Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— I afseende härå har förekommit dels ofvan omförmälda yrkande af Herr Dahm, att folkskolelärare-seminariernas antal skulle inskränkas, men dessa läroanstalter deremot förses med flere lärare samt att inspektionen olver folkskolorna måtte ändamålsenligare ordnas, dels ock att flera af Bonde-Ståndets ledamöter, enligt Riksdags-fullmägtigen Rosenbergs förslag, ansett anslaget till seminarierna Stats-Utskottets Utlåtande N:o 123. lil böra nedsättas till 26,000 R:dr och det för skol-inspektörerne beräknade belopp helt och hållet uteslutas. Den uti Kongl. Maj:ts nådiga Proposition meddelade framställning angående de åtgärder, som till en del redan blifvit verkställda och i öfrigt äro afsedda att vidtagas för ett ändamålsenligt ordnande af lärare-seminarierna, ådagalägger, enligt Utskottets tanke, tillfyllest, att af dessa anstalter bör, i den mån de hinna fullständigare utvecklas, vara att förvänta den kraftigaste medverkan till hela folkskoleväsendets förbättring. På lärarens porsonliga utveckling och den bildning han vunnit beror nemligen, mer än på något annat, skolans framtid. I betraktande häraf och då den af Herr Dahm anmärkta bristen på lärarekrafter redan är erkänd och, enligt det af Kongl. Maj:t afgifna förslag, kommer att småningom afhjelpas. samt för öfrigt en nedsättning af detta anslag skulle till en väsendtlig del omintetgöra det vigtiga ändamål, som med seminariernas inrättande åsyftats, har Utskottet ej funnit skäl att förorda bifall till de härom gjorda framställningarne. — Hvad särskildt angår det begärda anslaget till folkskole-inspektörer har Kongl. Maj:t likaledes fästat uppmärksamhet på nödvändigheten deraf att, vid genomförandet af en ny organisation af den vidsträckta omfattning, som folkskoleväsendet, noggrann kännedom må kunna vinnas rörande den ståndpunkt, hvarpå folkundervisningen i de särskilda orterna af riket sig befinner.
Lill öfwerflöd pä en sädan olycka äro ock hällarne, dels igenom Krono-skjutser förledne winter, dels igenom Rytzarnes röfweri wid aftägandet nyligen medtagne, sä att den ringa del af landet, som wid aftägandet kunnat blifwa mindre härdt behandlad, saknar dragare till Jordbruket och har ej öfrig annan rttwäg, än att med spadan odla sin äkcr, äfwensom hästbristcn flere är gör alla skogs - näringar, eller trä« wärkes framskaffande, till en omöjlighet; Om hjelp härwid har jag, jemte de öfrige Riksdags-Fullmägkige ifrän Wästerbotten, hos Högloft. Riksens Ständer anfört ödmjukaste begäran, och hoppas hög - Den 19 September. 58A Höggunstig willfarighct, i synnerhet som Rysiarne, efter sednaste afmarche till Norra delen af landet säsom nidingar plundrat och förstört allt hwad de öfwerkommit; nu wägar jag i lika ödmjukhet begära, att det Hederwärda Stänhet täcktes med sitt underdäniga för» ord hos Kongl. Majtt befordra en af mig tiltänkt un« derdänig ansökning om erhällande af en Stambok öfwer bela Riket till nägot understöd förs Westerbottenolycklige inwänare, hwilkas förlägenhet nu mer än förr är obeskriflig och förtjcnar sä wäl det AllmännaS som hwarje enskildts ömmaste medlidande; och jag gör mig försäkrad, att, i händelse af nödigt bifall, Medborgare, bein Gud förskonat frän fiendtligt besök, ej lara glömma, att förbarma sig öfwer dem, hwilka uti ett fattigt kand, likasom pä hela Rikets wägnar, hafwa upburik hufwud-tyngden af krigels olyckor; det är för mig smärtande begära Edert biträde härutinnan; men den nödstälde päkallar hjclpen, och I hören säkert denne röst. Stockholm den 8 September 1309. ^nä.
