Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bevärings-elit åligger jemväl att till öfningsmöte med» p. 67. föra sitt prestbevis, hvilket, försedt med anteckning af befälet om hans uppförande och möjligen vunnen befordran, bör, i likhet med hvad för beväringsmanskapet i allmänhet är stadgadt, efter mötets slut till vederbörande tjenstemän öfversändas för anteckning i bevä- ringsdagböcker och rullor. Beväringssoldat och beväringskorporal må icke flytta » p. 64. utom bevärings-området för det regemente eller den corps, vid hvilket han är anställd, med mindre han derom hos vederbörande befäl gjort anmälan och tillika sin vistelseort uppgifvit. Mom. 3. Bevärings-under-oflicer placeras och redovisas på ett » p. 65. visst kompani och får ej utan regementseller corps-befälhafvarens tillstånd välja sin bostad utom regementets eller corpsens beväringsområde. I öfrigt lände, med afseende å bevärings-eliterna, så länge de i beväringsåldern qvarstå, till efterrättelse de för beväringsmanskapet i allmänhet meddelade kontrollföreskrifter. § 45. Bevärings-under-ofTicer allägger vanlig tjensteed. Honom åligger jemväl att så i som utom tjensten iakttaga samina krigslydnad m. m., som för hans vederlikar vid arméen är föreskrifvet. Ordres oin möte och annat rörande tjensten mottager beväringsunder-olficer från kompanibefälet. § 46. Förskingras, eller genom vårdslöshet skadas någonting af de kronopersedlar, hvilka bevärings-elit till begagnande under tjenstgöring emottagit, åligger honom att detsamma ersätta. § 47. Moni. /.
Det står i dem, att unionsförslaget uppstått hos » några män här ». Detta uttryck hade tvifvelsutan sin grund i en grannlagen-hetshänsyn. Rätta förhållandet antyder han dock på samma gång i brefvet till konung Kristian IX, i hvilket han säger, att han ej genom sin tystnad vill » låta planer ligga i det dolda, kanske der gäsa och endast göra olyckor ». Som kung Karl alls ej ville upptaga förslaget till någon närmare behandling, innan initiativet dertiU togs af danslui regeringen, ville han ej heller bringa det på of-ficiel väg till danska regeringens kännedom. Att jag erhöll detta förtroendeuppdrag var väl temmeligen naturligt, dajag bäst kände förslagets upphof och kunde muntligen underrätta derom, efter öfverenskommelse med alla dem, hvilka deltagit i detsamma. Jag återvände således till Köpenhamn i medlet af april och öfverlemnade förslaget till Monrad jemte bref från konung Karl till honom och Kristian IX. Monrad mottog mig mycket kallt. På mina fram * ställningar, dem han åhörde med en skeptisk dragning på munnen och en och annan plötslig blixt från sina skarpa ögon, genmälde han endast, att han skulle » så fort som möjligt inhemta konungens order och sedan gifva mig svar ». Några dagar derefter skref jag till Monrad ett bref, i hvilket jag efter förmåga och öfvertygelse sökte styrka förslagets politiska behörighet både ur rent skandinavisk synpunkt och beträffande Danmarks ställning till Tyskland (bil. Dagen derpå fick jag från Monrad ett bref, i hvilket han bad mig besöka sig i hans embets-lokal. Hans väsende var förekommande, förtroligt och nästan bjertligt. Han meddelade att konung Kristian IX ville acceptera förslaget och att han sjelf skulle göra allt för dess främjande. Men han önskade icke, att det i någon del blefve bekant å Londonkonferensen. Han utvecklade muntligen alla de skäl derför, hvilka återfinnas i hans bref till kung Karl (bil. 13), skäl, hvilka naturligtvis, hvad unions-planens genomförande beträffar, borde och måste göra sig gällande, men som icke egde samma tillämpning på det dermed förenade alliansförslaget, hvilket tvärt om så fort som möjligt bort af regeringarna kombineras med konferens-förhandlingarna.
