Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det finnes, såsom erfarenheten visar, både inom och utom Europa, så många för samhället högst vådliga och mot dess lifs-principer så stridande sekter och åsigter, som insvepa sig i religionens täckmantel, att man måste vara synnerligen väl på sin vakt deremot. De bedragne inhöljas i sjelfförvillelser och svärmerier, samt föras i ledband, dem de ej ana, till mål, dit ej de sjelfve tänka komma, och som äro dem till skada. Under sådana förhållanden kan jag icke anse annat än särdeles klokt, att stadga, det man icke må ega utträda ur Statskyrkan, så vida man icke ingår i annat tillåtet religionssamfund. Må vi ihågkomma, huruledes i sanitärt hänseende den Svenska Regeringen under den allvarsamme Carl XI genom en förordning af 1683 stadgade stränga straff mot obehörigt idkande af läkarekonst genom s. k. qvacksalveri Det heter nemi. i Kgl. Priv. för Apotheken i riket af den 28 Juni sagde år, ord för ord på följande sätt: "Ingo qvacksalvare, okulister, bruchsnidare, operatörer och materialister skola understå och fördrista sig, att sälja några sådane medicinska saker, som egentligen höra till Apotheken, hvarken hemligen i husen, eller uppenbarligen, vid straff och confiscation af alla deras varor; skolandes Landshöfdingarne, så snart några qvacksalva; e ankomma till lands eller vatten, straxt befalla dem att packa sig sin kos utur landet, eller hafva att vänta, att de, som andra landsstrykare, skola fasttagas och såsom Konungens förbudsbrytare afstraffas”. Så bistert är lagens arm utsträckt mot dem, som, under sken af läkedom, äfventyra att förderfva medborgares kroppsliga välfärd. Och denna skarpa förordning eger ännu, om jag ej bedrager mig, full gällande kraft.
Jag måste anse det tor något helt annat än ett bevis på jordbrukets lysande tillstånd, att man äfven med de bästa papper mot första inteckning i egendom upskattad till mångdubbelt värde mot inteekningssumman ändå icke kan tå penningar. Det kan ej heller betraktas såsom ett bevis för en blomstrande financiel] ställning, att det lån, som för 2 år sedan uptogs mot vilkor att det skulle vara inbetaldt 1860, icke synes kunna återgäldas, utan att nya lån för sådant ändamål uplagas. Jag har deltagit i behandlingen af denna fråga endast på det bär icke måtte saknas röster, som från jordbrukets sida inlade en protest emot de alltför ljusa och fördelaktiga upgifter, som här blifvit framställda, och jag måste siiga, att jag må stiga upp på Omberg eller Kinnekulle eller Areskutan eller Hallandsås, eller på hvilken annan höjd som helst, så kan jag icke se sakerna hvarken genom sådana förstoringsglas eller i den klara dager, hvari de lära presentera sig, när man ser dem från taburetten. Åtskilliga ledamöter tiilkäunagåfvo sitt bifall härtill. Hr Björnstjerna, Oskar Magnus: Jag har med största intresse åhört den strid, sorn har förevarit; och utan alt vilja på något siitt mäta mig med de utmärkte talare, som här upträdt, vill jag dock nämna några ord, för att bidraga till lösning af den frågan, huruvida verkligen vår ställning är så tillfredsställande, och huruvida det är rätt, att vi låta invagga oss i den ljufva föreställningen att vi ständigt gå framåt. Plär har mycket talats om förhållande mellan vår export och import af span mål och andra landtinaunaprodukter. Om man också, som Hr Gripenstedt önskar, vill utsträcka jemförelse!! till ett större antal år, torde dock resultatet ej blifva sä tilllredsställande, som han förmenat. Enl. Agardhs Statistik utfördes nemi. linder åren 1848 —1857 spanmål i medeltal till 508,000 t:r årligen utöfver importen, i hvilken beräkning dock endast den omalua sädén är uptagen.
