Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Brefvet den 18 Oktober 1844 föreskrifvits, hafva, på sätt Revisorerne anmält, Fullmäktige den 1 Juni innevarande år hos Stats-kontoret begärt, att en del af de betydliga öfverskott å 1857 års statsinkomster, som Riksgälds-kontoret efter den vid sednaste riksdags statsreglering uppgjorda beräkning öfver Statsoch Riksgälds-verkens tillgångar hade att förvänta, måtte til! Riksgälds-kontoret aflemnas; men härå meddelades af Stats-kontoret den 14 i samma månad till svar, att Stats-kontoret då icke kunde till Fullmäktiges i Riksgälds-kontoret disposition anordna större eller mindre del af de öfverskottsmedel, hvarom fråga vore; och har, efter underdånig anmälan till Kongl. Majit om den på 1857 års rikshufvudbok grundade liqvid emellan Statsoch Riksgälds-kontoren, Kongl. Majit, i likhet med hvad rörande 1856 års enahanda liqvid skett, genom nådigt bref den 6 Augusti innevarande år förordnat att återstoden af det Riksgäldskontoret tillkommande saldo, förstnämnde liqvid upptoge, skulle af Stats-kontoret till Riksgälds-kontoret öfverlemnas i den mån tillgångar dertill kunde beredas, utan åsidosättande af de utgifter, sorn det enligt Riks-staten ålåge Statsverket att bestrida. Dessutom har af Revisorerne vidare omförmälts att Fullmäktige, för bestridande af de enligt sednast fastställda riksstat och 213 § af Riksgälds-kontorets gällande Stats-Utskotlets Utlåtande, As 15. 5 reglemente å Riksgälds-kontoret anvisade stats-utgifter, I medlet af sisllidne Juni månad hos Stats-kontoret reqvirerat det till sagde utgifter för år 1858 anslagna belopp; men att Stats-kontoret jemväl härå lemnat det svar, att Stats-kontoret, i saknad af dertill disponibla tillgångar, icke var i tillfälle att låta utbetala det belopp Fullmäktige reqvirerat. Upplysningsvis hafva Revisorerne,-beträffande öfverskotten å 1857 års statsinkomster, vidare anfört, att
Utdrag af prstocsllet, häller hss ^ägwäcd. ^>rest-Ständer wid Urrima Riksdagen i Orebro den iz Junii 1812. S. D. Upplästes Kongl. Maf.-ts Nådiga Proposition angående Upplösandet af Skånsta Wargeringen, och Remitterades till Allmänna Beswärsvch Ekonomie-Utffottet. Ut supra. Lx Brotocollo, st. bl. /rlmhuist. Utdrag af Wälloflige Borgare. Ständets protocoll, hällit wid Urtima Riksdagen i Orebro den iz Junit izra. S. D, ^emitterades till Allmänna Beswärs, och Ekonomie-Utskottet: Herr Handelsmannen Segcrdahls Memo, klal om en utwidgad Magazins, Inrättning för OottlandDan, Den iz Junki. 685 Banko-Utskottet: Herr Asiesioren Ar osen i i Memorial vm tillökt försträckning af Banken till Manufaktur - Di, stomen, deruti Herr Lagmannen Rönquist sig förenat, blt supra kx protocollo, st. st. Lerjström. Utdrag af wälloflige Borgare - Ständets Protocoll, hällit wid Urtima Riksdagen i (örebro den iz Junii 1812. S. D. 3 anseende till gjorde anmärkningar wid Lag, Utskottets Betänkande af den 2; sistled. Maj» i anledning af Riksens Ständers Zustitie-Ombudsmans till Utskottet remitterade Berättelse, besiös Ståndet alt äterförwisa detta Betänkande till UtffottelS ytterligare handläggning, blt supra Lx protocollo, st. st. Bergström. Utdrag af wälloflige Borgare-Ständer» protocoll, hällit wid llctima Riksdagen i Orebro den iz Junii i8lr. S. D. 8)orgare - Ståndet har med serdeles tillfredsställelse samt under betygande af sin djupa och ! underdäniga wördnad för KonglMasits wid alla tillfällen ädagalagde wälbehag för sitt trogna Borgerskap emottagit Kongl.
