Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det låg som en dager af sol öfver hela hennes gestalt. Hon nickade åt mig och sade: »Ja, jag ska resa bort. Kan ni tänka er det?» Jag kunde i själfva verket icke tänka mig det, och när jag gick hem, sysselsatte mig denna nyhet som en sak af den allra största vikt. Margit reste, och jag blef ensam med de gamla. De bådo mig komma ofta och besöka dem, och jag kände, att jag rodnade som en skolpojke, när den gamla frun sade: »Nu kanske hr German tröttnar på oss båda gamla.» »Det gör han inte,» svarade Margit. »Jag är säker på, att han kommer mycket oftare än förr.» Margit fick naturligtvis rätt. Jag kom ännu oftare, jag kom hvarje dag, understundom två gånger om dagen. Vårt samlif var under denna tid kanske ännu mera innerligt än någonsin. Ty utan att vi gjorde oss reda därför, hade vi i den frånvarande fått ett gemensamt intresse, som på ett alldeles särskildt sätt bildade föreningspunkten i vår krets. Våra samtal knöto sig kring Margits bref, och då dessa kommo nästan hvarannan dag, gåfvo de oss merendels tillräckligt att tala om, till dess att ett nytt hann anlända och gifva oss nya ämnen för öfverläggningar och samtal. Dessa bref voro för öfrigt verkliga små dagböcker, och hon bad föräldrarna gömma dem noga, så att när hon kom hem, hon skulle kunna återerinra sig allt det härliga hon upplefvat. Hon hade verkligen ej behöft bedja därom. Ty det fanns ingen, som tänkte på att förstöra dessa små bref, hvilka innehöllo hela friskheten hos en ung kvinna, som första gången ser något af världen och känner sig lycklig af allt, hvad hon ser. De berättade om promenader och utflykter, om teaterbesök och musikaftnar. De skildrade intryck från muséer och utställningar. När hon berättade om en afton på Grand Hotell eller en middag på Hasselbacken, fick hon ett visst gäckeri öfver brefvets hela ton, och jag minns, hur det gladde mig, när hon visade sig smått ironisk i sin uppfattning af det yngre manliga släktet. Men när hon talade om sina intryck af konst, blef hon allvarlig, som hade hon skådat in i nya världar af lif, hvilka gåfvo ökad glans åt hennes egen.
Jag känner lika lifligt, som någon annan, att ett så vigtigt steg, som förändring i Representationen, fordrar stor betänksamhet. Men jag tror ock, att, för att en gång kunna reali - Den 5 Januarii. 307 sera Ide'en af en för håda Rikena gemensam Representation, så måste Ideen lefva, ieke hos de Styrande allena, utan äfven hos Folket; jag tror att innan en Representation kan bli möjlig, så måste bristerna i vår Representation vara, om icke afhulpne, dock åtminstone uppdagade och medgifne. ConstitutionsUtskottet vid sista Riksdag anmälte, att saknaden af Statistiska uppgifter hindrade Utskottet, att inkomma med Förslag till en förbättrad Representation. Jag inser ej huru den möjligaste noggranhet i uppgift på Hemmantal, Lägenheter, Fabriker och Verkstäder, förhållanden, hvilka årligen förändras, kan vara behöflig för att finna och stadga riktiga Principer för NationalRepresentationen. Det närvarande ConsritutionsUtskottet har må hända erhållit de Statistiska upplysningar, hvilkas saknad hindrade 1815 års ConstitutionsUtskott, att fullgöra sina åligganden, eller ock torde det icke anse sig i behof deraf. Huru som helst förhållandet må vara, anser jag det icke kunna förmenas en Riksdagsman, att inom sitt Ständ yttra den önskan, att ConstitutionsUtskottet måtte skynda att afgifva sitt betänkande öfver en i behörig ordning väckt fråga: och ej eller Ståndet, att till ConstitutionsUtskottet remittera sådan önskan, i händelse Pluraliteten af dess Medlemmar uti densamma instämma. Många yttrade härtill deras bifall. gog Den 5 Januarii. Friherre Wrangel, Henning, förenade sig till alla delar med Grefve von Schwerin. Friherre af Wetterstedt, Gustaf:
Vid pröfning af Bevillnings-Utskottet ytterligare Utlåtande, angående grunderne för den blifvande Bevillningen, förblifvit vid sitt ... s ämnet reaan fattade beslut och derjemte funnit skäligt att till det förstärkta Stats-Utskot. tets omröstning öfverlemna de uti ifrågavarande Utlåtande intagne Alternativer. 4:0 Återremitterat Oeconomi® - Utskottets Betänkande, rörande yrkad rättighet för Städernes Magistrater, att fa förrätta så kallade Dykeri-Auctioner; samt y:o Remitterat till Constitutions-Utkottet Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, om en förändrad Redaction af 7 §. i Regérings-Formem Från Hedervärda Bonde-Ståndet: Af den 24 sistJedrie Martti, med underrättelse att Bonde-Ståndet: 1:0 Gillat Stats-Utskottets Utlåtande, rörande väckt fråga om Ädelforss Guld-Verk; äfvensom Lag-Utskottets
Landtm, hemslälde om R. o. Ad. bifölle Ulsk:s ifrägavar. förslag, ropades starka ja blandade med några nej; hvarpå II. Ex. förklarade det han funnit ja öfvervägande. Sedan härefter Hr Statsrådet m. m. Nils Fredrik Wallensteen blifvit anmäld och emottagen, samt å K. M:s höga vägnar aflemnat 2:ne Dess nåd. skrifvelser samt en Dess nåd. propos. lill R. St:r, och sedermera blifvit utbeledsagad, upläsles och bifölls hvad Utsk. för öfrigt i afseende på 4 § af författningen om stämplade pappersafgiften hemställt och föreslagit. § 5. Efter upläsning af Utsk:s i afseende på 3:dje och 5:te mom.-n under rubriken ”Fullmakter”, samt 2:dra mom. under rubriken ”Transporter och byten” afgifna tillstyrkande och redaktionsförslag, yttrade: Hr af Dalström, Gust. Jakob: Det torde icke kunna sältas i fråga, att icke R. o. Ad. billigar de förändringar, som i Bevilln.- Utsk. blifvit föreslagna i afseende på kartering af fullmakter, men då det torde vara nödvändigt, att i detta förslag, för den, som skall tillämpa dessa föreskrifter, göra några förtydliganden, så anhåller jag alt derom få yttra några ord. I afseende på sjelfva förslaget till redaktion af dessa förändringar, som innehållas på 27 sidan af detta betänk., är det sorn jag först tager mig friheten, att nämna något. Der står: Fullmakter, konslitutorialer, prot.uldr. m. m., hvarigenom” etc. ”äfvensom att, om vid det rcg:te eller den korps, hvarinom befordran egt rnm, olika löner finnas inom samma grad, kartan till fullmakten beräknas efter den lön, som tillträdes, men sedermera, när högre lön inom samma grad erhålles, bör transportresolutionen derom karteras efter beloppet af löntillökningen. Här föreslår jag alt orden ”lill fullmakten” måtte utgå och redaktionen således blifva: kartan beräknas blott efter deri lön, sorn tillträdes etc.
»Ja, jag har hört sägas det», svarade Mathilde likgiltigt. Sedan talade de ej mera i detta ämne. Melcher och Berta voro under hemvägen alldeles tysta. Den friska luften återstälde henne hastigt, och de gingo begge två ovanligt fort, oaktadt Bertas illamående. Då de kommit hem, klädde Berta af sig och lade sig på soffan. Melcher hjelpte henne som vanligt, höljde schalen öfver henne och tog derefter en tidning och satte sig att läsa. Berta fixerade honom hela tiden. Hon vände sig oroligt i soffan, kramade näsduken och öppnade ett par gånger läpparne, men sammanpressade dem å nyo. »Hör du, Melcher», sade hon slutligen, med en obehagligt vårdslös ton, »tycker du verkligen att fru Örnfelt är vacker?» Melcher såg upp och skrattade torrt. »Det var en löjlig fråga! Den kommer åtminstone icke à propos! Jag vet icke, att det någonsin varit fråga om fru Örnfelts skönhet.» »Kors, jag tyckte, att du i morse sade, att hon såg så bra ut», svarade Berta med samma vårdslösa ton. »Gjorde jag? Ja, det är möjligt. Jag tycker verkligen, att hon har ett ovanligt intagande utseende.» Bertas ögon flammade, och bröstet flämtade plågsamt häftigt. »Vet du hvem jag tycker hon liknar?» fortsatte hon, i det hon knep ihop sina ögon, och ett nästan elakt drag spred sig öfver ansigtet. Melcher svarade ej, men hon såg på hans blick, som alldeles orörlig var fäst på tidningsbladet, att han hörde hvad hon sade. »Mins du en gång – vi hade varit gifta ungefär ett år – då vi en afton gingo hem från teatern och mötte en qvinna, som ej ville gå ur vägen för oss? Hon såg så besynnerligt på dig – hon var mycket vacker – jag frågade dig hvad det var för slags menniska, och du svarade undvikande – jag var så ung och obekant med verlden på den tiden. Henne liknar fru Örnfelt – drag för drag – i synnerhet i blicken.» Melcher kände hur han förlorade sjelfbeherskningen. »Berta!» utropade han, i det han reste sig upp med blixtrande ögon, »detta är simpelt.» »Simpelt?