I afseende på Landoch Vatten-Comnmnicationarne inom Länet, hvilka i allmännliet äro någorlunda tillräcklige för inre rörelsen, fastän de ännu kunna fullkomnas eller utvidgas, bör serskildt här anmärkas: att en allmän omläggning af vägarne, till större backars utvidgande, blifvit med berömvärd enighet företagen af Wedbo och Tossbo Häraders Invånare, på deras egen bekostnad, och för det mästa äfven fullbordad inom bägge Häraderne, utan annat understöd än att Eders Kongl. Maj:t nådigst anslagit i,3oo R:dr af Stats - medlen till inlösen för den odaljord, som behöft inköpas med afseende på nya vägsträckningen; samt att, af de Trenne inom detta Län belägne, Trollhätte Canal och-Slussverks Bolag tillhörande, Slussverken vid Brinkebergskulle, Trollhättan och lilla Edet, är det sistnämnde nu mera på Bolagets bekostnad förflyttadt till Bohusländska sidan af Götha Elf och der ombygdt efter utvidgad plan; äfvensom att den Canalanläggning, som sednare åren varit under arbete, till Segelfartens betryggande förbi Stallbacka forssar, emellan Brinkebergskulle och Trollhättan, är i det närmaste fullbordad och början dessutom gjord med vattenbyggnads-arbete till Hamnens förbättrande vid "Wenersborg, det ena och andra på Allmän bekostnad, genom Styrelsen öfver Segelfarts-anstalterne emellan Wenern och Hafvet; och lemnar allt hvad sålunda redan blifvit tillgjordt visshet derom, att den förut serdeles besvärliga ocb ej sällan äfventyrliga, samt ofta mycket långsamma segelfarten på denna Rikets vigtiga Vatten-communication skall innan kort vinna en, äfven för visse delar af Elfsborgs Län, nyttig och välgörande förbättring i det hela. 4- Politisk Författning. a) Kammar-Verk. Under åren 182-7 till och med 1831 har icke något hemman förfallit i ödesmål, ej eller har något Nybvrgge blifvit på Krono-Allmänning upptagit; men Ellofva stycken förut anlaggda Lägenheter hafva ingått i skatt, efter tilländalupne frihetsår. Af serskilte
41 ftonebarn, nied den angelägna omsorgen alt warda äldriga tänkesätt, som befrämjade sedligheten hos ds unga Personer, hwilka i mänga Famil er, serdeles ibland Allmogen, lefve med Syskons förtrolighet tillsammans; Dä Lagens stadgande i denna del icke medfört nägra olägenheter, som kunde jemföras med söljverne af den minsta rubbning i ett sädant mora, lifkt tänkesätt; Dä ibland besia stadeliga följder icke blott borde räknas det werkeliga sedefördärfwet, ulan äfwen det twäng som för Systonebarns sammanlefnad ofelbart skulle uppkomma om de ansägos likasom vstyide, och de hinder som i följd deraf anständigheten och misitroendet ofta skulle lagga för Slagttn» gars »välgörenhet emot Bröders eller Systrars behöfwande barn, dä den omständigheten att speciell» tillstånd till ägkenstap manligen icke »vägrades Syskonbarn, ej kuirde medföra samma »verkan pä Opinionen i allmänhet, som en högtidlig lagförändring, hwilken gjorde ägkenstap emellan besia Slägtingar lika owilkorligen loflig», och straffet för osedelighet dem emellan lika lindrigt, som om ingen styldstap dem förbundne; hg dylike tillåtelser icke kunde sökas utan att de Sökande företedde bewis om deras vrdenreliga uppförande, wid hwilket förhållande sedligheten ännu »nera genom denna anstalt befästades, och dä en gällande Lag afpasiad ester ett Folks oförändrade husliga relationer och »verkande pä desi moraliska tänkesätt icke borde utan dertill päkaiiande högst wigtiga anledningar ändras; Dä fann Hans Kongl. Majtt af dcsie och de flere stät, son» JnstitiäRädet von 8troknrcIi i underdånighet anfördt, i Näder godt bifalla, desi underdäniga yttrande; I likhet Hwarmed Kongl. Majtt läcktes förordna, att, jem - 42 Den 5 Zebruari!. jemte det Kong!.
