Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror, att hvar och en, som vill taga kännedom af de handlingar, som i denna fråga kunna lemna tillförlitliga uplysningar, skall blifva öfvertygad derom, att det finnes ganska få ställen vid våra kuster, 208 Den 8 Juli e. m. der inloppet från hafvet är djupare än 20 fot. Jag öfverlemnar till en hvars bedömande, huruvida det är särdeles rådligt för ett större krigsfartyg, ja t. o. m. för en större fregatt, att gifva sig in i ett sådant inlopp, och jag ber eder ihågkomma, att om våra större krigsfartyg skola vara till någon väsendtlig nytta för vårt försvar, så böra de, när de förföljas af en öfverlägsen fiende, kunna inlöpa på ett ställe och sedermera utlöpa på ett annat. Om någon skulle önska det, är jag i tillfälle att bevisa, att det är omöjligt för ett fartyg, som drager mera än 20 fots vatten, att inlöpa på något ställe emellan Stockholms och Carlskronas skärgårdar, och det är en känd sak, att om ett sådant fartyg gifver sig i Kalmar sund, så kan det fångas såsom i en säck. Detta torde väl vara ett ovedersägligt bevis för nödvändigheten att jemte de större fartygen hafva fartyg som draga mindre vatten. För att ådagalägga, att det icke behöfves någon särdeles stor öfning för skärgårdsflottan, har här blifvit anfördt, att de af denna flottas Officerare, som under 1808—1809 årens krig mest utmärkte sig, hade förut endast tjenst.gjort på örlogsfartyg eller handelsfartyg. Afven jag vet, att flere af dessa Officerare tjenstgjort på örlogsoch kofferdifartyg, men jag känner tillika, att många af dem och icke de minst utmärkta icke förut haft en sådan tjenstgöring, hvarförutan det torde vara ett faktum, som det blifver svårt att bestrida, att det just var skärgårdskriget åren 1808 och 1809, som, jemte de mest lysande prof på tapperhet och fosterlandskänsla, gifvit oss de mest slående bevis på bristande förmåga att rätt föra ett skärgårdskrig. Man torde således inse nödvändigheten af att i tid gifva vår skärgårdsflotta en god och fullständig öfning.
Efter det Domkapitlet i Linköping uti underdånig skrifvelse den 20 Juli 1859 anmält, att åtskilliga reparationer å dervarande domkyrka blifvit, dels med lånebidrag och anslag af statsmedel till ett sammanlagdt belopp af 67,500 R:dr och dels med kyrkans egna tillgångar, för en kostnadssumma af tillsammans 90,630 R:dr verkställda, men att för återstående, af behofvet påkallade reparationer erfordrades, enligt uppgjordt förslag, ytterligare en utgift af 100,586 R:dr, hvartill kyrkan saknade medel, samt af detta belopp vid riksdagarna åren 1859—1860 och 1862—1863 blifvit af Rikets Ständer, uppå Eders Kongl. Maj:ts nådiga propositioner, anvisade tillsammans 60,000 R:dr, för användande hvaraf särskilda föreskrifter den 26 Mars 1861 och den 11 December 1863 i nåder meddelats, hafva Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Östergötlands Län och Domkapitlet i Linköpings stift, såsom vårdare af domkyrkans angelägenheter, uti gemensam skrifvelse af den 12 sistlidne Juni underdånigst anhållit, att alldenstund, när de vid sistförflutna riksdag med 10,000
