Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
» Allt blir lättare att bära nu. » IDUN 1893 Hon såg upp med en hastigt frågande blick, ingen af dem hade vetat, hur mycket eld som men slog ned sina ögon för den varma glöden ännu fanns kvar. i hans. Skulle det nu bli att kämpa samma förDe hade älskat för högt att någonsin kunna tviflans kamp på nytt? glömma eller upphöra att sakna, och båda Nej! Båda visste, att ur detta sammankände en egoistisk glädje öfver att i hvarandträffande skulle växa upp kraft, vilja och ras drag återfinna spår af genomgångna liförmåga att lefva fullare och rikare, ej endanden. dast för egen del, utan för andras. De stodo på hotelltrappan, hand i hand. Det hade inte varit hennes börd eller faderns maktspråk, som skilt dem åt; ty inga Plötsligt — alldeles ofrivilligt — böjde han böner eller hotelser kunde inverka på hennes sig ned och kysste henne innerligt, varmt och beslut att äkta den hennes hjärta valt. passionsfritt — ett afsked för lifvet — och Det var från honom hindret kommit i form hon besvarade kyssen, medveten om att ej beaf en gammal förbindelse — - ett gifvet löfte höfva rodna för sig själf, för honom eller den, hvars namn hon bar. — som han försökt, men ej lyckats bryta. Ännu när dörren slagit igen efter henne, Han hade burit följderna af sin ungdomskunde hon genom glasrutan se honom, där förvillelse nu i många år. Hon tordes, ville och kunde ej fråga, hur han stod kvar med det djupt böjda obetäckta hufvudet, öfver hvilket snöflingorna sänkte sig hans äktenskapliga lif gestaltat sig. tillika med hennes varma förbön om välsigHotellet låg framför dem. » Låt oss gå ett enda slag här, » bad han nelse och frid. och vek af inåt en liten trädplantering, där snön låg dunlik och skimrande öfver den minsta gren. Det elektriska ljuset från hotellet kastade en blek blåaktig månglans öfver alla föremål, och det var lika ljust som om dagen. » Och det är säkert, att ni förlåtit mig? » frågade han. Hon lade sin hand i hans. » Det var länge har nu utgått.
Efter Högste Domstolens och StatsRådets hörande, har Jag tagit detta ämne i noggrann! öfvervägande, och dervid funnit, alt, om än Förslaget kan anses föranleda till åtminstone någon förbättring af nuvarande prioritets-sysleme, i det värdet af Intecknings säkerhet mindre än hittills komme alt blifva beroende af de så kallade tysta förmånsrätter, åtskilliga anmärkningar emot Förslagets innehåll och uppställning sig likväl förete. Då uti 8 § den hittills stadgade förmånsrätt för barna-arf blifvit utsträckt lill omyndig persons fordran, af hvad beskaffenhet den vara må, synes i sammanhang dermed stadgandet i 2 § af samma Cap. angående den rätt, som tillkommer omyndig lör faddergåfva, då den är förvandlad och ej i behåll, hafva bordt undergå förändring. Den 12 Ma r s e. m. Ordalagen i det föreslagne stadgandet i g §, att lnteckningsliafvare må öga rätt till betalning utur panten med dess afgäld intill betalningsdagen , finnér Jag icke vara nog tydliga. Det ligger i sakens natur, att betalningen eller utdelningen till Borgenärer sällan kan ske samma dag, som fastigheten upphört att tillhöra Concursmassan, men längre än till sistnämnde dag bör ej Borgenär äga anspråk på afgälder; och derjemte saknas i Förslaget nödig bestämdhet i afseende på möjliga collisioner emellan lnteckningsliafvare, Arrendatorer och sådane fordringsägare, som fått utmätning å gröda. För öfrigt, och då fråga nu är örn förändrad redaction af större delen utaf det Capitel i Handels Balken, som afhandlar borgenärers inbördes företrädesrätt lill gäldbunden egendom, hade till en nödig fullständighet bordt hora, att deruti blifvit intaget det stadgande, som innefattas uti Kongl. Förordningen den 18