Ständer att fästa afseende å hvad till ändring härutinnan blifvit föreslaget. b') Beträffande dernäst Anders Danielssons förslag till erhållande af frivillige gåfvor medelst subscription, som borde öppnas i hvarje Län genom Landshöfdinge-Ernbetets försorg, så äro Utskotten visserligen öfvertygade, att den enskilda välgörenheten hädanefter, som redan, skall kraftigt understödja med bidrag till Folkskolors inrättning, men Utskotten tro det icke vara lämpligt, att densamma bindes vid någon allmän föreskrift i afseende på sältet att visa sig verksam. Detta bör vara fritt och bero på de olika förhållanden, som på serskilda ställen kunna ega rum. I allmänhet synes anskaffandet af bidrag genom frivilliga gåfvor m. m. mera egna sig åt och hällre lyckas enskilde personer, som ega förtroende inom Communen, om dessa ådagalägga verksamhet, nit och omtanka för ändamålet, än om detta uppdrag skall öfverlemttas till Länestyrelsen, som, utom andra mångfalldiga göromål, måste dela sin omsorg och verksamhet lika emellan aila Communerne inom Länet. Härtill kommer, att, i en tidpunkt, såsom denna, då man i allmänhet åsyftar, att Communerne böra vänjas att sjelfve öfvertaga och sköta vissa municipala göromål, synes det icke vara öfverensstämmande med denna syftning, att åt en Embets-auctoritet uppdraga en befattning, som till sin natur helt och hållet bör ligga inom området af hvarje Comrauns enskilda bestyr. På dessa skäl, och då hvarje Commun eger öppet att genom collecter göra insamlingar, anse Utskotten icke lämpligt för ändamålet, att tillstyrka is Statssami Allm. Besv.- och Oecon.-Utsk. Betänkande N:o en allmän föreskrift derom, att, genom Konungens Befallningshafvandes försorg, subscription öppnas till erhållande af frivillige gåfvor för Folkskolorne inom Länet. c') Nils Strindlund och Anders Danielsson hafva äfven föreslagit, att af alla lediga Kyrkoherdeoch Comminister s-beställningar ett serskildt nådår skulle ega rum, hvaraf inkomsten borde tillfalla Folkskolorna.
Friherre Alickarswärd sade, om jag ej misstager mig, att om Rikets Ständer föreskrefvo något sådant i Instructionen, som ej afKonungen kunde anbefallas, så inträdde den stund, då Embetsmännen ej behöfde ställa sig den till efterrättelse; men jag hemställer, om desse Embetsman sjelfva få pröfva, hvad de böra lyda, eller ej; och det är derföre jag tror, att han med mig instämmer i nödvändigheten deraf, att den Instruction, som Rikets Ständer hafva en obestridlig rätt att författa, likväl måtte åtföljas af Konungens utfärdande. —> Det är visserligen icke af någon öfvertygelse om Ständernes omyndighetstillstånd, eller med tanka på att Rikets Ständer behöfde förslaget, som Konungen lemnatdet, men Konungens enda afsigt vid detta tillfälle var att öfverlemna till Rikets Ständer ett förslag, som de i förväg kunde vara öfvertygade skulle mötas af hans befallning till hans underlydande Embetsman. Herr Hjerta säger,vsåsom ett bevis på den föga uppmärksamhet, hvarmed man uppställer Konungens propositioner, att jag skulle hafva medgifvit, att här voro flere redactionsförbättringar, som behöfdes. Mitt yttrande i detta hänseende hade afseende på en farhåga, som Herr von Hartmansdorff framställt, angående ordet allmänna cassör, i stället för särskilta. Jag svarade att, om man läste skrifvelsen, visade den att en så - Den 9 Februarii f. m. dan farhåga ej borde äga rum, men alt delta vore en redactionsförändring, som af Utskottet kunde iakttagas, och om ock detta skulle införas, är det likväl ej något bevis på bristande uppmärksamhet vid förslagets uppsättande. Det har icke varit afsigten vid detta uppsättande, eller vid hvad jag yttrat, att använda ordvrängningar, för att fördölja StatsVerkets tillstånd, styrelse och förvaltning, eller att undvika dess granskning. I händelse några af de omnämnde dispositionerne skulle innefatta något klandervärdt, äger Herr Hjerta vägen öppen att anställa klander derå.
