Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dock vare städerna alltid skyldiga att för lärohusen kostnadsfritt upplåta fria, sunda och väl belägna byggnadsplatser, samt så vidsträckta, att utrymme för gymnastik-inrättningar, äfvensom för lärjungarnes lekar och rörelse i fria luften, der må finnas;» och Kongl. Stadgan den 29 Januari 1859 upprepar enahanda bestämmelser i oförändrade ordalag. Alt för staden Ekesjö göra ett undantag från den allmänna regeln, dertill förefinnes, enligt Utskottets tanke, så mycket mindre skäl, som det af motionären i sådant afseende uppgifna förhållande, att Ekesjö uppfört större lärohus, än som för stadens eget behof erfordrats, och att en stor del af lärjungarne i stadens elementarläroverk äro från landsbygden, utan tvifvel eger rum jemväl i de liesta andra städer, som i sednare tider åt sig uppfört nya lärohus; och att på stiftets byggnadskassa — hvilken, elter hvad för Utskottet blifvit upplyst, för närvarande är uttömd till följd af kostsammare byggnadsföretag inom stiftet — för all framtid öfverflytta skyldigheten att underhålla ifrågavarande lärohus i Ekesjö, lärer vid sådant förhållande vara lika overkställbar!, sorn det vore obilligt i anseende till det sätt, hvarpå kassan bildas och uppehälles. Utskottet föranlåtes alltså afstyrka allt afseende å omförmälda motion. Stockholm den 12 Februari 1863. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 85. / Reservation: af Herr Börjeson:
Allt hade vid 1823 års riksdag blifvit granskadt af ett särskildt Utsk. Grundlagsförändringen afslogs dock vid sista riksdag; men hvad som qvafslod och ej var underkastadt denna förändrings vanskliga öde, var, hvad jag nyss uppläst, frågan om embetsverkens nya organisation. Detta har nu med största delen af de civila och militära embetsverken ägt rum; och jag tror ej, att något finnes, inom hvilket en sådan inskränkning icke inträffat. Det har icke varit möjligt att vid en reglering, som skulle ske emellan riksdagarna och sora ovilkorligen fordrade nya lönetillgångar, hänvisa desamma på annat än besparingarna; och man skulle verkligen tro, att detta äfven varit R. St:s mening, enär de ingalunda uttryckt eller, mig veterligen åtminstone, ens åsyftat, att embetsverkens lönetillgångar borde och kunde anses tillräckliga för uppfyllandet af nya och förbättrade, på successiva regleringar hvilande reformer. En sådan åsigt synes ej heller tänkbar från Ständernas sida. Det ligger i sakens natur, att göromålens mängd skola ökas. Det ligger äfven i skyldigheten vid en lönereglering att tillse, det tjenstemannacorpsens löner i någon mån lämpas efter dess bemödanden, och dymedelst befrias för de hufvudsakligare bekymren öfver otillräcklig, nödtorftig bergning, som rycka uppmärksamheten från det offentliga lifvets omsorger till det enskildas. Ur denna synpunkt hafva dessa regleringar blifvit utförda. Principvidrigheten af bestämda löners anvisande på besparingarna har vid intet tillfälle af dessa dispositioner lemnats utan uppmärksamt afseende. Men då fråga varit om en så länge önskad, så mycket behöflig reglering som denna, syntes det icke vara något skäl att uppskjuta dermed, helst begge Statsrnagterna voro ense om saken och den frånvarande uttryckligen begärt, att den närvarande måtte densamma till verkställighet bringa, utan vilkor för tid eller medlens anvisande. Skall emedlertid någon anmärkning göras i anleda, af slika dispositioner, så tror jag, att denna 7 H. i5 vi.} Maj f. m. i anmärkning bör inskränka sig till hvad R.
Vid nogare eftersinnande, ber jag att få ändra mitt yttrande sålunda, att B. o. Ad. vid detta tillfälle endast måtte besluta, att direkte välja elektorer, och sedan att Riddarh.Utsk:t måtte förståndigas att utarbeta de små förändringar, som deraf blefve en följd, i fall verkligen mitt förslag skulle inom Ståndet vinna samtycke. Jag var ej i tillfälle att följa med hela gången af Hr v. Knorrings anförande; jag ber således att endast få rigta mitt försvar mot några af honom gjorda inkast, som ej undgingo min upmärksamhet. Det första var vid valet af elektorer. Han påstod att dertill skulle åtgå 17 timmar. — Jag ber att få nämna för Hr Knorring, att vid förra Riksdagen, då val till förstärkt StatsUtsk. skulle ske, R. o. Ad:s ledamöter voro så talrikt församlade på detta rum, som de någonsin varit. Om jag ej missminner mig, började valet kl. 10 f. m. och innan kl. 7 på e. ra. var det fullbordadt; vid det tillfället voro dock 36 namn på listan. Det af mig föreslagna antalet personer, som skola väljas, utgör 6 mindre, eller 30 personer, så att tidsutdrägten vid valet skulle blifva vida mindre betydlig; men äfven om dertill skulle åtgå ett par dagar, anser jag icke detta vara ett fullgodt skäl, för att afslå mitt förslag. Ty om R. o. Ad. verkeligen blefvo bättre representerade i Utskrn, så tror jag, att det är ingen af Eder, Mine Hrr, som skulle draga i betänkande att ogilla mitt förslag blott och bart för den orsaken, att valen skulle draga ut något längre. Jag för min del anser åtminstone, att ett sådant skäl mot de direkta elektorsvalen ej är värdigt att uttalas på detta rum. Hafva vi icke sett våra Landtmarskalkar sitta hela dagen på den stol, som är framför oss, och jag är säker på att den nuv:de ej skall underlåta att följa deras exempel. Skulle, till följd af opasslighet eller andra mellankommande omständigheter, Landtm, blifva förhindrad att vara aärv:de i plenum, så hafva vi ju att tillgå den främsta ledamoten och så den dernäst och så fortfarande.
Deras vinst är således ett drifvande skäl för Den 4 Junii f. m. i3g dem, att ernå högsta möjliga qvantitet, och ehuru de brännt lika tiel, med lika vedåtgång, och lika anta] arbetare, har jag under de 3:ne år jag haft pistorisk panna vid det ena stället, aldrig kunnat uppdrifva den till dubbel produetion mot den förra; den skillnad har jag äfven trott mig finna emellan begge pannorne, att den pistoriska, utaf lika qvantum potatoes, med ringa tillsatts af kornmalt, hvilket är det enda, som på min ort till bränvinsbränning användes, alltid gifvit något mindre qvantum bränvin, än en vanlig panna; men då jag beräknar vinsten af tid, och drankens större och mindre kraft och nytta för Ladugården, har jag funnit denna minskning obetydlig. En annan omständighet, som bör anmärkas, och som alla de, hvilka i frat emot de af dem såsom förhatlige och skadlige ansedde pistoriska pannorne, äfven böra taga i öfvervägande, är den tid och den omsorg, som fordras till deras renhållning, om man ej skall få ärgigt och skadadt bränvin, samt den våda, som är att befara vid minsta uragtlåtenliet, så att de deraf gå sönder, då ytterligare tid och kostnad erfordras till deras reparation. Jag får således af alla dessa skäl, istället för den Tariff Utskotten uppgifvit, föreslå en 3-dubbel skatt på de pistoriska pannorne emot de vanliga, såsom den högsta, hvilken kan med rättvisa vara enlig, och en Den 4 Juni i f. m. mindre för de andra mindre väsendtliga förändringar af förvärmare, mäskvärmare eller klaringsanstalt m. m., under anhållan, att sådant med noggranliet utsattes i den blifvande författningen, till upplysning för alla, och till undvikande af missförstånd emellan tillverkarne och de Embetsman, hvilka äga att bevaka controllen.
Hade penningar funnits, så hade man kunnat anslå mera både åt dem och andra arbeten; men som fattigdomen är alla vackra projecters graf, och Utskotten icke velat tillstyrka Rikets Ständer att sätta Riket i skuld, för Strömrensningsarbeten, så hafva de icke kunnat anvisa större tillgångar. Om Ridderskapet och Adeln nu återremitterar Utlåtandet, på det lån må upptagas för detta ändamål, så svara Utskotten otvifvelagtigt. att de icke kunna tillstyrka det, utan att Rikets Ständer sjelfve må uppgöra sådant, i fall de behaga. Hvarken här eller i Utskotten kan jag tillstyrka en sådan åtgärd, och anhåller derföre, alt Utlåtandet måtte bifallas; destomera som påslåendet, att de norra provinserne härigenom skulle få ingenting, är ogrundadt. Af förteckningen Litt. A, öfver påbörjade arbeten, som borde fullbordas, skall Ridderskapet och Adeln erfara, att dessa Landskap alldeles icke blifva vanlottade. 56 It. i4* 2 [ 2 Den 8 Januari i f. ro. Herr von Hartmansdorff uppläste den vid Utskottets Utlåtande bilagda, och af honom åberopade förteckningen, öfver de vattendrag, till hvilkas upprensning Statsmedel blifvit föreslagne att användas, hvarefter han fortfor: Ridderskapet och Ådeln finner häraf, att bland nu uppräknade i3 strömrensningsarbeten, höra blott Irenne till södra delen af Riket, tvänne till Wermlands skogstrakter, och alla de öfriga till de norra. Den stora nyttan af anslagen för de norra Landskapen, erkännes icke en gång af Norrländningarne sjelfve, ty de säga: att om medlen icke användas bättre än hittills, så tjena de till ingenting väsendteligt. Att Norrländningarne i alla fall önska anslag, det är naturligt, emedan penningarne åtminstone för ögonblicket, då de användas, sprida lif i rörelsen derstädes. Man har ock sagt, att det vore synd om folket, att lemna det utan understöd, när det erbjöd sig att sjelf deltaga i arbetet.
Vid detta förhållande synes det uppenbart, att införsel af utländskt lin icke kan ifrågakomma i andra fall, än då antingen brist inom landel uppstår eller ock det inhemska billigare linet är för afsedda ändamål mindre användbart; och i intet af dessa fall torde det vara rättvist eller för den inhemska linberedningen till någon nytta, att å det utländska linet för olika konsumenter stadga skiljaktiga eller i allmänhet höga tull-afgifter. Då emellertid den af Kongl. Majit, till vissa fabrikers förmån, föreslagna tullsats af 8 och 16 skillingar måhända vore, såsom allmän, nog låg, i förhållande lill varuvärdet och den tull, hvarmed andra rudimaterier för näringarne äro belagde, samt tullfrihet ännu mindre, såsom åtskiliige motionärer yrkat, nu kan medgifvas, hemställer Utskottet, att införsels-tullen å Lin må bestämmas till 12 sk. för ohäckladt Bih. till B. St. Ljus. Ljuskronor. Läderarbeten, ej specificerade. Majs. och 24 sk. pr lisp. för häcklad/■•, och att någon införsel tili lägre tull, för särskilda näringars behof, icke vidare må af Kommers kollegium medgifvas. Under förutsättning, att tullen å talg, på sätt Herr Hjerta föreslagit, klefve nedsatt till hälften af nuvarande belopp, har han vidare tillstyrkt nedsättning af införsels-tullen å Stearinljus till |:delar af dess nuvarande belopp, äfvensom å hvita Vaxljus och Spermaceti-ljus till 12 sk. och å andra slag lill 9 sk. skålp., i sammanhang hvarmed Herr Hjerta, under nämnde förutsättning, ansett införsels-tullen å stearin kunna från & till 4 sk. pr skålp. nedsättas.
Sjelf var hon försvunnen, och baronen skulle trott alltsammans vara en dröm, om han icke hållit kransen i sin hand. Följande morgon och hela den dagen kunde baronen icke aflägsna sig från sitt hus. Det rum der Arabella brukade tillbringa aftonstunderne, blef nu hans verld. Han vandrade der fram och åter, och hans öga hvilade ofta på pendulen, under det hans min och hela hållning gåfvo tillkänna otålighet, möjligtvis öfver tidens långsamhet; men han går sin jemna gång, den obeveklige! oberoende af menniskors behof och vilja: passionens storm kan icke öka dess fart. Likgiltigt pekade ändtligen dess kalla metallfinger på den efterlängtade siffran; klockan slog tio och den bleka gästen, höljd i sin blus, inträdde. Efter en temligen oblid framfart bland de spridda böckerna på baronens bord, utvalde hon sig en, och intog sin vanliga plats; men hon hade icke rätt länge läst, förr än hon åter bortlade boken, och under det hennes blickar, med icke obetydlig ovilja, en stund följde baronens vandringar upp och ned, sade hon ändtligen temligen otåligt: «Men min Gud! – min herre! ämnar ni då icke heller i natt gå till hvila i ert rum?!» «Icke, om ni tillåter mig stadna qvar!» «Om det beror af mitt fria val, säger jag dertill nej. – Och dessutom, min herre, intresserar ni er icke för fortsättningen af er vackra lectur?» «Huru,» sade baronen förvånad, ni vet –?» «Nå, ja – Jean Paul skulle icke finna sig mycket smickrad, om han visste sin Titans öde, att en hel månad ligga halfläst, på en Svensk ädlings nattduksbord.» «Ni förvånar mig, Arabella! med er allvetenhet; men smärtar mig ännu mer genom ert bemödande , att aflägsna mig. Jag ville likväl så gerna tala med er!» «Men jag icke med er, baron!» invände Arabella. «Arabella!» «Baron!» «Min närvaro besvärar er således.» «Ja baron!» Stillatigande och stött tog baronen ett ljus och gick in i sin sängkammare, der han kastade sig upprörd på sängen.
Fändricks, 2tdra dito. Fältväbels, 2:dre Adjutanten, uppförd vid Staben Sergeants . Förares Fouriers Gudhems Compagnie'. Capitaines Lieutenants, 2:dra Capitainen Fändricks, Lieutenanten. Fältväbels Sergeants . , Förares. Fouriers, 3:dje Adjutanten,uppförd vid Staben Summa Differencen emellan ofvanstående aflöni ter gamla och nya Staten, är genom Cavalle Kronans besparing indragen, och har i betyc aflöningen för det nu tjenstgörande Belälet; skilliga hela Indelningar af gamla Cavalleriehållit, jemte den högst betydliga Hästvaca Kronan ingått. Förra Cavallerielönen enlie Nuvarande reduetions InfanerieStat. ;ig grad minskat hvarförutan åti, pslaget helt och Jce-afgiftcn, till Hi q! gc nääs so as f' remot åtnjuta likväl Regementets nuvarande Indelfvare, enligt Kongl. Brefvet den 22 Mars 1814, till oåifö attring på reductionsStaten, en tills vidare af Krodragningar i Nåder reserverad Extra Stats tillökning, sposition och Markegångsförvandling utgått för år 182a . Capitainelndeln ngE * för hvardera : Lieutenants och ricks dito • 3;ne Adjut inte? dito S ; R:dr 29: I3, 31 . 17: 27, 1. * . 52: 33, 4* sami r£ster beloppet likaledes fördeldt till en liten nödhjelp ifcr d n ytterst vanlottade indeldte Underofficers Corpsen, s( fästat els icke har någon vidare Lön, utom sine Boställen hvi ka de i allmänhet sakna förlag att kunna förmånligt bnr^a> oc^ hvarpå dessutom Öfverräntor samt publique U •kvlder a* de fleste måste till Kronan per Contant återbetalas. S|]lunda efter verkliga förhållandet från RegementsContc rit specifikt uppgifvit3 betygar v. Diibsn, Den 15 Maji f. m. H5 „ N:o 2.
Då de icke kunna vid Riksmötet sammanträffa och der kämpa under några få och, man torde kunna säga, i det hela lugna sakförare, skola de i stället på hemliga stigar smyga till valörterne, och der ifrigt, i samma mon de hotas af förtryck, och täflande tillika vid sidan af nya, mera egoistiska intressen, söka att bevaka sina fördelar, svårligen skyende att för detta ändamål anlita hvarjehanda hjelpmedel af intrig oeh corruption, som der en allmän samfundsanda saknas, lättare både framkallas och finna insteg, skulle än säkraste följden derutaf blifva så väl de täflandes, som dé väljandes demoralisation. Varnande skildringar ifrån främmande länder äro för oss i detta hänseende uppställda. Om i stater, hvarest likvist råder en stor jemnlikhet, så väl i bildning, sorn lefnadsvillkor, högst betänkliga uppträden förefallavid de allmänna valen, hvad må berättiga oss, med våra splittrade intressen, våra ärfda ståndsskillnader, våra* minnen och våra fortfarande afsöndringar inom hela det sociala lifvets område, till det djerfva hopp, alt en ä Bilaga N.o a till Constilulions-Utskoltets Memorialj IV.o 38- hällre lingens ordning skall dervid hos oss inträda? — I sanning, antingen hedrager jag mig, eller har den politiska klokheten icke tryckt sitt insegel på det represenlations-förslag, sorn efter främmande mönster uppdukas för en nation i helt olika belägenhet, och visst icke hvarken så politiskt eller så harmoniskt inom sig utbildad, att den på jemna skuldror skulle bära den ansvarsfulla bördan af en allmän lika representationsrätt. Men rättvisan_, yttrar man, kräfver jemiikhet i politiska rättigheter för hrar och en medborgare: kräfver, att nationen icke må söndersplittrad, utan samtagen i sin verkliga helhet blifva representerad, och ingen, under samhällets fortgående utveckling, obehörigen utesluten från deltagande i dess allmänna angelägenheter. Utgångspunkten för denna fordran, som man framställt såsom förnuftets egen, är påtagligen jemlikhels-begreppet, så väl i afseende på rättigheter, som derför gifna qvalificationer i och med själens förmögenheter.
Antogs, enligt Kommitterades förslag, med tillägg vid slutet af dessa ord: ”så vida ej Kommunal-stämman finner skäl att om uppbörden annorlunda förordna.” §§ 69, 70 och 71, enligt Kommitterades förslag. Antogos, enligt Kommilterades förslag, med förändringar, enligt livad Utskottets Utlåtande innehåller. § 74, enligt Kommilterades förslag. Lemnades utan anmärkning. § 75. Antogs till 1 momentet, enligt Kommitterades förslag, med detta tillägg vid slutet: ”så vida i dessa beslut innefattas ansvars-lörbindelser.” 2:dra och 3:dje momenten, enligt Kommitterades förslag. Lemnades utan anmärkning. §§76 och följande till och med 80, enligt Kormniterades förslag. Lemnades utan anmärkning. § 81. Antogs, enligt Utskottets förslag, med uteslutande å fjerde raden i 1 momentet af ordet genast. Ett öfvergående stadgande, enligt Kommitterades förslag. Lemnades utan anmärkning. 2:o. Förslag till Förordning om Kommunal-slyrelse i stad. § 1, enligt Kommitterades förslag. Lemnades utan anmärkning. § 2. Antogs, enligt Kommilterades förslag, med den förändring i 2:dra momentet, hvilken Utskottet tillstyrkt. § 5. Antogs, enligt Utskottets förslag, med införande af dessa ord: ”För fastighet eller inkomst till allmän bevillning taxerad,” i stället för de nu befintliga orden: ”För inkomst af fastighet, näring, lön eller pension till allmän bevillning taxerad.” Prot-Utdrag den 1, 2 och 3 Oktober 1860. 775 § 4. 1 morn., enligt Utskottets förslag, ansågs böra utgå, och 2:dra morn., sona ensamt kommer alt utgöra liela denna §, erhöll följande lydelse: ”1 så väl de Kommunala rättigheter, hvilka hittills uteslutande tillkommit burskapegande borgare, som de särskilda skyldigheter af nämnda art, hvilka sådana borgare ålegat, ega jemväl de, hvilka, jemlikt § 3, äro af Stads-kommunens medlemmar, taga del, så vida icke samma rättigheter och skyldigheter äro genom Rikets Grundlagar vissa klasser al stadens medlemmar särskildt förbehållna.” 8 5.
Dm 2 () Maji. genheter af den vigt, att han idre utan känbar skada kunde deni åsidosätta. Det har gått an t äldre tider, att verkställa Taxeringar uian denna föreskrift, och den synes nu ej vara mera nödvändig än fordom. Föreskrifter utan ändamål böra icke öka mängden af dem, och ibland dem är förbindelsen att mantalskrifvas, då man större delen af året arnar vistas, sorn man ej sjelf kan förutse, och i alla fall icke är skyldig att bestämma, jag mantslskrefs i Södermanland sistlidne Höst, och kunde då icke förutse, att jag skulle vistas nio månader i Stockholm. Föreskriften, senaste Riksdagen tillkommen, att Jordägare häftar för dess Landtb bönders och Torpares Kronoutskylder vid hos dem saknad tillgång, bestrides nu liksom förlidne Riksdag, såsom orättvis till sin grund, och betungande i sin tillämpning, då, vid jordbi brukares tilit3gand« vanmagt, icke sällan kommer att inträffa, att Husbonden får betala utskylder för dem, hvilka bo på dess ägor, som, under förra Regeringslagar, aldrig blifvit satt i fråga, än mindre föreskrifvitj och lika orättvis är föreskriften, att, om en Hemmansåbo boriflyttar, skall husbonden för dess ulskyider ansvara, då likväl Embetsmännen lättare åt* komma Kronans rätt i detta afseende, än hus-i bonden kan återfå hvad han mäst förskjuta för en kanske i en annan Province flyttad bonde, men Kronans säkerhet och Embetsman? beqvämlighet bör väl ej beredas på bekostnad af tredje mans rätt. Ridel, o, Ad. Pr si. VI. B. II. Afdrag för minderårige barn å Kronoutskylderne borde alla af arbetande Classen lika få tillgodonjuta, och således det stadgande förändras, som innehåller, att Hemmansbrukare af större Jordbruk än ett fjcrdedels Mantal äro från denna ringa förmon uteslutne; en Åbo å ett halft mantal kan lika behöfva njuta en lindring, som Åboen å ett mindre, och det är Statens nytta och uppföstrings kostnaderne, hvarå afseende bör lemnäs, men icke Hemmanets storlek.
Om Representationen afvet dem, må den då uppgifva förhållandet och föreslå ändringar och förbättringar; att Styrelsen sedan med uppmärksamhet och deltagande behandlar förslagen har jag ingen anledning att betvifla. At Styrelsen har likväl nitet, att sjelf framlägga förslag, ej beredt något särdeles uppmuntrande. Dess rådgifvande personal är ej organiserad pu en till activa handlingar ledande princip. Den är riktad åt det passiva, det återhållande; sjelfva grundlagen vittnar derom. Enligt 9 §. Reg.formen kunna beslut fattas, utan att den rådgifvande personalen yttrat ett ord i saken; och om emot besluten ej anmärkning sker, kan sådan tystnad lagligen fortfara i åralängder. Skulle förtroendet rättvisligen kunna frånkännas en sådan rådgifvare? Hvarken grundlagens föreskrift, eller dess anda eller våra styrelseformer öppna fält för utbytet af den passiva karakteren mot den activa hos den rådgifvande personalen i vårt land. För denna är det således ingen lätt sak alt sätta stora ingripande förslag åbane, stri - Den a6 Maj e. m. da för deras genomdrifvande, ombesörja och controllera deras verkställande; och likväl synes man fordra alla dessa åtgärder af densamma. Under sistförflutne riksdag afslogs förslaget om ändring i Styrelsepersonalens organisation. Man ropade här mot Ministerial-styrelse och tillstöt med detsamma utsigten af en beredd laglig rätt att handla i bredd med tänka och råda. Någon skonsamhet torde väl derföre de äga rätt att fordra, som under sådana förhållanden verka för allmänt gagn, och att så skett, lärer Constit.Utsk. kunna bedöma. Om derföre af den massa regeringsärender, som i detta Utsk. nu undergått granskning, få saker finnas anmärkningsvärda, så äro ju de flesta godkända; och finnes då redbar grund för ett misstroende mot de handlande ansvariga? Rolen att handla är så svår, den att klandra så lätt, att missförhållandet ej bör ökas med den sednares orättvisor. Sker likväl detta, förblifver dock medvetandet af uppfyllda pligter det stöd, som af inga skiften rubbas. Gr. Cronhjelm:
D e båda dörrarna till hö- ger ledde till två skilda sängkammare, af hvilka den bortersta innehafts af den ena systern, så länge båda voro i lifvet, men sedan den äldsta dött, användes den som gästrum åt någon fattig släkting, som för längre man genom Vaxala tull i Upsala eller kortare tid bjudits ut att njuta af landty fortsätter den stora landsvägen framåt lifvet. Sängkammaren åt gården innehades förbi Jälla, kommer man efter att unnu af den efterlefvande systern, som äfven gefär en half fjärdingsväg ha färdats genom begagnade detta rum till sitt förmak, där hon en föga kuperad skogstrakt åter till en börtog emot sina grannars och vänners besök. dig, men ganska prosaisk slätt. I början af Där satt den vördnadsvärda gamla i en badensamma viker landsvägen af i rät vinkel, stant länstol, försedd med ett hemmaväfdt men i vinkelns hörn fortsätter i samma riktblått och hvitt lärftsöfverdrag, framför ett ning en smal byväg, som med en lindrig afskrifbord vid fönstret, genom hvilket hou hade vikelse från den raka linien genom en liten rakt framför sig en långsträckt utsikt öfver by åter för till en fattig skogstrakt. Men gården och landsvägen och kunde se alla, i alldeles rak linie från landsvägen fortsätter som följde den stora stråkvägen och med den en uppkörsväg till en mycket gammal sätesgjorde den nyss omtalade vinkelsvängen, som gärd kallad Vester-Berga, för en sextio år förde vägen till landskapets nordostliga del sedan ännu af allmogen benämnd Frökenoch öfver Grisslehamn till Finland och RyssBerga, emedan den då länge bebotts af ett land. I sin enkla, hemmaväfda klädning med par gamla adliga fröknar, och det är om en mössa på hufvudet, som såg ut som en lifvet på Berga den tiden, som det måhända nattmössa med långa band under hakan, kunkan intressera nutidens fröknar att få höra de hon sålunda från sin länstol lika mycket ett cch annat.