Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Statens tillgångar voro så förut anlitade, att det ej kunde låta sig göra, åtminstone lån på billigaste vilkor, af 50,000 Ridr Rimt. Stockholm den 30 November 1862. Göran Hammar. Motioner i Borgare-Stånd et 1862. 266. 505 .M 20ö, Af Herr IfRIIllllall*! Angående de så kallade Halländska kyrkohemmanen. Nära för ett halft sekel sedan väcktes frågan om Statens jordeganderätt till de såkallade Halländska kyrkohemmanen och åboernes dermed förenade besittningsrätt, samt har sedermera riksdag efter riksdag, varit föremål för Rikets Ständers öfverlägga ningar och beslut, utan att ännu hafva vunnit en slutlig Och fullt tillfredsställande lösning. Utan ätt ingå i någon undersökning huruvida en del eller de fleste af dessa kyrkohemman äro att betrakta såsom kronohemman, enär denna skulle fordra en närmare och vidlyftigare utredning, som på det bemedlingsförslag jag härmed tager mig friheten underställa Rikets Ständers pröfning icke för det närvarande har något bestämdt och afgörande inflytande, torde det tillåtas mig få förklara, att afsigten med de många motioner som angående detta ärende redan sett dagen icke någonsin varit att förvägra eller beröfva kyrkorna deras lagliga rättigheter och behöfliga inkomster, utan endast afsett betryggandet af åboernes besittningsrätt, utan att kyrkornes såsom räntetagare skulle förnärmas. Det är detta mål jag också nu har i sigte.
JN:o 90, i anledning af väckt fråga om upphörande af de så kallade portpenuingarne vid Christianstad, m. m. Afslogs. N:o 91, i anledning af väckt fråga om lindring i berustade qvarnars preesta tioner. Bifölls. N:o 92, i anledning af föreslagna åtgärder till lindring i roteringens åtgörande. Bifölls. N:o 93, i anledning af väckt fråga om Gardes-Regementenas indragning till halfva styrkan. Bifölls. 932 Trot. Vtcir. d. 19 Dea. 1840.' S. D. Vid förnyad föredragning af Expeditions-Utskoltets, den 9 dennes å bordet Jagda, Memorial, med öfverlemnande af förslag till underdånig skrifvelse, angående reglering af Riks-statens Första Hufvud-Titel, blef memorialet bifallet. S. D. Föredrogos ånyo Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets följande Betänkande och Utlåtande: N:o 11 7, angående föreslagen indragning af vice Presidents-Embetena i Hof-Rätterna, och förändrad benämning af Hof-Rätts-ledamöter, samt om ordningen för upprättande af förslag till ledamöter i Hof-Rätten och Collegier. Ståndet, som biföll Betänkandet N:o 117, lade Betänkandet N:o 43 till hand Hagarne. N:o 119, i anledning af väckt fråga om Stapelstads-rätt för köpingen Döderhultsvik, samt Läns-styrelsens förflyttande dit från Calmar stad. Återremitterades. S. D. Föredrogos ånyo Stats-Utskottets följande Memorial och Utlåtanden: N:o 379, angående ifrågaställd ombyggnad af en del utaf östra flygeln vid Rikets Ständers hus. Bifölls. N:o 380, angående Kongl. Stats-Contorets befrielse från vidare befattning med det staden Wexiö beviljade byggnads-lån. Bifölls. N:o 381, i anledning af erhållen återremiss å Stats-Utskottets Utlåtande N:o 331.
