och om 2Jtunna spannemål, som visserligen icke är för mycket tilltaget, anses årligen åtgå för hvarje persons underhåll, så erfordras i detta afseende en spannemålsqvantitet af 454,842^- tunnor, och således 113,^58^ tunnor mera, än hvarpå tillgång inom Länet skulle finnas. När nu härtill kommer, att denna tillgång ytterligare förminskas derigenom, att icke obetydliga spannemålsqvantiteter användas dels för bränvinsbränning, dels för ladugårdarnes behof, samt den brist, som sålunda synes uppkomma, så mycket mindre fylles genom spannemålstillförsel från andra orter, som under vanliga förhållanden exporten af spannemål från Länet är större, än importen, så visar sig uppenbart, att de i nämnde Tabeller gjorda uppgifter, som grunda sig på jordbrukarnes egna berättelser, hvarken äro eller kunna vara tillförlitliga. Allmogen antecknar sällan eller alldrig beloppet af det, som sås och skördas, och örn den än till en del minnes förhållandet, är den likväl icke 13 i allmänhet benägen, att i dessa omständigheter nöjaktigt besvara de frågor, som kunna framställas. Alla öfver spannemålstillgångarne uppgjorda kalkuler, hämtade från berörde uppgifter, måste således blifva felaktige, samt kunna icke anses för annat än en nödhjelpsanstalt, hvarmed man ändock, i saknad af något bättre, tills vidare måste låta sig nöja. Det skulle väl kunna sägas, att potatisskörden fyller den förmenta bristen; men, ehuru sådant till en del torde vara förhållandet, är likväl, så vidt man håller sig vid Tabellerne, potatistillgången ej större, än att endast omkring ifrdels tunna deraf belöper sig på hvarje Länets innevånare, hvilket, hvad erfarenheten visar, icke i allmänhet är tillräckligt, äfven om derjemte det beräknade quantum af aJf tunna spannemål af hvarje person årligen konsumeras.
Skrifvelse, N:0 gg229 viii underdånigt utlåtande i ämnet afgifvit; hvarjemte E. K. M. läckts Nådigst meddela en fullständig utredning af detta ärende, deraf, bland annat, iuhemtas, dels att Rikets åren 1834 och 1835 församlade Ständer för förstbemälde tjenstemän föreslagit den classification, alt Borgmästare i Götheborg samt 1, 2 och 3 classens städer skulle uppföras i Pensions-Regleroentets 3;dje dass, der pensionsbeloppen utgjorde 500 R:dr, Borgmästare 1 4:de classens städer, uti 4;de pensions-classen, med 400 R:dr pension, och Borgmästare i 5:te classens städer, uti 5:te classen al Reglementet, med pension af 300 R:dr, dels ock att ofvannämnde Fulimägtige, som trott, att Commissions-Landtmälare, så vidt pensionsrätt dem tilleikändes, helst bora hänföras till 6:te pensions-classen, tillika ansett ett årligt Statsanslag erfordras for alt sätta Pensions-Inrättningen i tillfälle att den för ifrågavarande tjenstemanna-classer föreslagna pensioneringen bestrida; — och hafva Rikets Ständer, i afseende härå, likaledes erfarit, det E. K. M., sorn uti Dess vid innevarande Riksdag aflåtna Nådiga Proposition om Stats-Verkets tillstånd och behof, föreslagit beviljande af serskilda anslag till civil-statens pensionsinrättning, såsom oundgängeligen erforderliga för pensioneringens fullföljande till nuvarande delegares enkor och barn, ansett, alt, under sådana förhållanden, all ytterligare gravation för inrättningen borde med sorgfällighet undvikas, och alltså till Rikets Ständer öfverlemnat att, derest de vidblefvo deras framställning örn Borgmästares och Commissions-Landtmätares upptagande till delaktighet i förenämnde inrättning, äfven anvisa det för sådant ändamål af Civil-Statens Fulimägtige äskade anslag. Vid öfvervägande af hvad sålunda förekommit samt de till Rikets Ständers Stats-Utskott
