Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
E n del mödrar afvisa barnet m e d ord e n: » Nyfiken », » Pytt fick du veta det », o. d., hvilket ju är både dumt o c h oklokt, ty frågar ej barnet o c h blir rätt upplyst o m hvad det vill hafva reda på, får det ju gissa sig till saken o c h kan i så fall få en dålig uppfattning därom. Narras aldrig för ditt barn o c h låt det e; j få vana därtill, utan var sanningsenlig och svara undvikande, o m det är något barnet vill o c h ej bör hafva reda på. Försök att vinna dess förtroende och kärlek, m e n framför allt lydnad,- ty att se ett olydigt, kärlekslöst o c h hårdt barn är bra sorgligt. Har det gjort något illa, tala allvar med det o c h låt det förstå, att det gjort far o c h mor ledsna, o c h därigenom ångra sitt begångna fel eller sin olydnad. Härig e n o m hafva min man o c h jag fått våra barn lydigare än m e d stryk. Dock b ö r tuktan ej alldeles uteblifva, ty det heter: » B ö j vidjan, medan h o n är grön, så blir h o n både fager o c h skön. » Ett P barndomsminne. å högsla toppen af backen A bergig och mossig häll Där stär den väldiga stacken Hopdragen till Valborgskvätl. o I aftonen, vårligt fager, Långt öfver den vida slätt En mystiskt skymmande dager Sig sänker sä ljuftigt lätt. I väster syns än en strimma Af aftonrodnadens glans, Och vid horisonten glimma Snart bloss i. en vidsträckt krans. fa, Valborgseldarne tändas På berg, ä slätt och pä höjd. Och budskap genom dem sändas, Att nu är det vår och fröjd. Vår eld ock tändes samt sprakar På berghällens öppna spis. Och gladt det knattrar oah brakar Bland ruskor och barr och ris. En Så jt±n An bolmande rök sig tränger mörk utur högens topp, såsom ett moln den hänger, går den pe lar likt opp. An Mot An Sig såsom ett skepp den flyger himmelens klara blä, hotfull och svart den smyger in uti skogens vrå.
Jag mår Gud ske lof och »tack väl och har helsan och hitmarchen var ej »så svår som jag trodde i anseende till den goda »väderleken. Måtte ni der hemma hugnats af »densamme. Här är just inte roligt, men så »går det väl an för den som är nykter och gör »sina skyldigheter. Jag har Gud ske lof aldrig »ett ondt ord af befälet. Gud gifve du nu vore »rask i din ställning, och att det vore väl öfver. »Du kan låta Lars läsa upp detta för dig. Helsa »alla bekanta och Larses och Christian och Lars »Olsons och alla. Gud gifve nu att du får ha »helsan och må väl, ty din välgång är min fäg»nad och jag är och förblifver in i bleka döden »din hulda make, JOHAN CARLSON BOLD, N:o 117 vid Kongel. ***s Regemente.» På postscriptum skref Johan dessutom: »Jag skickar dig litet smått, samt ett grann»låtsbref som jag låtit skrifva för en tolfskilling »och två supar, och så skickar jag dig 2 Rdr »i pengar som väl kan behöfvas till barnsölet om »allt går väl. Bed Lars vackert hjelpa dig att »skrifva, så jag kan få veta hur det är fatt med dig.» Det så kallade grannlåtsbrefvet 3var ett klassiskt stycke. Första sidan bestod af en allegorisk målning med de mest bjerta färger och af de allra besynnerligaste figurer, allt inom en eldröd, fingersbred ram. Allra öfverst satt ett allseende öga, omgifvet af strålar i alla möjliga färger, svart och grönt äfven deribland. Under detta stod en soldat, med alldeles oformligt långa ben, i arméens uniform, och, ansigte mot ansigte med honom, en fruntimmers-figur, röd, gul, grön och blå. Båda höllo de emot hvarandra hvar sin blomma, långt större än deras hufvud. Emellan dem såg man två oformligt stora hjertan, ty de voro öfver hälften så höga som den långbenta soldaten, och mycket tjocka och korpulenta.
Om detta Utskms yttrande är gifvet för att framställa en princip med afseende på lagstiftning, så vågar jag underkänna principens riktighet; ty som jag tror, är det lagstiftaren, som äfven för allmänna tänkesättet bör vara ledaren, och icke tverlom. Allmänna tänkesättet är en svallande våg, ouphörligt underkastadt de mest motsatta vexlingar, men lagen måste vara ett uttryck af sanning och rätt, den måste vara viss och fast och får icke vackla efter tidslynnets och opinionsyttringarnas ouphörliga vindkast. Ett samhälle, deruti en vis lagstiftning gjort sig gällande, åser med sansadt lugn hur de mest vidunderliga och motsatta opinionsyttringar aflösa och bekämpa hvarandra, utan att derföre rubbas i sina grundvalar eller äfventyra sitt bestånd. Den dag ocker och prejeri blir ett privilegieradt våld, hvaremot landets lagar ingen damm har alt upsälta, den dag är samhället i en af sina fastaste grundvalar undergräfdt; och det förhåller sig så med grundvalar, att när det lyckats undergräfva en enda, så sammanstörta de andra af sig sjelft. Uplästes K. M:s å Rikssalen d. 5 dennes meddelade Nåd. Svar, i anledn. af åtskilliga utaf R. St. vid Grundlagsförändringar: och beslöts att detta Nåd. Svar skulle meddelas Exped.-Utsk:t, för all iakttagas vid Riksdagsbeslutets upsättande. Föredrogs och remitlerrades till Bevillnts—Utsk:t K. M:s d. 4 dennes e. m. på bordel lagda Nåd. Skrifvelse till R. St., med förslag till förnyad förordning, ang:de Sveriges och Norriges ömsesidiga handel och sjöfart. Föredrogs K. M:s d. 5 dennes e. m. på bordet lagda Nåd. Propos. till R. St., i fråga om erforderligt Statsbidrag till uprätthållande af den Arméens Pensions-kassa åliggande pensionering. Gr. af Ugglas, Carl Fredr. Ludv.:
Landtbruksacademien Pehr Adolph Granbergs efterlemnade enka; N:o 5o2, med förslag till voler:s-propos., i anledn. af RiksSt:ns skiljaktiga beslut i fråga om en föreslagen löneersättning till Tabellcommissionens secreterare; N:o 516, i anledn. af anmärkntr vid Utskts mern. N:o 454, ang:de de i Reg.Ftn föreskrifna creditivsummor; Statsoch LagUtskotten: N:o 191, i anledn. af väckt motion om rättighet för enskild man, att af Kronan njuta ersättning för medel, som embetseller tjensteman, till följd af uppbördsmannapligt eller verkställd utmätning, får 0111 händer, men förskingrar; N.‘o 192, i anledn. af väckt motion om fullständig granskning och ny redaction af ansvarighetslagen för R. Sits fullmäktige i Riksg.contoret; N:o ig3, i anledn. af återremiss utaf betänk. N:o 116; BancoU t s kottet: N:o 167, i anledn. af gjord hemställan, ang:de förändring i lönevillkoren för bokhållarne vid bancodiscontverkel; N:o 168, öfver de inom frenne RiksSt. gjorda anmärkt):!' vid Utsk:s betänk. JS':o 148, ang:de de grunder, som D c ii 5 Maj. 29 böra tjena till efterrättelse vid pensionering af bankens embetsoch tjenstemän, vaklbetjening oell konstidkare; N:o 169, i anledn. af erhållna återremisser å Utsk:s betänk. N:o 147, nied förslag till taxa å expeditionslösen i R. St:s bank samt dertill hörande disconlverk oell lånecontor; N:o 170, i anledn. af ett R.iksSl:s återremiss å Utskts utlåt.
