Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
En icke »lindre betydlig förmän är ock widare den, att i alla mål, dä tre Ständs mening hitintills ägt afgörande Rätt, och således det fjerde stadnat uti overksamhet, kan en sadan ensidig öfmerwigt icke fa ruin. Förtryck Ständ emellan förekommes alltsä, och möjligheten af oförrätt och hämnd, grundad i Ständshat och afund, hwilken i framfarna tider sä ofta »visat jin olyckliga werka», medelst irenne Stånds förening emot det fjerde, blir derigenom undanröjd. De händelser, dä skiljaktighet skulle kunna uppkomma, böra äswen emellan »vänne rätt sammansatta Stand blifwa sällsynta, och hwilket förhållande i Engelska Parlamenten bäst upplyses. Det är och blir alitsa en huswudsaklig förman och säkerhet för ett fullständigt och säkert afgörande, att Delarnes förening nödwändigt erfordras, och det »vinnes endast i twänne skiljda Kamrar, hwareft ingendera möjligen kan beherrska den andra. Alla bestin böra således fa den största möjliga fullkomlighet; och i de fall, dä förening uti omdömen och derifrän uppkomna resultat icke kan »vinnas, är det ett säkert beivis pä Frägans twifwelaktiga och owista beskaffenhet, ian»! således mycket lyckligare, att den till en annan tid hwilar, än genast med ett osäkert och kanske förhastadt flut afgöres. Men desta uppräknade fördelar wid fördelningen af Representationen i twänne Kamrar äro icke de enda. Det är äfwen af största betydenhet, att Medborgare af atla Claster derigenom fä tillfälle träffas, mngäs och närmare förena sig till gemensam förtrolig öfwerläggning. Hwilken inser icke det goda deraf, enrot sörhällandet i mänga delta Ständ? Jag tror mig böra repetera den sanning, att alla de enskilda Motiver, interesten och ändamäl, hwilka isolera Personer och Folk-claster, sorn hindra Bilaga lill Mem.
143 i den konstitutionella grundlagen affall icke vidare är något brott ibland oss. En vidsträckt religionsfrihet är garanterad Portugals medborgare i följande grundlagsord: »Ingen skall af religiösa motiver anklagas.» Den uteslutande termen »ingen» tillåter icke något undantag af personer, medan det vidsträckta uttrycket »af religiösa motiver” inbegriper tydligen allt, som afser hvars och ens religiösa tro. Följaktligen när de 2:ne individerna affallit ifrån den katolska bekännelsen, så hafva de, äfven om de tagit skada till sin själ, likväl icke begått något civilt brott, för hvilket de kunna straffas. — Beträffande vidare Hr Tersmedens yttrande, att strafflagar kunna värna kj^rkan, så ber jag få erinra derom, att denna erfarenhet alldeles icke står i öfverensstämmelse med hvad historien i dylika fall gifver vid handen; den vittnar tvärtom, att alla straffbestämmelser, som man mot olika tänkande uppställt, långt ifrån att skydda kyrkans enhet, tvärtom ökat söndringen inom densamma. Den värde talaren har som skäl för sitt biträdande af K. M:ts Propos. äfven åberopat, att Den 19 Maj f. m. 30.1 densamma redan blifvit af Presteoch BondeStånden bifallen; enligt mitt förmenande deremot, bör man i lagstiftningsfrågor hufvudsakligen fästa afseende vid hvad man anser nyttigt, klokt och rättvist, men ej låta leda sig af andras omdömen. — Hr Erih. Hamilton har yttrat, att icke något land utan revolution på en gång gatt så långt i medgifvande af religionsfrihet, som Sverige skulle göra, ora det Kongl, förslaget antoges. Jag får i afseende härå fästa hans uppmärksamhet derpå, att Norska dissenterlagen, som är mycket liberalare än det Kongl, förslaget, utan all revolution har tillkommit genom en af Konung Oscar I afgifven Nåd. Propos. Ja! äfven i Danmark och Österrike, der man i religiöst hänseende uti lagstiftningen varit så frisinnad, att icke något mera rimligtvis finnes att önska, blefvo lagarne ang. religionsfriheten stiftade utan revolution. — Det har hos mig väckt särdeles stor förundran, att EeclesiastikMinistern Hr Gr.
Maj:ts och Kronans vägnar deltaga i Directionen af nämnde Inrättning, hvars fond i hufvudsaklig mon tillkommit och underhålles genom bidrag af Statens medel, handlingarna i förevarande fråga skulle till Rikets Ständers Stats-Ulskctt öfverlemnas ”för den åtgärd, hvartill nyssberörde serskilda förhållande kan anses föranleda.” Genom Kongl. Brefvet den 12 December 1812, innefattande Nådigt bifall till Rikets Ständers i ämnet gjorde underdåniga hemställan, är stadgadt, att icke allenast dåvarande Civile Embetsoch Tjenstemän samt Betjente , hvilka, såsom öfver 70 år gamla, erhållit afsked med lönens bibehållande, ulan ock de dädanefter afskedstagande, finge förflyttas på Allmänna Indragnings-Staten samt lön erne på Ordinarie Staten deremot tillkomma dem, som de afgångnas sysslor bestrida ; hvarefter, genom Kongl. Maj:ts Nådiga Bref den 12 November 182.8, den ändring i berörde stadgande blifvit gjord, att terminen för Civile Embetsoch Tjenstemäns rätt att taga afsked, med bibehållande af sine löneförmoner oafkortade, framflyttades från 70 till 65 års ålder, dä, efter vid pass 4° års tjenstgöring, deras sjuklighet eller försvagade htdso lills länd genom läglig Läkare-attest bestyrkes. ia Stats-Urskottets Utlåtande Klo 21.
Utom de särskilda vilkor och bestämmelser, som, enligt Rikets Ständers härom fattade beslut, komma att tillämpas i afseende på de stats-bidrag, som under innevarande riksdag blifvit till utgående från Rikgälds-kontoret anvisade för hamnbyggnader, kanaler och andra vattenkommunikationer samt väganläggningar och vägförbättringar jemte brobyggnader, äfvensom för sjösänkningar och andra vattenaftappnings-företag, hafva här nedan intagna allmänna vilkor och föreskrifter, i afseende på sådana stats-bidrags erhållande och åtnjutande, blifvit af Rikets Ständer fastställda ; hvilka föreskrifter, såvidt icke härifrån skiljaktiga bestämmelser eller stadganden äro för de beviljade anslagsoch låne-summorna särskilt meddelade, således böra vid förekommande frågor om utbetalningar af dessa anslag och lån iakttagas samt lända till efterrättelse: l:o. För hvarje företag måste plan till arbetets utförande jemte beräkning öfver dermed förenade kostnader vara uppgjord och hafva vunnit Kongl. Maj:ts nådiga fastställelse. 2:o. Då arbetsföretaget afser vägförbättring, väganläggning eller vattenaftappning, bör vederbörande menighet hafva afgifvit yttrande om företagets lämplighet och nytta. ö:o. Alla med understöd af allmänna medel anlagda eller förbättrade vägar samt byggda broar böra af den menighet, det bolag eller den särskilda korporation, som åtnjutit det för företaget beviljade understödet, vederbörligen för allmänna trafiken underhållas intill dess den framtida underhållsskyldigheten kan varda i behörig ordning andra vederbörande ålagd och mellan dem fördelad. Derest hamnoch kanaleller andra likartade afgifter, efter arbetsfÖretagets fullbordande, skola komma att utaf de trafikerande upptagas, bör taxa härå vara fastställd, så lindrig, som skäligen låter sig göra. Sålunda fastställda afgifter få icke förhöjas, med mindre Kongl. Maj:t, på grund af särskildt förekommande omständigheter, pröfvar skäligt dertill lemna bifall, utan böra deremot ovilkorligen nedsättas, så snart det af redogörelse, som hvart 5:te år till Kongl.
Allt sådant utvisar den lyckliga okunnighet, i hvilken vi ännu lefva i hvad angår det verkliga sättet huru vid upplopp och uppror tillgår. Det sanna i saken är,att sådana lumultuariska menigheter alltid skönja varningen. De se den i myndigheternes annalkande och försök att göra sig hörda. De se den i truppernes ankomst och demonstra - 38o Den 14 April f. m. tioner. Än bättre är det visserligen om de derjemte tydligen skönja varningsformler, varningsljud och höjda varningstecken. Men varnade äro de alltid ändå, hvadan varningsmedlen icke böra så stricte reglementeras som i förslaget skett. Sålunda skulle laglig varning oftast blifva omöjlig, och lika ofta ankomma på en actor att en emot olagliga folksamlingar ämnad lag blefve en lag emot de myndigheter, som skingrat dessa folksamlingar. Frih. Cederström, Anders: Jag skulle sannerligen icke förspilla manga ord på försvaret för denna §, om icke händelsen vore, alt BondeSt. stannat i ett skiljaktigt beslut om redactionen af densamma, hvarföre, ifall också R. o. Ad. skulle fatta ett olika beslut, följden deraf skulle blifva, att denna lag Lomme att återgå till LagUtsk., för alt der sammanjemkas och blifva föremål för votering i förstärkt Utsk. Derigenom kunde hända, att denna lag ej skulle inkomma till K. M. förr än så sent, alt det blefve omöjligt för Piegeringen att inom loppet af riksdagen godkänna den, efter Högsta Domstolens hörande. Det är derföre jag vill försöka att, så vidt möjligt är, med några ord försvara den redaction, som här är framställd. Det har blifvit anfördt, att det finnes stora landsträckor, på hvilka icke finnes hvarken trumma eller trumpet. Det kan visserligen vara möjligt och jag betvifla!' det icke, men då lärer också på dessa landsträckor icke någon militärcorps vara förlagd och således ej kunna komma i fråga att med krigsmanskap skingra uppror.
Detzutom om städja skulle fordras, kunde ingen annan än den rikare Ca. pitalisten ätkomma Arrendet, till hwars ätagande fordras betydligt förlag, till Inventariers anskaffande, företag af odlingar, m. :n. Om nu Arrendatorer^ derförutan skulle betala en betydlig summa i städja, sä torde fä personer finnas som deruti kunde ingä, andra än Capitalister om de fingo 100 ärs Arrende tid, och säledeö kunde betrakta Egendomen säsom i wisit afseende sin. Det af Stats. Utskottet föreflagne sätt att utbjuda Kungsgärds.Arrendct serskilt pä hwar styckad del för sig af Kungsgården, och serskilt pä hela Kungsgärden, bar äsystat alt förekomma dels det icke den händelsen mätte inträffa, att, om ej alla de serskilta Lägenheterna funne hugade Arrendatorer, Kungsgärden dä skulle blifwa vförarrendcrad, dels, akt icke Kronan mätte gä Den iZ October. 165 i mistning af den högsta Arrende-afgift, som genom det ena eller andra anbudet kan erhällas. Att utropet af Kungsgärden l matza skulle blif. ma det första, finnér Utskottet icke tjenligt, ur det skäl, att de Arrendatorer som till Arrende af hela Kungsgärden kunna wara hugade, twingas att sträcka fine anbud högre, när ut. röper af de serskilte Hemmansdelarne gätt förut. Stats, urskottet fär härwid tillägga den rättelse i Betänkandet, alt med den ibland Aricnde willkoren omnämde skyldighet för Arrén, datorerue att i krigstider uppställa Wargerings. manskap, bor förstäs att Kungsgärdarne skola i krigstider roteras. Stats. Utskottet har fluteligen att utläta sig öfwer willkoren i afseende pä Byggnadsstyldigheten ä de nya Kungsgårds-hemmanen.
BevillningsUtskottet äger icke annat åliggande, än att uppgöra grunderna för Be vinningen och BevillningsFörordningen. Hvad sjelfva saken beträffar, har man misstagit sig, då man påstår, att Tolagsafgiften varit högre, än sjelfva Tullafgifterna. Jag anhåller om bifall å Utskottets Utlåtande. Herr af Billbergh, Johan Petter: Under förmodan, att Herr Hjerta finner sig, i afseende på sina anmärkningar, fullkomligt besvarad af hvad Herr Tham anfört, inskränker jag mig till att förena mig med den senare. Jag vill blott tillägga, att alla rudiinaterier varit frikallade från Tolag ända till år 1826. I afseende på hvad Herr Cederschjöld yttrat, är jag äfven egenteligen förekommen af Herr Tham, men skall anhålla att få tillägga några ord, sedan Herr Grefven och LandtMarskalken gifvit sin öfvertygelse tillkänna, 0111 det öfverensstämroer med <50 §. RegeringsFormen och 29 §. Riksdagsordningen, att inom Stånden öfverlägga, huruvida Kongl. Majrt äger rättighet, eller icke, att förordna om Tolagen. Sedan Herr Grefven och LandtMarskalken förklarat sin mening härom, anhåller jag att vidare få yttra mig. Ben 2 .November f, in. 9 Herr Hjerta: Jag har icke hört, att Herr Cederschjöld gjort till Ridderskapets och Adelns Öfverläggningsämne något klander mot Kongl. Maj:ts Förordning om Tolagen, och jag tror således icke, att den farliga 90 §. i RegeringsFormen blifvit för nära trädd. Det förundrar mig, att ej BevillningsUtskottet, med den rätt Riksdagsordningen medgifver, väckt anmärkning inom ConstitutionsUtskottet mot åtgärden att höja Tolagsafgifter11a. Discussionen häröfver tillhör dock icke det nu under öfverläggning varande ämnet; men det är vigtigt, att ej stadga ett beskattningssätt, som är olagligt. Herr af Billbergh har instämt uti Herr Thams anmärkningar mot mig i den tanka, att jag genom dessa anmärkningar blifvit öfvertygad, men så är verkligen icke förhållandet.
Jag beklagar lifligt, att formen så länge upptagit R. o. Ad:s lid. Jag tror sannerligen det vara ganska lätt att komma ifrån den, på samma gång som man kommer ifrån bufvudsaken, om Hr Frih. o. Landtm, behagar framställa propos. på bifall till hvad Ulsk:n föreslagit, ty då blifva begge frågorna på en gång afgjorda. De, sorn då votera ja, bifalla BondeSUs inbjudning, och dermed är pluralileten också gifven. Jag anhåller vördsamt att få propos. på Utsktns betänk., en propos., sorn i aila fall lärer blifva den första. Hr Westfelt, Nils: Jag är belt och hållet förekommen af Frill. Hamilton, och ber att med honom få förena mig. Jag vill endast tillägga, att örn en inbjudning ifrån BondeSt., eller ifrån något annat Stånd, kunde leda till ett resultat, så skulle jag måhända beqväma mig till att öfvergå på en sådan, men vi skulle då stå precist i samma förhållande som nu, inbjudningen må komma ifrån hvilket Stånd som helst. Frih. Cederström: Jag har af Hr von Hartmansdorff* yttrande blifvit tvungen att ännu en gäng begära ordet. Den tolkning, lian behagat göra af grundlagen, och det åberopande lian gjort af 2 mom. i 34 §:n Riksd.Ordn., hvarigenom han kommit lill sin slutledning, får jag endast, med hänvisning till ordalydelsen i samma morn., vederlägga. Den lyder sålunda: ’’ViIja R. St., hellre än att tillsätta flera Utsk., remittera sådana mål, sorn till visst Utsk. icke höra, antingen till Besvärsoch Ekon.Utsk., eller till något annat af de öfriga förut tillsatta Ut'k;n, vare samma Utsk. pligtig! att med dess utlåtande, i enlighet med erhållen remiss, inkomma" &c. N11 är hör ingen sådan fråga för handen, och således kan dcductionen ej heller göras gällande.
Ar denna makt, i afseende på Stora SjöTullen, åt Konungen i Grundlagarna förvarad-, så synes Utskottets åtgärd , att den utstaka , vara alldeles öfverflödig; eger Konungen den ej, så är ej något Utskott mäktigt nog, att densamma Honom tillerkänna. Utan att således för min del ingå i pröfning af en sak, som i Grundlagarne är bestämd , anser jag Utskottet i ålit fall icke böra, genom förutsättande af möjeligen in* träffande förbud, så till sägandes ana fortfarandet af det prohibitiv-systeme, som till vinning för enskilde personer oell corpofationér, på alla öfrige statsborgares och hela landets bekostnad , så länge varit herrskande, ett systeme, hvilket varit
Vare långt från mig att lägga hinder i vägen för Konungens rätt att befalla sina embetsman; men jag tager för gifvet, att om Ständerne i sin contra-propos. uttrycka, det de anse till folkets rätt höra, alt både den civilla och militära myndigheten — ty det är icke sagdt, alt upplopp ske endast i Stockholm, de kunna inträffa på andra ställen också — commendanten och civilchefen skola sjelfmant infinna sig, der uppträdet påstår, så snart rapport derom till dem ankommit, och Konungen biföll detta förslag; så kan jag ingalunda finna någon inskränkning i förutnämnda rätt, ty man kan ju ej tänka sig att Konungen någonsin skulle vilja något annat, än det goda, och det som leder till folkets säkerhet. Dessutom och om Konungen icke bifaller coritra-propos:n, så förfaller ju hela frågan. Den andra omständigheten angick tecknet. Jag får erinia derom, att i Engelska och Preussiska lagarna står uttryckligen intagen den föreskrift, att så snart varningen blifvit uppläst för folket, så skall befälbafvaren i första ledet uppsätta en röd fana. Detta förutsätter ingen annan svårighet än den, att i hvarje vakt hafva en sådan fana. Nyttan och betydelsen af detta tecken begripes af folket, och nödvändigheten deraf ligger i en så klar dag, att jag icke behöfver understödja den; och hvad i detta afseende låter sig göra i Preussen och England, vet jag ej hvarföre det icke äfven skulle gå an hos oss. Om åter tecknet lemnäs obestämdt, förstår jag ej huru man skall kunna straffa den brottslige, Den 15 Juli f. m. 23 sligc, snm säger: jag förstod ej, at t det locken som gjordes linde en sadan betydelse, sorn den, hvarom jag 1111 upplyses. Antingen måste man således antaga ett allmänt tecken, utsatt i dagen, eller också slår man på den punkt att icke kunna begagna något tecken. Hr Dalman:
Jemte det jag förenar mig med Hr von Hartmansdorff i begäran om återremiss, anhåller jag att, i anledn. af den siste talarens yttrande, få fästa Husets uppmärksamhet på den himmelsvida skilnad, som förefinnes mellan de motiver, som ett Utsk. behöfver framställa för att förmå Stånden att antaga det beslut, som ett Utsk. föreslår, och de motiver, som Ständerne behöfva begagna för att framställa en önskan till K. M. Det kan vara nödvändigt, åtminstone förlåtligt, om Utsk., vid försvaret för ett betänk., hvaremot hvarjehanda anmärkntr blifvit gjorda, blifvit något vidlyftigt och inblandat saker, som ej directe höra till sjelfva hufvudfrågan; men helt annat är det att i en skrifvelse till Konungen inblanda saker, som ej behöfva framkomma till Konungen. Mine herrar! detta är ett önskningsmåf, och i alla händelser är det en generel regel, att den eria statsmakten är skyldig den andra aktning, och man bör således hvarken inbakadt eller öppet framställa förebråelser. Om denna regel alltid bör gälla, så är jag glad, att få till prot. förklara, att jag ogillar detta förslag, under anhållan om återremiss, på det att Exped.Utsk., som icke behöfver fästa sig vid motiverna i Ekon.Utskts betänk., ville hafva den godheten att närmare öfverse sin expedition och rätta den efter hvad anständigheten och den underd. vördnaden fordrar. Stånden äro skyldige sina coijamittenter att iakttaga alla deras angelägenheter; men när Stånden göra det, när de framställa sina önskningar rätt fram, så behöfva de icke deruti inblanda några fraser, hvarken hit eller dit, hvarken om det ena eller andra, som Konungen alldeles icke har af nöden att känna. Gr. Frölich, David:
Stockholm den 17 Maj 1866. ni/ -jim-ri «ni!ön/;ii\n! -pih-aai')-.- lii r Jaor l. ti lahfl&fS '■'■■■Jiil Hii Asn<>! : ■ . TOJflj Stockholm, E. Westrell, 1866. Stats-Utskottets Memorial N:o 95. 1 % o 95. Ånk. till Exp.-Utsk. den 17 Maj 1866, kl. 11 f. m. Memorial, med förslag till samman jemkning eller voter ing spr opositioner 1 i anledning af Riks-Stdndens skiljaktiga beslut uti åtskilliga frågor, rörande anslagen under Riks-statens Åttonde Hufvudtitel. (U. A.) Efter tagen kännedom af Riks-Ståndens genom protokollsutdrag Statsutskottet delgifna beslut i anledning af Utskottets Utlåtande (N:o 66), angående utgifterna under Riks-statens Åttonde Hufvudtitel, får Utskottet härmed afgifva det vidare yttrande, som af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, rörande vissa deri omförmälda frågor, påkallas. l:o. Uti 4:de punkten af berörda Utlåtande hade Utskottet afstyrkt bifall å väckt motion om ett årligt anslag åt Riksarkivet till inköp af för detsamma beköfliga böcker och tidskrifter. Utskottets hemställan är godkänd af Borgareocli Bonde-Stånden, hvaremot Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet beviljat åt Riksarkivet till inköp af för detsamma behöfiiga böcker och tidskrifter ett årligt anslag af 600 R:dr, att utgå från början af det år, då Riksarkivets rätt till allt, som tryckes inom riket, upphört, I följd häraf får Utskottet, för frågans afgörande i Förstärkt Stats-Utskott, föreslå följande voteringsproposition: “Den, sorn godkänner Stats-Utskottets afstyrkande af anslag åt Riksarkivet till inköp af för detsamma behöfiiga böeker och tidskrifter, röstar Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, hafva Rikets Ständer beviljat åt
Förordning angående ändring i allmänna lagens stadgande i 5 och 6 kap Giftermålsbalken. Stockholm den 10 april 1810. Man får inte lov att gifta sig med sin broders änka, brorson eller systerson, broder eller systers sonson eller dotterson, sin farbrors eller morbrors, farfars eller farmors, morfars eller mormors broders änka, ej med sin avlidna systers man, hustruns broder eller hustruns systerdotter eller dotterdotter och deras avkomma. Hustruns faders syster eller moders syster, hustruns farfar eller farmor eller morfars eller mormors syster utan konungens lov. Inte heller får man gifta sig med sin hustrus styvmoder eller sin styvfaders änka, eller sin döda dotter mans änka eller sin styvson, styvsonsons änka utan konungens tillstånd. Stockholm slott å Rikssalen den 10 april 1810. CARL. Förordning angående avgärda bys rätt, att erhålla skifte i skog och utmark. Stockholm den 10 april 1810. Det blir i fortsättningen tillåtet för ägare av avgärda hemman att med lika rätt som bolbyn söka erhålla skifte i skog och utmark. Stockholms slott å Rikssalen den 10 april 1810. CARL. Förordning angående lagfart med förpantad fast egendom, när pantägaren ej är till namn och vistelseort bekant, samt om frälseräntas förvärvande och lagfart därå. Hur man skall förfara med fast förpantad egendom om pantägaren är känd, eller okänd. Stockholms slott å Rikssalen den 10 april 1810. CARL. Förordning angående tiden, inom vilken häktad person bör ställas inför rätta. Stockholm den 10 april 1810. Rannsakningen skall ske inom 8 dagar från arresteringen. Tiden kan förlängas om laga hinder föreligger t ex lång väg. Stockholms slott å Rikssalen den 10 april 1810. CARL. Förordning angående sättet att bestämma ersättningarna för vad enskilda personer i jord m m förlora genom Göta kanals anläggning. Stockholm den 11 april 1810. Rikets ständer är övertygade om nyttan och nödvändigheten av en kanal mellan Vänern och Vättern samt därifrån utföre till Östersjön. De har beslutat vissa understöd från banken och att kronan ersätter enskild för den jord han förlorar vid bygget.
Läk aren ökade förmoner , och under förutsättning af bifall till Fullmägtiges tleiom gjorde hemställan, samt att det vote att befara , det äfven denne person afginge från befallningen, i händelse ej det sökta arfvodet , 400 Bni r , blefve beviljadt, och att Utskottet väl föreslagit, alt Läkare-ar I vodet skulle få utgå med a5o R:dr, eller samma belopp som extra Provin cial-läkare åtnjuta, men att Läkaren vid Tumba likväl vore sämre lollad än extra Provincial-!,akar ne, enär desse senare, jemte lönen, uppbära serskildt dagt ractamenle, skjuts lör v, hastar, och dessutom i mångå fall betalning för förrättningen.
Enl. ett af Boktryckaren Beckman, hvilken tryckt Adelskalendern, upgjordt och motionen bifogadt kostnadsförslag (Litt. A.), går tryckningen m. m. för hvarje häfte till högst 375 It:clr r:gs, hvilket gör pr år 4,500 R:dr. Då dertill räknas författarearfvodet, beräknadt efter 150 R:dr pr månad eller häfte, 1,800 R:dr, så bli utgifterna för året 6,300 R:dr, allt r:gs. Inkomsterna deremot äro lågt uptagna eller till blott 9,000 It:dr r:gs årligen, eller efter en försäljning af endast 800 ex., med det vanliga 25 proc:s afdrag för distribueringen af boken. Återstår således en behållning af 2,700 It:dr på år, hvarifrån dock de 7 00 R:drna böra afräknas till förlagsränta (400 R:dr) och till ännu ett arfvode, som här nedan särskildt skall nämnas, således behållen vinst af 2,000 R:dr årligen, medan boken utkommer. Af ofvanstående kalkyl, hvilken för lättare öfversigt^ skull blifvit utförd, på en särskild, motionen åtföljande bilaga (Litt. B.), synes, att, till arbetets utgifvande i tryck, fordras ett årligt förlagskapital af 6,300 lt:dr r:gs — en summa, hvilken jag icke sjelf kan åstadkomma. Det är derföre min anhållan, att Högloft. Ståndet täcktes bifalla, del Riddarh.Kassan finge blifva min förlagsmanf emot det att jag till nämnde kassa afstfir hälften af vinsten, här ofvan beräknad till 2,000 R:dr r:gs årligen.