Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag upptog också afdelningens afstyrkande förslag i denna punkt, men det går så till i Stats-Utsk:t som Gr. Posse en gång nämnde: man voterar och segrar ena gången, men förlorar en annan. Emedlertid tror jag det icke vara skäl att förr än vid nästa riksmöte anslå så stora summor, hvarföre jag anhåller att R. o. Ad. täcktes afslå Stats-Utsk:ts hemställan i denna punkt. Gr. Posse: Den omständigheten att K. M:t icke framställt propus, i frågan har i flere andra fäll icke varit afgörande; R. o. Ad. har i alla fall upptagit och ofta bifallit frågor om anslag. Denna omständighet kan således icke heller i detta fall utgöra det skäl, hvarpå R. o. Ad. grundar sitt beslut. Hvad nu sjelfva frågan beträffar, så har på vanligt sätt såväl Vägoch Vattenbyggnadsstyrelsen som Kon:s Beflude undersökt och förordat saken. Det är också tillräckligt att kasta en blick på kartan, för att se att denna väg är af högsta vigt för den ort den berör. Den sträcker sig från sjön Bolmen öfver Ljungby till Wieslanda <10 Den 18 Maj f. m. jernvägsstation. Hela denna trakt är särdeles rik på skog, men priset på dessa produkter är särdeles lågt i anseende till bristande transportvägar. Så uppgafs i Utsk:t att en tolft bräder af sådan anledning såldes för endast 90 öre. De t är klart att då ett stort vattendrag, kommande från det inre af landet, utgjuter sig i Bolmen, så bör också vägen gå fram dit, om den skall blifva till gagn. Hr Danckwardts uppgift om att en kommunikationsled mellan Ljungby och Bolmen varit i fråga, lemnar jag åt sitt värde. Kommer en afprutning i fråga, får man nöja sig dermed, men jag anser det vara bäst att gifva allt eller intet. Jag anser emedlertid frågan vara så utredd, att det vore väl om K. o. Ad. beviljade anslaget, och får således anhålla om bifall till punkten. Hr Leijonancker: Jag är förekommen af Gr. Posse och instämmer med honom uti att yrka bifall till anslaget.
Den innehöll en helt ny, vacker kappa af fasonerad victorine, vadderad med siden foder, samt tvenne enkla, med smak valda, redan färdigsydda klädningar. Alla sågo förundrade på hvarandra, och Ida sjelf trodde knappt det vara en verklighet. Men hvar är kusin Ferdinand? frågade Natinka, och alla sågo sig om efter honom. Han hade ej lemnat matsalen, utan stod och samtalade med fru Lundström, hvars son han händelsevis träffat under resan. Okunnig om hvad som emellertid passerat derute, kom han nu, betraktade, undersökte allt samt förhörde den tillkallade betjeningen om hvem som burit in dessa saker; ingen syntes dock veta något härom, utom en drenggosse, som sett assessorskans piga tillika med en annan qvinsperson bära en dylik koffert genom koridoren för några timmar sedan. Det var således ganska sannolikt att hon var gifvarinnan, i synnerhet som Ida varit ditbjuden. Den goda frun, som ansetts vara alltför obetydlig för att ådraga sig Wermellska familjens uppmärksamhet, undergick nu en noggran mönstring. Man undrade huru en fru, som kunde depensera så mycket på en för henne nästan obekant flicka, lefde så innom sig, utan att se sällskaper. Svaret ligger ju nära för handen: hon spar för att kunna gifva, sade Ferdinand. Ida tänkte just detsamma, men sade ingenting, utan lade alla sina gåfvor tillsammans, betjenterna buro kofferten till hennes rum, dit hon äfven begaf sig med det öfriga. All den sömn, som under den långvariga aftonmåltiden tyngt hennes ögon, var med ens försvunnen, ehuru det redan var öfver midnatt. Ännu en gång tog hon fram de vackra presenterna och besåg dem med en glädje, så naturlig för en ung medellös flicka, som på ett så delikat sätt ser sina angelägnaste behof uppfyllda, långt öfver sina djerfvaste förhoppningar, och det af en välgörande fru, som omöjligt kan hafva några oädla motiver för sitt handlingssätt. Hon tviflade ej ett ögonblick att det icke var ifrån assessorskan Sylvan som presenterna kommo. Väl hade hennes första tanke fallit på häradshöfdingen; men huru rodnade hon ej nu öfver en sådan förmodan, och bara glad var hon ej att den var tillintetgjord.
Återbetalningen af Capitalet tager sin början för lån till de större Odlingsföretagen, efter 5 års förlopp från första Fånesummans uttagande, och för låneförsträckningar, till befordran af utflyttningar, som vid Enskiften och Storskiften pröfvas nödige, äfvensom till mindre Odlingsföretag, efter gine års förlopp, så att sjette årsdagen från utlemnandet af första lane-andelen blifver förfallodag för första femtedelens inbetalning å de större lånen, och fjerde årsdagen för de mindre, hvarigenom förstnämnde lån, jemte ränta, inom Tio år, och de sednare inom Atta år blifva till fullo liqviderade. §. 2, Till säkerhet för Fånesumman utgifves Skuldebref, försedt med Borgen, såsom för egen skuld, af tvänne personer, som en för bägge och bägge för en ikläda si.g denna ansvarighet, hvilken för hvarje Capital • afbetalning kominer al^ 264 fianco-Utsboltets Betänkanilen. fortfara Tolf månader från den dag, då en sådan afbetalning, enligt den i föregående §. antagne grund, bordt erlåggas. Desse Löftesmäns vederhäftighet bestyrkes af Konungens Befallningshafvande, eller Domaren i orten, hvarjemte så väl Gäldenärens, soin Borgesmännens egenhändiga underskrifter, sa framt de ej tecknas inför Konungens Befallningshafvande, eller Domaren i orten, böra bevittnas af Pastor i Församlingen eller närmaste KronoBetjent, jemte ett annat, på en gång närvarande, ojäfvigt vittne. Berörde Borgen förnyas hvarje år, och om Löftesman dör, eller kommer på obestånd, vare Låntagaren skyldig ny Borgen genast anskaffa. Löftesman, som tillika är Låntagare i OdlingsLånefonden, får icke häfta för högre Summa än 6000 R:dr i ett för allt , både sorn Låntagare och Löftesman, icke heller må någon, som står i ansvar för större till samhällighet beviljadt lån, kunna ingå någon vidare betalningsförbindelse till OdlingsLånefonden.
R:dr, som erfordrades till fyllnad i årsbehofvet utan, äfven ett årligt öfverskott af flera eller färre tusen R:dr, för hvilket ytterligare fastighet kan inköpas, då motsvarande myckenhet tryckta skuldsedlar kunna utgifvas, och sådant snart sagdt i oändlighet; så måste deremot vetenskapsmannen, till följd deraf att hans skuldsedlar äro skrifna och icke tryckta, årligen skuldsätta sig först för 1,000 R:dr och sedermera för större belopp, i den mån räntorna öka skuldkapitalet; med ett ord: materialisten förkofrar sig årligen genom att utgifva skuldsedlar; ty han får ränta för dem; men vetenskapsmannen ruinerar sig genom sina utgifna skuldsedlar derföre att han ej allenast icke får ränta för dem, utan tvärtom måste betala ränta på desamma; och orsaken, hvarföre den ena får ränta och den andre får betala ränta, är i grunden ingen annan än den, att den enes skuldsedlar äro tryckta eller graverade, och den andres skrifna. En till utseendet så obetydlig orsak kan hafva till följd först att vetenskapsmannen (för att förblifva vid exemplet) blir allt mera och mera beroende af materialisten, hvilket till och med möjligen skulle kunna gå så långt att, med tillämpning af 1 mom. i 5 § af Kongl. Förordningen den 29 Maj 1846, vetenskapsmannen kunde blifva af materialisten hållen till förrättande af sådana de aldra lägsta sysslor, som i forntiden besörjdes af så kallade trälarne; och sedermera att vetenskapen i allmänhet allt mera och mera aftynar till dess att allt ljus, som ej inbringar materiela kapitaler omsider helt och hållet utsläckes. Härvid torde tilläfventyrs kunna erinras, att grunden till missförhållandet ej är att söka uti den omständighet, att den enes skuldsedlar äro tryckta och den andres skrifna, men att orsaken dertill är den att den enes kapital är åtkomligt (det materiela kapitalet) och den andres oåtkomligt (vetenskapsmannens).
Lrigs-kiullegium oell ökrige vederliöronde underdänigst upprättade kullständiga utredningar, lividia serskildt skola Likets 8tänders 8tats-IktskoLt meddelas, samt jemlikt livad i ökrigt ak 8tats-Lädets Lrotoeoli ökver Lrigs-Xrenden den 13 i denna monad inliömtoa: lill eomplettering ak LedskapsLidVnspannsoell 8ta1l-p6r86dlgr kör 10 Lotterier ok n^a Lält-^rtiileriet kor en gäng i rund allwina : L:dr 48,000: Lransport 48,000: lran8port 48,000: lill eomplettering af beklädnad och utredning för den KIa88 af lleväringen, 8orn ärligen 8kall exereera8 186,000: lill utgifter för Oevärg-fghrieationen, a 126.000
Emellertid är jag tillfreds, hvad ni än må kalla det, som utgör ert egentliga jag. Enligt min terminologi kallas det själen. – Nu måste vi undersöka, hur moraliskt ert jag eller er själ betett sig i världen, och därefter vill jag öfverlåta åt er själf att afgöra, om ert goda eller onda uppförande kan draga efter sig följder för er efter döden. Moraliteten ligger i handlingarna människans frihet att välja efter uppnådd tillräcklig insikt till de moraliska handlingarna höra först och främst sådana, som äro verkligt fria och till hvilka människan bestämmer sig efter föregående öfverläggning; men äfven sådana, som hon begår utan att först ha öfvertänkt dem, hvilket hon dock bort och kunnat göra. – Hvad gör då handlingarna goda eller onda? Icke blott dess följder för samhället! Dessa kunna aldrig på förhand beräknas – årslånga undersökningar skulle icke räcka till att utforska en enda handlings följder – de breda ut sig till alla sidor, kunna fortlöpa till världens slut, ja, ända in i evigheten; ingen är, som Den Allvetande, i stånd att öfverskåda dem alla, beräkna summan af godt och ondt och således fälla en tillförlitlig dom öfver den ursprungliga handlingens moralitet. En människa, vore hon än den visaste af dödlige, kan endast förutse de allra närmaste följderna. – Också kan hon lätt misstaga sig, hålla en handling för god eller åtminstone oskadlig, hvilken senare visar sig icke vara det. Begärelserna förblända mig, förleda mig att se allt i ett falskt ljus, från orätt sida – deras häftighet lämnar mig icke nödig tid till öfvervägande — i handlingarne själfva måste ligga någonting, som gör dem goda eller onda – ett säkert och ofelbart rättesnöre, efter hvilket vi i förekommande fall kunna afgöra, hvad som är oss tillåtet eller förbjudet. Detta rättesnöre är Guds vilja. — Gud vill och kan icke vilja annat än det, som i enlighet med hans uppfattning är godt, och han uppfattar allting så som det verkligen är — liksom alla människor äro öfverens därom, att socker gör ett annat intryck på tungan än ättika, att ett af koppor vanställdt ansikte icke gör ett behagligt, och en fin, jämn hy intet obehagligt intryck på ögonen, så äro ock alla ense därom, att rof och mord icke är något moraliskt godt, rättvisa och människokärlek i handlingar intet ondt.
Han skall troligen snart komma att tala med fru syster, om saken; Jag ber derföre, både för hans, min, och fru systers egen skull, att fru syster söker bryta dessa sina grundsatser, hvilka jag väl måste vörda, men som jag ändå önskar se besegrade. Jag ser Arve är hemkommen och skyndar hitåt. ANDRA SCEN. De förre, ARVID. Arvid. Pehr Nu är jag åter hos er God morgon min mor god morgon farbror Fru Arnman. har det gått för dig i dag Välkommen barn Välkommen Huru Arvid. ganska indrägtigt ska J veta Farbror Pehr känner väl den der stolta och penningdryga Köpmannen och pina våra stackars fiskare? Nu har lyckan Pundström, som alltid gjort sig ett nöje af att preja gynnat mig, att ge Herr Patron en liten minnesbeta, som jag vill tro, skall qväsa krämarehögmodet något, både hos honom och hans sidendraperade fru. Ett beslag, mina vänner, på åtta tusen riksdaler! Jag gratulerar dig, min raske gosse lyckan Askenberg (skakande hans hand). Ypperligt min mor Återigen ett beslag; synes i sanning gynna dig må den alltid bli dig bevågen jag önskar inte något högre. Arvid. vet, att min lycka, ligger er, likså väl som min mor, om hjertat. Tack, min hederlige farbror Pehr! tack! Jag 42 Fru Arnman. Pundströms nu äntligen fått en sådan knäck? Det strider emot min natur, att vara glad åt andras fall, ... men, Gud förlåte mig! när de der näpsta, tycker jag det just vara billigt. Arvid. de glad och tacksam, öfver de framgångar himlen så lika troget uppfylla, som jag i afseende på min I sanning min mor! känner jag mig icke båMin Gud och Skapare, Arve! är det möjligt att dumdryga krämarne någon gång också kunna bli beskär mig. Mina pligter i mitt kall, skall jag ocktjenst, icke känner någon skilnad mellan krämare och Grossör. Men nu måste jag åter skynda bort. Jag har fått höra, att Kapten Haraldson lär vara hemkommen från sin resa till Holland; jag vill derföre som hastigast segla öfver till Tistel-ön, för fiskläget. att rådgöra med honom om Skolbyggnaden här vid Fru Arnman (lindrigt förebrående).
Om det vore möjligt och om det funnes exempel på, att i något land man gifver full öfning åt alla de krafter, man vid krig ämnar använda, vore jag måhända benägen derför, men, dåinan öfverallt vidtagit den utvägen att hafva en större och en mindre krigsfot, eller en fredsfot i motsats mot en krigsfot, kan jag icke fatta, hvarföre icke Sverige liksom hvarje annat land borde följa detta, af en klok hushållning förestafvade exempel. Det är väl obestridligt, att, om vid inträffande krig vår lilla indelta armé, som knappt uppgår till 25,000 man, skulle sammanblandas med en oöfvad beväring af 100,000 man, skulle den lilla truppen försvinna bland det stora antalet, och omöjligt kunna bibringa beväringen den öfning, utöfva den föresyn, ingifva de öfriga den hållning, som erfordras, eller tron J, Yfina Hrr! att den gamle soldaten, omgifven af 3 ä 4 oerfarne, vid geväret föga vane ynglingar kan bibehålla den hållning, som han sjelf möjligtvis genom en långvarig militärisk karriére förvärfvat sig; är det icke sannolikt, att denna massa skall förlamande inverka på hans eget mod, hans kraft och ihärdighet? Aro vi derom ense, finnes ingen annan utväg än att förstärka den stam, sorn vi skulle önska utgöra ledning för den öfriga armén. Jag instämmer fullkomligt med de talare, som yrka och önska, att hela Svenska folket skall vara beväpnad!, på sätt en talare här i dag yttrat, men tron J väl, Yfina Hrr! att det någonsin skall blifva möjligt att komma derhän, att hela Svenska folket blir så vapenöfvadt, att en hvar skall vara färdig att genast och utan ytterligare öfning utskickas i striden.
Majlis förslag angående nämnda pensionsbelopp, Billing måtte komma i åtnjutande al den högre pensionen, äfven om han före början af nästa statsregleringsperiod skulle erhålla afsked. Med afseende å de till stöd för ifrågavarande nådiga framställningar anförda förhållanden och då Utskottet här ofvan tillstyrkt Rikets Ständers bifall till Kongl. Majits nådiga förslag till en förändrad pensionering för, bland andra, Landssekreterare, Landträntmästare och Häradsskrifvare, har Utskottet funnit sig böra hemställa, att, på sätt Kongl. Majit äskat, följande årliga pensioner må å allmänna indragnings-stalen uppföras alt af pensionstagarne, hvar och en efter det han erhållit afsked från sin innehafvande tjenstebefattning, under deras återstående lifstid tillgodonjutas, nemligen a) för Landssekreteraren Hökerberg 3,200 Ridr; b) för Häradsskrifvaren Sjöberg 1,500 Ridr, och c) för Landträntmästaren Billing 5,000 Ridr; för denne sist - 14 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 153. nämnde äfven om lian före början af nästa statsregleringsperiod skulle erhålla afsked. 7:o. Följande molioner, angående dels ändring uti de för pensions åtnjutande allmänt gällande vilkor, dels ock beviljande af pensionsrätt för älskillige derifrån nu uteslutne embetsoch tjenstemän hafva af Utskottet blifvit i ett sammanhang behandlade, nemligen: a) den af Herr Drake, C. A. W., hos Ridderskapet och Adeln väckta motion (N:o 4 16) af innehåll att de embetsoch tjenstemän, som nu ega att vid 65 års ålder efter 40 års tjenstetid och med styrkt försvagad! helsotillstånd taga afsked med pension, mätte förklaras berättigade att erhålla samma förmån, när de uppnått 60 års ålder och tjenat minst fulla 55 år samt enligt läkarebetyg äro till helsan försvagade.
S(etie* beloppet, forn ocf till låttnob för betfamma att be foreflrifne milforen nog* grant uppfylla, ^Bi roib be£a loidor fåffat foljånbe förmåner, nemligen: a) att bolaget tilis roibare fball bibef)ållaS toib ben 6elåningS*råft i Q3anco* ©ifcynten af Deras Wetier, till löytbelS procent af primitioa Sletie*capitalet CQ3:co fR:br ioo), forn af jOf} blifmit bemiljab; att betina belåning&ratt ftalf åfaå till 20 procent, feban bolaget infatt IjaJfma beloppet af bela ben aiTabe' infåttningå#fumman, fanit till 2f procent, femmat å prttntftoa Wetiercapitatety bå kanalen blifroer fuflborbab; alfa befja belöningar unber milfor, att antag# lig borgen tillita forbraå, bocf enbaff för ben briff, forn, mib Ijppotlyefenå förfaljanbe till lånetå liqPiberanbeA möjligen (Tulle funna uppf omma; meb bert förefTrift tiffifa, att, efter ^n>ar;e af l)ör ofman för infattningen befldmbe’ terminer, icfe några anbra Qlctict fa belönaå, ån be, för fjmiffa ben för året förfallne 2lctie#infattning, efter 2^ procent å gamla Slctierne, blifmit, enligt kmiat#5Directionenå bemiå, fitllgjotb; fann b) att bolaget, om kanalen blifmit inom 1834 årå (Titt fullborbab, må erhålla afdrifning ocl) eftergift för ej minbre bet mib innemaranbe Diifåbag bemiljabe bibrag af 84^,334 Oeifåbaler (Banco,ån ocf för ©tatenå bela dl
» 13,466: 32. —• » 3 d:o inom Christianstads län » 42,800: » 1 strömrensnings-arbete inom samma län » 14,000: » 1 vägförbättrings-arbete inom Malmöhus län ... » 13,300: » 1 d:o inom Götheborgs och Bohus län » 1,930: » 2 vägomläggn.- och förbättringsarbeten inom Elfsborgs län » 39,300: » 2 d:o inom Wermlands län » 23,300: » 1 kanal-anläggning inom sistnämnde län » 13,000: » 4 vägomläggnings-arbeten samt 1 chausséeoch brobyggnad inom Örebro län » 38,066: 32. — » 1 elfupprensnings-arbete inom samma län » 3,000: » 2 vägförbättrings-arbeten inom Westerås län . » 1,394: 16. — » 1 d:o inom Gefleborgs län ...» 2,814: » 1 d:o inom Wester-Norrlands län » 4,300: » 1 strömrensnings-arbete inom sistnämnde län » 10,000: ■ » 3 väganläggningsoch vägförbättrings-företag inom Jemtlands län » 24,700: och för 1 väganläggnings-arbete inom Norrbottens län » 3,423: Summa B:dr 372,336: 32. — Varande den största utaf dessa anslagssummor beviljad för chausséc-anläggningcn och brobyggnaden öfver Hammars färjesund inom Sundbo härad af Örebro län, för hvilka arbeten anslagits ett belopp af 43,000 R:dr. Dernäst hafva de betydligaste anslagen beviljats med 28,900 R:dr för vägomläggningar å den s. k. Nissa-stfgen mellan Nissaryds gästgifvaregård i Kronobergs och Drahereds gästgifvaregård i Hallands län; med 23,366
Det synes ock ligga en motsägelse deruti, att enka eller till myndiga år kommen mö, sorn sjelf får råda öfver hvad hon eger, skall nödgas helt och hållet afsäga sig och förlora denna rätt, blott derigenom att hon träder i äktenskap, utan att något slags förbehåll defrvid kan ega rum, om än båda makarna dertill samtycka. Det vore lätt att ur det dagliga lifvet uppvisa otaliga fall, der det obegränsade i mannens målsmanskap ledt till olyckliga följder för det gemensamma hushållet, men torde vara obehöfligt att upptaga tiden med anförande af exempel, på hvad som är allmänt bekant. Det må här vara nog att erinra, att en ung man kan ega den hederligaste karakter och många goda egenskaper, utan att vid den period af lifvet, som är dcu naturliga för äktenskapets ingående, hans förmåga att sköta en hushållning eller taga sig fram i lifvet ännu är bepröfvad. Hvad vore dä billigare, än att den qvinna, som vill förena sig med honom, ifall hon eger förmögenhet kunde, om hon det åstundade, till säkerhet för framtiden förordna om större eller mindre del deraf på sådant sätt, att hon sjelf fortfarande kunde råda deröfver, helst då i alla händelser blott hennes samtycke sedan fordrades för att öfverlåta dispositionsrätten åt mannen och erfarenheten i de flesta fall har visat, att ett sådant samtycke lemnäs, hvarigenom hustrun underskrifver mannens skuldförbindelser. 416 Motioner i Borgare-Ståndet 1862. j\s 218. Inom de obemedlade klasserna händer det mycket ofta, att mannen slår sig på lättja eller starka drycker, samt förtär hela sin arbetsförtjenst utomhus, lemnande åt hustrun ensam att försörja sig och barnen bäst hon gitter. År hustrun en idog qvinna, som genom egen flit och omtanka kunnat förvärfva sig någon behållning i kontanta medel, så kan hon möjligen gömma dessa, men hon kan icke, äfven om mannen sedan en längre tid skulle hafva förlupit henne, för denna besparing köpa sig en fast egendom för sin räkning; mannen sjelf eller hans borgenärer kunna i sådant fall utan vidare omsvep komma och tillegna sig (man kunde med andra ord utan oskäl begagna uttrycket: röfva tili sig) denna egendom.
Roos och Riksdagsfullmägtigen Petter Pettersson från Calmare Län gjorda förslag till stadgande11, hvarigenom ma förekom - 32 L ;g Uttkottets Utlåtande N:o 14 l. inets, att persotter, som uppnått myndighets - ålder, men blifvit under förmyndare ställde, under detta omyndighetstilist ånd åsamka sig gäld. f De anmärkningar, i anledning hvaraf Utskottets ofvanberörde Betänkande är fran Högloflige Ridderskapet och Adeln samt Hedervärda Bonde-Ståndet till Utskottet återfnrvisadt, hafva blifvit framställde, hos förstnämnde Stånd, af Herr Grefve N. Snoilshy och Herr Bo Christ. Roos samt, hos det sistnämnda, af Riksdagsfullmäktige Petter Pettersson från Calrnare Län, Nils Mansson från Malmöhus Län och Casper Wijkman från Upsala Län, med hvilke flera af Ståndets Ledamöter sig förenat, och åsyfta hufvudsakligen att ådagalägga, att det i Kongl. Förordningen den il Maji 1774 föreskrifna kungörandet örn en efter
Presterskapet ej saknade all skuld i det anmäikta förhållandet, enär eget exempel och ett rent, nitiskt och varmt förkunnande af Guds Ord samt ett behörigt tillämpande af Kyrkotukten ej alltid blifvit af Presterne iakttaget, ulan tidens rationalistiska riktning jemväl å dem haft inflytande och förmått flere bland dem att förkunna en föga Christlig lära; så borde man dock besinna att Presterne, äfven med hästa vilja och allvarligaste bemödande, ej kunna förhindra det öfverhandtagande Sabbathsbrytandet, så länge detsamma från Statens sida tillätes, eller så länge Staten öfverser med alt offentliga och enskilda arbeten, samt offentliga lustbarheter och nöjen, de förra utan ringaste sken af nödfall och de sednare utan försyn, å helgdagarne bedrifvas. Om deremot folket tydligen såge att den myndighet, som har Statens högsta andeliga och verldsliga makt hos sig förenad, allvarligen ville gifva kraft åt lagarne mot Sabbalhens vanhelgande, så skulle det nog mera, än hittills skett, lyssna lill Presternes förmaningar härutinnan. Vid 1850 års Riksmöte hade motion om åtgärder för Sabbalhens helighällande blifvit väckt och remitterad till Preste-ståndets enskilda Utskotts Pastoral-Aldelning, som i anledning deraf föreslagit: “att Högvördiga Ståndet ville genom underdånig skrifvelse an Bih. lill R. St. Brot. 1856 & 1851. 8 Sami. 16 Haft. 2 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskollets Betänkande N:o 71. hålla att Kongl. Maj;t täcktes medelst allmänna uppmaningar och med upplifvande af befintliga författningar, förnämligast af Kongl. Förordningen om Eder och Sabbalhsbrott den 17 Oktober 1687, der ej denna kunde, i anseende till tidernas förändrade skick, aktas mindre lämplig, efterhand i Nåder vidtaga nödiga åtgärder för återbringande af Sabbathen till den helgd, den enligt sin höga bestämmelse bör hafva, hvarvid, såsom för ändamålet serdeles tjenligt, Kongl.