Hans Kxcellen ce Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg de vid StatsUtskottets Utlåtande gjorde anmärkningar böra föranleda till delsammas återremitterande. Ropades Ja och Nej. Hvarefter Hans Excellence gjorde Proposition lill bifall af StatsUtskottets ifrågavarande Utlåtande, hvilken Proposition besvarades med starka Ja, jemte några Nej. I anledning hvaraf Hans Hxcellence förklarade, att, sorn efter hvad han tyckt Den i3 Mars e. m. 269 sig finna, Ja öfverröstat Nej, StatsUtskottets Utlåtande blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallit. Herr Crusenstolpe anmälte till Protocollet sin Reservation emot Ridderskapets och Adelns beslut. Herr Cederschjöld och Herr Dalman Wilhelm Fredrik} förenade sig med Herr Crusenstolpe. Vid förnyad föredragning af Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets den 28 sistlidne Februarii under N:o 70 afgifne, samt den 5 dennes e. m. på bordet lagde, Yttrande, i anledning af Hedervärda BondeStåndets återremiss i frågan om Planpenningar; fann Ridderskapet och Adeln, att, enär Utskottets under N:o 23 i ämnet förut meddelte Betänkande redan blifvit den 6 sistl. Februarii e. m. af Ridderskapet och Adeln bifallet, Utskottets ifrågavarande Yttrande borde läggas till Handlingarne. Föredrogs å nyo Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets den 28 sistlidne Februarii under N:o 76 afgifne, samt den 5 dennes e. m. på bordet lagde, Utlåtande öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets under N:o 10 förut meddeldte Betänkande, angående yrkad fri rättighet för Kronohemmansoch Nybygges-åboer i de Norra 270 Den i3 Mars e. m. Provincerne, att till tjärubränning använda stabbar, rötter m. m. Herr HjertaGustaf:
StaksUtftvltet nu mera lemnat BondeStändet nödiga underrättelser i afseende pä den anmärkning emot Stuterierncs bibehållande ä Strömsholms och KungsLhrs Kungsgärdar, som hos Ständet blifwit gjord wid antagandet af StatsUtstotlets förflag om Hofhällningen för Deras Majestäter Kominaen och Drottningen samt Hans Kongl. Höghet Thronföljaren; sä upptogs nu detta ärende till slutelig handläggning; hwarwid BondeStändet, efter noga granskning deraf, pä Talmannens proposition enhälligt viM U - stöttets ifrägcm acande projeck och att början med den nya 560 Den 4 November. nya Regleringen nu mera mä utsättas tillden första instundande Januarii; hwarjem e Ständet beslutade att hos Kongl. Majtt skulle underdånig anhållan göras att jemwäl Kungsöhrs och Strömsholms Kungsgärdar mätte till Ständernas fria Disposition öfwerlemnas och förflaget sälcdes i hela sin widd af Kgl. Majtt i Näder antagas. Härom skulle sa wal de öfrige Resp. Sänden som StatsU skottet mördsamt och wänligen genom ProtocosUtdrag underrättas. Ut supra. Ux krotocollo 8. U. Drägärllk.