Jag har icke varit i stånd att upptäcka det. Väl är det sannt, att i England finnes ett särskildt statut för utrikes och ett annat för inrikes vexlar; men i detta land, der in - Den i/} M a j. i43 gen egentlig codification finnes, der liela civila lagen äfvensom den oeconomiska måste uppsökas i lö'sa stadgar, tillkomna tid efter annan, skulle man likväl icke vilja erkänna, att statutet för utrikes vexlar är mera lättrubbligt, att jag så må säga, än det för inrikes. Samma Parlamentsoch Konungamagt har dessutom gifvit båda sitt ursprung, och Engelska folket lärer icke tillåta, att den förra blir en leksak i händerna på statssecreterarne för utrikes eller handelsalfärerna. Jag har hittills sökt egentligen visa, att utrikes vexellag icke bör vara en oeconomisk lag, i den mening 89 § Reg.F. omförmäler, och jag kunde tillägga, att det måste förefalla främmande för hvarje med våra lagar bevandrad person, huru det ens kan ifrågasättas, att en lag, som bestämmer allmänna rättsoch processuella förhållanden, icke skulle lika såväl som executionsstadgan vara af civillags natur, samt huru, när den medgifves vara så för inrikes transaclioner, förhållandet skulle förändras för en utrikes vexelstadga eller lag, skiljd från alla mäklare-ordningar? Det åligger mig nu i korthet erinra med åberopande af 1671 och 1748 års stadgar samt förordningarna af 1734, 1746 och 1762, att R. St., äfven under olika regeringsformer och epoker ända till 1798, städse deltagit i lagstiftningen om vexlar, så insom utrikes. Att Svenska folket år 1798 fick emottaga lag af den nära nog enväldige Konungen är ett undantag, som ingen nu torde vilja åberopa såsom skäl för det efter 1809 Statsmagterna emellan inträdda nya förhållande. Sedan dess hafva väl R.
Eri sådan öfversättning bor utföras af eri infödd Isläridare, hvars triedfödda osvikliga kännedom af det språk, hvarpå de äro författade^ ensamt kari gifva Säkerhet om fram g angeri af detta företag* Hvar och eri arman skall fåfängt våga försöket j äfven med den öuttrötfe1 igaste flit Och den varmaste önskan att gagna,- skall harl snarare främja Villfarelse, äb upplysning, då dé sällsamma Ördsrällnitigar Och förkortningar, hvilka utmärka ifrågavarande skrifter, framlägga nästan ööfveiVittrieliga hinder för möjligheten att fullständigt utleda dträs innehåll* få deSsä grunder Vågar jag föreslå, afÉ Riksens nu församlade Ständer måtte bes änunä ett årligt Arfvode af omkring 3000 R:df B co åt en lärd Isläridare, hvars skyldighet skulle blifva, att granska och öfvermätta de på Köngl. Bibliotheket i Stockholm förvarade Island kä Och FornSvenska Handskrifter, Och ätt Vagle, da Sveriges yngre Vettensk^psldkare till en Säker kännedom om defaS förläders tungomål. En upplysning, som jag härvid bör tillägga, är att en bland Islands gruridiiga<-te Språkkännare redan tillkännagifva sitt besiu^, att, så vida han blefve försäkrad om rödig utkomst^ öfvergifva sitt Fädernesland, för att i Sv ef b gest Den 5 hannar ii. 225 ges Hufvudstad agna sig åt ofvannämnde vigtiga Sysselsättning.' Det är en nu mera allmänt erkänd sanning, att de Nordiska Folkslagens bildning ägt en stor inflytelse på hela vår Veridsdels. Islands och Seandinaviens Urkunder hafva derföre länge varit föremål för de sorgfälbgaste undersökningar. Redan under många Mansåldrar hafva Danmarks Lärde, vägledde af infödde Isländare, täflat om äran art samla och sprida kunskaper om den Nordiska Fornåldrens Häfder och Vitterhet. Framgången af deras arbeten hafva varit förvånande.