Efter något vidlyftiga samtal, samt anförda skäl mot och med, lofvade slutligen de fläste att, utom resten från förra året bidraga till nämnde böters betalande med 4 kappar korns eftergift på innevarande års ränta. Några få, bland dem Nils Ersson i Gungård, Olof Enarsson i Storhögen och Jonas Anderssons son Erik i Andersgård, ville dock inte lofva mer än hälften deraf. In fidem N. S. Edlund År 1851 d. 16 mars upplästes och erkändes förestående protocoll, i Häggenås sockenstuga, intyga Olof Nilsson Erik Svensson i Österåsen Häggenås kyrkoarkiv, vol. K I:1, ej pag., ÖLA. Protocoll, hållet vid vederbörligen utlyst allmän sockenstämma i Häggenås sockenstuga d. 30 mars 1851. § 1. S.D. Upplästes, godkändes och underskrefs afkortningslängden år 1850 av kronoutskylder. § 2 Som hitintils någon olikhet egt rum rörande fattigas underhåll och skötsel inom socknen, så för att tillvägabringa någon jämlikhet i detta onus, beslöts nu att Olof Jonssons i Lassgård sjukliga och åldriga hustru Lavinna Andersdotter skall såsom rotehjon erhålla föda och nödig skjötsel i första kyrko-rotan, f. torparen Pär Stark i andra rotan, inhysesmannen Måns Qvicks hustru Anna Larsd:r i Österåsen, uti samma by som är tredje rotan, samt f.d. snickaren Pär Ed uti 4:de rotan. Och som 2:ne och 4:de kyrko-rotarne ansågs svagast, så för att åstadkomma den möjligen största billighet och rättvisa vid fattigas underhåll, skulle gamla pigan Brita Jonsdotter och enkan Kerstin Larsd:r, bägge i Kougsta, ega rättighet upphä...[?] något understöd till sitt uppehälle, uti första, tredje och femte kyrko-rotarne, från hvilken afgift eller bidrag förstnämnde rotarne skall anses fria. In fidem N. S. Edlund Häggenås kyrkoarkiv, vol. K I:1, ej pag., ÖLA.
Tillverkar någon samtidigt bränvin å samma egendom uti flera brännerier, eller i samma bränneri med flera särskilda redskap, eller å annat ställe än han uppgifvit; bote från och med 50 till och med 1,000 R:dr. §. 65. Den, som tillverkar eller distillera!' bränvin med ostämplad redskap, bote 20 R;dr„ §. 66. Uti de i 62, 63, 64 och 65 §§. omförrnälda fall af oloflig bränvins-tiilverkning, vare de vid förbrytelsen nyttjade redskap, det i bränneriet samt dertill hörande förvaringsrum vid beslagslillfället befintliga bränvin, och de kärl, hvari det förvaras, för - Expediiions-Utskollels Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 195. 607 brulna. Kan det styrkas, att någon del af bränvinet är lofligen tillverkadt; vare dock sådan del icke förbruten. §. 67. Den, sora vid bränvins tillverkning i större bränneri från mätning till beskattning undansnillar något af det bränvin, som tillverkas, eller, för sådant ändamål, begagnar lillverknings-redskap eller sprithällare med dold öppning eller afledning, hvarigenom bränvin kan lönligen uttagas, eller bryter försegling eller öppnar eller borttager lås, som kontrollör åsatt till förekommande af det tillverkade bränvinets lönliga uttagande, straffes med fängelse vid vatten och bröd efter brottets beskaffenhet, gälde den tillverknings-afgift, som för det undansnillade bränvinet sig belöper, och håfve förbrutit redskapen, det i bränneriet samt dertill hörande förvaringsrum vid beslagstillfället befintliga bränvin och de kärl, hvari det förvaras, §. 68. Till redskap, som enligt 66 eller 67 §. är förbruten, räknas hvarje i bränneri för kokning, mäskning, jäsning och bränning inrättad redskap, äfvensom sprithällare, der sådan finnes. §. 69.