N:o 153, ang:de regleringen af utgifterna under Riks-Statens 9:de hufvudtitel. 7lista punkten. Hr von Francken, Georg Wolfgang: Oet är visserligen sanet, som Utsk:t säger, att nemi. den efter afl. Lands - Den 28 September e. m. 431 höfHinpen Montgomery hållna bouppteckning visar att boets behållning, eller afdrag af skulderna, utgjort 6-4,000 rdr, och att denna tillgång hör blifva tillräcklig håde för enkans och barnens underhåll. Jag väckte icke heller motion i ämnet med hänseende dertill, att pensionen var för de efterlefvandes existens af behofvet påkallad, utan med anledning af de förtjänster i flere olika riktningar, Landshöfdingen Montgomery haft om fäderneslandet. Jag åsyftade endast att pensionen borde beviljas Landshöfdingen Montgomerys enka såsom en gärd af aktning åt hans minne. Hvad beloppet angår, vill jag dock göra en modifikation. K. o. Ad. har på f. m. för Biskopinnan Heurlin beviljat en pension af 800 rdr årligen, och skulle jag nu vilja föreslå att den ifrågav:de pensionen nedsättes till samma belopp. Jag får således anhålla att R. o. Ad., med afslag å Utsk:ts förslag, ville bevilja Landshöfdingen Montgomerys enka en ärlig pension af 800 rdr. Gr. Cronstedt, Fredrik: För min del kan jag icke föreställa mig annat, än att den sista värde talaren anser sig förbunden att söka framgång åt förslaget, derföre att han väckt motion i ämnet. Man torde dock väl i första rummet böra lästa afseende på huruvida den person, för hvilken pension bör beviljas, är i behof deraf eller ej. Hvad angår detta fall, så synes något verkligt behof ej förefinnas, då bouppteckningen efter den aflidne visar en behållning al 64.000 rdr. Det torde dessutom vara ett farligt prejudikat att bevilja den ifråga\:de summan, alldenstund detta kunde gifva anledning tili framställningar från många andra håll, hvarest förefinnes lika litet behof af allmänt understöd.
Det förundrar mig, att icke medicinal-författningarna då varit till hands, för att gifva vid handen, huru det vid läkares befordringar tillgår. Det är nemi. icke inom läkarecorpsen, att, såsom inom andra corpser, 3:ne uppföras påförslag, utan om 20 söka, så upptager Sundhets-colhm alla 20 i den ordning, ansökningarna inkommit, och derefter yttrar sig Sunhets-collun om hvilken af de sökande, som coll:m anser D c n 13 Juni f. m. anser tje 111igast att utöfva det embete, som är i fråga. Nu, mine herrar! följer det af sig sjelft, att om en person visar sig vara berättigad att utöfva läkarekallet, så liar lian också eompetence att söka och, på grund af sitt examensbetyg, rättighet att fordra att, dä hans ansökan inkommit, såskall collini pröfva, icke på grund af hans tjensteår, utan på grund af den kännedom, sorn colltin förskaffat sig om bans personliga duglighet till den tjenst, som är i fråga, huruvida lian bör af colkm reconimenderas eller icke. Collrm afstyrker ingen, utan uppger blott den, som enligt collegii tanke är tjenligast att utöfva befattningen. Jag kan icke finna, att Utskrs betänk, skulle leda till någon vigtig följd för framliden. Hvad det beträffar, alt läkarne skulle blifva för-, bundne att af collrm låta sig användas vid farsoter, så är detta stadgande alldeles öfverflödigt, emedan de redan dertill förbundit sig uti den ed, som de aflagt, då de blifvit läkare. Hr Westfelt, Nils: Jag tager mig endast friheten att besvara Frih. Cederströms anmärkn., att icke 3:ne uppföras på förslag till läkaretjeuster. Jag vill blott upplysa, luiru det tillgår i den commun, der jag bor, och som föranledt milt beslut inom Ulsk.
Dockbyggnaden i Carlskrona samt förändring af Flinllåsgevär till gevär med slagkruts-antändning (3). 1848 den 25 Januari i underdånighet föredragen, samt bref om de beviljade anslagen expedierade till vederbörandes kännedom och efterrättelse. 32:o af den 26 Januari 1848, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående staden Marstrands utseende till etablissement för västra sjöförsvaret (5). 1848 den 11 Februari i underdånighet anmäld och lagd till handlingarne. *3:o af den 11 Mars 1848, angående eftergift af ett förre Landskamreraren G. Sylvander till ersättning ådömdt belopp (32). 1848 den 31 Mars i underdånighet föredragen och bref om den beviljade afskrifningen expedieradt till vederbörandes kännedom och efterrättelse. f4:o af den 18 Maj 1848, angående rotering af en staden Lund tillhörande jordlott (78). 1848 den 26 Maj i underdånighet föredragen, och den vidtagna roterings-åtgärden vederbörande lill kännedom och efterrättelse meddelad. 75:o af den 18 Maj 1848, angående Fahlu stads Båtsmans-rotering (79). 1848 den 26 Maj i underdånighet föredragen, samt vederbörande om den beslutade roterings-nedsättningen m. m. till kännedom och efterrättelse försländigade. af den 27 Maj 1848, i anledning af Kongl. Majlis Nådiga Proposition, angående försäljning af den till det s. k.
Men då skickelsen nu annorlunda bestämt, och den vigtigaste, den ömtåligaste af Riksdagsmannarättigheter, den nemligen, att med sin röst directe medverka till besluten, dymedelst kommit att sättas i fråga, torde det vara högst angeläget att tillse, det Lagen här icke varder tillämpad utan ordaförståndets nogaste iakttagande, Ofta åberopade 38 §, af RiddarbusOrdningen omnämner endast, huru Ridderskapets och Adelns Herrar Ledamöter äga att förhålla sig i frågor, som personligen röra någon, i hänseende till hvilken de befinna sig inom ett visst utsatt skyldskapsled. Talare, onekligen väl bevandrade i våra Lagars tolkning, hafva funnit detta stadgande i full adeqvation med hvad Allmänna Lagen i jäfsfrågor föreskrifver. Jag kan ej Den ao Julii. biträda denna mening, eller i en fråga, som rörer StåndsLedainöters heligaste rätt, tillåta mig någon afvikelse från bokstafven af det serskildta lagbudet, Då RiddarhusOrdningen i detta fall bestämt bjuder, kan jag ej inse att man har att göra med annat jäfsförhållande, än det RiddarhusOrdningen uttryckligen upptager. Domaren tillämpar de i allmänna Lagen stadgade jäfsprinciper uti alla frågor, äfven i dem, som blott angå form; och han gör rätt. För att äfven å vår sida rätt göra, tillämpa vi de grunder vår enskildta Lag föreskrifver, enligt hvilka jäf ej inträder förr än i direct personliga förhållanden; och jag tror fullt och fast, att vår tydning ej bör, ej kan, sträcka sig derutöfver, Yill man åter från dessa allmänna betraktelser öfvergå till det speciella af närvarande ämne, torde man först böra fästa sig vid hvad här blifvit yttradt, att frågan, ehuru en blott formfråga, dock varit af egenskap att kraftigt inverka på hufvudsaken. Jag medgifver visserligen, att i många fall en formfrågas behandling kan bestämma ärendets utgång, men jag är tillika öfvertygad, att i denna serskildta casus, sådant ingalunda var att befara.
Hvad åter angår nordvestra stambanans sträckning mellan Christinehamn och Arvika, synes väl antagligt att den nordliga rigtriingen öfver Nilsby, derest en bibana från bergslagen lill stambanan vid Norum eller annan punkt i närheten dertill komme lill stånd, skulle för provinsen Wermlands jernhandtering och trävarurörelse blifva af större gagn, än den södra öfver Carlstad; men då härvid måste komma under betraktande, att den södra linien har en vida lägre anläggningskostnad, att den är kortare och i afseende å lutningsoch k rök ningsförhå Handen fördelaktigare, samt att i följd häraf den jemväl i framtiden är mindre kostsam att trafikera och underhålla, anser Kongl. Majit afgörandet af frågan om den ena eller andra liniens utförande väsentligen böra bero derpå, om de uppoffringar, som från det allmäunas sida sålanda skulle erfordras för den längre och dyrare linien, Kongl. Maj;ls Nåd. Proposition N:o 47. 7 kunna motvägas af en så mycket större trafik inom provinsen, att inkomsterna å denna linie komme att lemna fullt öfverskott till betäckande af de ökade utgifterna. Det kan härvid icke lemnäs utan uppmärksamhet, att en bibana till bergslagen, beräknad att, utan all materiel, uppgå i kostnad till 2,238,000 R:dr, icke lärer kunna åvägabringas utan låneunderstöd från Statens sida till betydligt belopp, äfvensom att dylikt understöd äfven komme att erfordras om, för genomförandet af de provinsiela kommunikationerna till länets residensstad, en bibana från stambanan till Carlstad jemväl skulle utföras.
Men mig synes, att någon anslalt bör vidtagas till sådana medels insamlande, och jag skulle derföre, utan att vilja bestämdt yttra mig om principen, önska, att R. o. Ad. ville återremittera förevar, betänk., hvarigenom man kunde erhålla närmare underrättelse, huruvida inrättningar i detta afseende finnas i flera eller färre delar af landet, och huruvida icke den af Hr v. Hohenhausen föreslagna afgiften borde utgöras, icke såsom allmän bevilln. utan efter enskildt arrangement af communerna, för att till deras egen nytta användas. 43o Den io Maj c. m. Flili. Cederström, Jac.: Det är i tvenne afseenden vigtigt att icke uraktlåta de medel, sorn finnas för fredandet af nyttiga oell utödandet af skadliga djur. Författningarna stadga visserligen premier för rofdjurs fällande, och flera härader finnas, der sådana premier til! följd af öfverenskomma 1 ser uppgå till betydliga belopp; men i allmänhet äro dessa premier för små. Jag kan likväl icke med Hr v. Hohenhausen och motionären instämma deruti, att ifrågavar. afgift hör blifva en bevilln., som kommer att utgå efter frivilligt lillkännagifvande af en hvar, sorn vill idka jagt. En sådan bevilln. skulle alltid medföra den olägenhet, alt åtskilliga komme att idka jagt, utan att erlägga bevilln., och sålunda blefve förbrytare, hvilket skulle förorsaka rättegångar och chicaner, som böra undvikas. Med de Hrr, sora bestridt betänk., instämmer jag deruti, att hvarje Svensk man bör få bära vapen utan afgift, och att ingen bör alfordras betalning för den jagt, han idkar på egen mark; men för att bereda communerna tillgång på medel till såväl premier som jagtredskap för rofdjurens utrotande, anser jag nödigt, att en bevilln. finnes, som af communerna uppbäres samt af dem sjelfva i förening med landshöfdingarna disponeras och redovisas efter föreskrifter, som på förhand böra fastställas.
Jordbrukaren kunde på annat sätt beredas lindring i denna utgift, om SaltpetterFonden förräntades, och den lefrerade saltpettern betaltes i stället för i R:dr 8 sk. per Lisp., med till exempel 5 R:dr, om Fonden det tål. Jag tviflar likväl att detta förslag skall vara Allmogen lika behagligt. Icke alla torde beräkna, att det icke betyder något att ge med den ena handen, sedan man fått med den andra. Jag yrkar således att Bröllopsgården måtte bifallas och om Ridderskapet och Adeln icke skulle vilja dertill samtycka, anhåller jag om proposition på det förslag, som jag i början af discutionen hade den äran framställa. Friherre Wrangel, Henning, förenade sig med Grefve von Schverin. Ven 2r Maji /. m. Herr Tham, TFolrath: Jag förenar mig till alla delar med dem, som yrkat att Saltpetr terFonden ej måtte anlitas. Jag tror att hvarken denna eller andra Cassör som åro anslagne till vissa ändamål, böra ryckas bort ifrån desamma. Deremot finner jag lika med Grefve von Schverin, att de 600,000 R:dr låttast genom en Bröllopsgård kunna utgöras och under detta namn säkrast utgå. Jag anser lika som han, att denna gård ej bör fördelas på de personela utskylderne eller koppskatten. Om den utgår på tre år med vissa procent af Bevillningen på förmögenhet, rörelse och nåringar, tror jag den låttast och billigast utgöres och jag tillstyrker derföre lika med Grefve von Schverin , att man i detta ändamål med vissa procent må öka Bevillningen på nämnde Artiklar, men att denna afgift förblifver afskildt från Bevillningen, Friherre Cederftröm: Just med anled ning af de sednaste värde Talares yttranden, måste jag yrka, att icke något måtte i förvåg afgöras om såttet till utgörandet af den föreslagne summan. Det år helt naturligt, att sedan Bevillningsgrunderne åro fastställde, Riksens Ständer hafva lått att bestämma, på hvilken artikel procenten skall ökas, för att utgöra denna kostnad, och det år således högst angeläget, att ej i förväg härom fattas något bestämdt beslut.
