Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men, när sådan uppstod, kan jag ej finna, att den på annat sätt kunde slitas, när trädsten ingenting åtgjorde; — än antingen så, att förstkommanden, antingen Svensk eller Finne, fick upptaga hela beloppet om han så behagade, eller ock, på sätt som skedde, att rättigheten delades. Jag tror således, att här var det sorn gjordes, just hvad som göras kunde, med traclatens nuvarande lydelse. Tillåtelsen att uttaga Correctionister till sjötjenst. Jag har i delta afseende instämt med en nu frånvarande Ledamot, sorn ansåg orimligt och obilligt neka dem, hvilka för öfrigt voro förskjutna i så manga afseenden, alt söka ett ärligt uppehälle, om de kunna få det; och kan icke annat fatta, än all det bör vara lika medgifvet för en Sjökapten uttaga till tjenst å fartyg, sorn för en hemmans-åbo, att uttaga till tjenst vid jordbruk. Anslag af Nya Fassevolanee-Cassans medel till Instructions-Bataljoners möten och till Corporal-Skolor. Ilar lyda gällande Stadgar, att denna cassas medel få användas till större vapenöfningar. I en mening föranleder visserligen ej sammandragandet af 176 man en sä stor vapenöfning, 30m ett öfningsläger, der flera.regementen samlas, men betraktar man det storartade i ideen, att, genom bildande af moniteurer för undervisning på öfriga möten, sprida skicklighet inom armeen, då visa sig dessa Instructions-bala!joner och Corporal-skolor, såsom större åtgärder, än många andra, hvartill medel tagits från Passevolance-cassor. N:o 4r> Medels tagande i October t838 aj Mindre Creditivet till anordningar för lugnet i Hufvudstad en. Såsom varande under sommaren 1838, vid gränsen af Riket, och några dagar till och med i Danmark, har jag e ansett mig kunna besvara frågan, örn tillståndet i hufvudstaden under denna lid verkligen gjorde nödigt, att förstärka garnisonen.
Räkningar öfver medel, dels beroende af Banko-styrelsens eller densamma underlydandes disposition samt dels insatta för utgifna och inlösta postremiss vexlar. Mom. 2. Före räknings upptagande, göres skriftlig anmälan hos Bankens Depositioils-kontor. Mom. 3. Räkningshafvare är förbjudet att å Banken utställa invis Bih. till II. St. Prat. 1862 fy 1863. 6 oller förlag af Bankon, vare sig räntefritt eller mot utstakad ränta (fria från folii-afgift). Till den tredje: Medel, tillhöriga Staten samt dess allmänna verk och kassor, ej egande natur af kreditiv eller förlag från Banken (fria från folii-afgift). Till den fjerde: Alla under Stockholms stads styrelse hörande embetsverk och kassor samt sådana allmänna inrättningar, välgörenhetsanstalter och konkursmassor, som begagna Depositions-baukcn till förvaringsställe, samt jemväl sådane enskilde, som antingen, innan folii-afgiftcn vidtog, behörigen anmält sig hafva upphört med assignoringen på Banken, eller ock derefter fortfarande bibehållit eller upptagit ny räkning i Depositions-afdelningen, men framdeles göra anmälan om samma räknings upphörande, och insätta det mot utelöpande assignat.ioner svarande belopp (från folii-afgift befriade, de sistnämnde likväl ej förr än under året efter det anmälan om assigneringens upphörande blifvit gjord). Till den femte: Medel, tillhöriga såväl alla med beräkning på vinst för den enskilde grundade stiftelser och bolagsföreningar, som och alla enskilde personer, med de här ofvan gjorda undantag (underkastade folii-afgift). Mom. 2. Före räknings upptagande, göres skriftlig anmälan hos Dnder-Styrelsen, som, enligt nyssnämnda grunder, hänför räkningen till sin behöriga klass. Räkningshafvare vare ovilkorligen förbjudet att å Banken utställa Sami. 1 Afd. 20 Haft. 4 26 Banko-Utskottets Betänkande N:o 45. ningar å högre sammanräknadt belopp, än han å räkningen har i behåll.