Hvad cursens stegrande i dessa dagar beträffar, kan jag ej positift uppgifva orsakerne dertill, emedan de kunna vara mångfaldiga; men särskilt har jag mig bekant, att ett visst Embetsverk gjort en utomordentlig Vexelupphandling, sorn möjligen kunnat medverka till Vexelcursens böjande med några skillingar för R:dr Hamb. B:co. För öfrigt finnas många andra anledningar dertill, såsom betalandet af skulderna på utrikes ort för denna sommars import m. m. Dessutom kan en Yexelcurs af 139 å i3o sk. på Hamburg nu mera icke kallas hög, sedan, genom den antagne myntbestämningen, 128 sk. i Bancosedlar måste anses i det närmaste för Pari mot En R:dr Hamb. B:co. Den bevisar tvertom, att tillgången på vexlar ännu är större än behofvet deraf; emedan i annat fall cursskilliaden utan tvifvel vore betydligare, eller åtminstone svarande mot kostnaden att utsända silfver. Jag anhåller om bifall å denna punkt oförändrad. Herr Rosenblad: Hvad cursen beträffar, så är den i alla fall endast pari. Hvad det af Friherre Cederström förnyade project om maximipris angår, så trodde jag, att när Friherren var frånvarande, då 5:te punkten, som handlade derom, afgjordes, Herr Friherren nu icke mera skulle yrka detsamma, ty vi sysselsätta oss nu. O c t o b e r e. m. med öfverläggning angående 6:te punkten. Grefve von Schwerin liar fullständigt erinrat, att denna punkt inom Utskotten kostat oss mesta mödorna, och att hvarje bokstaf snart sagt blifvit vägd på guldvigt. Farhågor för värdigheters förnärmande, och farhågor för hela saken, hafva sluteligen blifvit bilagde på grund af det anförande, som en af Konungens Rådgifvare under en Auctoritet, som något annat yttrande ej kunnat äga, här på Riddarhuset afgaf. Då tre Stånd redan antagit saken, skulle jag förmoda, aldrahälst efter hvad nyligen passerat, att dessa tre Stånd icke enhälligt frångå deras beslut, för att antaga vårt.
Om man skulle våga utsätta en första tidpunkt för heraldiska vapens uppkomst, torde 1000-talet hafva skäl för sig, ty praktiken går alltid före teorin, och i Tyskland var Henrik Fågelfängaren (kejsare 1152) den förste, som reglerade tornerspelen. I Frankrike är det ungefär samtidigt under Ludvig VII (f 1180) som de första spåren af heraldiska lagar påträffas, och det blef i Frankrike, som denna vetenskap fick sin högsta fulländning och bestämda form. Vi få därför rekommendera dem af våra läsarinnor, som kunna vara roade af ämnet eller af andra orsaker kunna behöfva sätta sig in i detsamma, att vända sig till den franska litteraturen. Efter detta råd vilja vi kasta en hastig blick i heraldikens mystére, så mycket som möjligt undvikande de torra regler, hvaraf den, liksom de flesta liknande vetenskaper, ä r öfverfylld. Från olika synpunkter kunna vapen indelas i 1) enkla, bestående af endast ett fält, hvilket är det ursprungliga och ännu bibehålles i de flesta af våra adliga vapen, och samGuld mansatta af flere fält, såsom största delen af de vapen, som föras af våra grefliga och friherrliga släkter. I Sverige är det då vanligen midtelskölden, hjärtevapnet, som är familjens ursprungliga vapen, hos utländska släkter däremot första fältet. Se t. ex. friherre Khewenhiiller, där ekollonet är ättevapnet. 2) Sjåtftagna genom ättens stamfäders fria val, hvilket är fallet med alla gamla, » uradliga », eller förlänade, sedan suveränerna började genom bref skapa en ny adel eller upphöja den gamla i högre värdigheter. 3) Godtyckliga, då blotta nycken ledt valet af vapenbild (dessa äro de vanSilfver ligaste); med hänsyftning, då de påminna om någon märklig tilldragelse, hvilket ofta är fallet med sidofälten i våra grefliga och friherrliga vapen (t. ex. Wredes häst, de ofta förekommande rådshattarne, kommandostafvarne m. m.
Nu sedan beslut en gång i frågan blifvit fattadt, få vi höra skäl framkomma, som, enl. min åsigt, icke innebära något annat än det förklarande, att om Ständerna bevilja löneförhöjningarna provisoriskt, så få de skylla sig sjelfva, om de icke få någon Propos. från Regeringen om Embetsverkens reorganisation. Detta är således en reservation eller en protest mot hvad som kommer att ske, och det säger sig sjelf, att om R. o. Ad. instämmer med Hr Gripenstedt, så hafva vi afsagt oss rättigheten alt göra löneregleringen provisorisk, och gillat alla de skäl, som Hr Gripenstedt visat ligga emot hela idéen i detta hänseende. Detta har jag velat anmärka till prot:t, och den som lefver till en annan Riksdag får väl se, om icke hvad jag nu yttrat slår in till punkt och pricka. Remitterades till StatsUtsk. Föredrogs men bordlädes ånyo, på begäran af flere ledamöter, Const.Utsk:s d. 26 sisth Mars på bordet lagda Mern. N:o 8, med förslag till Grundlagsändringar, åsyftande dels förändring i föreskrifterna rör:de RiksStyrelsens förande i vissa fall, dels utvidgad tjensteti 1 lsättningsrätt för sådan Styrelse, som i Konungs ställe i vissa fall förer Regeringen, dels Grundlagarnes bringande till närmare öfverensstämmelse med Riksakten af d. 6 Aug. 1815. Äfvenledes föredrogs och bordlädes ånyo Sammansatta Statssamt Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s d. 26 sisth Mars på bordet lagda Utlåt. N:o 11, i ani. af väckt motion, ang:de anläggning af en elektrisk undervattens-telegraf emellan Skåne och ön Rugen. Föredrogs och lades till handlingarne LagUtsk:s d. 30 sisth Mars på bordet lagda Mern. N:o 26, i ani. af återremiss af Utsk:s Betänk.
Ridderskapet och Adeln att öfvervara firandet af dess högtidsdag: se Inbjudning. — —, angående inbjudning till Ridderskapet och Adeln att öfvervara dess sammanträde den 7 Mars 1860, då föredrag rörande Stockholms belastande komne att hållas: se Inbjudning. Krigs-öfningar, angående införande af passande sådana vid Rikets alla offentliga undervisnings-anstalter: B. VI. 281, 431; VII. Kriminal-lagstiftningen: se Criminal-lagstiftningen. Kringvandringar, arbetsfolks, för erhållande af arbetsförtjenst, an - — K — 123 gående vidtagande af åtgärder till förekommande deraf: B. V. 58, 238, A. 238. Kristendomen, angående dels utfästande af belöningar för de tjenligaste läroböcker vid den första undervisningen i kristendomen, dels rörande inskränkning i kntekes-utanläsniugen : B. III. 314, 458, 538, A. 593: U. IX. 148. 166, A. 167, 177, 178; E. X. (08. Kristendoms-undervisningen i skolorna, angående dess ordnande i enlighet med Läroverks-Komiténs förslag; motion af Friherre Steffan Creutz: se Motioner. Kristianstad: se Christianstad. Kristinehamn: se Christinehamn. Kroberga, Vestergården \ och Östergården J mantal, Krono-skatlehetnman i Nyköpings Län, angående utbyte deraf mot f. d. förare-bostiillet vid Södermanlands Regemente J mantal Vreta: I. 233, 316; B. IX. 112, 152, A. 152, E. 231. Kronans egendomar, angående förkortning af den tid, hvarå dessa utarrenderas: III. 12, R. 12; B. VI. 87, 430, A. 4.30; E. VII. 226. Krono-betjent, om bestämmande af ersättning åt Kronobetjent för försäljning af å landet utmätte lösören: B. VI. 36, 429, A. 429.
Statsrådet fann hinder möta för ifrågavarande statsanslags begagnande på det sätt, som af Rikets Ständer blifvit pröfvadt och fastställd t, kunde derifrån icke ledas den följd, att föredraganden borde föreslå medlens disposition för något annat ändamål, om ock detta stöde i nära förbindelse med det, som varit i Rikets Ständers beslut afsedt. Det rätta i förevarande fall hade otvifvelaktigt varit, att, intilldess Rikets Ständer kunde bevilja anslag tili det förändrade ändamålet, låta anstå med den ifrågaställa regleringen i den del, som icke kunde ega full Öfverensstämmelse med hvad Rikets Ständer redan bestämt; ett uppskof, hvarför, vid ärendets föredragning under samma år, då riksmöte skulle börja, icke något väsendtligt hinder synes hafva varit att åberopa. Om ock den af föredraganden föreslagna regleringen anses icke vara af beskaffenhet, att särskildt genom sina följder blifva klandervärd, finnes dock nu ett uppenbart afsteggjordt från en regel af den stora allmänna vigt, att dess åsidosättande icke bör i något fall lemnäs obemärkt. io. Angående behandlingen af ett mål rörande återställande af försuten tid till fullföljande af ett fordringsanspråk. Uti ett i Statsråds-protokollet öfver Finans-ärenden den 7 November 1851 omförmäldt ärende, angående en hos Kongl. Majit gjord underdånig ansökning, att Kongl. Maj:t täcktes antingen återgifva sökanden den af honom, jemlikt Kongl. Förordningen den 8 September 1824, försutna tid till utfående af ett fordringsbelopp hos kronan för verkställda förrättningar i dess tjenst, eller ock, om sådant icke kunde i nåder bifallas, frågan derom till Rikets Ständers pröfning öfverlemna, synes föredragande Statsrådet Herr Friherre Palmstjernas yttrande utmärka oriktig tydning af det Grundlagens stadgande i 18 § Regeringsformen, enligt hvilket alla ansökningar, ”att Konungen må återställa laga tid, som försuten är,” skola af Kongl. Maj:ts Högste
Men samtidigt växte kundkretsen oupphörligt, hon hade snart att föra räkning med ett femtiotal olika leverantörer, och en dräng och tre kvinnliga biträden stodo under hennes kommando. Alla dessa vidlyftiga affärer höll hon samman i hufvudet — någon egentlig bokföring kom aldrig i fråga. Hon var en minneskonstnär om någon. På de senare åren fann hon i sina dotterbarn, hvilka från späd ålder erhöllo sitt hem hos mormodern, nya föremål för sin moderliga ömhet. När hon sent omsider vändt hem från dagsarbetets mödor, var hon dock aldrig för trött att sysselsätta sig med de små, föreläsa för dem ur sina älsklingsböcker, till hvilka främst hörde Aiigust Blanches skrifter. Hon läste gärna och mycket, men endast det som var gediget och godt, hade en liflig och vaken fantasi och skref till och med själf vid » högtidliga tillfällen » riktigt trefliga små verser. Se där några kort skisserade drag från detta driftiga lifs utsida! Man skulle vara frestad tro, att en så ansträngande och vidlyftig praktisk gärning icke skulle lämna mycket öfrigt för mera ideela intressen eller för familjelifvets intimare kraf. Dock tvärtom! Johanna Strömberg var en allt för gedigen natur att tillfredsställas endast af ett yttre värf; hon lefde därbredvid ett rikt På sin post höll hön ut till det sista, själsoch känslolif, och hon var en maka, i Ännu förliden sommar vandrade den kraftén moder, en svster, en vän som få. fulla gamla mod korgen på armen hvarje dag till fots den milslånga vägen fram och åter mellan sitt sommarnöje och sin plats på salutorget. Ännu i höstas stod .hon vid, outtröttlig och punktlig. Men så kommo sjukdomens dagar. Ett recidiv i en åkomma, af hvilken hon tidigare lidit, nämligen blindtarmsinflammation, nödvändiggjorde flere svåra operationer. Till slut följde blodförgiftning och, trots all strid, dukade hon under den 28 sistlidne december. En varm och onkel barnatro hade ogrumlad genomsyrat hela hennes lif, alla hennes tankar och gärningar.
I följd af dessa tänkesätt, kan jag icke ingiämma i Friherre Anckarsvärds Motion, utan afstyrker alldeles den föreslagna Adressen till Kongl. Maj:t, såsom med de antagne Formerna icke öfverensstämmande. Flere yttrade härtill deras bifall. Grefve ron Schwerin, Fredr. BogisL: Jag tackar den värde Talaren, sorn öppnat den närvarande Debatten för den gyllene Regel, som han uppställt, att Sanningen md sägas .• Jag tackar honom för den hänvisning, som han gifvit på. fordna skamliga tiders fyllda Cassör, och jag tackar de sedermera talande Herrarne för de varnande taflor af Änarchie i England och annorstädes, af tvedrägts-facklor i Pohlen, uppå hvilka de.ledt Ridderskapets och Adelns blickar. Äfven jag skall uttala Sanningen. -— Jag begynner med att förklara, att jag tillhör Oppositionen. Jag har förr aldrig doldt det hvarken i mina Tal från detta rum, eller i mina utgifna Skrifter. Men jag har tillika uppgifvit hvilka Motiver som dervid ledt mig. De härflyta från den kännedom jag äger om andra Folkslags öden. Jag tror ej på någon annan garantie för ett Folks constifutionella Författning, ä‘n den sorn hvilar på dess egna insigter och dess egen förmåga att bedomina så väl sina enskifta som mänsklighetens allmänna interessen. Det äro dessa insigter, som jag i min män sökt att befordra, men aldrig Anarchien Den 8 December. 219 och aldrig har hos mig funnits eller skall hos mig finnas någon Ilystnad efter Embeten, Titlar eiler Mynt. Jag har tillförne i dag fästat Herrarnes uplrärksamhet på Englands olika tillstånd under tankans och talets tvång, och sedan i en ädel Opposition, Nationen funnit ett correctiv mot den öfverdrift, hvartill Minisféren, genom kän* slån af det inflytande, som den äger, och genom medgången möjligen skulle kunna hänföras. Endast småningom kunna dylika krafter utbildas. Frön dertill ligga icke i Constitutionerna allena; de ligga i Människo-naturen.
Vi hafva 4 rum o c h k ö k i S t o c k h o l m: familjen består af mig, 40-årig, samt mina tre b a r n: 19- årig o c h 12-årig dotter samt 16-årig son. Jag har tänkt mig s o m en möjlighet att försöka anskaffa pålitlig äldre person, s o m k o m m e morgon o c h middag för att hämta vår lagade mat samt kväll; b ö r detta ej kunna anordnas så, att det blir billigare än m e d fast tjänarinna, samt så att vi äro fria o c h oberoende o c h — framför allt — slippa de tusen » jungfru-bekymren »? Tacksamma för upplysande svar härpå — måhända af » A v e », fru Langlet, » Stenia » eller annan upplyst rådgifverska i i d u n — vore säkerligen ej så få prenumeranter på Idun, och särskildt förbunden vore Hemkär. 239 beläsenhet på det teologiskt-vetenskapliga området o c h kunde med skäl kallas en lärd teolog. Närmast sörjes den bortgångna af två söner o c h en dotter. bibliotekarien Emil v o n Qvantens maka, befinner sig för närvarande i hufvudstaden. Detta var j u s t, h v a d p a s t o r n h a d e en kung — nej du, en jätte var det, m e n han och det gladde h o n o m, framgång, att » Ja, såna som där låter ta mina prästknep ska gapa på förstår Olle. » O c h vi ska messa, kalkrappningen ska ramla så m y c k e t s o m finns kvar af af det vildaste skrål fortgått var väl där — vid pass den. » afton, roligt, hör — det samlade till sade han. dem. » Johan hånfullt. » Nej tack, j a g super inte, » svarade pastor Thor lugnt. » Men Manlösakarlar någon af jag har hört, ska vara så starka. ilsken De andra ropade en och sprang upp D e t var » T a två m e n o, huru skar det h o n o m icke finger hut, Gullik på Gullik, » präst, » en blick.
Längre bort fick man senare se den lilla stadens gungande palatser, de ofantliga linieskeppen, med ”Gustaf den store”, chefsskeppet, såsom kungligt slott, hvad det så mycket mer blef den dag, då Carl XIII steg ombord för att taga kommandot, åtminstone i en vision derom. Till tjenstgöring på kanonslupseskadern hade en del af infanteriet blifvit beordrad; och i famnen på de gräsbevuxna dalfördjupningarne, som finnas mellan södra Långöns fasta klippväggar, voro en myckenhet tält uppslagna, der sista afdelningarna af dessa stackars menniskor, hvilka för icke längesedan på ett par hundra bondkärror, neddammade och förstörda, ankommit till Strömstad, hvarest några lador gifvit dem tak öfver hufvudet, ändtligen funnit en skäligen angenäm tillflyktsort, emellan det de voro beordrade till tjenstgöring på sluparne. Huru grant lyste ej i solen både de större hemmen på vattnet och de små hvita hemmen på land, som så vackert afstucko mot det gröna gräset och de grå klipporna! Utom tälten funnos der äfven provisionella boningar af andra slag. Derom vittna ännu en mängd lemningar. Icke dess mindre hade man det mycket enformigt, och det var små högtider, då tvänne gånger om dagen signal gafs från koksluparne att backarne fingo afhemtas. Nu blef en liflig korsande rörelse mellan de gifvande och hemtande sluparne. En båt afgick från hvar division, och då backarne – stora glänsande träbunkar, i hvilka maten var upplagd – ankommo till land, emottogos de med förtjusning af de derstädes väntande, hvarvid likväl vissa ordningsmän togo hand om arrangemanget. Derefter bildade sig de trefligaste backlag af de gladaste backlagskamrater, och det var helt förtjusande att på afstånd se dessa små middagar eller supéer så pittoreskt fördelade i den lilla gräsöcknen, medan bullret af ilande båtar, kommandorop och signaleringar genljöd på vattnet.
Jag befarar doek, att under det vi här i maklighet söka att förbättra formerna, vi förlora hufvudfrågan ; ty förestående verldshändelse!' kunna snart framkalla ett fall i de allmänna fonderna, hvilka i detta ögonblick stå högt, och det är på denna grund jag tillåter mig fästa" upmärksarnheten derpå, att en viss beslutsamhet och skyndsamhet vid detta ärendes behandling torde vara högeligen nf hehofvet, påkallad. Hr Akerman, Fredrik: Vid ett sammanträde afåtskillige ledamöter utaf alla RiksStånden, hvilka närmare intresserade sig för lånefrågan, väcktes det förslag, att ämnet skulle blifva föremål för gemensamma öfverläggningar. Til! en början ville jag ej gå in på denna idé, utan invände att ett sådant allmänt sammanträde var mera ett publikt skådespel än det medlör nytta; ty sällan lyckas man öfvertyga någon, och gör man det, så blifver verkan deraf ej långvarig. Under dagarne mellan det allmänna sammanträdet och Ståndens plena har mången glömt hvad han hört, och blifver tillgänglig för sednare intryck. Då nu de fleste önskade gemensam öfverläggning, gick jag in derpå, och som de, hvilka i Måndags voro närv:de, torde påminna sig, tog jag Ständernas tid då i anspråk. Detta sammanträde bekräftade i viss mån, hvad jag föreställt mig angående verkan af dessa öfverläggningar. Ehuru val jag och flere med mig sökte att, så godt vi förmådde, uplvsa om nyttan deraf, att lånet skulle i kontraktet bestämmas till 35 mill., ehuru man f. n. ej behöfde mer än 25, fann jag beklagligen redan då, och har i dag fått ytterligare bekräftelse derpå, att begreppet i detta afseende ej kan redas, utan man föreställer sig (några af brist på förstånd, andra emedan de ej vilja förstå det) att, om man i ett kontrakt sätter 35 mill., måste man nödvändigt låna nämnde summa.
Betänkande N.o 47- 7 tagas; saint att, till förekommande af tvister, i afseende å classificeringen af de befattningar, hvilkas innehafvare äro lill inqvartering berättigade, måtte, enligt Stats-Contorets förslag, bestämmas och anses såsom Capitaines vederlikar; Regements-Läkare och Pastorer; såsom Lieutenanters; Auditeurer, Regementsskrifvare, Regements-Bokhållare, Bataljonsläkare, Tyg-Ammunitionsoch Bevärings-Vaktare, Cancellister, Kammarskrifvare, Material-Bokhållare, Esqvadrons-Predikanter; såsom Under-Officerares: Tygskrifvare, Mönsterskrifvare, Rustmästare, Under-Läkare, Häst-Läkare, Handtverksmästare, Vaktmästare; såsom Manskapets: Handtverksgesäller. Beträffande frågan om och när inqvarterings-förmonerne böra utgå in natura eller i contant; så har Kongl. Maj:t i Nåder ansett det stadgande böra vidtagas, att garnisonerande inqvarteringstagare i de 6 första classerne, som icke i Kronans hus kunna inrymmas, alltid böra emottaga inqvartering i contant, samt att inqvarteringen äfven för manskapet må med optionsrätt uppbäras af Regementseller Compagnie-Gheferne, emot förbindelse att hålla manskapet med rum, men som af staden borde in natura lemnäs, der sådant åtagande icke å de förres sida eger rum. Utskotten deremot, som i 1720 års Inqvarterings-Ordning funnit det stadgande, att ”ingen, som vill hålla inqvartering in natura, skall vara skyldig att betala med penningar”, hafva troLt det leda till en allt för stor, af nödvändighet eller behof ingalunda påkallad tunga för städerne, att, då inqvarteringstagare icke kunna inrymmas i Kronans hus, men städerne kunna och finna för sig förmonligast att prestera tjenlige rum, i stället att betala contant, en sådan rättighet skulle vara dera betagen.