Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
U. IX. 232, 281, A. 281, 282, 283; B. X. 63, A. 153; E. XI. 316- —- N:o 18. till Rikets Ständer, angående anslående af 1 mantal Låstad Jägare-gården jemte Vl6 mantal Grönetomt till boställe åt Kronofogden i Södra Wadsbo fögderi af Skaraborgs Län: I. 115, R. 120; B. III. 13, A. 18; E. V. 427. — N:o 19. till Rikets Ständer, om anslående af 3/t mantal N:o 1 Törnestorp till boställe åt Kronofogden i Höjentorps fögderi af Skaraborgs Län, i stället för nuvarande Kronofogde-bostället 1 mantal N:o 8 Stentorp Erälse-gården: I. 115, R120; B. m. 206, A. 265, E. 274- — N:o 20. till Rikets Ständer, angående indragning till Kronan af det Krono Länsmannen i Sunnerbo Härads sydöstra distrikt på lön anslagna bostället Bökhult Södregården N:o 2, mot kontant ersättning till boställs-innehafvaren : I. 115, R. 119; B. III. 13, A. 48, E. 152. *— N;o 21. till Rikets Ständer, om ersättning till Kronofogden Anders Rhodin för kontanta medel, till ett belopp af 1971 R:dr 71 öre R:mt, som blifvit en Kronobrefbärare genom rån fråntagne och derefter måst af Rhodin återgäldas: I. 116, R. 121; B. II. 333, 378, A. 378; E. III. 119.
Det borde derjemte tagas i betraktande, alt fardag för flyttning från jord å landel infölle den 14 Mars och att då liqvid om foder och höstutsäde vanligen verkställdes emellan afoch tilllrädaren, så att afven af detta skäl den nu varande tiden för markegångssältningen måste bibehållas, enär den markegång, som eljest skulle följas, först en månad efter tillträdesdagen bestämdes och ali tillämpning af denna markegångssättning i förevarande e , unoo i acihacv lall vore omöjlig. maj toiöraa , nölerö Ett annat vigtigt hinder för markegångstidens förändring upjtköfiitrie af deri omständighet, att månget arrendekontrakt funnes, med utfäSt ärréiltle i öclj med lilia föreskrifter, i afseende på sättet för dess liqviderande, som fciifättningarna, 28 Slals-Utskodcts Utlåtande, N:o 512. angående kronans tionde och afrads-spanmål, innehålla. Med afseende å alla dessa skäl, syntes det talaren, som hade Utskottet hort inskränka sitt förslag till vidiam gande af sådana åtgärder, som kunnat leda till förbättring af grunderna för nu skeende markegångssättning, i händelse sådant funnits behöfligt, utan att ifrågasätta någon rubbning i tiden för denna förrättning, såsom icke ledande till något gagn, naen väl förorsakande olägenheter af flerfaldiga slag.
Lagcksistouek för det närvarande icke är i tillfelle, att lämpa nägra forestrif, ter efter serffiltte orters behof emot det allmännares, och a den andra/ alt 4 §-uti merberörde .Författning redan förutsett en sä bestaffad händelse som nu är i fräga, och derföre förordnat, att om den ff«tlnads!inea, bwarester stängas stall, utgör ZOvo famnar eller derutöfwer, och derjemte inträffar att den by, hwars deltagande ästas, icke kan anses draga särdeles nytta af markens fränstiljande, stall dek a komma pä Domarens pröfning. em och hwad lmdring, uti ett mindre deltagande, än emot Hemmantalet swarar, en sadan bv erhålla mä, hwarigenom ät Domaren blifwit upplalm prölningen af sädane omständigheter, som tillfällig? händelser beredt, men af Lagstiftaren icke kunnat be - Den z Julik. »095 stämmas; sä får Lag-Utstottet wördsamt hemställa, om icke wid oswanberörde stadganden förblifwa mä; hwilket dock Riksens Höalofl. Ständer wördsamt underställes. Orebro den 25 Junii >812. Pä Högt. Ridd. och Adelns Pä HögmSrd. Prest-Ständel» Leda'm. wägnar Lcdam. magnar k. 8trömkelt. äobvestren. Pä Wäklost. Borgare-StänPä Hederw. Bonde-Stäns dets Lcdam. wägnar dets Ledam. magnar >1. kön gvist. kristers Errsson. W. '^nIlL^n.
Hon bjöd honom härbärge öfver natten, räckte honom en trolldryck, som förvillade hans sans och återuppväckte hans obetänksamhet och häftiga lidelser, och hon talade om Nanna så, att hon tände upp hans omedvetna böjelse för henne i brännande låga. Han gaf det löfte att taga henne från Balder och göra henne till sin egen hustru. Trollkvinnan gaf honom en brynja som pant på öfverenskommelsen dem emällan och såsom välbehöflig i den strid, hvari hans beslut komme att inveckla honom. Om morgonen, då han vaknade, voro trollkvinnan och bärgkammaren försvunna, och Had såg sig ligga under öppen himmel. Men brynjan, som han fått, bevisade, att nattens samtal var värklighet och ej en elak dröm. Han red ur skogen, så ångerfull öfver det skamliga löfte han gifvit, att han icke kunde återse Balder och Valhall, utan beslöt han att begifva sig till Jotunheim och sälla sig till gudarnes fiender där, för att, kämpande i deras led, söka infria sitt löfte. Så bar han då till någon tid vapen mot sina egna fränder, emedan han gjort löftet att taga Nanna med våld från Balder. Men Balder besegrade honom med vapen först, men med godhet sist och fullkomligast. Han återförde sin broder till Asgard, förlät, urskuldade och tröstade honom, ja lät honom förstå, att han, Balder, snart skulle dö. Med hvem ville han då se Nanna hällre förenad än med Had? I själfva värket anade Balder, att han icke skulle lefva länge, och det vardt för asarne bekant, att dödsbud visat sig för honom i drömmar. Äfven järtecken bådade, att ondt hotade honom. Den trogne gångare, i sadeln på hvilken han gjorde färder öfver himmelen och skyddade solen och månen på deras vandringar i rymden, fick sin fot vrickad och kunde icke genom gudinnornas läkesånger, utan blott genom Oden botas. Själf led Balder af afmattning i sina fötter. De bekymrade gudarne vände sig till världsträdets väktare, Urd och Mimer, för att få råd. Urd såg Balders fördolda öde, men yppade det icke; Mimer ej häller.
Det vore god tid ännu, menade hon, då hennes nåd och fröknarna troligen dröja qvar öfver natten på Löfsala. «Dertill äro vi något för manstarka!» invände lagmanskan leende. «På Löfsala saknas ej rum, och utomdess är värdsfolket väl försedt med hvad som kan behöfvas för deras hyresgäst, att taga emot fremmande hvad tid som helst,» försäkrade pastorskan. «Löfsala mor skulle anse sig vara i sjunde himlen, om hon finge herbergera fröken Leonna både som granne och gudmor för hennes lilla son.» «Ja, är det icke märkvärdigt, hvad bondfolk gerna åberopar sig bekantskap med bättre folk, bara för det de bo i en och samma socken,» anmärkte fröken Strutz. ¯Tout comme chez nous¯, hade hennes kusin gerna svarat, men fröken hade troligen ej förstått tillämpningen, och ingen svarade på hennes anmärkning. Snart rullade vagnen utföre «prestgårdsbacken,» och inom några ögonblick voro de på den vackra skogsväg, som förde till rusthållet. Leonna hade ej färdats den vägen sedan Feodors möte med hennes bror. Hvilka minnen väckte ej dess åsyn — —! Under åkandet hörde hon, huru damerna sinsemellan gjorde temmeligen bittra anmärkningar öfver en person, som lagmanskan betecknade med «la bourgeoise,» men för mycket upptagen af egna tankar, fattade Leonna blott, att denna för närvarande var på Johanneshof, och att de önskade dess bortresa m. m. d. Ungefär klockan sex var man framme vid Löfsala. Rusthållarmor öppnade sjelf grinden och friherrinnan stod på trappan färdig att taga emot. Friherrinnan Perlkrans var, efter hvad Leonna sedan erfor, fyllda sjuttio år, men hon var en af dessa sällsynta, som ännu i ålderdomen bibehålla ungdom. Ännu hade ej åren böjt hennes gestalt, eller fördunklat glansen i hennes mörka blå ögon, hvilka allvarliga, och likväl så vänliga, blickade omkring sig. Likväl hade antingen sorg eller bekymmer plöjt en fåra på hennes vackra hvälfda panna, och håret var silfverhvitt. Under en hvit nettelduksmössa, omgifven af ett gredelint band, låg håret slätt kammadt åt sidorna.
Om Vi förorda, att hvarje barn skall få utbilda sina individuella anlag och i öfverensstämmelse därmed välja sitt kall, så göra vi det under den förutsättning, att bildade föräldrar samtidigt jgpifYa sina barn en sådan allSnäh bildning, att den ej blott kan verka befraktande på det särskilda kall eller yrke, de Valt, utan äfven för dem öppnar de kretsar, dit barnet af födelsen hör, inen på grund af det valda, kallet eljes ej skulle vinna tillträde. Sker detta-, skaA månget yrke höjas och handtvérket ' ej längre betraktas som en lägre, de öbUaäde förbehållen sysselsättning, ' utan den insikten småningom vinna fotfäste, att bildning och yrkesskicklighet på praktiska områden mycket väl k u n D a förenas. Ehuru man således bör söka lära känna och äfven respektera barnets individualitet, så bör man dock taga sig väl till vara att ej som individualitet stämpla sådant, som endast är bevis på själfsvåld och egensinne. Det är ej alltid lätt att bär träffa det rätta&gt; isynnerhet om. Modern skall studera sitt barn, liksoiö trädgårdsmästaren studerar sina växter-. Öon måste känna dess säregna natur, Vilwdren för dess tillväxt och förkofran, hur mycket solsken, hur mycken allvarlig strängbet som kräfves af just denna individualitet. Hon bör bemöda sig om att allt djupare intränga i barnets själslif, så att hon vet, hvarthän hon skall vända den tuktande saxen för att bortklippa de vilda skotten, hvar hennes mjuka händer skola stödja och hjälpa svagheten. Enda sättet att så lära känna sitt barn är att flitigt umgås med detsamma både i allvar •och nöjen. Äfven när barnet leker för sig Själft eller med jämnåriga och tror sig obevakadt, bör modern oförmärkt gifva akt på detsamma för att från alla sidor lära känna dess skaplynne. Ett hufvudvillkor för att modern skall kunna rätt intränga i sitt barns inre och äfven för framtiden bevara sig dess förtroende, är att hvarje kväll låta det frivilligt omtala sina fel oeh förseelser, låta det bedja Gud om förlåtelse, för hvad illa det gjort, och uppmuntra det att dag för dag ånyo strida emot sina onda böjelser, så att det ändtligen vinner seger.