Eedan från tidiga år hade arbetet i söndagsskolan varit henne kärt, och äfven såsom gift hade hon icke helt kunnat lämna denna verksamhet, och de sex dagarnes trägna arbete kunde icke heller nu utestänga henne från detta den sjunde dagens. Hennes lif var ett lif i tjänande kärlek, som icke sökte sitt. På söndagsaftnarne i det nya missionshuset fick hon nu snart också hjälpa till att anordna särskilda missionsstunder för besökande vänner. Sex år tillbragte sålunda de båda makarne på det vackra Johannelnnd, men här var icke heller sista stationen för en så rastlös verksamhet. En brytning i vissa åsikter mellan Rudin och Fosterlandsstiftelsens styrelse vållade, att han kom att lämna sin plats. Han gjorde det i visst förlitande på Herrens löfte att äfven hädanefter hafva ett arbetsfält i beredskap åt honom, och redan omedelbart efter afgörandet o m hans flyttning kom kyrkoherden i Klara församling i Stockholm, doktor Grafström, med kallelse till honom att i tjänsten biträda den åldrige komminister Beckman i samma församling i hufvudstaden. Här blef nu predikoverksamheten det kall, som mera uteslutande tillkom honom, och snart fyllde lyssnande skaror hvarje söndag den rymliga kyrkan ända till trängsel. Utan tvifvel minnas ännu många med tacksam glädje dessa högtidsstunder, hvarifrån de måhända räkna djupa intryck för lifvet. Själf räknade ock Rudin denna tid för den rikaste i sitt lif, o m hvilken han långt efteråt yttrat, att den var såsom en ständig söndag. Emellertid upplefde makarne under dessa år en allvarlig pröfvotid, då Louise under 1871 måste vårda sin man under en lifsfarlig sjukdom, som för ett hälft år gjorde honom otjänstbar. Men hon skötte med glädje denna tjänst. Att vårda sjuka var och blef för henne en älsklingssysselsättning i ordets sannaste mening. Kallad till docent vid Upsala universitet, lämnade Rudin sin plats såsom komministersadjunkt i Stockholm och gick att nu åter emottaga en viktig lärareplats. Hvad han under de följande 27 åren varit såsom lärare och vän för de unga är icke platsen här att ens antydningsvis omnämna. Blott det kunna vi säga, att hans hjärta liksom hans hem städse varit öppet för dem.
Kurre J. frågas uppgifna hårväxtmedlet är tillräckligt att använda endast en gäng fjorton dagar, eller om kuren skall upprepas liera gånger under året; huru länge efter kamfervattnets begagnande skall man hålla pä med pomadan? » Klen hårväxt. ' » N:o 82. Hvar köper man en väfstol, användbar vid konstväfnader? Ungefärliga priset? Fins någon väfbok utgifven i bokhandeln och om så är, hvilken vore att rekommendera? Sara. Svar. Hufvudvilkoret, för att få ormbunkar att vid pressningen ej svartna, utan bibehålla sin vackra, gröna färg, är, att de läggas i press genast efter uttagandet frän roten. Sedan bor man pressa dem i gråpapper (två ark mellan hvarje ormbunke) och ömsa detta, i början hvar, sedermera hvarannan dag. Detta förfarande fortsattes till dess växten är fullkomligt torr och hård. Om detta ordentligt efterföljea, svartna ej ormbunkarne vid pressningen; detta vet jag af egen erfarenhet. N. F — m. Femte klassist. Breflåda. » Bont-be-Donh. Svar i nästa n:r. LandsortsprenumeranL. Vi skulle nödgas inrätta en kollossal matprofningsanstalt, om vi skulle kunna gå eder önskan till mötes. Vi måste lita på våra meddelarinnors uppgifter, dä de se sannolika ut. Sedan få våra läsarinnor pröfva och bedöma recepten och gifva oss del af sina rön. Poemet visar de bästa ansatser, men ock att förf. ej ännu beherskar sina resurser. Efter lite öfning skall ni nog lyckas bättre. G —. Inte så ledsen, bara! Vi skulle bara mana fram edra qval pä nytt, om vi (ryckte poemet. Inga. Vi ha ej hunnit granska eder uppsats ännu; men vi tro, att den skall vara användbar. Red. Innehållsförteckning:: Utan Iifsmål. Teckning af Åve. — Sängarfröjd. Efter / ' V. Blaul, af Erik Modin. — Hur skall en ung qvinna bäst utbildas till en duglig husmor? Prisskrift af E~t. — En q vinlig publicist. — En minnesblomma från fransk mark. Af Ajas. — Teater och musik.
