Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Såsom förhållandet nu är, äga de förvaltande verk, sorn, på grund af särskilda nådiga föreskrifter, sjelfva disponera de till dem med underlydande stater och korpser anslagna medel, och hvilka hufvudsakligen äro Krigs-kollegium, Förvaltningen af Sjö-ärendena, och Utrikes-departementet äfvensom Ofver-intendents-em betet i afseende å de allmänna byggnadsanslagen, att, uppå reqvisition, i mån af behof, från Stats-kontoret utbekomma de medel, som för dem blifvit anvisade. Någon anledning förefinnes icke, att dessa Verk af sina anslagssummor reqvirera storrå belopp, än som för tillfället verkligen erfordras, men deremot har under de sednare åren, till följd af inträffad brist i statsinkomsterna, icke sällan handt, att Stats-kontoret varit förhindradt att genast anordna de äskade medlen och derföre, efter kommunikation med vederbörande verk, beredt sig uppskof med utbetalningarne, utan att, Stats-kontoret veterligen, någon skada härigenom skett den eller dem, hvilka ägt att hos de förvaltande verken utbekomma penningarne, emedan dessa verk, efter vunnen kännedom örn de tider, då medlen kunnat erhållas, derefter lämpat sina liqvider. Skulle åter, såsom föreslaget är, de förvaltande verken äga att för hvarje utgift utfärda en invisning på Ränte-kammaren, kunde, vid tillfällen, då brist i statsinkomsterna minskat rörelsekapitalet, möjligen inträffa, att Stats-kontoret, som ändock måste hafva rättigheten att pröfva, huruvida tillgångarne på det hela medgåfVe att genast utbetala beloppet samtidigt med andra för handen varande angelägna utgifter, funne sig urståndsatt att infria en dylik invisning. Det är lätt att inse hvilka menliga följder för Statens kredit skulle uppstå derigenom, att Stats-kontoret, i brist på medel, nödsakades vägra inlösen af dessa invisningar, hvilka vederbörande på god tro och i förlitande å deras ofelbara infriande emottagit i liqvid för aflöningar, eller till följd af ingångne kontrakter, eller i betalning för leveranser o. s. v.
Stockholm den 13 Mars .1823, Ankom den 24 Mars 1823, Iranssumt af Vrotocollet, hållet uti Riksens Högloft. Ständers Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskott vid Riksdagen i Stockholm den 13 Mars 1823, S, D. Herr Lenning yttrade: Frågan gäller indragning och upphörande af en onyttig ansedd Författning, och, dä man säkert på goda skäl klagar, att Sverige är öfverlastadt med Författningar, anser jag för en stor fördel, om några ej nödiga kunna upphöra, för att lemna rum åt de nya, som nödvändigheten påkallar. Jag delar Motionärens tanka och önskar deröfver få tillägga följande mina skäl: Den öfverklagade Förordningen begärdes och tillkom i följd af på en gång ha - 28 Besv. och Ekon. Utsk. Betänknnäen. elig och oväntadt ymnig tillförsel af Norrsk Sill till Sverge, sedan Svenska Sillfisket så godt som upphört, och denna vara blifvit en sällsamhet. Denna oväntade Silltillförsel medförde för tillfället brist på Svenska lagliga Lakekärl, hvaruti den Norrska Sillen kunde ompackas, sorr\ städse hitföres i betydligt mindre kärl än de Svenska. Sill-tillförseln är nu deremot så vanlig, att den förut varande tillfälliga bristen på laglige kärl ej bör ega rum, hvarföre jag tror Allmänheten bättre belåten, att hädanefter i mindre partier än tunnor endast tillhanda hålles lakegods i sådana kärl, som enligt äldre Författningar lagliga äro, dock »å, att hela tunnor Lakegods, som från Norrige eller andra Landar inkomma, måtte få cfyttras oompackade och skyldigheten att derå inbränna vigten upphöra. För i fråga varande Författnings upphörande, hemtar jag äfven skäl deraf, att den endast sträcker sig till Norrska Silltunnor och andra fastager med Saltvaror, då deremot äfven ifrån andra orter hit i landet införes Lakegods, hvaribland mä nämnas Sill ifrån Jutland och Holstein i lika små kärl, sorn ifrån Norige, utan att någon Författning i afseende derpå ansetts a£ nöden.
Fr, 1 Band. 26 4o2 Den 17 F einiar ii. va. råkna efter nyare läromethoder kunna an våndas om de tillsattes af Consistorierne i den nion så beskaffade Candidater kunde fås och ledigheter sig yppade, om det blef dem ålagdt att dagligen besörja barnaundervisningen under Pastors tillsyn om det förböds attén Klockare tillika fick vara Torpare eller Hemmansbrukare, samt om Författningarne bestämdt ogillade hvarje annorlunda qvalificerad Klockare med lön, så torde förnämligaste bristen derige-j norn alhjeipas. 2) Atskillige Pastor sboställen och stommar. Om på de orter, der localen det medgifver, Församlingar eller Socknar förenades med angränsande Pastorat och Prästerskapets vanliga befattning på dessa orter verkställdes utaf ett något mindre antal personer, under det att lärare af detta stånd åtnjöt de öfverflödiga Boställenas afkastning, med 'vilkar att förestå vissa Skolor. På slåttbyggderne uti några tråk. ter af Riket, torde detta kunna verkställas på ett och annat ställe. 3) Hemmamtionde uti en del orter, der ovanligt stora Pastorat finnas; om dessa delades så, att Pastor af sin Församling uppbar tertial* och qvecktionde till ett värde af 120 till l8o tunnor spannmål, samt att det öfriga nu årligen utgående af denna tionde, afgafs till Skollärare af PråsteStåndet, hvilken vöre att anse såsotn PastorsAdjunct, Den 17 Februarii. 4o5 4) Begagnande af åtskilliga redan, fast titan särdeles nytta ansiegne privatbidrag.
Detta är, enl. min öfvertygelse, den allra skarpaste föreskrift, som man kan lemna någon Bank, och den grundade sig på den stränga lag, som vid samma tid utgafs för engelska Banken. Det är en möjlighet att siffran 3 0 mill. är för hög; men att lemna föreskrifter för den sedelutgifning, som får ega rum utöfver den metalliska kassan, anser jag vara de enda, som böra komma i fråga, och de enda säkra och riktiga. En talare har sagt att allmänhetens förtroende för Banken rubbats derigenom, att 1?ullin, inräknat protesterade vexlar i den reela valutan. Detta anser jag visserligen vara en obetänksam åtgärd, men jag tror dock icke att följden deraf har blifvit eller bör blifva den, sorn talaren förmenat; ty då Banken hade haft en ganska betydlig sedeltillgång, sorn icke varit utgifven, men som kunnat få utgifvas, så hade den icke öfverskridit sitt privilegium i afseende på sedelutgifningen, och derföre, om man också kan säga, att det hade varit klokare och rättare att icke vidtaga en sådan åtgärd, emedan det möjligen kunde upskrämma personer, som icke kände förhållanderna, så har den dock icke bort minska förtroendet till Banken. Hr Cederschiöld, Rob. Theofron: Jag har icke be gärt ordet för att framställa några anmärkningar emot den vidt omfattande vigtiga motion, som här utgör föremål för öfverläggning, destomindre som jag får förklara att jag icke varit i tillfälle att helt och hållet taga kännedom derom. Men det är ett yttrande af Hr Gripenstedt, som upkallat mig. Den värde talaren har nemi. förklarat, att all den oro i penningeväg, som finnes i landet, har sin orsak i § 72 R. E., hvilken stadgar, att R. St:r allena ega rättighet att utgifva sedlar, sorn för mynt skola gå. Det är för mig en särdeles tillfredsställelse, att jag kan helt och hållet instämma med den värde talaren i detta hänseende; men då Hr Gripenstedt tillika förklarat, att han skulle vilja väcka motioD H. I. 3?
Efter det Hr Bildt begärt votering, upsattes och justerades följande voter.-propos.: »Den som vill, att vid blifvande votering om bifall till Hr v. Troils förslag i afs:de å riktningen af södra stambanan från Finjasjön, kontra-propos:n skall blifva bifall till det förslag, Frih. Raab m. fl. i afs:de å denna riktning afgifvit, eller från nämnde sjö till trakten af sjön Salen, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, beslutar R. o. Ad., att kontra-proposm vid nämnde votering skall blifva bifall till hvad StatsUtsk:t i 4:de punkten af Utlåt:t N:o 86 i afs:de å södra stambanans riktning föreslagit, med uteslutande af orden »öfver Tenhult». Vid voteringens slut hade rösterna utfallit sålunda; Ja — 156. Nej — 41. Härefter uplästes och godkändes följande voter.-propos. i hufvudfrågan: »Den som bifaller Hr v. Troils förslag, att R. o. Ad., med afslag å hvad StatsUtsk:t i 4:de punkten af Utlåt. N:o 86 i afside å riktningen af södra stambanan föreslagit, må besluta, det nämnde stambana skall fortsättas från Finjasjön förbi och i närheten af sjön Salen åt Nässjö och vidare öfver Tenhult till Jönköping, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; 398 Den 25 April e. m. Vinner nej, beslutar R. o. Ad., att nämnde stambana skall dragas från Finjasjön norr ut i sträckning mot trakten af sjön Salen». Vid denna voterings slut befunnos rösterna hafva utfallit som följer; Ja — 121. Nej — 53. H. Exc. Hr Gr:n o.
