Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet funnit betänkligt tillstyrka någon åtgärd, som derå skulle förhöja priset, hvarföre föreslås , att den nu stadgade tullen, eller 3a sk. tunnan, må bibehållas. Strömming är i i83o års Tull-Taxa belagd med 1 R:dr tunnan införsel-tull, men Tull-Comiteens förslag upptager blott sk. Af omtanka, att ej åstadkomma för mycken minskning i Stats-intraden, och för att bibehålla skyddet för inhemska strömmings-fisket , har Utskottet likväl föreslagit fortfarande af nu bestämda tull-afgift å denna vara. Fläsk, i t83o års Tull-Taxa belagdt med en införsel-tull af 1 R:dr LU., och af Tull-Comiteen dervid bibehållet, — har Utskottet ansett böra draga - Bevillnings-UtskoUets Bet. N.o 2g. 33 Fläsk: ga en tull-afgift af i R:dr 16 sk. LU., till uppmuntran för inhemska Ladugårds-skötseln. Färger oell Färgnings-ämnen: Blausel, Smaltz eller Blåstål kelse. Inom Utskottet har blifvit upplyst, att Smaltz icke utgör samma ämne, som Blausel eller Blå-stärkelse, hvarföre UtskotLet i dess förslag skiljt dessa färger; Och då derjemte i öfvervägande kommit, att Smaltz i betydlig mängd förbrukas vid Pappersoch andra Fabriker, har Utskottet funnit, lämpligt att, med bibehållande af tullen å Blausel, nedsätta införsel-tullen å Smaltz från 6 sk U., som både iS3o års Tulltaxa och Tull-Comiteens Förslag upptager, lill 3 sk. U..
Nej — 291 I följd hvaraf, och sedan det öfver Voteringen serskildt förda Protocoll blifvit tippläst, flans Excellence Herr Grefven 59 II. f 7 258 Den 29 Januari i e. rri. och LandtMarskalken förklarade, det ofvanberörde anmärkning komnie att, såsom Ridderskapets och Adeliis gemensamma tanJ ka, till ConstllutiönsUtskottet expedieras; § 5. 3:o Om tillståndsbeviset, eller, i annai fall, Diarii-Utdraget icke begagnas inom Sex månader, hvarje till trettio dagar räknad, från det förras utfärdande eller det Senares påtecknande, må utgifnings-rättigheten anses hafva för den gången upphört. Herr von Schulzenheim: Af det beslut Ridd. och Adeln i afseende å 2 morn. redan fattat torde blifva en naturlig följd, att orden: ”eller i annat fall, DiariiUtdraget” här böra utgå. Vidare förekommer mig en annan betänklighet i afseende på prsescriptionstiden för tillståndsbevisets begagnande. Den nu föreslagna af 6 månader synes mig nemligen alldeles för lång, hälst det lätteligen kunde hända, att den, soin erhållit tillståndsbeviset, under en så lång tid kunde blifva disqvalificerad att utgifva en periodisk skrift. Derigenom att bevis blifva utlemnade, utan att HofCänzlern är i tillfälle att förr än om 6 månader veta om de äro ämnade att begagnas eller ej, försvåras dessutom i betydlig mån den uppsyn, som åligger nyssnämde Embetsman.
