Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Schwaben, landet, seder och lefnadssätt, folkfester. 138. Bayern. Augsburg, München: skön konst, lefnadssätt. Wien. Notiser om Österrike. Berlin. Tysklands universiteter och vetenskap. 355. BIHANG. Rese-ekonomi. 434. Köpenhamn. – Resa öfver Kiel, Hamburg, Bremen, Osnabrück och Münster till Düsseldorf. I det skönaste väder, en ännu sommarvarm Augustimorgon, sköt det vackra ångfartyget Sverige plaskande in i Sundet, förbi de glänsande kritklipporna vid Stevensklint på ena sidan och Falsterbo-ref, med dess fyrbåk, på den andra. Resan ifrån Stockholm och Carlskrona, som besöktes på en liten stund, hade, på ungefär 52 timmar, gått trefligt och i ärligt Svenskt sällskap. Endast då vi angjorde Carlskrona, blåste vinden upp och hotade med en stormig natt. Den korta vistelsen der tillät den nyfikne, blott med fara att blifva qvarlemnad, att i språng titta sig omkring i staden, som med för öfrigt vackert läge ser något halffärdig ut. Besöket hade verkligen sitt lilla äfventyr för en af passagerarne, som derunder fick sina effekter landsatta och dem förutan måste fortsätta resan till Köpenhamn. Villervallan lärer åstadkommits af en liten sällskapsdam, som hörde till fartyget. Vare detta nämndt för oskickets skull, med all tolerans i öfrigt. Vi kommo från den villervallan lyckligt ut, förbi de kanonspäckade batterierna vid inloppet till hamnen, och så snart vi voro ute på fritt vatten, lade sig vinden, himmeln klarnade, stjernorna tindrade, det salta kölvattnet blixtrade, glasen och en gitarrs strängar klingade på akterdäck, och den manliga, rullande svenska sången ljöd hän öfver de dansande böljorna. Det var med reminiscenser och efterkänningar från denna glada qväll, vi besagde Augustimorgon halkade fram på Sundets nästan spegellugna bölja. Vestanvinden hade hållit i några dagar. Endast gårdags eftermiddagen blåste den upp ostlig, och matta kåror af denna vind flägtade ännu i seglen på ett par hundrade fartyg, hvilka den med ens skuffat fram ända hit, troligen efter lång väntan.
O.; N:o 27, i anledn. af RiksSt:ns beslut rörande den i Konst.- Utskits Mern. N:o 15 föreslagna ändring i 28 § R. F.; N:o 28, i anledn. af RiksSt:ns beslut om det i Konst.Utsbts Mern. N:o 16 framställda förslag till ändring i 18 $ R. O.; N:o 29, i anledn. af RiksStms beslut rörande den af Konst.- Utsk:t i Mern. N;o 17 föreslagna ändring i 5 § 3 mom. TryckfrihetsFörordn. ; N:o 30, i anledn. af RiksStms beslut angående det i Konst.- Utsk:t.s Mern. N:o 19 framställda förslag till ändring i53§R. O.; N:o 31, med förslag till ändring i 30 § R. O.; N:o 32, med förslag till ändring i 14 § 3 mora. R. O.; Sammansatta Statssamt Allm. Besv.- o.
Endast under detta vilkor hafva Ständerne bifallit löneförhöjningar åt andre indeliiings-hafvare, och det lider icke tvifvel, att Stats-verket genom eu ändamålsenlig disposition och förvaltning af boställena skall erhålla full ersättning för lönerne, oberäknad fördelen att blifva qvill ett olämpligt och föråldradi sätt att aflöna embetsoch tjensteman. Jemte det jag således bestrider lämpligheten af en förändring i löneregleringen med syfte att indelningarne skulle bibehållas såsom de för hvarje Regemente äro anslagne och att Stats-verket derutöfver skulle vidkännas kontanta lönebidrag, kan jag ej heller medgifva, alt behofvet af en provisorisk löneförbättring i afvaktan på ny uppskattning af bostads-boställena bör föranleda lill Stats-verkets ytterligare betungande. De fleste Regementen hafva, på sätt ofvan är visadt, redan erhållit löne-förhöjning, och för fem har denna uppgått till mera, än den föreslagna provisoriska staten upptager; och sedan under-befälet numera åtnjuter enahanda fördel, som öfriga befälet, af de förökade inkomsterne, förefinnes i afseende på förstnämnde befäl icke något undantags-förhållande, som kräfver särskild åtgärd. Uppoffringen för Stats-verket af den föreslagna summan utgör dopk icke den väsentligaste olägenheten af ett mera eller mindre vilkorligt bifall till den Kungliga propositionen. Hvad som i främsta rummet mäste ogillas är grundsatsen, all, sedan vissa Statens tillgångar blifvit afsedde att fylla ett visst ändamål och derföre undanlagne från Ständernes omedelbara disposition, denna anordning skulle fortgå och likväl ytterligare anslag för samma ändamål beviljas. Erkännandet af denna grundsats måste blifva en följd af anslagets godkännande; och detta erkännande bör undvikas. Dertill kommer, att en ändamålsenlig reglering y c? o af lönerne icke är att vänta om behofvet af förbättring i lönerne ändock afiijelpes; och icke ens den partiella förbättringen, som en ny uppskattning af bostadsboställena skulle kunna medföra, skall blifva hvad den i verkligheten kan blifva, om, det visar sig, alt löntagarnes fördelar icke deraf äro väsentligen beroende.
Utskis förevaride Utlåt., äfvensom Frih. Akerhjelms förslag, att R. St. skulle genom underd. skrifvelse hos K. M. anmäla, att de för deras del medgifvit hvad Utsk. i detta Utlåt, hemställt och tillstyrkt. Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande BevillmsIltskis d. 6 och 9 dennes på bordet lagda Mern. Nio 28, i anledn. af RiksStins olika beslut, angide grunderne för den blifvande Allm. Bevillnin, samt föreskrifterne för deras tillämpning. lista punkten, ang:de Bevilln:n af Embets-och Tjenstemän sami Beljentes löner m. m. R. o. Ad. godkände den i denna punkt föreslagna voterispropos. Nio 1. 2:dra punkten, an g: de Bevilln:n å rörelse och näring, samt fast egendom. Hr Gr. o. Landtm, hemställde först, om R. o. Ad. behagade antaga Utskis inbjudning till instämmande i PresteStis i ämnet fattade beslut, men denna propos. besvarades med Nej; hvar - Den 13 September f m. 319 efter R. o. Ad. godkände såväl de i denna punkt föreslagne voter:s-propos:ne N:ris 2 och 3, som Utsk:s yttrande ang:de de ändringar i Bevillms-stadgans lydelse, som borde blifva en följd af antagandet utaf Presteeller BorgareSt:s beslut. 3:dje punkten, ang:de §§:ne 10 och 27. Utsk:s yttrande godkändes. 4:de punkten, ang:de §§:ne 10, 27 och 28; och 5:le punkten, äng:de §:n 27. R. o. Ad. godkände de i dessa punkter föreslagne volertspropos:r N:ris 4 och 5. öde punkten, ang:dc §:n 29. Hr von Hartmansdorff, Au g..-
Säkerligen tvekar ingen alt på dessa frågor svara nej; men uppstår ej ett lika förhållande, fastän i oändligt mindre scala, om ett godkännande af StatsUtskts förevar, utlåt, kunde tydas sålunda: att Ständerne väl inse, att oredan i cabinettscassans förvaltning deruti förorsakat en betydlig brist, men medgifva dock icke att denna brist har någon gemenskap med statsförvaltningen, hvarföre . skulden icke erkännes, utan förblifver obetald, utan afseende derpå att utrikes departementets ärenden derigenom kunde komma att lida, eller att Rikets värdighet och credit derigenom äfventyras ? Wig förefaller det åtminstone, som skulle frågan, ställd på denna punkt, icke kunna afgöras på ett constitutionelt sätt, och lemnäs densamma oafgjord, synes Statens anseende blottställas i samma förhållande som denna fråga vunnit i ryktbarhet. Det går sannerligen icke an att numera låta en öfverträdd form tjena till döljande af det verkliga factum: att cabinettscassans skuld uppkommit genom ett upptaget lån för en annan fonds räkning; att denna af StatsUtsk. uppgifna skuld, stor 775,966 r:dr 32 sk., utgör cabinettscassans brist, och att, då cabineltscassan är ett statsdepartementets tillhörighet, samma departement måste vara skuldsatt till sagde belopp. Denna sanning, känd och vittnad, kan under ingen förevändning bortresoneras, och det återstår således endast att afgöra, hvem som skall betala skulden. Densamma som gjort denna skuld, svarar man, och har ostridigt häruti rätt. Men hvem är då den sannskyldige gäldenären ? Onekligen K. M., som lik väl är det å båda statsmakternas vägnar, i sin egenskap af Sveriges constitutionelle Konung. D*n 27 Februari (• ui - 68 > Hvad dervid kan vara olagligt eller felaktigt att anmärka, derföre ansvarar den eller de rådgifvare, som den klandrade liandlingen biträdt.
Stödd på sin moders arm och beledsagad af den ljuslockiga Helena, vandrade han in i den doftande skogen och insöp himmelens friska luft. Tillfälligtvis eller måhända af vana gick han den stig, han sjelf banat till kullen vid bäcken, hans förra mötesplats med Singoalla. Granen susade som vanligt på kullens topp, bäcken sorlade ock som vanligt, och samma blommor vexte der som fordom. Erland satte sig vid bäckens rand; en svag hågkomst af något ljufligt förflutet spelade som en ljusstråle genom hans minnes töcken och uppfyllde hans bröst med mildt vemod. Han blickade upp, såg Helena vid sin sida och förde hennes hand till sina läppar. Men riddar Bengt hade nu beslutat, att Erland, sedan han blifvit någorlunda återställd, skulle lemna fädernehemmet, för att i lifvets brusande flod återhemta mod och lefnadslust, samt i krigets skola utbilda sig till man och riddare. Ingen önskade detta hellre än Erland sjelf. Han ville, såsom forntidens krigare, genom tapperhet förvärfva ryktbart namn och ära. Ynglingahågens lust för äfventyr vaknade med dubbel styrka. Sommaren tillbragtes med rustningar för resan. Tjugo man af riddarens underhafvande utrustades, för att följa ung Erland. Han valde dem sjelf bland bygdens raskaste gossar, och dagligen öfvade han dem i vapen på slottets borggård. Hösten nalkades, och nu tog Erland farväl och drog, rikt utrustad med vapen, hästar och penningar, bort i spetsen för sin lilla skara. Vägen togs till Calmar, hvarifrån en skuta skulle föra äfventyrarne till Tyskland, der Erland ville erbjuda kejsaren sin tjenst. Men innan Erland lemnade Ekö slott, hade han och Helena Ulfsax svurit hvarandra trohet. Då hafvets böljor dansade kring Erlands skuta och förde honom allt längre från fosterlandets strand, hände stundom att besynnerliga tankar bemäktigade sig ynglingen. Namnet Singoalla genljöd i hans sinne och förvirrade det. Han på en gång afskydde och älskade detta namn. I dess klang lågo kärlek och svärmeri, gift och trolldom.