Ett sådant pris kunde emellertid icke påräknas, och vore Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse N:* 497. 153 vore del alltså skilnaden derutinnan del begärda anslaget alsåge alt betacka. Örn delta beviljades, kunde lör öfrigt lönen, med beräkning" eller 1848—1857 års medelmarkegångspris, antagas komma att något öfverstiga en lägre, men icke uppgå lill en högre ad junktslön. Med afseende å Adjunkternes i den Theologiska Fakulteten trägnare embetsgöromål och hvad i öfrigt härvid förekommit, hafva Rikets Ständer funnit ifrågavarande af E. K. Majit föreslagna lönetillökning vara af billigheten påkallad och derföre densamma beviljat. 18:o. Vidare har E. K. Majit för Upsala Universitet äskat dels lön till en profession i fysiologi medelst ett ärligt anslag af 4,500 R:dr och dels för en Adjunktsbefattning i Kirurgi och Förlossningskonst 2,500 R:dr. Vid pröfningen af denna fråga hafva Rikets Ständer trott sig finna, att inrättandet af ifrågavarande profession ej är så angeläget, att icke dermed kan tillsvidare anstå, helst frågan om den medicinska undervisningens ordnande i sin helhet, ännu icke lärer varit föremål för E. K. Majlis nådiga pröfning; och har derföre det af E. K. Maj:t äskade anslag för en nv profession i Fysiologi vid Upsala Universitet ej blifvit af Rikets Ständer heviljadt; hvaremot Rikets Ständer med afseende å det af E. K. Majit anmälda synnerligen framstående behofvet af en ytterligare — för kirurgi och barnförlossningskonst afsedd — Adjunktsbefattning vid sagde Universitet, anvisat ett lönebelopp af 2,500 R:dr årligen, dock med vilkor, alt tjenstens blifvande innehafvare skall vara underkastad den förändrade tjänstgöringsskyldighet, som kan blifva en följd af hvad E. K. Maj:t rörande ordnandet af den medicinska undervisningen i Riket kan komma att besluta.
Dess höga och afgörapde yttrande, förande hvilka FabriksManufacturoch Handelsvaror kunna anses behöfbge eller icke behöflige, hälst Utskottet nu 1 dess Betänkande medgifvit, att det är och bör vara Konungens högsta rätt, att efter omständigheterne och våra förhållanden med andra nationer bestämma Tullafgifterne ^ samt hvilka varor böra till införsel tillåtas eller förbjudas. Ett förbud mot förbrukning af till införsel ej tillåtne varor, ehuru kraftfullt det vid första åsigten må synas, anser jag likväl aldrig böra föreslås; ty lagar hvilka, fåfom för en del af nationen förhatliga , man kan förut.fe troligen Jkulle komma att fakna alf varlig efterlefnad, kunde bereda ett större ondt, än det man ville söka förekomma. I händelse Ridderskapet och Adeln skulle anse detta mitt vördsamma anförande förtjena något afseende , torde det samma vid den återremiss, jag anser mig böra yrka, få till Bevillningsutskottet åtföja och jemväl serskildt till Allmänna Besvärsoch EconomiUtskottet remitteras. N:o 7. Herr af Ekenjiam, Ifrael: Då jag i hufvudsaken är fullkomligen en-j Den 28 Junii J. m: se med de Herrar som redan önskat återremis9 af BevillningsUtskottets Betänkande, gå anser jag mig böra gifva en ytterligare styrka åt någre af dem i denna sak, anförde skäl, genom framdragande af verkliga factaj och vill derföre till denna samling af oomkullstöteliga 6anningar bifoga några detailler som äga ett nära sammanhang med ämnet.