Hon skulle kanske endast göra af med de få sparpengar, som hon väl visste vara ett för hennes föräldrar stort offer att gifva henne. Hvad skulle hon egentligen göra i Stockholm — ensam i den stora staden? Och under tiden skulle hennes gamla föräldrar gå ensamma här nere på landet. Hon skulle icke kunna ge sin mor en handräckning vid arbetet, icke finnas i närheten, om de skulle bli sjuka. Ja, tänk om de blefve sjuka, de kunde ju dö! Tänk, om en af dem doge, medan hon var borta! — Nej, hon ville inte resa! — Men så kom hon i håg, att fadern ju redan hade skrifvit till professorn i Stockholm, och att brefvet hade kommit med svar, att hon skulle vara välkommen till hans atelier, till dess att hon senare på hösten kunde komma in vid akademien. Modern hade också skrifvit till en gammal mamsell Hult, en barndomsväninna, som bodde uppe på Söder, och hos hvilken Rakel skulle få bo för billigt pris. Och der låg den svarta klädningen med garneringen påsydd, hatten, regnkappan, allt var i ordning. Nej! Det hjelpte icke. Hon hade sjelf tagit steget, och det kunde icke tagas tillbaka mer. Aftonen före afresan kom, och hon gick ensam omkring för att taga farväl af allting. — Aldrig hade hon tyckt, att allting der hemma var så vackert som nu. De tre ekarna der uppe på backen med den lilla bänken under den midtersta! Ett mera förtjusande ställe kunde väl icke finnas i verlden, och derifrån såg man hela Kolmården, som nu i aftonglöden låg som en lång violettblå molnmassa mot den orangefärgade himlen. Hon var vid dammen och bakom ladan, i köksträdgården, vid gungan, nere vid den stora granen i hagen, öfverallt, och slutligen gick hon in och satte sig tyst vid qvällsbordet. Då hon sade godnatt till sin far, föll hon honom om halsen och sade: »Förlåt mig, far! Du vill ju ge mig din förlåtelse?» »Kära barn», sade han och klappade henne. »Du har ju inte gjort något ondt. Det är nog det bästa för dig, att du får försöka. Det hela varar ju inte så länge. Innan nästa vinter är du hemma igen.» Innan nästa vinter! Jo, det var just snart Det förekom Rakel som en hel evighet.
Af Bengt Nilsson: att det i l:sta mom. af berörde § gjorda medgifvande, att om samhällets samtlige vid sockenstämma i beslutet deltagande medlemmar vilja' i afseende på fattigvården fördela samhället i kretsar eller rotar, med å 1 ig~ gande för en hvar af dessa att försörja dithörande fattighjon, sådant då må vara tillåtet, vore ungefärligen detsamma som om berörde medgifvande aldrig i författningen influtit, enär det nästan alltid måste inträffa att någon hemmansegare af enskildt intresse, ensidiga afsigter eller bristande begrepp om anstaltens nytta, motsatte sig densamma och förhindrade denna fördelning, hvilken på många ställen af riket, der den längre eller kortare tid egt rum, visat sig lända till verklig nytta och allmän belåtenhet; hvarföre motionären ansett att inskränkningen i sockenstämmans beslutande-rätt i berörde hänseende borde begränsat sig dertill, att en viss öfvervigt af rösterne för bifall borde gjorts till vilkor, så att dessa kunnat bestämts till §:delar eller f:delar af röstetalet. Åf Lars Johansson: att, till undvikande af ofvan anmärkta olägenhet, det i 1 mom. befintliga stadgande om rote-indelningen borde erhålla följande lydelse: »Skulle fattigvårds-samhälle besluta^ att i afseende å fattigvården fördela samhället i kretsar eller rotar, med åliggande för en hvar af dessa att försörja dithörande fattighjon, vare sådant ock tillåtet och galle» etc.