1 nu gällande konkurslag stadgas väl ansvar för den gäldenär, som idkat handel eller annan rörelse, deröfver bok hållas bör, men antingen icke fört ordentliga böcker, eller fört falska sådana, eller sina böcker förstört. Genom delta stadgande synes dock det åsyftade ändamålet icke kunna fullt uppnäs, så vida icke derjemte noggrannare bestämmes å hvilka närings-idkare stadgandet må ega tillämpning, samt huru bokföringen bör vara beskaffad, för att kunna såsom ordentlig anses, och saknaden af nödiga föreskrifter 1 nämnde hänseenden har derföre blifvit anmärkt såsom en väsendtlig brist i nuvarande lagstiftning. Bih. till R, st. Beträffande vidare det vitsord, som bör ordentligen förd handelsbok tillkomma, synes äfven ett tillägg lill nu gällande lags stadgande!) vara erforderligt. Sådant vitsord medgifves nu endast i fråga om fordran för borgade varor, och tillbörligt afseende synes således icke vara fästadt å det förhållande, som eger rum emellan affärsmän, hvilka med hvarandra träffat aftal om öppen kredit. Till följd af sådana aftal kunna nemligen fordringar uppkomma, hvilka härleda sig från penninge-ulgifter, som den ene för den andre på grund af affärs-förbindelserne dem emellan bestridi från uppburne medel, remisser och dylikt; och då, angående så beskaffade fordringar, å hvilka något kredit-papper vanligen ej utfärdas, handels-böckerne med lika mycket, om ej mera skäl, än i fråga om fordringar för borgade varor, böra kunna tjena såsom bevisningsmedel, synes äfven böckernes vitsord lämpligen böra till dem utsträckas. På grund af de anmärkningar, som sålunda emot nuvarande stadganden om handelsbok förekommit, har Kongl. Maj:t låtit upprätta förslag till ny författning i detta ämne, deruti jemväl de dermed sammanhang egande frågorne om handelsräkningar och motbok blifvit behandlade; varande uti det betänkande, som bifogats förslaget, skälen för de deruti förekommande afvikelser från nu gällande lag närmare uppgifne. Berörde förslag, med de rättelser deruti, som, efter Stats-rådets och Högste Domstolens hörande, funnits nödiga, varder härmedelst till Rikets Ständer öfverlemnadt. Kongl.
Bland de märkligaste i våra häfder förekommande exempel härpå torde vara det öde, som träffade Christian Tyranns gunstling Didrich Slaghech, af svenskarne kallad Didrich Slaghök. Denne, till börden en vestfalisk bondson och sedan någon tid barberare eller fältskär, lyckades genom ett smidigt och listigt väsende ställa sig synnerligt väl in hos holländska qvinnan, moder Sigbrit, hvilken var Christian Tyranns rådgifverska i de flesta mål, och vann derigenom snart äfven nämnde konungs ynnest. Smickrande dennes herrsklystnad och våldsamma böjelser, innästlade han sig allt mer och mer i den grymme regentens innersta förtroende, så att han blef hans skriftefader, hans hemliga råd och andra hand, en tjenare lik sin herre. Då efter Stockholms eröfring, konung Christian rådgjorde med sina förtrogna om hvilka mått och steg, som voro de lämpligaste att företaga emot svenska rådet och rikets förnämsta herrar, yttrade Slaghech: “Sveriges rike och dess råd äro bannlysta utaf den helige fadern; och kättare, såsom de alla äro, må ingen hålla tro och lofven. De hafva förgripit sig emot den heliga kyrkan, thy kan dödsdom utan omsvep dem alla, såsom det konungen bäst behagar, öfvergå; konungen har nämligen väl gifvit förlåtelse och lofvat glömska för sin egen person, men på påfvens och kyrkans vägnar har han hvarken gifvit eller kunnat gifva ett sådant löfte“; och denna mening antogs. Efter Stockholmska blodbadet förordnades Slaghech till ståthållare på Stockholms slott, blef kort derefter utnämnd till biskop i Skara, och 1521 erkebiskop i Lund. Då Gustaf Eriksson började sitt befrielsekrig, drog Slaghech, tillika med Gustaf Trolle och Jöns Beldenacke, i spetsen för 6000 man, upp till Dalarne, för att qväfva upproret i dess början. Danskarne blefvo dock slagna vid Brunbäcks färja, då Slaghech flydde, först till Westerås, och sedan, efter slaget vid Bolundsås, ännu längre undan, ända till Stockholm. Försedd med konung Christians uppdrag att föra hela regeringen i Sverige, fick han dock föga styra här.