De fria Folken lefvil och känna sig lefva; det är högst nödvändigt att man i tid lärer dem rätta bruket af deras återvundna krafter. Att göra sig ett rigtigt begrepp om fri heten, är icke så lätt som man i början föreställer sig. Dess studium fordrar grundlig forskning* dess utöfning förutseende och för( sigtighet; dess bibehållande ett oupphörligt och noggrant iakttagande af sådana sakra och väl beräknade grundsatser, sorn äro resultat af 822 Den 19 Marlit, inenniskosnillels ädlaste bemödanden och af all moralisk fullkomlighet. Man har sagt, att tvång måste föregå frihet och göra oss den värdig, att det fordra^ en viss mognad för friheten; men sådant är att säga, det okunnigheten skall bereda oss för upplysningen och göra oss den värdig. Jag vet att det ännu finnas många som dels af öfvertygelse, dels af särskilta orsaker yrka, att allmän bildning långt ifrån att vara nyttig och utgörande sjelfva lifvets sanna bestämmelse, bör anses skadlig och vådlig; men deras antal förminskas med hvarje dag och det ali manna sträfvandet att stadga ett bättre, ändamålsenligare samhällslif, än det närvarande, banar sig väg genom fördomarnes och okunnighetens villfarelser och mörker. Lagstiftaren och Regeringen långt ifrån att motarbeta ett sådant sträfvande, böra understödja och lätta det genom aila de mec(pl som de äga att använda. Staten torde sjelf böra .betraktas som en stor uppfostringsanstalt til! utbildande af Frihet, Patriotism, humanitet och alla medborgerliga dygder inom alla samhällsclasser, Uti denna stora uppfostringsanst,allt äro alla Embetsman sjeifskrifne lärare, emedan, enligt den Constitutionella och representativa Samhälls1 ordningens natur, man hos dem bör finna största upplysning, största förmåga och största moralitet, Så vida detta begrepp om1 Staten såsom DcHl m en stor allmän uppfostringsanstalt vore allmänt, skulle det aldrig inträffa att Styrelsen, för att afhjelpa ögonblickets brister, vidtoge utvägar som motverkade den kommande Generationens moralitet och lycksalighet.
Nej, säg ut bara. De äro alla bönder. Jag skrattade. Är det det, som är så förfärligt? Förfärligt det vill jag inte påstå. Men jag har ingenting gemensamt med dem, ser du. De höra till en annan värld. Min nyfikenhet kunna de väcka till en början, men ingenting vidare. Det var märkvärdigt, huru lugnt jag kunde åhöra alt detta. Jag undrade själf öfver, att det icke väkte den ringaste harm inom mig. Men jag var i djupet af mitt hjärta så glad öfver att hon reste och icke stannade här för att förstöra min äktenskapliga lycka ännu mera, än hon gjort. Måhända kunde det snart blifva bra igen. I detta hopp förlät jag henne alt, ja, jag kände till och med en viss tacksamhet gentemot henne. Och hennes förolämpningar sårade mig icke mera stort. Hon hade blifvit främmande för oss, hon kände och förstod oss icke mer, hon lefde i andra förhållanden och bland människor, hvilka genom hela sitt skaplynne skilde sig från oss, hvilka från början till slut betraktade lifvet från en annan synpunkt än vi. Hon hade valt sin del. Jag var nästan säker på att den slutligen icke skulle bringa henne lycka. Men kunde jag döma henne för den skull? Borde jag ej hällre ha medlidande med henne? Hon var trött och hade blifvit mätt på lifvet midt under sin ungdoms bästa blomningstid. Den uppsluppenhet och skenbara glädtighet, som jag hållit för lifslust, var icke annat än stundens yra, en hopplös människas förtviflade ansträngningar att drifva bort tomheten och saknaden, som efter dylika utbrott af exalterad fröjd återkommo dubbelt förfärliga. Mitt medlidande med min barndomsväninna växte endast, och åter måste jag kasta en blick på henne, medan jag lade in den sista klädningen. Hon var alldeles orörlig, man skulle kunnat tro att hon småningom slocknade bort där hon låg. Lockarna i pannan, ögonbrynens bågar och de långa ögonhåren tyktes ännu mörkare än förr och hyns hvithet ännu mera bländande. Men kindernas rodnad hade flytt och ögonens glans likaså. Vacker var hon i alla fall, så tilldragande i all sin apati att hon nu, jämförd med de bilder jag bevarade i mitt minne, måhända föreföll mig mera sympatisk än någonsin förut.