Låt den goda smaken stadga, att man, lika väl som man afstår att bära falska juveler, när man ej äger äkta, afstår att låtsa sig äga omdö- men, utan helt enkelt säger: » Om detta har jag icke haft tillfälle eller förmåga att bilda mig en egen åsikt. » När en sådan ärlighet anses oumbärlig, för att man skall äga andlig förnämhet och förfining, då skall kulturen nästan hafva tagit ett lika stort steg framåt, som när man började bli allmänt läskunnig. Ty näst efter möjligheten att skaffa sig de insikter, man finner önskvärda, står i kulturvärde förmågan att se och modet att erkänna, hvilka de insikter äro, som man icke äger! Vi kunna ej hoppas på en skönare mänsklig tillvaro, förrän hvarje människa blir djupt medveten om, att så länge hon lyser med hoprafsade, eftergjorda andliga prydnader, sänker hon sin egen personlighet, försvagar sin intellektuella och moraliska karaktär, förfular och förfuskar tillvaron. Ty allt hänger samman. Ingen lefver någonsin ostraffadt i andra hand, i hvad afseende det vara må. Vi kunna icke intellektuelt draga oss fram på lån, utan att vi också moraliskt bli mindre samvetsgranna. Vi äro i dag orättvisa mot en bok, en tafla, ett drama genom att döma dem efter andras ord, innan vi själfva pröfvat dem, eller genom att icke våga visa den glädje de gjort oss, ifall icke kritiken tillåtit oss att glädjas, eller genom att låtsa en ovilja, vi icke känna, men andra af oss kräfva i smakens eller sedlighetens namn. Vi blifva i morgon, på liknande sätt, orättvisa eller oärliga mot en människa eller mot vår egen känsla — en orättvisa, en oärlighet, 1894 som kanske få inflytande på ett helt lifs öde. Tillvarons summa af andlig rikedom, af andliga värden förringas genom att vi icke lämna vårt egnaste till det hela. Detta vårt egnaste må vara stort eller litet, rikt eller ringa — när vi själfva känt eller tänkt det, är det betydelsefullare för andra än hvad vi blott eftersäga, om också vår auktoritet är den allra yppersta. Och när vi nödgas stöda oss på auktoriteter, kunna vi dock inlägga, personlighet i vårt val af dem och ärlighet i erkännandet af vår skuld till dem.
