Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta allt lofvar jag troget hålla, så sannt mig Gud hjelpe till lif och själ.» Då, vid något af de fall, 50, 52 och 55 §§ Regeringsformen omförmäla, Riksförsamlingen, endast på de i samma grundlags 54 § nämnde vederbörandes kallelse, till riksdag sammanträder, eger hvardera kamaren att bland sina ledamöter välja talman och vice talman, hvilka inför kamaren aflägga den föreskrifna eden. Konungen låter, genom en härold, utlysa tiden, då riksdagen öppnas skall, r. o. § 26- sist till åttonde dagen efter den, som är till riksdagens början bestämd. Riksförsamlingens ledamöter skola då, sedan gudstjenst för dem hållen är, sammankomma på rikssalen. Der förer Konungen sjelf eller, då Han så för godt finnér, någon af Statsministrarne ordet och meddelar Riksförsamlingen berättelse om hvad i rikets stvrelse sedan nästföregående riksdag sig tilldragit. Första kamarens talman träder derefter inför Konungen och framförer Riksförsamlingens underdåniga vördnad. § 79. Hvardera kamaren eger utse och förordna sin sekreterare. Den betjening, som hvardera kamaren i öfrigt för sig under riksdagen anser nödig, skall af talmannen och två af kamaren dertill utsedde ledamöter, efter samråd med sekreteraren, tillsättas. R. O. % 24. Bill. till R. Skrifvelse, N:o 83. B. Tillsättning af Utskott. § 81- R. 0. § 28. Å. hvarje lagtima riksdag skola, inom åtta dagar efter riksdagens öppnande, H. F. § 55. tillsättas: ett Gransknings-utskott; ett Lag-utskott; ett Statsoch Bevillnings-utskott; och ett Banko-utskott. Gransknings-utskoltet skall Bestå af tjugu, lag-utskottet af sexton, statsoch bevillnings-utskottet af tjugufyra och banko-utskottet af tolf ledamöter.
Henna Motion, söm åsyftar att bereda enskilde en yiterligäre säkerhet för dess egendom, hvartill särdeles sednafe tiders erfarenhet gifvit anledning, förtjenar visserligen uppmärksamhet; men då det å ena sidan medgifves, att Staten åligger meddela enskiide Medborgare allt det skydd, så till person sorn egendom, hvartill Samliälls-Contractet förbinder och med det Allmännas bestånd står att förena, måste man å den andra tillse, huruvida icke delta må kunna vinnas genom ändamålsenliga stadganden och starka Controller, man alt ikläda Slaten en ansvars-skyldig - Sta tSrU Is k otte t& Be tank anel e n. 5i5 het, som kan medföra ganska menliga följder och indraga Staten i obegränsade förluster, hvilka på den enskilde skattdragande skulle kännbart återfalla. Utgåen-, de från denna, på rättsbegrepp hviiande grundsats, hafva de förenade Utskotten ansett sig böra söka vinna Motiqnairens syftemål genom andre medel och säkerhets-mått, som icke införa Staten uti äfventyr; Och Utskotten förmoda detta desto heldre kunna åstadkommas, genom de stadganden här nedanföre skola föreslås, sorn äfven med nu gällande författningar, förskingring af enskildes medel hos Ämbets eller Tjensteman förutsätter ämbetsfel och tillgrepp, hvilka ej kunna förelöpa vid noggrann! iakttagande af hvad Instructioner och Författningar föreskrifva, i afseende på Ämbetsoch Tjenslemäns controllerande, samt den enskilde uti Lagar ne är försäkrad om ersättning för den förlust, han lider genom åsidosatt uppmärksamhet och controll, så vida den enskilde sjelf iakttager hvad på honom ankommer. De fidi i hvilka enskilde, enligt gällande Lagar, skola anförtro sina medel i Ämbetsoch Tjenstemäns händer utgöra egentligen tvänne, nemligen: 5iÖ S t a.ts-U t s k o t le t.s Be lii n k a n den, t:o Då, till fullgörande af Dorn, eller eljest, medel kunde disponeras, eller, såsom.
Direktionen för det sjömanshus, som han i sådant afseende uppgifver, emot pensionsbrefvets uppvisande och påtecknande samt qvitto, sjelf, eller genom behörigen befullmägtigadt ombud, kostnadsfritt sin pension uppbära; skolande dock dessförinnan de i § 11 omförmäida bevis antingen till Sjömanshus-direktionen aflemnas och genom dess försorg till Direktionen för pensions-anstalten insändas, eller ock omedelbarligen tili sistnämnda Direktion ingifvas. § 13- 1 händelse pensionsbref lörkommer eller varder pensionär afhändt, bör denne, på egen bekostnad, låta i Statens officiela tidning tre gånger införa vederbörlig kungörelse om dödandet af detsamma, och inför pensions-anstaltens Direktion förete dessa tidningsnummer, hvarefter Direktionen har att nytt pensionsbref utfärda. § 14- De uti § 11 föreskrifva bevis böra, daterade i Februari och Augusti månader hvarje år, vara före månadens slut till Direktionen inlemnade eller insända. § IS Den, som under loppet af tre år ej uttagit sin pension, blifve från pensionsstaten afförd. Anmäler han sig sedermera ånyo, ege att åter komma i åtnjutande af den förut innehafda pensionsrätten, dock utan rättighet att för den förflutna tiden någon pension uppbära, derest han ej gitter visa laga förfall. 8 Kongl. Majlis Nåd. Proposition N:o 113. § 46. Pension må icke för gäld med qvarstad beläggas, ej heller införsel deri meddelas. 5 Artikeln. lini förvaltningen af pensionn-inrättningen oell redovisningen derför. Pensions-anstalten förvaltas af en Direktion, som har sitt säte i Stockholm och består af en ordförande och fyra ledamöter, hvilka af Kongl. Maj:t i nåder förordnas, hvarje gång för tre år. Hvarken ordförande eller ledamöter åtnjuta derför aflöning, ' arfvode eller traktamente under hvad namn det vara må. Direktionen har att vid förvaltningen ställa sig till efterrättelse pensionsinrättningens reglemente, oell sammanträder en gång i månaden eller oftare, om ärendenas behandling det erfordrar. Ar ordföranden förhindrad att bevista sammanträdet, före den i ordningen främste närvarande ledamot ordet.
Banco till reserverade pensioner åt militaire-enkor och barn på n;de Hufvud-Titeln i Riks-Staten blifvit från Riksgälds-Contoret utbetald, så hafva Rikets Ständer, vid innevarande Riksdag, derutöfver för enahanda ändamål beviljat ett anslag af Eli Tusen Fem Hundra Nittio En (1,591) R:dr i3 sk. 4 »:st. Banco, att, efter reqvisition, Kongl. Statskontoret tillhandahållas. §. 20. Återstoden af det vid 1828—i83o årens Riksdag beviljade och uti 68 §. af i83o års Reglemente för Riksgälds-Contoret omnämnde anslag till anläggande af en vattenledning till Carlskrona. §. 31. Sorn Rikets Ständers Buvarande Juslitias-Orabudsman, Hof Rätts-Rådet § Bil. till Stals-Uiskoltets Memorial N.-o 47°■ i Svea Hof-Rätt, Carl Ludvig Landin, kommer att fortfarande tillgodonjuta sin förut innehafvande Hof-Rätts-Rådslön, så skall såsom arfvode åt den, som efter honom adjungeras till Ledamot, från Riksgälds-Contoret årligen utgå Fyra Hundra (400) R;dr Banco, så länge IIof-RätlsRådet Landin fortfar att vara Rikets Ständers Justitias-Ombudsman. Tredje Afdelningen. Pä Riksgälds-Contoret anvisade Creditiv samt andra utbetalningar. §• 22 Det så kallade Stora Creditivet, som, enligt 63 §. Regerings-Formen, tor vara tillgängligt att, vid infallande krig, al Konungen lyftas, sedan Han Stats-Rådet in pleno hört och Rikets Ständer sammankallat; hvilket Creditiv blifvit bestämdt till Två Millioner (2,000,000) Riksdaler Banco. — Rikets Ständers förseglade anordning å nämnde summa må ej brytas eller summan från Riksgälds-Contoret utbetalas förr än sedan Riksdags-kallelsen blifvit i Hufvudstadens Kyrkor vederbörligen kungjord.
Län har händt, att en Landtmätare, som har sitt hemvist 2:ne miP från Staden Åmål, der ingen dylik person finnes, blifvit förordnad mäta och stämpla den Bränvinsyedskap, sorn förfärdigas i nämde Stad, hvari - Besv. och Ekon. TJtsk. Betanhanäert. Si genom Kopparslagare tillskyndas en dryg kostnad, och hela arbetsförtjensten åtgått, då de ofta måst föra 2 å 5 Bränvinspctrmor örn 12 å 16 kannors rymd hvardera, med legd. häst till Landtmätare. Sedan 2:ne Kopparelagare af RådstuguRätten blifvit fällda till eo Rd. böter hvardera, för det de afyttra* Bränvinspannor, dem Landtmätare ej uppmätt, ehuru de icke varit större än till uppgifven rymd, så hafva de väl hos Konungens Befallningshafvande anhållit, att någon Magistratsperson måtte förordnas verkställa mätningen och stämplingen, men hvilket blifvit afslaget äfven hos Kongl. Kammar-Collegium. Af sådan anledning, och som flera Städet i detta afseende torde dela lika öde med Å-> mål, har Herr Eneroth föreslagit en sådan, ändring uti 1. Art. 5. §. af berörde Kongl. Förordning den 20 Dec. 1815, att uppmätning och stämpling af ny eller förändrad Bränvinsredskap i sådana Städer, der ingen Landtmätare bor, måtte uppdragas åt någon Magistratsperson, helst en af dem, sorn besörja Controlleringen af Guld, Silfver och Tenn, på det icke en obillig och mot ändamålet stridande kostnad mera må tillskyndas den ena än den andra Stadens Kopparslagare. Utskottet har tagit detta i behörigt öfvervägande; och som det icke kan nekas, att Kopparslagare tillskyndas betydlig kostnad och tidspillan, så väl i de Städer, der Landtmätare icke finnas, då Bränvinsredskapen miste fraktas till ett stundom flere mil aflägset (52 Besv. och Ekon. Utsk.
Jag kan intyga, att det blifvit nekadt att få afskriften af till embetsverk aflåtna K. bref derföre, att man ej kunnat nog fullständigt uppgifva etiketten; att få utdrag ur offentliga diarier, emedan man icke kunnat eller velat specifikt bestämma något särskildt ämne, d. v. s. på förhand känt innehållet af den handling, man begärt, utan endast i allmänhet fordrat utdragen för någon viss tidrymd, — och denna vägran har skett, oaktadt Trvckfrislagen uttryckligen stadgar rättigheten fölen hvar att i Kronans embetsverk erhålla afskrifter af handlingar af hvad namn och beskaffenhet som helst m. m. Och då i det embetsverk, der sådant inträffat, rättighet lill delfående af enahanda handlingar förut varit under hela år utan anmärkning medgifven, är det att förmoda, att det oförväntade vägrandet endast ägt rum på grund af tillsägelse från högre ort, i ändamål att hindra offentliggörandet af vissa utgifter och andra Regeringens beslut. Då man sedan klagar öfver, att publiciteten meddelar oriktiga uppgifter, eller öfver representanter, att de yttra, hvad de berättelsevis hört, så frågar jag, om denna klagan är grundad, och om man ej Den i Juli e. m. blir tvungen att sqvallervägen söka de upplysningar, som man ej kan få i laglig väg. Felet blir alltid deras, som vägra upplysningarna, då de grundlagsenligt begäras. Här har blifvit omtaladt, att Konungar äfven äro menniskor, och således äfven kunna behöfva vänner. Jag känner ingen heligare känsla än vänskapen; men jag tror, att en Konung, i sin egenskap af regent, bör hafva sitt folk till sin bästa vän, oell att det är denna väns röst, till hvilken Lan företrädesvis iör lyssna. De enskilda vännerna bör han i offentliga ämnen ej uteslutande höra, likasom hvarje annan offentlig man ej får i sina embetsvärf rätta sig efter enskilda vänners ofta ensidiga meningar. En hvar medborgare kan äga vänner, som han ganska mycket värderar — jag har sjelf sådana —, men hvilkas politiska tänkesätt han dock icke hvarken rådfrågar eller följer.
När en upplagsinnehafvare vill åter utföra en vara från sitt kreditupplag har han, såvida han vill att varan skall frånskrifvas hans kreditupplagskonto och han derigenom blifva fri från ansvaret för tullafgifterna å varan, att tillse, att den qvantitet, han utför, icke understiger det stadgade frånskrifningsqvantum. Han har derefter, såvida utförseln sker med fartygslägenhet, att utskrifva angifningsinlaga till export in duplo. I denna inlaga bör varornas myckenhet och beskaffenhet angifvas och det ställe, hvarthän de skola sändas, nämnas likasom också den lägenhet, hvarmed försändningen skall ske. På primainlagan skall af insäu-daren tecknas en försäkran enligt följande formulär: » ått häri omförmälda varor äro af mig levererade för att inlastas i det uppgifna fartyget, och att samma varor skola afgå till angifna stället och icke med min vetskap eller min vilja skola insmugglas någonstädes i landet, försäkrar jag som ärlig man på tro och heder och under förlust af min upplagsrätt. » Sedan inlagan blifvit behörigen annoterad samt varorna vid granskning befunnits öfverensstämma med angifningen, sker inlastningen oförtöfvadt, och när den är verkstäld, lem-nas af de tulltjenstemän, som haft. befattning med saken, på begge exemplaren af angifningsinlagan skriftligt intyg om angifningens riktighet och varornas afsändning i enlighet der med. Det ena exemplaret af inlagan återställes derpå till upplagsinnehafvaren, som har att förvara detta till nästa afräkning med tullen, hvarvid upplagsinnehafvaren för att de utförda varorna skola få afskrifvas i hans kredit-upplagskonto måste framlägga så väl detta exemplar af inlagan som behörig ankomsteller lossningsattest. Samma ordning följes äfven då kreditupplagsvaror försändas från ’ en till en annan tullplats inom Danmark, såvida försändelsen sker sjöledes. Någon försäkran på tro och heder afgifves dock icke i detta fall.
När seklet v a r u n g t; berättelse från det g a m l a L u n d, af Cecilia Båäth-Holmberg; 2 delar — G e n o m detta arbete skall den flitiga författarinnan säkerligen ännu mera befästa sitt rykte s o m en af våra mest framstående skriftställarinnor, särskildt p å kulturskildringens område. — F r u D: s välkända vegetariska matsedlar i Idun borga för, att äfven hennes nu utgifna kokbok är af verkligt värde. &amp; E. — E t t praktverk, i sitt slag så godt s o m allenastående, fylldt af den dråpligaste humor i såväl text s o m bild. Utstyrseln alldeles ovanlig. o Det v a r en g å n g; saga för s m å och stora, af Helena Nyblom, illustr. af G.isfaf Ankarcrona och Gunnar Hallström. — T i o pärlor inom den svåra sagodiktningens konst. Till kvinnans psykologi, af Laura Marholm-Hansson. ' Kalle S t a r k; en bok för den äfventyrsälskande ungdomen, ai Karl Petersen. Nordin &amp; Josephson i distribution: Från Konsthallen, afbildningar af 1 2 0 konstverk från 1897 års internationella konstutställning, utgifna af Generalstabens litografiska anstalt — E t t särdeles billigt praktverk, hvilket nog s o m ett angenämt minne från årets stora konstutställning k o m m e r att söka sig väg till månget h e m vid julen. D e som k o m m i t oss till handa från förläggaren ä r o: Armén I, Universiteten och högskolorna, Tonkonstnärer och sceniska artister s a m t nu senast Tidningsmän. A l l a dessa olika afdelningar utmärka sig för en ovanligt elegant utstyrsel, noggrannhet i personalupjigifter s a m t sä vidt möjligt största fullständighet i afseende p a porträttens antal.
För att få ett tydligt begrepp härom behöfver man blott erinra sig det enkla förhållande, att ett hjul om tre fots diameter skall rulla omkring sin axel en gång i sekunden vid en hastighet af en Svensk mil i timman, således tre gånger i sekunden för tre mils hastighet, och om denna någon gång stegras till fem mil, hvilket emellanåt måste hända om man vill gå tre mil och taga igen tiden efter oförväntade uppehåll i medeltal, så skola samtliga hjulen på eli vagnståg surra omkring lern gånger i sekunden eller uära dubbelt fortare än något spinnrockshjul; och pistonen på maskinen skall, ehuru lokomotiv-hjulen, som den kringdrifver, ha större diameter, genomlöpa cylindern mer lin fyra gånger i sekunden. Det bör icke vara svårt att föreställa sig hvilken ökad påkänning och nötning som häraf förekommer så väl på maskineriet och hela rörelse malerielen, som på sjelfva banans öfverbyggnad. Uti nyss här ofvannämnde skrift af Löjtnanten vid Vägoch Valtenbyggnadskorpsen Herr G. Nerman, under titeln: Om jernvägar i allmänhet och särskildt om del jernvägs-syslem, som torde vara fördelaktigast för Sverige, finnes ock omlörmäldt, att, enligt denne författares beräkning, endast genom begagnandet af skenor om fö i stället för 21 b* skålpund skulle uppstå en besparing per mil af 39,312 Riksdaler, men hvilket, med ränta på ränta i 20 år, skulle uppgå till en besparing af 158.738 Riksdaler, hvarvid författaren i en not tillägger: »För Sveriges 150 »mil stambanor skulle man således kunna minska utgiften under 20 år med »15.645.000 Riksdaler, hvilket i medeltal per år gör 782.295 R:dr. en ganska »vacker summa, som ej onödigtvis bör bortkastas.»
Ytterligare Utlåtande, IV 4- s ^21 — 5a4, bif. af BondeStåndet, IX s 927, af . BorgareStåndet, IX s 96 4, af Adeln, IX s 967. —- om erläggande af, å förskotter. Statsutskottets Betänkande, IV 2. s 1092, 1093, lagdt på Lordet af PresteStåndet, IX s 346, bif. af BorgareStåndet, IX s 35i, —■ om nédsättning af, liksom af ÖfverRänta för DiscontLån; Motion, remitt. till BancoUtskottet, II s 1147* 2 5g Om redaction af föreskriften om; BancoUtskottets Betänkande, \I 2. s 487, 488, Lif. af Adeln, IX 3. s 392, af PresteStåndet, IX 3. s 4°3, af BorgareStåndet, IX 3. Se Tiondegifvare. — Kammarens, Kongl. Böcker för 1817 och 1818 förda med ordning och redighet, II s 6. Om tiden då dessa Böcker böra eller kunna vara fardiga, II s i4o — i4^« .— —• Kongl. Hufvudbok för 1820, ej till fullo i KammarRätten reviderad, II s 527. — persedlar, om rättighet att med penningar lösa Kronans; Motioner, remitt. till Statsoch Ekon. Utskotten, II s 1209, 1236. Utskottens Utlåtande, IY 5. s 8i3 — 816, bif. af Adeln, IX 3. s 98, af BorgareStåndet, IX 3. s 108, af BondeStundet, IX 3. s 133.
Och för ett sådant arbete betala de stora kontorscheferna i våra stora affarsstader högsr bo ih: g e rdnad. Undantagsvis gifves 70-75 kr., men detta i de allra flesta fall forst efter flere ärs tjenst. För att blott taga ett esempel bland dc mänga vilja vi nämna en ung qvinna, anstäld rid ett af Göteborgs förnämsta och rikaste handelshus, hvilken, först efter fyra ärs högst ansträngande och med berömvärd flit och duglighet utMrdt arbete, fick lönen förhöjd med 10 kr. per miinad, frin 60 till 70 kr. Men anbudet kan ocksa sjunka anda ned till 15 kr. i minaden, hvilket vi nyligen hörde n5gon erbjudas sasom kassor vid en af hufvudstadens största och synbarligen mest vinstgifvande ahärer. Den aflöning, som de höga herrarnc shlunda kasta till dessa sina lefvande maskiner, så långt ifrin att satta dem i stand att lagga af något för 5Ider och sjukdom, tilliter dem natt och jemt hilla kropp och själ tillsamman. Har en liten beräkning: Ett torftigt rum rid en osund gård i någon af de aflagsiiaste 5 - stadsdelarne eller fattigaste qvartcren en hasteligen förtärd niiddag på någon godtköpsrcstaurant, dcr föreställningen om sjelfdöda kreatur m. m. måste med en rysning nedsvaljas tillika nied detta mer an tvifvelaktiga * bränsle på lifvcts härd; &gt; litet torrföda hemma till frukost och aftoiimiltid för att spara tid och kassa. Hvad säger jag? Spara! Nej, för att göra det rirq11gt att lefva. Lagg så härtill bränsle, lyse, tvätt, lagning iii. m. och hvad blir, äfven efter 60 kr. i m3riaden, öfvcr till kläder?
“Nå, fort! låt oss höra hvad den gamla hedersgubben säger!“ ropade bröderna. “Jo, han säger: Was sucht der Alchymist? Den Stein der Gauch. Was find’t der Narr? Den rauch.” Ett halfhögt löje sprack ut på allas läppar, och tycktes snarligen vilja utbryta i skratt. Då kastade den bleke mannen en hvass blick på ynglingaskaran, och den blicken begrof genast det nyfödda löjet. Men pratet, som för några ögonblick afstannat, repade sig åter och fortsattes med en strykande fart. “Guldmakarekonsten florerade en ganska kort tid här i verlden“, yttrade en af det unga, glada sällskapet. “Theophrastus Bombastus Paracelsus v. Hohenheim var alla alkemisters blomsterkonung, och med honom utslocknade all den glöd, som lifnärde innanmätet i de hungriga, utsvultna guldmakarnes deglar.“ “Och jag går så långt“, utropade en annan, “att aldrig i tiden och på jorden någon varelse funnits, som kunnat göra guld – och hädanefter uppstår icke heller någon. Vår Herre allena kan göra guld – och drufvor. Menniskorna stämpla mynt af guldet – och pressa vin af drufvorna. Det är säkert, det. Och dermed basta. Stolarne kastades mot väggen. Ynglingarne marscherade ut. Den bleke mannen och jag voro allena qvar i rummet. En kort stund derefter reste sig min bleka granne upp från stolen, nalkades mig, nedböjde hufvudet något litet, och sade: “Min herre! Förlåt, att jag tilltalar er! Ni har icke deltagit i det nyss försvunna sällskapets förlustelse, ej heller i dess samtal. Jag högaktar er. Edert yttre fängslade mig vid första anblicken. Ytan rör mig föga och sällan, men jag hyser godt hopp om unga män, som icke blanda sig i hvad de icke förstå. Om ni behagar följa mig hem, så vill jag visa er något besynnerligt.“ Den gamle mannens utseende var (åtminstone vid första anblicken) mera afskräckande än inbjudande. Men här förestod nu ett äfventyr, som jag för ingen del ville försaka.
Studieplaner hafva lemnats 1 gång för livartdera af amiiena svensk literaturhistoria och engelska språket. Bokråd hafva begsrts för studium af tyska, engelska och franska språken, tysk och engelsk handelskorrespondens, hushålls-kemi, fysiologi, helsov %rdslara och psykologi. Genom en liirariiinas välvilliga tillmötesgiende har en afgiftsfri kurs i svenska språket kunnat lemnas. Liksom föreghende år h a h a alla grendeii rörande hemstudierna skötts af en komite, bestående af fröknarna G .. Elfving, M. Forsell, E. Fries och L. Granboin Expeditionen har på förbundets byrh handhafts af fröken Forsell och, d % hon varit förhindrad, af fröken Elfving. Rörande räkenskaperna fiir hemstudierna hiinvisas till hil.VJ.11. Bokkomiten. Enligt under detta %r af förbundets. styrelse faststalda stadgar för komiten har denna sig uppdraget att atl u p ~ ~ i * ~ % l t a qaanska för barn och ungdom aJseclcla böcl~e1.~. fo~ ' icckningar oyuera goda sdclana samt chtt udrcla fö ' tir~bunclets e boksant ling. Resultatet af den under aret piigående bokgransknin.gei1 föreligger dels i de supplementslistor, som vid julen utgåhos, dels iihen i de omdömen öfver under året utkomna böcker, som offentliggjorts s$ vii1 i tidskriften Dagnys sista häfte för år l890 som afven i siirskildt utsiinda separataftryck. Den vanliga utsttillningen vid julen af barnoch ungdomsböcker har afven i ar egt rum på förbundets byrå och har af allnianheten ganska flitigt besökts. Herrar bokförlaggare och bokhandlare h a h a genom frikostiga gåhor och synnerligen viilvilligt tillmötesgiiende bidragit till att denna utstallning år efter å r kunnat Blifva allt rikhaltigare.
Kunde man nedsätta den, så tror jag att det vore en vinst ; ty jag anser, att vi icke heller skola göra brännvinsbränningen alltför lucrativ för Staten och utfärda skadliga brännvinsförordningar, derföre att Staten behnfver penningar. Jag vidblifver mitt tillstyrkande, att Gr. Hamiltons förslag må blifva gällande. Hr Stuart, Carl Gustaf: Jag har ej deltagit i R. o. Ad:s beslut uti förmiddagens plenum, ang:de en nära obe • gränsad frihet för snart sagdt alla Svenska medborgare alt tillverka brännvin. Jag kan icke annat än anse ganska betänkligt, att, då ett hämmande tvång fortfarande nedtrycker nästan alla andra näringar, man skall medgifva ät brännvinsbrännaren en frihet, sorn, så vidt jag kan bedomina dessa förhållanden, borde i sista rummet tillkomma hans näringsgren. Men om något fördelaktigt ändamål med detta beslut, innan en alltför aflägsen framtid, skall kunna vinnas, synes det högst nödvändigt, att åtminstone den beskattning af 6 rist. för hvarje tillverkad kanna, sorn Gr. Hamilton föreslagit, förhöjes. Vid sista riksdag ansågo R. St., att 2 sk. borde i allmänhet utgöra skatten för hvarje utöfver det egentliga busbehofvet tillverkad kanna brännvin. Jag får i sådant afseende åberopa hvad Bevilln.- och Ekon.Utskm uppgifvit i sitt förra betänk. N:o i. I samma betänk, hafva också Utsk:n föreslagit, att 4 s^- skatt för hvarje kanna måtte vid denna riksdag bestämmas. Enligt mitt förmenande består nu den hufvudsakliga förtjensten i Gr. Hamiltons förslag just deruti, att för hvarje tillverkad kanna brännvin skulle betalas lika hög skatt, denna tillverkning må vara åstadkommen medelst en io kannors eller en i5o kannors panna. Vid sådant förhållande anser jag dock af högsta vigt, att man ej endast tager de små pannorna i betraktande då beskattningen bestämmes. Det finnes dessutom en omständighet, som härvid ej bör lemnäs ur sigte, nemi. den, att hädanefter kan hvar och en anmäla sig att få bränna blott under en månad.