Hos Kongl. Majt har blifvit anmäldt, att sedan Stats-kontoret; på grnnd af den efter 1845 års Riksbokslut uppgjorda liqvid emellan Stadsoch Riksgäldsverken, hos fullmäktige i Riksgäldskontoret begärt anordning å Statsverkets fordran 76,654 rdr 23 sk. 8 rst., sa hafva fullmäktige härå meddelat det svar, att då på öfverskotten af Statsverkets inkomster blifvit anvisade utgifter, öfverstigande öfverskottens behållna belopp med 5,737 rdr 21 sk. 3 rst., samt Riksgäldskontorets Reglemente icke innehöll något stadgande, som berättigade fullmäkitge att tillskjuta hvad för liqviderande af de å öfverskotten anordnade utgifter erfordrades, kunde sistnämnde summa icke till Stats-kontoret utbetalas; hvarjemte med anledning af Stats-kontorets, i sammanhang med öfverlemnande af liqviden för år 1846, då öfverskotter uppkommit af 552,200 rdr, till fullmäktige gjorda förnyad framställning om Statsverkets godtgörande för ofvannämnde 5,737 rdr 21 sk. 3 rst., fullmäktige, under åberopande af ofvannämnde reglemente den 5 Januari 1849 ytterligare förklarat, att den äskade summan icke eller då kunde ersättas; och anser Kongl. Maj:t vid sådant förhållande sig böra till Rikets Ständer härmed öfverlemna, att i afseende å Stastverkets godtgörande för ifrågavarande, uti räkenskaperne balanserade, belopp meddela erforderlig föreskrift.
Jag är öfvertygad att det icke sker på annat sätt, än såsom vi af regeringen kunna vänta eller, med andra ord, under iakttagande af alla landets intressen; och derest konungen finner nödigt, att vidtaga sådana åtgärder, som skulle bringa oss i krigstillstånd, derest öfvervälde! mäste mötas med bajonetten, kan hos mig ej uppstå annan tanke, än, att om Sveriges Konung sätter Sveriges ära i pant, tillhör del Svenska folket att lösa den. Jag voterar för bifall. Härtill hördes många ledamöter yttra bifall. Hr Sandströmer, And. Petter: En talare har klandrat Konungens rådgifvare i och för den K. skrifvelse, som nu utgör föremål för R. o. Ad:s öfverläggning, emedan den värde talaren deruti velat se ett försök, att erhålla R. St:s yttrande, huruvida riket bör inlåta sig i krig, ehuru sådant utgör en fråga, sorn ute slutande tillhör K. Härvid får jag erinra, att en så beskaffad tolkning af den K. skrifvelsen icke är förenlig med dess ordalag. Konungens rådgifvare hafva ingalunda, vid tillstyrkandet af densamma, förbisett K. M:s rätt att i detta ämne besluta såsom Han finner med rikets ära och nytta öfverensstämmande. Men det synes mig likväl vara i sin ordning, om Konungen, då Han föranlåtes att handla i en sä ytterst vigtig sak, som den ifrågavar. dessförinnan önskar alt känna nationens tänkesätt, samt benägenhet att lemna del understöd, som derest några åtgärder vidtagas, måste blifva af nöden, och jag tror icke, alt K. M. kan erhålla någon mera lämplig ledning för Sitt omdöme i detta hänseende, än då Han vädjar till Svenska folkets församlade ombud, i den ordning grundlagen medgifver. Inför Hemliga Utsk. har K. M. framlagt handlingar, som fullständigt utvisa frågans ställning, men äro af beskaffenhet, alt icke kunna blifva föremål för R. St:s pröfning. Uti den K. skrifvelsen är jemväl tillräckligt ådagalagt, hvaruti frågan egentligen består.
