Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag nödgas tvärtom deremot mig reservera, under förbehåll att, då tiden för det nu justeiade Betänkandets öfverlemnande till Expedilions-Ulskoltet icke medgifver att förfalla en fullständig reservation emot förslaget i sin helhet, få inom det stånd jag tillhör utveckla skälen för mitt ogillande deraf.” Herr Lake: ”Jag förenar mig uti den reservation, sorn Hen Biskopen Hedre'n anfört, med den förändring Herr Professor Grubbe uttalat och ber endast få tillägga, det jag icke anser nödigt vara, aLL en Actie-Bank, såsom vilkor för sin tillkomst, bör ega såsom grundfond fyra millioner. Jag önskade dess bildande kunna bestämmas med grundfond af 2 millioner och Adier vara stälda endast på 1000 R:dr Courant stycket. Jag tror icke Aelie-Banker kunna uppstå med 4 millioner fond, och om detta kan ske, lära de blifva, kanske endast å en eller ett par puneter i Riket och således ej tillfyllest göra den lättnad man med dem velat åse. Jag troi' det vara lättare att bilda 2:ne Actie-Banker å 2 millioner än en å 4 millioner. Mig synes äfven alt actierne böra blifva å 1000 R:dr stycket derföre, alt den, som icke kan afse 4000 R:dr, likväl icke bör vara förhindrad att ingå för 1000. Jag föreställer mig äfven, alt måhända en Actie-egare dör, en annan cederar, då blifva väl actierne i båda fallen mer användbara i förra fallet, emellan arfvingar att dela, och i senare, att kunna för en Concouismassa försälja. Den rika mannen har ju ingenting förlorat, det är honom öppet alt ingå för så stor summa han behagar, enär Bankens maximi-summa blir obestämd, och att han innehar fleie Acliebref, fast mindre synes mig för honom icke blifva besväiande. Mot förenade Utskottens beslut rörande solidaiiske Bankers grundfond nödgas jag äfven reservera mig. Vill man med allvar det goda, som åsyftas, bör icke försvårande föreskrifter läggas till hinder för möjligheten af det godas uppkomst. Carlstads Bank uppkom med grundfond af icke 1 million.
En dylik förhöjning vore efter motionärens tanke destomera billig, som gode mannens biträde mest anlitades under den tid af året då dylika uppdrag för landtbrukaren medförde den största uppoffring. Ehuru den tillökning i dagtraktamente åt god man för biträde vid landtmäteri-förrättningar, hvilken af motionären sålunda blifvit yrkad, med afseende å den möda och de uppoffringar, som dervid tagas i anspråk, icke synes Utskotten obillig, hafva Utskotten ändock, enär en förhöjning i de redan dryga kostnader, delegare för skiften och landtmäteri-förrättningar få vidkännas, derigenom skulle uppkomma, hvilken äfven i sin mån torde försvåra framgången af det för landet nyttiga skiftesverket, hyst betänklighet att förslaget förorda; och hemställer således, att denna motion icke må föranleda till någon åtgärd. 25 Cap. 4 §. Af Nils Andersson från Christianstads Län: att god man må kunna till skiftesförrättning begagnas, antingen han är boende inom eller utom häradet eller tingslaget, såvida icke afståndet utom häradet öfverstiger 2 mil från förrätttingsstället; samt att, om förrättningsman skulle finna för godt kalla god man från längre afstånd, sådant må vara tillåtet, dock att i allt fall resekostnadsersättning för mera än 2 mil icke får beräknas och delegare affordras.
I följd deraf hafva Herr Friherre Rappe och Herr Ekholm yrkat, att dessa brister i lagstiftningen skyndsamt måtte varda afhulpna, under hemställan af den sistnämnde, om icke den af Rikets Ständer vid 1840—41 årens riksdag beslutade lag i förevarande ämne ånyo må komma under granskning. Utskottet, som tagit hvad sålunda blifvit yrkadt och hemstäldt i öfvervägande, finner, lika med motionärerna, hurusom lagstiftningen uti omförmälda hänseende saknar nödig fullständighet. De stadganden och föreskrifter, som för ändamålet äro gifna, återfinnas dels i 6 kap. 1, 2 och 3 § § Missgerningsbalken, dels i Kongl, förordningen den 1 Juli 1743, angående budkaflars kringskickande och omkringbärande i landsorterna och dels i Kongl, kungörelsen den 26 November 18 fö om sättet för menighets hörande i tillåtliga ärenden. Förstnämnda lagrum stadga visserligen straff för uppror, men dessa bestämmelser lemna icke rum för bestraffningens lämpande efter beskaffenheten af förbrytelsens flerfaldiga arter och uppfylla således icke rättvisans fordringar; och för de händelser, dä folkmängd antingen samlas i upprorisk afsigt, utan att våld begå, eller, utan sådan afsigt, kommer tillhopa, men dock störer allmän eller enskild säkerhet, fattas alla lagbestämmelser. Nu, ehuru denna brist varit märkbar, så har likväl saknaden af föreskrifter om de åtgärder, som må tillåtas för afvärjande eller stillande af ifrågavarande oordningar, i än högre grad framstått. Behofvet af bestämda föreskrifter härutinnan och lagstiftningens förbättrande i öfriga Lag-Utskottets Betänkande, N:o 53. 5 delar synes ock i närvarande tidpunkt företrädesvis påkalla lagstiftarens mellankomst; oell det är af denna anledning, som Utkottet anser sig böra till Rikets Ständers pröfning öfverlemna ett serskildt förslag till lag mot uppror och obilliga sammankomster, enär, äfven om det al Kongl. Maj:t i nåder framlagda förslag till strafflag vid innevarande riksmöte antages, längre tid lärer komma att förflyta innan samma lag blifver till efterlefnad gällande.
Riksstaten utvisar deremot, att af den till 1,599,000 R:dr beräknade kronotionden äro anslagna 613,000 R:dr till militiestaten och flottan, 26,000 R:dr till landshöfdingarnas aflönande och 347,000 R:dr till universiteterna och de högre elementarläroverken, o. s. v. Utan något annat bidrag af kronotionden än en tunna spanmål årligen bygges och underlålles numera sockenkyrkan utaf församlingsboerna sjelfva och på landet hufvudsakligast af just densamma jordbrukande befolkning, som derjemte drager bördan af kronotiondeskatten. Fattigvården på landet drabbar äfven i väsendtlig mån samma jordbrukande befolkning, och då någon tillökning i presterskapets aflöning finnes behöflig fordrar man i främsta rummet ytterligare uppoffringar af församlingsboerna, utan att någon eftergift i den till främmande ändamål disponerade tiondeskatten erbjudes åt jordbruket, förhållanden, hvarom den tiondegifvande befolkningen för icke länge sedan blifvit, vid de af kontraktsprostarne hållna sockenstämmor, påmind genom antydningar att öka komministrarnas löner. Det är visserligen sannolikt, att den år 1527 till Kronan indragna andelen af kronotionden var oundgängligen behöflig för fyllandet af statsverkets dåvarande behof under en tid, då den nu så kallade indirekta beskattningen troligtvis icke Bih. till B. St. N:o 157. uppgick till något betydligt belopp. Men huru har icke just denna indirekta beskattning stigit under blott det sist förflutna tiotalet af år?
Då, såsom Hr von Hartmansdorff nu yttrat, han finner en fölökning af ansla gel - Den 18 Februari f. m. 377 get vara behöfligt, och då säkerligen ingen enda, som genomtänkt saken, lärer kunna vara af annan tanke, så ser jag ej heller, hvarföre R. o. Ad. nu skulle vänta, för att få höra livad Presteoch BorgareSttn besluta i denna sak, som nu mera endast rörer ett anslag. Jag får derföre hos Hr Frih. o. Landtm, anhålla om propos. på det förslag, jag baft äran göra, att summan malte blifva tooo r:dr för hvarje seminarium, i stället för 5oo, emedan denna summa af 1000 r:dr är den minsta, hvarmed man möjligtvis kan uträtta något nyttigt vid seminarierna, såvida man ej skall vända sig till den allmänna välgörenheten. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad., på sätt Hr von Hartmansdorff yrkat, behagade tills vidare uppskjuta med afgörandet af denna fråga. Ropades starka nej, blandade med ja. Hr Landtm, förklarade, det han trott sig finna att nej öfverrösta t ja. Sedan R. o. Ad. derefter med nej besvarat propostn om antagande af Utsktns förslag i mom. litt. a), beslöt Ståndet att anslaget till inrättning af seminarier skulle bestämmas till i3,ooo r:dr, deraf 1000 r:dr för hvartdera seminarium, och att detta anslag skulle uppföras bland statsutgifterna på vederbörlig hufvudtitel. Mom. litt. b). Hr von Hohenhausen: R. o. Ad. har, med ogillan de af den framställning jag gjörl, att elt sådant stadgande ej borde vara catbegoriskt, beslutat alt alla skolor intill nästa riksdag, d. v. s. inom en tid af 5 år, böra vara inrättade och med lärare försedda; alltså måste inom denna korta tid ett ganska stort antal lärare-elever begagna undervisningen i seminarierna. Det är således icke rimligt, att man skulle anslå så få stipendier till deras underhåll.