Då lån hos kommitterade sökes, bör vid ansökningen fogas ritning och kostnadsförslag, i 2:ne exemplar, öfver den byggnad, som skall uppföras; och bör, innan något i afräkning å ett beviljadt lån får lyftas, till kommitterade aflemnas låntagarnes, till Kongl. Statskontoret eller Riksgäldskontoret ställda, skuldebref å hela lånesumman, innefattande förbindelse, att lånet i stadgad ordning återbetala och att, till säkerhet derför, lemna första inteckningen i tomten och den byggnad, som derå uppföres. 5:o. De uti näst föregående punkt omförmälda skuldebref böra förblifva under kommitterades vård och redovisning, intill dess ett beviljadt lån är till fulla beloppet utgifvet; men, i den mån detta eger rum och byggnaderna blifvit brandförsäkrade, skola skuldebrefven till Riksgäldskontoret insändas. 6:o. Om kommitterade vid något tillfälle, af förekomna skäl och anlednin gar, finna sig föranlåtne att inskränka den först beviljade lånesumman, och det intecknade skuldebrefvet, till följd häraf, kommer att innehålla en större summa, än det verkliga lånebeloppet, skall skilnaden afskrifvas på skuldebrefvet, innan detsamma till Riksgäldskontoret varder insändt. 7:o. Sednast efter fem års förlopp, räknadt från den 1 Juli 1844, bör den byggnad, till hvars uppförande lån erhållits, vara i så fullbordadt skick, att försäkring derå i städernas allmänna brandstods-bolag, enligt de för denna inrättning gällande föreskrifter, må kunna vinnas, vid äfventyr, att lånet i annat fall genast infordras. 8:o.
Förslag, betänkanden, beswär jemte Utslag och sivar derä till de delar deraf, som till publika Embetsmäns och Werks handläggning komma; och böra, till den ändan, icke allenast alla sadane handlingar tvid Domstolar och andre oftvannämnde Werk och Embeten genast och utan tidsutdrägt emot lösen utlemnas ät hwem det äskar, antingen han har i saken del eller ej, tvid answar såsom för tjenstens försummelse, om sädant af någon publik Tjensteman tvägras eller »behörigen fördröjes; ulan äftvcn tvid samma answar i alla archi» hwar och en fri tillgäng lemnäs, att fä pä stället afskrifwa eller afskrifwa läta, eller om dertvid betydande hinder wore, i bewittnad afskrift emot »vederbörlig lösen utbekomma alla slags handlingar i hwad ämne som helst. Wid föregäende tillätelse skola följande undantag och wilkor owägcrligen iakttagas: Att Protocoll, hällne hos Konungen i Ministerielle ärender och Commandomäl, eller StatsRädets Protocoll och Handlingar, eller Riks-Ständcns, eller Hemliga Utskottets eller ConstitutionsUtskottets rörande Stats-Rädet, eller Bancooch Riksgälds-Werkens eller Bancooch Stats-Utskottens eller Revisorers öfwer Bancooch Riksgälds-Werkeu rörande samma Werks heniliga ärender, icke kunna till tryckning fordras eller utan wederbörandes till - Bilaga lill Mein. N:o 24. 875 ständ utbekommas. Sädane Handlingars utgifwande af trycket, utan wcderbörandes tillstånd, belägges nied 100 N:drs böter.
För min del liar jag så ofta uppfattat vigten af denna fråga, om myntenheten, att jag icke tror mig böra classificera den efter benämningen, eller andra dylika småsaker, utan anser det vara bäst, att hålla sig till hufvudsaken, hvilken bär innefattar den stora ekonomiska frågan, om ett land, som inför ett nytt mynt efter 20 års oreda, gör väl eller illa uti att införa en hög eller låg myntenhet. Det rägnar mig, att Herr Hjerta, som är känd för insigt i dessa ämnen, erkänner, att grundsatsen af en låg enhet är nyttig i ekonomiskt afseende, och han har förmodligen icke ansett 18 sk. i silfver vara högt, då han tillstyrkt en sådan enhet. Men då vi för närvarande räkna efter tvenne sätt, af hvilka Bankoräkningen endast nyttjas i officiella handlingar, och af några få Ståndspersoner, men icke ens af handlande, som äro mäst sysselsatta med räkning, skulle jag för min del tro det vara bäst, att bibehålla enheten vid den punkt, der den nu i dagliga lifvet står. Få handlande föra sina räkenskaper i Banco; från Grosshandlaren till Kryddkrämarn och ända ned lill Mångelskan räkna de nästan alla i Riksgäld, och allmogen, som slår ettsteg bakefter, har på de flesta ställen sin värdemätare ännu i Daler silfver eller kopparmynt; ty både Banko-och Riksgäldsräkningen har sedermera tillkommit, och allmogen har blott småningom kunnat vänja sig / 8o Den 19 Octo ber e. m. dervid. Jag vågar således }'rka proposition å min reservation, eller att landets myntenhet må, på de skäl Utskotten i deras första Betänkande framställt, bestämmas till ^ af den gamla Riksdalern. Bland andra fördelar, som derigenom vinnas, är lättheten att dividera det gamla myntet med \ i stället för i och den vigare jemförelsepunkt med utländska myntsorter, som på detta sätt erhålles, ty så väl Norska, som Engelska, Danska och Hamburgska mynten inträffa i det nogaste med sådane fjerde d e 1 a r af vårt gamla mynt.
