Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I anledning häraf hafva förbemålde RiksdagsFullmågtige yrkat, att Regements-Skrifvaren eller Proviantmästare vid berörde Regemente måtte ålåggas, att förenämnde Fourage-persedlar för Corpsens räkning, vid ifrågavarande tillfälle, till qvarteren ■anskaffa. Re - Stats-Utskottets Betänkanden. 56r Redan vid 1815 års Riksdag utgjorde detta åmne ett föremål för Riksens Hoglofl. Stånders uppmärksamhet och med Nådigt afseende å Riksens Stånders då framförde underdånige önskningar, att Inqvarterings-gifvare, för det underhåll de lemnade tågande trupper, måtte tilläggas full betalning efter ett visst, vid de ärlige Markegångs-såttningarne, bestämdt pris, tåcktes Kongl. Majit hårtill lemna Nådigt bifall, genom Kongl. Förordningen af d. 27 Augusti 1816; men oaktadt de öfverklagade olågenheterne härigenom syntes bora vara ur vågen roj de, våcktes likväl vid 1817 och 1818 årens Riksdag nya klagomål, i samma åmne, hvilka hufvudsakligen grundade sig på den omständighet, att den lindring uti Inqvarterings-besvåret, som Kongl. Majit genom Dess ofvannåmnde Nådiga Förordning åsyftat, helt och hållet förfelat sitt ändamål derigenom, att Kongl. Majits och Rikets Kammar-Collegium, vid granskningen af de från Lånen insände Markegångs-Taxor, understundom nedsatt priset på Portioner och Rationer i den mån, att Inqvarteringsgifvare ej en gång erhållit betalning derföre till hälften emot det af Deputerade till Markegångs-såttningen fastställde pris. $:tU Sami. 36 56a Stats-Utskottets Betänkanden. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970
Ugglas’ reservation, sorn jag anser att alla restriktiva åtgärder å Rikets Ständers sida lill rörelse-kapitalets förminskning, skulle, till betydlig skada, motverka åfterbrukels, fabrikers, näringars och handaslöjders i sednare tider stigande förkofran/4 (i:o Af hr komminister Beckman:■ Ehuru reservanten bör erkänna, att en och annan af honom yrkad förändring uti nu gällande Bevillnings-stadga har lyckats vinna afseende inom det högloft. Bevillnings-utskottet, nödgas han dock emot åtskilliga punkter uti dess förslag i afseende på grunderna för den allmänna bevillningens utgörande nedlägga sin vördsamma reservation. Utan att i hvarje enskild omständighet utmärka de beslut, hvilka af Utskottets pluralitet hafva blifvit fattade i strid med reservantens, den 14 sisth December till högv. Prestc-ståndet ingifne och med öfrige högloft, Riks-stånden kommunicerade, vördsamma motion i afseende på en rättvis och hillig fördelning af den allmänna bevillningen, finner han sig af sin pligt uppmanad att uttala sin oförgripliga åsigt åtminstone med hänseende till åtskilliga allmänt insedda, erkända och serdeles omfattande missförhållanden, som icke genom Utskottets förslag hafva blifvit undanröjda, så godt som det vid detta riksmöte synes reservanten hafva bordt kunna ske. Man har invändt, att den allmänna bevillningen, under sednare tid betydligt nedsatt, med afseende på rikets folkmängd och ett tilltagande välstånd, ej är serdeles stor och ej förtjenar allt det arbete, som deruppå offras.
Otnbudsnh Emli. Ber. den iS Fehr. r834. Nådiga disposition reservera blifvande öfverskott af Lotsoell Båkafgifteir, sorn, enligt Rikets Ständers beslut, borde för LotsBåkoch Fyrings-inrättningarnes behof användas, samt att, efter hvarje räkenskapsårs slut, med uppgift å sådane öfverskott till Kongl.. Maj:t inkomma. I anledning af Rikets Ständers framställda underdåniga* anhållan om anställandet af inventering å Flottans Ekevirkes förråd, har Kongl. Majrt, oaktadt Förvaltningen af Sjö-ärendena anmält, att en sådan inventering skulle komma att medföra Betydliga kostnader, under d. 16 Februarii j833, i. Nåder befallt, att inventering skulle, med iakttagande af den största möjliga besparing af utgifter och dagsverken, verkställas uti Flottans i Carlskrona varande minsta Ekevirkes förråd, samt berättelse om förloppet deraf till Kongl. Majrt i underdånighet afgifvas. 54: o Af den i Mars i83o, med anhållan, att dé, som af Statsmedlen uppbära förskott emot redovisning, måtte åläggas att för de^ samma afgifva specilica och verificerade räkningar, hvaröfver det Verk, som medlen utbetalar, borde hafva tillsyn. i83o d. 27 Mars föredragen genom Handelsoch Finance-Expeditiönen, och Rikets Ständers anhållan bifallen ; hvarom Pfotocolls-utdrag blifvit Krigs-Expeditionen meddeladt. i83o d. 5-Junii, ärendet genom Krigs-Expeditionen i underdånighet anmäldt, då Krigs-Collegium samt Förvaltningen af Sjö-Ärendena om Kongl. Majrts Nådiga beslut försländjgades.. 55:0
— N:o 3S. i anledning af väckt motion, angående utfärdande af en lag, som förekommer olägenheterna af det i handeln rådande utborgnings-system. VI. B. 41, 337- A. 468- — N:o 39. i anledning af framställda anmärkningar emot Utskottets Betänkande N:o 8 öfver väckt motion, angående förändrad lydelse af 4 § 1 Kap. Giftermåls-Balken. VI. B. 476, 482- VII. IX. U. 791, 815 X. 73. A. 77. XL E. 21. — N:o 41. i anledning af väckt motion om upphörande af frälsemans särskilda forum. VIII. B. 198. 200 221. A. 229. — N:o 42 i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition angående ogift qvintina rätt att vid viss ålder vara myndig. VIII. B. 288, 409- IX. 4. A. 7. — L — io r Lag-Utskottets Memöriäler, Betiinkanden och Utlåtande: — N:o 44. i anledning af väckt motion, angående kärandeparts skyldighet att kungöra svaranden Under-Hatts uppskofsbeslut. viii. B. 288. 409- ix. A. 7. •—- N:o 45- i anledning af Kongl. Majits nådiga Proposition angående antagande af en Förordning om verkställighet af domar oell utslag, meddelade af Norrsk liiitt och om det biträde, som i andra afseeiiden bör lemnäs rättsskipningen i Noirige. — N:o 46- i anledning af ej mindre Kongl. Majits nådiga Proposition angående utvidgad religionsfrihet och vissa dei med gemenskap egande ämnen, än älven särskilda dermed sammanhängande inom Riksstånden väckta motioner. E. 367. — iNio 47. i anledning af vackt motion om stiftande af en lag, angående allmänt kyrkomöte.
Författningar, genom frivilliga ofverenskommelser temhgen val ^ — 4f — ehuru saknande alla lysande anstalter. Der rättelser och förbättringar äi-o af behofvet påkallade torde de ock efter hand tillvägabringa.»: på enahanda sätt, som de nu gällande ordningar tillkommit, och enär grundSatsen, att hvarje församling har förbindelsen att vårda siria fattige, är antagen och i möjligaste måtto tillämpad, inse menigheterne nog fördelen af de förbättringar, som kunna önskas och bedöma åtminstone bäst kjelfve deras förmåga alt åstadkomma dem. Uti en stor och rik stad. man visserligen på en gång tillfredsställande och efter bestämda lonner uppgöra fa tti g försörj n i n gs-, sjukvårds-, arbetsoch undervisningsanstalter, men i en vidstäckt Landsort med tilltagande folkmängd låter sådant sig icke göra. Kanhända kunna knappt dessa anstalter, enligt lika grunder äga rum i 2:ne närbelägna Socknar. Den enda allmänna gfundsatts, som i denna del billigtvis kan stadgas, är redan gifven, att hvarje församling vårdar sina fattige. Såsom en christel ig pligt galler delta stadgande för hvarje församling emot dess fattige och såsom en fättsgnund åter församlingarne emellan, på det alt dea ena församlingen Jcke må vara besvärad af den andras fattige. Större Bruksegendomar hafva väl föreuingsvis blifvit, i anseende till fattigvård skilda från den öfriga fö rsamlingen till hvilken de höra, men att eljest genom'föreskrifter rubba dea stadgade grundsattsen är, efter min underdåniga tanka, ett vådligt företag; och jag bör icke eller dölja den öfvertygelse att in£en skadligare åsigt kan göras gällande, än den af allmänna föreskrifter för sättet att uppehålla den ena medborgare-klassen på den andras bekostnad* särdeles i en provins såsom Wermland, der församlingar finIlas, inom hvilka mängden af dem som ena året betala eller bidraga lill fattigvården, kan genom en enda ofördelaktig skörd se sig andra året “■'ingad till lika behof af understöd som fattighjonen.
Alla tiders erfarenhet bär vittne derom, att så vida icke ordning och skick finnes i ett samhälle, råkar detsamma i ett, för att så säga, virrvarr, som slutligen leder till samhällets uplösning. Bland alla de styrelseorganer, som finnas inom vårt samhälle, äro, enl. min åsigt, Länsstyrelserne måhända de aldra vigtigaste. På dessa styrelsers duglighet och verksamhet beror icke blott Kronans tjenst, utan äfven landets trefnad, ja ofta välfärd. Vid sådant förhållande synes det mig vara alldeles oundvikligt, att Landsbme äga en sådan makt, att de kunna tillbörligen upfylla sitt vigtiga och ansvarsfulla kall. Jag har med den tankeförmåga, som fallit på min lott, upmärksammat innehållet af den sednast för Landshme utfärdade instrukt:n, och jag måste bekänna att jag i densamma icke funnit något stadgande, som öfverskrider gränsen af den befogenhet, som bör vara lagd i en Landsh:s hand, utan har jag tvertom funnit, att instrukt:ns alla föreskrifter stå i fullkomlig öfverensstämmelse icke blott med grundlagen, utan äfven med alla de lagar och författn:r, som tillförene varit till Landsh:nes efterrättelse utfärdade. För att bedöma rätta halten af motionärens m Den 6 December e. m. ofta uprepade påstående, att en hittills okänd godtycklig makt blifvit Landsh:ne tillagd, behöfver man blott genomläsa den gamla, år 1734 utfärdade, Landsh:gelnstrukt:n, då man otvifvelaktig! skall finna, att 24 § af nämnde instruktm tillägger Landh:ne just samma rättighet att, jemte åtal för tjenstefel, suspendera Landtstatens tjenstemän, som i 66 § af den nya instruktm är de förstnämde tillerkänd, och hvars vådlighet motionären med serdeles bjerta färger utmålat. För min del måste jag beklaga, att man af en så naturlig sak som den, att en Landsh. erhåller makt alt göra sig åtlydd, tagit sig anledning lill att fälla sådana omdömen som motioären gjort.
I händelse åter någon Bankens vederpart vid UnderDomstolarne enligt deras förmenande blifvit orätt besvärad med rättegång, och Banken skulle blifva tappande part, eller vederparten, sorn 200 Den 17 Augusti f. m. förlorat, icke åtnöjas med UnderDomstolarnes beslut, så drages målet i båda fallen sluteligen till högsta ort, likasom om målet blifvit upptaget i Svea HofRätt, såsom första Domstol, hvarvid den skillnad i tid och kostnad för båda parterne likväl sig företer, att i sednare fallet 2:ne instancier förbigås, och att samma Ombud, som vid Svea HofRätt blifvit nytljadt, äfven vid Högsta Domstolen då kan begagnas. Jag tror således, att de fleste parter, hvilka ej genom krångel och tidsutdrägt vilja uppehålla Bankens rätt, sig sjelfve lemnade, icke skulle försvara den inbillade förmån, att i första rummet blifva sökte vid deras fora domicilii. Också liar hittills i detta afseende intet missnöje försports af dem, som varit i delo med Banken. Utskotten hafva erkänt, att långsamhet i ärendernes afgörande genom förslagets antagande skulle åstadkommas, men yttra sig icke, huruvida en sådan långsamhet är förenlig med Bankens väsende och rörelse och, ehuru man eljest fasthåller sig vid theorier, om den står tillsammans med den ide' man bör uppfatta om en Bank. Enligt min öfvertygelse bör Banken i Rättegångsformer gynnas, så myckel utan andras verkliga förfång ske kan, och den genväg till skyndesamt utbekommande af dess lagliga rättigheter och disponibla tillgångar hållas oförändrad öppen, som densamma Den 17 Augusti f. m. 201 från sin första tillvarelse blifvit tillerkänd. Hvar och en låntagare, hvar och en, sorn kommer i beröring med Banken, känner på förhand detta vilkor, denna undantagslag, och jag är förvissad, alt ingen lånsokande derföre framdeles mera än hittills skall afhålla sig från alt i Banken upptaga i öfrigt för ordentlige betalare förmånliga lån, eller någon deraf låta afskräcka sig, att med ett redbart Verk inlåta sig i transactioner.
Nämnden om saken, och de skäl deri äro, så ock hvad lag i thy fall säger. Varder Nämnd från Häradshöfding skiljaktig; gä/le den mening, som Nämnden faller på, och sva re den: för dom sin. Aro ej alle i Nämnden ense; stände vid det, som Häradshöfding rättvist pröfvar. 94 Magi. 5 §, sadan den lyder i Kongl. Förordningen den 10 September 1823, jemförd med Kongl. Brefvet den 19 Augusti 1761, Expeditionslaxan den 5 Maj 1821 och Konkurslagen den 12 Mars 1830, ändras sålunda: I Häradsrätt skall dom offentliga af sägas, så snart den författad är; och gifve Häradshöf ding domen skriftliga ut, innan han från tingstad reser, om det\ så tidigt äskas, att det ske kati: gör han det ej; bote tjuguf em daler. I Rådstuf vurätt böra parterne vid middagstima dagen förut stämmas, genom anslag å Rättens dörr, att dom å tid föresaltan afhöra; dock må Rådstufvurätt genast och utan anslag dom muntliga eller skriftliga kungöra, der saken af ringa värde är. I Hofrätt skall dom, efter anslag som sagt är, till parterna ut gifvas. Tager någor Rättens offentliga anslag bort; bote tjugu daler. Om lifgifvande af dom i konkurssak är särskildt stadgadt. II § ändras sålunda: Nu kunna sådana omständigheter sig yppa långt efter, sedan dom och utslag fallit, att f örklaring deröf ver nödig är; den bör ej vägras. Ar Häradshöfding, som dömt, ej då i samma Rätt; gifve den, som i hans ställe kommit, förklaring med Nämnden, ybro i Rådstufvuoch Hofrätten ej så månge qvar af deni, som i utslaget ense varit, att de domföre äro; då böra de, som sedan der domare blifvit, utslaget förklara. Innehåller den förklaring, som parten gifves, något sådant, som i utslaget ej är tydliga utsatt; då må vad deremot tillåtas. 95 Magt. 1 §, sådan den lyder i Kongl.
Gif enighet! gif mod! gif fred! Gud! gif oss fred och gamman! I en enda omständighet var mellertid vår skald lika oböjlig, som Carl XII sjelf: i tron på Gud – och på honom. Desto hänrycktare uppstämdes hans toner vid Konungens återkomst. Den tid var ändtligen öfverstånden, Då Lejonet i skuggan satt, Af mycken motgångs möda matt. Han tillropade nu sin Lejonkung: Sveriges hulde Monark, Stormäktige Prins uti Norden, Rådande rike och land! Regenters ära på jorden! Verldenes under och skräck! din oväns ifriga tuktan! Trotsige Drottars hämd! all ondskas fasa och fruktan! Uslas nådiga skydd! förtrycktas myndiga hägnad! Rikets styrka och värn! Du, landsens Fader och fägnad! Månde ej ljufliga slag mig än i konstene fela, Vore jag villig i dag långt högre tona och spela: Spela, så Orphei konst sin eviga dyrd skulle sakna; Spela, så liflöst allt till lifs skulle väckas och vakna. Men denna rörande glädjedruckenhet blef ej långvarig. Snart fick han beklaga Vår hela glädjes slut i Nordens Alexander; och ”skrifva, till tårar och tröst, några underdåniga rim på hans dyra Likfärds-dag”. De förråda – om än med en och annan strophs undantag – den vanmakt, hvari hans sångarförmåga dignade under verkligheten af ett sådant öde. Dock gjorde han sedermera sitt bästa, att fira ”Freds-slutet emellan Kronorna Sverige och Ryssland år 1721”. Detta lilla stycke är ej misslyckadt. En annan gång tyckte han sig böra säga Ulrika Eleonora och hennes Gemål ett par undersåtliga höfligheter. Men i det hela lemnade han detta fält åt personer, som med slikt poeteri kunde bättre gripa sig an: såsom en Lector Serlachius, som lofsjöng Ulrikas uppstigande på thronen i ett qväde, kalladt ”det qvidande och muntrade Sverige”; eller en Kyrkoherde Gröndal, genom hvilken Drottningens dotter Svea fick om sin höga Moder, bland annat, veta följande: Då hon aftog sina muddar, Silkeskuddar
Beträffande sedermera förslaget att Höglofl. R. o. Ad. måtte direkte, och icke medelst Elektorer, utse ledamöter i det Hemliga Utsk., Konungen äskar, finner Utsk. jemväl detta medföra den stora fördel, att kunna närmare angifva majoritetens mening om egenskaperna hos de personer, hvilka kallas till det högvigliga förtroendet, att i hemliga ärenden med Konungen rådgöra; och då, enl. Utsk:s öfvertygelse, 28:de §:n Riksd.-Ordnm icke innebär något hinder för 188 Den 30 Augusti. eli så beskaffad! direkt val, samt ett sådant visat sig utan olägenhet kunna ske, så väl till Förstärkta Ulsk., sorn lill K. o. Ad:s Fullmäktige i Banken och Riksg:s-Kont., till Ståndets Revisorer vid Statsrevisionerna, till Riddal h.-Direktm m. fl., tvekar Ulsk. icke att, på sätt Hr Brakel föreslagit, tillstyrka: alt der Konungen och R. St. äskar Hemligt Utsk., R. o. Ad. må ega att samfäldt in pleno dertill utse ledamöter. Och anhåller Utsk. alt, sedan Höglofl. Ståndet rör:de ofvanberörde frågor (allat sitt beslut, få inkomma med förslag lill de förändringar i redaktionen af vissa §§:r i Riddarb.-Ordnm, som deraf blifva en följd; hvilket dock allt lill Höglofl. R. o. Ad:s egen pröfning vördsamt öfverlemnas. Slockholm d. 22 Aug. 1854. På Riddarh.Utsk:s vägnar Tönnes Wrangel. W. F. Dalman.
: Fredrika Bremer 1 * Agalhe Backer Grandahl 2 ' " Kejsarinnan Teresa af Brasilien 2 * Enkekejsarinnan Augusta af Tyskland; af Otto Sjögren 3 " Louise Flodin; af Birger Schöldström 4 * Mär !a Petrini 4 * Lea Ahlborn; af Johan Nordling 5 " ' Josefina Wettergrund (Lea); Birger Schöldström 6 Maria Mitchell — 6 Nellie Bly 6 * Hilda Petrini; af Gunnar Hcegersiolpe 7 * Lina Nordvall - 8 " Dina Edling — - 9 * Syster Rose Gertrud .. 9 * Martina Bergman-Österberg; af Blenda. Prisb. vid Iduns 9:de större pristäfl ._- 10 " Lotten Wennberg; af Toto. Prisbel. vid Iduns 9:de större pristäfl 11 ' Nellie B l y. 11 * Hilda Dalman ._ 12 * Mathilda R o o s; af Karl Wåhlin 13 " Hanna Hirsch, gift Pauli; af Carl Larsson 14 * John Ericssons hustru 14 * Nancy Edberg; af /. N 15 " Författarinnan till » Onkel Toms stuga » 15 » Furstinnan Johanna von Bismarck — 16 * * I välgörenhetens tjänst; af Adolf Hellander. Med porträtter af: Lady Plumkett, madame Millet, baronessan Pfusterschmid, madame Busch, grefvinnan von Plåten, markisinnan de Guell, grefvinnan Sparre och madame de Bille 17 ' trist " *. Husliga råd och rön. (Se Sakregistret!) A. Affal], grönsaker 355; ostronskal 180; stearin 100. Alabaster fernissad 248, - kitt 332; rengöra 558 (se Marmor). Altin till gurgling S5; i lim 139, 209; sätta fast oljehus 139; mot tandvärk mot mal Ambrosia 296. Ammoniak 85, 624 (se Salmiak). Amplar, gröna 179; af snäckor 429. Anjovis, sås 438.
B c C' B ST e(-*■ L-d t Kronovärdi. Skiften och Afviltringar Utflyltningshjelp efter laga. skiften> Förslags-anslag * . Laga skiften i Skäne och Skaraborgs Län samt pä Öland Vägar och Communicalioner Vndervisnings-anstallcr för Jordbruk och LandtmannaNäringar Odlingshjelp m. m. Jur Krono-nybyggarej Förslags-anslag Befrämjandet i allmänhet af Jordbruket och Landtmanna-Näringarne Hustafvelns förbättrande Undervisnings-anstalter för Slöjderne . Befrämjandet i allmänhet af dito Undervisnings-anstalter för Handel och Sjöfart Befrämjandet i allmänhet af dito . Undervisnings-anstaller för Bergsbruket Befrämjandet i allmänhet af dito Anslag. — Skrifmaterialier och Expenser , samt Ved och Ljus; Förslags-anslag Reseoch Tractaments-penningar, För - slags-anslag Extra Utgifter 16,303 6,000 6,000 4° — j — -| - 1— S: r | 28,30314 a 5 ~ ,10,1391 16 Summa 531,2631 —1 — i 42,934131 - 293,683 - — W 31 Spanmäl. Iudelt på förslag. Oindelt. Mått. Värde å 6 R:dr T unpau. Mått. Värde på förslag å 6 It:dr Tunnan. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Kongl. Maj.-ts Nådiga Skrif v. N.-o 96. 27 hemgift i lös egendom är ett förskott på för^ modadt blifvande arf, ej vara af sakens natur föranledd. Hemgiftstagaren bör visserligen vara pligtig att, vid gifvaréns död och i vissa andra bestämda fall, låta det eibalina eller dess värde komma i vederbörlig beräkning, så framt det icke återbäres i samma skick som det var då det gafs, men icke anses obehörig att emedlertid sälja, förbyta eller eljest använda detsamma, såsom annan sin egendom.
Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 1 Mars 1841. Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse, iV.o 2<49- N:o 249. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 27 Febr. 1841. Preste-Ståndet den 27 Borgare-Ståndet den 3 Mars — Bonde-Ståndet den 3 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse , angående granskning och beredning af förslagen till allmän Civilc ch Criminal lag. (Lag-Utsk. Uti. N:o 175.) S. A. K. Med afseende på E. K. M:s Nådiga tillkännagifvande, uti till Rikets Ständer ailåten Nådig Skrifvelse den 24 Mars sistlidet år, om de hinder, sorn mött för afgifvande af Nådig Proposition om Civiloch Griminal-lag-förslagens slutliga pröfning, hafva Rikets Ständer funnit någon åtgärd till granskning eller antagande af ifrågavarande lag-förslag icke kunna, å Rikets Ständers sida, under innevarande Riksdag vidtagas; men då hela landet fäster den högsta vigt vid frågan om ett förbättradt Lag-verk, serdeles i afseende å brottmålslagskipningen, der behofvet deraf blifver med hvarje dag mera bjudande, och Rikets Ständer för deras del, anse sakens stora vigt och angelägenhet fordra, alt, innan lag-förslagen till hufvudsaklig pröfning hos Rikets Ständer förekomma, den ytterligare granskning af detsamma varder företagen, som för ändamål* ts vinnande är af nöden; så hafva Rikets Ständer ansett sig böra till E. K. M:s Nådiga bepröfvande i underdånighet hemställa, om icke med de åtgärder, som för beredande och utarbetande af E. K. M:s Nådiga Proposition om det nya Lagverket erfordras, äfven anordningar för en ytterligare granskning af lag-förslagen, i nyss uppgifne syftemål, kunna förenas.
Jag frågade redaktören af Idun: » Herr redaktör, kan ni använda några små studier öfver ämnet ' Huru våra skalder uppfattat och hvad de sagt om kvinnorna '? » Men i stället för att svara mig ungefär som hans kollega svarade, var Iduns redaktör nog vänlig att vilja öppna sin tidnings spalter för mitt opus. Och här har ni det, ärade läsarinnor af Idun! Mina artiklar äro hvarken djupsinniga eller uttömmande, de vilja blott några ögonblick samtala o m vänner, som vi alla känna och älska. Jag har medtagit såväl döda som lefvande diktare; i fall de senare anse att jag ej har rätt förstått dem, beder jag dem o m förlåtelse härför. Viljan har då varit bättre än förmågan! Frans Mikael Franzén. Bland de ädlaste män det finska broderlandet skänkt Sverige skall i alla tider nämnas Frans Mikael Franzén. Och det var ej blott en framstående kyrkans man, en lycklig psalmförfattare och vältalare, som vårt land i honom erhöll, dess kvinnor fingo i honom en af sina främste sångare. När Tegnér och sedermera af Wirsén i sina sånger till Franzén hylla honom såsom » Selmas och Fannys skald » ange de med dessa ord fullständigt arten af Franzéns diktarkynne. T y hvarken förr eller senare ha nordens kvinnor funnit en diktare, som så riktat sin sång just till dem och som besjungit dem på ett så behagfullt sätt som Franzén. Smaken har förändrats under de femtio år, som svunnit sedan skalden gick bort, men ännu gömmes samma friskhet och fägring i hans enkla dikter. Vår tid kanske drar på munnen, när den t. ex. i Emmas klagan läser huru 1 » Edvin kom därborta, kom ej fram till mig! Edvin såg sin Emma och fördolde sig. 3 Men våra moroch farföräldrar förstodo den stackars Emmas sorg öfver sin otrogne älskare. Och med undantag af Bellman lär väl knappast någon på svenskt språk diktande skald blifvit så mycket sjungen som Franzén. Han blef en nordisk Beranger, en Beranger, som sjöng o m älskande ynglingar pch ungmor, unga kvinnor, mödrar, mormödrar och barn. Sina dikter tillägnar han sin Selma och i hennes namn kvinnan i Finland, det land, som då var hans, och som han sedan utbytte mot vårt.