M:ts och rikets Kammar-kollegium väckt påstående, genom utslag den 30 November 1850, såsom dana-arf tilldömt E. K. M:t och kronan den andel i qvarlåtenskap en efter Rösler och hans hustru, som bordt hans arfvingar tillkomma, derest de i laga tid sin rätt iakttagit; hvarefter bemälde arfvingar, genom befulImäktigadt ombud, i underdånighet anhållit, det E. K. M:t täcktes till Rikets Ständer göra nådig framställning, att berörde andel i Röslers och hans hustrus qvarlåtenskap, utgö rande, enligt afgifven redovisning, ett belopp af 551 r:dr 29 sk. 6 rst. banko, måtte varda till förmån för Röslers i torftiga omständigheter stadde arfvingar eftergifven. Rikets Ständer, som tagit kännedom af de till målet hörande handlingar, hafva deraf inhemtat att, då Röslers i Norige vistande arfvingar, såsom orsak till underlåtenheten att inom i lag föreskrifven tid deras arfsanspråk anmäla och bevaka, uppgifvit saknad kännedom af Röslers och hans hustrus inträlfade död, hvarom underrättelse genom allmänna tidningarne eller på annat sätt icke skall blifvit arfvingarne meddelad, och då E. K. M:t, med jemväl fästadt afseende å den medellösa ställning, hvari nämnde arfvingar sig befinna, föreslagit Rikets Ständer, att kronans rätt till ifrågavarande dana-arf må till sökandernes förmån eftergifvas, hafva Rikets Ständer funnit skäligt sådant medgifva. Hvilket Rikets Ständer få, såsom svar i ämnet, hos E. K. M:t i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 29 Juli 1851. Bil, till II. St. Skrifvelse, N:o 108. Uppläst och godkändt hos Ridd. oell Adela den 23 Juli 1851.
Numer å Betänkandet. A. Accordsanbud, se: Eftergift. Adlerstam, G. U.., angående lians ansökning om ersättning för lidande, som blifvit honom förorsakadt genom en rättegång mot Banken Jr i anledning af återremiss ^g. Afskrifning, af två Odlingslån, angående ,5. „ yppad brist i lumpförrådet vid Tumba 22, „ kostnaderne för försök till en förbättrad papperstillverkning 33, angående en af Bankens Commissariät verkställd afskrifning af två från Banken utgifne fastighetslån .. Cg. med hemställan om afskrifning af ett fastighetslån, som ej blifvit bevakadt i låntagarens concurs iZjo. af någre lånefordringar, dem Kronofogdarne B. Carlsson och M. Rabe uppburit, men förskingrat \få, angående arrendet för Malmö Låne-Gonloirs gårdstomt 102. (Jemför Eftergift.) Ansvarighet, som tillhör embetsoch tjenstemanna-befattnin garne inom Banken 37. Ansökning, se ämnet, som ansökningen angår, eller sökandens namn. Arfvode, se: Cunzlieller Vakt-betjening. B. Banco Ombud vid Låne-Contoiren, angående sättet huru, i händelse af förfall för dem, deras befattningar må bestridas 46. (Jemför Låne-Contoir och löner.) 1 2 Bergs frälse-egendom, se: Lånerörelse.
En sådan lag, hvarigenom åt första instansen skulle blifva öfverlåtet att, oaktadt mor det blifvit bevisadt, likväl under åberopande af vissa förmildrande omständigheter befria brottslingen rån i lagen stadgad påföljd, skulle ju snarare vara en upmuntrau för brottslingen att icke frukta lagen, då han redan från början har ani. förmoda att bans gerning skall få ett mildare bedömande. Hans sträfvau skulle icke komma att gå ut på ett öppet erkännande af sitt brott, utan att bemantla detsamma, — att gifva det ett sken af lindrigare art. Jag tror således att långt från alt aktningen för lagen skal! stärkas genom detta förslag, kommer denna aktning snarare att för minskas. Gr:n har vidare såsom skäl för Utsk:ts förslag anfört att misstag skulle vara möjliga. Ja; misstag kunna blifva ganska möjliga, om detta förslag antages, emedan domaren kan begå flere misstag, ju större utrymme lemnäs åt de individuella intrycken att utöfva inflytande på domslutet, och det skulle sannerligen icke vara lyckligt om domares misstag sfi uprörde den allmänna rättskänslan att densamma här, såsom i vissa andra länder skett, kunde finna sig föranlåten att låta den råa styrkan träda emellan och tillämpa en annan lag, än den, hvaruppå domaren grundat sitt beslut. Sådant kan möjligen hända, då man går för långt i filantropiska åsigter. Gr:n har sagt att det är bäst då lagen talar och nåden tiger. Det är just denna åsigt, som i det K. förslaget blifvit uttalad; man vill icke att domaren skall förvandla sig från lagens tolk till nådens utöfvare, hvilket han ovilkorligen skulle blifva enl. Utskits förslag. Grin har slutligen lagt vigt uppå att Utskits förslag blifvit af 2:ne Stånd godkändt. Jag vågar häremot åberopa att det K. förslaget äfven blifvit af Sine Stånd godkändt, och att således på den sida, som försvarar detta, finnes den ena statsmakten, biträdd af halfva representationen, hvarvid ej eller bör förglömmas att sist. nämnda förslag är granskadt och gilladt af landets högsta juridi ska auktoritet.