Set l)ar för öfrigt blifmit rneb allt (Fäl fagbt, att be förlifta ntäfenö antal, utgöranbe nära en trebjebel af bent, font blifmit ittfFämba, lemnar ljuö i frägan om förlifningö^Sontftolar i @merige äro nöbiga; ocf) rneb affeenbe pä bet, font jentmäl af mig blifmit beröm ptt* rabt i (£mbetö'-35erättelfen för är 1825 pag. 86, anfer jag mitt äligganbe mara, feban be bä fafnabe tabellerne blifmit upprättabe oclj fungjor* be, att jofa bereba ett mera ffabgabt ombönte öfmer ben ofta mäcfta frå 50lan fjär, (jrnab 0tättegängé*äret i83o angär, ej allena(F erfarit, att iblanb be till 3pärabö
Skulle någon Ridd.Direktör, vid de val, som, enl. hvad serskildt finnes stadgadt, böra inför Direkt, förrättas, undfå de flesta röslerne, och den befattning, hvartill han sålunda blifvit kallad, är af den beskaffenhet, alt den får med ledamotskap i Direkt, förenas, då må samme Direktör icke kunna en slik befattning sig afsäga, derest han ej kan styrka laga förfall. § 8. Med iakttagande af föreskriften i Kongl. Förordn. af d. 8 Maj 1775, jemförd med Kongl. Brefvet af d. 11 Febr. 1800, bör Direkt, vid Introduktions beviljande tillse, att densamma ej må bifallas för andre personer, än dem, hvilka inom tvenne år, efter det de blifvit i Adlig, Friherrlig eller Greflig värdighet uphöjde, sig till Introduktion å Riddarhuset anmält, och de derför erfor - 62 Den 17 Maj. dertiga vilkor upfyllt, så framt ej K. M., genom serskild nådig resolution, täckes försulen tid återställa.
Härigenom inträffar, hvad som i andra länder skulle anses för ett förvånande prof af bristande upmärksamhet mot den betalande allmänheten, att, oaktadt man vid prenumerationsliden lofvar alt så fullständigt som möjligt referera riksdagens offentliga förhandlingar, delgifvas blott helt ytligt och flygtigt, sjelfva öfverläggningarne och besluten, — någongång jemväl, såsom det hände ej längesedan vid en vigtig fråga, med en ymnig tillsats af gyckel och hån, som otvifvelaktig! i andra hufvudstäder skulle anses oerhördt af ett blad, med anspråk på någon grad af bildning och politiskt insigt; — här meddelas t. ex. sådane upgifler, att den och den talaren uttryckte sig med synbar ansträngning, men en annan yttrade sig med ädel hållning och välljudande röst o. s. v., (mycket uplysande för allmänheten i fråga om bedömandet af ärendernes behandling) — och hvad dessa lyckligt begåfvade personer anfört blifver väl temligen sorgfälligt ålergifvet, derest utrymmet så tillåter, — men man kan då vara förvissad att innehållet är af det slag, som gillas af tidnings-redaktionen; då deremot de, som måhända icke af naturen lära fått förenämnde yttre fördelar af röstens välljud m. m., må söka huru klart och samvetsgrannt som helst motivera sina tillstyrkanden, — hvad desse talare yttrat förbigår man visligen om det icke rent af förvrides, — förthy deras öfvertygelse äro misshaglige och stridande med redaktionens. Hine ill® lacrym®.