I Sunnerwikans Fögderi: Säteri ett mantal, underlagde Hemman ett mantal, Insockne Frälse 26! dito, Utsockne dito Z6l Den »r October. »3 Z6i dito, Utjordar 2 stycken, Husmän 7, Strand, sittare 40, SätesgärdenS Torp eller platser 7. Enligt 1799 ärs redogörelse af Gymnasii Inspectvren, uppgick ärliga räntan för förenande Hemman till en Summa af R:dr. 1141: 16. z. Fogdens fordringar wid Näkningens afflutande uppgingo till 6197: 26. 11. Arrendet för Sätesgärdarne Suns. by och Äby till 76O'. Z2. — Ärliga utdelningen uppgick wanligen till Stipendier för den Studerande ungdomen till ett belopp af 1200: Rese Stipendier 200: Gymnasii Aflönings. Stat 18Z: r6. — utom aflöning till Gymnasii. Inspectoren sagit nägre mindre utgifter. Det tyckes wara nog litet att inemot 150 mantal med sä mänga Strandsittare knappast betala 14 R:dr. per Hemman öfwer hufwud räknadt. Icke detzmindre äro Hemmansbrukarne medellöse och modstulne, en wänlig följd af 0. säker besittning, ofta dryga städjvr och de serMinder som äligga de närmast intill Sunsby och Äby belägna Hemman, och hwilket alltid wid. läder de inrättningar, som involvera liarum in Ilata och som alldrig böra tälas. Här är icke fragan att undandraga Gymnasisterne de dem anflagne och i de senare ären till r<2 a 1400 R:dr. uppgäende medel; icke att beröfwa Gymnasii AfiöningS-Stat deras ärliga »83: R:dr. 16. H.; icke att rubba besittningen af 14 Den r i Octo ber. af Sundsby vch Äby, sä länge Arrende wara; icke att fräntaga Gynasii.Jnspectoren desi Lön sä länge han ingen annan har.
Uti sitt till Rikets Ständer afgifna Utlåtande M 123, angående regleringen af utgifterna under Riks-statens 8:de Hufvud-titel, hade Utskottet, beträffande ofvanberörda anslagsfråga, anmält att Utskottet, efter inhemtande af åtskilliga för dess bedömande nödiga befunna upplysningar, ville framdeles derutinnan sig yttra; och sedan samma fråga numera erhållit den ytterligare utredning, som kunnat åstadkommas, får Utskottet härmed till Rikets Ständer afgifva utlåtande i detta ämne, — dervid Utskottet ansett sig först böra meddela en framställning af hvad under ärendets behandling före kommit, Till fullbordande af Nationalmusei-byggnaden hade Kongl. Majit uti Propositionen angående Statsverkets tillstånd och behof äskat ett anslag af 450,000 R:dr för nästa statsregleringsperiod; i afseende på hvilket anslagsbehof uti Statsråds-protokollet öfver Ecclesiastik-ärenden för den 14 Oktober nästlidet år meddelas, hurusom Chefen för nämnde byggnadsföretag General-majoren J. Kléen den 31 förutgångna Augusti i underdånighet anmält, att han, då underdånigt förslag år 1856 af honom inlemnades öfver då återstående arbeten å musei-byggnaden, varit fast öfvertygad, att den i förslaget upptagna summa 750,000 R:dr R:mt skulle för byggnadens fullbordan blifva tillräcklig, och att således, sedan af nämnda belopp 600,000 R:dr blifvit vid sistlidna riksdag af Rikets Ständer anslagna, vid nu blifvande riksdag ingen annan framBih. till R. St. Prof. 1859 & 1860. i Sami. 1 Afd. 3 Rand. 7 Haft. I 2 Stats-Ulskottets Utlåtande M 180. ställning till Rikets Ständer skulle blifva behöflig, än i afseende på de enligt förslaget ännu återstående 150,000 R:dr.