Statsförfattningen redan långt för detta förändrat sig, har likväl bördsrätten till arfvejord i lagstiftningen blifvit bibehållen, på grund af den hos jordbrukande klassen pre sumerade kärlek till förfäders jord. I denna presumtion ligger således den nyare bördsrättens egentliga princip; och att den bör anses vara af sådan vigt, att lagstiftningen måste foga sig derefter, antogs af Lagkommittéen, som derföre i dess år 1826 utgifne förslag till civiI—lag bibehöll omförmälde rätt. »Svenska jordbrukaren», yttrar kommittéen, »har vant sig att älska sitt hem, såsom en bostad för uråldrig frihet och sjelfständighet. I samma man han å jorden nedlägger sina arbetskrafter, känner han sin personlighet dermed införlifvas. Hafva förfäder odlat den före honom, så har den derigenom, i hans ögon, fått ett värde, som ej i materiella beräkningar kan uppskattas Han läser dä i sina närmaste omgifningar en bildrik teckning af egna och förfäders öden. Från fäder nejordens minnen utvidgas synkretsen småningom till fäderneslandets. Ju öppnare sinnet varit för de förra, ju starkare emottages intrycket af de senare. Kärleken till fäders jord blir således alltid en djup grundval för kärleken lill fäderneslandet. Onekligen eger Svenska jordbrukaren i allmänhet den medborgerliga hildning, som gör honom mäktig att älska sitt fädernesland, äfven för dess egen skull och ej blott för individuella affektioner; men derföre böra de senare ej utplånas, när högre ändamål ej fordra det. Fosterlandskänslan är ett band, som väfves af mångå trådar: ingen af dessa må afskäras obetänksamt». Dessutom skulle i bördsrätten jemväl ligga en icke obetydlig motvigt både för jordegendomars öfverdrifna splittring och för deras sammanhopande i större klumpar, än som med jordbrukande klassens välstånd vore förenligt; och derifrån hemtade således kommittéen ett ytterligare skäl till dess öfvertygelse att denna "Lag-Utskottets Betänkande, M 40. 3 rätt, äfven i samhällets närvarande släck, bör bibehållas, helst densamma i sig sjelf ej medförde sådana olägenheter, att den behöfde afskaffas.
Visserligen är förhållandet i allmänhet sålunda 3 men en StatsSecreterare, som äger sin i grundlagen stadgade rätt, att neka sin contrasignation till hvad han anser stridande emot Regering?Formen, kan deremot ej underlåta att sätta sitt namn under en Författning, som, oaktadt stridande emot dess tankar , Konungen'anser nyttig, och hvarigenom intet ingrepp göres i Constitutionen. Således kunde Herr StatsSecreteraren Friherre Wirsén väl hafva uppgifvit Författningen , men ej derföre bestämt sjelfva beloppet af tullafgiften. Hvad angår Herr Munck af Rosenschölds yrkande , att till ett Utskott må hänskjutas den väckta frågan, huruvida han handlat Constitutionsvidrigt eller icke, synes det, efter min öfvertygelse, ej kunna eller böra i verket sättasj ty då borde, till följe af hvad Herr Munck af Rosenschöld anfört, att han i grund af lagarna ej finner något bestämdt stadgande emot allmängörande in pleno, åtmindstone af de uppgifter ur StatsRådets Protocoll, som kunna leda till låford för någon Ledamot i StatsRådet, den frågan först, genom Utskottets förberedning, af Stånden vara afgjord, om allt hvad Grundlagen ej bestämdt förbjuder, bör anses vara tillåtet. Efter min tanka, kan icke en så vidsträckt tydning medgifvas. Lika med Herr Munck af Rosenschöld, och med hvarje redlig Embetsman, delar jag till - 420 Den 31 Mars. fredsställelsen öfver den ansvarighet, som allt 6edan år 1809 blifvit laggd på Konungens Rådgifvare i KtatsRådet och i CommandomålJag gör med nöje en offentlig rättvisa åt renheten af de afsigter, som grundat den värda Ledamotens anförande ; och jag har under loppet af denna öfverläggning fått förnyade skäl att värdera det utöfningssätt af Riksdagsmannarätten, som, förenadt med lämpa och inbor des akrning för stridiga meningar, säkrast leder till ett gemensamt mål.