Eller hvaraf kommer det, att man så länge uteslutit all undervisning i naturkunnighet från våra elementarläroverk och att man ännu i dag icke lyckats att deråt bereda det rum i den första undervisningen, som den ostridigt förtjenar? — Samma makt, som här verkat återhållande, kunde lätt vid Universitetet taga sig, för att förtrycka, — och de Linéiska lärosalarne, hvarifrån så mycket ljus, så mycken ära blifvit spridda öfver Sverige, kunde då snart komma att för alltid tillslutas, såsom obehöfliga för den blifvande magistern, kanslisten, juristen, eller prester). Huru det derefter kommer att se ut med läroverket, låter sig lätt tänka. Den ifrågasatta indragningen af medicinska fakulteten, skulle för öfrigt ur en annan synpunkt kunna anses lända till men äfven för den medicinska vetenskapen. Det är nemi. icke likgiltigt, om en och samma vetenskap har flera eller färre officiella representanter; tvärtom ju flera sådana finnas, desto större garanti eger man, folden vetenskapliga verksamhetens uprätthållande, och synnerligast derför, att undervisningen i den eller den vetenskapsgrenen icke kan råka i förfall. Det är alltid vådligt att, som man plägar säga, sätta allt på ett enda kort, och lika betänkligt är det, att göra en vigtig undervisningsgrens uprätthållande i hela Itiket, beroende af en enda mans verksamhet, — hvilken af mångfaldiga anledningar kan blifva föga svarande mot behofvet. — Utan det goda, som den lofliga täflan mellan flere lärare i samma ämne, bör medföra till undervisningens fullkomnande, är det vigtigt, att om af en eller annan orsak, vid någotdera af läroverken, en undervisnings* gren för en tid vöre mindre väl representerad och upburen, kunna påräkna, att densamma likväl genom de öfriga lärarnes verksamhet i samma ämne, icke i hela landet råkade i förfall, utan blefve behörigen uprätthållen.
I följd häraf och dä det för öfrigt måste vara med klok beräkning öfverensstämmande, att den kraft, som (ages i anspråk för åstadkommande af ifrågavarande, särdeles för vårt vidsträckta och i allmänhet mera glest befolkade land storartade och dyrbara kommunikationsmedel, icke, utöfver hvad arbetets lämpliga fördelning gör nödigt, splittras på samtidig anläggning af flera skilda jernvägar, hvilket måste leda till fördröjande af hvarje särskild banas slutliga fullbordan, anser Kongl. Majit arbetenas oafbrutna fortsättande å omförmälde tvänne stambanor vara ur alla synpunkter företrädesvis angeläget. Således, fastän Kongl. Majit lifligt erkänner det påtagliga behofvet och den stora vigten af en jernvägs-förbindelses snara tillvägabringande från hufvudstaden till de norr om Mälaren belägna orter, och från Arvika, dit segelled finnes, till Norska gränsen, för underlättande af kommunikationen med Norrige> äfvensom det särdeles gagn, de af Kommitléen förordade bibanorna från Borås till vestra stambanan — för hvars utförande endast låneunderstöd blifvit hegardt, — och från Christianstad till den södra skulle medföra för dessa starkt befolkade trakter ej mindre än för trafiken å stambanorna; dock som den summa af 23,000,000 Ridr, som Kongl. Majit, med fästadt afseende å ena sidan, på Statsverkets tillstånd, och å den andra, på de stora fördelarne för riket att, så snart omständigheterna medgifva, komma i åtnjutande af ifrågavarande mäktiga medel till utveckling och förkofran, enligt nådig proposition af denna dag pröfvat böra till jernvägar afses, är för ett ändamålsenligt fortskyndande af de redan påbörjade slambane-anfäggningarne mellan Stockholm och Göteborg, — med hvilken, enligt Kungl. Majlis åsigt, en sammnnbindningsbana från Hallsberg till Örebro bör ställas i oskiljaktigt samband, — samt emellan Malmö och Falköping erforderlig, finner Kongl. Majit, på sådan grund, Sig för närvarande icke kunna förorda, att berörde tillgångar, vare sig i form af anslag eller af lån eller räntegaranti, varda till något annat jernvägs företag disponerade; hvadan Kongl.
Nu förekommer här, alt två Stånd stadnat emot ett i afseende på sättet, under det att vårt afslag i hufvudsaken icke vidare kan blifva gällande, och jag hemställen, om det icke, under sådane förhållanden, är lämpligast, att instämma i Bonde - 9* Den 17 December e. m.’ Ståndets beslut, med uteslutande af de origtiga motiven, samt tror, att man vid lugn pröfning af 53 §:s föreskrifter ej skall finna Grundlagen derigenom för nära trädd, ehvad inbjudning ägt rum eller icke, • Herr Hjerta: Det är utan all fråga, att vi genom PresteStåndets behandling af saken kommit i den kinkiga belägenhet, att utan inbjudning nödgas ingå i ny öfverläggning om sjelfva frågan. Jag inser med Herr Grefven och LandtMarskalken vigten af ett sådant prejudicat; men jag erkänner ock med Friherre Cederström det särskilta förhållande, som uppkommit derigenom, att Ridderskapet och Adeln numera i hufvudsaken blifvit öfverröstadt af de öfrige tre Stånden, så att endast detaljfrågan återstår. För min del hyser jag emellertid ingen farhåga för denna detaljfrågas öfverlemnande till Förstärkta Utskottet, sedan hufvudsaken redan är afgjord, och jag skall derföre gerna frånträda den af mig förut begärda proposition, som Herr Grefven och LandtMarskalken ansett sig icke kunna framställa; ty jag inser, att saken, för att komma till det mål jag åsyftat, nu mera är af vida mindre vigt, än prejudicatet, att, utan en i Grundlagen föresedd anledning, göra en redan afgjord fråga till nytt öfverläggningsämne. Jag anhåller således nu om proposition på förblifvande vid Ridderskapets och Adelns förut fattade beslut, Den 17 December e. rä. <j3 Herr Tham: Fullkomligen öfvertygad genom de grunder Herr Grefven och LandtMarskalken anfört, anhåller jag blott, att få tillägga ännu ett skäl för samma åsigt.
Byggningabalken, att af alla hemman i häradet brandstod skall gifvas efter hemmantalet, numera är gällande för så fa hemman i hvarje härad, att samma föreskrift icke vidare kan uppfylla det med densamma afsedda ändamål, att, utan någons oskäliga betungande, bereda ersättning åt den, som lidit brandskada, enär, i den händelse, att de hemmansegare, som icke ingått uti serskildt brandstodsbolag, skola utgöra sina brandstodsbidrag efter egande hemmantal, i förhållande till hela häradets, brandstoden kommer att utgöra allt för ringa belopp för att ersätta den lidna brandskadan, hvaremot för det fall, att full godtgörelse för sådan skada skall af desse hemmansegare efter hemmantalet utgifvas, bidragen blifva i hög grad betungande: thy och då således de angående brandslods utgifvande meddelade stadganden, hvilka innefattas uti 4, 5 och 6 §§. af 24 kap. Byggningabalken och dermed sammanhängande författningar, under närvarande förhållanden icke äro lämplige, hafva Rikets Ständer ansett desamma böra upphäfvas, dock att dervid tillräcklig lid bör lemnäs de hemmansegare, hvilka icke tillhöra serskildt brandstodsbolag, eller inom härad eller socken ingången förening, att uti sådan inrättning ingå, innan lagens stadgande om brandstod upphör att vara gällande; med föranledande hvaraf Rikets Ständer fä hos E. K. M:t i underdånighet anhålla om utfärdande af en förordning, hvarigenom stadgas, att, efter tre år från dess kungörande, 4, 5 och 6 §§. i 24 kap. Byggningabalken samt de på stadganderna i samma §§. grundade författningar, upphöra att vara gällande. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 30 Augusti 1851. Btk. till R. Skrifvelse, N.-o 222. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adela den 29 Augusti 1851. Preste-Ståndet den 29 Borgare-Ståndet den 30 Bonde-Ståndet den 30 Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående vilkor för utländsk man att här i riket få besitta fast egendom.
Enär såsom otvifvelaktig! torde få antagas, att med här ifrågakomna Nät, jemnväl i nämnda Traktat, äro afsedda endast sådana, som användas till fiske, alldenstund andra slag af denna artikel äro att hänföra till Knytningar, har för vinnande af tydlighet i detta hänseende bestämningen «till fiske« blifvit i rubriken införd. Beträffande åter bestämmelsen angående varans afgiftspligtighet, har denna senare synts böra upphöra, då artikeln är för fiskerihandteringen af nöden; hvadan tullfrihet blifvit härutinnan föreslagen. Under rubriken för Nötter finnas för närvarande upptagna tvänne afdelningar, Nötterden ena för kokosnötter, med en tullsats af 5 öre pr stycke, den andra för öfriga slag, med en afgift af 3 öre pr skålpund. Då kokosnötter äro en artikel af jemnförelsevis mindre betydlig införsel, har ej skäl synts förefinnas, att för den bibehålla egen rubrikafdelning; hvadan denna senare blifvit sammanförd med den för andra sorter till en gemensam rubrik: "alla slag«, dess hellre som det vid tullbehandlingen, äfven i afseende på förstnämnda artikelslag, faller sig beqvämligare att utröna varubeloppet genom vägning än genom räkning. Till förekommande af tvetydighet har derjemnte i rubriken tillagts bestämningen: «ej specificerade.'* Då artikeln Olein, som för närvarande finnes hänförd under Tran, icke lämpar oiein. sig för en sådan hänvisning, har tullsatsen för densamma blifvit vid artikeln sjelf angifven, och hänvisningen utelemnad. Oliver äro för närvarande belagda med en tull af 10 öre pr skålpund. Dels oliver, för vinnande af enhet i tullbeskattningen härutinnan, dels af anledning att denna artikel kan inkomma på olika sätt beredd, och då lämpligen må draga olika tull, har densamma blifvit hänförd under Frukter och Bär. Af artikeln Oljor äro de till de feta, icke fiygtiga, hörande slagen i 1863 års oijor.
• 000 0000 ©möetäs cd) Sjeitftemcut, fern Betala 0 9t:br af Söne* tnfomftcn 00 0 — b itc 00 — 0 — bito 00 0 — btto 00 — 00 — btto 00 00 — btto 00 - 00 — btto 00 00 — btto 00 .— 00 — btto 00 00 — btto 00 — 0 procent afbtto 00 000 $anblanbeö ^Betjening t cd) för rörelfen . 000 graörtfös cd) .ganbtmerfSsSBetjentng 000 ©nfJtlbe pcrfonerö betjening . 00 ©töerfe perfoner, fern ävo ftne egtte 00 3lf 3lrBeMlajien 00 0000 @«mnta — 0000 — (27) 35}$. till Di. ©t. S|Jrot. 1847 & 1848; 10 ©ami. i Stfb. 2 85«nbet. SewiKninge^Siwiftningen. 11. Cöjcermge^Jtangb öfwer 23evvtllmngen efter 2 2lrt. utt 18 jj års SewiUmngs ©töbga t H. VI. ©tab får åv 18** ©en ffattffpt* bigeS namn od) Sarafter. ©rojj&anbtaren 9t. EJi. gebamot uti 9?. Eft. ©tref tion. Stntecfningar för beräfnanbet af aSeraittning. ager gufet CLoarteretEft.Eft. ©tabSjorb •ö> © <10 i ill f ■fcs> © © da™ ZS t3 r-t -a o: <a. JJS S« & © 20 Sör £ms, £omter, ©tabsjorb m, m. Snfomd af Jpanbet otf) EKoretfe.
S. D. Afflogs Statsoch Banco-Utflobtens i förledne gårdag uppläst Memorial, afgifne tillstyrkande om förhöjning i arfwodet för Fullmägtige i Banquen och Riksgälds-Cons toiret. tK supra. S. D. Wid förnyad föredragning af Be> rvillnings-Utffottets förledne gårdag pä bors, det lagda utlätande öfwer en i det Wällefl». Borgare-Ständet gjord anmärkning wid Ut» flottets projecterade förändring i 4 Art. 1 ^ Mom. af Bcwillnings-Förordningen, i afseen.4 de pä Tjenstehjons bewillnings-afgift, blefUt^ flottets utlåtande af Ridderflapet och Adelm gilladt. l/t suprL. S. D. Föredrogs ä nyo Stats-UtflottetKl förledne gärdag pä bordet lagda utlätande of-», wcr i trenne Riks-Ständ gjorde anmärkning gar wid Utflottets betänkande om Kungsgär», darnes förwaltning> hwilket utlätande af Hög-. loftige Ridderflapet och Adeln gillades. dle supra» S. D. Sedan Ridderflapet och Adeln dem, na dag gillat Bewillnings-Utflottets utlätande Ridd. och 2ld. pron V7.o LZ, 64. aj j 498 Den 16 October. af den 15 dennes, i afseende pä Tjenstebjons bewillnings-afgift, fann Ridderskapet och Adeln sig ej kunna instämma i det Wällosliga Borgare-Ständ ets genom Protocolls-Utdrag af berörde dag meddelte beslut, till förändring af Utffctlets förslag i detta ämne, och beflöt, r anledning häraf, att denna fräga skulle, enligt Regerings-Formen, till afgörande af det förstärkta Stats-Utskottet förwisas. kU 5upra. Höglefiige Ridderssapet och Adeln åtskiljdes klockan 2. In il riem krotocoll!» -4. 6. Silverstolpe.