^ vä det i Lagförslagets Ade §. gjorde kördedäll ej är d^ggdt pä annat, än den allmänna princip, att förord dieter Lag, enligt dvilken nägot Lagens stadgande ej kan vara kördindande kör dem, som i aktal sinsemellan öfverenskomma om andra likvidation? grun der, än dem Lagen utsätter, kunna Utskotten ej deller instämma uti den ak en Ledamot inom Rorgare-8tändet yttrade mening "att denna §. dorde innefatta det allmänna alla kördedäll kränskilda stadgande, att ligvider "emellan enskilde, kronan eller publika Lassor, ställde "i 8venskt m^nt, skola ske antingen i sedlar eller i "svenskt silfverman!, ekler de» i l §. utsatte grund." dien dvad deträlkar den vid 5:te §. gjorde anmärkning, anse Utskotten densamma föranleda till uteslutande ak denna §. ur Lagförslaget, sä vida R. 8t:r skulle kinna för godt godkänna de ak Ridd. ocd kkdeln samt H. Ronde-Ltäudet, i kräga om depositionsräkningen tagne beslut. 356 8tats-, bancooeb Lag-Dts skottens Oell linna Utskotten öfrige ofvan upptagne anmärkningar ej vava af sadan beskatkenbet, att desamma kunna verka någon ändring uti det af Utskotten förut algilne Lagförslaget. Hvadan alitsa Utskotten bärmedelst fä förnya deras redan gifua tillstyrkan, det mätte It. 8t:r antaga det af Utskotten uti betänkandet N:o «5 fiamlagde förslag till ttag a«- gaentte Dervid likväl Utskotten tillika la föreslär att i bändelss b. 8t:r skulle bnna för godt besluta 8Iagskattens inläggande i mintet, pä sätt bär ofvan blifvit nämndt, §, i dä mä gifvas tvljando lorändrads lidelse: L rom orn/>/>ttg gruntt s» »ä/ /or mvca7tt«ge/r o/'
Allt detta erbjuda nu Feuillets kvinnor männen. Läs blott hans skildring af Marianne i La veuve! » Hon egde en sådan ideel tjuskraft, att hon lät inbillningen framtrolla alla de stora och förföriska kvinnor, hvilka * namn historien eller poesien förevigat. » Eller läs om den lilla Jeanne i Histoire &lt;Pune parisienne! » Hon var värdig en plats bland de odödliga älskande, öfver hvilkas oförgängliga kärleksförbindelser historien och legenden bredt en en helig slöja. » Eller märk, hvad Camors upptäcker hos Charlotte — personifikationen af de antika myterna, en rusig bachantinna, en kärlekskrank gudinna, en öfverjordisk, omöjlig och otänkbar vällust! Det ligger icke så litet af dekadans och raffinement hos dessa passionerade • och excentriska gudabarn. Ofrivilligt erinrar man sig Taines yttrande i Notes sur Paris, då man läser om deras öden — ord, dem han skref om kejsardömets parisare: » Jag vet icke hvarför, men när jag ser dem skrida förbi mig, kommer jag alltid att tänka på det gamla Rom eller det gamla Alexandria. När jag sluter ögonen, förefalla mig dessa moderna hufvud, det ena.362 octave feuillet. efter det andra, som byster, och jag tycker mig i lefvande gestalt återse dem alla, sådana som de stå i det Campanska muséet från det 4: de århundradets dagar. Då liksom nu hade människan blifvit raffinerad och förkonstlad af öfverkultur, af den lätta tillgången till njutning och genom krafternas koncentrering; de väldiga kapitalerna hade retat begären; den oändligt invecklade själen kunde icke uppfatta det sanna sköna, som är enkelt. » Äfven hos Feuillets mera hvardagliga kvinnor mota vi samma okufvade begär, samma lidelse, samma stolta förakt för det simpla eller banala, samma romaneska och heta temperament. Dessutom hafva alla ett gemensamt karaktersdrag — det som gör kvinnan i hans romaner till en sfinx — den bländande, stränga och marmorkalla ytan, under hvilken passionen vältrar sig som en lavaström.