På grund af hvad sålunda anfördt blifvit, ansåge Styrelsen det nogsamt framstå, det Styrelsen för sin del saknade allt skäl att understödja motionen på den utaf motionären uppgifna anledning att Forsslund ej kunde anses vara ensam vållande till den förlust, hvars gäldande han måst sig åtaga. Då motionären äfven sökt andra anledningar till sitt förslag och sålunda framhållit, jemte annat, dels den oförtrutenhet och oegennytta, hvarmed Forsslund under en lång följd af år skall hafva gått ett stort antal medborgare tillhanda med lånedokumenters inlemnande och penningars uppbärande i Banko-diskonten, och dels att Forsslund nödgats upplåna de för infriande af de belånade falska handlingarne erforderliga medel, hade Styrelsen ansett det knappt vara behöfligt erinra, att, om äfven Forsslund utan all godtgörelse besörjt sina lånekommissioner, hvilket dock af Paul Hedströms till Forsslund aflåtna bref motsades, sådant vore af helt och hållet enskild natur, ådagaläggande en hos dylika kommissionärer ovanlig beredvillighet och välvilja, och hvad åter Forsslunds ekonomiska ställning anginge, hade Styrelsen just med kännedom om densamma icke tvekat att godkänna Forsslunds inlemnare-ansvarighet för ett ganska högt belopp, oaktadt Styrelsen långt ifrån vore viss om att de lånehandlingar, för hvilka hans ansvarighet antagits, voro alla äkta — ett resultat hvartill Styrelsen omöjligen kunde komma genom granskning af berörda handlingar, hvilka med jemförelsevis rätt få undantag företedde ett sådant 4 B wikoUtskottets Memorial N:o 14. utseende i stilistiskt hänseende, att man lätteligen kunde frestas till det antagande, att de samtliga voro falska. Efter inhemtande af hvad Styrelsen öfver Diskontkontoret sålunda i ämnet anfört, har Utskottet funnit skäl icke vara för handen till medgifvande af befrielse för Vaktmästaren Forsslund från den ansvarsskyldighet honom såsom inlemnare af de ifrågavarande falska låuehandlingarne åligger, samt hemställer fördenskull, att Riksdagsfullmägtigen Nils Anderssons förevarande motion må lemnäs utan allt afseende. Stockholm den 6 Februari 1866.
Med godkännande af de uti Herr Friherre Sprengtportens, förra Betänkandet åtföljande, reservation anförde och af flere Talare ytterligare utvecklade skäl, anse Utskotten sig böra tillstyrka sådan ändring uti denna §, *at£ det afstånd frän Stad eller Köping , inom hvilket afsöndring af minst | Tunnland jord må ega rum, inskränkes till ~:dels mil från Stadens eller Köpingens ego-gräns.n Hvaremot, och då jord-afsöndringen otvifvelaktigt måste bestämmas i förhållande till jordrymden och icke till hemmantalet, emedan ett hemman med vidsträckt egoområde tål större afsöndring, än ett med lika hemmantal, men mindre egovidd ; då medgifvandet af afsöndrade lägenheters läggande uti flere spridda delar eller - Lagsamt Allm. Besv. o. Oec. Utsk Uti. N:o /fl. 17 ler skiften, annorlunda än såsom ett undantag för serskilda loeala förhållanden, skulle stå i strid mot de för delning af jord i allmänhet gällande grunder, då det torde vara svårt, att inse hvari det våldsamma uti denna §:s stadgande skulle bestå, dåden, jemlikt 9 §, lämpas till arftägt, enär tillförene obesuten arfvinge varit ovilkorligen förbunden att taga lösen för dess arfslott, men nu deremot utväg för honom öppnats, att den ärfda jordandelen behålla, hvilken rättighet likväl icke bör kunna utsträckas öfver den för jordafsöndring i allmänhet utstakade gräns; samt då, efter Utskottens omdöme, förmedlade eller oförmedlade hemmantalet icke kan medföra inflytande på rättigheten till jord-afsöndring eller lill hvad belopp den må ske; Utskotten anse sig icke kunna tillstyrka annan ändring i 2 Cap. 3 §, än den här förut föreslagne. Stadgandet i denna § afser tvifvelsutan endast sådaiie jordafsöndringar, som, enligt förut gällande författningar, icke kunnat ega bestånd så snart klander derå väckts, hvaremot de lägenheter, som före Författningens utfärdande Bih. t. R. St. Besv. o. Oec. Utsk. Uti.