I allt fall kunna blott de först anlände resande genom omförmälde entreprenad-vilkor erhålla någon fördel, och icke någon resande kan, på grund af desamma, med visshet påräkna, att från någon station utan dröjsmål blifva befordrad, sa vida han icke genom beställning af skjuts i förväg betryggar sig mot möjligt uppehåll. En annan omständighet, hvarå Komitén redan fästat uppmärksamhet, nemligen att skjutsentreprenad och gästgifverihällning nu icke kunna förenas i annans, än gästgifvares hand, har äfven i hög grad motverkat så beskaffade entreprenaders uppkomst, och fördenskull borde, pä sätt Komitén förut yttrat, entreprenör, vara berättigad att öfvertaga gästgifverihåll ningen. För att äfven vid auktioner till entreprenader å sådane stationer, der tillskott af de skjutsskyldige icke ifrågakomma, framkalla en lifligare täflan emellan spekulanter, har Komitén trott dem böra lemnäs öppet, att, genom erbjudande att erlägga viss årlig kontant afgift, skilja sig emellan: desto heldre som utsigten, att med skjutshållningen kunna förena gästgifveribestyret, hvilket senare i många, örn ej de flesta orter, anses fördelaktigt och lönande, sannolikt kunde för en del entreprenad-spekulanter blifva en orsak, att, för motsedd vinst af gästgifveri-rörelsen, underkasta sig någon uppoffring oell förlust på skjutshållningen, samt i sådant syfte finnas villige, att sjelfve utgöra afgifter för entreprenadens öfvertagande. Sådane afgifter, der de tilläfventyrs kommo att ega rum, borde genom Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes försorg uppbäras af wederbörande entreprenörer och, såsom tillgång, till afdrag från de för entreprenaderna eller eljest för skjutsningens anordnande inom länet årligen utgående afgifter, beräknas.
— Denna kasernernas nyinredning, till vinnande af dels behörig luftvexling, dels erforderliga platser för enmanssångar, vore i afseende på utförandet af så väl Krigs-Koilegiutn som Chefen för Ingenicur-Corpsen föreslagen att försiggå på i år, eller för två kompanier årligen, med en summa af 1,320 Ii:dr för hvarje kompani eller för alla åtta kompanierna med 10,560 R:dr, samt att fullbordas med användande af de till kasernernas underhåll afsatta medel; men Sekund-Chefs-Embetet har deremot föreslagit, att särskildt anslag härtill måtte beredas, på det att regementet genom sängservisens förändring måtto, så snart som möjligt, komma i åtnjutande af samma fördelar, som redan länge vederfarits de öfriga GarJes-regementena, hvarförutan förekomme, att de till kasernernas underhåll afsatta medel voro behöfliga till en högst nödvändig yttre vattenrifning och affärgning af alla tre kasernhusen, jemte andra årligen inträffande oeftergifliga reparations-arbeten. — livad vidare angick sängattiraljens anskaffande och förändrande, samt enmanssängars anbringande, vore ett belopp af 19,720 Rulr 77 öre i kostnadsförslag^ härför upptaget, hvilket belopp Sekund-Chefs-Embetet ansåge, äfven under nuvarande förhållanden, böra förslå till nämnda ändamål; men då i förslaget cj omförmäldes erforderliga skrin, samt de redan befintliga, i anseende till deras storlek och klumpighet, voro oanvändbara, har Sekund-Chefs-Embetet ansett ofvanstående summa böra höjas till 21,000 R:dr. — Då likväl kasernernas nya inredning, äfvensom sängattiraljens förändring vore beroende af kokhusets uppförande med matsal för truppen, samt denna byggnad först borde vara öfvcrlemnad till regementets disposition, innan nämnda inredning kan ifrågakomma, har Sekund-Chefsliih. tilt R. St. Prop. JV? /, om Statsverket 1862. Etnbcfct anhållit, att Kong;].