Tänk o m någon af » de kungliga » vore död! Hon måste skaffa sig upplysning. Skyndsamt påtager hon den snäfva urmodiga regnkappan och sin lilla nötta sommarhatt och begifver sig ut. » Hvem är det som begrafs? » » Viktor Rydberg. Vet ni i n t e? » sViktor Rydberg, » upprepar hon för sig själf », Viktor Rydberg. » Endast ett namn, ett enkelt namn, utaladt utan några titlar! Och — det märkvärdigaste af allt! — detta namn förefaller henne bekant. Hon känner det ej genom » Den siste atenaren », » Grottesången, » » Vapensmeden » eller » Jubelkantaten, » genom någon af dessa snillrika skapelser, som gjort det mera äradt än de mest lysande titlar skulle förmått. Läsning har hon föga fått ägna sin tid åt under sitt sträfsamma, praktiska lif. Skalden, tänkaren, han som så väl förstått vår tid, vår efter sanning och ljus och visshet sökande tid, förstått att gifva uttryck åt hvad som rör sig på djupet under dess stundom grumliga yta, honom känner den olärda för detta husmamsellen ej, och likafullt förekommer namnet henne så bekant. Hon letar och letar i sitt lifs minnesbok. Ack, ändtligen har hon funnit det! Men långt tillbaka i tiden har hon måst gå, hela sextio åren, ända till minnesbokens andra blad. Hon återvänder till sitt rum, men i andanom ser hon sig förflyttad till den landtliga kyrkogården i Jönköping. Hon är barn igen, och bredvid henne på grafstenen under hängasken, där de, obekymrade om platsens dystra ändamål, hvila ut efter springleken, sitter en några år yngre gosse med djupa, tankfulla ögon.
Då nu å nyo föredrogs Stats-och Ranco-Utskottens, dén 28 sistlidne Januarii, under N;o 47, afgifna och, den r 1 dennes e. m., på bordet lagda Utlåtande öfver gjorda anmärkningar vid Utskottens, under R:o 22, förut meddelade Betänkande, angående den extra Stats.regleringen intill nästkom» mande Riksmöte; fann Ridderskapet och Adeln för godt gilla förstnämnda Utlåtande, Ifkväl under iakttagande af den ändring, sorn föranledes af Ridderskapets och Adelns, vid pröfning af Stats* och Banco Utskottens Ut’ låtande N;q 46, den iq dennes f. m. fattade beslut, att såsom understöd till Södertelje Canaloch Slussverk? Bolag anslå 30,000 Riksdaler Banco, S. D. Vid förnyad föredragning af Statssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomi©. Prot.-TJtdräg den 22 Februarii 1830. 515 Utskottens, den e, dennes, under N:o 122 ; afgifna och, den 11 derpåföljde e. m., pl bordet lagda ytterligare Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottens, under N:o ao8, förut meddelade Betänkande om Beklädnadsoch Bevärings-Directioners inrättande vid Rusthålls-Regementena , fann Ridderskapet och Adeln för godt gilla berörda Betänkande med de förändringar först* nämnde Utlåtande innehåller ; likväl under iakttagande deraf, att andra punkten i nämnde Betänkande borde erhålla följande lydelse: Förvaltningen af dessa medel för dermed afsedda ändamål uppdrages åt en inom hvar» je Regemente eller Corps sammansatt Direction, bestående af Landshöfdingen'i detLän, inom hvilket största delen af Regementet eller Corpsen är förlagd, Regementets ellec Corpsens Befälhafvare, en Ryttmästare eller Capitaine samt fyra Rusthållare, hvilka sistnämnde de rustande sjelfve ega att hvart fjerde år utvälja..