En klenod. ~ H v a r f ö r jag Ilar den dar gamla gungstolen, som lir så stor, klumpig och oniodern ?~ Jo, kära Bella, det liar nog " sin orsak! &amp; Iiniis du gamla farmor? Inte .- ja, du var försths bara barnet, nar hon dog, men mig förefaller det, som 0111 den, Iivilken en ghng sett gamla farnior, aldrig skulle kunna glömma lieiine. Hur liten, spad och fin hon var! Så mjukt och tyst hon, tassade omkring! Hur hjärtegoda de blii ögonen glimmade under den hvita mössan! För oss barn var hon en kar tillflykt under kulna dagar och 1PLnga kvällar, då vi liade rifna kläder och svåra katekeslaxor. Lifvet växlar för litet livar, iiieii kanske mest för s. ' k. stora affärsmän. Min far, som en tid var en sådan, gjorde till slut stora förluster, som nödgade oss att i alla afseenden inskränka oss; bland annat måste vi laiiina var stora, eleganta våning och en stor del af v %ra värderikaste möbler. Farmor, som för vår skull djupt grämde sig öfver förändringen, skiille under realiseringen bo hos några slaktingar; inin far nödgades samtidigt göra en affärsresa, och det blef sålunda på min mor som flyttningen, realiseringen och allt annat hvilade. Den nya våningen bestod af fyra rum, livaraf ett uteslutande var afsedt för farmors räkning. Min mor liade, pk f5 imdantag nar, endast behållit de allra enklaste möblerna, nien ined sin ovanliga smak hade hon af det hela gjort ett inbjudande, litet hem. Ros * farmor hade hon särskildt lagt an på att göra det riktigt fint och pyntadt, på det att gumman snarare skulle få intryck af att förandringen var till det bättre än tvärt om.
Ilr Frih. o. Landtm, yttrade sig böra fästa motionärens uppmärksamhet derpå, att hans skrift innehölle mål af olika beskaffenhet, hvilket vore stridande emot 5i §:n Riksd.Ordn. Gr. Spens, Carl Gustaf: Ändamålet med min motion är förkortande af den långa tid, som i Sverige åtgår från och med mantalsskrifningen om hösten i83g för uppbördsåret 1840 och lill dess landsböckerna den 1 Juli 1842 öfverlemnas till K. Kammarrätten; — och minskning i det myckna embetsmanna-besväret, utan motsvarande större controller. I en motion, som på detta sätt försöker omfatta hela vårt uppbördsverk, måste förekomma flera särskildta mål. Jag har trott, att de, genom sitt gemensamma förhållande till uppbördsverket, skulle äga tillräckligt samband för att kunna i ett sammanhang remitteras till Statso. Bevilln.- Ulsktn och slippa splittras; men jag erkänner gerna, att detsamma kan vinnas, om R. o. Ad. tillåter mig att omskrifva mitt anförande, på det sätt, att jag i en hufvudmotion upptager de egentliga skälen, och sedan afskrifver hvar §. för sig på ett särskildt ark såsom bilagor. Om detta är mera enligt med saken eller conslitutionens bokstaf lemnar jag derhän» Denna säger, att flera mål af olika beskaffenhet icke få förenas. Delta är ett så mångtydigt ord, att jag icke vill upptaga R. o. Ad:s tid med att söka försvara mig i delta afseende, utan anhåller blott, att sjelf få tid, för att, så fort sig göra låter, inkomma med motionen i ett annat skick. R. o. Ad. biföll, att Gr. Spens må i den föredragna motionen göra de rättelser, lian förklarat sig villig att göra. Piemitterades till StatsUtsk. nedannämnda den 7 dennes e. m. på bordet lagda motioner, nemi.: Ur von Gerdtens, Gustaf, cm indragning af några sysslor vid Tullverket; Den ti Ulan e. m.
Jag skall ej inlåta mig i discussion öfver formfrågan, ty den har här så många gånger blifvit disctlterad, att de, som finna sig benägna att ånyo framställa, hvad förut blifvit sagdt och lika många gånger vederlagdt, omöjligen dermed kunna vinna annat, än att utdraga discussionen och fördröja proposms framställande. Jag öfvergår till saken. Jag erkänner fullkomligt, att alla fastighetsägare böra vara representerade. De så ofta omtalade orepresenterade i vårt samhälle utgöras, efter mitt begrepp, egentligen af de fastighetsägare, som nu ej få deltaga i Representationen. Men jag kan icke för min det godkänna den af Gr. v. Fersen framkastade ide', att alla nu orepresenterade jordägare böra inträngas i BondeSt. Vi veta, att för icke särdeles lång tid tillbaka funnos vida flera orepresenterade medborgareclasser än nu. Alla de 3 ofrälse Stånden hafva gått allmänna opinionens önskan i denna del till mötes genom intagande af flera eller färre af dessa medborgareclasser. Af dessa 3 Stånd har likväl intet gått längre an BondeSt., hvilket, ehuru det endast utgör en fjerdedel af Representationen, varit representant för ett mångfaldigt större antal medborgare, än alla de öfriga Stånden tillsammans, och icke destomindre, genom medgifvande af representationsrätt i sitt Stånd åt andra ofrälse medborgare, förökat detta antal med vid pass 5o proc. Oaktadt de segersånger öfver utgången af förmiddagens voteringar, som af en värd ledamot på andra sidan blifvit höjda, är jag likväl öfvertygad, att den tid ej kan vara aflägsen, då detta Stånd, likasom de ofrälse Stånden, blir representeradt genom valda ombud. När denna tid inträffar, blir tillfälle, att en del af de ofrälse jordägare, som ej fä ingå i BondeSt. derföre, att de innehaft embeten i statens tjenst, får ingå i detta Stånd. En annan del kunde ingå i PresteSt., icke, såsom Utsk. nu föreslagit, derföre att de äro embetsman, men .såsom jordägare, hvilka genom sin ernbetsmannaegenskap förlorat sin representationsrätt i annat Stånd.
För wärdet af utdömde laga Hus, som en Boställshafware emottag» och disponeradt, bör, om han under besittuingsckiden ej fullgjordt sine ffylldighcter, byggnad in natura wisaS, esker belopvet af ärliga ersätlnings-summan för ötwerbyggnåd och beräkningen i proportion derefter regleras. Ej mä dek wara ullät», att iäoane hus afyttra eiler frän Bostället bortföra, med mindre laga borgen sättts tor fullgörandet af de skylldigheter, som enligt hwad här ofwan är anfördt, boställshafwaren n^4 Den 27 Januartk. d ^rföre äliggo; ster det, dä ersättes stadan. Hwatz aker af boställsdafware kon of köp: limmer wara urwbvggdt til! egen beqwäDligher och en kiltträdare el will emot städig ersättning b hälla, äga afträdare» rätk att bäst honom synes disponera. §. 67. Alla Tsk ä de laga husen stola beständigt i godt och syngildt stand hällas. §.68. Om branstod stadgas uti 7 artikeln af denna Förordning. §. 69. Med byggnaden 8 skattlagd? ^ag. Wakteneller Wäder-O.warnar samt andre Wattenwrrk, som till ett eller annet indelt Boställe ärv anstagn? och ä boställets ägor belägne, förhälsts pä det särk, att bottällshafwaren, i anseende till den förmän och nytta han ef dviika Egenheter haswsr, är stylvig , att, utan aikvrkning pä den ärliga byggnaden dem widmagthölla och wro asträdek, sächm ett annat inwenlonum inttt iörsämradk utan snarare förbättradt frän sig 'efwerera.
Ständer aflåtet Vördsamt Memorial - Den 27 April. 431 al är nnfördt, angående nyttan deraf, att förrättande af Bouppteckningar och ar hk i fre 11 blefve uppdraget åt vissa dertill förordnade personer , nåoot skäl icke vara af Herr Maior Ankarloo v anfördt, som kan föranleda till bifall af hvad han föreslagit; hvilket dock till Riksens Högloft. -Ständers vidare pröfning vördsamt .öfveriemnas» Stockholm den 11 April 1815. På Höglofl. Ridd. och Adelns vägnar A. Leijonhufvud. På Vällofl. IlorgareStåndets vägnar Jean Noreus. På Högv. Prest - Ståtidets vägnar OI. Chr. leffler. Pä Hederv. Bond.eStåndets vägnar Per Jern st f öm. A J. Wahls jerna. Uppläst hos Höglofl. Ridd. och Ad. d. 27 April. Högvörd. Prest-Siåndet d. 24 VälJofl. Borgare-Ståndet d. 24 Hederv. Bonde-Ståndet d. 24 — Vördsamt Memorial! Den af Riksdagsfullmägtigen från Christianstads Hän Nils Persson, uti ett till Hedervärda BondeStåndet ingifvet och. till Bag-Utskottets handläggning - 432 Den 27 April. ning remitleradt Memorial gjorde hemställan, att Nämndemän vid privata förrättnjngar må åtnjuta 32 sk. Banco örn dagen i tractamenfe, samt derjemte 8 sk. samma mynt i Lösen för hvarje ark af de Syne-Instrumenier och Bevis, hvilka i anledning af berörde förrättningar utaf dem utfärdas, liar Utskottet tagit i öfvervägande, och får derföre aflemna följande utlåtande.
Penningen har alltid varit en sådan förändring underkastad, särdeles efter Amerikas upptäckt och under cn vidsträcktare handel med andra länder. Under det de ädlare metallerne falla i värde, hålla sig födoämnena i pris; hvarföre? Emedan det är arbetet, som bestämmer varors värden, och arbetarens lefnadskostnad, som bestämmer dagsverkslönen. Derföre blifva lifsmedleu i tidernas längd den säkraste måttstocken för varors värden. Sädesprisen kunna visserligen hastigt förändras från det ena året till det andra, men icke så i längden, ty på lifsmedel blifver öfverhufvud aldrig något långvarigt öfverflöd, emedan folkmängden ökas i samma män och vanligen mera, än tillgången pä lifsmedel tilltager, på sätt något hvar fått förnimma, genom fattighjonens öfverhandtagande tillvext i Sverige. Se vi tillbaka på äldre förhållanden i vårt land, så finna vi alt en tunna spanmål i Carl XI:s tid gällde 2 till 3 daler silfvermynt. De, som då fingo lösa sin spanmål med penningar, betala nu 36 sk. eller 1 r:dr för hvarje tunna, i st. f. 7 eller 8 r:dr. Om man nu skulle öfver hela Sverige, likasom i de eröfrade landskaspen, betala sina räntepersedlar med penningar efter kronovärdi, i t. f. markegång, så finge, på sätt jag sålunda utredt, kronan blott j enelid af verkliga värdet. En mycket större bevillning blefve då erforderlig för att fylla bristen i de ordinarie räntorna och Regeringen skulle följaktligen varda i ännu högre grad, än för närvar., beroende af R. St:s gifmildhet vid hvarje riksdag. Detta Regeringens beroende är stort nog ändock, hvadan R. o. Ad. icke bör söka alt detsamma föröka. Om än penningen vore till sitt värde jemngod med räntepersedel, så måste jag dock afstyrka utbytet så länge 72 § Reg. F. medgifver rättighet för R. St:s bank att få sina sedlar gällande i riket såsom mynt. Då en hvar kan åläggas att, i st. f. silfver, mottaga en bmosedel, så är ingen i Sverige säker om sin förmögenhet ej heller Regeringen om beloppet af sina inkomster
Sedan summan af alla tillverkningarnes sammanräknade värden härigenom blifvit utrönt, samt huru stort värde, i följd deraf, svarar mot en Fullmågtig, fördeles Bergsbruken i Fem valdistrikt, afpassade efter orternas lägen, och så, att, i det närmaste, ett på tillverkningsvärdet grundadt, mot en Fullmågtig svarande, röstetal må inom hvarje valdistrikt finnas. Valen skola ske inför den Magistrat inom valdistriktet, som Styrelsen öfver Bergverken, genom Konungens Befallningshafvande i länet, derom anmodar, och ä den dag, som för hvarje valdistrikt, af samma Styrelse, härtill utsättes och, genom dess försorg, inom distriktet allmänneligen kungöres; Börande Styrelsen, tidigt före valet, låta tillställa den inom hvarje distrikt valförrättande Magistraten behörig längd öfver alla inom distriktet valberättigade, samt hvars och ens röstetal, utfördt i Riksdaler, efter tillverkningsvärdet: Och må ingen ä denna längd upptagas, som icke, minst tre är före den dag, då Riksens Ständer, enligt Riksdag s-kallelsen, skola sammanträda, varit Bruksägare i Riket, eller der idkat annan sådan näring, som hörer till förädlingen af mineralrikets produkter. De väljande, som, genom förenämnde Kungörelse, till valförrättningen kallas, afgifve sina röster, efter Riksdalertalet af deras Med valen förhålles sålunda, att Bergs-öfverstyrelsen skall, när val böra ske, uppgöra grunderna för denna representations-rätt, efter helt Riksdalerstal af det belopp, hvar och en af de väljande sednast uti bevillning för sin inkomst af rörelsen erlagt. Kunnande likväl ändring uti detta valsätt ega rum, då de valberättigade inom något distrikt om sådan ändring öfverenskomma och Konungen, efter vederbörandes hörande, finner skäl densamma fastställa; och böra i fråga om sådan ändring rösterna beräknas efter bevillnings-béloppen på sätt nyssberördt är.