Jag var också bland dem, som begärde votering; och i fall Frih. Boyes mening är, att betänk, må läggas lill handbna, instämmer jag med honom. I annat fall torde vi få votera om contrapropos:n. Hr Lefre'n, Joh. Pehr: Flera ledamöter äro nu tillstädes, som icke voro närvarande i början af förmiddagens plenum, hvarföre jag anhåller, att Hr v. Troils förslag måtte blifva uppläst. Gr. Frölich: Det skulle måhända förefalla besynnerligt, att jag vill motsätta mig Hr Lefre'ns begäran; men då propos. redan är framställd på Hr v. Troils förslag, och fråga är om contrapropos:n, samt det således är klart, att Hr v. Troils förslag skall blifva en af propositionerna, så hemställer jag, hvartill det skall tjena att i detta ögonblick uppläsa Hr v. Troils förslag, såvida icke meningen är att derom inleda en ny discussion. Då votering i anledn. af den framställda proposm på detta förslag är begärd, få vi höra det uppläsas, då voter:spropos:n justeras. Nu är endast fråga om hvad som skall blifva contrapropos., och jag anhåller, att Hr Gr. o. Landtm., för att bibehålla ordning, ej måtte tillåta uppläsningen af ett förslag, derå propos. redan blifvit gjord och besvarad. Frih. Boye: Då det varit jag, som först begärt votering, så torde det tillhöra mig att uppgifva contrapropos.; men då jag gör det på ett sätt, som innebär en modification af mitt yttrande i förmiddags, så utber jag mig att få förklara, hvarföre jag gör det. Jag begär till contrapropos., att betänk, lägges till handbna, egentligen derföre, att då frågan sålunda försvunnit, hoppas jag, att Constit.Utsk. skall blifva i tillfälle att inkomma med särskildt förslag till indragningsmagtens afskaffande. Om jag derigenom kan fästa mina motståndares uppmärksamhet derpå, att milt motstånd endast afsett formen, icke saken, så skall det fägna mig.
Metallerna äro omtyckt i medelhafsländerna. två: g u l d och s i l f v e r samt pälsverken äfvenledes två: h e r - m e l i n och det i den svenska heraldiken ytterst sällsynta Människor förekomma ganska ofta i svenska vapen, dels G ö t i s k t lejon g r å v e r k e t (t. ex. von Östfelt, von Hermansson, Rosenstam, påklädda till häst eller till fots, då helst i riddarerustning Segerheim), om hvars betydelse de lärda tvista. Troligtvis ä r eller åtminstone stridshabit (grefve Carlsson, Skytte, Storm), det från början ekorrskinn. De heraldiska beteckningarna dels äfven nakna, då de vanligen afbildas med en krans ses af figurerna. på hufvudet och en om höfterna och kallas vildmän. Af människan förekomma äfven hufvudet, öfverkroppen (Munck, Vid själfva vapnen gäller regeln: j u enklare, dess vackStockholms stad), armen, vanligen pansarklädd, » beväpnad » rare. Föremålen, som utgöra sköldens i n n e h å l l, kunna vara (Stålarm, grefve Tawast), handen (Printzsköld, Drake af Ha1) heraldiska figurer, 2) naturföremål, 3) föremål hämtade från gelsrum), foten, hjärtat (Douglas, Hierta), ögat m. m., ja, det konst, handtverk och dgl. En sköld utan någon vapenbild finnes till och med en svensk ätt (Tandefelt), som kan beförekommer ej som släktvapen hos oss. römma sig af den tvetydiga äran att som heraldisk sinnebild De heraldiska figurerna, hvilka ursprungligen äro till anhafva infört oxeltanden, hvilket dock ej frestat till efterföljd. talet 30, ökas genom upprepande, modifikationer och komRenaissancelejon Öfvergå vi till växtvärlden, möta oss därur ax (Akerhielm), binationer, följande noga bestämda regler, till det oändliga.
Saknande all erfarenhet inom den politiska verlden, måste den falla i ledares händer, måhända någongång hörande till kretsar, hvilka historien icke lär att känna annorlunda än undantagsvis, nemi. då revolutionen lösgör krafter, hvilka ordningen håller i bojor. Under frånvaron af allt politiskt omdöme, träda andra bevekelsegruuder fram vid valen, och dessa verka på skaplynnet af den afdelning inom representationen, som sedermera väljer den andra kammaren. Ett öfverhus, bygdt på sådant sätt, motsvarar visst icke hvad man fordrar. Men om, inom Sverige, elementer till en pärskammare efter utländskt mönster saknas; så följer deraf ingalunda att någon politisk institution af likartadt lynne här icke star att linna. Sveriges lag är af rent nationel härkomst. Den sjelfständighet i tanke, sorn deruti uppenbarar sig, har äfven på mångfalldigt sätt gifvit sig tillkänna, hvarpå Sveriges fö r b u 11 d s fö r fa 11 n i n g kan tjena såsom ett exempel. Samma lugna förstånd, som från urminnes tider tillhört Svenska folket, som ej behöft bilda sina lagar, sina ordningar på främmande mönster, skall, hoppas jag, icke nödgas hemta den vigtigaste politiska författning utom sig. Att Utsk. icke funnit en tillfredsställande lösning af denna svåra uppgift; deraf följer icke alt den är olöslig. Låtom oss ej af hetsighet löpa skickelsen i förväg, och sökom ej att intvinga vårt offentliga lif i former, främmande för dess egenheter, dess lynne. Utsk. har ganska rätt deruti, att ej söka en pärskammare i Sverige, hvars inre förhållanden varit och blifva så väsendtligt skiljaktiga från andra länders, hvarest feodalismen slagit djupa rötter, ordnat besittning och alstrat en ojemnhet af rikedom och fattigdom i stället för att sprida en jemn välmåga. Men jag tänker icke lika med Utsk. derutinnan, att eontinuitet i representationens åsigter uttrycker allt hvad man fordrar af en öfre kammare. Man ihågkomme att det är Staten, hvars eontinuitet skall bevaras framför allt och öfver alla. Konungar oell Ständer Uro här underordnade.
Wd 1809 ars Riksdag, skedde sadank alt ifrån ;8oc>, kil ochckney i8o?, längre kunde det icfe ga, tyr8og arg urborr) fantz xedowisuinq der«l före Mv Lands-Contoicen kunde ej lil SratS-Contoiret nikona ma förr än niet flutet as äret t 809.^ Huruwida sedermera under Riksdagens lopp som wara Se lil igro., redowiöningen för 1808 inkomnfll, lemnar jag derhän, emedan jag icke til flitter biwistadc Riksdagen, men att 1809 ars räkenjka» per icke wid denna Riksdag kunnat framläggas^ sadant bcwjses deras, att upbördstiden ännu warade wid Riksdagens flut ; wid fifla urtima Riksdagen beslöts, att icke widröra detta ärende, emedan Riksvägen inträffat sä nära pä den förra; det hade således bordt wara wid denna Riksdag, som för Riksens Ständer byrdt föreläggas t809 ärs symt tills afwentyrs jemwäl r8«8 ärs, men dcha saknas, och början sser med t8io ärs, hwadan det öfwerffolt, som upkomiyei pä förwandtingen ak Kronyränior och Tionde ur, m. fakuaä, 19 flehito-, äfwensom den revision af förra circus räkenskaper, hwttkeu enligt Ständernas beflnr 1.8 ro borde afembeksmän, dertil af Konungen i nader Utsedde, förrättas, men sadant icke skall gatt i »verkställighet och följakteli gen hwarken räkenffaperna frän 1800 til 1807 granskade och således ännu icke godkänds, samt de sed» nars ännu icke ens framlagds.. Stats-Ulfkoitec äp ^ tilfaUe grt »plysa dkl