Som det sednare Seculum warit sa rikt pa täta ombyten as Författningar i denna wäg hwilket till större delen torde kanske böra kunna tllskrifwas wara fordna Riksmöten, och da icke något tänk, bart gifweS, som mera motarbetar de yrkens trefnad, hwilka pa en framtid grunda sitt interesse och förkofran - r6o§ Den rz Julli. koftan, än vmwaxlingar i redan gjorde Stadgander, har ock följden warit den som wisat sig att den förmögne ^ aftkräkts att nerlägga sine Capitaler ber haarest sa mocke csäkerheter sammanstött, hwarföre jag tror att det Högloft. Utskottet borde tillstyrka Duksens Högloft. Stander alt hos Kpngl. Majit frambära deras underdåniga önskan, att ehwad principer som hälst Kongl. Majtt i följd af Riksens Högloft. Ständers undcrdäniga Försiager i Nader täcktes Stadga — skola utan afseende pä hwad öfrige förändringar i Riks. Hushållningen ma föregå till scdnaste tider oförändrade förblifwa vch Mamifacturcr vch Fabriker snarare siyddas vch uppmuntras an af Utländsk Waru - införsels inflytelse eller inhemska enskifta interesien stadas, mindre undertryckas. Och ftuteligen 14:0 torde det Högloft. Utskottet wal upplyst finna, att allt hwad i denna wäg härom an ma stadgas, samina icke blir efterleswadt om ej den magt, hwarifrän besia Stadgande» utgår gör sig det till en helig och oafbruten Lag att häruti med exempel föregå den öfriga delen af Nationen, hwarföre jag tror detta Högloft. Utskottet icke öfwerskred gransen bwarken af den wördnad det är skyldig en Nådig Konung, eller den warsamhet med hwilken det alltid bör göra sina framställningar örn det tillstyrkte Riksens Högloft.
Ja — 45. Nej — 20. Härefter bifölls 5:te morn., sedan Hr Gr. o. Landtm, framstält att i fråga derom endast förekommo de om bifall eller återremiss å Utlåt, i dess helhet gjorde yrkanden. Efter det sedermera Hr Gr. o. Landtm, framstält hurusom i afs:de på 6:te mom. blifvit yrkadt dels bifall utan förändring, dels återremiss, (leds af Hr Bildt bifall, med den förändring att, såsom Prof. Agardh i sin Utlåt, bifogade reservation föreslagit, den i delta mom. förekommande slutmening, som börjades med orden »eller ock», erhölle följande lydelse: »eller ock mot hvpothek af i säkert förvar nedsatte varor, vare sig ineller utländska, som hafva ett mera stadgadt värde och ej äro hastig förskämning underkastade»; och dels af Erih. Cederström bifall med uteslutande af orden »dock med undantag af spirituösa drycker», blefvo propos:r å hvart och ett af dessa yrkanden framstälde och besvarade med blandade Ja och Nej, hvarpå propos:n till bifall utan förändring förnyades, och, sedan svaren härvid utfallit med starka Ja jemte åtskilliga Nej, Hr Gr, o. Landtm, förklarade sig nu hafva funnit Ja öfvervägande XI H. ' 8 lii Den 20 Januarf. Vidare biföllos 7:de oell 8:de momme, sedan Hr Gr. o. Landtm, framstält, att i afs:de på dem ej förekommit någon serskild anmärka., utan endast de yrkanden, som afsett bifall eller återremiss å Utlåt, i dess helhet. Sedan Hr Gr. o. Landtm, vidare framstält, att i fråga om 9:de moro. förekommit dels en deremot af Gr. Liljencrantz gjord serskild anmärkn., dels oftanärande i afs:de på Utlåt, i dess helhet gjorde yrkanden, blef detta mom. af It. o. Ad. bifallit.