Vidkommande åter den enrot angifvaren förde talan; så ehuru flere bland de angifvelse!’, han framställt, dels befunnits icke vara grundade, dels icke vore med någon bevisning beledsagade; dock som dessa angifvelser likväl icke vore af sådan beskaffenhet, att ansvar derför lagligen ägde rum; alltså funne Kongl. Hofrätten, att det i sådant afseende emot angifvaren väckta yrkande icke bifallas kunde. I öfrigt och hvad anginge dennes påstående om ansvar å Häradshöfdingen Sandels, för det han skulle uti den af honom i målet forst afgifne förklaring låtit undfalla sig ett yttrande, som angifvaren ansett vara för honom förklenligt, funne Kongl. Hofrätten samma påstående något afseende icke förtjena; äfvensom Kongl. Hofrätten, vid den utgång målet fått, ansåge ersättning lör angifvarens kostnader derutinnan ej kunna honom tillerkännas. Öfver della Kongl. Hofrättens utslag har icke å Juslitie-Ombudsmansembelels sida och, mig veterligen, ej heller af annan part klagan blifvit ford.
Erfarenheten under senare tid, då landet, till följd af den förkofran dess åkerbruk vunnit, kunnat till utförsel aflåta högst betydliga qvantiteter spanmål, loide helt och hållet hafva skingrat den förr bland flertalet af landtmän rådande föreställning, att landets jordbruk, i anseende till klimatiska förhållanden, svårligen kunde utan en skydds-tull å spanmål bestå i täflan med närgränsande fruktbarare länder; och då numera införsel af denna vara, utom i det olyckliga fall att landet skulle hemsökas af missvext, icke kan anses ifrågakomma för andra än Sten. 40 Hevillnings-Ulskoltets Uttänkande JYs 10. tillfälliga behof, antingen af mindre qvantiteter till utsäde eller då alltför stark utförsel anses hafva gjort tillgången inom landet otillräcklig, lärer icke heller å inkomsten för staten af denna artikel, hvilken inkomst icke ingått bland öfrige tull-medlen, utan varit särkildt anslagen tili bcböfvandes undsättning i missväxtår, höra fästas något synnerligt afseende. För att en ordnad och liflig spanmålshandel, hvilken för jordbrukets bestånd och utveckling är af så utomordentlig vigt, skall kunna härstädes tillvägabringas, erfordras, sedan de hinder deremot, hvilka af landets fran den Europeiska marknaden afskiljda läge varit föranledda, numera blifvit genom de under senare tid inrättade kommunikationsmedel undanröjde, i Utskottets tanke icke något annat än ett fullkomligt och ovilkorligt frigifvande af denna handel så vid insom utförsel samt nödig trygghet alt någon rubbning häri icke sker. Under förhoppning att åtgärder, som tillintetgöra en sådan trygghet, ej vidare må kunna ifrågakomma, och den farhåga härför, som hittills förlamande inverkat på spanmålshandeln med utlandet, således alltmera skall försvinna, får Utskottet, med instämmande i öfrigt uti de åsigter i delta ämne, som af kommilterade blifvit uttalade tillstyrka att, i öfverensstämmelse med Kongl. Majlis förslag, spanmål, alla slag, malen eller omalen, må vid införsel vara tullfri. 1 fråga om artikeln