Man liar i utlandet vidtagit den utväg, att bygga kruthusen särdeles solida, utom på en sida, hvilken göres så svag att den, om explosion inträffar, genast ger vika, och då den sidan naturligtvis är vänd utåt hafvet eller åt det håll, der minsta skadan kan ske, är faran betydligt minskad, om ej alldeles förekommen. Då jag af det samhälle jag tillhör blifvit ombedd fästa Rikets Höglofiiga Ständers uppmärksamhet på detta förhållande, så får jag nu vördsamt föreslå Rikets Höglofiiga Ständer att, hos Kongl. Maj:t begära, det Kongl. Majit täcktes låta undersöka hvilka åtgärder som kunna vidtagas, för att genom krutmagasiners flyttning eller ändamålsenligare inrättande skydda rikets städer för ödeläggelse till följd af explosioner, samt vid nästa riksmöte aflåta nådig Proposition om härför erforderliga medel. Remiss till vederbörligt Utskott begäres vördsamt. Stockholm den 8 November 1865. G. C Witt N:o 9. Af Herr Widell, Gust. E-, angående eftergift af Kronans rått till danaarf efter Enkan Britta Christina Sandgren, till förmån för Strömstads lägre elementarläroverk. >- #> Det med hvarje år tilltagande antalet lärjungar, från staden och kringliggande landsbygd, vid Strömstads lägre elementarläroverk, gör en utvidgning af läroverksbyggnaden nödvändig. — Staden har icke någon laglig skyldighet att bekosta ett sådant företag, och de redan förut starkt anlitade tillgångarne medgifva icke heller att staden ensam, utan bidrag från annat håll, åtager sig detsamma. Stiftets byggnadskassa, som enligt skolstadgan borde lemna byggnadshjelp, saknar dock dertill medel, enär dessa förut blifvit tagna i anspråk för andra läroverksbyggnader. Den nyligen genom lärjungarnes afgifter bildade byggnadskassan är ännu obetydlig, och Rikets 14 Motioner-hos Borgare-Ståndet 1865. Ständer hafva hitintills icke visat sig benägne att gifva direkta anslag till byggnader för de lägre elementarläroverken; men hafva dock icke undandragit sig att, vid tillfälle, understödja små kommuner, som för sådana ändamål anstränga sig.
Och fast man på en gång ropade öfver Penninge-nöd och Rörelse Capitalets obehöriga förökande, får jag blott påminna, att väl åtminstone den delen af Rörelse Capitalet, sorn genom en Rörelse utkommer, mätte vara det sorn minst förtjenar detta klander, om annars sjelfva namnet har någon bemärkelse, Jemnförelser må en. hvar göra, när jag säger att Götha Canal* Discont papper, hvarmed den ökat Röjelse-Capitalet, kan antagas per medium hafva 172 Ben g Februarii. varit, uti löpande Assignationer R:dr 700,000 och uti 3 proCenrs Reverser nästan ingen under iooo R:dr 1,800,000 eiler tillsammans 2,500,000 Oeh på Canal-Arbetet är deremot utgifvit till dato öfver 4 Millioner. Dessutom kommer under denna synpunct, äfvensom för företaget i det hela, ett medel i öfvervägande, ett medel, det vigtigaste af alla, utom hvilket företaget uti vårt Land är och förblifver åtminstone ännu i Århundraden en omöjlighet. Jag menar Sveiiges oförlikneliga Krigshär, bildad med så sann känsla för Fäderneslandets och Krigshärens behof, af den Store Carl den XI, hvilken på en gång insåg Rikets kraft och Rikets förmåga! Jag känner mig intagen af ta .ksamhet mot en blid Försyn, då jag tanker på att jag blifvit biträdd af desse tappre Stridsmän, som för att likna Roms oförgätliga Härar, genom Fäderneslandets värnande i Krig, och Fäderneslandets förkofran i Fred, hafva pä sin Konungs bud, med så utmärkt villighet och ihärdighet, följt mina ofullkomliga föreskrifter vid det sednare, och gjordt, jag hade nära sagt, det omöjliga möjligt för National-trefnad och Ära.