Domstol för upptagande af åtal mot HofRiitter, Collegier, Nedra JustiteeRevision m. 11. Ämbetsverk. Den 5 Augusti 1823* Från Högt. Ridderskapet och Adeln. S. D. f. m. Sedan tillförordnade Landshöfdingen, Förste ExpeditionsSecreteraren och Riddaren af Kongl. Nordstjerne Orden, Casper Ehrenborg blifvit i behörig ordning vald att intill nästa Riksdag vara Riksens Ständers Justitiae Ombudsman, samt Förste Expeditions Secreteraren och Häradshöfdingen Johan Gabriel Riehert, blifvit utsedd att vara Justitiae Ombudsmannens Suppleant; fann Ridderskapet och Adeln för godt anmoda 636 Prat, XJt Jr. cl. 5 An g, 1823. ExpeditionsUtikottet, att icke allenast derom uppsätta en underdånig skrifvelse till Kongl. Majjr, utan ock för nyssnämnde personer uppsätta behöriga Constitutorial å nämnde befattningar. S. D. fm. Då nu å nyo föredrogs Lagsamt Allmänna Besvärs och EkonomiUtskottens, den 23 sistlidne Julii, under I\ro 133 afgifne, samt den 29 derpå följde e. m. pä bordet lagde, betänkande öfver väckt motion, angående yrkad frihet till svedjande å Skattehemmansegor, samt begagnande af Masteträd och Ekar ; fann Ridderskapet och Adeln för godt, att, med godkännande af det i samma betänkande upptagne sednare altarnativ, eller att, i afseende å den för Frelse» och skattehemmansägare yrkade fria dispositionsrätt öfver deras hemmans inoch utegor, samt skog och mark, borde förblifva vid hvad 1805 års Skogsordning föreskrif-, ver, närande betänkande i allt öfrigt gilla S.
Att utgifterne för tryckning m. ni. af Capital-Räkningen med Bilagor till Riks-Hufvud-Boken_, för Hingst-hållnings-ersättning Nybyggare i Norra Länen , Transportkostnad för Stats-Verkets koppar och jern, ersättning för frånträdde löner genom extra grufhjelpens upphörande, skjutsfärds-penningar, dagsverken till Strömsholms och Kongsöhrs Kungsgårdar, till Knekte-rot arne vid Westmanlands Regemente för anslagen men bristande tionde-spanmål, för hästhemmans räntor vid Wöstgötha Regemente, samt ersättning för öfverrotering i Skåne, utgått å Öfverskotten af Stats-Verkets Inkomster, hafva Rikets Ständer vid nästl. Riksdag gillat; och äro vid sednaste Riks-Statens bestämmande Anslag ifrån och med år 1835 till desse behof på Stat uppförde. Den ersättning, som Vetenskaps-Jcademien erhållit för förlust genom det i Rikets Ständers Bank stadgade förändrade vexlingspriset från 48 till 128 sk., vid utbekommande af silf v er mynt, liar för år 1834, enligt Revisorernes tanka, rätteligen utgått, men sedan 1835 års början har samma ersättning blifvit på Stat uppförd under 5:te Hufvud-Titeln. Utgifterne för Rotejemnknings förrättningar hafva, såsom föranledde af Rikets Ständers beslut, blifvit, likasom tillförene, af Öfverskotten bestridde; och hafva sednast församlade Rikets Ständer jemväl godkänt att i sådant afseende afförde medel i räkenskaperna afskrifvits. Kostnaden för Stats-Revisionen, hvartill anslag ej finnes, har, enligt vanligheten, blifvit på förenämnde sätt bestridd. Till "V etenskaps-Academiens disposition har likaledes anvisats ersättning i och för anskaffande af nya Riks-Likare för så väl enheterna (*) 26 — af längdernatt och vigt sorn för rymdemåttet, hvilken utgift, af brist på serskildt anslag, i vanlig ordning utgått af Öfverskotten å Stats-Verkets Inkomster.
