Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ehuru förslag till dessa allmänt gällande grunder sedermera utarbetades och fastställdes, kunde pensionsföreningar icke tillvägabringas i mera än två af rikets tolf stift, och dessa föreningar omfattade hvardera, enär inträdet i pensionsinrättningen var stäldt i församlingarnes fria val, allenast en ringa del af stiftets skoldistrikter. Sedan till grundfonder för dessa båda pensionsföreningar blifvit af de för ändamålet afsatta medlen utbetald en summa af tillsammans 18,060 R:dr, nemligen till Kongl. Maj-.ts Nåd. Proposition N:o 49. 9 till föreningen i Linköpings stift 11,310 R:dr och till föreningen i Hernösands stift 6,750 R:dr, har återstoden af de för pensioneringen afsatta medlen, 101,940 R:dr, till följd af Rikets Ständers tid efter annan fattade beslut, fortfarande varit för ändamålet disponibel. Sedan nämnda två föreningar uppkommo, har, under loppet af nära tio år, ingen sådan inrättning vidare blifvit bildad, och ej mera än 84 skoldistrikter inom riket äro således ännu i åtnjutande af fördelen att för sina lärare hafva utsigt till ett med säkerhet påräkneligt understöd för ålderdomens behof. En utvidgning af de områden, som blifvit utstakade för de föreslagna föreningarnes omfattning, har synts af dessa förhållanden anvisad, och Rikets Ständer medgåfvo derföre år 1857, att de afsatta medlen till understöd för folkskolelärares pensionering finge användas, äfven om två eller flera närbelägna stift förenade sig om en pensionsinrättning. Men icke heller denna utvidgning har visat sig föra till en tillfredsställande lösning af frågan. Ingen pensionsförening har efter kungörandet af beslutet derom blifvit bildad. De tvänne obetydliga, redan förut bildade föreningarne synas icke heller kunna bestå i sitt ursprungliga skick. I den ena af dem, Hernösands, hafva, enligt meddelande af dess direktion, delegarne endast med svårighet kunnat förmås att qvarstå och af Linköpings förening är beslut fattadt om förändring af inrättningens ändamål, på det sätt att den skulle omfatta äfven lärarnes enkor och barn, å hvilken förändring stadfästelse blifvit sökt hos Kongl. Maj:t.
Då han rest et litet stycke, och från en höjd för sista gången kunde betrakta staden, vände han ännu en gång sit hufvud dit åt, med en half suck öfver våra dårskaper, svagheter och brister, hvarifrån han ej funnit denna stadens innevånare en hårsmån mera befriade, än Residensets. Skjutsbonden vände äfven sit hufvud åt samma led, för at efterse hvad herrn såg men fann troligen ingen ting betraktansvärdt. Först då Uno mellan de qvistade granarna i parken, uptäckte tegeltaket och de hvita skorstenarne af sin fäderne-borg, blefvo hans känslor gladare, alt fick mera lif, och han började at smälla på sin lata häst, för at äfven muntra honom, emedan han i en sådan sinnesförfattning ej älskade något trögt. Redan föreställde han sig, huru han skulle bli välkommen och träffa alla friska och glada, då han på afstånd uptäckte flere svartklädda personer på farstugbron; hvita handskar prydde deras händer, och långa hvita näsdukar hängde utur deras fickor. En likvagn stod på gården, och hvita lakan hängde för alla fönster. – Hvilken syn! kraftlös neddignade armen, som uplyftat piskan, och den föll overksam emot fotsacken. – At någon inom huset var död, såg han tydligt, alt förvissade honom derom. – Men hvilken? – En olycksalig fruktan intog honom vid åtankan derpå. – Hans far, hans mor, någon af hans syskon; alla voro kära, ingen fick saknas, och någon måste det ändå vara. – Om det ändå vore gamla Mamsell Snut, tänkte han, som visst alldrig förr önskat någon oskyldigs död; denna möjlighet tröstade honom, ehuru svagt, och med hoppet til denna möjlighet, körde han helt sagta in på gården. Begrafningsgästerne hade emedlertid samlats på trappan, bland hvilka han snart uptäckte alla sina anhöriga, ingen saknades, icke en gång Mamsell Snut, som äfven stod der i Linons Coëffur, svart flanell och dito regarnsstrumpor. – Glad hoppade han af sin kärra, men nalkades ändå med rädda steg. – Hvem är död, frågade han, den första han mötte. – Superkargen, svarade denne.
Äfvensom Utskottet, med fästad uppmärksamhet å hvad en annan Ledamot inom Vällofl. Borgare-Ståndet anfört, och då Utskottet inhemlat, att Kongl. Förordningen d. 27 Nov. 1776 lagger hinder i vägen för Handelsböckers förande efter annat än Riksdalersräkning, trott sig böra slutligen hemställa, att Rikets Ständer, i händelse Utskottets ofvan framlagde Förslag till nytt Myntsystem antages, anmoda «derasx Lag-Utskott, att inkomma med Förslag till de Lagförändringar, hvilka till följd deraf kunna anses behöflige. Stockholm den Junii i834- Reservationer. Af Herr General Lefrén: ”Jag åberopar min vid Utskottets Betänkande N:o 7 afgifne reservation, att jag anser bestämmandet af myntenhetens under-afdelningar och multipler tillhöra Konungen ensamt, såsom varande ett oeconomiskt mål, och tror derföre att denna del af beslutet bör, ifrån Rikets Ständers sida, antaga formen af önskningsmål.” Banco-lftskottctA':« i4* Af Herr Prosten Ödmann. "Då jag nu reserverar mig emot majoritetens beslut i afseende på mynt-enheten och dess fördelningar, får jag förklara det jag ännu vidhåller min förr i detta ämne yttrade öfvertygelse, att Decimal-systemets införande i vår mynträkning är förtidig, intilldess samma system blir gällande för mått, mål och vigt, samt ©tvifvelaktigt, om det nu antages, skulle bereda både missnöje och oreda vid den dagliga små-handeln. Mun har trott, att svårigheterne för systemets antagande voro minskade derigenom, att penningen eller iordelen af Kronan nu är borttagen, så att ingen annan underafdelning äu Slant skulle finnas* Jag vill ej neka detta; men äfven efter denna förenkling qvarstår samma svårighet, som förut vid smärre handelstransactioner och liqvider, nemligen det inskränktare antalet af aliquoter, som inpassa i systemet. Man har trott att genom
Ej må Ledamot af Rid. darhusDirectionen derjemte kunna vara , Fuilmägtig i Riksens Ständers Rank eller i deras RiksgäldsContoir, eller Revisor öfver dessa Verks, samt StatsVerkets tillstånd, styrelse och förvaltning. §. 5 n De personer hvilka af Kongl. Majit blifvit till Grefvelig eller Friherrlig värdighet upphöjde, eller med Adelskap benådade, men inom tvänne år efter utnämnandet icke hafva sig till vinnande af Introduction å Riddarhuset anmält, hafva all vidare iätt dertill, en-i ligt Kongl. Förordningen af den 8 Maj, 1775 Dm 7 Julli, och Kongl. Brefvet af den it Februarii igoo', förlorat, så framt ej Kongl. Maj:t täckes, genom serskildt nådig Resolution, den försutne tiden återställa 3 åliggande RiddarhusDireetionen noga tillse, att hvad ofvanberörde författningar så väl härom, som i öfrigt rörande Introductioner stadga, varder noggrant iakttaget. Under Ritvsdagarne må likväl lntroductiou ej beviljas, förr än RiddarhusDirectionen hos Riddarhusutskott tillkännagifva, och Riddarhusutskott hos Ridderskapet och Adeln anmält, det vederbörlige piaestanda blifvit fullgjorde, samt Ridderskapet och Adeln derefter till Introductionen in pleno tillstånd gifvit. Lottning och inskrifning i Adeliga JungfruStiftet, så vida den under Riksdagen inträffar, må af Wadstena Adeliga Jungfru Stifts Direciion verkställas, dock bör Landt-Marskalken anmodas, att dervid vara tillstädes. §. 52. Skulle Riddarhusutskott finna någon ändring uti, eller tilläggning till denna Riddarhusordning nödig, eller väckes fråga derom in pleno, hvilken då alltid till Utskottet remittetas hör, äge Utskottet, att derom öfverlägga, och med sitt Betänkande till Ridderskapet och Adeln inkomma.
Angelägenheten och ändamålsenligheten af den redan sistnämnda år vidtagna reglering af KammarRätten bevisas äfven deraf, att förstärkta StatsUtskottet vid denna Riksdag på Stat nppfört den bristande summa af omkring 15,000 Riksdaler, som sedan samma år på besparingarne utgått, och hvars uppförande på andra liufvudtitelns anslag Rikets Ständer vid sista Riksdag vägrade. Om ett sådant uppförande då hade egt rum och. serskildt anslag beviljats för den jemväl å besparingarne anvista summa af omkring 8,000 R:dr för öfyertaliga Tjenstemän i Krigs och Ecclesiastik - 121 ExpediLionerne, hvilken förstärkta StatsUtskottet vid denna Riksdag öfverliyttat på Allmänna IndragningsStaten, så hade anvisningarne på besparingarne derigenom minskats med 23,000 om året eller, för 6 år med 138,000 R:dr, sorn utgör mera an hela den för åren 1832 till och med 1837 uppkomna och i Herr JuslitieOmbudsinannens memorial omförmälda brist af 130,162 R:dr 14 sk. 2 rst. Denna brist blef således en oundviklig påföljd af Rikets Ständers vid sista Riksdag fattade beslut, dels att icke, enligt Kongl. Muj:ts nådiga proposition, ibland anslagen å andra hufvudtiteln upptaga ordinarie LöningsStater för de på deras begäran och i hufvudsaklig öfverensstämmelse med deras åsigter, nyorganiserade civila Embetsverken, dels att, sådant oaktadt, anvisa dessa löningars fortfarande utgående till fullt belopp å nämnde titels besparingar, ehuru den redan åren 1832 och 1833 å titeln uppstådda brist af något öfver 58,000 R:dr då var känd och den för 1834, sedermera utrönta af omkring 54,000 R:dr, kunde förutses. Om derföre Rikets SLänders ofvanberörde beslut ej egt rum, så hade bristen icke förefunnits, och de emot oss nu i följd deraf anställda åtal hade äfven utebli f vi t.
Fördelen af produktionsfoder i egentlig mening är ännu icke af mängden, åtminstone bland allmogen, insedd, hvadan ett förknappningssystem vid utfodringen af nötkreaturen temligen allmänt gör sig gällande. Dertill kommer ock, att särdeles i de trakter af länet, i hvilka körslor utgöra en hufvudsaklig binäring, det bästa och kraftigaste fodret användes åt hästarne, af hvilka, såsom redan blifvit antydt, flerestädes hålles ett öfverdrifvet stort antal. Skulle sålunda fodertillgången än kunna uppskattas till det belopp, att den i vanliga år ej direkt föranledde till kreatursantalets minskning och möjligen äfven i en och annan trakt medgåfve någon ökning i detta antal, med det stillningssätt som allmännast tillämpas, så kan den dock, på anförda grunder, icke anses mot behofvet svarande, för så vidt som detta behof uppskattas, mindre efter huru stort antal, som kan framfödas, än efter huru det framfödes. Det ungefärliga beloppet af spanmäl, som i medeltal användes till kreaturens utfodring, uppgifves till omkring 70,000 å 72,000 tunnor, jemte potatis och andra rotfrukter, efter omständigheterna. Afkastningen af ladugården är, såsom synes af hvad förut antydts, icke hvad den borde och kunde vara, samt förhåller sig naturligtvis något olika för olika trakter; men i allmänhet och med afseende på länet i dess helhet kan den dock anses motsvara behofvet för egen förbrukning och jemväl lemna något öfverskott till afsalu. Äfven i detta hänseende stå länets sydligare och mellersta delar framför de nordligare. I synnerhet gäller detta för de trakter, som äro närbelägna till städer och ångbåtsleder samt sålunda på dessa hafva en lättare afsättning af sina produkter. Emellertid förmäles öfverskott i ifrågavarande hänseende förefinnas i alla distrikt, utom i Olands norra samt en del af Tierps och Elfkarleby. Den afsättning, som äger rum, omfattar hufvudsakligen dels lefvande kreatur och kött, dels mjölk, smör och ost, de sistnämnde slagen mest från herregårdarna.
Vid förnyad föredragning återremitterades StatsUtskottets Utlåtande, N:o 37, j2 Prot. Utdrag den g Februarii 1829. angående fortfarande af det understöd utaf Statsmedlen, Carlskrona Stads Fattigvårds-ir.- rättning hitintills åtnjutit, samt om tillökning deruti. S. D. Till Allmänna Besvärsoch Oeeonomie-Utskottet återremitterades, i anledning af gjorda anmärkningar. Betankandet N:o 47, rörande vackt fråga om nya EvangeliiBoks. förslagets antagande, samt om fri tryckning af de vid berörde Förslag fogade bönerne. S. D. Efter nu skedd föredragning af StatsUtskottets Memorial , N:o 57 , hvaruti anmältes, att anledning är till anmärkning emot Föredraganden för KrigsÄrendena, och begärdes Remiss till ConstitutionsUtskottet , inför hvilket anledningarne uppgifvas skola , blef nämnde Remiss bifallen. S. D. Upplästes och godkändes af ExpeditionsUtskottet uppsatte förslag till följan* de underdåniga Skrifvelser lill Kongl, Majrt från Rikets Ständer, nemligen : 1:0 N:o 25, angående Fändricken Munthén underdåniga besvär öfver vägradt utbekommande af Skogsåverkans-böter; - Prot, Utdrag den g och u Februarii 1829. 5} 3:0 N:o 26, angående Marknaders aflågsnande fran Kyrkors grannskap; och 3:0 N:o 27 , angående bestämmande a£ förhöjda prseinier för Rofdjur» fångande och dödande. Den ia Februarii i8ap. Från Högloft. Ridderskapet och Adeln. S. D. Remitterades till f Banco-Utslottet:
— N:o 37, angående utsträckning af tiden för auktioners hållande på landet: II. 324. — N:o 38, angående rättelse i gällande föreskrifter beträffande ersättning åt läkare-korpsens medlemmar efter rese-reglementet och för inqvartering: II. 324. 52 — E — Expeditioner till Kongl. Maj:t, Rikets Ständers: — N:o 39, angående upprättande af normal-ritningar m. m. att tjena till ledning vid folkskolors uppbyggande: II. 325. — N:o 40, angående meddelande af föreskrifter i afseende på sättet för post-diligensers förskaffande: II. 325. — N:o 41, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående stats-pension åt Öfversten m. in. Friherre N. Ericson: II. 462. — N:o 42, i fråga om ytterligare undersökningar för bedömande af lämpligaste sträckningen af Norra Stam-banan: 11.462. — N:o 43, angående åtgärder för omläggning af allmänna landsvägen genom en del provinser i Norrland: II. 463. — N:o 44, i fråga om upphäfvande af 11 :te kapitlet 2:dra §:n Kyrko-lagen, rörande påföljderna för uraktlåtenhet att begå Nattvarden: II. 463. — N:o 45, angående utarbetande af förslag till lag emot obehörig efterbildning af konst-alster: II. 463. — N:o 46, angående utarbetande af förslag till ett förbättradt ordnande af Veterinär-väsendet i Riket: II. 463. — N:o 47, angående ändring i Kongl. Kungörelsen den 18 Mars 1843, i fråga om ersättning åt extra Domare för syn å inilitie-boställen: II. 463. — N:o 48, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om försäljning till enskild person af en komministers-bostället HofDalbo-gård i Kronobergs
Man kan derföre lätt förstå, att han skulle råka ut för mångahanda frestelser, isynnerhet då jag ytterligare tillägger, att han hade ganska god tillgång på penningar. Dessa erhöll han ingalunda af sin fader, ty denne var en fattig byskräddare, som endast med nöd förmådde att föda sig och de sina i hemmet, utan han hade genom sitt vinnande sätt och sitt goda hufvud lyckats intressera den rike gästgifvaren i hans hemtrakt, så att denne hade lofvat att låna honom hvad han behöfde för sin studiekurs. En af kamraterna, Wallin, som var ifrån samma trakt, påstod till och med att gästgifvaren, som eljest ej var känd för någon större välgörenhet, blifvit Tegnéhrs långifvare, i akt och mening att göra honom till en värdig man åt en af sina ogifta döttrar. Härtill satte jag emellertid ej fullt förtroende, enär slika rykten så lätt uppstå, då en fader till ogifta döttrar på något sätt hjelper en ung man fram i verlden. Tegnéhr nämnde ej heller något om ett dylikt förhållande, ehuru vi blefvo de bästa och förtrognaste vänner, som funnos på hela seminarium. Af denna vänskap fick jag nog skörda ganska bittra frukter; men det händer oss intet, utan att det är så bestämdt af försynen, och vi skola ej gå berättelsen i förväg. Om de öfriga klasskamraterna kommer jag endast att skrifva, då deras förhållanden beröra mina egna. Deremot vill jag här ytterligare omnämna en kamrat, som väl egentligen ej var någon sådan, emedan han, såsom förut bekant, ej vann inträde på seminarium, jag menar Carl Ludvig Pettersson, ynglingen, som inlemnade den långa inträdesansökan och som i rättskrifningsprofvet skref participium kokadt med t. Han stannade qvar i Göteborg, ty han hade ej mod att återvända till hemorten såsom kuggad och kände en gruflig afsky för att behöfva återupptaga sitt gamla arbete med yxa och spade. Det gjorde mig verkligen ondt i hjertat och mängde malört i min egen glädjebägare, då jag såg hans gränslösa förtviflan öfver kuggningen.
Vid öfvervägande af detta ärende, hafva Riksens Ständer funnit, att, om , genom olvanDämnde Kongl. Bref, jordegare blifvit skyddade mot intrång i deras eganderätt, hafva, å den andra sidan, de väghållningsskyldige blifvit derigenom underkastade mera omgång, kostnad och besvär, än någon skäligen kan anses höra vidkännas i de fall, då icke någon enskild fördel eller oeconomisk förkofran , utan endast utväg för fullgörande af ett allmänt onus är i fråga att beredas; och då det synes tillhöra samma Lagstiftande magt, som ålägger ett sådant onus, att, i det fall, då möjligheten af dess fullgörande icke kan anses vara på förhand gifven, dertill bereda utväg på ett sätt, som undanrödier behofvet för medborgare, att, i och för en allmän sak, sig emellan enskildt tvista, hvilket här, likasom i fråga om flere andra Oeconomieoch Police-ärender, torde kunna, genom allmänna regleringar, åstadkommas, få Riksens Ständer hos E. K. Mi underdånighet föreslå: att, i de orter och vid de tillfällen E. K. Mus Befallningshafvande, antingen efter enskild väglolts-egares begäran, hvilken icke må kunna vägras, eller ock i och för väglagningens besörjande i allmänhet, finner sådant nödigt, Kronobetjeningen blefve anbefalld, att inom det district, der behofvet förefinnes, och icke oftare än hvart femte år, upprätta ett allmänt Förslag, upptagande, å ena sidan, alla inom districtet befintlige Lands~ Häradsoch öfrige allmänna, eller årlig
Genom Laga Skiften erhåller utan tvifvel Hemmansägaren ganska stor förmån, hvilken ock visserligen allmännare erhållits, om det icke ansetts betänkligt, att låta nytt skifte öfvergå de inom detta Län verkställde Storskiften, der Skifteslaget utgjort hel Socken, eller större del deraf, hvilket förhållande ägt rum i många Socknar i Helsingland, och i anledning deraf blifvit stadgadt: genom Kongl. Brefvet af den 4 Maji 1827, att förordnande till Skifte uti sådant Skifteslag icke finge meddelas förr än Eders Kongl. Maj:t, rörande de vilkor, på hvilka det må varda tillåtet, att sådana Skiften genom nytt Laga Skifte rubba och förändra, fattat sitt Nådiga beslut; samt genom Kongl. Brefvet af den i3 Julii 1836: att de inom detta Län förrättade Sockneoch Byalags-skiften icke må genom nytt Laga Skifte rubbas, ulan att delägarne derom enhälligt öfverenskomma, hvilket vilkor utgör ett nästan oöfvervinneligt hinder för förändring af sådane Skiften, emedan det blott högst sällan kan inträffa, att delägarne uti ett sådant Skifteslag, hvilkas antal alltid är stort, men stundom uppgår till flere hundrade, skola om en sådan genomgripande åtgärd sig förena. För vinnande af Nådig ändring uti nämnde Stadgande har underdånig ansökning blifvit gjord, hvarå Resolution nu i underdånighet afvaktas. Ett hundrade Hemmansklyfningar hafva under sistforflutne fem år blifvit verkställde, oftast föranledde af arfskiften emellan syskon. Afsöndringar af jord från hemmanen, i öfverensstämmelse med Kongl. Förordningen af den 19 December 1827, inträffa mera sällan, hvaremot på förr öfligt sätt jord på viss tid derifrån ofta afsöndras. Genom dessa befordras visserligen jordens uppodling, men ofta minskas derigenom Hemmansägarens välstånd och förmåga att draga de hemmanet åtföljande skatter och besvär. Statsbidrag.
Kikets Ständer, som tagit della ärende i öfvervägande, hafva dervid funnit skäligt alt till ifrågavarande nådiga framställning lemna bifall; hvilket Rikets Ständer få härmedelst i underdånighet anmäla; framhärdande etc. Slockholm den 25 Juli 1863. 22 Expeditions-Utskottets Förslug till underd. Skrifvelse, N:o 101. Nio 101. hos Ridd. och Adeln den 25 Preste Ståndet den 25 Borgare-Ståndet den 25 Bonde-Ståndet den 25 Juli 1863. Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående upplåtelse till Stockholms stad af Kronan tillhörig mark Jör anläggning af strandgata utefter Ladugårdslandsviken från Nybron till Fredrikshof. (Siats-Utskottets Utlåtande N:o lil.) S. A. K. Sedan, med afseende å ej allenast den beqvämlighet oell lättnad i allmänna rörelsen inom hufvudstaden, som skulle beredas genom anläggning af en strandgata längs Ladugårdslandsviken från Nybron till Fredrikshof, än äfven den prydnad för staden och den fördel för sundhetstillslåndel, som derigenom skulle vinnas, É. K. Maj:t uti nådigt Bref den 9 September 1859 anbefallt Öfverslålhållare-embelet att, efter vederbörandes börande, föranstalta om uppgörande af plan till en sådan anläggning, jemte förslag i afseende å dess verkställighet; samt stadens Drätsel-kommission, till hvars åtgärd delta ärende blifvit öfverlemnadt, låtit genom Arbets-chefen för stadens vattenbyggnader, E. E. von Rothstein, uppgöra en af ritningar och kostnadsförslag åtföljd plan för arbetets utförande, hvilken blifvit E. K. Maj:ts pröfning underställd och af E. K. Majit den 16 April 1861 i nåder gillad: så har, enligt hvad E. K.
»Detta nid», utropade han, »vänder jag mot de landvättar, som här i landet bo, på det de alla må fara villande vägar och ingen utaf dem få eller finna varaktig stad, förrän de drifvit ur landet Erik konung och Gunnhild.» Han sköt stången ned i en bärgskrefva och lät den stå där. Hästhufvudet satt kvar, vridet in emot land, och han ristade runor på stången, de där sade alla dessa nidord.» Af alla berättelser om resandet af nidstång erfar man, att nordboarne hade en fast tro på, att en sådan förbannelse som den, Egil uttalade, värkligen skulle gå i fullbordan, ifall rätten vore på den nidandes sida. Vore den icke det, så komme nidet att falla tillbaka på honom själf. Han skulle då öfvergifvas af sina egna skyddsandar. Troll och jättar. Af onda väsen, s. k. »ovättar», funnos olika slag. Men de synas icke hafva blifvit uppfattade såsom dämoner eller onda andar, som uppsöka människorna för att tillfoga dem olyckor. De synas icke en gång hafva varit värkliga andar. De kunna nämligen öfvervinnas i kamp och dräpas af människor. Detta gäller om hvarje slag af ovättar, om jättar, troll och gengångare. De egentliga jättarnes kamp med gudarne är väl bekant från de gamla Eddorna. I själfva sagorna framträda de nästan aldrig. Blott om några få märkliga sägenhjältar, såsom t. ex. Starkotter, säges det, att de äro af jättesläkt. Men om de också äro större och starkare än vanliga människor, så tillhöra de dock alltid de dödliga. Mången af dem stupar för svärdet. Dessa troll eller jättar och resar, såsom de äfven kallas, bo dels för sig själfva i ett eget land »österut», »i österväg» högt uppe i Norden, där de lefva i ro utan att blanda sig med människorna, dels i de nordiska ländernas klippor och bärg, hvarifrån de företaga sina utflykter i bygderna. Ofta lämna sagorna bevis på, huru trollen uppfattades vara af fullkomligt materiell natur.
Utlåtandet återremitterades. H. I frågan om åtskiljande af Arméens och Flottornas UtgiftsSummor i RiksStaten. Utlåtandet återremitterades. S. D. StatsUtskottets Utlåtande N:o 25r, om inqvarteringen för Vendes ArtiI ler i Regemente, blef vid nu förnyad föredragning förkastadt. Prot. Utdr, d. 7 Junii 1823. 445 S. D. Bifölios, vid förnyad föredragning, StatsUtskottets Utlåtanden: N;o 254, Om Statsverkets tillstånd och behof under fjerde HufvudTitteln. N;o 2<)6, Likaledes under sjette HufvudTitteln. S. D. Då nu ånyo föredrogs StatsUtskottets Utlåtande N:o 255 om StatsVerkets Behof, i hvad den rör RiksStatens femte HufvudTittel gillade BorgaraStåndet sednare Alternativet, i irågan om anslaget för musikaliska Akademien, samt biföll för öfrigt hvad Utskottet, om anslag för RiksMuseum och om Löntillökning för Secreteraren vid Vitterhets, Historieoch AntiqvitetsAkademien, sig utlåtit. SD. Återremitterades StatsUtskottets nu å nyo förcdragne Utlåtande N:o 264, i anledning af Motioner, dels om Lotsoch Båkafgifternas nedsättning, dels om deras kanvändande. S. D. Efter förnyad föredragning af Bevillningsutskottets, den 25 sisth Junii på bordet lagde Utlåtande N;o 13, i anledning af gjorde anmärkningar emot samma Utskotts Betänkande N;o 6, angående grunderne för 446 Fröt. IJtclrr A. 7 Juli i 1823. den blifvande) Bevillningen, stannade Borga reStåndet i följande Beslut. 1:0 Att en personel afgift skall utgöras, på sätt Utskottet tillstyrkt,. 2:0