Det torde vara angeläget att fästa uppmärksamheten dervid, att propositionen derom kom från Kongl. Maj:t ifrån början, i anseende till den vigt man lägger på den omständighet, att Bolaget miste sin Disconträtt. Då BancoUtskottet, i anledning af hvad Kongl. Majit föreslagit, infordrade Bolagets Utlåtande, huruvida det ansåg sig sjelf i tillstånd att fortsätta Discontrörelsen, blef svaret, att Bolaget hoppades kunna det, om det fick ytterligare lånebiträde af Staten. Rikets Ständer bi föl lo likväl icke detta, utan beslöto, att Disconten skulle upphöra. I de tryckta upplysningarne saknas ock - Den 26 Mars e. m. io3 så all uppgift, hurudan Discontens ställning då var. De upptysningar, som vid 1818 års Riksdag lemnades öfver Discontens ställning, utvisa likväl, att om Disconten kunnat indrifva alla sine utlånle medel, och dermed betalt utelöpande Assignationer och 3-procentReverser, hade i öfverskott ej funnits mera än omkring 5oo,ooo R:dr, hvarmed Discontrörelsen kunnat fortsättas; men då behållna räntan deraf ej lunde beräknas högre, än å 6 procent, till 30.000 R:dr; skulle deremot Disconten till Banken erlägga 3 procent å 1 £• Million med 45.000 R:dr årligen. Denna zifferberäkning visar således, att Disconten då verkligen befann sig i bankrutt tillstånd och ej kunde fortsättas. Det var kan hända oförsigtigt af 1817 års BancoUtskott, att icke infordra Bolagets bestämda yttrande, om det ville underkasta sig det beslut Rikets Ständer ville fatta, eller hellre gå till Concurs. Jag säger, att detta var kan hända oförsigtigt, men orättvist torde beslutet ej kunna kallas; och i afseende på Bolagets försättande i Concurs-tilistånd måste man besinna, att det var icke blott Bolagets rätt, utan äfven en stor mängd medborgares välfärd, dervid var i fråga.
Aftvättningen blir olika för friska o c h sjuka, för barn och fullvuxna. F ö r små barn kan 20° — 25° vatten användas, aftvättningen b ö r aldrig ske framför brasan, för 2 — 7-åriga kan man använda nattståndet vatten, från sjunde året kunna de begagna mera fullständiga öfversköljningar, en något mera fullföljd utveckling af aftvättningen. Till öfversköljningen hör en stor zinkbalja samt en pyts nattståndet vatten (12 — 18°) eller kallare, nyss taget från vattenledningen eller brunnen. M e d en stor badsvamp, som ofta fy lies o c h lika ofta öfver 157 kroppen utkramas, fullbordas öfversköljningsproceduren. Dessa procedurer böra alltid vara korta o c h åtföljas af kraftiga gnidningar, gymnastiska rörelser o c h promenader i det fria. E n del personer begagna äfven sina händer till aftvättningen i stället för svampen. Afrifningen däremot förutsätter, om den regelrätt skall utföras, cn konstförfaren hjälp. Därvid omslutes den badandes kropp af ett mer eller mindre urvridet, groft eller fintrådigt lakan, som neddoppats i vatten af det gradtal, som förordnats. D e fyra viktigaste minnesreglerna vid afrifningen sammanföras sålunda: ett varmt rum, en god reaktion, cn måttlig temperatur hos vattnet samt cn noggrann aftorkning. Det är med fullt medvetande o c h ehuru jag väl vet, att det strider emot en hel riktnings åsikter, som jag fortfarande håller på, att man såväl efter denna som efter hvarje badform bör låta sig aftorkas antingen af en främmande person, vid badorter badtjänaren, eller i brist därpå själf grundligt företaga denna viktiga sida af all badbehandling.
Nådiga välbehag väntar den förnämligast sin varaktighet och grundläggningen ”för sin trefnad”. ”1 bägge dessa hänseenden dristar jag un”derdånigst innesluta denna för ett talrikt sam”hälle vigtiga angelägenhet i Eder Kongl. Maj:ts ”Höga ynnest och Nådiga åtanka, under det jag ”med djupaste vördnad Scc. ”G. af B RINKMAN G. Sylvander.” Då af denna Berättelse inhämtas ej allenast, att Dire&ionen öfver Fattigvårdsoch Arbetshus-Inrättningen i Carlskrona med utmärkt nit och omsorg förvaltat denne Inrättning och befordrat det dermed åsyftade ändamål, än ock att behofvet af det vid sista Riksdagen härtill beviljade belopp af 3,000 R:d, oagtadt Direäionens bemödande och iagttagen hushållning med tillgångarne, nu likväl är större, emedan antalet af dem, som fordra hjelp och omvårdnad derstädes, betydligen ökat sig; så, och enär altså de skäl, hvaruppå ifrågavarande bidrag af StatsWerkets medel bevilljades, ännu äro lika, om mera gällande, hemställer StatsUtsjkottet YQltl» StatsUtsh. Betänkanden. 45 samligen till Riksens Höglofl. Ständer om icke berörde Summa må fortfarande å Staten utgå till nästa Riksdag. Stockholm den 13 Januarii 1818. Riksens Höglofl. Ständers StatsUtskotts Utlåtande i anledning af RiksdagsFnllmägtigen Olof Olssons från Wermeland Memorial om kostnadens bestridande vid undersökning rörande uprensning af Clara Elf. 'T'ill StatsUtskottets åtgärd har Hedervärda EonöeStåndet genom ProtocolIsUtdrag den 37 nästledne