Med undantag af ett par officerare vid »guardia nobile» såg man blott anspråkslösa svarta frackar jemte soutaner af samma allvarsamma färg, och de få fruntimren voro samtoch synnerligen gamla och tycktes, att dömma af toaletten, redan ha afstått från all verldslig fåfänga. För det andra behöfde de 30 eller 40 personer, som denna afton infunnit sig hos prinsen, ingalunda »trängas». De upptogo så liten plats att de nästan försvunno i den »stora salen», der beqvämt ett tiodubbelt antal kunnat röra sig. För det tredje kunde oftanämde stora sal icke mera kallas »praktfull». De rika förgyllningarne hade längesedan mistat sin glans, sammetsöfverdragen på de antika fåtöljerna röjde spår af mal och gulnade fläckar, freskomålningarne i taket voro till hälften utplånade af fukt. Allt bar prägeln af en storhet i sömn, förvånad att ha blifvit uppväckt. Å andra sidan var societeten, om än hvarken lysande eller talrik, dock ädel till börd: der fans ej en enda person, som icke bar eller hade rättighet att bära titeln af principe, marchese eller conte – och detta var en omständighet, som imponerade på vikomten och lorden, hvilka ofta inom sig sörjt öfver bourgeoisiens inträngande i Londons och Paris’ förnämsta salonger. I öfrigt: om den stora salen hvarken kunde skryta af dagens lyx eller komfort, inneslöt den dock många mästerverk af mejseln och penseln – mästerverk, samlade under loppet af sekler och hvilkas historia nära sammanhängde med familjens egen ... I ett litet rum och i en liten samling äro kotterier omöjliga. Under motsatta förhållanden äro de nödvändiga. Också redan en halftimma efter samlingens början kunde man särskilja tre hufvudgrupper. I den första presiderade den gamla prinsessan Montefiori, omgifven af de flesta fruntimren – oändligen aktningsvärda, men stela och tråkiga damer, alla af »högt blod», oklanderligt rykte och erkänd gudaktighet. Framför dessa dels stodo, dels sutto tre fjerdedelar af representanterna af det andliga ståndet samt några verdsliga embetsmän.
Förordningen om sockenstämmor i riket, af den 29 Augusti 1843. De motioner, rörande omförrnälde nådiga förordning, hvilka Utskottet fått till handläggning emottaga, hafva blifvit väckta Allm. Bett,- o. Ekon.-Utskottets Utlåtande, Jtä 69. 5 hos Högvördiga Presteståndet af herr doktor Grafström; hos Vällofliga Borgareståndet af herr Nordvall, samt hos Hedervärda Bondeståndet af Biksdagsmännen Pehr Bengtsson från Calmar län, och Tobias Lind från Götheborgs och Bohus län. Som dessa motioner alla röra samma författning, har Utskottet ansett lämpligast att upptaga dem i ett gemensamt utlåtande, men då de i öfrigt sins emellan icke hafva vidare sammanhang, har Utskottet derjemte, för att göra utlåtandet mera kort och lätt öfverskådligt, beslutat uppställa detsamma sålunda, att hvarje motion serskildt upptages och yttrandet deröfver införes omedelbarligen efter redogörelsen för motionens innehåll. l:o. Herr Doktor Graf ströms motion. Motionären har anfort, att, genom stadgandet, »det pastor i församlingen, claier den hans ställe förestår, skall vara ordförande i sockenstämma,» pastor vore inkastad i en verkningskrets, mången gång främmande för hans egentliga embetsgöromål. Ofta hände det alt han från kyrkan, från predikstolen och nattvardsbordet måste genast öfvergå till sockenstämma, till de mest verldsliga kommunala ärenden, visserligen nödvändiga och nyttiga, men alltför mycket stridande mot de andliga förrättningar, han nyss förut förehaft.
Ty StatsUtskottet bade icke föreslagit detta, om det icke vid granskningen af Räkenskaperne funnit, att RiksgäldsGontoret för denna utbetalning icke häftar i någon skuld. När således sjelfva utbetalningen af Ridderskapet och Adeln redan blifvit godkänd, och det befinnes, att RiksgäldsConloret icke för densamma häftar i någon skuld, kan jag ej annat än förena mig med de Hervar, som yrkat bifall till Betänkandet. Grefve Cronstedt, Claes: Jag skulle tro, allde upplysningar Friherre Anckarswärd nu lemhat om [823 års Ständers förordnanden, i afseende på ifrågavarande Creditiv till ConvoyCommissariatet, snarare föranleda lill bifall af StatsUtskottets Betänkande, eller lill afskrifning af medlen, än till återremiss. Ty d å desse förordnaden innehålla en sådan tvetydighet, som Friherre Anckarswärd omnämnt, att Creditivet till ConvoyCommissariatet på ena stället eller i 7 Artikeln Den 7 Maji f^m. 125 af Reglementet för RiksgäldsContoret ställes bredvid det så kallade Mindre Creditivet till Konungens disposition, men på det andra stället eller i den underdåniga Skrifvelsen säges vara ett motsvarande Creditiv mot det förra, på 3:clje HufvudTiteln öfverförda årliga, anslaget; så kauman ej säga, hvilkendera meningen är den rätta , och afskrifning synes vara den enda återstående utvägen. Herr Rosenblad, Bernhard: Jagar, för att begagna en afliden Talares uttryck, tveliogsen, huruvida jag skall fullfölja min föresats, att begära återremiss å ifrågavarande Betänkande, då jag hörer densamma med häftighet yrkas från en annan sida, på skäl, som jag helt och hållit ogillar. Trogen min vanliga grundsats, att endast afse saken i sig sjelf, icke dess omgifningar, vill jag dock försöka ingå i den granskning af Betänkandet, som låter mig anse en återremiss nyttig.