Maj:t i sådant afseende föreslagit, alt Kronan måtte, till förmån för enkan Maria Charlotta Säf, afstå sin rätt till ett efter hennes man, Rotebålsmannen af Södra Roslags Andra Kompani Carl Johan Saf, Kronan tillfallet dana-arf, utgörande ett belopp af 63 R:dr 35 öre; hvilken nådiga framställning blifvit af Rikets Ständer bifallen. 2:o Med förmälan, att Klockaren och Folkskoleläraren Johan Henrik Löfström den 13 Mars 1860 aflidit, men att icke några arfvingar efter honom sig anmält, oaktadt derom i allmänna lidningarne vederbörligen gjord uppmaning, har hos Rikets Ständer blifvit föreslaget, alt, då Löfströms efterlemnade behållning, som, enligt en företedd räkning, uppginge till 2,210 R:dr 33 öre, egentligen uppkommit genom de löneförmåner, som han i sin dubbla befattning af lärare vid Dala pastorats gemensamma folkskola och klockare inom Dala moderförsamling åtnjutit, Kronans rätt till dana-arf efter honom måtte eftergifvas samt behållningen med derå upplupna räntan anslås till förbättring af skolväsendet inom Dala pastorat, beslående af Dala, Borgunda och Högstena socknar, samt fördelas socknarne emellan i mån af hvarderas antingen förmedlade eller oförmedlade hemmantal; Och hafva Rikets Ständer, med anledning häraf, för sin del medgifvit, att den rätt. Kronan kan ega lill ifrågavarande qvarlåtenskap, må å Dala pastoral öfverlåtas; dock med vilkor, att af medlen bildas en slående fond, hvaraf den årliga räntan an vändes till underlättande af skolgång för fattiga barn inom nämnda pastorat.
S. D. Eanri Hedervärda Bonde-Ståndet för godt att låta bero vid Allmänna Besvärsoch Economi-Utskottets, den 10 dennes afgifne, och nu åter föredragne Betänkande, angående vrkadt utbyte och jemkning af Roteringen i Tossbo och Vedbo Härader af Elfsborgs Län. S. D. Vid ytterligare föredragning biföll Bonde-Ståndet Lag-Utskottets den 3:dje dennes afgifne, samt, den 1 y:de påföljde, på Bordet laggde Utlåtande, i anledning af åter-remiss af frågan om närmare bestämmande af de si kallade Afvittrings betyg. S. D. Vid förnyad föredragning af Lag-UtUtslcottets den 3:dje i denna månad afgifna Memorial, innehållande ytterligare Utlåtande, i anledning af erhållen återremiss angående tiden för Kungörelsers och andra Fublicatioriers uppläsande från Predikstolen; fann Bonde-Ståndet, under önskan, att härmed må förhål las efter förra vanligheten, för godt, att Lag-Utskotts ifrågavarande Utlåtande ogilla. S. D. All manna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets den 4 de dennes afgifne Betänkande, i anledning af vackt fråga om rättigheten för Lump - Prot. Uulr. d. 19 Febr. lSlfc. I43 samlare, att omkringresa i Landet , samt örn sättet till Lumpors anskaffande för Pappersbrukens behof, föredrogs ånyo; Och blef detta ärende, 1 anledning af ej mindre Riksdagsmannen Fils Månssons från Malmöhus Län, såsom Ledamot i Utskottet, till dess Protocoll afgifna särskildta yttrande, än ork åtskiilige inom BondeStåndet gjorde anmärkningar, till Utskottet återförvist.
Rättegångs-Balken, rättvist döma Borgmästaren att för berörde försummelse i tjenstens utöfning böta, efter tjugofem daler silfvermynt för hvarje af förenämnde ofullständiga domböcker, tillsammans fyrahundrasjutiofem daler silfvermynt, med Etthundrafemtioåtta R:dr 16 sk. banko, samt förelägga Borgmästaren vid vite af fem hundra daler silfvermynt att inom ett år med bevis från Konungens Befallningshafvande i Wermlands län styrka, att samtlige i fråga varande domböcker jemte tillhörande sa köreslängder blifvit, med målens upptagande uti en för hvarje dombok fortlöpande nummerföljd, fullständigt uppsatte samt behörigen afslutade och underskrifne. Ofver detta utslag bar Borgmästaren anfört underdåniga besvär, hvilka för närvarande af nådig pröfning bero. De af mig anförda underdåniga besvär öfver Kongl. Svea Hofrätts utslag i aktionsmålet emot Konungens Befallningshafvande i Jemtlands