Utskotten få i följd häraf vördsamt föreslå: att Rikets Ständer hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att de Rustoch Rotehållare inom ofvannämnde Härader, hvilka styrka sig hafva oundgängligt behof af virke till knecktestugors uppbyggande eller underhållande, må, efter derom skedd undersökning, erhålla utsyning dertill å kronans 3 Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Utlåtande, N;o 4- närbelägne parker eller allmänningar, derest en sådan utsyning anses kunna ske med skogens framtida bestånd. Stockholm den i November 1844* N:o 4. Ank. till Exp. Utsk. d. 4 Nov. kl. i e. m Utlåtande, angående inköp och utdelning af ett antal exemplar utaf Svenska Fornskrift-Sällskapets handlingar. Hos Högloft. Ridderskapet och Adeln har Friherre Hamilton, Hugo, föreslagit, att, sedan inom Hufvudstaden bildat sig ett Sällskap, under benämning Svenska Fornskrift-Sällskapet, hvars hufvudsakliga ändamål vore att utgifva sådana äldre handskrifter, till hvilkas tryckning bidrag af Staten eller af redan stiftade samfund icke kunde påräknas, medel måtte anslås till inköpande af ooo exemplar utaf de skrifter, Sällskapet utgifver, af hvilka exemplar en del skulle utdelas till inoch utländska offentliga, lärda Inrättningar, till Gymnasier och Skol-Bibliothek, m. m., samt återstående delen förvaras för en framtid, då upplagan ej vidare funnes att i bokhandeln tillgå. Äfven hos Högv. Preste-Ståndet har motion blifvit i enahanda fråga väckt af Herr Prosten Lundblad, som föreslagit, att a5o exemplar af de skrifter, omförmälde Sällskap utgifver, måtte för Statens räkning inköpas; varande till skäl för ofvanberörde förslag åberopadt: att kännedomen om vår medeltids-litteratur måste blifva af högsta vigt för hvarje fosterlandsvän, emedan den utgör en nödvändig länk i den historiska utvecklingen af vår närvarande odling.
J torden påminna er, att Fredrik i Colombine antar som ett axiom, att verklig dygd icke står att finna i salongerna och societetslifvet, utan att den äkta sorten endast är att söka på bordellerna. Der utväljer han också åt sig sin maka; och detta sker nästan alldeles på måfå, rent af på vinst och förlust. Ty något annat prof på Colombines bättre natur och benägenhet att återvända från lastens stråt, finne vi icke, än det att hon följer med, då Fredrik, efter en för henne mestadels obegriplig discurs, ropar kom! Hade han, en ung, rik, vacker grefve, äfven till alla de andra af hennes systrar utsagt detta sitt ”följ med mig”! – så skulle de ofelbart allesammans gjort sällskap, och således den unga herrn fått sig en artig seralj. Också gör Colombine sjelf denna ganska rigtiga anmärkning. Mellertid hyser nu denne Fredrik ärliga grundsatser: han vill gifta sig med flickan, sedan han först haft det nöjet att omvända henne: nu följa ett par verkligen vackra scener, och i min tanke går omvändelsen rigtigt för sig, ty Ullas inkast tyckes mig stödja sig på ett blott förfluget ord, som mera är att anse för en misslyckad naiveté, än det innebär en immoralisk intention. – Hvad nu Leonhard åter angår, så är han så till vida en bror till Fredrik, att han har samma tycke för dylika nympher; men han går vida längre. Hören då på! – Den karlen hade en mycket fin smak, hade i fruntimmersvägen ”det mest nogräknade, det mest utsökta, det svårast tillfredsställda tycke.” Ett, tu, tre råkar han en flicka: ett, tu, tre, ”vid första mötet – efter fem, sex ord – är hon hans”. – Den personen var således hvad man annars på vanligt menniskospråk kallar en h–, och det af den allra-facilaste sorten. Men dermed är inte nog. Ett, tu, tre, blir hon smittad, men NB. icke af Herr Leonhard, och icke heller hade detta inträffat före hans bekantskap. Ändock var hon ingen ”bedragerska”, ändock hade hon ”aldrig upphört att älska honom.”