Stander något bestämdt stm blifwit fattaöl, trodde Ulssotter sig altja böra derom wöcdfameligen anhålla, och da de för Bewillningen upgifne nya grunder ännu icke genom erfarenheten hos Allmänheten wunnit fullt förtroende, samt dec warit Utskottets hufwudföremäl, at undanrödja alia twist welsma! om säkerheten för Skaten,' ansa,g sig ast wen i följd af 71 tz. i Regerings-.Formen och zi H. i Riksdags-Ordningen aga anledning, at ti! afhjelpande af vfwanberörde ffiljaktigherer förestå, om icke ben medelwäg derutinnan kunde widtagas, at IsriLrns förblifwa oförändrade och första Taxeringen derefter upgöras, under ben förinovan, ar Bewillningen ända inflyter til 24 Millioner, men at om deri, efter det Bewillmngs-imi-säer för sörsta äret blifwit upburue och päräknade, ffulle befinnas någon brist, Fullmagtige i Lsngucn och Riksgälds-(-.'omoirm da tillaras öka cksi-isterno med sä manga x>roLi,nt, at ej allenast derefter ärligen erhalles i Bewillning 24 Millioner R:d.,utan ock en emot den wid första Taxeringen upkommen brist fuUkvmligen swarande ersättning, fördelas pä §rs Den 22 Mäcs. de följande Axen imil nasta Riksdag; äfvensom bemälte Fullmägtige ager, at om, ester 2:ne ars erfarenhet, öfwerstoit i Bewillningen inträffar, densamma i proportion derefter nedsätta. Och skulle denna wördsamma hemställan, jemte nägra Ledamöters särskilde yttrande härom, genom krotocolls-Utdrag til kespeÄlVL Standen expsriieras. bit supra. Lx krotocollo. L. 6. Ingman. Utdrag af krotocollst. hallit hos Riksens Höglofl.
Krigs-kollegii Intendents-afdelning beräknat, att slitning af beklädnads-, utrednings-, remtygsoch tross-persedlar för vapenöfning af 10,000 man utaf hvardera af tvenne beväringsklasser uppgår årligen till R:dr 110,125: — hvartill kommer kontant ersättning till manskapet för begagnandet af egna småpersedlar, bestående af skjortor, strumpor och skor, och utgående med 1 R:dr 50 öre per man, således utgörande för 20,000 man . R:dr R:mt 30,000: — Hela kostnaden för ofvanomförmälda persedlar åt 20,000 man, under 15 dagars möte, blir alltså R:dr Ruut 140,125: — eller 7 Riksdaler 1 öre för hvarje man öfverhufvud räknadt. — Efter samma beräkningsgrund erfordras för elit-corpsens beklädnads-oell iitrednings-persedlar, då denna corps antages till en styrka af 4,820 man, ett årligt belopp af Kalr Hunt 33,788: 20. hvartill kommer uniformer för under-officera re vid samma corps, för hvilket ändamål minst torde böra beräknas 3,000: — årligen. Sålunda utgör kostnaden för elit-corpsens beklädnad och utredning R:dr 36,788: 20 öre, och sammanräknade beloppet af årlig utgift från beväringens beklädnadsfond R:dr 176,913: 20.
I allmänhet torde böra anmärkas att dessa förändringar ej blifvit vidtagna annorstädes än der man sålunda kunde vinna öfverensstämmelse med den allmänna europeiska sjörätten, ett syftemål, som varit väsentligen afsedt vid förslagets utarbetande, emedan man utgått från den uppfattning att sjörätten ar af kosmopolitisk natur och att en så stor öfverensstämmelse som möjligt emellan de särskilda ländernas lagstiftning i dessa ämnen vöre det framför allt önskvärdaste och beqvämaste. En sådan lagstiftningens tendens till öfverensstämmelse de sär - 79 skilda folken emellan är ock en naturlig följd af kulturens utveckling. Ty denna utplånar alltmer de nationela åtskilnaderna och tvingar det folk, som vill på kulturens bana hålla sig i jemnbredd med de öfriga att allt mer och mer tillegna sig de medel, genom hvilka dessa beredt sin fortgång i samma riktning. Enheten af ändamålet medför ofta enheten af medlen. Under den långa tid, som förflutit, sedan införandet af nu gällande Sjölag, hafva nästan alla europeiska sjöfarande nationer erhållit nya sådana lagar. England bildar dock ett undantag. En mängd till sjörätten hörande bestämmelser finnas visserligen intagna i den s. k. Cap. 104), men den största delen af Englands sjörätt innehålles dock fortfarande i domstolarnes prejudikater. Frankrikes sjörätt utgöres af Andra Boken af Code de Commerce, hufvudsakligen grundad på den berömda Ordonnance de la Marine af 1681, Den franska sjörätten har tjenat till mönster för den spanska, den portugisiska och den holländska, innehållen i dessa särskilda länders Handelslagar, af hvilka den spanska är utfärdad den 50 Maj 1829, den portugisiska den 18 Sept. 1833, den holländska den 1 Oktober 1838. Norge har erhållit en ny sjölag den 24 Murs 1860 och en för hela Tyskland gällande sjörätt finnes i den nya tyska Handelslagboken. Af dessa lagar åtnjuter Code de Commerce ett välgrundad! anseende och af de på densamma grundade sjölagar äro deu spanska och portugisiska framför andra berömda; den norska sjölagen utmärker sig för enkelhet och tydlighet, den tyska, innehållande resultaterna af Hamburgs erfarenhet, framför allt för fullständighet.