Jag får således på det varmaste tillstyrka den af Hr Ros nu väckta motion. Den 22 November e. m. 131 Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos., blef motionen jemte yttrandet till Stats-Utsk:t remitterad. Hr Charpentier, Gustaf Reinhold, väckte en motion, N:o 551, ang:de löneförhöjningar åt kammarskrifvare och vaktmästare i K. Kammar-Coll., samt förökning i anslaget till e. o. tjenstemän och vaktbetjening i samma verk. Remitterades till Stats-lltsk:t. Hr Paykull, Carl Samuel, uppläste en motion, N:o 56, ang:de uppskof med fulla tillämpningen af K. Stadgan om afgångsexamen vid rikets högre elementar-Iäroverk. Remitterades till Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:t. Gr. Mörner, Carl Göran Detlof, uppläste en motion, N:o 57, ang:de alla de till särskilda verk, stater, inrättningar, stiftelser och kyrkor indelade räntors och tiondeanslags uppbärande och redovisning af kronans uppbördsman m. m. Begärdes på bordet. Frih. Hermelin, Carl Samuel, väckte en motion, N:o 58, ang:de anslag för utvidgande af Norrtelje elementar-Iäroverk till femklassigt. Remitterades till Stats-Utsk:t. Upplästes en af Hr Bildt, Didrik Gillis, ingifven motion, N:0 59, ang:de pension å Allmänna Indragnings-staten åt frami. Lands-kamereraren L. J. Gardells enka, Anna Gardell. Remitterades till Stats-Utsk:t. Upplästes en utaf Hr af Sillén, Lars Gabriel, inlemnad motion, N:o 60, ang:de understöd åt artisten Carl Johan Billmark, för fortsatt utgifvande af planche-verket: »Sverige, aquarell, lithografier och tontryck.» Remitterades till Stats-Utsk:t. I 132 Den 22 November c. m.
Ute i något af stadens kyrktorn slog klockan nio, och några minuter senare reste sig den unge mannen — som för resten blifvit ordentligen döpt till Edvard — slog igen den tjocka bokluntan, hvarur han öfversatt, och tog några steg utåt den skumma kammaren. Han var alldeles stel af köld, och kallare blef det i hvar minut. Här var tydligen ej värdt att spara; bättre att frysa ihjäl i öfvermorgon än i dag! Han gick fram till kaminen, föll på knä och tände några stickor, därpå sköt han in dem och ett par vedträn i det svarta gapet, som i ett nu blef ett enda leende och på sitt sprittrande muntra språk tycktes säga: kostar jag, så smakar jag. Ja, nog smakade det! Det värmde både kropp och själ, det där tumlande, röda skenet, och han skulle velat njuta af det länge. Men det gick ej an: han vände sig mot kolhögen, tog händerna fulla af de sotiga kolen och kastade in dem i lågorna. Nu skulle där bli arbete och allvar af, men det hade han nog af själf, och därför stängde han luckan. Sakta och småleende gick han sedan bort till kofferten, slog upp locket och drog försiktigt fram ett mörkt, glänsande föremål — sin hjärtevän. Nej, det menade han inte! Därpå sköt han fram stolen till kaminen och satte sig, allt med hjärtevännen i handen. Kolen hade nu börjat glödgas, och ofvanom dem dansade små lätta lågor; det var muntert att se på, och han började känna sig lätt till sinnes, där han satt framåtlutad mot elden och liksom på lek drog och vred i korken. Så, nu gick den ur. Han förde buteljen upp mot ansiktet, men drack icke: han blott inandades dess doft, länge och med slutna ögon. Det var också en underbar doft: den lade sig smekande och lindrande öfver hans sjuka, trötta hjärna, trängde in i hjärtat och påskyndade dess slag; han blott sörjde öfver, att han ej kunde andas nog djupt för att fånga det hemlighetsfulla, doftande väsendet helt och hållet för att i all evighet bära det inom sig. Det är alkoholanden. tänkte han med ett leende för sig själf och bad tyst: — Kom, kom lilla ande och stanna för alltid inom mig, jag älskar dig, älskar dig merän allt annat.