Hon talar om menskligheten, om upplysning åt massorna, och hon gör det enkelt, flärdfritt, med en gammal, rar mormoders lugna, värmande innerlighet, då hon berättar sagor för sina barnbarn vid skymningsbrasan, ja, med ett uttryck, som liknar förvåning öfver, att inte alla menniskor med hjertat på rätta stället äro kommunister och anarkister. » Den menskliga lyckan består i att se sjukdomen, eländet minskas omkring sig » — det är den röda tråd, som genomgår Louise Michels tal. Och när hon så med en missionärs hänförelse talar om den morgon, som hon så orubbligt tror en gång skall bräcka, då en evigt varm sol skall lysa öfver evigt vårgröna marker och evigt sälla slägten, öfver det land, som sedan ett sekel till baka hägrat i fantasiens drömmar — » den sociala republiken, det blir freden, det blir lifvet, det blir brödet! » —, då rycker en och annan bland publiken på axlarna, men den värme, den brinnande öfvertygelse, som här för ordet, eröfrar allas aktning, och flinet stannar på halfva vägen. * * * » Ni ser förvånad ut », anmärkte min franske vän, då vi åter kommit ut på boulevarden och långsamt bortfördes af den mörka menniskoströmmen, der karnevalsgycklet rasade i sina mest groteska former. » Ni väntade er carmagnolen, och ni fick höra en fredshymn. Louise Michel är från början till slut hvad vi kalla une femme de coeur, det är lösningen på gåtan. Vid sidan För hvarje 6-tal abonnenter, s o m s a m l a s, och f ö r hvllka afglften Insändes till Redaktionen af af intelligens och bildning eger hon en vekhet, en medkänsla för de svaga och förtryckta, som hos henne blifvit till fanatism. Hon vet knappast sjelf, hvad hon utslungar i sina brandröda tal; hon vet endast ett: att hon lider af de fattigas nöd, och att hon vill afhjelpa den. Medan hon var lärarinna i Adeloncourt — det var långt före hennes deportation till Nya Caledonien — lät hon barnen börja och sluta läsningen med afsjungaude af marseljä- sen.
I sammanhang hvarmed å nyo föredrogs Herr Hjertås, Gustaf den i3 dennes mot Ridderskapets och Adelns berörde beslut afgifne, och samma dag på bordet lagde, reservation. Hans Excellence Herr Grefve Löwenhjelm, Carl Axel, anförde skrifteligen: Ridderskapet och Adeln har under gårdagens Plenum tagit kännedom af den reservation Herr Hjerta begärde måtte få åtfölja den inbjudning, hvilken samma afton blifvit beslutad att afgå till våra Medständer, rörande det äskade anslaget af 70,000 R:dr till årliga materiellens underhållande. Jag börjar med att förklara, att jag ingalunda strider för sjelfva inbjudningens nödvändighet eller afsedda nytta. Jag tror, att de särskilta olikheter, hvilka förekomma emellan resp. Ståndens beslut så i detta, som flere andra hänseenden, äga en annan constitutionel väg, på hvilken de kunna jern - 2(4 Den 14 Octo ber e. m. nas; nog af att denna inbjudning blifvit af Ridderskapet och Adeln beslutad; mig tillhör endast att vörda dess beslut; men jag liar funnit så många betänkliga uttryck, — uttryck stridande både mot Regeringen och Representationen; uttryck, hvilka sakna all grund till deras användande vid detta tillfälle, att jag anser min pligt vara, att härå fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet. Vid en närmare granskning af Herr Hjertås reservation, skulle Ridderskapet och Adeln snart igenkänna denna ihärdiga vana af allmänna, alltid obevisade och ogrundade klagomål, hvaraf Ridderskapet och Adeln redan haft så flerfaldiga prof, och med hvilka Herr Hjerta sökt misstyda afsigten af Kongl. Maj:ts propositioner, hvilka hafva sitt ursprung uti Regeringens pligt, att inför folket öppet framställa Rikets behofver, och sörja för bevarandet af dess sjelfständighet. Herr Hjerta talar om den Statsluxe, som behagar magterij förbländar okunnighetens och beviljas af tjenstfärdigheten. I dessa få penndrag, hvilken sammandragen tafla framställes icke öfver så väl Regeringen som Representationen inför Svenska Folket.
Län åtgärd, har Utskottet, med afseende å den särdeles långa tidsrymd, som erfordrats för utredningen af åtskilliga utaf dessa balansmål, ansett sig böra hemställa, att Rikets Ständer ville till Kongl. Maj:t aflåta underdånig skrifvelse, med begäran, att vederbörande embetsmyndigheter måtte i nåder anbefallas, att de ifrågavarande balansmålen till slutligt afgörande förhjelpa, på det att de balanserade medlen måtte antingen varda indrifna eller till afskrifning befordrade. Kongl. Myntoch Kontroll-Verken. § S. (Rev.-Ber. pag. 21. Förkl. pag. 191.) I afseende å den af Rikets Ständer vid 1840 och 1841 årens riksdag väckta fråga om utfärdande af förnyadt Reglemente för Myntoch Kontroll-verken samt ny Kontroll-Stadga, till hvilka författningar underdåniga förslag blifvit af Kongl. Stats-kontoret den 30 Juni 1843 afgifna, har Utskottet inhemtat, att ifrågava rande förslag fortfarande äro på Kongl. Maj:ts nådiga pröfning beroende. § 6. (Rev.-Ber. pag 22. Förkl. pag. 191.) Revisorerne, som under granskningen af Kontroll-verkets räkenskaper funnit, att det skulle leda till en hastigare öfversigt af verkets ställning och sålunda bereda lättnad för granskningsarbetet vid kommande revisioner, om en särskild hufvudräkning jemväl upprättades, omfattande gemensamt de i Stockholm och landsorterna influtna Kontrollstämpel-medel, hafva derföre hemställt att en sådan räkning måtte komma att uppgöras. 4 Slals-Ulslcoltels Utlåtande, JK 30. Enligt hvad den underdåniga förklaringen upplyser, har formulär till en s§ beskaffad hufvudräkning som Revisorerne föreslagit, blifvit uppgjordt, och är detsamma, efter undergången granskning i Kongl. Stats-kontoret, numera af Kongl.
Riksdagsordningen, på det omröstningen i Utskotten hädanefter, såsom allt hittills, må verkställas Ståndsvis och ej per Capita, hellst att nya sätt att votera eller per Capita ej syntes honom medföra sådana fördelar, som borde föranleda till upphäfvaride af en föreskrift, som var nästan lika gammal med organisationen af vår Representation, och hvars förmenta olägenheter endast voro grundade på Suppositioner om vissa sällan eller aldrig inträffande fall och omständigheter. Herr Hertzenlijelm_> Carl Fredricj uppläste följande: Högloflige ConstitutionsUtskottet har, efter min tanka, haft de mest grundade anledningar till de föresi agne ändringar i 38 §. Riksdagsordningen. Erfarenheten har ofta visat olägenheten af de, efter nu gällande Lagar, i Utskotten Ståndsvis skeende voteringar. Det anses som ett fel i vårt nuvarande Re* presentationssätt, att Öfverläggningarne icke kunna ske gemensamt af alla RiksStånden. Det - Den 14 Martil. 441 ta kunde väl medföra några fördelar, men ock äga sina svårigheter, i synnerhet i afseende på den tidsutdrägt, Ärendernes behandling genom de i en större samling oundviklige vidlyftige Debatter skulle vidkännas. Att så mycket möjligt är vinna de förre och förebygga de sednare, är i Grundlagen visligen förordnadt, att de till Öfverläggning förekommande ämnen böra först i Utskott beredas och utarbetas. I dessa Utskott ske Öfverläggningarne gemensamt och på en gång, af alla fyra RiksStåndens Ledamöter, hvarigenom dem tillfälle beredes, att meddela hvarannan de upplysningar, rörande Rikets angelägenheter, som deras olika Stånd, Embeten och Yrken gifvit dem sjelfva anledning, alt af erfarenheten förvärfva. Men genom det nuvarande Omröstningssätt, vinnes ej fullkomligt det åsyftade ändamålet. Icke sällan händer, att vid Utskottens Omröstningar två Stånd stadna emot två; och då de serskildta meningarne, sorn Alternativer antagas, och lill RiksStåndens ompröfvande öfverlemHas, förblifver gemenligen hvarje Stånd vid deras UtskottsLedamöters yttrade mening, hvarigenom de vigtigaste ämnen kunna komma att förfalla.