Riksdag förekommande ärenders mängd och vidlöftighet, funnit sig ej vära belåtet, så framt allt skall kunna skötas obehindradt och såsom ändamålet fordrar. Utskottet får derföre, med stöd af 24 §. i Riksdagsordningen, sådant till Riksens Höglofl. Ständers bifall void. gamt anmäla. Stockholm den 19 December 1817, F Me-, del till Riksdagsutgijternes bestridande, Ilos Riksens Höglofl. Ständer har StatsUtskot. StatsUtsk. Betänk anden. 9 tet skolat, i likhet med hvad som skett vid föregående Riksdagar, föreslå tillgång för kostnadernes bestridande vid den nuvarande. Med anledning af förhållandet i denne del vid sista Urtima Riksdagen, då Utgifterne till Taffelpenningar, Arfvoden och Tryckningskostnader rn. m., som bestods af allmänne Medel, upgingo, enligt den deröfver afgifne Redogörelse, till 106,676 R:d 5 sk. 3 r., hemställer nu Utskottet vördsamligen, att, för sådane behof vid denne Riksdag, måtte anvisas nödige medel, att, efter hand, i den mohn erforderligt finnes, till belopp af TjuguTusen Riksdaler i Månaden, af RiksgäldsContoiret utbetalas, på skeende Requisition från Kongl. Majas och Rikets StatsContoir, hvarest utbetalningarne, till följd af hvad Kongl. Majit i Nåder forordnat, besörjas, och redovisning sker för medlen. Om beslutet, som härom fattas, torde Riksens Höglofl. Ständer hos Kongl. Majit i underdånighet göra anmälan, för att Kongl. StatsContoiret meddelas samt tillåta StatsUtskottet att Fullmägiigei RiksgäldsContoiret till iagttagand© underrätta. Stockholm den 19 December 1817. N:r 6, StatsUtskottets Memorial angående tryckning af Landshöfdingarnes Årsväxts Berättelser. L ti till Wällöf!. EorgareStåndet ingifvet Me - 10 Stats Utsi.
> Vid 2,5:te $. af alt forsedel kan undvikas, då redskapen är ny och obrukad, och således icke heller missbrukad; men viss tid bör föreläggas, alt låta verkställa förseglingen; b) att i 2 mom böra orden:: ”sorn han rätteligen innehar/’ utbytas mot orden:, ”sorn harr är berättigad att innehafva och bruka.” Vid <z6\te af att det kan vara tillräckligt, då panna, hatt och bröst förseglas; b) att pannor med fast bröst böra förseglas så, att de kunna användas till andra hushållsbehof, men ej till bränvinsbränning; c) att, med afseende på föreskriften i denna §., i Författningen bär antydas, att, då nya pannor förfärdigas, må för förseglingen nödige hål å redskapen anbringas.. Vid alt i denna §. bör utsättas af hvem ersättning för kostnad och besvär vid den omförmälde controllerande åtgärden skall godtgöras. Vid a8:de «$*. a) att då 3 §. ger anledning dertill, att 20 kannors panna är den minsta, sorn får nyttjas, bör ett förtydligande meddelas i afseende på den, för pannor under 20 kannor upptagne beskattning; Bev-, Lagsamt Allm, Bes v.- och Oecon.- Utskls Utlåtande JY:o 8. b) att stadgandet om afgiften för pannor under ro kannor står så isoleradt, att det kan tillämpas på distilleringspannor.