Hvem är att anse som stamfader för en ätt? 1 detta fall stadgar 5:te §:n Riddarh. -Ordningen: »Stamfader för en ätt är den, som tillsamma ätts värdighet först upphöjd blifvit; och ättemän, hvar och en, som deraf sedermera är delaktig vorden, och som ej innehafver högre värdighet på Riddarhuset.» Före Riddarhusets inrättande, fanns icke mer än en adlig familj med namnet Lillie H. H. 7 98 Den 10 Januari e. m. höök; men då Riddarhuset inrättades år 1625, blef Johan Nilsson Lilliehöök, efter anställd lottning, introducerad under N:o 1 i så kallade Riddare-klassen; men detta skedde dock icke på grund af hans egen förtjenst, utan till följe deraf, att en af lians förfäder varit Riks-Råd, samt hvarje Riks-Råds descendenter, enligt konung Gustaf Adolfs förordnande, skulle uppflyttas i Riddare-klassen. — Rå nu icke visas kunnat, att någon äldre medlem af familjen Lilliehöök varit Riks-Råd, så måste den under ätten N:o 1 introducerade Johan Nilssons faderfader, Anders Pedersson Lilliehöök, som, enligt allas sammanstämmande vitsord, innehaft nämnde värdighet, betraktas såsom Stamfader för ätten N:o 1; och då ingen afkomling af bemälde Anders Pedersson numera finnes vid lif, så måste häraf följa, att ätten N:o 1 är utdöd. Visserligen bar man till stöd för antagandet deraf, att någon bland de nu lefvande Hrr Lilliehöök skulle tillhöra ätten N:o 1, åberopat, att en af deras stamfäder Brynte Bertilsson uti likpredikan öfver en af dennes descendenter i 6:te led benämnes Sveriges Rikes Råd; men jag kan dock icke föreställa mig, att det skulle på allvar falla någon af R. o. Ad:s ledamöter in att vilja fästa afseende vid uppgiften uti en likpredikan såsom ett laga bevis; ty då kunde ju, snart sagdt, hvem som helst lätteligen förskaffa sig laga bevis derpå, att han härstammade från ett Riks-Råd eller till och med från en konung.
Cederström anmäla sig att få ordet i denna fråga, och jag förmodar' alt Hr Bråkenhjelm äfven ämnar yttra sig i ämnet, likasom det äfven varit min afsigt, så önskar jag, för tidens besparing, att de ledamöter af R. o. Ad., som möjligen hafva för afsigt, att lägga saken för 2:dra gången på bordet, behagade gifva sådant tillkänna, innan öfverläggningen börjas, på det att saken icke nu, såsom händelsen var med det förra betänk., må blifva om intet, när man väl är färdig att besluta. Frih. Cederström, Rudolf: De betänkligheter mot bifall af förevar, utlåt., som vid genomläsningen deraf hos mig upstodo, och än ytterligare upstått vid läsningen af de åtföljande reservationerna, hafva hos mig än mera mognat genom ett noggrannare och förnyadl studium af de författningar, om hvilka Utsk. behagat yttra, alt de äro ”otydliga, sväfvande och från motsägelser icke fria.” För min del har jag dervid icke kunnat finna hos dessa författningar en sådan brist. Utsk. yttrarlikaledes,att”vid tillämpningen af dessa författningar ofta händer, det de för församlingen egentligen gagnande egenskaperne, ådagalagda genom predikan, undervisning och själavård, måste, vid fråga om befordran till pastorat, stå tillbaka ä ena sidan för blotta tjensteårens antal, samt å den andra sidan för verklig lärdom.” Jag skall söka ådagalägga alt om, vid tillämpningen af förfaltningarne, sådant händer, så är det derföre icke förfaltningarnes skuld. I det åberopade K. Brefvet d. 21 Aug. 1786 säges tydligen i 7 §: alt, ”vid uprättande af förslag, det skall åligga Consistorium, först och främst, alt hafva afseende å de sökandes gudsfruktan samt ett dygdigt och stadigt upförande, hvarförutan andra goda egenskaper föga äro att anse; och skola i öfrigt endast förtjenst och skicklighet gifva den ena företräde framför den andra. Detta så bestämda stadgande är på intet sätt uphäfdt genom någon af de i ämnet sednare aflåtna författningar.