Den af Revisorerne i 2:dra §. framställda anmärkning, att uti räkenskaperna för Lifregementets husarcorps förekommit flerfaldiga felaktiga hänvisningar till verifikationerna, hvarigenom granskningen försvårats, har Kollegium, enär Revisorerne icke uppgifvit de hänvisningar, hvilka funnits felaktiga, endast ansett pakalla förständigande till vederbörande revision att, vid den pä revisionen beroende speciella räkenskapsgranskning, för framtiden tillse, att anledning till dylik anmärkning ä Rikets Ständers Revisorers sida icke må förekomma. Enligt hvad 3 §. utvisar, hafva Revisorerne inhemtat, att betydligare belopp af exercis-sqvadrons-anslaget förskottsvis lyftats och längre tid innehafts, utan att i Landtränterierna insättas; hvarom Revisorerne till rättelse för framtiden erinrat. Men då Kongl. Maj:t, enligt nådigt bref af den 19 Oktober 1839, lika med Kollegium, antagit, att upphandlingarne af de för exercis-sqvadronerna erforderliga fouragepersedlar kunna med större fördel ske, om medlen dertill finnas att tillgå på de tider, då bästa prisen å nämnde persedlar äro att erhålla, samt derföre i nåder tillåtit, att Statskontoret af anslaget för exercis-sqvadronerna finge, under loppet af 3:dje qvartalet, årligen förskottsvis anordna hälften af påföljande årets Statssumma, för att, enligt föreslagna grunder, genom Kollegium regementena efter behof tillhandahållas, sä lärer vid sådant förhållande, och då exercis-sqvadronernas förnödenheter böra vid sqvadronernas sammandragande, hvilket vanligen sker i början af året, vara att tillgå, berörde af Revisorerne framställda erinran icke till åtgärd föranleda.
Under sådana förhållanden och oaktadt skattebonden sjelf lade handen vid arbetet samt underkastade sig det torftigaste lefnadssätt, vore det honom likväl ofta omöjligt att utan skuldsättning utgöra sin skatt till Kronan, åt hvilken han i sjelfva verket kunde betraktas såsom en arrendator och hvilken icke, i likhet med öfrige jordegare, lämpade arrendet efter jordens förmåga att bära detsamma, utan deremot från den redan utfattige utkräfde yttersta skarfven. Men utan de så kallade grundskatterna, emot hvilkas bibehållande, såsom ständige, historien om deras tillkomst lemnar de ojäfaktigaste bevis, förmenade motionärerne, att en genomförd granskning af förhållandena skulle gifva vid handen, att å jordbrukarens axlar hvilade hufvudsakliga bördan af statsbehofvens fyllande samt att från dem hemtades medlen lill aflöning åt flertalet af Statens tjenstemän. Utom de förluster, som för den enskilde föranleddes genom den rubbning af förut bestående förhållanden, som är oskiljaktig från en laga skiftesförrättuing, drabbades jordegaren af ersättningar til! landtmätare och gode män; hvarjemte landtdomrarne, presterskapet och manskapet vid arméen och flottan m. fl. kunde sägas hemta sina inkomster hufvudsakligen från den jordbruksidkande befolkningen.
Jag ser Sverige allt mer och mer lära sig vörda sin Konungs och Ständers välgörande beslut, finna sin lycka i jemförelse mot tyngden af andra landers beskattning, och prisa sin oberoende sjelfständighet uti verkeligt välstånd; uti allt med sin Konung förena sin ära och anseende, villigt möta dess omsorgsfulla afsigter att befrämja landels säkerhet och försvar samt slippa oroa hans öra med nödropen af förändringar, indragningar m. m. af hvad han sjelf till befrämjande af dess sjelfständighet och trygghet vidtagit och beslutat. Och må ingen misstyda mina rena afslgter, då jag nu i högsta grad är öfvertygad, det Höglofl. Rid - Den 24 Februarii. 709 derskapet och Adeln, måne om sin Nations ära, enligt sina förfäders efterdömen, icke skulle vilja undgå att först visa Europa , hvad förhållande af styrka i sambanden (innes emellan oss, vår älskade Konung och Kronprins. Då de icke af någonting kunde förekommas att till underdånig följd af sin trohet och glädje vid hans Kongl. Höghets förmälning, hvarigenom Sveriges framtida lugn och säkerhet beredes, nedlägga en afpassad gärd, som torde genom Ststs-Utskottet kunnä blifva föreslagen. Skulle detta vinna Höglofl. Ridderskapefs och Adelns benägna bifall, anhåller jag om behörig remiss. N:o. i®. Herr Lagerhjelm, Pehr: Då hvarken lagstiftarens mening eller lagens stadganden äro tiilräcklige eller nog tydlige för att bevara och göra gällande det, som är ett onekeligt vilkor för allmänt gagn och enskild rättvis fordran i staten, då uppstår lagstiftningens åliggande att, efter tidens behof och rättvisans fordringar, åter stadga bestämda lagar, och derigenom utveckla lagstiftarens mening samt afseende på allmän och enskild rättvis fördel. Det är på grund häraf och med anledningar hämtade af erfarenheten, som, jag vågar uppstå och föreslå ett laga stadgan - 7ie Den 24 Februarii, de af det innehåll, att