Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Nådiga Proposition om Lagförklaring, angående rätta grunden för förvandling till fängelse vid valten och bröd af böter, som ådömas för sådane stölder, hvilka, enligt allmän Lag, ligga i tväböte mot annan tjufnad. Herr Munck af Rosenschöld, Eberhard: Då BancoUtskottels Utlåtande N:o 82 angående grunderne för Bankens lånerörelse står i närmaste samband med realisationen, som ännu icke är afgjord, och Utskottet medgifvit sig ”under dess öfverläggningar ofta ”funnit, att dessa ämnen slå med hvarannan i ett omedelbart och nära samband,” så finner jag mig föranlåten föreslå, att Utlåtandet N:o 82 ej må företagas förr, än realisationen eller den så kallade myntbestämningen blifvit afgjord. Såsom exempel på Bankens utlånings beroende af sistnämnde fråga, får jag endast nämna, att Utskottet föreslagit, det fastighetslånen med ränta och afbetalning i silfver skola upphöra. Detta är ganska riktigt, om realisationen för sig går, men skulle det ej inträffa, så mäste väl de fastighetsägare, som äga nämnde lån, vara berättigade att bibehålla dem. Jag kunde visserligen anföra flera dylika exempel, men det jag nu anfört, är tillräckligt. Jag anhåller om proposition derpå, att BancoUtskottels Utlåtande N:o 82 måtte få hvila, intilldess frågan, om realisation skali ske eller icke, blifvit afgjord. Den i3 November f. m. j85 Herr Rosenblad, Bernhard: Det lärer troligen ankomma på Herr Grefven och LandtMarskalken, att föredraga BancoUlskottets Utlåtande N:o 82, när han så för godt finnér; men hvad de af Herr Munck af Rosenschöld framlagde skäl för Utlålandels ytterligare hvilande beträffar, kan jag ej gilla desamma, enär samtlige RiksStånden redan fattat deras beslut, att myntbestämning skall ske; det är blott Lagarne för denna myntbestämning som återstå, och hvarom RiksSlånden ej äro ense. Jag ser således ingen anledning, hvarföre detta Utlåtande skulle ytterligare hvila.
» » Skall du sucka öfver det, Ellen, » sade han vänligt, medan han borstade sitt tjocka, krusiga hår. » Enda möjligheten för oss är, att vi låta bli att sucka. » När han var färdig, gick han fram till sängen och tog henne i hand. » Adjö med dig, lilla gumma, » sade han. » Försök nu att sofva en god timma till, det behöfver du så väl, din lilla stackare. » » Axel, » sade hon och höll kvar hans hand, ehuru klockan visade en betänklig benägenhet att närma sig de tjugu minuterna, » o m bara den här dagen vore öfver, o m det bara inte blefve i dag! » Hennes blick var så trött och så ångestfull, att han böjde sig ned och kysste henne. » Vi gifte oss för unga, » mumlade hon. » Nej,-&gt; sade han och reste sig med ett dystert drag öfver pannan, » nej, Ellen, men jag begick ett annat misstag. Jag trodde att, då det onekligen finns så många, som fuska och slarfva här i världen, så skvdle ett samvetsgrant och ärligt arbete gälla någonting. Men det gör det inte. Det är bara personliga relationer eller ålder. Ja, i det fallet medges att jag är för ung med mina 38 år. Fastän jag har sexton trägna arbetsår bakom mig i tjänsten, så finnes det vid mina ansökningar alltid någon som har mer. » Detta var hans sårbara punkt. » Och ändå söka vi för det mesta till ställen, dit vi tro att ingen annan vill komma, » sade hon. » Vi måste j u söka till städer för barnens skull. Men det är just barnen de äro rädda för. » » Tyst, Ellen, » sade han hastigt och såg på klockan, » inte misströsta i dag. Det ljusnar nog, skall du få se. Sof nu en stund, så blir du modigare, när du vaknar. Hvart har mitt morska huskors tagit v ä g e n? » Och han vände sig om och nickade småleende emot henne, då han väl balanserat sig fram mellan de tre små sängarne och öppnat dörren för att gå. Visst ville hon sofva en timme till, och medan hon lade sig till rätta på kudden, underhandlade hon med sig själf, om hon möjligen kunde få det. Hon hade ju trampat symaskinen till elfva på kvällen.
Om tid och ställe för sammankomsten, der den ej redan, genom lag eller särskildt stadgande, bestämd är, skall dock anmälan göras hos offentliga Myndigheten i orten eller staden, sä långt förut, att den kan dervid tillstädesvara, om så nödigt anses. Sker sammankomst utan sådan anmälan', vare den , som sammankomsten f öranstaltade , förf allen till böter frän tjugofem till hundra Riksdaler. Stockholm den 9 September 1848. Emot Utskottets beslut har reservation blifvit anmäld af Riksdagsfullmäktigen Lars Wenander från Bohus län. Lag-Utskotleii, Betänkande, N:o 70. 5 N:o 70. Antom till Exp. Utsk. den 11 Sept., kl. 12 m. Betänkandej i anledning af väckt motion om skyldighet att låta inteckna vid köp af fast egendom gjordt förbehåll att, emot bestämd summa_, få densamma återlösa. Uti elt hos Högv. Presle-ståndet ingifvet och till Lag-ulskoltet remitterad! memorial, liar Herr Professoren Fries anfört, att enär Kongl, förordningen den 1 Maj 1810, som stadgar: att, om någon, vid köp eller skifte om jord och fastighet, förbehåller sig eller andra att, emot bestämd pen~ ningesumma eller andre vilkor få framdeles vinna egendomen åter, sådant förbehåll skall vara utan verkan, ej egde retroaktiv kraft; så vöre deraf en följd, att alla aftal af nämnde beskaffenhet, som skett före berörde författ nings utfärdande, fortfarande bibehålla giltighet. Dylika förbehåll voro emellertid icke sälfsynta i äldre köpeafhandlingar; och erfarenheten bevittnade jemväl, hurusom de esomoftast göras gällande. Men deraf härflöto likväl liera olägenheter af eftertänklig art. Då nemligen, för längre tid sedan, återlösningsrätt blifvit vid en fastighets försäljning förbehållen, och samma fastighet genom dels arf och dels köp kommit att ombyta flere egare, saknade vanligen de senare oftast all kunskap om tillvaron af det gjorda förbehållet. 1 nämnde innehafvares åtkomsthandlingar kunde sällan några spår dertill upptäckas; och för giltigheten deraf fordrade icke lagen någon offentliggörelse.
Enligt det i sådant afseende uppgjorda kostnadsförslag, af hvilket Utskottet tagit kännedom, skulle utaf hela det erforderliga beloppet, 18,000 R:dr, 12,600 R:dr användas för inköp af samlingsskåp uti den stora museisalen samt 5,400 R:dr för inredning af laboratorii-lokalen med smältugnar, kapellskåp, laboratoriibord med tillhörande skåp o. s. v.; och då Utskottet, för sin del, icke haft något att erinra mot de äskade beloppen, hemställer Utskottet, att jemväl denna Kongl. Maj:ts nådiga framställning måtte vinna Rikets Ständers bifall. 48:o. I sammanhang med Landtbruks-akademiens hos Kongl. Maj:t gjorda, härofvan omförmälda hemställan om anslag till inredning af Akademiens lokal i slöjdskolans nya hus, för utställning af landtbruksredskap och modeller, hade Landtbruks-akademien, på sätt Statsråds-protokollet gifver vid handen, jemväl anmält behofvet af dels en uppsyningsman och förevisare för utställningen, dels ock att så väl sjelfva lokalen, som der utställda föremål städse bölles snygga och putsade, samt de sednare alltid i sådant skick, att de kunde, då omständigheterna så medgåfve, pröfvas af de besökande; och har Kongl. Maj:t, då Akademien saknade medel att sjelf bekosta de dermed förenade utgifter, i enlighet med Akademiens derom gjorda framställning, nu äskat att, till aflöning åt en uppsyningsman och förevisare vid don utställning af landtbruksredskap och modeller, som är afsedd att ega rum i Landtbruks-akademiens omförmälda lokal, äfvensom till 38 Ståts-Utskottets Utlåtande N:o 60. lokalens städning samt för putsning och vidmagthållande af expositionsartiklarne, måtte anvisas ett ordinarie anslag af 1,500 R:dr.
Under namn icke blott af vin utan äfven af öl, ja kaffe, kunna blandningar säljas, hvaraf den njutningslystne utan stor kostnad eller tidsutdrägt kan få ett grundligt rus. Desto angelägnare är, att rörelsen skötes ärligt och ordentligt af välfrejdade personer. Den bästa garanti, man kan erhålla derför, att rörelsen verkligen skötes ärligt, ligger just hos den persons karakter, af hvilken den skötes. Men för att erhålla denna garanti i nödtorftigt mått, lärer icke personens klanderlösa frejd kunna anses tillräcklig. Förbrytelser mot bränvinsförsäljnings-förordningen, t. ex. ända till tredje resan lönngrögeri, medför ju ingen vanfrcjd; och dock skulle väl — om en för sådan förbrytelse en och annan gång straffad person egde rättighet att sälja andra drycker — den minsta möjliga sannolikhet finnas, att denna rörelse sköttes ärligt och ordentligt, men deremot en ganska stor, att den snart nog blefve en täckmantel för lönnkrögeriet. Likaså med hänseende till andra, måhända helt uppenbara och allmänt kända sätt att befrämja utsväfningar, hvarigenom arbetsförtjenst och helsa äfven tyras, ehuru den person, som söker sin viuning genom utsväfningarnes befrämjande icke derför blifvittilltalad och dömd, ja kanske icke ens kan tilltalas och dömas. På det att icke rörelsen må falla i sådana personers händer, lärer väl finnas nödigt, att den, som vill den utöfva, icke blott är välfrejdad, utan äfven gjort sig känd för ordentlighet, och föröfrigt pröfvas lämplig, — såsom författningen fördrar af den, som skall idka bränvins-utskänkning. Ty rörelsens berättigande kan väl svårligen ensamt hemtas af säljarens fördel — i detta fall skulle hvarje oärlig rörelse anses lika berättigad — utan äfven allmänhetens, för hvilken den öppnar sina dörrar. Att betjena vägfarande med förfriskniugar är något helt annat än att “uppfånga en stor trafik bland kyrkobesökande.
4. — om utfärdande af inbjudning till Med-Stånden att besöka Itidderskapet och Adelns. I. 8. — om utfärdande af inbjudning till Arméens Hrr Fullmäktige att besöka, lil. 107, 252. — om upplåtande af dertill begagnade rum åt Krigs-YetenskapsAkademien för firande af dess högtidsdag. Knektehåliet, om förändrad fördelning emellan stamrotar och hjelprotar af prestationerna till. V. B. 549, 578. 608. A. 609, Knorring, Friherre Axel von, yttranden. I. 430, 474, 476. Kock, Statskommissarie, om en gratifikation åt. XI. B. 268, 287. A. 303. Kollektör m m. i kyrkorna, angående upphörande af. lil. B. 109, 230, 238. A. 239. U. 505, 614. Kolportörer eller Missionärer, om förslag till lagbestämmelser i afseende på sällskaper, föreningar elleP enskilde, som hafva till 91 syftemål någon andlig verksamhet, inom kyrkan,; samt af dera utsände. I. 92. lid. K. 136, 155. Komedianter, kringresande, om förbud för dessa att vid marknader samt å souoell helgdagar anställa förevisningar. V. B. 373. A. 417. Komité-betänkandan, tryckta, och andra handlingar, angående utdelning bland Riks-Ståndens ledamöter af åtskilliga i Riksgäldskontoret förvarade, lil. B. 670.
inberätta detta hans eget förfarande samt afvakta att genom JustitieKansleren varda upplyst, huruvida det af honom förordnade åtalet finge äga rum, eller med andra ord, huruvida han vid samma förordnande rätteligen förfarit och ej åsidosatt något, som dessförinnan bordt af honom iakttagas. Med stöd af hvilket allt Förklaranderne Bih. till R. St. St. just. Ombudsm. Emb.-Ber. den 14 Jan. 1840. anhöllo, att min emot dem för deras förfarande i denna del af målet anställde talan måtte, såsom i alla afseenden obefogad, helt och hållit ogillas; hvarjemte och då jag hade ställt Förklaranderne under tilltal endast för det vid ett beslut, deruti skiljaktige meningar yppats, de fleste ledamöternes åsigter, för hvilka dock skäl blifvit uppgifna, varit olika med den mening, jag hyllade, och jag dervid offentligen stämplat beslutet såsom uppenbart stridande emot lag, samt i slulpåslåendet, utan afseende på hvad Förklaranderne anfört till deras försvar, icke dragit i betänkande att ytterligare göra dem nyssberörde tillvitelse och jemväl hemstält om ansvar derföre, Förklaranderne icke kunde undgå att utbedja sig Kongl.
I Frankrike deremot åro nu alla Committéer sammansatte af Ultras, emedan de åro det rådande partiet i Kamrarne; men jag tror ej att man funnit detta vara gagneligt, och anser således det valsätt vara lämpligast, som minst lemnar tillfälle åt majoriteten att sätta sina medlemmar uti Utskotten, Jag lemnar derhän sättet huru man bäst kan vinna detta ändamål, men att theoden år riktig, derom år jag öfvertygad. Grefve De la Gardie, Jacob: Ehuru full. Icomligen instämmande i hufvudsaken med hvad RiddarhusUtskottet så grundadt anfört, att Bånkmånnen måtte afskaffas, såsom, om icke skadelige, åtminstone ®fverflödige, vågad jag likväl göra en liten erinran. Utskottet har föreslagit, Den ij April e. ml att för större ordnings vinnande och en säkrsre controlls skull, uppsummering af rösterne måtte ske för hvar 2 5:te sedel. Jag tror att delta blott skulle upptaga tiden, utan att någon nytta derutaf skulle följa. För öfrigt långt ifrån att med Herr Riben ogilla Utskottets korta historia om fortgången af Bånkmansfrågans behandling, tror jag oss äga stor förbindelse till Utskottet, sorn undvikit de mindre hedrande yttrande, öfver de styrande under den så kallade frihetstiden, hvilka undfallit Herr Riben, och som jag tror vi aila skulle och borde önska för alltid vara glömde. Annu en anmärkning torde Herr Riben tillåta mig göra. Han har trott att Utskottet velat till de 525 Elecforerne tillägga åtminstone i5 Suppleanter. Jag har ej uti Betänkandet funnit vara taladt om Suppleanter, utom då Utskottet nämner Herr Munck af Rosenskölds förslag; och jag tror att det vo. re Öfverflödigt, ja, icke en gång riktigt att utse gådane. Örn det blir vid Utskottets förslag, att når 7 Electorer felas, dessa ersättas genom nytt val, tror jag sådant vara tillräckligt, då Ridderskapet och Adeln i alla fall icke lärer behöfva i sådant ändamål sammankallas, mer ån en eller högst två gånger under Riksdagens lopp.
Djurgårdsteatern. Som afslutning på en sommarrepertoar, hvilken hufvudsakligen rört sig inom lättare o c h mera folkliga konstarter: utstyrselstycket, äfventyrsdramat, lustspelet, utgjorde Frans Hedbergs sagolustspel &gt;Hin o c h småländingen », som i lördags gick öfver direktör Ranfts Djurgårdstiljor, ett ingalunda olämpligt grepp. Väl ver-kar » den gamla bekantingen » nu delvis en smula antikverad, det må ej förnekas, o c h en del modernisering i framtidsrevyn från 1945 i tredje akten tillhörde ej det mest lyckade eller kvickt träffande, så äfven detta kunde gärna hellre fått bli vid det gamla o c h hade nog ej förlorat därpå. Nu fick man dock tillfälle att här parera med en färsk dekoration af G r a b o w — det nya millionriksdagshuset i all dess prakt, som d o c k till sist snöpligen slukas af den förrädiska strömmen, ett skådespel s o m ej tycktes sakna en intresserad publik. Den hederliga gamla folkromantiken Och det lika hederliga gamla trolltyget äro dock de, s o m fortfarande bäst bära stycket h o s radpubliken, o c h dennas nöje o c h tillfredsställelse voro högst påtagliga. Den käcke småländingen, » som fruktar hvarken den lede eller trollen-, hade o c k i hr J. Hagman fått en riktigt förträfflig representant. A f de många öfriga rollinnehafvarne önska vi särskildt m e d erkännande nämna hr J. Sandberg s o m torparen Ola Hansson, hr Adami s o m torpar-Per, fröken Hamberg s o m Elna, fröken Magnusson som Titta-Grå, finngumman, fröken Andersson som den fagra brukspatronsdottern o c h hr Bosin som prosten. Teater och musik. Kungl. operan tillmötesgår fortfarande resepubliken m e d en särdeles omväxlande repertoar. Så- lunda gåfvos i torsdags (f. v.) » På Sicilien » o c h » Orfevs », på fredagen » Carmen », i söndags » Leonora », på måndagen » Regementets dotter » o c h nu i onsdags » R o m e o o c h Julia ».
Dessa §§;r innehålla både alltför stränga och mot sitt ändamål stridande föreskrifter, ang:de säkerhet å gäldenärs person, då derigenom stadgas att gäldenär, som gjort cession, vare sig frivillig eller tvungen, skall hålla sig inom sitt hus, intilldess första dom i saken gifven är, och att han ej, utan borgenärernas medgifvande, får vistas derutom vid andra tillfällen, än då han å helgedag bevistar Gudstjenst eller af Gode män eller Sysslomän kallas till uplysningars meddelande, hvarjemte domaren bemyndigas att, der någon borgenär påstår större säkerhet å gäldenärs person, förordna om bevakning i gäldenärens hus på borgenärens bekostnad. Den olyckliga och för hans medborgerliga existimation menliga belägenhet, hvari den gäldenär redan befinner sig, hvilken, urståndsatt att kunna betala sina skulder, nödgas afstå all sin egendom till borgenärer, synes icke böra, då emot honom ej förekommer anledning till brottsligt förhållande — i hvilket fall 51 §:n i Konkurslagen är uppå honom tillämplig — än ytterligare försvåras derigenom, att hans personliga frihet inskränkes mera, än behofvet oundgängligen påkallar, eller göres beroende af en borgenärs blotta godtycke eller hämndlystnad. Att gäldenären, intilldess han besvurit bouppteckningen och öfverlemnat boet till förvaltning af borgenärernas Gode män, ej bör få begifva sig från sitt hemvist vid andra än de i Konkurslagen nämnde tillfällen, är onekligen i sin ordning; men längre synes icke inskränkningen af hans personliga frihet böra utsträckas. Af sådan anledning föreslår jag, att 47, 48, 49 och 52 §§:ne 1 Konkurslagen måtte ändras till följande lydelse: 47 g. När gäldenär gjort ansökan om egendoms afträde, må han ej begifva sig från sitt hemvist vid andra tillfällen, än då han besöker offentlig Gudstjenst eller skall efter kallelse inställa sig vid Rätten till förhör, eller annor - 320 Den 15 November f. m. städes till uplysnings afgifvande rörande konkursmassan. 48 §.
Först och främst bar man sagt, att då auklions-systemet i städerna länge blifvit med fördel begagnadt, egde man ingen anledn. att förmoda, det samma system vore olämpligt för landet. Men förhållandet emellan stad och land är, på sätt förut blifvit visadt, helt olika. I staden är det likgiltigt, om krogen är belägen i det ena eller andra huset eller qvarteret. På landet deremot åro innebyggarnes boningar belägna långt ifrån hvarandra och ett näringsställe, som vore välbeläget i den ena boningen, är det icke i den andra. Derföre är auktions-systemet icke lämpligt, enär man derigenom aldrig kan vara försäkrad, att krogen blifver förlagd å det ställe, der den allmänna rörelsen en sådan inrättning påkallar. Vidare har man påstått, att auklionsväsendet skulle med - Den 5 A ugil s ti e, m. 89 föra den fördel, att bränvinsförsäljningen blefve högre beskattad än eljest, hvilket icke kunde annat än befrämja nykterhetens sak. Jag vill då fråga: Ar det med nykterhetens v,älförstådda intresse förenligt, att den, som tror sig kunna förmå sina medmenniskor att supa mest, skall vara den, som erhåller rättigheten att tillhandahålla dem rusdrycken? Om detta ändamål äfven icke vore så lätt upnådt, derföre att den höga skatten fördyrar bränvinet, så ser det åtminstone ganska fult ut på papperet. Dessutom kan man icke utan skäl draga i tvifvelsmål, huruvida bränvinet verkligen kommer att, till följd af auktionssystemet, förfördyras. Jag för min del tror, att samma resultat vinnes derigenom, att man pålägger krogrörelsen en bestämd hög skatt eller bevillning, hvilket jag närmare vill utveckla, då föredragn:n hinner de §§:r, som röra beskattningen. Man har äfven andragit, att, i händelse auktions-systemet öfvergåfves och ett minimi-belopp i bevillmsväg stadgades, skulle krogarne å landet blifva så lågt beskattade, att de skulle lägga sig såsom en krans kring hvarje stad och genom det bättre priset å bränvinet utlocka dess innevånare att der supa sig fulla, till stor skada för så väl nykterhetens som stadskrögarnes sak.
I sådan händelse anser jag att Utsk:t bordt vidhålla sitt beslut; men om Utsk:t behagat skilja punkterna 1 och 2, d. v. s. icke behandla frågan om fastighet på landet och den om öfrige fastigheter på en gång, så hade Utsk:t kommit till ett annat resultat, ty dä hade man funnit att Borgareoch PresteStm beslutat alt. all annan fastighet än jordbruksfastighet skall betalas med 4 öre och icke med 5. I detta alside hade således Utskit haft skäl frångå sitt beslut, emedan af 3 Stånd, som beslutat i frågan, 2:ne lättat samma beslut. Jag anmärker detta, emedan jag i Utsk-.ts sätt att referera tror mig finna ett försök att vilseleda li. St:r i upfattningen af de olika Stms beslut. Jag instämmer i hvad Grme Ugglas och Mörner yrkat. Gr. af Ugglas. Det skäl, hvarpå Gr. Sparre hufvudsakligen stödde sig vid försvaret af den åsigt, som Gr. Lagerbjelke framställt, var dels att i allmänhet för jordfastighet betalas i proportion ett större kapital än för annan fastighet, dels att jord fastigheten har större ouera än de som betunga andra fastigheter. Hvad den första anmärknm beträffar, så har jag redan erkänt, att jag tror det man i allmänhet beräknar något mindre inkomst af jordän annan fastighet, ehuru jag likväl icke tror att den går till det ringa belopp, som blifvit antaget. Gr. Mörner yttrade nemi., att på stadsfastighet kan beräknas 8 å 9 proc. och på jordfastighet endast 4. Men just derföre att jorden i allmänhet har något mera tilldragande, mera stabelt, sum gör att kapitaler deri placeras, utan att man derpå beräknar någon så stor vinst; just derföre anser jag också för min del, att någon nedsättning i bevillms-beskattningen för jord bör ske. Så har skett i alla be vi 11 - nings-förorduiugar, ty gå vi till den gamla bevilln:sstadgan och betrakta det förlnde, då 5 proc. erlades för annan inkomst, så var det 2 per mille för inkomst på fastighet.
Med ordningen instämmer ock bäst att Ridderstapet och Aoein avr nytt wal, sedan de andra Ständen redan detsamma förrättat. Jag fär derlvre föresiä Högivsi. Rldderff-'pit och Adeln att om Mänd g eftermiddag sammanträda ti ivrrättande af wal till Fullmägtige i Riksgäids - »Lontoiret. R pades starka Ja blandade med några fä Nes. Friherre Ouben, joackim Lsrl. Friherre ^lgnneikeim och Greiwé öäösner hofwa sä wäl Utredt och deducerar denna krägg, att det är lätt olt derom st dga sin oswertygelse, hwar sak kan hafwa siere sidor, ock om Herr o^ilenlvskn behagar b tragta den t ftäga worande pä bägge, sä torde han läka svrmä sig att asstä ifrän sitt orkande om votering, hwarigenvm annars uppkomma schismer och historier. Herr Grefwen och LandtMarstalken ftägade om dek more Ridderstam och Adelns önsta» - Den 27 Januaris.' 1065 stan att votera öfwer betta mäl hwarltll ropades k7ej, mea Herr L^llsnsvsbn yrkade votering, Åberopandes sin rätt, att den honom rcke kunde före wägraö. Detta understödde Herr Lock, Lorjus l.uä. vi^, och förklarade att denna rätt ej kunde Herr ti^llenlvLkn förmenas. Herr Grefwe» och LandrMarstalken wille sädant gärna medgifwa, men trodde att bet Lock kunde stä honom fritt att om möieligt more söka undwika en votering, fom endast werkade tidS utdrägt. Friherre ^äellvärä wille ej akt öfwer denna sak stalie voteras, utan begärde tili ben ändan af Herr Grefwe» och Lanbtmarffalken proposition, att walet om Mändag ätta dagar till mätte anställas. Friherre
cela vaut mieux encore — c ’ est bavaroise — Nej, sade jag, il n ’ y a point de syrup capillair dedans — ou le fait aussi de madera — Bon, disait il, l ’ on s ’ enivra donc. Lördag. — Illa att jag icke fått den glädjen till att presentera M. B. pjelf för att skryta med en evèque commandeur. Jag vet ej huru B. Wiogård burit sig åt att så intaga duc d ’ Artois, som han gjort, eftersom prinsen alltjemt ber mig helam en demandant de ses nouvelles. Till äfventyrs då fast alla andra i Göteborg tout à fait en bête skickat sig vis à vis prinsen, har Wingård ensam med manér varit höflig. Que je veux de mal à ces messieurs mes compatriotes! Rika, men högfärdiga och dumma öfver all måtta. Emellertid måste nu prinsen dit igen, så der blir väl så arrangeradt att den skäggige Hall för stå bakom stolen om han vill vara med med sina husgudar, kontors-betjenterna.För ro skall skall jag nämna, att när han tog emot kontoret efter sin far, hade han frågat någon som var au fait till att veta det, huru mycket riksdrotsen, grefve W. hade i årlig lön; dä man svarade 4000 Rdr b: ko. Det skall Herpelj (hans premier commis) äfven ha af mig. Herpel är en ganska beskedlig karl och hade visserligen nöjt sig med de 2000, som fadern i många år bestått honom per år, men drotsen har 4000, ergo äfven Herpel. Hade man kunnat säga att grefve W. räknat 6000 R. i inkomst, så hade H. säkert fått samma summa. Gamle H. såg på sin sotsäng att hans son var en narr, stälde honom derför på sätt och vis under Herpels förmyndarskap att icke ensam få afsluta något i handels vändningarna. Men Hall kan ej stängas ifrån kassan, och man vill säga att han inom få år har handlat ut.