jpj|ila hysa vi en liflig önskan att kunna utHon hade varit barn och ung och mera jä- rätta något godt under värt jordelif, att sande känslor hade rört sig inom henne. Hade gagna menskligheten, men vi föreställa oss, att hon någonsin känt, hvad längtan är, någon endast de stora, af verlden beprisade gerninflygtåtrå att känna det obekanta och att förnimma garna ega ett verkligt och bestående värde, och Utöfver Babylons floder det styrer långt det hon ej förnummit? Det är möjligt. Nu förgäta dervid, att ur det myckna lilla skall fjerran, hem, var emellertid den tiden sedan länge förbi. det stora slutligen framgå, och att de små, i Mot dig, vår drottning, vår moder, du stolta Hon var nu så fastväxt vid roten, att intet, tysthet öfvade, goda handlingarna medföra den Jerusalem. trodde hon, skulle kunna slita henne derifrån. största tillfredsställelsen och skänka oss den Hennes likgiltighet för allt, hvad som rördes renaste glädjen. Det bringar oss bud om en öde, en stad, som utom hennes krets, hade stadgats under långa Till denna obemärkta, men kärleksfulla verkår, hade stegrats till ren motvilja, till förbesegrad är. samhet äro vi qvinnor särskildt kallade, och Med konungaslågter döde och folk, som år skräckelse att pröfva något hittills opröfvadt. ingen af oss kan klaga, att hon icke fått eller splittradt sår. Gården hade egts af hennes slägt i mannafår tillfälle att utöfva den samma, ty äfven om Vid branta klippan vi stanna, karg som en minne, ja, i fars, farfars och farfarsfars tid. det är få qvinnor beskärdt att lemna något beDen var icke stor, men den födde sin man tigande sorg, tydligt understöd åt en i ekonomiskt betryck sträfsamhet och omtanke, och det fans Der Zion krönte sin panna med Davids gylmed varande medmenniska, så kunna vi dock i allmånga i den socknen, som hade det sämre än lene, borg. mänhet, utan att ådraga oss eller hushållet Der Morias pelare ranke en gång sig lyfte bönderna på Kulla.
Jag vet icke att så skett, ty deras arfvoden, som förut utgjorde 500 R:dr, hafva nu blifvit förökade till endast 606 R:dr 32 sk. I afseende pä Slockholm, har jag icke yrkal någonting annat, än hvad Hr von Hartmansdorff sjelf begärt, utan det är endast i afseende på låne-konlm i landsorten, hvaruti jag med honom icke kan instämma. När nu Direktörerne skola ståndsvis utses, när de ega rättighet att välja sin bostad hvar de behaga — och med BondeSl:s ledamöter lärer det väl blifva förhållandet, att de icke komma att bo i städerna —, samt då härtill ytterligare kommer, att deras arfvoden icke blifvit fördubblade, så kan jag icke inse något skäl, hvarföre man skulle ålägga dem en tredubbel tjenstgöring emot förut. Om man ändock skulle gå in härpå, så kan det väl icke vara Hr von Harlmansdorffs mening att yrka bifall till Utsk:s förslag i det afseende!, alt omsätlningslånen skola pröfvas och afgöras 2 å 3 gånger uti veckan. Jag fortfar uti mitt yrkande af bifall lill Hr Wallenberga förslag. Hr Printzensköld: Jag förenar mig uti det yrkande, som den siste värde talaren framställt, dock icke på de skäl, som han i 18 Den 28 Oktober e. nrr lagt till grund för detsamma. Jag fäster icke afseende pä det längre eller kortare afstånd, på hvilket Direktörerne äro boende från det ställe, der de skola utöfva sina funktioner, utan jag lager i betraktande låne-rörelsens beskaffenhet, och de räkenskaper, som skola förås. Obestridligt är, alt om Diskont-Direktme skola sammanträda så ofta som Utsk. föreslagit, komma svårigheter att upsla i afseende på räkenskapernas förande, äfvensom s. k. a vis-list orne, som efter hvarje utlånings-dag skola Direkltna sinsemellan delgifvas, vexa till fördubbladt antal, samt åstadkomma en betydlig tidspillan. Dessutom kan jag icke inse det medföra något gagn eller ringaste nytta, att i afseende på de allmänna diskont-lånen stifta några sådana föreskrifter, att