Som den lid af åtta dagar, hvilken medgifves parter, som äro missnöjda med HäradsRättens Utslag att vädja till IIolRälter är alltför inskränkt, enär det finnes Domsagor, hvilka bestå af 2, 3, 4 å 5 härader med hvar sitt tingställe, och man någon gång ej kan veta hvarest Domaren må kunna träffas för alt få erlägga Vad och Utslaget påteeknadt, och Domaren dessutom kan hafva sin bostad långt aflägsen från rättsökande, samt dessa stundom kunna behöfva längre rådrum för alt betänka sig; kan jag icke inse hvarför denna tid af endast 8 dagar blifvit så kort bestämd. Alltså, och på grund häraf, och sedan LagmansR:ne numer blifvit indragna, och rättsökande lätt kunna förlora fatalierna; får jag vördsamt föreslå att, i likhet med hvad Hr Gr. Sparre, E, för några plenidagar sedan här föreslagit röride besvär från HofKält lill Högsta Domstolen, det tiden lill Vads erläggande för besvärs anförande i HofRätt, mätte förlängas från åtta till tjugu dagar. Jag anhåller om Remiss häraf till LagUtsk. 2.o Jag nödgas här upstiga för att vidröra ett för mig högst obehagligt ämne, hvilket efter mitt förmenande är, om icke det vigtigaste, dock ett ibland de aldravigtigasle, sorn förekomma under delta Riksmöte, och detta äi bränvin och allt hvad härmed gemenskap eger. Hvarje rättänkande Svensk man, som i någon män vill åsidosätta egna verkliga eller chimeriska földelar som afse samtidens oell kommande generationers bästa och väl, önskar en genomgripande reform i brau vinslagstiftningen vid detta Riksmöte, hvadan ock nationen med spänd upmärksamhet följer Riksdagens Den 31 December f. m. 311 förhandlingar i ämnet och det derpå följande resultatet; Härom vittna de 300 petitioner, som till K. M. ingått, från nästan alla rikets landsändar.
M. ansåge det i alla händelser af vigt, att, isynnerhet i hufvudstaden, funnes en bildnings-anstalt, motsvarande denna skola, har E. K. M. äskat, alt anslaget för densamma måtte å Stat uppföras med 6,800 R;dr, äfvensom, då anslaget för Nya Elementar-Skolan hittills alltid utgått af de 42,000 R:dr, hvilka vid 1828—1880 årens Riksdag för Elementar-Läroverkens hellof beviljades, men i följd deraf, att, vid den calcul, som, enligt Läroverks-Comiteens år 1828 afgifna betänkande, uppgjordes, denna skola icke varit tagen i beräkning, svårighet sedermera alltid uppstått att fylla de för Elementar-Läroverken befintliga behof, hvilka dessutom betydligt stigit genom allmänhetens ökade förtroende för den offentliga undervisningen, E. K. M., för afböjande af de missförhållanden, som uppstått derigenom, att den dass af Läroverk, för hvilka den beviljade summan från början varit beräknad, icke oafkortadt kommit deraf i åtnjutande, föreslagit, att ofvanberörde 6,800 R;dr mä uppföras såsom förökning i anslaget, utöfver de hittills för Elementar-Läroverken beviljade 42,000 R:dr; och hafva Rikets Ständer beslutat, att nämnde anslag, 42,000 R:dr, må fikas till 48,800 R:dr, hvaraf 6,800 R;dr årligen må tills vidare utgå till Nya Elementar-Skolan i Stockholm, äfvensom att hela det för ElementarLäroverken i Riks-Stalen uppförda belopp, utgörande tillsammans 61,706 R:dr 43 sk. 4 r:st, må såsom Reservations-anslag anvisas. b') I likhet med hvad E. K. M. Nådigst föreslagit, hafva Rikets Ständer å Elementar-Läroverkens Stat uppfört 12,480
Men då teckningen för en sådan bibana redan är nära nog full, torde dess anläggning kunna anses såsom ett afgjordt faktum i samma stund som R. St:r bestämma sig för den nordliga sträckningen. För öfrigt mäste, jag bekänna, att då såväl landstinget som Konungens Befhtde i Wermland äro ense om de öfvervägande lördelarne af den ifrågasatta norra banan, samt jernbanbvggnadsoch trafikstyrelserna haft den öppenhet, att, i strid med Regeringens Propos., uttala sig för denna sträckning, jag för min del anser mig böra dervid fästa en afgörande vigt. Jag förmodar, att det hufvudsakligen varit politiska skäl, som föranledt Regeringen att förorda den södra sträckningen, samt att det politiska skälet varit det, att man önskat att så snart som möjligt få en jernbanförbindelse med Christiania. Att den tidsskilnad af 4—5 minuter, som genom den norra liniens större längd skulle förorsakas, icke tillerkänts något egentligt afseende, tager jag för gifvet; men om den politiska vinsten skulle vara att den södra linien kunde hastigsre blifva färdig, vill det synas mig, att man dervid icke synnerligen bör fästa sig, ty hafva vi i öfver 50 år kunnat vara goda grannar och bröder med Norrmännen, tror jag att någon fara icke finns för ett förändradt förhållande, äfven om den nordvestra stambanan, på det den skulle bättre tillgodose Sveriges fördelar, icke komme att fullbordas så hastigt som möjligen kunde ske, derest man valde det södra alternativet. Dessutom heror frågan om skyndsamheten vid utförandet icke ensamt pä R. Shrs beslut om rigtningen, utan vida mera på beloppet af de anslag, som för utförandet beviljas. f parenthes vill jag anmärka, att då de hittills anlagda jernbanorna löga kunnat gagna jernindustrien, men äfven Wermland i betydlig mån bidragit till kostnaden för dessa kommunikationsleder, billigheten tyckes fordra, att den Wertnländska jernverksindustrien, åtminston-e vid anläggandet af en jernbana genom sjelfva denna provins, i främsta rummet tillgodoses.
Ständer ytterligare fä tillägga ben underdäniga önskan, att omgangarne sä wäl i afseende pä wärderingar, hwilka skola iakttagas för all inga i Allmänna Brandförsäkrings-Fonden, som äfwen wid ersättningen af stadgade asgiften i möieligaste matto maga förenklas för Allmogen och mindre förmögne Hemmansägare. Hwilket allt Riksens Ständer sä til! Eders Kongl. Majus Nådiga pröfning och stadfästelse i underdånighet öfwerlämna. Riksens Ständer framhärda re. Upp - «Z68 Den s Augusti. Uppläst hos Nid>u och Wcln dcn' 5 AuA. Prest-Ständet den 5 - s Borgare-Standetd-5 - Bonde-Standet den 5 Wöcdsamt Memorial! 2)anco-Utstottet har erhållit del af StatS-Utstotters afgifne yttrande, öfwer samtelige Riks-Standens till dess och Banco, Utstottets Utlåtande stedde Remiss, alt med Förslag inkomma pä antalet af de Revisioner, som före nafta Riksdag böra anställas, öfwer Stats - Werkets, Bankens och Riksgälds, Contoirets tillstånd m. m. Stats, Utstottet har uti dess ofwanbcrörde Utlärande upplyst, att, hwad Stats, Wcrket angar, något mer än redowisningen för ar 1812, icke uti innewarande är är att gransta, emedan iZll ärS redogjörelse först wid detta årets slut bör wara får, dig; hwaremot sedan den förär >808, öfwer Riks, gälden afsiutade Hufwudbok, wid denna Riksdag till någon del blifwit reviderad 1809, i8>o och i8n arens Böcker för samma Werk, detta är kun, de komma under granstning.
När han såg skönheten med hån förskjuten, Landsflyktig, irrande förutan stöd, Otyglad friheten och kraften bruten, Och äran trodd en drömbild för minuten, – Då slungades hans pil med Juvenalisk glöd. Ty ock af skämtet vi den vise röje: Det glänsande, det fina epigram, Ett gladt, osläckeligt, Olympiskt löje, Flög i hans sång på purpurvingar fram. En vettets blomma löjet är. Det tvingar Till tystnad hopen, – är den vises skygd Emot den myggdans, som kring honom svingar; Och liksom Febus stäckte Ikars vingar, Det störtar dåren ned från örnens fria bygd. Hur mången dygd, förtrampad uti gruset, Blef ej af honom ställd i rättvis dag! Hvad mörkt, men ädelt var gaf han åt ljuset, Åt ögonblicket evighetens drag. Hvarhelst en högsint tanke lyfte vingen, Hvar forskningen bredvid sin lampa satt Med blicken vänd mot djupet utaf tingen, Der stod han med – och lyran klang i ringen, Tyrtäiskt eldande till strid mot villors natt. Med Minosblick han sina domar fällde, Och mången bild med oförgänglig glans I Svenska ärans Panteon han ställde Och band kring den odödlighetens krans. Ack! minnets sång är hoppets, bragdens moder: Hur mången skön, af verlden osedd, min Tog han med afund ej från glömskans floder! Helgjutna, lefvande som Sergells stoder, Stå Norberg, Leopold och Lundblad och Wallin. Hvem sjöng som han en forntids sångarära? Hvem lyfte skölden så till dess försvar? Han glömde ej hvad han af den fått lära – Sin skola sången liksom lifvet har. ”Se’n Nya Skapelsen stått fram i dagen, ”Hvad ha vi andra till att skapa mer!” Så han den skald begret, som af Behagen Sin lyra fick och lärde gudaslagen ... Det Alexander är, som Filips segrar ser. Lyss till hans sång: den skall dig sagan säga Om fosterjordens minnen och dess hopp. Hvart folk, som forntid haft, skall framtid äga, Om ibland det en Frithiofs skald står opp.
Stat erhålla en Pension af 200 R:dr B:co. (R:gs-A.) Af Motionairen är, till stöd för den föreslagne pensionen, anfördt, att, genom Majoren Friherre Gripenstjernas till BancoUtskottet ställda ansökan om eftergift af en dess äldre ränteskuld i BancoDiscontVerket, samt BancoUtskottets, i anledning deraf, afgifna och af R. St:r bifallna Betänkande N:o 116, till R. St:rs kännedom kommit det högst utblottade tillstånd, 6oq StatsU tskottets hvari nämnde Friherre, sista ättlingen af en slägt, som i nödens stund för Fäderneslandet gjort de största uppolfringar, — vid 70 års ålder sig befinner; och att, i afseende på Gripenstjernska Slägtens uppoffringar för Fäderneslandet, Motionairen trott sig böra hänvisa till 1810 års RiksdagsIIandlingar, då en pension blef den ännu lefvande Friherre Gripenstjernas jSyster tilldelad. Äfen som denna motion, hvilken blifvit framställd efter den stadgade motionstidens förlopp, icke står i pågot omedelbart sammanhang med den af R. H. St:r Majoren Friherre Gripenstjerna beviljade eftergift af dess länteskuld hos BancoDiscontVerket, utan angår ptt nytt ämne, sorn, vid sådant förhållande, emot stadgandet i 56 §• Riksdagsordningen, icke kan till pröfning af R. St:r innevarande Riksdag upptagas; så har Utskottet funnit något annat dervid icke vara att tillgöra, än att sådant vördsamligen anmäla, Den 8 Mars i83o, N;o 428. Förstärkta Stats-Utskottets Memorial, i fråga om fördelningen af det mindre Creditivet, till de dermed enligt 63 §.
353 undersökning i orten till vinnande af ordentlig utredning i dessa afseenden vara nödig, och att föremålet för en sådan undersökning bör blifva utrönandet hvilka af Skinnskattebergs Hemmansägare önska att till Tackjernsblåsning blifva på hyttorne indeldte och hvilka af desse från blåsningsskyldigheten vilja vara befriade samt till hvad belopp tackjernstillverkningen årligen kan komma att uppgå; på det jemföras må, hvad Staten kan af Tackjcrnsblåsningen i tionde påräkna emot hvad som nu i bergslagsfrihet af Socknarne tillgodonjutes. Och lärer till K. M:t böra öfverlemnas att bestämma på hvad sätt den nödvändiga ansedde undersökningen må kunna ändamålsenligast verkställas. Enligt hvad vid början af detta Betänkande är yttradt, hafva de Privilegier, på hvilka Skinnskattebergs, Heds och Gunnilbo Socknars Bergslagsfrihet sig ifrån början grundar, icke kunnat företes, och Utskottets ofvan gjorda tillstyrkanden äro således föranledda af de handlingar som kommit Utskottet tillhanda. Skulle åter Vederbörande framdeles kunna framvisa sådana documenter som bestyrka deras anspråk på Bergslagsfrihetens fortsatta tillgodonjutande, så bör förhållandet dermed först undersökas, till utrönande, huruvida sådant kan föranleda till någon ändring i hvad som nu blifvit tillstyrkt. Och torde detta tillägg i den underd. skrifvelsen jemväl böra intagas. Utlåtande, i anledning af K. M:ls Nådiga Remiss å Handlingarne i Målet rörande upphörandet af Nyeds Sockens Bergslagsfrihet. Sedan, i anledning af K. BergsCollegii år 1821 gjorda underd. anmälan att Nyeds Bergslag i Carlstads Län icke verkställer någon Taekjernsblåsning, och K. M:t för bedömande af den i sammanhang dermed väckta fråga: huruvida Nyeds Socken, bestående af 3ojj Mantal bör anses förlustig sina Bergslagsprivilegier, i Nåder infordrat ej mindre Ilemmansägarnes än alla vederbörande EmbetsVerks underd. Utlåtanden; så har K.
”Min ärade herr kusin,” svarade fru von Horst med mycken värdighet, ”ni visar mig och min dotter en verklig heder genom detta tillbud, och jag kan ej nog uttrycka min tacksamhet för ert förtroende; men Maria är mycket ung. Jag hoppas ni derföre ej misstycker, om en flickas blygsamhet begär en liten betänkelsetid.” ”Visst icke! visst icke!” svarade herr Billing förnöjd; ty af det vältaliga, förbindliga uttrycket i fru von Horsts ton slöt han till det bästa; ”sådant är ganska billigt, fru syster, och med er tilllåtelse skall jag i morgon afton hemta svaret.” Men det låg för ingen del i den goda fruns plan, att den omnämnda betänkelsetiden skulle blifva så kort; hon vågade derföre mycket artigt några små ytterligare betänkligheter, nemligen att Maria ej så hastigt kunde taga sitt beslut, samt att hon ansåg åtminstone fjorton dagar böra lemnas henne. ”Ehuru jag ej förstår,” yttrade Billing, ”hvartill en så lång tid är nödig, vill jag likväl med tålamod foga mig efter er vilja. Det förstås af sig sjelf, fru syster, att hon icke får öfvertalas. Fritt och otvunget, eller också ej, vill jag hafva hennes ja; och efter den öfverenskommelse vi nu gjort, träffas vi först i dag fjorton dagar.” Den förälskade grosshandlaren aflägsnade sig efter dessa ord. ”Fjorton dagar,” sade fru von Horst och lade betänksamt fingret på näsan, ”det bör ej kunna slå felt; och är Klein icke återkommen innandess, så önskar jag han aldrig kom; ty då lärer ingenting bli utaf, och jag måste i så fall handla som mor. Flickan är ett barn, och ju mindre tid till öfverläggning för ett sådant, desto bättre. Hon skulle, om jag nu bad henne öfverväga saken, uppröra himmel och jord. Nej, jag tiger så länge jag kan, och dermed punkt.” Återkomsten och dermed förenade följder. O, qvinna! du är stark; ditt sinne Är känslors hem, ditt hjerta är En vagga för hvart ömt begär; Men hjeltemod bor dock derinne. Lindeblad.