Hon låter visserligen kärleken till Börje drifva Marianne in i arbetet, men det blir detta själft, som omedvetet men säkert öfvar sitt pånyttfödande inflytande. Denna bokens underströmning har endast af fåtalet blifvit nog beaktad. Samarbete i kärlek – sådan var Ernst Ahlgrens uppfattning af lyckan i äktenskapet. Och hon var i detta afseende framom flertalet i sitt kraf på omdaning af det närvarande. Hon hoppades att mycket af den gamla romantiken i förhållandet mellan könen skulle vika för en verklig gemensamhet i sträfvanden. Arbetet skulle varda denna omskapare af äktenskapet. »Jag önskar er», skref hon till en ung författarinna före hennes giftermål, »en sund, stark, inre lycka, som tål både det fula, det prosaiska, och som ändå frodas så fort solen skiner.» Ernst Ahlgrens tro på arbetets makt gränsade nästan till öfvertro. »Du blir säkert lycklig, ty du älskar arbetet»; »du kan icke vara helt olycklig, ty du orkar arbeta» – sådana ord yttrade hon ofta. Och om hon själf fått bevara arbetskraften, hade hon också bevarat nog mycket af lifslusten för att kunna lefva. Detta nu antydda grunddrag i Ernst Ahlgrens skaplynne – hvars utveckling längre fram i tiden jag i det ofvan sagda sökt följa – tedde sig på ett ovanligt bestämdt sätt redan vid hennes utträde ur barnaåren. Hon ville hafva ett eget arbete, ett lifsmål. För tjugu år sedan var en sådan önskan ännu mycket ovanlig hos unga flickor i välburgna hem. Utom det inneboende konstnärsanlaget och den energiska arbetshågen var det också andra förhållanden, som bidrogo att så tidigt rikta hennes håg utåt. Hon drömde ej som andra flickor om hemmets och kärlekens lycka. Ett hems glädje och ro hade hon aldrig känt; hon hade ju fått själfva föräldraömheten vanstäld af splitet och af dubbelheten. Kärleken trodde hon icke skulle komma på hennes lott. Hon var uppfostrad i den tron att hon var frånstötande ful; hennes långa, magra företeelse i de smaklösa drägterna – under barndomens halft goss-, halft flickkläder – var henne en ständig plåga, som ökade hennes ytterliga skygghet och slutenhet, egenskaper, hvilka följde henne genom hela lifvet.
1 Sami. 2 Afd. 24 Häftet. 2 IO Statsoch Lag-Jjtshottens Betänkande, N:o 120. den och invånarne i den ena jurisdictionen lill Hof-Rätls-Residencet ej längre väg, än invånarne i den andra, för att någorlunda kunna afhjelpa de i berörde afseende nu för handen varande olägenheter, föreslagit: alt Rikets Hof-Rätter må blifva fern, nemligen en i Christianstad, en i Jönköping, en ny i Philipstad, en i Stockholm och en ny i Umeå; att under Christianstads Hof Rätt må lyda Skåne, Halland och Blekinge,. eller Christianstads, Malmöhus, Hallands och Blekinge Län, — under IIof-Rällen i Jönköping, hela Småland, Öland, Gottland, hela östergöthland och af Westergöthland allt hvad som icke tillhörer Götheborgs Län, eller Calmar, Kronobergs, Jönköpings, Gottlands, Linköpings, Skaraborgs och Elfsborgs Län (med undanlag af Dahlsland), — under Philipslads HofRätt, Götheborgs och Bohus Län, Dahlsland samt Carlstads, Örebro, Kopparbergs och Gefleborgs Län, — under Hof-Rälten i Stockholm, hela Södermanland, hela Uppland, Stockholms stad och Vestmanland, med undantag af den del deraf, som tillhörer Örebro Län, eller Nyköpings Län, Stockholms Öfver-Stålhållaredöme, Stockholms, Upsala och Vesterås Län, — samt under llof-Rätlen i Umeå, Wester-Norrlands, Jemtlands, Westerbottens och Norrbottens Län med Lappmarkerne.