Ank. till Exp. Utsk. den 31 Mars, kl. 1 e. rut Betänkande3 öfver väckt motion om upphäfvande af lagens stadgande n, angående qvalificerade dödsstraff'. Till Lag-Ulskottets handläggning har Hedervärda Bonde-Ståndet remitterat en af Anders Jonsson från Tuna i Östergöthland väckt samt af RiksdagsFullmägtige från samma Län, Anders Jonsson i Okna och Nils Gustaf, Nilsson understödd motion, hvaruti hemställes, alt q valifi ca tion af dödsstraff, nemligen högra handens afhuggande och den döda kroppens utsättande på stegel eller förbränning, måtte afskaffas, såsom utgörande en lemning från äldre barbariska tider, hvilken det vöre olämpligt och ändamålslöst att bibehålla. Utskottet delar den af motionären yttrade mening och anser, att dödsstraffet, hvars tillåtlighet man till och med ifrågasatt, icke bör ökas med föregående kroppsligt lidande, hvarigenom allenast utöfvas en grymhet, stridande emot närvarande tids mildrade seder. Att, efter dödsstraffets verkställande, vidare fortsätta bestraffningen emot den döda kroppen, kan, efter Utskottets tanka, ej eller fullt försvaras; ty om det, å ena sidan, medgifves, att kroppens förbränning eller styckning och utställande till åskådning medföra varnande intryck på allmänhetens sinnen, så kan, å den andra, ej nekas, att ju deruti ligger något, som för menniskans ädlare känslor är i hög grad sårande. Qvalificationer af dödsstraff hafva ock blifvit från förslaget till ny Criminal-Lag uteslutne, och Utskottet tror sig veta, att, i anseende till mellankommen benådning, verkställighet af dylika qvalificationer, sedan flere år tillbaka, sällan eller aldrig egt rum, hvarför deras qvarstående i Lagen icke synes vara lämpligt. Utskottet tillstyrker alltså utfärdandet af en författning, alt den i lagen utsatte skärpning af dödsstraff, medelst högra handens afhuggande, samt den döda kroppens styckning och utsättande på stegel eiler förbränning, afskaffas. Stockholm den 27 Mars 1840.
Hemställande motionären fördenskull, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majrt i underdånighet anhålla om Li f-Grenad ier-Regemen tens s befriande från garnisons-tjenstgöring i Malmö och om värfvade truppers cornmenderande till denna tjenstgöring, men att, derest sådant icke kunde bifallas, och nämnde Regementen således fortfarande måste ifrågavarande commenderingar utgöra, den ena munderingen måtte varda på Statens bekostnad med kronoeller gästgifvareskjuts fortskaffad. Vid behandlingen af denna motion hafva Utskotten inhemtat, deljr alt Kongl. Maj:t, medelst General-Oi dres den 10 Oclober förlidet år, i Wäder befallt, att r:sta och 2:dra Lif-Grenadier-Regementena skulle tills vidare vara befriade från bestridandet af Garnisons-eommenderingar & Malmö slott, och i stället med 3:dje Militär-Disttictets Regementen alternera om utgörande af den genom General-Ordres den 12 September i843 Wådigst anbefallda Gainisons-förstärkntngs-commenderingen å Carlsborgs fästning; samt dels att Kongl. Maj:t, uti Wådigt Bref den 28 sistlidne December, förklarat rust hållar ne vid samtlige afsutne Ca valleri-Regementen oell Corpser berättigade att för sina soldater, då dessa cosnmenderas till fångbevakning, ei hålla beklädnads-slrtnings-ersättning, att beräknas och utgå efter de grunder, sorn uti Kongl. Maj:ts Wådiga Instruction för BeklädnadsDirectionerne vid roterade Infanteri-Regementena af den 7 Maj 1842 äre>> bestämde. I anledning af hvad Utskotten sålunda inhemtat, få Utskotten vördsamt tillstyrka, att berörde motion icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Arid sistförfluten riksdag i ämnet aflåtna nådiga Proposition, deruti alldeles samma förslag, som det motionären nu ginge att väcka, af Kongl. Majit i nåder framställts, till de uti samma Kongl. Proposition anförde fullständiga utredningarne utaf ämnet af Kongl. Bergs-kollegium och af Jern-kontorets fullmäktige, samt slutligen till motionärens egen framställning vid 1853—1854 årens riksdag om samma skatters afskaffande. Utom deri anförda skäl hade följande tillkommit, nemligen: att tackjern sedan den 1 Januari 1856 vore tillåtet till utförsel ur riket; att utländskt tackjern och stångjern sedan den 1 Januari 1858 finge tullfritt till riket införas; att genom Kongl. Maj:ts nådiga Resolution af den 26 sistlidne Mars tillåtelse meddelats till tullfri utförsel af jernmalm till en qvantitet af 150,000 skeppund årligen, derest jernväg från Gellivare till Bottniska viken konime att anläggas; att genom Kongl. Förordningen af den 20 sistlidne September alla inskränkningar i jcrnhandteringen blifvit från och med den 1 November 1860 uttryckligen upphäfda och jernverk af alla slag förklarade hänförligc till fabriker, från hvilken dag motionären derföre ansåg att äfven skatternas afskaffande borde inträda; samt slutligen, att vid denna riksdag utan tvifvel en ny bevillningsförordning konime att antagas, hvarigenom all egendom klefve efter samma grunder beskattad samt således äfven grufvor och hyttor, hvilkas tillverkningar ej försäljas, komme att åläggas en hittills för Stats-Utskottets Utlåtande N:o 45. 9 för dom okänd bevillningsäfgift, skogarno inginge i egondomavncs uppskattning och jernhandteringen kommo att ställas på samma skottegränd som all annan industri.
Berörda motion, sä vidt den pä den nu ifrägavar. eger inflytande, innehåller hufvudsakligen: att S'ea och Götha Hofrälter skulle hvardera fördelas på fem ständiga Divisioner med en Divisions-chef, ett Hofrälts-råd och tre Assessorer på hvarje, dock så alt vice Presidenten vore Ordf. å den femte Divisionen: alt på hvarje Division fördelades till tjenstgöring en Fiskal samt tre ordinarie och tvänne extra Civil-notarier, i följd hvaraf och med bibehållande af en utaf nuvar. Notarierne för föredragning af inkomne skrifter och besvär i bötesmål, löne-anslag lill en Fiskal och trenne Civil-notarier erfordrades: alt deremot de iiegge P rot o-not ari erne och tvänne för utskrift af Hofrättens domar i civila mål nu begagnade kanslister skulle indragas och dessas göromål i stället på Civil-notarierne förflyttas: alt Registralorn borde jemväl förrätta Arkivariens göromål, hvarigenom lönen till den Kanslist, som nu besörjer denna befattning, likaledes kunde indragas: samt all genom löneförbättring ersättning mätte beredas de Hofrättens tjenstemän, hvilka genom öfverlätelsen på Notarierne af lösen för Hofrättens domar, skulle komma att framdeles förlora denna sportel.
Exempel fans till och med derpå, att från landet medsända vårdare sökte hemligen tillegna sig koppel, anskaffade genom komiténs försorg. / afslöts tore det derför ursprungligen bestämda klockslaget. Från något håll har det yttrats, att biljettförsäljningen borde hafva afirutits ännu tidigare. Men skådelystna infunno sig alltjemt och hade grundade skäl for att slippa in ända till kl. 8 e. m. Erfarenheten under de båda föregående ut-ställningsdagarne hade gifvit vid handen, att inträdessökande infunno sig i sista stund före biljettluckornas tillslutande, till och med begärde att få komma in efteråt. Hade ko-miterade vägrat att lemna ut hundar före kl. 8 e. m. på söndagen, så hade följden deraf blifvit den, att både dessa hundar och deras vårdare ej hunnit medfölja det for dem bestämda tåget och derigénom förbrutit sin rättighet till fri hemresa på statens jernvägar. Också vände sig endast några få personer till de närvarande komitéledamöterna med anmärkningar angående hundars utlemnande och erbjödos att få sina utlagda inträdesafgifier åter. Här nämnda sak kunde i alla händelser, huru dessa komitéledamöter än förforo, ådraga dem klander af tadelsjuka personer, snara att döma, men oftast utan att ega kännedom om de klandrade personernas bevekelsegrunder, hvilket också här nog var händelsen. Men utställningens anordnare böra icke hafva någon anledning att lägga det dem i detta och ett par andra fall till-•komna klandret på sinnet, ty de hafva, fann man nogsamt, gjort sin pligt och uppfylt sina skyldigheter både mot utställare och allmänheten. Såsom lätt var att förutse, framstäldes en och annan anmärkning af det innehåll, att djurplågeri utöfvades mot hundarne genom att utställa dem, och att de ej blefvo tillräckligt väl vårdade. Hvad det förra påståendet beträffar, är ej värdt att fasta ringaste afseende dervid, ty för den, som hyser sådana åsigter, borde ju äfven kreatursutställ-ningén på landtbruksmötet vara en styggelse. Ej heller mot den vård, som genom komiterades försorg egnades hundarne, kunde några grundade anmärkningar göras.
Utlät ande, N:o 68. 3 Rikets Ständer att till Kongl. Majit aflåta underdånig skrifvelse, med anhållan att Wermlands Fält-jägare-regemente måtte successivt indragas, samt de derigenom blifvande besparingar komma statsverket tillgodo; hvaremeliertid det å gällande Riksstat för Regementet upptagna anslag 25,684 r:dr 16 sk. kommer vid nu uppgörande Statsreglering, att fortfarande uppfaras. Stockholm den 24 Februari 1851. / Reservationer: af friherre Palmstjerna, C. O., herr von Troil, S. G., grefve Mörner, C. G., friherre Stjernstedt, A, W.j herrar Bildt, D. G., Lagerhjelm, P., af Puke, F. M., Celsing, L. G., af Harmens, H. O., biskop Heurlin, lektor Wallman, doktorerne Stenhammar och Annerstedt, samt prostarne Tellbom och Berlin. N:o 68. Ank. till Exp.-Utsk. d. 1 Mars 1851, kl. 2 e. m. Utlåtande, i anledning af Kongl. Majds nådiga proposition, angående framlidne förre departements-chefen vid Kongl. General-Tull-styrelsen, presidenten J. P. af Billberghs enkas och barns ansökning alt njuta befrielse från, presidenten af Billbergh i lifstiden ådömd, ersättningsskyldighet för den efter uppbörds-tullförvaltaren M. Finér yppade balans. Af högstberörde, från samtlige Riks-stånden till Stats-utskottet remitterade proposition (intagen under N:o 24 i 1 Sami. 1 Afd. af Bihanget till Riks-ståndens protokoller) inhemtas att, sedan vid pröfning af Kongl. Maj:ts och Rikets Kammar-rätts den 19 April 1841 gifna Bilt. till R. St.
Maj:ts dom eller resolution upplager mera än ett ark, stämpeln å hvart och ett af de öfriga arken bör nedsättas från 2 R:dr 25 öre till jemnt 2 R:dr. 360 Expcdilions-Utshottets Förslag till anderd. Skrifvelse N:o 121. Stämpeln å lejdeoch pär dombref har blifvit upptagen, lika som i nu gällande stämpelförordning, till 6 R:dr. Stämpeln ä stämningar, konstilulorialer och förordnanden är för 3:dje afdelningen nedsatt från 2 Ii:dr 25 öre till jernet 2 R:dr. Stämpeln å underdåniga deduklioner och koritra-deduktionar, hvilken utgår dels i stället för deduktions-afgift, enligt nu gällande författning med ... 3 R:dr dels såsom egentligt stämpelpapper, enligt stadgandet i nuvarande författning med 2- „ 25 öre eller tillhopa med 5 R:dr 25 öre, hafva Rikets Ständer bestämt till 5 R:dr, med tillökning af 2 R:dr för hvarje ark utöfver det första. Öfriga i denna § upptagna bestämmelser äro lika med deni, som igenfinnas i nuvarande författning. § 6. Under denna § äro i alfabetisk ordning sammanförda de stadgande!!, som finnas intagne pag. 6—13, 21 samt 34—38 uti nu gällande författning. För borgarebref hafva Rikets Ständer utjemnat stämpeln till närmaste riksdalerstal, på sätt af förslaget närmare inbemtas; hvarjemte benämningen ''Kofferdiskeppare” ansetts böra uteslutas, då rätta benämningen är "Sjökapiten”.
Jag kan derföre icke fatta anledningarne till jemnförelse af förhållandet der, med det närvarande hos oss; hvarföre jag ej eller tror mig böra, under sakernas nu varande skick, tillstyrka den föreslagne så kallade publiciteten, hvaraf jag icke kan finna minsta nytta, men väl att en godtycklig tillåtelse för vissa personer, till inträde på Riddarhuset, kan gifva mångå anledningar till missnöje, och följderna deraf kunna sannolikt icke blifva goda eller nyttiga. Således synes mig nyttigast, att man låter förblifva vid den nu gällande och med lag befästade ordningen intill dess en fullkomlig offentlighet kan vinnas; och då skall ingen ifrigare än jag, om jag då lefve*, yrka dess antagande. Halfmessurer hafva alltid ansetts onyttiga om icke rent af ska* deliga. Jag kan således icke tillstyrka dem. Skulle någon derföre anse mig vara illi-* beral, skall jag finna det mindre sårande, än en rättmätig förebråelse, att hafva lättsinnigt med min röst understödt antagandet af en inrättning, hvilken efter mina åsigter, vid nuvarande förhållande, är aldeles ändamålslås och icke kau blifva nyttig, eller nu påkallas af nödvändigheten. I öfrigt är det så myeket skrifvit och ta-i 730 Den rr Martn, lack uti detta ämne, att jag tror mig icke bora uppehålla med vidare tilläggningar , som icke kunde blifva annat än repetioner af hvad flere förut sagdt. Friherre Pojfei ”Utan att vidröra verk; ställigheten af publicitetsförslaget, hvilken lärer möta nog många hinder, torde det tillåtas mig att yttra mina tankar om principen för den projecterade offentligheten. Publiciteten, stödd på öfvertygelsen om allmänna opinions ofelbarhet, är ett lån från England. Men publiciteten i Sverige vore icke jemnförlig med publiciteten i England, der en mägtig och rik aristocratie, så väl af Adel som af Banquierer, åtminstone hittills motvägt folk inflytandet. Det ifrågavarande projectet härleder sig från opinionen och vår tids förmenta företräde framför förflutna tider.
Ett lika förhållande inträffade ock i dessa fall med I.öse-skillingar för de öfrige från Grefvinnan De la Gaulie tillbytte 9' Mantal af Schhgelska godset, i den mon de icke i Jurdeböcker upptagne Räntor utaf de 84 Mantal deraf, sorn vari^ gammalt Erälse, kunde genom behörig Skattläggning varda bestämde. Betänk, om Schlegelske Köpegodsen i Halland. 199 Då Kongl. Maj:t tagit denna i flere afseenden vigtiga fråga i öfvervägande, har Kongl. Majit väl, å ena sidan, funnit Kronans rätt till återlösen af i6o| Mantal utaf de år 1652 till Kammaroch Oeconomie-Radet Schlegel Kronan afhända 211 Hemman i Halland vara ostridig, men ock, å den andra, att då, under en tiderymd af 170 år, derunder berörde i6o| Mantal kommit ur Schlegelska Arfvingarnes händer, och gått i Köp andra personer emellan, hvilka på Hemmanens förbättring användt möda och kostnader, Kronan allt hitintills icke gjort en sådan lätt gällande, nuvarande egare af samma Hemman således med skäl böra anses i sin besittning deraf förblifva tryggade, och icke, till åStadkommande af oro samt en mängd långvariga och ko3tsamma Rättegångar i Hemuls-väg, af Kronan söka derifrån rubbas, desto häldre som de alla, efter hvad upplyst blifvit, äro Svenske Män.
Kanske det nyttar. K ARL J OHAN . L ENA ( blidare ) . här. Jag har velat glömma dig, Lena. Jag har Det har varit en långsam vinter för mig det gjort båd' det ena och det andra. Men det hjälper inte. Det är, som om du vore fastväxt inne i mig. Och jag begriper inte, att du kunde gå och göra slut, som du gjorde. Men det är detsamma nu. Det är som det är. ( Vill gå. ) L ENA . Du är allt bra dum du, Karl Johan. ­ 66 ­ Jag är väl inte värre än andra. L ENA . K ARL J OHAN . där du släpper mig. Jag rår inte för, att jag blir som rasande, när sinnet ryker på mig. Då kan Jo, det är du. Du tror, att du alltid har mig, jag skälla och smälla och säga ifrån både om likt och olikt. Jag kan tala tvärt emot, hvad jag tänker, och göra mig själf alldeles olycklig. Den här vintern har allt varit långsam för mig med. Nej, men Lena! K ARL J OHAN . L ENA . Och när du nyss kom där i dörr'n, då var jag kom för att göra det godt igen. Var du rädd för det? Jag har längtat efter dig både dag och natt. så rädd, att du skulle börja med att säga, att du K ARL J OHAN . L ENA . som nu. ( Faller honom om halsen och kysser honom. ) Så konstig är jag. Ja, för då hade jag inte tyckt om dig så bra Ja, konstig är du. Men ingen är ändå som du. Nu hör jag moster oppe på vind. L ENA . Skynda dig, så hon inte får se dig. Men jag vill snart se dig igen. K ARL J OHAN . ­ 67 ­ Det ska Jonas få bära bud om. J ONAS . L ENA . ( Omfamning. ) Jonas ut. ) Det ska gå som en dans, det. ( Karl Johan och L ENA ( sätter sig vid arbetet igen, Och hören flickor alla, att om I har en vän, så ska ni eder vakta för att förlora den. lululiluli länge, sjunger ) . Ty det går långt om länge förr'n ni får en ann' igen :||: Nionde scenen. LENA.