Skålpundet: samt att, då Utskottet härvid icke gjort skillnad imellan olika slags väfnader, skulle för dem af grof Isländsk eller J utländsk ull undfås i restitution fyra gånger så mycket som derför blifvit i tull erlagdt, hvarföre, om framställningen bifölles, tillika borde bestämmas för väfnader af grof ull endast 2 a 3 sk. drawback; dock har Ridderskapet och Adeln, genom hufvudsakliga beslut, för sin del, stadgat, alt drawback må erläggas med 4 sk. för såväl ett Skålpund Topp-, Candioch Kak-socker, som för ett Skålpund Kardus eller karfvad Tobak, äfvensom pressad och rullad Tobak samt Snus, och jemväl för ett Skålpund bomullsväfnad af garn i finhet af N:o 32 eller deröfver efter Engelsk beräkning; — hos Preste-Ståndet: att, vid bestämmande af drawback å de inhemska fabrikat, som äro beredda af utländska råämnen, stor svårighet mötte då på rudematerien funnes tillgång äfven inom landet, i hvilket senare fall beloppet, såsom ett export-pragmium, modererad! efter den större eller mindre inhemskajtillgången af ifrågavarande råämne, borde^ för båda blifva lika, likväl så, att det icke Bevillnings-Uiskottels Utlåtande, N.o 26.
1 anseende till landets starka lutning uppkomma flerestädes i Dalelfven forssar och fall, som icke allenast hindra den vidsträcktare sjöfart, hvilken dess sträckning genom länet samt vidare inom Westmanland och Gestrikland eljest skulle erbjuda ända till Östersjön, utan äfven åstadkomma skadliga öfversvämningar å de invid elfven samt vid dermed gemenskap ägande sjöar och vattendrag befintliga lågländta ägor. Sjöfarten i och för varutransporter är i följd deraf hufvudsakligen inskränkt till Orsa sjön och Siljan samt en del af Dalelfven till Gråda by i Gagnefs socken, äfvensom vidare å nämnde eif från Gagnefs kyrka lill Båtsta i Stora Tuna socken, till någon obetydlig del å sjön Runn, men vigtigast å sjön Barken genom Strömsholms kanal till Mälaren. Undersökningar hafva ägt rum och arbetsplaner blifvit uppgjorda för nämnde kanals fortsättning till sjön Wessman i Grangärdes socken, samt för en kanalsträckning emellan Barken och Siljan, men utförandet, som, åtminstone hvad den sistnämnde kanalen angår, i kostnad öfversliger den för - 5 del, som deraf för det närvarande kan påräknas, torde icke förr än i en långt aflägsen framtid kunna ifrågakomma, likasom fullbordandet af det började, men redan 1828 inställde kanalarbetet vid Grådafallen i Gagnefs socken. Vanligen stiga Dalelfvens flöden tvänne gånger årligen öfver flodens bräddar, i följd af snöns olika tidigt skeende smältning å fjellen och i dalarne, men äfven någon gång dessutom på vissa ställen vid ymnigt regn under sommaren och hösten. Vesterdalarne, der flodbrädden är trängre, lida mest af dessa flöden, som dock hastigare afrinna, der rensning af forssarne kunnat verkställas, såsom sednast ägt rum uti Wåbecks-forssen i Gustafs socken med dertill af Rikets Ständer vid 1840 års riksdag anvisade 5,000 R:dr Banko.
Täger man detta i betraktande, skall man finna, att, genom erläggande af en viss andel af hela afgiftsbeloppet i st. f. den nu utgående bevillms-afgiflen, kommer Staten i åtnjutande af ett säkerligen större belopp, än Staten skäligen kan såsom bevilln:s-afgift fordra. Nu har man sagt, att härigenom upstår olägenhet i afseende på debiteringen af de kommunala afgifterna. Jag ser icke något hinder hvarföre icke man kan taga den afgift, som utgör Statsverkets andel i summan, till grund för debiteringen af dessa kommunala afgifter, och hvad beträffar fattigvårds-afgifterne, så, om det skulle inräffa, såsom Gr. Lagerbjelke förmodat, att i somliga län skulle blifva några få krogar, en eller annan i socknen, så frågar jag i sådant fall huru mycket krogarne skulle komma att betala, om deras kommunala afgifter utgingo efter Bevil!n:s-Förordn:n. Antalet krogar blefve ju lika i hvardera fallen. Blefve det ett stort antal krogar, blefve Statsverkets andel större; minskades det deremot, blefve andelen mindre. Enahanda förhållande inträffade i afseende på bevillmn. Blefve det få krogar, blefve bevillmn obetydlig, hvaremot den blefve större, om krogarnes antal förökades. Jag kan således icke inse något skäl, hvarföre man skulle frångå en sådan idé, som kan förskaffa Staten och kommunerne de högsta afgifter af den, som drifver ifrågavande rörelse. Vidare hafva Hr Braunerhjelm och Gr. Lagerbjelke medgifvit, att skatten bör blifva olika för minuteraren och utskänkaren, men Hrr:ue vilja åstadkomma detta, icke såsom Utsk., genom en olika skatt pä hvarje kanna, utan genom en lika skatt och ett mindre minimum af kannlal för utfninuteraren än för ntskänkaren. Författmns ändamål är ju det att, om man också icke första året, sorn densamma försökes, kommer till det rätta beloppet, skall man likväl är efter år kunna erfara huru mycket hvar och en af dem säljer.
»Förtäljom det folkminne, huru många de tvefaldigade troféerna voro: tolf gånger togos två troféer, parvis nämligen från ömse män. »Förtäljom detta andra: huruledes han, aflägsnad från Reidgoterna, råkade ut för nio följen och sedan ljöt döden genom grymhets förvållande.» Först nu till den frågan: innehåller Lodbrokssagan ännu, sådan vi känna den, berättelser om strider eller holmgångar, för hvilka det karakteristiska varit, att de utkämpats en mot två och slutat med parkämparnes besegrande? Saxo förtäljer, att Ragnar efter sin svärfader Herothus’ (Herröds) död kom i krig med en Sörle om götiska kronan, samt att han då med tre sina söner, Fridleif, Björn och Radbard, stred i holmgång med Sörles starkaste kämpe och dennes sju söner. Det kämpades en mot två, och Ragnar med sina lodbrokider segrade. Här togos således tillsammans åtta troféer, parvis från ömse män, och vi hafva intet skäl för eller mot det antagande, att icke de under liknande omständigheter vunna troféerna skulle uppgå till det å Rökstenen uppgifna antalet, om Lodbrokssagan, sådan hon var på 800- och 900-talen, fullständigt vore oss bekant. Det ligger utanför de gränser jag dragit för denna kortfattade afhandling att uppvisa den gemensamma roten till Varinssagan och den af Saxo berättade sagan om konung Varmund och hans son Uffo.4 Jag inskränker mig här till att påpeka, att strider två mot en och en mot två, spela en hufvudroll i den senare. Varmunds jarlar bröderna Keto och Vigo begifva sig hemligen till Svealand, uppsöka sveakonungen Athislus, anfalla honom, då han är ensam i en skog, och lyckas, två mot en, fälla den fruktansvärde, men under omständigheter, som sprida ökad glans öfver hans storslagna och ridderliga sinnelag. Konung Varmund belönade bröderna för hvad de gjort; men mången tyckte likväl, att de brutit god kämpased, och bland dem var Varmunds son, då ännu gosse.
Hr af Dalström, Gust. Jakob; Med anledn. af del hinder, som blifvit framställdt mot bildande af Ingeniör-trupper, hvilka jag anser vara högst beliötlige för vårt land, och hvilka, lill stor skada för arméen, ännu saknas, anhåller jag att få yttra några ord. Man har yttrat att dessa trupper kunna bildas af soldater ur indelta arméen; jag medgifver desses skicklighet att handtera yxan och i allt hvad som räknas till handarbeten, äfvensom att vare förgångsman för arbeten som i den nu utfärdade instruktionen för Sappörer blifvit oraförmäldc; men det är ej nog att hafva dessa skicklige personer, som finnas vid regementene, att använda vid ett krig. Då fråga är om sådana företag, som broars slående, fästningars belägring och försvar, kan man ej vänta sig af den eljest till hvarjehanda arbeten skicklige indelta soldaten att ega de insigter som för dylika värf erfordras, eller att upfylla behofvet af en Ingeniör-trupp. Vid de 2;ne sista krigen måste utländska Ingeniör-trupper biträda oss vid förefallande händelser. Det skulle vara smärtsamt att ytterligare erfara ett hinder från Ständernas sida för bildandet af sådana trupper, och jag måste derföre på det högsta anhålla, att denna sak måtte, af R. o. Ad. åtminstone, behjertas. Hr von Hohenhausen, Carl Ludv.: Dä denna fråga remitterades till StatsUlsk, åtföljdes den af R. o. Adis bifall och 3* 36 Den 14 Juni. jag inskränker mig alt begära att Ståndet måtte vidblifva sitt beslöt, hvartill ytterligare skäl bernias såväl af den reservation, sorn åtföljer denna punkt af betänk., som af hvad Hr af Dalström nysss anfört. Efter först till bifall å Ulsk:s i denna punkt afgifna utlåt, framstälde, men med nej besvarad propus., hemställde H. Ex. Hr Frih o. Landtm, om R. o. Ad. bifölle K.