Rundt om i ljungen sutto gräshoppor och gnedo bakbenen mot vingarna, så att de klingade som harpsträngar. De höllo god takt och voro så samspelta, att enhvar, som gick öfver mon, trodde sig höra samma gräshoppa under hela vandringen, fast han än hade henne till höger, än till vänster, än före, än efter. Men hon, som dansade, var ej nöjd med deras spel, utan började om en liten stund att själf tralla takten till en danslek. Hennes röst var gäll och sträf. Skytten blef väckt af sången. Han vände sig på sidan, höjde sig på armbågen och såg öfver kumlet bort till henne, som dansade. Han hade drömt, att haren, som han nyss dödat, sprungit ut ur väskan och tagit hans egna pilar för att skjuta på honom. Han såg nu bort till flickan, halfvaken, yr af drömmar, med hufvudet brinnande efter sömnen i solskenet. Hon var storväxt och groflemmad, ej fager i anletet, ej lätt i dansen, ej taktfast i sången. Hon hade stora kinder, tjocka läppar och platt näsa. Hon var mycket röd på kinderna, mycket mörk i håret, yppig i växten, kraftig i rörelserna. Hennes kläder voro torftiga, men bjärta. Röda bårder kantade den randiga kjorteln, och brokiga ullgarnssnodder följde lifvets sömmar. Andra unga tärnor likna rosor och liljor, men hon var som ljungen, stark, munter och lysande. Med glädje såg skytten den stora, granna kvinnan dansa på den röda heden, midt ibland spelande gräshoppor och fladdrande fjärilar. Medan han såg på henne, skrattade han, så att munnen drogs upp mot öronen. Men så fick hon plötsligen syn på honom och blef stående orörlig. »Du menar väl jag är tokig,» var det första hon kom sig för att säga. På samma gång undrade hon hur hon skulle få honom till att tiga med hvad han sett. Hon ville ej höra förtäljas nere i bygden, att hon dansat med en fururot. Han var en ordfattig man. Inte en stafvelse fick han öfver läpparna. Han var så blyg, att han ej visste bättre att göra än att fly, fastän han gärna velat stanna.
Till gr und för återremissen har hufvudsakligen anförts: att skyldigheten att uppföra och underhålla de ifrågavarande Strandridare-boställena skall hafva blifvit under Drottning Christinas regering pålagd Gottländska allmogen, af det skäl, att den då hade fri handel och seglations-rättighet på utrikes orter; men att år i^83 "all handel och seglations-rättighet” på sådane orter för bönder och allmoge blifvit upphäfven och öfverlålen pä Wisby stads handlande, hvilka till en del voro bosatte i landlhamnarne eller ock derstädes bade sina handels-expediter och magasiner; att i anseende härtill, och då allmogen icke hade rättighet att bedrifva handel på utrikes ort, det vore obilligt, att den betungades med ifrågavarande onus, samt att Tullverket numera desto helldre borde bekosta Strandridare-boställena,‘sora, dels de Strandridaine motsvarande tjenstemän vid andra Rikets landlhamnar och kustorler alla voro utan boställen, men deremot egde omkring 5o 28 Statssamt Allm. Besvärsoch Ekon.-Utskottens Utlåtande. Rtdr B:co större löner, än de förre, hvilken skillnad i lönevillkor förmodats vara vederlag för boställe eller hushyra, dels den löne-tillökning, sora skulle tillgodokomma strandridare å Gottland i stället för de elfva boställen, de der egde, ej utgjorde högre belopp än 55o R:dr årligen; att, hvad beträffade de Kongl.