Föredrogos å nyo och biföllos Allmänna Besvärsoch OecoJlQTnie-Vtskottets Betänkanden: iN:a 117, i anledning af väckt motion, att den ännu beridna delen Biha Ull Ii. S. Prot. iS34 9 Sami. 11. 5tte Hdftet, Sj Fröt. Xltdr. d, 17- Sept.-\934 af Smålands Husar-Régernente måtte afsitta, m en, 0111 delta ej bifölleg, lindring i rustningsskyldighetörne erhållas; W;o 1 18, i anledning af väckt motion, angående approbation af Reeru*- ter vid de indelta Regementena samt beskaffenheten af boningshuset vid Rotetorpet m. 111.; N:o 130, i anledning af väckta motioner, rörande grunden för beräknande af planpenningar eller det bidrag Stam-rotarne böra af Strörotarne erhålla, samt flyttning af Soldat-torp från ett till annat hemmans egor. S. D. Föredrogs å nyo och återremitterades Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottets Betänkande N:o 1 ig, i anledning af åtskilliga löreslagne åtgärder tili lindring i Rustningsoch Roterings-besväret. S. D. Föredrogos å nyo och bi fö 11 os S tats-Utskottets Utlåtanden : N:ö 348, i anledning af Herr Grefve Posses, Arvid, motion, innefattande det alternativa förslag, att antingen ett lån af 200,000 Rdc måtte beviljas Götha Canal-Bolag, eller ock att anslaget till Flottan finge ökas med 12,000 Rdr årligen, i ändamål att Motala Mechaniska Verkstad skulle öfvertagas lill begagnande för Flottans behof;. IV:o 2(9, i anledning af Kongl. Majrts Nådiga Proposition, angående rättighet för Götha Canal-Bolag atf i Riksgalds-Conteret lyfta medel tili anskaffande af Ångbogserings-fartyg. S. D.
Föredrogs ånyo Bankoo. LagUtsktns den 9 och 13 dennes på bordet lagda Utlåt. M 1, i anledn. af väckte förslag i fråga om ny lag för enskilda Banker, hvilka utgifva egna kredit-sedlar. Detta Mern. företogs punktvis till afgörande. Å 8 Dén 16 September f, m. Härvid förekommer först och biföllos Ulskins pag. 14, 15 och 16 afgifna afstyrkande yttranden i afseende på åtskilliga motionärers förslag. Sedan härefter Hr Gr. o. Landtm, låtit upläsa ingressen, samt l:sta §:n af Utsk:ns förslag lill lag för enskilda Banker, hvilka utgifva egna kredit-sedlar, yttrade Gr. Sparre, Erik: Det yttrande, jag ämnar afgifva, afser egentligen ingressen till lagen. Osäker, huruvida den nu kommer att utgöra föremål för propos., anhåller jag vördsamt att derom blifva af Hr Gr. o. Landtm, uplyst. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, alt han för sin del gnsåge lämpligast, att ingressen, ehuru den nu blifvit upläsl, icke gjordes till föremål för beslut, innan R. o. Ad. beslutat om de serskilda §§:ne, emedan, för den händelse R. o. Ad. afsloge hvarje serskild §, ifrågavar:de ingress dermed förfölle, ulan afseende pä det beslut R. o. n. Ad. nu i förväg derom ville fatta; hvaremot i händelse lagförslaget i en eller annan måtto bifölles, serskild propos. å afseende på ingressen borde framställas. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Uti hvad jag ämnat anföra är jag hufvudsakligen af Hr Gr. o. Landtm, förekommen. Det är naturligt, att om den föreslagna lagen af R. o. Ad. förkastas, så förfaller i och med detsamma frågan om den form, hvarunder R. St:rs beslut i ämnet skulle hos K. M. i underd:het anmälas.