■Vid lediga tjemters tillsättande utnämncs Wand kompetente sökande den, sorn Fullmägtige, med afseende å Verkets fördel samt vigten och ansvarigheten af de särskilda befattaingarae. finna till den lediga tjensten mest skicklig och passande Angående behandlingen af frågor rörande tjenstefdrsummelser m. m. § 267. Om någon, Kommissariatet underlydande, ordinarie tjensteman, vid mindre förseelser i tjensten, ej låtit sig rätta af vederbörande förmäns tillsägelser och varningar, eller blifvit beträdd med vårdslöshet eller försummelse i sin tjenstgöring, eller ock i allmänna lefvernet ådagalagt ett mindre värdigt uppförande, bör han inför Kommissariatet erhålla lämplig föreställning och åtvarning till : framtida bättring. Inträffar åter enahanda förhållande i afseende på någon af Verkets öfrige embetsoch tjenstemän, skall denne, efter derom gjord anmälan, förekalläs inför Fullmägtige samt tillrättavisas och varnas. I händelse den, som på detta sätt, antingen inför Fullmägtige eller Kommissariatet, undergått första varhingsgraden, ej deraf låter sig rätta, ega Fullmägtige att, med afseende å förekommande omständigheter, på längre eller kortare tid suspendera honom från dess innehafvande tjenst, med förlust af hela eller halfva lönen; hvilken under tiden, må till ersättning för tjenstens förrättande användas. Derest tjensteman, hvilken förut blifvit för tjensteförsummelse eller annat förhållande suspenderad, ånyo gör sig skyldig till dylik förseelse, ankommer på Fullmägtige att, efter förseelsens beskaffenhet, antingen ytterligare suspendera honom, eller helt och hållet skilja honom från dess vid detta Verk innehafvande tjenst och lön. Likaledes beror på Fullmägtiges särskilda pröfning, huruvida Kommissarie, som, till följd af oordentlighet i sina enskilda affärer, blifvit bysatt, eller varit nödsakad till borgenärer afträda sin egendom, må vidare bibehålla och utöfva sin kommissarie-beställning. % 269. Tjensteman, som är förvunnen att hafva begått ärerörigt brott eller annan förseelse, i eller trtom tjensten, af den svåra beskaffenhet, att
Priset på jernvägarne skall dessutom bestämmas på det sätt, att det motsvarar 20 års nettoinkomst, beräknad efter medeltalet af de 5 bästa åren utaf de 7, som närmast föregå inköpet. Detta kunde väl gå an, ehuru detta förbehåll i sig sjelft är ett raffelspel, hvarpå Staten möjligen skulle kunna vinna, om turen vore god, men härpå följer ännu ett tillägg, som enl. min åsigt gör förslaget helt och hållet oantagligt, nemi. att köpeskillingen uti intet fall får understiga det verkliga aktiekapitalet med tillökning derå af 15 proc. Jag behöfver ej bevisa det tvetydiga och obestämda i detta stadgande, eller, i bästa fall, det för entreprehören öfverdrifvet fördelaktiga deri, men jag vill vid detta tillfälle icke längre uptaga Ståndets lid. På grund af hvad jag nu yttrat, får jag föreslå: l:o att R. St:r besluta, att den af K. M. föreslagna'jernvägen emellan Stockholm och Götheborg skall, så fort ske kan, på Statens bekostnad, påbörjas och fullbordas; 2:o att R. St:r genast ställa till K. M:s disposition en summa af 20,000 R:dr till undersöknings-kostnader för den redan påbörjade jernvägens fortsättande från Svartå till Götheborg och från Köping till Stockholm; 3:o att R. St:r, förslagsvis, anslå 600,000 R:dr årligen, från och med 1856, till ränta och amortering af de Statsobligationer, som, i mån af behof, utfärdas för uplåning af de medel, sorn erfordras lill fullbordande af ofvannämnde jernväg för Statens räkning; 4:o att R. St:r medgifva K. M. rättighet att, af det öfverskott, som innan nästa Riksdag troligen upkommer å amortelings-anslaget, och i den mån öfverskottsmedlen blifva tillgänglige, använda så stort belopp som erfordras till undersöknings - 362 Den 21 December. kostnader för de öfriga <ft«/«-banor, som blifvit i K. M:s Nåd.