Uli skiftes frågor, hvilka till siu natur äro af delad eeconoinisk och juridisk beskaffenhet, fordras hos Domaren ej mindre oeconomiska än juridiska insigter. De förstnämnde äro onekeligen de lnifvudsakligasle, och vid sådant förhållande, synas de Ledamöter, som skola anses egentligen besitta de oeconomiska insigterne i ämnet, böra ega åtminstone lika rösträttighet hvar för sig, sorn Ordföranden, hvilken vakar deröfver, att juridiska former ej blifva åsidosatte. För öfrigt står Herr Danckwardts förslag i denna del i öfverensstämmelse med den princip, som fordrar, att oeconamiskt sakkunnige män och ej ensamt Jurister, böra vara Domare i den Rätt, som behandlar egodelningsfrågor. Om Domhnfvanden i HäradsRätt, på sätt Herr Danckwardt föreslagit, derjemte blifver Ordförande i EgodelningsRätt, upphörer dermed den fruktan man hyst, att i brist på nödige Löne-anslag, nämnde Ordförande-beställningar ej skulle kunna med värdige personer besättas. På dessa skäl, och då Utskotten icke torde behöfva vitsorda nyttan deraf, att EgodelningsRätlens Ledamöter blifva valde af iunevånarne i den ort, hvarest de skola utöfva deras kall: ej eller att Besvär öfver EgodelningsRätts Beslut a 11 föres omedelbarligen hos Kongl. Mnj:t, med (leie 44 * LuglJtskotttts Bit inbunden. reglementariska stadganden, som bär ne. dan'skola upptagas, få Utskotten, med ändring i deras förra Betänkande i detta ämne, och med hufvudsakligt instämmande i de af Herr Danckwardt uppgifne grunder, vördsamt tillstyrka Riksens Höglofl.
A en annan sida har man lika rätt att befara en vådlig utsträckning af Bankens sedelutgifningar, om dessa endast skulle göras beroende af cassans förhållande till sedelstocken; ty om dit inginge 3 ä 4 millioner silfver, så att densamma, i stället för att nu utgöra 6 å j millioner, komme att uppgå tili ii millioner, motsvarande 44 millioner r:dr riksgtssedlar, kunde enligt denna proportion sedelstocken ökas till i32 millioner r:dr riksgts eller 88 millioner r:dr b:co, fastän det vore en orimlighet att tro, det Rikets rörelse behöfde eller kunde upptaga en så stor penningestock. Yådan vore således äfven i detta fall lika stor. Det är derföre, som jag aldrig kunnat gilla den princip att grunda Bankens sedelrörelse på beloppet af den metalliska cassan; men anser man behöfligt, att en proportion antages, bör den åtminstone bestämmas så låg eller förbindas ined sådana vilkor, att ej de farhågor må kunna uppkomma, sora den af Utsk. föreslagna proportionen föranleder, och i fall man derföre ville antaga proportionen i till 4; tror jag, att några vådliga följder deraf åtminstone icke på lång tid skola kunna inträffa. Vill man äfven dertill foga det vilkor, att Banken icke skall få öka sedelstocken genom ökande af dess lånefonder, såvida icke metalliska cassan motsvarar •§ deraf, så har jag ingenting deremot, med vilkor likväl, att man derifrån undantager Bankens utlåning på metalliska effecter; ty numera, då dessa lån, enligt beslutet i lista punkten, skola inberäknas i sedelstocken, kunde man lätt komma under denna proportion af i till 5, och således utan ett sådant undantag lätt blottställas för de vådor, jag nyss baft äran framställa. Jag har också ingen svårighet vid att förena io H. i5 tu D e n 24 J u i l t. Bl; mig med Hr Stråle, såvida lians förslag blifver så uppstäldt, att det lemnar garantier mot möjliga missbruk; och jag förbehåller mig att, då propos göres, få dervid föreslå de villier, som jag anser nödvändiga. Frih. Ehrenborgh, Casper Willi.: