Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
På sätt 145 och 147 §§. af det för Riksgälds-kontoret nu gällande Reglemente innehålla, hafva särskilda och i flera hänseenden skiljaktiga bestämmelser varit af Rikets Ständer meddelade i afseende på anskaffande genom upplåning af de medel, som, utöfver Riksgälds-kontorets härtill disponibla tillgångar, kunde er - Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 329. 7 fordras för bestridandet af ifrågakommande utbetalningar å hvartdera kreditivet; 'viljande Utskottet, vid dess snart afgifvande förslag till den afdelning utaf Riksgälds-kontorets nya Reglemente, hvilken skall innehålla erforderliga stadganden, rörande ej mindre nu förevarande,' än öfrige till utgående från samma verk Anvisade kreditiver, yttra sig angående beredandet af nödige tillgångar för omförmalde (kreditiv-utbetalningars behöriga verkställighet; Och skall Utskottet, vid samma tillfälle, föreslå lydelsen af den särskilda anordning, som, till följd af ofta åberopade grundlags-paragrafs föreskrift, skall af Rikets Ständer utfärdas å den sednare af de deruti föreskrifna kreditiv-summor. Stockholm den 23 Oktober 1854. Reservationer: af Herr J. F. Gråå, som ansåg, att det så kallade mindre kreditivet borde bestämmas till 1,500,000 R:dr, såsom utgörande det högsta belopp, hvartill delta kreditiv under något tidskifte alltsedan år 1809 varit beviljadt, hvaremot det s. k. Stora Kreditivet kunde ökas med 1 million R:dr eller det belopp som i den Kongl. Propositionen för öfrigt blifvit ifrågasatt, genom hvilken tillökning sistnämnde kreditiv blefve förhöjdt till Tre millioner R:dr R:ko. af Herr yl. F. Nordvall; af Herr L.
Så skall du få se vi få trefligt till slut.» Carl Johan, som nyss hade ärft litet schaber, Funderar på rådet och tar sig en knaber Och reser af alla slags vapen ett lad Och bygger af träskräp en sorts barrikad, Till hvilken sig närmar en grannfolkets piga, Som bad: söta Wetterlind, låt mig få stiga På vinden en stund för att få litet rent! Då Wetterlind svarar: »Nu är det för sent. Håll nu dig på afstånd, hvad hjelper du tjuter? Hvem än mig må nalkas, jag genast den skjuter. Ja, komme han också min åldrige far, Jag ej på de samlade kulorna spar. Så sände man efter två djerfva poliser — Hvad dåren dem kallar vet den som är viser Han frågte helt enkelt: »Får jag vara fri? I annat fall blir här nytt slagteri.» Det lät något grymt, det kan ingen förneka, Och offren nu började mäkla och smeka, Men Wetterlind ropte ett dundrande: vik! I annat fall skall här om kort lukta lik. Dock innan man fattat hvem hotelsen gälde, Så tumlar den ene för skottet som smälde, Och blodet sin purpur kringstänkte på vind; Det var första bragden utaf Wetterlind. En klampare kom nu — en ädel och modig Att odjuret fånga; men sårad och blodig Han måste till »Sahlgrenska» föras med fart, Och om han kan räddas, ej sker det så snart. Nu djerfdes en yngling med rosor på kinden, I dårskapen täfla med dåren på vinden. Den arme! Han föll för den galnes gevär. Hvad hade väl också att göra han der? Så hastigt som blixten — o fasa och smärta! Det hördes en knall och från ynglingens hjerta Det sprutar en ström utaf ungdomsblod röd, Och lifvet var slocknadt — den unge var död. En Lindberg, en Strömberg med fler oförvägna Likväl åt den galne sitt hjeltemod egna, Men helsas som vanligt med kulor och krut Och drypa tillbaka helt snöpligt till slut. Så har det nu gått och så går det kanhända En vecka ännu — ja en månad i ända,
1327 Utdrag af Protocollet, hållet ntiLagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomi e - Utskottens sammansatta Beredning vid Urtima Riksdagen i Stockholm, den 10 Juni 1815. S. D. "Vid justering af Betänkandet, angående rättighet för Allmogen, att i Städerna få försälja sina varor i öppna bodar eller stånd, anmärkte Herr Borgmästaren Holm, att han endast bidragit till ett sådant beslut, att Landtmannen må i städerna afsätta fågel äfven i öppna Bodar, efter dertill erhållet tillstånd af Magistraten eller Styrelsen; äfvensom Landtmännen vid Marknader endast på lika sätt får gagna en sådan i laglig ordning vunnen rättighet vid försäljning af Landtmanua-Producter. Ut Supra. Ex Protocollo A. J. Wu hl stjerna Uppläst hos samteliga Riks-StSnden den 28 Juni» Vördsamt Metnorial! ^Till .Lag-Utskottet har från Höglofl. Ridderskapet och Adeln blifvit remifteradt ett af Herr friherre Carl Åkerhjelm, ingifvet Memorial, hvar - Deri 28 Juni. hvaruti yrkas: 1:0
M. göres anmälan om hvad Ståndet, eller Ständerna, i fall de förena sig med R. o. Ad., hafva beslutat i och för indragning af en del utaf Kronans indelta räntor genom frivillig öfverlåtelse af de personers, som dessa räntor innehafva. Jag skulle derföre vilja taga mig friheten tillstyrka, alt lista punkten antages med den förändring, att det må heta: alt alla corpser och stater, som anmäla sig alt fa afafstå sin indelning, må vara berättigade dertill, och att K. M. genom Statscont. håller dem ti 111 handa qvartalsvis de löner, som blifvit fastställda efter föregående årets markegång. 2 § kan, i det skick den nu är, i min tanka bifallas. 3 § åter bör sä förändras, att R. St. sälta lill K. M:s disposition å Riksg.cont. ett crediliv af nödiga medel för förskottet under del första året, hvarefter ränlornc förskjuta sig sjelfva. Den 4:de § kan i min tanka jemväl antagas. 5 § kan icke antagas, utan att medföra onödiga och onyttiga omgångar, tidspillan och förluster, det ena året för statsverket oeh del andra året för indelningshafvare. Mycket nyttigare är, all den summa, som beräknas indelningshafvare tillgodo, är förvandlad i tunnor spanmål efter medelpriset för de sist förflutna 10 åren, och således uträknade och bestämda lill del lunnetal spanmål, som deraf kan uppkomma. Med denna förändring tillstyrker jag den 5 §:s antagande. Den 0 § torde naturligtvis af R. o. Ad. böra bifallas, ehuru det följer af sig sjelf, genom tillämpning af 80 § Reg.F., att någon ändring, utan begge Statsmakternes sammanstämmande beslut, icke i förevarande fall kan äga rum. Den 7 § anser jag R. o. Ad. kunna bifalla. Den 8 §, hvars 2 mom. jag förut anmärkt såsom onödigt och oriktigt, anhåller jag, att Ståndet äfven ville lill dess 1 mom. underkänna.
Domboksutdrag, för verkställighet af det deri föreskrifna straff, blifvit af vederbörande kronobetjening omedelbarligen öfverlemnadt, med verkställigheten sjelf gått i författning, utan att först derom göra anmälan hoä Konungens Befallningshafvande och afvakta dess yttrande i ämnet, samt berörde å Tillsyningsmannens sida vidtagna åtgärd, vid slikt förhållande, icke kunde föras nämnde embetsmyndighet till last, blefve, med ogillande af Advokatfiskals-embetets i målet förda talan, så vidt den varit riktad mot Landssekreteraren, denne från all påföljd af åtalet befriad. Ofver detta utslag har jag anfört underdåniga besvär med anmärkning, att Hofrätten undvikit att utlåta sig öfver just den hufvudsakligaste delen af den tvistefråga, som genom åtalet hemställdes till dess pröfning, nemligen om ej Konungens Befallningshafvande orätt förfarit deruti, att åt Tillsyningsmannen vid Kronohäktet iAlingsås blifvit öfverlemnadt att anordna om verkställighet af ådömda bestraffningar och, enär i omförmälte förfarande måste sökas orsaken dertill, att den sakfällde förr än vederbordt fått undergå det honom ålagda fängelse vid vatten och bröd, såmedelst gjort sig till ansvar för embetsfel förfallen. Hofrättens utslag besvarade väl nekande den frågan, om Konungens Befallningshafvande gjort sig skyldig till ansvar för det anmärkta förfarandet, men lemnade oafgjordt, huruvida Konungens Befallningshafvande eller Tillsyningsmannen rätteligen bordt om straffets verkställighet besluta. Hvad utslaget dock olörtydbart uttalade, vore den meningen, att Tillsyningsmannens åtgärd att sjelf besluta om verkställandet af bestraffningar skulle från Konungens Befallningshafvande afleda ansvaret för de olagligheter, som dervid kunna begås.
hallsrika iinne, qvinnotyperna, tillPter iilyiiimet endast iiagra flyktiga antydningar, r a rent persoiiliga intryck iiiider liisning af de ryske diktanie, intryck, soni iiieddelns utan alla anspr5k 118. inllstandighet, ty ' I ' olstoys och 1:) ostojewkis alla arbeten Xro mig ej bekanta, och endast med syfte att föranleda dem, som Bnnu ej kinna den ryska roman* F6r hvnje nytt hPfle, som kommer, iikm dcnnc ÖfvcrsKitare den svenskn allm&amp;nhetenr tsckrnmheisskuld, och pS. rainms dess l i l g n önskan att af hononi l 3 uricinnlöfvenXttninr3r ockst of V&amp;bWo.li~&gt;-. af FONII, m. R. of de TYP - att med snaraste sjelfm bilda sig ett omdöine. Olika meningar äro r5dandc on1 ' iiirgenjeiis och l ' olstoys qvinnotyper; somliga anse de senare mest lifsrerkliga, andra de föm. Jag tror h r det hos min del, att hwrdera af dessa store diktare i detta hl1 den manlige romanförfathren mest afgörande profvet för hans suille. liksom teckningen af männen för den qrinliga furf .. ~ttarens har sin siinkilda styrka. Olikheten best&amp; den, att Tolstoy utan illusioner i&amp;- tar skiftningsme af det q \ .inliga skaplynnet, medan ' L ' urgenjeii in till det sista bevarat en ynglings och en skalds intensiva kriislighet för hrarje uppenbarelse af äkta qvinlighet, som för honom var !det ovetbara., hvilket ej kunde htws, endast tillbedjas. Till nigon del kan skilnaden bero kl att ' L ' urgenjeii dog utan att som Tolstoy ha vunilit den förtroligare bekantskap med det qvinliga skaplynnet, som iktenskapet förlänar.
Redan innan den lagstiftning vidtogs, sorn genom högre skatt och strängare kontroller sökte att lägga nödiga band på bränvinshandteringen, samt i tvä särskilda författningar afsöndrade föreskrifterna om den vådliga varans tillverkning och dess försäljning, fanns ett förbud, hvilket i Kongl. Förordningen den 18 Januari 1855 bibehölls i följande form: § 25. ”På apotek må ej bränvin, med eller utan droguer eller andra tillsatser, i minut säljas, utskänkas, eller annorledes till förtäring pä stället utdelas.” Afsigten med ett sådant stadgande kan icke vara någon annan än den att skilja mellan krögare och apotekare och att afhända de sednare helt och hållet den rätt till bränvinsförsäljning, hvilken de möjligen kunde anse sig ega genom apoteksprivilegierna, och till hvars utöfning de af vinstbegäret — underlättadt af de gynnande tillfällen den dagliga handeln medförde — lätt kunde vara frestadeAfsigten uppnåddes dock icke. Privilegier äro, såsom hvar man vet, en ganska seg sak, och egennyttan icke mindre seg, ihärdig och derjemte uppfinningsrik att kringgå författningars, för ett vanligt menniskoförstånd oförtydbara föreskrifter. Oaktadt nämnda tydliga stadgande fortforo åtskilliga apotek, särdeles på landsbygden, att tillhandahålla åt allmänheten sprit, d. ä. bränvin, både med och utan droguer och andra tillsatser. En och annan anklagades derför men åberopade till sitt försvar icke så mycket sin rättighet, som fastmer sin skyldighet, sin helt säkert smärtsamma och tunga pligt att ”vara försedd med tillräckligt förråd medicinalier af god beskaffenhet enligt de af Kongl. Sundhets-kollegium utgifna lärmakopéer (Kongl. Reglementet för Apotekare den 11 Augusti 1819, § 12). Och så blef man frikänd. Att rörelsen genom sådana fruktlösa försök af åklagaremagten icke skulle lida någon afbräck säger sig sjelft. Ett litet åtal har ju aldrig tjenat till att skada en skandalös rörelse, utan snarare att göra den mera pikant både för dess idkare och hans publik.
I afseende å denna fråga har Landtbruks-akademien anfört, hurusom, för att med hopp om framgång kunna vidtaga åtgärder till fiskeriernas upphjelpande, kännedom erfordrades om åtskilliga, ännu långtifrån fullständigt bekanta, förhållanden. Dit hörde kunskapen om fiskarternas geografiska utbredning eller deras tillvaro i olika sjöar och vattendrag; kännedomen om vissa fiskarters lektid och sätt att lägga äggen samt lokaler derför; äggens utvecklingstid, ynglets utveckling och tillvext, den ålder vid hvilken olika fiskarter fortplanta sig, deras föda samt diverse fiskarters vandringar; möjligheten att uppföda och föröka sådana lägre djur af hvilka fiskarne lefva; den vegetation, som vore bäst passande och således eftersökt af olika fiskarter m. m. Kunskapen om hvar och en af dessa omständigheter jemte flera andra vore Stats-Utskottets Utlåtande M 122. 81 vore nödig för att vinna ledning för bedömandet af ratta sättet att hushålla med fisket genom befordrandet af lek och yngel, samt för att kunna välja bästa sött och tid att fånga den fullvuxna fisken. Dylika undersökningar hade ock, efter hvad Akademien förmält, under de sednare åren blifvit med framgång verkställda i Stockholms läns skärgård, hvaraf Akademien hemtat anledning föreslå dessa undersökningars utsträckning så väl till Östersjöns öfriga Svenska kuster, som synnerligast till sötvattnen i hela riket. Och får Utskottet, med afseende å hvad sålunda blifvit anfördt, till denna nådiga framställning tillstyrka Rikets Ständers bifall. Kommande det föreslagna beloppet att upptagas bland extra anslagen å denna hufvud-titel (se tab. M 9). 43.
Den förra redovisningen kan blott äga rum i grund-lagliga samfund, hvarest finnes en af Ministrar redofordrande National - representation ; den sednare bör deremot äga rum i hvarje Samhälle, emedan Regeringen må kunna låta efterse huru hennes ombud anvåndt de dem anförtrodda medlem, och draga dem till ansvar för vårdslöshet eller svek i pennin ge-för vältning, såsom uti andra offentliga uppdrag. Den högre redovisningen för Statsverket i Sverige år den, som göres inför Riksens Ständers Revisorer, den lägre åter år den som göres inför Kongl. Kammar Ratten. Då den förra icke ägt rum förr ån efter Den 3 Martn. 255 frihetens befästande 1809, har den senare deremot funnits alltifrån den enväldige hushållare», Carl XI;s tid. Om hennes närvarande ofuliståndiga beskaffenhet, har jag anmärkt något i ett föregående Plenum, och vidare skall jag göra det, då frågan om Styrelseverkets organisation förekommer. Den förra eller högre granskningen är den, som nu egentligen utgör föremålet för våra betraktelser. StatsVerkets Revision är förenad med den öfver Banken oell Riksgälds-Contoiret Liksom den sednare synes hafva gifvit anledning till dea förra, så synes hon ock hafva föranledt dess ofullständighet. Då Riksdagarne, efter Carl XI:s död upphörde, och Banken, vid krigets utbrott, råkade i misscredit, var en af åtgärderne till dess upprättande, att Kongl. Maj:t förordnade och tiilät, att några vissa och dertill utnämnde St änder nes Deputerade, måtte hvart fjerde år komma uti Banken tillsamman, och der inhemta redo och räkenskap, för den imellertid förda förvaltningen, öfverse dess tillstånd, rätta och förekomma irringar &c. Som Riksens Ständer sedermera, efter 1719 hvart tredje år, eller tätare än Revisionerne, sammankommo, så synas dessa derföre hafva upphört, under de så kallade frihetstiderna. Sedan Riksdagarnes hållande, efter 177a års RegeringsForm, blef obestämdt-. så stadgades å nyo att BancoRevisorer *) Se Förordningen, rörande Banco-Verket, sid. 58. 2?6
En föreg:de talare har hemställt till H. Ståndet, om del icke vore så godt att afstå frän den begäran om en depulalions afsändaude till Högv. PresteSt., som här blifvit framställd, sedan genom discussionen visat sig, att så stridiga åsigler gjort sig gällande hos R. o. Ad.; men jag får då lill den värde ledamoten hemställa, huruvida åsigterne i detta ämne kunna anses hafva varit så stridiga, då frågan blifvit afgjord genom votering af 90 röster mot 30? Detta skäl torde sålunda icke kunna lagas lill stöd för den mening, alt någon deputation icke bör afgå. Då emedlertid en längre discussion i detta ämne skulle göra en deputations afsändande för det önskade ändamålet öfverflödig; så hemställer jag lill de Hrr, som anmäla sig efter mig, alt icke mera lala om saken, utan helt enkelt svara ja till Hr von Ilartmansdorffs förslag; dock obetaget de Hrr, hvilka icke åtnöja sig med att bifoga sina reservationer, att så fort de hinna, komma efter med sina särskilda anmälandeu. Gr. Lagerbjelke: Antingen depulalionen nu kommer att afgå eller icke, komma, i min tanka, fyra prot.utdr. att i alla Den 14 December f. m. fall och då står det Frih:ne Cederström öppet, att låta deras yttranden medfölja. Hr von Hartmansdorff: Det H. Ståndet afliandlar nu 2:ne ämnen på en gång: frågan huruvida deputationcn må afgå i det uppgifna ändamålet, och frågan huruvida denna deputation skall uppehållas till dess Frih:ne Cederströms anföranden hinna blifva färdiga, .lag tror det vara nödigt att afhandla den förra frågan först och sedan komma till den andra. Om Frihme Cederström icke hafva den aktning för pluralitetens mening, alt de vil ja tillåta den fullfölja sina åtgärder, utan söka lägga hinder deremot; sä återstår ingen annan utväg, än att låta oss med det första komma till en votering örn den första frågan, utan att förspilla tidell på dessa onödiga omvägar.
Föredrogs^ Kongl. Maj:ts nådiga Skrifvelse af den 15 dennes till Rikets Ständer, angående den, å de förenade rikenas vägnar, afgifna Neutralitets-förklaring, samt de, med anledning deraf, från främmande magier ingångna svar; Och beslöt Borgare-Ståndet, det skulle denna Kongl. Majrts nådiga Skrifvelse vid handlingarne förvaras. S. D. Föredrogos ånyo Stats-Utskottets Utlåtanden: N:o 59, angående ett för staden Christianstad hegardt låneunderstöd, återremitterades; Nro 61, angående väckt fraga om löneförhöjning för de uti Justitiaj-ombudsmansexpeditionen anställde tjenstemän, bifölls; och N:o 63, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående eftergift för Notarien E. Lundblad såsom arrendator af Strömsholms kungs-ladugård, af halfva spanmåls-arrendebeloppet för år 1852, återremitterades. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Lag-Utskottets Betänkande N:o 13, i anledning af väckta motioner, angående upphörande af bördsrätten i stad. Frän Bederv. Bonde-Ståndet. _ S. D. Föredrogs från Högloft. Ridderskapet och Adeln ankommet Protokolls-utdrag, Nro 157, innehållande inbjudning till Med-stånden att sig förena uti Ridderskapet och Adelns beslut, att Kongl. Majrts nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer af den 13 dennes, angående Hans Kongl. Höghet Hertigens af Södermanland dödliga frånfälle, skulle meddelas Expeditions-Utskottet, med anmodan att uppsätta och inkomma med förslag till en underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t, deri Rikets Ständer betyga deras innerliga och djupa deltagande i den sorg, som drabbat Konungahuset, och i den förlust de båda förenade rikena lidit. Bonde-Ståndet antog den aflåtna inbjudningen och remitterade Kongl. Majrts nådiga Skrifvelse till Expeditions-Utskottet.
Jag märker, nu såväl som förr, att det aldrig saknas Hr von Hartmansdorff goda skäl, för att möta en motståndares afsigter och förhindra desamma att göra sig gällande. Han har här talat om att R. o. Ad. skulle göra sig till transportörer af min motion till de öfriga Stånden, och härvid har han tydligen gjort sig skyldig till en öfverdrift, som icke legat i min mening. Jag vill visst icke belasta någon af Ståndets ledamöters skuldror dermed, utan jag hade trott, alt det kunde vara tillräckligt, att Ståndet endast gäfve sin tillåtelse, och sedan funnes det väl alltid någon vaktmästare, som kunde åtaga sig att bära bort motionen. Frih. Cederström har gifvit den af honom upplysta § en tydning, som den alldeles icke äger, då han trodde, att det skulle vara ett Stånd förmenadt att communicera Medstånden en motion, då denna motion icke vore så beskaffad att den hlefve remitterad till Utsk. I denna § står alldeles icke någon sådan grundsats nedlagd, utan rättighet till communication har, på goda skäl, icke blifvit bestridd, när man lemnar det dertill erforderliga antalet af exemplar. Det skulle likväl hvarken förvåna eller smärta mig om ett sådant nytt förklaringssätt nu vidtoges; ty det vore endast att öka summan af de försök att stifta en lex in casu, enligt majoritetens önskan, som jag så många gånger förut varit vittne till. Jag öfverlemnar åt Hr von Hartmansdorff och Frih. Cederström att, med biträde af denna majoritet, äfven nu i detta fall utmärka sig. leo Den 4 September f. m Frill. Palmstjerna, Carl Otto: Ehuruväl det har uppstått tvifvel hos en ledamot af detta Stånd, som här i dag yttrat sig, huruvida ett meddelande af Gr. Frölichs motion till de öfriga RiksStm kan äga rum, sedan II. o. Ad. ansett den böra förfalla, så skulle jag, sedan Hr Gr. o.
Hon fördjupade sig där i problemet om dödens och lidandets inträde och uppgift i världen; hon utfyllde med sin fantasi den hebräiska poesiens bilder af mänsklighetens morgontimmar och hennes hjärta ställde på sitt sätt frågorna om lifvets ursprung och mål, frågor hvilka hon, liksom de österländska diktarna, under ett oaflåtligt sökande efter svar, med lidelsefull tro riktade till lifvets ursprung. Liksom hon i barndomen trott på sina grekiska gudars verklighet trodde hon nu på Lucifers, Adams och Evas. Men Elisabeth Barrett var redan då – genom sitt eget tänkande – skild från såväl den kyrkliga som den pietistiska kristendomen och stod, utan att veta det, Svedenborg mycket nära. Då hon långt senare – under ett besök i England 1851 – börjar studera hans skrifter blef hon djupt gripen, just därför att hon – utan att i allo öfverensstämma med honom – redan i så många fall mött honom och varit »svedenborgsk i sina dikter långt innan hon läst honom». Hon hade länge haft samma kätterska tro om Kristi gudom och försoning, samma frigjorda syn äfven på andra kyrkoläror, och hon hade i alla härmed sammanhängande ämnen genomlefvat en utveckling, hvilken hon redan 1845 själf sammanfattade sålunda: »Jag ser nu världen mycket vidare än jag förr trodde den och Guds kärlek mer omfattande än jag engång såg den I motsats till vissa kristna ville jag utropa: rör, smaka, handtera allt, ty alla ting äro rena Det är ej kristendomen ensam som uppenbarar Gud: all sanning, all skönhet, all tillvarons musik höra Gud till: han är i allt, och då vi tala om allt tala vi äfven om honom! Jag ville icke förlora en enda ton från lifvets lyra och allt, hvad Gud inneslutit i sin skapelse, är för mig ett heligt, icke ett profant ämne Sanningen, som Gud ser den, måste vara något absolut annat än teologernas meningar om sanningen Jag tror endast på gudomligheten i det, som står öfver alla stridande teologier, ty det verkligt gudomliga förenar själarna i stället för att skilja dem och tenderar alltid till enhet
Enligt den vid sednaste underdåniga femårsberättelsen fogade tabell utgjorde nämnde bidrag å landet 17,968: 13. 5. i städerne 6,089: 5. 10. men enligt härvid i underdånighet fogade tabeller, uppgår detsamma å landet till 19,287: l. 5. och i städerne lill 7,353: 27. 4; men att, oaktadt denna tillökning i falligunderhållet, välmågan i allmänhet icke är i aftagande, ulan tvärtom i tillväxt, kan bland andra anledningar slutas dels deraf, att ska lierne till Kronan i allmänhet ingå restfritt, så att vid redogörelsen öfver kron ouppbörden icke något belopp för landet balanceras såsom beroende på pantförsäljning, och dels af det ringa antalet konkurs - 9 curs-, boskillnadsoch urarfva-mål, som vid domstolarne å landet förekommit, utgörande enligt Hans Excellens Herr Justitie Stats-Ministerns underdåniga Embetsberättelse!’ lör år 1848 blott ett enda och år 1849 fem stycken, samt slutligen af det likaledes ringa antalet af skuldfordringsmål, som inom Länet förekommit, utgörande de hos Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande afgjorde, år 1848 ett antal af 623 för ett sammanräknadt belopp af 41,495 R:dr, » 1849 » » »718 » » » » 49,765 » » 1850 » » » 404 » » » » 50,491 » sami, jemlikt ofvan åberopade underdåniga berättelser, de vid Härads-Rätterne anhängiggjorde: år 1848 328 stycken. och år 1849 377 » då deremot i medeltal för hvarje Län de förra utgöra: år 1848 ett antal af 1,648 för till betalning ådömde 126,538 R:dr, » 1849 » » » 1,911 » » » » 151,520 » och de sednare: år 1848 776 stycken.
Lan coklsk otten remitterat en i sammankang m<d kögstbei ö, ele »lacliga kropositio» as kr k. II. 8antesson vackt lVIotion, att om t/rägavarä/lete rätttg/eet K/e/ve a/ t». «5trr ^eru^aet ete t -Vtoet-öotm oo/r auet, a .Vtaetcr etter /.auetsorter eurättaete ä),ar6aulier^ etet ruätte a-ara e^,arkau^s/n, ätturngarne r 6öt/iet>org oe/r tl/atu-ö^ samt t närmare orterne eter - ,32 Lisl?- ncl, 8 a n co-IItsk o t t e n s ttttuttt^ att /latta sättau /o>r «>rt/tt» g,s - r u /,r m g utr LLce^ontoren r 6ötticLorg ette/' Mr/mö. Uti kvilken Notion HilLekkler, ^lund lo,- Örebro oeb öfrige 8läder i samma ort, samt Langenberg kör 8täderne i baus ort, siz förenat.