Jag har nu tagit exempel från en af vår sceniska konsts allra förnämsta utöfvare, en som varit, är och, jag hoppas det, länge skall blifva den konstens prydnad, men hvilken naturligtvis, liksom alla andra dödliga, någon gång kan misstaga sig. Huru mycket vådligare är det icke for nybörjaren att se på åtskilliga andra, hvilka icke hunnit hr Almlöfs höga konstnärsskap! En betydande konstnär är också hr Fredrikson, men ej heller han är alltid så mönstergill. Hurudan är hansAlmaviva i samma » Figaros bröllop »? » Distinguerai! », bar man sagt. Ar det sant? Jag tror, att många teater-vänner skola skaka på bufvudet. Det fattas allt något i * grefven. Detta märkes otvifvelaktigt. vida lättare än att Figaros representant tager sin uppgift något för tungt och allt för mycket stryker under orden. Hr Fredrikson är känd för sin förmåga i repliken, och den sviker honom ju icke heller i. detta stycke, men hvad som sviker är den förnäma hållningen, det aristokratiska skicket, just det som företrädesvis bör utmärka » den gamla regimen », till hvilken Figaro är motsatsen och som är så ofantligt vigtigt i Beaumarchais ’ komedi. Det förnäma uttryckes ingalunda genom hr Fredriksons vågrörelser på öfre delen af kroppen eller hans mindre vackra sätt att föra armarne eller hans visst icke vackrare klifvande på tiljorna. Men det der kan han sannolikt aldrig komma ifrån. Man bör ej glömma, att han aldrig haft någon teaterskola, att han är en fullkomlig autodidakt i konsten och derför högst aktningsvärd, men med autodidakters vanliga fel, dem de aldrig se och aldrig kunna se, ty dertill är deras iakttagelseoch omdömesförmåga allt för oöfvad. Hr Fredrikson har aldrig haft någon riktig lärare som invigt honom i den sceniska konstens första grunder.
Motiverne till och ändamålet med sådane profs afläggande, både vid inträdet i lärareseminariet och skolsysslors sökande, äro för bekanta att här behöfva upprepas, och har jag dem dessutom anfört i min sisth riksdag ingifuc motion om lärareseminaricr. Slutligen ville jag än en gång våga försöket att föreslå indigenalsrältens upphäfvande för dem, som med goda betyg styrka sig genomgått ett lärareseminarium, eller med loford tjenstgjort ett sådant prof-år, hvarom min förra motion handlade. Redan de sammansatta Utsk:n biföllo ej detta mitt förslag längre, än så vida det hade afseende på ansökningen till gymnasialplatser; men så stor är det rättas makt och så skyndsam i närvarande tid dess seger, att skolrevisionen äfven härutinnan gif vit ett mäktigt stöd åt det förkastade förslaget; (se den und. berätt. pag. 153) i ihy att den sjelf föreslår: att indigenalsrättigheten vid ansökningar till läraresysslor, så inom skolan som särdeles vid gymnasium och calimir alskolas reclorsclass, må upphöra. Skälen lill milt förslag äro i min förra motion nogsamt angifna. Om remiss till Statssamt Besv.- o. Ekon.Utsk:u anhålles vördsamligen. Remitterades lill Stalssamt Allm. Besv.- o. Ekon.Ulsk:n. Hr af Dalström, Gustaf Jacob, anförde skriftligen: Ehuru jag är öfvertygad, att stabilitet i ekonomiska författningar hufvudsakligen befordrar industriens tillväxt i landet, 304 Den 20 Åugusti. förstår ja" dock dermed endast grunderna för denna lagstiftning. Dessa få ej vara vacklande, och vid hvarje R. St:s sammanträde genom olika åsigter störas i de verkningar, de utöfva på näringarna, synnerligast på sådana, hvilka liro föremål för husfliten. Genom denna stabilitet de sednare åren hafva också binäringarna, så nödvändiga för ett land, der sysselsättning inom hus större delen af året endast är möjlig, utvecklat sig med ständigt förökad färdighet, och produetionen har stigit till den betydenhet, alt binäringarna numera utgöra villkoret för folkrika provinsers välbestånd.
De försök som blifvit gjorde här i Stockholm med mergelskiffer ifrån Gottland, hafva varit högst inskränkte, och blott med några få bitar. Man har ej gjort något riktigt försök, att uppbryta skiffern på ett enda ställe. Derom har jag fullkomlig säkerhet. De bitar, som blifvit hitskickade, äro tagne lösa på marken. Men det är naturligt, att om den högre tullen bléf faststäld, skulle de, som behöfva sådane stenar, göra försök att få dem af erforderlig godhet från Gottland. Jag ser således ej något skäl att nedsätta tuli len, för det man ej vill försöka begagnade tilU gångar man äger inom Landet. Herr Mannerhjerta: Jag bör ej förlänga discussionen med ett vidlyftigt besvarande af Friherre Cederströms yttrande. Jag vågar derföre endast försäkra, att den sort stenar Friher. ren omtalat är af helt annan beskaffenhet än den Mergelskiffer, som fås i Tyskland, och erfordras till lithographiska arbeten, Jag hämtar mitt stöd för denna försäkran från en vettenskapelig satts. Geologerne antaga trenne Stenformationer; och de i frågavarande stenarne ä.o af den tredje formationen, som ännu ej fått sin fullkomliga mognad i norden och kunna ej jemföras med de som finnas i Tyskland och Södra orterne. I Dalarne finnes en stenart, som har en närmare likhet med Pappenheimersten, än den Gottländska, men den har ej eller fått, om jag så får uttrycka mig, tillbörlig mog« nåd, Jag hemställer att dessa stenar måtte 830 Den 20 Augusti f. w. komma under en särskilt rubrik och tullen I dem blifva nedsatt. Herr Grefven och Län dt Marfk olken frågade* om Ridderskapet och Adeln fann nödigt, att en särskild artikel borde i Tulltariffen upptagas* under namn af Mergeljkiffer, tjenlig till Litlwgraphijka fenor. Ropades Ja.
Föräldrarne uttalade sin glädje öfver att de Men, torde någon invända, i en tid då allt Fröken Nonnens artistiska anlag förbisågos fått en litteratur, som så lugnt kunde lämnas går med snälltågsfart, kan väl icke det, som icke. Det var hennes afsikt att blifva målaråt barnen, och beklagade endast att författarinskrefs för öfver 30 år sedan, ännu vara njutinna, och hon uppehöll sig därför i Köpennan vore hindrad att fortsätta. bart? hamn, där hon under ledning af prof. Rörbye Orsaken härtill var en sjuk syster, som hon Vi svara, att hvarje gång vi omläst dessa målade bra porträtt i olja. På den » älskvärde uteslutande ägnade sin vård, och då denna 1866 våra kära barnböcker, ha vi alltid funnit dem Thorwaldsens » atelier ritades flitigt. Mellanafled, kornmo öfveransträngning samt resor och lärorika och tilltalande, oeh när vi berättat stunderna ägnades åt ett rätt intressant konst - bestyr emellan. En berättelse, den ofvannämnda dem för våra berättelsehungriga småttingar, ha närslif. » Lifvets skola », skrifven under intryck från Engde suttit på sina pallar lika förtrollade som Hemkommen målade hon på beställning från land, utkom, som vi nämnt, 186S, men sedan deras mödrar en gång sutto på sina. Upsala ärkebiskop Wingårds porträtt och tillvoro lifvets septemberdagar inne, de senare Detta är ej underligt, ty sanningens sol bragte sedan sommaren 1844 i Stockholm, där originalarbetena ha ej samma sommarprägel speglas i dem, och den solen vet ej af någon hon målade porträtt i akvarell, en då i Sverige som de ofvannämnda. Lifvets praktiska bestyr aftonskymning, den kan och den skall, så länge nästan okänd genre. Hon fick äfven befallning togo ock konstnärinnans och författarinnans tid ett människohjärta klappar, upplysa och uppatt måla drottning Desideria, men hinder korni anspråk. Skötandet af gården med dess värma det. bokföring, ett större hushåll, vidsträckt ummo emellan och porträttet blef cj utfördt.
Här är blott fråga om hvilken eller hvilka det tillkommer att bedomina huruvida en samlad folkmängd lägger det uppsåt å daga, att med förenadt våld sälta sig upp emot den offentliga myndigheten; och hvar och en finner, att det fordras mycken urskiljning för att bedömma när det stadium är inne, dä man bör låta den ena eller andra myndigheten ingripa med våldsamma åtgärder. Att öfverlemna detta lill hvilken myndighet som helst, torde vara vådligt, helst det blir domaremakten, som kommer att bedömma sjelfva saken, ifall någon rättegång uppstår. Här är således icke fråga om alt stilla ett uppror eller upplopp eller något dylikt, utan här är blott fråga om bedömmandet af huruvida en folksamling kan vara farlig eller icke och om att befalla den att åtskiljas. Skulle nu hvilken myndighet som helst äga att befalla en sådan folksamling att åtskiljas, så kunde det inträffa , att genom befallningen denna samling snarare retades än den blefve lugnad, och att följden deraf blefve ett uppror. För öfrigt är det visserligen sannt, att i den K. proposin var utsatt offentliga i stället för civila myndigheten; men offentlig myndighet är naturligtvis hvilken myndighet som helst; dertill hörer så väl den ecclesiastika som den civila och militära myndigheten. Således skulle en så obestämd benämning på de personer, hvilka skulle äga att befalla menighetens åtskiljande , gifva aniedn. till en alltför stor utsträckning åt denna maktutöfning, hvilket också efter milt begrepp vore farligt. Civil myndighet tror jag på detta ställe vara de enda ord , som äro lämpliga. Jag vill icke nu ingå i någon discussion om 7 §:n, ty då den förekommer, blir rätta tillfället att försvara den; men i detta fall vill jag förmoda, att icke i allmänhet någon annan än den civila myndigheten kan anses vara den, som, med afseende å dess tjenstebefattning, klokt och rikligt kan komma alt bedömma förhållandet. Jag tillstyrker således bifall å denna § utan någon förändring. Den April f. m. 365 fl. Ex. TT iGr. Löwenhjelm: Här liar blifvit ganska riktigt anmärkt , att ifall af civil myndighets frånvaro, bör militär myndighet äga att handla. Jag går längre.
Dessa berättelser voro dock ytterst ofullständiga, och man anser derför Wolodomir Atlassow, piätidesätnik (d.v.s. befälhafvare för femtio man) i Anadyrsk, såsom Kamtschatkas egentlige upptäckare. Medan Atlassow var befälhafvare i Anadyrsk, utsände han år 1696 kosacken Lucas Semenow Sin Morosko med 16 man för att skattlägga de söder ut boende folkstammarne. Uppdraget utfördes, och vid sin återkomst berättade Morosko, att han ej allenast varit hos korjäkerna, utan äfven framträngt ända till närheten af Kamtschatkafloden, samt att han bemäktigat sig en kamtschadalisk ostrog och der funnit några manuskript på ett okändt språk, hvilka, enligt senare erhållna upplysningar, härrörde från japaneser, som strandat på Kamtschatkas kust51. Det var den första erinran, som Sibiriens eröfrare erhöllo om granskapet med Japan. Året derpå följde Atlassow sjelf med en större styrka den väg, Morosko banat, och trängde fram till Kamtschatkafloden, hvarest han, till tecken att han tagit landet i besittning, uppreste ett kors med en inskrift, som i svensk öfversättning lyder: År 7205 (d.v.s. 1697) den 13 juli blef detta kors upprest af piätidesätniken Wolodomir Atlassow och hans följeslagare, 55 man. Atlassow byggde derpå vid Kamtschatka-floden en simovie, som sedermera befästades och erhöll namnet Werchni Kamtschatskoj Ostrog. Härifrån utbredde ryssarne sitt välde öfver landet, dock icke utan motstånd, som fullständigt bröts först genom det grymma undertryckandet af upproret 1730. År 1700 reste Atlassow till Moskwa, medförande en japanes, som tagits till fånga, sedan han förlist vid Kamtschatkas kust, och den insamlade tributen, som bestod uti skinn af 3200 soblar, 10 sjöuttrar, 7 bäfrar, 4 uttrar, 10 gråa räfvar och 191 röda räfvar.