Der ingen kan gånga, ej heller kan ro, Och ingen kan få hus öfver natten.” ”Icke den, kära Anton! Du sjunger ju så sorgligt, som du sjelf vore den klagande Necken. Jag blir bara ängslig af det der.” Men Anton, intagen af egna tankar, hörde ej mera på Gabriellas missnöje, utan började sin andra älsklingssång: ”I hafvet är jag född, och der är jag buren, Och der hafver jag mina hofkläder skuren. Min fader och min moder äro böljorna blå: Mina vänner och fränder äro stickor och strå; Det är så oroligt i hafvet att bo: De äro så många, som öfver oss ro.” ”Anton, Anton!” utbrast Gabriella och sprang upp, då hon med stor förundran varseblef att Antons ansigtsdrag uttryckte ett obeskrifligt lidande, och att ett par tårar rullade utför hans bleka, insjunkna kind, då han i saktare ton upprepade: ”Det är så oroligt i hafvet att bo: De äro så många, som öfver oss ro.” Och ynglingens hufvud nedsjönk på bröstet; ett djupt tungt andedrag smög öfver läpparne, hvilka nu tystnat. ”Drömmer du, söta Anton?” frågade Gabriella ängslig. ”Hvad går åt dig? Sjung aldrig mera den stygga visan och tänk ej på Necken; han har det kanske icke så illa.” ”Mycket värre, mycket värre!” svarade Anton med ett sällsamt uttryck i rösten. ”Mycket värre, säger du! Huru vet du det, kära Anton?” ”Skulle jag icke veta det! Låt mig vara!” och han bortsköt Gabriella och såg på henne med en blick, som förrådde ovanlig sinnesförvirring. Han strök med handen öfver pannan, liksom han bemödat sig att ordna sina tankar; men de lågo dunkla och bundna, och den stackars Antons hufvud svindlade under inflytelsen af de underliga föreställningar, hvilka stundom hemsökte honom. Gabriella stod stum; men nyfikenheten besegrade fruktan. ”Huru kan du veta, Anton, säg mig, huru du vet att det är så illa med den stackars Necken?” ”Du plågar mig,” svarade han i nästan jemrande ton.
Delta alt inäga till Eder Kongl. Majk.s Nädiga ompröfwande Com. mittcrade underdänigst hemställa och fä härhos i underdänigbet bifoga uträkningar pä Cuberna för mäl, Tunnor chch deras delar, sä af som 64 kannors innehäll. Skulle den sednare i Räder antagas, sä kunde Allmogen likasulc nyttja de gamla mattärilen med tilläggande allenast af en kanna pä hela Tunnan och för Handlande, samt Kronv-Magazinerne borde samma skyldighet äga rum soln Commitierade har förut i undcrdänighct förestaget. Widare förekommer det andra Committerade till utredande i Räder förelagde ämne: Swensta wigternes inskränkning till wickualie-wigten allena. De utgöra nu för riden 6 serstilta stag nemligen WiclualieBergsUpstadsStapelstadsTackjärnsoch Räkoppar-wigkerne, som till hvarandra hafwa ett sä inmeckladt förhällandc, art det nästan Utgör ett särstildt studium, att derom förstaffa sig fullkomlig kännedom, hwaraf följer att handel och rörelse mäste tillskyndas osäkerhet och mängfaldiga Beswär z men fastän veste olägenheter, snart 200 är tryckt Rikets Jnnewänare, och klagomål deröfmer allt som ofrast bttswit anförda, sä har till rättelse ej något hufwudsakeligt ännu blistvit tillgjordt. Det Den 28 Zebruarii. >6-9 De" tyckes säledes wara Eder Kongl. Maj:k förbehållit alt äflven i denna del af Rikets Hushall, ning införa redlighet och stadga, hn-ickek lämnar samtida och efterkommande en glad anledning, att wörda Eder Kongl. Manls Nådiga ömhet och omwärdnad.
Tidigt på morgonen, när de knackade på hennes dörr, förskräcktes de af att ej få svar. Dörren öppnades. På golfvet framför skrifbordet låg Ruth, medvetslös. Det oafslutade brefvet fanns ännu på bordet, och ljuset i staken var helt och hållet nedbrändt. De lyfte henne upp i sängen och fingo bud efter en läkare. Medan de baddade hennes tinningar med vatten och is, kom hon åter till lif och började tala, osammanhängande, i yrsel. Hon hade våldsamma febersyner, och kastade sig förfärad af och an i sängen, medan hennes läppar mumlade om blodssyner och mord. Läkaren kom och förklarade, att någon häftig själsskakning framkallat en plötsligt utbrytande nervfeber, och att från denna förskrefvo sig hallucinationerna. Under lämplig behandling blef hon fram på förmiddagen lugnare och talade då, fortfarande utan sammanhang, om ett bref — och så ditt namn — och så brefvet — • och åter du och läkaren kom så till sist under fund med, hvart det oafslutade brefvet var ämnadt. Förseglar det och sänder det med särskildt bud till första Vaxholmsbåt. Men han glömmer, kan du tänka dig, af rent förbiseende i brådskan att utsätta afsäudningsadress! V i hade annars varit här sex timmar tidigare. » Klara formligen slukar orden från hans läppar. » Hur är det med henne nu? A r hon bättre? Har du sett henne? Har du träffat läkaren? » — en hel ström af brådskande frågor afbryter till sist hans tal. » Ja, läkaren är just nu der. Han vill ej, att jag nu skall gå in, utan anser det bättre, att du gör det, som är hennes väninna. Hon yrar för öfrigt fortfarande och känner helt säkert ej igen dig. » Till sist reste han sig häftigt upp och brast ut med en röst, som skälfde af harm: » Den skurken; tänk, hvad hon dock lidit — tänk hvad hon lidit! Nog kände jag godt Kruses uselhet — men till och med detta — att han misshandlade henne åh, det är för mycket!
Stängplatt-, | tum tjockt och deröfver, under n tunis bredd och öfver ~ tums fyrkant, bör beläggas med 32 sk. utförselstull per Sk® Stapelstads-vigt, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, atitages Ridderskapels och Adelns samt Borgare-Ståndets beslut, att den ifrågavarande artikeln bör vid utförsel draga endast 16 sk. tull per Sk Stapelstads-vigt. Voteringen har utfallit med 58 Ja och 61 Nej, hvadan utförselstullen för ifrågavarande artikel blifvit bestämd lill 16 sk. per Sk® Stapelstadsvigt. Nittonde voteringen, enligt 152 punkten. Den, som gillar Utskottets förslag, att bland Jern: smidt eller valsadt, bör upptagas artikeln Smältstycken med 14 R:dr värde, 3 R:dr 24 sk. inoch 32 sk. utförselstull per Sk® Stapelstads-vigt, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; Förstärkta Siats-Utskottets Memorial, N.-o 499, 7 vinner Nej, kommer rubriken Smältstycken att ur Taxan uteslutas. Med 81 Ja emot 38 Nej bar Utskottets förslag blifvit gilladt. Tjugonde voteringen, enligt 157 punkten. Den, som gillar Utskottets förslag, att Jern: smidt eller valsadt: Plåtar oförtennte, under | tum tjocka: af till och med 6 L% vigt stycket, skola åsättas 14 sk. 3 r:st. utförselstull per Sk® Stapelstads-vigt, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, blifver denna artikel fri från afgift vid utförsel. Voteringen har utfallit med 80 Ja och 39 Nej, i följd hvaraf Utskottets förslag är godkändt. Tjugonde]örsta voteringen, enligt 158 punkten. Den, som godkänner Utskottets förslag, att å Jern: smidt eller valsadt: