Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Likaså ögonskenligt syntes det vara, att man icke numera, efter de förändrade förhållanden, som inträdt, kunde billigtvis fordra att Jernkontoret, en helt och hållet enskild inrättning af stångjern verksegare skulle bekosta nästan allt hvad i denna väg erfordrades, hvilket verkligen för närvarande vore fallet, enär denna inrättning, utom förutnämnda anslag till Fahlu bergsskola, äfven bekostade en lägre elementar-bergsskola i Philipstad, och aflönade alla de personer, sorn under benämning direktörer, stipendiater, elever och smidesverkmästare på Jernkontorets stat, betjena hela den Svenska jernhandteringen, såväl den del, som tillhör Jernkontoret, som äfven den ojemförligt större delen deraf, hvilken icke är delaktig i Kontoret, nemligen hela tackjernstillverkningen, under det Statsverket för sådan undervisnings befrämjande endast lemnar ett årligt anslag af 7,500 R:dr. Då nu Bruks-societeten ville fortfarande åtaga sig att ombesörja och bekosta hela den praktiska undervisningen, hvilket bäst öfverensstämde med de tillgångar, hvaröfver den hade att förfoga, och hvilken del likväl torde komma att erfordra lika stora kostnader, som de, hvilka af Statsverket för den theoretiska delen af undervisningen borde bestridas, så syntes det ingalunda vara för tidigt eller för mycket begärdt, att Staten, sorn i öfrigt på sednare tider med frikostig hand inrättat läroverk för jordbruk och slöjder hvar helst de varit behöfliga, nu äfven borde till någon större del än hittills bidraga till undervisningen i bergshandtering, hvilken handtering, om den ock ej längre såsom fordom kunde anses såsom landets första modernäring, dock alltid skulle bland dessa intaga en så betydande plats, att dess mer eller mindre goda ställning komme att högst betydligt inverka på hela samhällets välbefinnande. Bih. till B. St. Under behandlingen af detta ärende har Utskottet tagit kännedom af såväl de i den Kongl. Propositionen åberopade handlingar som de yttranden i ämnet, hvilka blifvit inom Borgare-Ståndet afgifna samt genom protokolls-utdrag
Handtverkerierne på landet äro i tilltagande, dels derigenom att folkmängdens ökning ökar behofvet af flera händer till skräddareoch skomakarearbeten m. m., dels ock derigenom alt tillverkningspriserne på landet äro billigare än i släderne, der skickligheten uti förfärdigandet långt ifrån tilltagit i samma förhållande som hos handtverkaren pålandet. Antalet skomakare på landsbygden torde uppgå till 600 och derutöfver, samt det af skräddare till mera än 5oo stycken. En binäring, som i sednare åren ännu mera utvecklat sig på landet, är tillverkningen af mansmössor, som 1111 i allmänhet nyttjas af allmogen, i synnerhet af den yngre delen, i stället för hattar, llattmakarne i Släderne hafva helt ringa eller ingen afsättning åt landsbygdens invånare, hvaier mot bland desse uppstå mössmakare, som kunna afsätta mössor för flere hundrade, till och med för ett tusende Riksdaler på året. Kolningen uti norra delen af Länet fortfar till dervarande bruks behof, äfvensom till afsalu uti Norrköping och Linköping, samt vid Motala, hvarest likväl för det mästa begagnas stenkol och ved. Uti södra Länets skogstrakter fortfar sko,gshandteringen att dela sig uti flera grenar och afsatt ningen att ske så väl åt Calmare Läns norra sjöhamnar som åt detta Läns närmaste slättbygd, och till de närbelägne Släderne. Tjäpubran 11 ingen idkas föga fastän tillfället alt öka tillverkningen är öfverflödigt; men det låga priset å 17 å varan i sjösläderne inskränker den till blott det som erfordras för förbrukningen inom Länet. Sjöfarten på landsbygden fortfar att vara inskränkt, för afskeppningen af ortens produkter, till några inrikes afsättningsorter, samt af några brädlaster från Waldemarsvik till Tyskland. Fisket fortfar jemväl i enahanda skick, som uti sednaste underdåniga Berättelse omförmäles. Jagten är ringa, och rofdjursfångsten inbringande blott för några få personer, som med mera drift och skicklighet idka räffångst. Af skadliga rofdjur, gamla och unga, dödades:
Intet tvifvel kan råda därom, att den tyska och den nordiska Sigurdssagan skjutit ut från samma stam i grenar, som vuxit ut på olika sätt söder och norr om Östersjön. Huru då förklara platsskiftet, som namnen Gudrun och Grimhild gjort? Antingen Grimhild eller Gudrun är det ursprungliga namnet på gjukungen Gunnars syster, måste det ena eller det andra hafva förefunnits som sådant, när sagan klöf sig i en tysk och en nordisk gren, hvarefter i sagans vidare öden någonting måste hafva inträffat, som medförde den påpekade namnomflyttningen. Äfven denna fråga får sitt svar genom det här framlagda sakförhållandet, att det funnits ett skede i sagoutvecklingen, i eddan representerad af Oddrúnargrátr, under hvilket den gamla Lodbrokssagan sammanträffade med den jämförelsevis nya och med elementer från olika håll sig utvidgande Sigurdssagan och delvis införlifvades med den. I Hegelingssagan heter, såsom redan är nämdt, den unge hegelingfurstens syster Gudrun; hans moder heter Hild. Att Lodbrok och lodbrokiderna äro hegelingar, hæklingar, är ofvanför ådagalagdt. I en nordisk källa bär Lodbroks moder namnet Hild, utvidgadt till Alfhild, emedan hon enligt källans uppgift var af alfernas slägt. De dikter, som gjorde Lodbrok till ett med gjukungen Gunnar, måste då också göra Lodbroks syster till ett med Gunnars syster och gifva den senare den förras namn Gudrun. Hild (Alfhild) gick upp i Grimhild. Äfven ormgården har från Lodbrokssagan kommit in i Sigurdscykeln. Den tyska Sigurdssagan vet om ormgården ingenting. Hade ormgården ursprungligen funnits där, och om det ursprungligen varit Günther-Gunnar, icke Lodbrok, som där sjungit eller slagit harpan under ormarnes bett, skulle detta antagligen aldrig blifvit förgätet, ty episoden är alltför egendomlig och fantasigripande, för att icke behålla den plats den en gång fått. Besöket, som Gunnar på sin väg till ormgården, gör hos den Rodulf, hvars son bor på Valkaborg, är fördenskull också ursprungligen att hänföra till Lodbrokssagan.
» FRITT OM UR HJÄRTAT! » » ETT ÄNNU NÅGRA ORD SOMMARHEM ». V ID L Ä S N I N G E N af Iduns spalter har det alltid förekommit mig, s o m ville denna tidning vara ett slags » Fritt ur hjärtat » för Sveriges k v i n n o r, åtminstone för den del af dem, s o m v i d sidan af sina privata intressen ha plats äfven för de allmänna. Samma intryck gaf m i g &gt;Stranger ' s » uppsats, » Ett s o m m a r h e m », hvilken på ett så öppenhjärtigt sätt skildrar K. F. U. K:s sommarlif i skärgården. D e n ingaf m i g d e s s u t o m den kanske djärfva önskan att inför samma allmänhet, s o m läst Stranger ' s rader, tala ut o m de företeelser, som däri delvis klandrande påpekas. Då K. F. U. K. i sina olika verksamhetsgrenar utgör en viktig faktor i hundratals svenska kvinnors lif, är det ju af ganska stor betydelse, att just Iduns läsekrets får en så riktig föreställning d ä r o m som möjligt. Att denna anda är kristlig väntar sig hvar o c h en, Stranger har funnit dess kristlighet i någon mån sjuklig. » Man sjunger endast andliga sånger, m a n leker inte, läser inte profan poesi — unga ö g o n skåda d r ö m m a n d e öfver synd o c h flärd in i h ö g r e rymder. » Denna » öfverjordiskhet » finner Stranger onaturlig, o c h då h o n så oförtäckt säger oss det, uttalar hon en mening, s o m delas af mången äfven bland föreningens vänner. Ej ens föreningen själf förnekar, att dess verksamhet är ensidig. M e n denna ensidighet ligger ej i föreningens principer, utan har framkallats af förhållandenas makt. K. F. TJ. K. gör ingen hemlighet af sin religiösa tendens. D e n vill verka för personlig tro hos d e unga. För d e m vill den vara ett h e m.
Hör nu, go' vänner, hvad är detta för språk jag ge' er godt kaffe sedan. (Går ut i köket.) 14 THÉRÉSE (gråtande till Antonio). tänker öfverge mig. Du har ledsnat på mig, Antonio, och du ANTONIO. ögon. Du skall inte gråta, för då får du så fula THÉRÈSE. så... Om de inte bli så vackra som Annettes... ANTONIO. åsido, jag tycker att kaffet låter vänta på sig... Du skulle just bli en treflig äkta man, som ANTONIO. THÉRÈSE. Jaså, är det Annette nu? Hör nu, skämt inte kan vänta ett ögonblick på kaffet. som inte kunde begå en dumhet utan att gnata på din man. Och hvilken älskvärd äkta fru du skulle bli, Femte scenen. DE FÖRRA. ANNETTE (in klådd och kammad). ANNETTE. ANTONIO. Se där är Annette, redan klädd! Jag tror ni grälar på morgonen! 15 THÉRÈSE. och så har hon äfven det företrädet att hon är äldre än jag. ANNETTE. ANTONIO. Ja, Annette är så utmärkt i alla afseenden Om du inte håller mun på dig... Se så! Se så! Var snäll nu, Thérèse! (Han tar henne om lifvet och kysser henne.) Sjette scenen. DE FÖRRA. HERR DURAND (i dörren. Stannar häpen). Hvad är detta? Hvilket? DURAND. THÉRÈSE (sliter sig lös). DURAND. Såg mina ögon orätt? Hvad såg du? THÉRÈSE. DURAND. kyssa dig. Jag såg att du lät den främmande herren THÉRÈSE. DURAND. Det var lögn! mig i ansiktet? Har jag förlorat synen eller vågar du ljuga 16 THÉRÈSE. oss och hela världen att du är född schweizare, fastän du är fransman. DURAND. Ska' du tala om ljuga, som ljuger själf för Hvem har sagt dig det? Det har mor sagt! THÉRÈSE. DURAND (till Antonio).
Skrifvelse, ,\:o 132 13 11:0 att till fabriksoch handlverksarbeten icke skola hänföras tillverkningar vid de manufaktureller andra verk, hvarmed styrelsen öfver bergverken har befattning, och att i afseende härå, äfvensom hvad beträffar boktryckeris anläggande, mjöloch sågqvarn, apothek och badarestuga samt orgelbyggnad och bränvinstiliverkning, till efterrättelse skall lända hvad derom särskildt är eller varder stadgadt; 12:o att i afseende å vissa fabriksoch handlverksarbetens förseende med kontrolloch justeringsmärke skall iakttagas hvad derom redan är eller framdeles kan varda stadgadt; 13:o att den, som vill, nied biträde af andra än hemmavarande barn, tillverka fabriksoch handlverksarbeten eller utöfva bageri-, bryggerieller slagterihandtering, skall, med företeende af bevis om sin behörighet dertill, göra anmälan derom i stad hos Magistrat oell å landet hos Kommunalnämnd, samt uttaga tillståndsbevis för handteringens utöfvande; 14:o att vid inrättningar för tillverkning af fabriksoch handtverksarbelen till arbetare ej må antagas någon, som ej fvllt tolf år; och alt vid dylika inrättningar till arbete nattetid, mellan klockan 9 på aftonen och klockan 5 pä morgonen, arbetare under aderton års ålder ej må användas; 15:o att fabriksoch handtverksidkare skall hafva åliggande att faderligt vaka deröfver, att de hos honom antagne arbetare, särdeles då de såsom minderårige äro i hans hus och bröd, hållas till gudsfruktan, ordentlighet och goda seder och, om de förut ej förvärfval det kunskapsmål!, som folkskolestadgan föreskrifver såsom det minsta, deruti erhålla undervisning ä de dagar och timmar, sorn idkaren bestämmer, samt för öfrigt tillhållas att flitigt
Secreterarens särskildta arfvode 6,000 „ Till ordboks-comite'en, bestående af 5 ledamöter 12,000 „ Inköp af böcker, eclairering, skrifvare-biträ de ra. m i,o56 „ Bref-ex penser m. m. 3,5oo „ Ränta å ett lån 3,r4* Summa årsinkomst 95,697 francs. Frih. Hamilton, Hugo: Till de anmärkn:r, som den siste värde talaren har gjort mot StatsUtsk:s utlåt. ]N:o 54, angrde reglering af anslagen å riksstatens femte hufvudtitel, har jag föga att tillägga, helst efter de upplysningar, som nu blifvit genom en värd ledamot upplästa. Jag förenar mig derföre till alla delar uti hvad denne talare anfört. Någon slags ursägt för en dylik anmärkn. mot StatsUtsk:s betänk, tror jag mig deremot icke behöfva förutsända, aldraminst till ett Stånd, som af alla samhällsclasser uti vårt fädernesland inom sig hyser den mångsidigaste bildning. — Jag tror, att en inrättning, stiftad af den snillrikaste bland Sveriges Ko nu ngar, och moder för så många verkliga snillen inom vårt fädernesland, hvilka dels varit medlemmar deraf, dels af densamma njutit understöd, samt för den vitterhet, sotn dessa sedermera med så mycken framgång idkat, förljenar att med något mera frikostighet behandlas , än hvad Utsk. föreslagit. StatsUtsk. har, åtminstone efter min åsigt , med alltför mycken stränghet gått tillväga, då det afstyrkt det ringa anslag, som K. M. för denna inrättning begärt. Stats-, Utsk. har kallat det ett nytt anslag. Det är visserligen nytt på dessa sednare 5 eller 6 åren, men har dessförinnan ägt ruin allt ifrån academiens stiftelse. Detta anslag har nemi. Den 13 Maj c. ra. 60 5 förut utgått under form af rättighet för academien, alt uti R. St:s Bank, al pari kurs, mot bancosedlar tillvexla sig speciemynt till jettoner och sedan emellan åren i83o—34 under form af statsanslag.
M. med en underd. anhållan att utfå ersättning för det aklorats-arfvode, hvaraf han, lill följd af K. M:s och R. Sl:s eftergift af Kronans fordran hos Presidenten af Billberghs sterbhus, gått i mistning. Ofver denna ansökning hördes KammarR-.n och StatsKont., af hvilka det förra Embetsverket tillstyrkte, men det andra afstyrkte ersättningens beviljande, hvarefter K. M. afslog ansökningen. Då Hr Printzensköld icke fick rätt hos K. M., väckte han, såsom ledamot af della Stånd, motion i saken, för att få tält hos R. St-, och det är denna fråga vi nu hafva att afgöra. För min del erkänner jag villigt Hr Prinlzenskölds mindre vanliga embetsmanna-duglighet och det skulle myckel glädja mig, om jag kunde bidraga lill att förskaffa honom en upmunlran för den trägna och obehagliga tjenst, hvilken han med så stort nit förvaltar. Men här gäller det en slör, konstitutionell grundsats, neuri, att K. M. i alla administrativa ärenden utgör den högsta myndigheten, så att R. St. icke numera, såsom under Frihetstiden, kunna företaga sig alt uphäfva ett af Konungen i ett sådant ärende fattadt beslut. Man säger visserligen, att under nämnde tidrymd det s. k. Hemliga Utsk. ordentligen salt till doms öfver af Regeringen fattade beslut, samt att förhållandet i denna fråga är helt annorlunda. Men jag frågar Eder, Mine Hrr, hvaruti denna skillnad egentligen skulle beslå? Om en person ingår lill K. M. med en begäran att utfå hvad han anser sig rätteligen tillkomma och, sedan K. M. svarat nej, denne person vänder sig till R. St., hvilka deremot säga ja; då frågar jag, om icke i delta R. St:s förfarande ligger ett formligt uphäfvande af ett utaf den högsta administrativa myndigheten fattadt beslut. Jag kan således icke annat än finna, att en vigtig konstitutionell grundsats här står på spel och derföre får jag för min del vördsamt tillstyrka R. o. Ad. att bifalla Utlåt.
Riksdag icke astat denna tillgäng till Realisationens werkställande, förtjenar det dock anmerkas att Banquen ivid Realisations-plans förändning icke erhöll mer an häften af den Förmögenhets-afgift, som war densamma, enligt den förut antagne Realisations-grunden, anslagen och art således denna anmärkning blott till hälften kunde aga rum. Nu kan Stats-Urstottet för sin del icke annat än anse som en lycka för Staren att Banqnen igenom detta öfwerstotr knnnat blifw» iständsart att lemna de nu äskade biträden och dä Ban - 2-o Den 5 Zebruarii Banquen i en tid af allmän nöd gjort Skaten stora försträmingar, lärer det lika instämma med det allmännas som Banquens fördel, att hwad den kan hofwa i behållning, icke blir densamma pä minsta wis afdragit. 7:0 Den inkomst som winncs igenom Adelsfahne-Regementets indragning. Med denna inträffar enahanda förhållande, som med Kangsgärdarne. Det är wäl sant att indragningen är bestämdt bestutad och genom Konungens Nädiga Bref till Stats-Contoiret redan päbuden, men den är ej derföre lika snart werkstäld, och da de fläste Boställen och Indelningar innehafwas af Officerare, som dem lagligen erhållit och som till större delen under det nu flutade Kriget warit till tjenstgöring nyttjade, lära Riksens Ständer icke kunna annat än afbida tiden dä ledigheter i we, derbörlig ordning inträffa för air efterhand deraf er« halla en förökad inkomst för Slats-Werket. 8:0 Den återstående hälften af Förmögenhets-afgifken. Wiflerligen skulle om densamma genast utbetaltes, Banquen kunna flippa de flästa utbetalningar, men da namnet pä afgiften icke gör nägot till saken och detta icke moro annat än en beskattning, hade likiväl denna den olägenheten med sig, art dä Förmögenheten hos de flästa enskilda, sedan iZso undergäkt mänga förändringar, borde en ny allmän uppskattning föregå, och dä blefwe den icke mera lämpelig för ögonblickets behof.
Betänk, om Kitngsg. och Officers-Bost! 16 x Kongl. Majit förblifver Riksens Ständer med tall Kongl. Nåd och ynnest städse välbevågen, -Datum utsupra. CARL JOHAN. iS. G. Danckvardt, Stormägtigste Ällernådigste Konung] Hos Eders Kongl. Majit hafva Rikets Slänger vid 1818 års Urtima Riksmöte i nndexdånig-het anmält , hurti sorn hos dem fråga å nyo blifvit väckt om försäljning till den mestbjudande, under Skattemanna-rätt, äf Kungsgårdar och "Officers Boställen, ftch ett förslag i detta ämne ingifvit, sorn Rikets Ständer ansett förtjena synnerlig uppmärksamhet, men för att likväl utröna, huruvida de föTdelar, sorn genom en sådan försäljning Vöre att förvänta, icke skulle möjligtvis kunna uppvägas af någre härvid mötande betänkligheter, hafva Rikets Ständer framfört den underdåniga önskan, att Eders Kongl, Majit matte i Nåder täckas öfver desse så ganska vigtiga ärnnön af vederbörande infordra alla nödvändiga upplysningar, på det Rikets Slängder, vid deras nästa sammankomst, må blifva i tillfälle att till närmare öfvervägande upptaga S frågaVarande Förslag, hvaröfver Eders Kongl. Majit genom Remiss af den 25 Junii 1818 be hagat i Nåder infordra Krigsoch Kammar-Gollegiernas underdåniga utlåtande. Bihbng till Rikt Sr, Pron i6a Betänk, om Kungsg'. och Officers-Bost.
Grefwe körner, ^äolpk Loran, anscg en sädan mwäg icke lämpelig enär säoane hemman nu mera kunna wara uti hwarje mans hand och älsturige ledamöter af de öfrige Ri s Ständen pä denna grund stulle komma ait deruti deltaga. Zerr Landt Marffalken gjorde proposition lill bifall a Rldvalhus-Ntjkouets meniorial med de af Friherre Llikverlckölä gjorde tiuagg, hwilken proposition blef med Ja beswarod. Justerades följande fran Expeditions.vkstotteL inkomne underdäniga strifwelser tili Kongl.MajU: i:v Om statlelöjen af Ollestads säteri. 2:0 Om granstningen af boupkeckningar. 3:0 Om Riksgälds Tonloirers ulländsta gäld. Om förbättring i ärendernes behandling i Ruels styrelse werk. 5:0 Om pastcvolancen. Uplästes och lades pä bordet följande ifraN ätsti 'ige Utstött inkomne beränkandeN. 1.0 Ett ifrän Lagsamt allmännaBeswärs-och Oe onomiä-Utflotten inkommit memorial, af den 17 Julli, angående borttagande elier rubbning af wattenwerk, svin göra stada ä andras agor, i hwilkek memorial, hwaruti upgifwas de medel till alls manna hushållningens uphjelpande, hwilka Utstotlet, wid wattenwerks borttagande anser kunna stä tinsalpmans med säkerheten för ägande rätten. Ett ifrän allmänna Beswärsoch Oeconomiä-Ut. kottek inkommit memorial, af den! 1 Julli, i anledning af gjorde motioner af Prosten Doctor kästreus och Handelsmannen LeZerZastl angående spannemälö-magaziners anläggande pä Gottland; anseendes Utskottet sig icke härtill kunna tillstyrka Ri sens Ständer att lemna annat bisall, än att för Kongl. Majtt den önskan nedlägges, att i händelse af mistwäxt pä
Frölich, Da v., förenade sig med Hr Stuart och begärde afslag å LagUtskts betänk. Uppå derefter framsta lid propos. afslog R. o. Ad. betänk, N:o 53, men beslöt, i stället för Utsk:s förslag, ett så lydande stadgande: ”Söker någor tillegna sig gods, som i ”gäldenärs ho finnes, och bjuder bestyrkelse härför samt "ställer borgen för den kostnad och skada, som af hans an"språk komma kan, varde godset satt i qvarstad, intilldess "tvisten om äganderätten af domstol pröfvad blifvit; stämmo "dock sökanden i tliy fall borgenären, i staden inom en, "och på landet inom trenne månader, sedan godset i qvarstad satt är, eller håfve sin talan mot borgenären förlorat. "Anmäler gäldenären vid qvarstadseller utmätningstillfäUet, "att godset hörer annan till, varde ock det med qvarstad "belagdt: gäldenären underrätte härom den uppgifne ägaren, "och stämme han inom den tid, som sagdt är, så vida lätt "till godset framför borgenär vill förvaras. Vill i dessa fall "borgenär sjelf stämma, stånde det honom fritt. Samma Jag "vare, der borgenärer söka företräde hvar för annan.” Föredrogs ett från R.idd.TJtsk. inkommet så lydande memor.: Ridd.directtn lier till Utsk. öfverlemna! en af K.
Mät arep enning ar ne efter vanligheten betalas, men i the öfriga Städerna ankommer thet på then, att betala mätarepenningar, som mätning hafva vill; men finner sig likväl i afseende på de, af Wessing öfverklagade, sig företeende omständigheter, vid Kronospa inemålens levererande böra föreslå hos Riksens Ständer tilläggandet af d n underdåniga hemställan, att, i sistnämnde Städer, inga Mätare-penningar hädanefter må erläggas för Kronooch LöningS-Spannemål, som till Stad införes, på den grund, att, enligt flere Författningar och Kongl. Resolutioner, det synes hafva varit ett serskildt förhållande med Kronans Spannemal, och mätarepenningar derföre icke fått, åtminstone i flera städer, uppbäras till så högt belopp, sorn för annan Spannemal. I hvilket afseende kan åberopas Kongl Majus Nådiga Resolution och Bref tilli Comitier:eColi. gium, den 54° Besv. och Ekon. Utsk. Eetcinkanden. 5 Maj 7792, som innehåller, att då den «f Magistraten i Carlshamn åberopade Taxa, af d n 19 Juli t 7 £> o, hvilken i anledning af Stadens privilegiers 27 §. efter Stockhahns Stads Ordinantier skall blifvit utfärdad, endast vore att anse såsom enskilda personer föreskrifven, och i Stockholm, ifrån äldre tider tillbaka, allenast 1 -§• runstycke i mätarepenningar för kronans Spannemål blifvit till MätareEmbetet betaldt, intill dess denna afgift år 1787 förökts tills 2 runstycken för hvarje tunna, fann Kongl. Majit Carlshamn ej heller äga rättighet, att fordra högre mätarepenningar för den ifrågavarande, dit ankomna, och Kronan tillhörande, Spannemäh-ppst; äfvensom Kongl. Brefvet den 12 Februari 1746» deruti Kongl.
Den betydelse, som nya testamentet sjelft gifver åt detta under, är således icke att jemföra med den vigt, som tillägges hans uppväckelse från de döda, och denna sednare åter har i nya testamentet aldrig brukats och kan ej heller brukas som vittnesbörd för annat än att Jesus var Kristus 58. Beträffande slutligen den föreställning om Jesus, hvilken berättelsen om hans underbara börd kunde hafva väckt hos de folk, för hvilka evangelium först förkunnades, så var det bland perser, egypter, greker, romare o. s. v., något ganska vanligt att tänka sig utmärkta män såsom gudasöner, födda af rena jungfrur. Plutarkus säger i sin lefnadsbeskrifning öfver Numa: „Egypterna påstå det icke vara omöjligt, att en guds ande kan närma sig en qvinna och i henne alstra lifsfrön“. Bland perserna herrskade den föreställning, att deras religionsstiftare Zoroasters moder en gång i drömmen hade en englasyn och morgonen derefter kände sig hafvande. Enligt romerska sagan var Romulus son af en Vestalisk jungfru, Rhea Sylvia, och hans fader krigsguden Mars. Alexander den store förklarades af presterna i Jupiter Ammons tempel för köttslig son af Zevs, och det påstods om hans moder Olympias, att hon blifvit hafvande utan mans tillhjelp, sedan hon drömt, att en drake delat hennes läger. Triumviren Pompejus’ son, Sextus Pompejus, kallade sig sjelf son af Neptunus och bar till sin föregifne faders ära en hafsgrön mantel. Kejsar Augustus utgafs för son af Apollo; undergöraren Apollonius af Tyana för son af Zeus eller Proteus. Om filosofen Plato berättade sagan, att hans moder Periktione blifvit hafvande af ljusets gud, sedan denne i en nattlig syn förbjudit hennes man Ariston att pläga umgänge med henne, innan hon födt en son. Mångfaldiga andra exempel af samma slag kunna anföras. I Jesu underbara börd kunde således icke ens de polytheistiska folken finna en grund för tron, att han vore den högste guden sjelf. VIII. a) Kristus idealmenniskan: