Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hon satt på den öfverbyggda trappan till herresätet och betraktade tankfull en myggdans i solskenet, när hon såg sin nya fostermoder återvända från slåtterfolket på ängen. Denna fru, som var riksrådinna, syntes Hagar snarare född till en gårdsvärdinna på bondlandet. Var det möjligt, att denna knubbiga lilla gumma med sina grofva händer, sin tarfliga grå yllekjol och sitt huckle af oblekt lärft blifvit presenterad vid hofvet och åtnjutit där ett visst anseende? Det sades så, och de kloka grå ögonen, som ena gången kunde blicka så skarpt, andra gången så hjärtegodt, motsade icke detta rykte. Efter matmodern följde gårdshunden Vakt med hängande tunga i sommarvärmen och efter honom favoritpigan Sabina, bärande en korg på armen. En vink med handen lät Hagar förstå, att hon skulle följa. Det vardt en presentation af bakgårdens invånare. Först hönsgården, hvars kacklande konvent undfägnades med korn från Sabinas korg. Därnäst fårhuset, så svinstian, så stallet, så ladugården, hvars tjurar, kor och ungnöt alla nämndes vid namn. De bästa mjölkkorna fingo mention honorable och till undfägnad en nypa salt. Har du sett fagrare kritter än Solros och Nyponblomma? frågade riksrådinnan sin nya dotter. Hagar tänkte på den tid hon vallade tre magra kor vid Kaskas torp och bekände, att hon aldrig sett något jämförligt med Solros och Nyponblomma. Du skall få mjölka dem i morgon, om du åstundar det, fortfor den goda frun trohjärtadt. Solros mjölkar på fjärde veckan fem kannor i målet, men Nyponblomma har minskat till fyra. Akta dig, när du mjölkar Solros: hon har den oseden att sparka stäfvan omkull: hon lider ingen annan än gamla Renata. Det finns intet annat medel för sådant, än att lägga en våt duk öfver korsryggen. Och sedan, gå aldrig i ladugården med rödt band i håret! Märk, huru Turk ser på dig! Han är klafvad nu, men hvad skulle en ungtjur tåla rödt
Höjes en tullsats, så verkar den, såsom all prisstegring, till inskränkning i förbrukningen; sänkes den åter, blir af det billigare priset ökad förbrukning den naturliga följden. Detta förhållande emellan pris och förbrukning är fullkomligen konstateradt till och med i afseende på de oundgängligaste förnödenheter och måste ännu mera ega tillämpning på andra umbärligare varor. Men ännu en annan icke mindre verkande omständighet, då frågan gäller statens tullinkomster, är härvid att bemärka; och det är den ökade eller sänkta tullsatsens inflytande på varuförtullningen. Afven med antagande af den strängaste pligttrohet och vaksamhet hos tullverkets tjenstemannapersonal, måste denna befinnas oförmögen att förekomma eller upptäcka den enskilta, af höga tullsatser sporrade vinningslystnadens outtröttliga bemödanden att undgå dessa afgifter. I samma mån tullsatserna förmildras, förlora ock dessa bemödanden sin kraft. Denna vexelverkan är lika obestridlig som resultaten deraf oberäkneliga. Derföre kan icke heller den nu verkställda beräkningen öfver Statsverkets förlust på de ifrågasatta tullnedsättningarne tillmätas någon med de höga sifferbeloppen jemförlig betydelse. Att någon och visserligen icke obetydlig minskning till en 68 början inträffar, derest den icke af lyckliga konjunkturer för landet kommer att motvägas, är emellertid af Rikets Ständer vid sistlidne riksdag förutsatt och antagligt; likasom det icke kan förbises, att det genom Handelstraktaten beträdda friare handelssystem i sina nödvändiga konseqvenser framdeles måste föranleda tullnedsättningar för många andra artiklar, samt tullfrihet för rätt betydliga förnödenhetsoch kassaartiklar, exempelvis fisk och salt. Men lika visst kan ock förutsättas, att landets raskare utveckling under ett friare system skall ganska rikligt ersätta dessa förluster genom ökad företagsamhet och allmän välmåga med derifrån oskiljaktig ökad förbrukning. Om inflytandet af tullnedsättningarne på Statsinkomsten må rneningarne emellertid vara delade; och om behofvet sådant kräfver, blifver alltid tillfälle vid nästa riksdag att genom lämplig förhöjning af tullen å några betydligare kassa-artiklar få förlusten ersatt.
Civile 873 648,770 802 596,730 Diverse , 18 10,010 — - 22 11,150 4,764 3,798,260 4,400 3,377,300 Eller: Landlmanna-Näringar . 3,229 2,289,900 2,907 1,931,350 Stadsmanna-Näringar 644 849,580 669 838,070 Tjenstemän och diverse personer. 891 658,780 - “ 824 607,880 - — 4,764 3,798,260 — 4,400 3,377,300 46 Sammandrag öfver de till Götheborgs Låne-Kontor för utlåning, dels under Omsättnings-rätt, dels på Publika Papper, uppiåtne Fonder, hvardera rörelsens afkastning för åren 1845 och 1848 samt huru Låne-Kontoret densamma an vän dt. Diskonten eller utlåning med Omsättnings-rätt. Skuld. Till Depositions-Afdelningen för begagnadt Transport Fordran bos förre Ombudsmannen W. M. Stenberg för uppburne expence-medel. Inventarier Kontorets Räntor: a) innehAHne vid utlåningen b) kontant inbetaide Förvaltningskostnader 15,360: 24. 6. 14,458: io. — Utbelalde Omkostnader for Kontorets Hus, utöfver influtue llyresmedel 5 54:37.11. S k u 1 cl. Balancerad Diskont-vinst Låne-Afdelningen för Fond till Utlåning . Ali tal. Summa. Antal. Summa. Dis! rikter. Götheborgs Län 530 219,600 - — 438 157,870 - — Näringar och Yrkn. 2,984 1,267,660 — - 2,687 1,132,350 — - Jordbrukande, utom Bonde-Ståndet
Af dessa förenade skäl har man i våra dagar börjat finna det oundgängligen nödigt, alt den panträtt, hvilken uttryckes genom inteckning i fast egendom, må erhålla en ovilkorlig giltighet, och att således den förmonsrätt barna-arf hittills hos förmyndare åtnjutit framför inteckningar, yngre än fönnynderskapets emottagande, må upphäfvas. Emedlertid då det gamla stadgandet, ehuru på långt när icke alltid tillräckligt att betrygga de omyndiges egendom, likväl onekligen i många fall räddat densamma, då den eljest hade gått förlorad, synes det ej vara förenligt med Statens pligt mot de omyndiga och värnlösa, att upphäfva delt# stadgande annorlunda, än i sammanhang med en författning eller inrättning, som på annat sätt, nemligen genom en noggrannare uppsigt öfver förmyndares förvaltning, bereder en tillräcklig säkerhet åt dem, som ej kunna sjelfva bevaka sin rätt. Alt inrättandet af ordentliga förmyndarekamrar vore det säkraste medlet härtill, lärer ej kunna bestridas. Men då sådane, under närvarande förhållanden, icke öfverallt i vårt land torde kunna tillvägabringas, blir frågan, huruvida ändamålet - Lag-Utskottets Utlåtande N.-O t to. 9 målet äfven på något annat sätt må kunna uppnås. Utskottet har trott det kunna vinnas genom ett stadgande, som ålägger vederbörande domare, alt vaka deröfver, att förmyndare fullgöra sin redovisningspligt, samt att deras ingifne förmyndareräkningnr blifva af gode män granskade. Ehuru jag erkänner vigten af de betänkligheter, hvilka af tvänne Reservanter blifvit anförde emot detta, af en bland Utskottets Ledamöter föreslagna och af pluralitelen gillade stadgande, har jag dock ej funnit mig böra, för min del, ogilla detsamma, emedan jag tror det utgöra det enda, som för närvarande kan försökas, för att åtminstone i någon mon ersätta bristen af förmyndarekamrar. Men temligen osäkert synes det mig, huruvida de omyndiges rätt härigenom blir tillräckligen skyddad.
Deremot är det uppenbart, att Länets betydliga ”trädvaruexport, om den komme att fortfara och ännu mera, om den komme att i ”samma progression sorn hittills ökas, ovilkorligen mäste småningom leda till brist på ”sådan skog, som är duglig till balkar, timmer, plankor och bräder.” ”Skiftesstadgans tillämpning har i två afseenden bidragit till skogsafverkningen: ”l:o genom nedfällning af sådan, på frånskiftad mark befintlig, ståndskog, för hvilken ”nye ägaren icke haft att lemna vederlag i annan skog och icke mäktat att gifva ”penningelösen, och 2:o genom behof af hustimmer till nya byggnader åt utflyttande ”åboer.” ”På sednare tider hafva ofta, särdeles i medlersta och södra delarne af Länet, ”skogshemman blifvit köpte endast i beräkning på nedhuggning och försäljning af den 37 ”dugliga delen utaf skogen, likasom det ofta erfarits, att skogsägare sälja rättigheten ”att under vissa år afverka skogen å mindre parker. Begge dessa förfaringssätt hafva ”i betydlig mån bidragit till skogsförödelse, men det sednare har dock visat sig mest ”skadligt, i synnerhet då parkförsäljaren ej varit nog omtänksam att från den upplåtna afverkningsrätten utesluta mindre eller omogna träd. Efter försäljning af ”skogshemman har det icke sällan inträffat, att köparen, sedan han genom skogsaf”verkningen betalt hela köpeskillingen och deröfver, egnat sin tid och sina krafter ”åt jordens uppodling och förbättring, så att hemmanet nu anses äga högre värde ”än förut.” ”Högst få skogsägare hafva vidtagit åtgärder för skogssådd och plantering, ”men åtskillige ägare af större skogar hafva infört trakthuggnings-systemet med qvar”lemnande af fröträd på afverkade trakter. Bland dessa må nämnas Majoren, Grefve ”C.
Majit och kronan ingång! a kontrakt om arrende af indragna kornetts-bostället Boda, må, såframt arrendatorn sådant åstundar, upphöra att vara gällande vid midfastan 1849, samt med bostä 1 lets utarrendering under de återstående arrendeåren förfaras, i enlighet med beslämmelserne uti Kongl, kungörelsen, angående åtskilliga förändrade föreskrifter till iaktagande vid utarrendering af kungsoch kungsladugårdar samt andra kronolägenheter, hvaraf arrenden till statsverket ingå, af den 17 Juli 1847, hvaruti stadgas, bland arnat, att ett minimum, hvarunder och ett maximum, hvaröfver arrendet ej får gå, skall bestämmas, äfvensom att lägenhetens förre innehafvare, så vidt han densamma väl brukat, eger att, emot erläggande af af den fastställda maximisumman och öfriga vilkor, enligt författningarne, arrenderätten bibehålla; finnande deremot Utskottet sig icke kunna understödja motionärens framställning om nedsättning i arrendet eller återbäring af hvad Erasmi, enligt motionärens förmenande, till kronan för mycket erlagt.” Häruti instämde herrar Schartau, E. G. Lindström, Wallej och P. H. Lindström. Af Johannes Andersson från Skaraborgs län: ’’Sedan Höglofl.
För min del tror jag verk ligen att Utsk:t genom sin hemställan, som förekommer längre fram i Betänkit, gått den rälta vägen, och jag kan icke godkänna, att representationen inlåter sig i specialiteterna af en omorganisation, ehuru jag måste bekänna att jag önskar att förändringen komme att gå i den riktning, som den vördnadsvärde motionären föreslagit. Afven är det illa, att genom Utsk:ts hemställan, så ändamålsenlig den är, likväl ingenting under innevarande statsregleringsperiod uträttas. Ett af den nuvarande organisationens största fel är att förste landtmätaren icke kan handhafva någon verksam kontroll öfver de andra, enär lian, för att existera, sjelf måste praktisera på samma sätt som dessa. Det är detta fel, som gör att dessa tjenstemän icke komma att uppfylla den bestämmelse, de eljest skulle kunna. Vill man åstadkomma något praktiskt, bör man äfven under denna statsregleringsperiod, enligt Hr Nordenfelts förslag, ställa till K. M:s disposition en summa för att användas på sätt K. M. pröfvar lämpligast, till vidtagande af skärpta kontroller inom de län, der oordningen vore särdeles stor. Derigenom kommer man till ett praktiskt resultat, äfven under tiden till nästa riksmöte, då K. M:ts förslag till hela korpsens omorganiserande först kan förekomma. Hr De Maré, Baltzar: Elter att med all uppmärksam het hafva sökt följa denna långvariga diskussion, har jag kommit till det resultat, att önska bifall till den af Gr. af Ugglas begärda återremiss. För öfrigt tror jag, att den af Utsk:t på sidan 25 förslagna åtgärd, att hänskjuta ärendet till K. Mits pröfning, är enda sättet att komma till ett för frågans slutliga lösning ändamålsenligt resultat. Gr. Anckarsvärd: Jag finner att Gr. Sparre är från varande och afstår derföre. Gr. af Ugglas: Jag önskar fästa R. o. Ad:s uppmärksam het derpå, att Utsk:t motsäger sig i hvad det yttrar här och i sin slutpunkt. Utslct säger nemi. att brister förefinnas, och föreslår till dessas alhjelpande att R. St:r skola ingå lill K. M:t med en skrifvelse.
Men en ännu större fördel af detta, sålunda i och för sig sjelf fördelaktigare, alternativ anser Utskottet vara att, genom Nilsbyliniens antagande, möjliggjordes anläggandet af den bibana från Filipstad till trakten af Norum, som, under förutsättning af norra liniens antagande, redan erhållit aktieteckning till det belopp, som för ett bolags konstituerande ansetts erforderligt, och om hvilken bibanas inflytande på Wermlands framtida industriel» utveckling alla auktoriteter haft den bästa mening. Utskottet, sorn nu går att jemföra de begge alternativen just med afseende på ifrågavarande bibana, anser sig dervid böra åberopa hvad Chefen i mellersta väg och vattenbyggnads-distriktet Majoren C. Adelsköld, efter anställd undersökning och afgifvet kostnadsförslag, yttrar om sannolikheten för denna bibana att kunna förränta det erforderliga anläggningskapitalet, beräknadt, såsom ofvan är nämndt, till 2,258,000 Riksdaler. I detta yttrande säges bland annat: ftAtt med något anspråk på tillförlitlighet på förhand uppgöra beräkningar öfver den blifvande trafiken på en tillämnad jernväg, har alltid visat sig omöjligt." “Man kan visserligen approximativt hopsummera den trafik, sorn släpar sig fram efter de backiga och spåriga landsvägarne i den tillämnade jernvägens sträckning, men icke förutse de förändringar i de flesta industriela och kommerciela förhållanden, som alltid vid kommunikationsanstalternas underlättande och förbättrande uppkomma.
Jag har nn intet annat alt säga, än blott ali förklara Hr Rosenblad min tacksamhet lör del att han afstod, och särskildt betyga min fägnad öfver den glädje, Gr. Frölich i anleda, deraf erhållit. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att sedan således den framställda jjrroposVn måsle anses besvarad ined ja, återslode nu afgörande! af den fråga Hr Stråle vackt ang:de vidsträcktheten af den tillämpning, som'lagen för enskilda banker bör äga. Frih. Boye: Då jag föreställer mig att Hr Landtm. r tillåter, alt pröfuingen må paragralvis förelagas, så anhåller jag också, att, före discussionen öfver hvarje §, densamma måtte varda uppläst. Hr Lagerhjelm yttrade, att han velat framställa samma anhållan. Gr. Frölich: Del är uppenbart en förvillelse af de tvänne sista värda talarne, ajl hafva trott, att Hr Stråles förslag, sorn Hr Landtm, nu framställt till propos., innefattas i en punkt af betänk. Hr Landtm, har ganska rikligt framställt det, sorn utgör föremål för den långa discus, ion, som llr Stråle åviigabragt, och det är denna fråga vi nu kunde få afgjord, 0111 de värde ledamölerne täcktes observera hvarom fråga är. Hr Stråle: Det yrkande jag framställt var egentligen föranledt af Ulsk:ns yttrande i motiverna, att den bancolag, som nu stiftades, ej borde vara gällande för de redan varande bankerna, utan att i afseende på dem i8;>4 års förordning skulle komma att gälla. Om nu Ulsktns förslag i denna del godkännes, så är i och med detsamma den motion, sorn jag i ämnet väckt, helt och hållet afslagen och anser jag mig då ej hafva något vidare att i ämnet anföra. Jag har redan afgifvit elt lagförslag, hvilket är af helt annan beskaffenhet ätt det förevarande, men detta blefve naturligtvis i och med detsamma undertryckt.
För år 1865 kan förhållandet med Postverkets inkomster och utgifter ännu icke ens approximativt beräknas, men, oaktadt för samma år kommer att såsom uppbörd bokföras, Statsanslaget 70,000 rdr, till postdiligensliniers öppnande utan de skjutsskyldiges betungande, för såväl 1864 som 1865, med tillhopa 140,000 rdr, och i extra inkomst för sålda postångfartyget Eugenia 21,500 rdr, med tillägg af hvilka belopp till öfriga intrader sammanlagda uppbörden för sistlidet år torde kunna kalkyleras till 2,480,000 rdr, visar sig dock som skulle utgifterna för året komma att öfverstiga inkomsterna, och detta ehuru under ifråga v;de år i utgifter för nybyggnad af postångfartyg ej utgått mera än omkring 26,000 rdr. Att Postverket för de trenne sednast förflutna åren kunnat bestrida de intraderna öfverstigande utgifterna, har kommit deraf att verket från de föreg:de åren egt besparingar dels i assuranceafgifter, dels i afsatta mede! för anskaffande af behöfliga ångfartyg till de inre och utrikes sjöpostkommunikationernas underhållande; inen hafva dessa besparingar ock blifvit reducerade, så att, då Postverket enligt 1862 års bokslut egde, bland behållna medel af omkring 860,000 rdr, räntebärande obligationer Den 10 Mars f. m. 237 till ett inköpsvärde af 823,293 rdr, nn i behåll varande obligationers enahanda värde ii Igor endast 457,000 rdr samt Postverkets behållning för sistlidet år ej torde komma att blifva högre än omkring 400,000 rdr, hvaraf enligt nådig föreskrift i Kongl. Brefvet den 21 April sistlidet år. 365,000 rdr skola reserveras såsom fond till ersättningar åt afsändare af penningar å rekommenderade bref, hvilka genom poströfverier eller på annat sätt under verkets vård förkomma.
Hr Landtm, yttrade, det han anhöll att icke blifva afbruten; han ansåg sin rättighet vara att fortfarande få yttra sig till dess han slutat; sällan afbröt han någon af R. o. Adis ledamöter, men han ansåg det någongång vara en skyldighet, då tiden af dem, som yttrade sig, förslöstes genom yttranden, hvilka frånginge det ämne, hvarom fråga egentligen vore, eller borttoges på ett sätt, som stridde emot den Den 9 Januari f. m. 4‘ tlen ordning Riksd.Ordn. föreskrefve. Då votering blifvit liegård oell R. o. Ad. förklarat öfverläggningen fulländad, så kunde discussionen nu icke fortgå om saken i annat afseende, än om huru voter:s-propos:n skall upprättas eller i livad ordning den skall uppställas. Gr. Frölich: Om jag fult fortfara i mitt yttrande, är jag öfvertygad att Hr Frih. o.. Landtm, skulle funnit alt jag icke hegart ordet, örn icke för ett bestämdt ändamål. Den upplysning, sorn i denna fråga blifvit lemnad, att icke Borgareoch RondeSt:n haft tillfälle alt se den förra skrifvelsen, föranledde mig att begära ordet, för att yrka bestämdt såsom contra-propos., att betänkandet skulle återremitteras till Exped.Utsk. Så länge jag var ordför. i Exped.Utsk., inträffade det aldrig, alt, örn R. o. Ad. återremitterat en skrifvelse, löparen icke genomgick de andra Slånden, innan den återkom till Exped.Utsk.; och då vid detta tillfälle misstaget består deruti, att sådant icke skett, och då detta misstag är en oformlighet, sorn bör rättas, har jag velat anhålla, som jag äfven nu yrkar, att contra-propos:n må innehålla återremiss till Exped.Utsk., derå jag anhåller om Hr Frih. o. Land Inus proposition. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, i anledn. af Gr. Frölichs sednaste yttrande, huruvida han således afstode från sin förra mening att förena sig med Frih.
Några veckor derefter dog onkel Tom, och i testamentet tillförsäkrades jag en lifränta, hvilken kom mig särdeles väl till pass. Hofpredikantens visiter blefvo allt tätare och tätare. V i umgingos till sist temligen familjärt, och han förstod att så småningom tillvinna sig ett älskvärdt, farbroderligt inflytande öfver mig. Jag förvånades verkligen, dä han vid ett tillfälle omtalade, att han trots sitt nästan silfverhvita hår icke var mer än fyrtio år. Jag hade gissat ett tiotal mera. * * ~ En dag i början af maj kom doktorn helt oförhappandes på visit. Mamma var icke hemma, oeh då jag omtalade detta, såg han mycket förtvinad ut. » Käraste fröken, det var mycket ledsamt, i synnerhet som jag har en för mig synnerligt glad nyhet att berätta, hvilket är förnämsta orsaken till mitt besök. Vill ni höra den? » » Ja visst, jag är ofantligt nyfiken. Låt mig .för all del genast få del af nyheten! » svarade jag» Nå väl, jag har i dag blifvit utnämd kyrkoherde i ett af rikets största regala pastorat. » » Gratulerar », svarade jag nigande. » Tack, tack, jag tror, att nyheten skall mycket glädja er mor, som alltid intresserat sig för mig. » I DU N » Det gläder mig också, var öfvertygad derom, herr doktor. Vi ha ju bägge er att tacka för så mycken vänlighet. Men det blandas vanligen malört i glädjebägarn: nu få vi snart icke nöjet se er hos oss mera. » » Det är sant, och detta smärtar äfven mig oändligt mycket, mera än ni tror. Det är derför jag gerna skulle önskat att i dag träffa er fru mor. Vi ha länge talat om de förhoppningar, jag fäst vid pastoratet; de komma att väsentligen förändra de förhållanden, i hvilka jag hittills lefvat, om det så är ämnadt derofvan. Det är icke godt, att mannen lefver allena, står det i skriften, och jag har länge insett det.
Jag bifaller jemväl i den meningen fullkomligt Utskottets Memorial, att detta medgifvande ej må utsträckas till hvarenda person; äfvensom jag till alla delar förenar mig med den talare, som yttrat, alt en sådan offentlighet ej skulle leda till gagn, utan blott till oordningar; ty hvartill skulle det gagna, att personer inkomroo, som ej ägde upplysning nog att bedomina hvad som här förefaller, men rättighet nog att blifva oordningsstiftare, hvarigenom vi kunde blifva nödgade att åter tillsluta våra dörrar. Deremot bör offentligheten gerna medgifvas för bildade personer. I hvarje stor samling finnas menniskor af olika åsigter; detta lär ej fela här vid biljetutdelningen, och då lär det ej eller fela, att åhörare bär komma att finnas ull. 3 34 Den 3 Februarii f. ra. af olika åsigter, hvilka i olika riktningar kunna meddela de frånvarande deras tankar. I den delen gillar jag således fullkomligen Utskottets förslag. Men jag tror, att Utskottet förbisett en sak, då det oriktigt velat förbigå RiddarhusOrdningen. Herr Riben har uppläst första momentet af denna Ordnings 18 §. Jag anhåller att få uppläsa den ända till slut; den lyder sålunda: Ingen må pä Riddarhuset inträda, innan han förut för vakthafvande UnderOfficeraren uppvist den honom lemnade InträdesPolletten■ RiddarhusFiscalen åligge att, efter egne anledningar eller uppå erhållne underrättelser, tillse, det ingen obehörig öfverläggningarne bevistar. — Utlånar någon sin poZlet till annan person, för att honom såmedelst inträde förskaffa, vare den, som Polletten utlånt, säte och stämma den Riksdagen förlustig, hvarom, efter RiddarhusFiscalens anmälan, i RiddarhusUtskottet undersökas bör, för att sedermera af Ridderskapet och Adeln in Pleno af göras.
N:o 33. angående förbud för landthandlare att sälja bränvin eller andra spiri tuösa drycker. Motion N:o 65. Sammans. Bevilln.-, Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. N:o 4, Mern. N:is 11 och 13. R. St. tinderdån. Skrifv. 6 Bränvilis-försäljlling, om ingående till Landstingskassorne af afgiftema för. Motion N:o 53. Saminans. Bevilln.-, Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon. Utsk. Betänk. N:o 4, Utlåt. N:o 11 och Mern. N:o 13. B. St. underdån. Skrifv. N:o 170. om ingående till Statsverket af afgifterna för. Motion N:o 68. Sammans. Bevilln.-, Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. N:o 4, Mern. N:is 11 och 13. R. St. underdån. Skrifv. N:o 170. om ändringar i Förordningen angående. Sammans. Bevilln.-, Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. N:o 4 och Mern. N:is 11 och 13. R. St. underdån. Skrifv. Bränvins-tillverkning, angående ändringar i nu gällande förordning rörande. Motion N:o 32. Sammans. Beviiln.-, Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.- Utsk. Betänk. N:o 2 samt Mern. Mern. N:o 12. R. St. underdån. Skrifv. Burén, Didrik Pontus, Motion N:o 147, angående statsanslag till fullbordande af Kinda båtled i Östergötland. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 141 samt Mern. N:is 168 och 207. R. St. underdån. Skrifv.