M:LLE FLORIN. Tyst, papegoja! Det var inte så jag mente! Man fortsätter för att ge mera uttryck åt det hela: "J'aime pour toujours!" "Je t'aime pour la vie"... ANNA (kommer häftigt upprörd från första dörren till hoger). Det är för mycket! nu uthärdar jag inte längre! M:LLE FLORIN. Ah, mina nerver! Skall man komma på det der sättet! Anna vill då ta' lifvet af mig! 37 M:LLE PALMÉN (häftigt från höger). Att våga trotsa mig på detta sätt! (till Anna) Kora ihåg att du kanske i närvarande stund fått tigga ditt bröd, om jag inte haft förbarmande med dig! ANNA. Det hade varit mindre tungt än att äta nådebröd hos er! MILLE FLORIN. O! mon Dieu! hvad är å färde ... tala då inte så högt ... jag får en nervattack, det känner jag... (till mamsell Palmén) Jag trodde du visste alt det nu är min lektionstimma! MILLE PALMÉN. Tyst du ... nu är det jag sam skall ge en lektion här, och den hoppas jag att man inte så snart skall glömma! (till Anna som ämnar gå) Du stannar qvar! ANNA (trotsigt). Jag går om jag vill! Hvad för slag? Du understår dig! MILLE PALMÉN (utom sig, tar ett steg till henne). Hvad? du skulle våga... CLARA (som tillika med de andra flickorna stigit upp, lugnt till mamsell Palmér). Hvad har Anna gjort? Hvad hon har gjort ... åh, det är förfärligt Det är att förstöra min reputation som pensionsförestånderska ... det är att förderfva hela pensionen! Kan ni tänka er, flickor! hon har varit oblyg nog att i går på Carl den trettondes torg gå ensam i sällskap med fem karlar, och med dem underhålla en mycket liflig konversation ... hon en lärarinna i min pension O! hvad skall friherrinnan Hjelm säga ... hvad skall kyrkoherden säga, som rekommenderat den... CLARA.
Min börs och jag flydde lyckligt de falska Apostlarnes frestelser. Resan till Osnabrück gick, ungefär som den till Bremen, i mörkan natt, dock i postvagn och i sällskap af annat slag, idel affärsmän samt ett par matronor. En af de förra, en borgare från Osnabrück, slagtare eller så bortåt, talade med mycken sans om ställningen i Hannover och försäkrade, att åtminstone borgerskapet i Osnabrück skulle stå fast vid sin opposition. Ty de visste, sade han, alt de hade rätt på sin sida, och det rätta skulle förr eller senare segra. «Hvad vill man göra oss? Vi sitta lika så fast vid gård och grund, som kungen på sin thron.» Man får leta vida i Tyskland, för att hos en borgare höra ett sådant språk. Antingen var denne en man af synnerlig art, eller har konung Ernst på kort tid uppfostrat sina Hannoveranare till eftertanka i ämnen, om hvilka de eljest föga skulle brytt sig. Man hör vanligen den hannoverska posten tadlas, jemförd med den preussiska, sachsiska o. s. v. Efter den erfarenhet, jag häraf hade, var vagnen lika rymlig, fastän ej så väl försedd som en preussisk «Eilwagen». I dessa har man nemligen dynor med ressorter och för öfrigt en utmärkt god stoppning. Men ifrån Bremen till Osnabrück, 16¾ mil, for hannoverska posten på 13½ timma, hvaremot den preussiska, från Münster till Düsseldorf, på 15¾ mil dröjde 15 timmar. Hannoverska posten går med fyra hästar, och den i rödt uniformerade postiljonen rider; den preussiska har 3 hästar, och postiljonen, klädd i blått, åker från kuskbocken. Mellan Osnabrück och Münster åtgingo för 7 mil sju och en half timma, dels med hannoversk, dels med preussisk post. Till Osnabrück kommo vi sömniga och trötta på morgonen. En timmas hvila vid frukosten och kaffekoppen var derföre angenämare, än att löpa kring staden och bekika dess gamla, ruskiga husrader.