Majit anser att de i en och an”nan måtto väckte betänkligheter äro en följd ”af saknad erfarenhet om nyttan för Rote”hållarne sjelfve af den föreslagne förän - Den ii December f. m. 47 ”dringen, men icke någon obenägenhet cl”ler bristande nit.” Dessa hoppfulla föreställningar äro visserligen af stort värde för hvarje trogen undersåte. Men dennes pligt är också, att upprigtigt framlägga sin mening, och alt öppet tillkännagifva, då erfarenheten visar, att orättvisan uppnådf sin culminationspunkt. — Det är också derföre jag icke längre fördöljer, att förhållandet är sådant, att alla, och isynnerhet den del af Rotehållarne, som klagat, funnit förändringen högst menlig och tryckande, och att ändring påkallas såsom absolut nödvändig. Uti Konungens Nådiga Proposition är lofvad befrielse från Arbetscomraenderingar utom provinsen, äfvensom vid samma tillfälle yrkades å ena sidan och lofvades munteligen å den andra, befrielse från Garnisonstjenst. Men huru har detta löfte blifvit uppfylda, då Malmö och Landscrona behöfva Garnisonstjenst af dessa, genom tvångslagar sammansatta, Regementen, hvilket icke litet ökar olägenheterna och kostnaderna af Rotebesväret. Landshöfdingen i Malmöhus Län har meddelat, att ”alla öfrige Rotehållare af alla ”Stånd och vilkor med enhällig röst den Nå”diga propositionen i underdånighet antagit.” Jag bör dervid upplysa, att derest icke maktspråkj öfvertalning och consideratio - 48 Den i! December f. m. ner af flera tillstädesvarande Agenter, som understödde hvarandra, hade blifvit använde, hade Friherre Maclean lyckats vägleda opinionen. Förklarandet af "Kongl. Majrts synner"liga Nådiga välbehag öfver den enighet, ”sorn ägt rum’’ bevisar, huru Styrelsen blifvit missledd uti de ingifne Rapporterna, och kan jag här högtidligen försäkra, alt denna enighet alldeles icke är enlig med förhållandet, ty förändringen af Knecktehållet emollogs med en tyst förundran, och man likasom frågade hvarannan:
Dä nu en hvar enskild, lill följd af banko-reglementets föreskrift, är i tillfälle att hafva depositionsräkning med R. Sl:s bank, så, i st. f. att man sökt förekomma att en eller par inrättningar utgifva sådane invisningar, hvilka fä egenskap af löpande mynt, så riskerar man nu att 100 personer uppträda i mångfaldigt större skala. Hr Akerman har uppgifvit, att han haft i sin hand en utelöpande sedel, som haft en nummer på 5000 några hundra och haft årtalet 1846. Jag har af en granne på bänken fått veta, att en mängd blanketter till dessa invisningar tryckts på en gång, hvarigenom det har händt att mångå haft samma årtal, äfven om de ulgifvits några är derefter. Hr Åkerman säger att omständigheterne sedan förra riksdagen så förändrat sig, att det är skäl att borttaga kreditiv-rätten. Omständigheterne hafva visserligen förändrat sig, men det är till hypoteksinrältningarnes nackdel, hvarföre jag skulle anse det snarare bordt föranleda dertill, att understödja dessa inrättningar med kreditiv-rätt, än att beröfva dem densamma. Omständigheterne hafva nemi. så förändrat sig, att då förr var lätt att jä ett utländskt lån, så är detta numera nära nog omöjligt. Hr Akerman har väl sagt, att frågan om upptagande af utländskt lån icke Den 19 April e. m. 219 har något sammanhang med kreditiv-rätten. Jag ber alt dervid få nämna, alt örn man vill tillvägagå såsom Småländska Itypoteks-föreningen, hvilken försökt att laga ett utländskt lån, så är det nödvändigt all försäkra sig om utvägar att betala de obligationer, man utfärdar. Inom Sverige kan man icke få sådane lån, som de utländske, som äro så beskaffade alt man får 30 år på sig att betala dem. Men för att få sådane lån, måste jag hafva den säkerhet för mig, att jag i behofvets stund, eller i händelse af uppsägning, kan få den hjelp som behöfves för att honorera mina förbindelser. 1 afseende på räntan, har jag förut yttrat, att den är för hög.
Personer, som icke haft tillfälle med egna ögon inhemta kännedom om de egendomliga förhållandena i de norra länen, göra orätt, då de tro sig kunna sluta dertill från förhållandena andra delar af riket, samt derjemte anse förslager af ifrågavarande beskaffenhet vara ofelbara. Född vesterbottning, har jag tillbragt 19 år i Norrbottens län, derunder jag mångfaldiga gånger, så väl sommar som vinter, vandrat och rest i olika rigtningar genom de aldra flesta delar af detta vidsträckta län, hvarjemte jag, i egenskap af föredragande hos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, dessutom haft tillfälle inhemta åtskilligt, som med dessa frågor häfver gemenskap. Detta torde måhända göra mig befogad fälla det yttrande jag nyss haft. Såsom skäl för antagande af det utaf Herr Ljungberg, i form af motion, framlagda nu ifrågavarande förslag, anföres af honom, att derigenom bör förekommas skogarnes sköfling. Från kronomarkerna i de norra provinserna afverkas visserligen skogseffekter, men dock efter tillstånd af Läns-styrelsen, grundadt på jägeribetjeningens förslag med hänsyn till skogens återvext. Och torde det således icke vara så vådligt med den ”sköfling”, sorn motionäre nomnämner. Åtminstone hvad Norrbottens län beträffar upplyser Läns-styrelsen i sednaste femårsberättelsen, att någon anmärkningsvärd åverkan af skog icke eger rum. Till detta resultat kommer man äfven, om man jemför hvad sorn förädlas och utskeppas med det som efter tillstånd afverkas från Kronans skogar, samt hvad som herntas från egna skogar. Den från Westerbottens län utgående ersättning för afverkning från kronomarkerna är visserligen mycket mindre, men det torde väl hafva sin orsak deri, att Westerbottens län är till omkrets mindre än Norrbottens län, samt sannolikt derjemte har mindre kronomarken Man säger, att det vore lättare bevaka Kronans skogar, om vidder, derå icke hemman, eller åtminstone icke många, finnas anlagda. Detta kan visserligen i viss mån vara sannt, men icke bör man väl bota ett ondt med ett annat, som är sju resor värre, eller söka hindra oloflig skogsafverkning med förbud för odling.
Den 2' Februarii: 59 Föredrogs å nyo Allmänna Besvärsoch Oeconomic-Utskottets den 17 sistledne Januari! afgiine, samt den 27 i samma månad eftermiddagen på bordet lagde Betänkande, i anledning af Riksdags Fullmägtigen för Siende och Tuhundra Härader i Vestmanlands Län, Johan Magnus Wessings, med deras begäran, att Vestmanlands Regemente icke måtte Commenderas till Arbete vid Götha Canal. Grefve Gyllenborg, Johan Henning, hade inlem nät ett Anförande, hvilket upplästes, så lydande: Då Höglofl. Oeconomieoch Besvärs-Utskottet, genom förevarande Betänkande afslagit, flere Riksdagsmäns ifrån Vestmanland och Skaraborgs Län Memorial, om befrielse för lndelte Regementer, särdeles Vestmanlands Regemente, ifrån Albets - skyldighet vid Götha Canal, synes mig det Utskottet bordt upptaga och vederlägga de Författningars föreskrift, som tala för en sådan befrielse. Kr.eckte-Contracten nf löga och 16g6, för Vestmanland och flera Provincer, innehålla, att, för Släpklädernas meddelande ät Soldater, var fästadt det villkor, att Soldaten skulle förrätta Rotebondens arbete, och således sträckte sig skyldigheten till Släpkläder, icke längre, än så vida villkoret af Arbets-skyldjgbet uppfyltes, då nu deremot, den förra fordras trefalldigt, men vilkoret, genom beständiga Canal-Atbeten lemnäs ouppfyldt. Genom Kongl. Resolutionen på Allmogens Besvär sif betryggas äfven Rotehållare för tillgodo - 6o Den 2 Februarti, njutande af deras rätt, i iy §., af innehåll: ”Att Soldater vid indelta Arméen kunna väl icke förskonas ifrån Arbete, nemligen vid Fästnings-byggnademe, dock vill Kongl. Maj:t till någon lisa för Allmogen i Nåder låta vid dessa Byggnader nyttja så mycket Manskap af värfvad? Arméen, som görligheten medgifver.” Äfvensom genom Kongl.