På den reala linien hafva lärjungarne i 5:te klassen läst Proportionsläran med dess användning på Geometri samt 2:ne grader Algebra; klassiska liniens lärjungar åter blott fyra böcker i Euclides och en grad Algebra. Huru kunna de då i 5:dje och 4:de klassen följas åt, om icke rcalisterne skola uppehållas eller de andra onödigtvis forlskyndas. Också hafva de förre i 5:djo och 4:de klassen betydligt flera timmar i mathematik än de sednare. På samma sätt i språken: lärjungarne på humanistiska linien, som med större lätthet in hemta de nyare språken, behöfva i delta ämne, i 3:dje och 4:de klasserna icke så stort antal timmar, som realliniens lärjungar. Likaså i Fysik, som de sednare böra läsa redan i 5:te klassen, men hvarför de förra icke äro nog förberedda genom mathematisk undervisning, o. s. v. Önskligt hade det derföre varit, om Utskottet ansett sig förbundet, att genom bilagda schemata eller på annat sätt ådagalägga huru det tänkt sig, att denna föreslagna vigtiga förändring skulle kunna genomföras. 8:0 afhjelper det icke den öfverklagade ansträngningen. Uti Danmark har, efter gjord undersökning, läseordningen ej medfört någon sådan öfveransträngning; och för alt döma efter statistiska uppgifter i våra skolprogram, såsom ifrån Örebro, Calmar, Wisby, Jönköping, Cristianstad, Westerås, Nyköping m. fl., är hufvudsakligen der samma erfarenhet. Öfveransträngningens orsaker, der den finnes, och all den finnes låter sig icke förneka, ligga annorstädes och måste genom andra medel afhjelpas. Den ligger till en del uti den i skolans lägre klasser tidigare införda ambulatoriska methoden, hvarigenom en lärare lätt blir frestad alt fortskynda undervisningen i sitt ämne på bekostnad af de öfriga läroämnen; den är ock alt söka i den anordning i hvilken läroämnena i synnerhet språken inträda uti undervisningsplanen, den är ock ej minst att finna uti den ojemnhet och oro, som det ständiga experimenterandet inom läroverket nödvändigt måste framkalla. Före 1856 års skolstadga hördes derom mindre.
Ständer måtte de föreslagne lönetillökningar ne bevilja med tillhopa 450 R:dr. d) Till komplettering af nödigt antal spel vid National-beväringens kompanier, har Kongl. Maj:t äskat 15 arfvoden å 30 R:dr, tillhopa 450 R:dr; Och då af Statsråds-protokollet (pag. 43) inhemtas, hurusom det är af behof påkalladt, att hvarje kompani har minst 2 signalister eller spel, deraf vid National-beväringen nu endast 45 finnas att tillgå för 30 kompanier, tillstyrker Utskottet, att Rikets Ständer må de äskade arfvodena till 15 spel, med tillhopa 450 R:dr årligen, bevilja, e) Genom remiss från Preste-Ståndet har till Stats-Utskottet blifvit öfverlemnad en of Doktor Söderberg inom nämnda Riks-Stånd väckt motion (M 101), deruti han dels — under anförande, hurusom vid sista omorganiseringen af Gottlands National-beväring de då nybildade 7 kompanierna erhållit endast ringa arfvoden för Underbefäl, under det de gamla kompanierna för sådant befäl egde löner till betydligt högre belopp — anhållit att ett årligt anslag af 2,744 R:dr måtte anvisas till aflöning åt 7 Sergeanter, 14 Furirer, 14 Korporaler och 23 Andre Korporaler, som borde anställas vid de 7 kompanier af Gottlands Nationalbeväring, hvilka för närvarande vore i saknad af stadigt Underbefäl, dels ock, med hänseende till Artilleri—depöt-kompaniets förening med Gottlands National-beväring, hemställt, att lönen för National-beväringens Auditör måtte från 450 R:dr till 600 R:dr förhöjas.