Glansen, elegansen saknas i fru Ö: s annars mestadels ganska korrekta och rena siratverk. Lorenzos lilla lilla parti hade tillfallit hr Linden. Don Juan och drängen Anders Persson, barytoner och tenorer, Pehr Svinaherde, aktör Laertes och grefve Fredrik — i sanning som mångsidig figur har hr Arlberg i hr Linden fått en värdig efterföljare. Fenellas rol har efter Gurli Aberg egentligen fört ett tynande lif. Låt vara att frk Zetterberg här var stum, men hon kunde ändå ej ersätta den fagra företräderskan. Ej heller har balettdressyreu bekommit flickan väl. Det var derför nu senast ganska öfverraskaude att finna en ung balett * élève reda sig så bra med den svåra, ehuru tacksamma rolen. Uppfattningen var trogen, utförandet karaktersfullt. Verklig tragik bjöd denna lilla flicka på, ej blott på snällt inlärda nätta språng och ställningar. Ett godt moment var den stigande misstanken utanför kyrkan, utbrottet af svartsjukan, samt svimningen med det naturtrogna för stumma egendomliga underliga utropet. Sydländsk furia fanns mången gång i framställningen, som lofvade det bästa för fröken Hjorts framtid — men som dansös? J ' espère que non! En dansös, som saknades, var fru Lund, hvars eldiga Tarantelladans med hr Sjöblom var dåligt ersatt af en vanlig ensemble. Deremot gafs nu i Akt I jemte Guarachen äfven Boléron, hvilken i koreografiskt hänseende måhända kunnat bjuda på mer; dock var det ett stort nöje att återhöra den ståtligt pikanta musiken. Hr Nygren, som ej tycks få någon ro numera, var med också här, som Pietro, mer lyckad än i Leporello. Den tragiska musan tycks också vara hr N. mer välbevagen. Rösten harmonierar härmed. Dock kan han ännu ej sjunga barcarollen som sig bör, detta är ett svårt stycke, som endast i hr Willmans händer fått vederbörlig konstnärlig tolkning. Nu gjorde den ej afsedd effekt. Detta gjorde deremot bönen, som af operakören sjöngs utomordentligt berömvärdt.
Till förnyande af de förslag, som i detta ämne tid efter annan varit väckta, har Herr Bogeman, C. A., uti en inom Höglofliga Ridderskapei och Adeln afgifven motion {JW 261) trott sig finna ökad anledning dels i de söndringar inom kyrkan, som alltmera allmänt förspörjas, dels i nödvändigheten att bevaka den förestående vigtiga angelägenheten: presterskapets lönereglering, så att densamma ”inom de olika stiften någorlunda enstämmigt utföres”, dels i bristande öfveruppsigt derå, huru de rika anslagen till folkskolan användas, ”så att icke till och med inom samma Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande J\G 67. stift, såsom från Dalarne det lärer inberättats, i den ena socknen undervisning och upplysning främjas, under det att i den andra, straxt bredvid, trolldomshistorier i mörker florera.” Anseende, att tillsynen ä allt detta är öfver en enda mans (Ecklesiastik-ministernsj höfva, så framt han ej har under sig ett rådgörande och rådgifvande kollegium, som ”bereder, skiljer eller sammanför ärendena, allt efter deras lika eller olika beskaffenhet”, har motionären, med åberopande tillika af äldre förslag i ämnet, deribland det af framlidne Stats-sekreteraren för Ecklesiastikärenden, sedermera Presidenten von Hartmansdorff, vid 1853 års riksdag afgifna, hemställt, att Rikets Ständer måtte förnya deras underdåniga anhållan om inrättande af ett Ofver-konsistorium efter de grunder, som den framlidne store Konungen Gustaf Adolf och hans Riks-kanceller Axel Oxenstjerna utstakat, sammansatt till hälften af andliga och till hälften af verldsliga män såsom ledamöter.”