Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Man kan så mycket heldre förledas till ett sådant antagande, som några efterföljande §§:r tyckas deråt gifva stöd. I 4 j§:n heter det, att »den som med åker, äng eller plantering möter skog, utmark eller beteshage, håfve såsom hittills ej stängselvitsord»; och om man går vidare, så finnér man i 5 §:ns 2 morn., att om emellan egor, bestående af skog, utmark eller beteshage, stängsel ej är uprättad, anses den ohägnade marken vara till gemensamt mulbete uplålen. Häraf följer, att om man bar åker eller äng, som möler skog eller utmark, så äfventyrar man alltid att der kan finnas lösgående kreatur, emedan marken kan anses till gemensamt mulbete uplåten. Om nu vården om dessa lösgående djur skulle anses iakttagen endast dermed att kreaturs-ägaren deltagit i stängseln för sina ägor, eller såsom det heteri } §:n »medelst hägnad», befarar jag, att det goda syftemål förslaget afser, kunde under författnms tillämpning varda motverkadt; och jag skulle således tro, att förutnämnde mellanmening i 1 §:n, äfvensom, på sätt jemväl inom Högsta Domstolen blifvit anmärkt, 4 §:n borde ur förslaget utgå. Uti 5 §:ns 1 mom. finna vi följande stadgande: »Utgöras egor, emellan hvilka stängas skall, af skog, utmark eller beteshage å båda sidor, och finnes ena sidan af stängseln märkligen betungas utan motsvarande nytta, då må, der den sidan ej sjelf stängseln fordrar, dess stängselskyldighet, efter thy som domaren skäligt pröfvar, nedsättas under hvad i 3 §:n stadgadt är.» Jag 170 Den 31 Augusti. skulle tro, att hvarje undantag frän den föreslagna halfpnrts-principen är skadligt.
Ej skall till skadestånd, i det fall nu sagdt är, tagas hvad som till uppfostran för barn, eller underhåll för afvita nödigt finnes. 7 §. Har straff förfallit eller tid till afbrutet åtals fullföljd blifvit försuten, efter hvad i 5 Kap. 13, 14 eller 16 § sägs; vare dock målsägande ej derigenom betaget att det skadestånd söka, hvartill han eljest kan berättigad vara. 8 § Målsägande är den, mot hvilken brott begånget är, eller som deraf förnärmad blifvit eller skada lidit; så ock den, som för den förnärmade eller skadade målsmannarätt äger eller eljest satt är att talan föra. 61 7 kap. Om religionsbrott. 1 §. Hvar som hädar Gud, eller lastar eller gäckar Guds heliga ord eller sakramenten, dömes till straffarbete från och med sex månader till och med fyra år. Sker det af obetänksamhet eller lättsinnighet; vare straffet fängelse i högst sex månader eller böter. 2 §. Gör man gäckeri af Gudstjensten; straffes med böter eller fängelse i högst sex månader. 3 §. Idkar någon handtverk eller annat arbete å Söneller högtidsdag, emellan klockan sex om morgonen och klockan nio om aftonen, straffes med böter, högst femtio Riksdaler, utan det sker till egen eller annans nödtorft, som uppskof ej tåla kan. Lag samma vare, om kramlåda eller annan bod å sådan sabbatstid till salu öppnas. 4 §. Begår någon brott å sabbatstid; varde den omständighet såsom försvårande ansedd. 8 Kap. Om förräderi; så ock om andra för Rikets säkerhet menliga brott. 1 §.
Ridderskapet och Adelö har Utskottets förslag, att för Ångfartyg skulle utgöras en Bevillning af 6 för ioo:de, inberäknad I^ästetals afgilten, och hvad för näringsrörelsen serskildt skulle erläggas, blifvit klandradt, på den grund, att denna industri-gren, såsom ännu icke nog för sig kommen, icke borde med afgifter betungas; och inom Borgare-Ståndet har blifvit yrkadt, att för sjelfva fartygen blott borde erläggas Lästetals-afgift, samt för restaurationen antingen utgöras 5 procent af behållningen, eller den, som håller densamma, aldeles befrias från bevillning, då en dryg afgift till fartygets egare ofta snarare medförde förlust, än vinst. Utskottet, som icke kan medgifva, att förhållandet med Ångfartyg är enahanda, som med vanliga fartyg, helst de förra merendels gifva en ganska betydlig behållen inkomst, får dock, i betraktande deraf, dels att restaurationen ofta icke besörjes af fartygsegarne, och dels att Ångfartyg finnas, hvarest icke någon dylik anstalt är inrättad, härmed hemställa den förändring, i sitt förra förslag, att för Ångfartyg må erläggas bevillning efter 5 för ioo:det af behållna inkomsten, 3q Bevilln.-'Utsk:s Utlåtande, N:o 66. inberäknad Lästetals-afgiflen, men för restaurationen, eiler näringen, utgöres skatt efter de härvid i allmänhet gällande grunder. Pag. g och to (\$\ 12.") Uppå de grunder, som anföras i Betänkandet N:o 57, anser sig Utskottet icke kunna tillstyrka den inom Välloflige Borgare-Ståndet yrkade förändring i förslaget, att Mäklare och Skeppsclarerare mätte uppföras i första Classen vid den här förekommande classification.
Men fröken Nonnen är van Emellan klipporna i sa ?zden. sofradc, för att som juvelsmycken skänka den att af erfarenheter draga slutsatser. Hon drö- Spår af en inskrift syntes ännu kvar jer hvarken vid den gamla goda tiden eller ungdom, som växte upp omkring henne. Men tvär trä ' t hade storm ooh böljo Några af denna ungdom samlade hon i sin den oroliga nya, in i framtiden spanar hennes Se ' n hafva sol och regn och tidens t ritskola, andra fingo af de utmärkta systrarna varma blick, frågande, om det nya släkte, som I ojämn kärnad mot .det dragit. hela sin undervisning och framförallt en lifsnu växer upp omkring oss, har kraft nog att Och nu står blott ett litet rös af sten gå framåt i utveckling. riktning åt det rätta målet. Där gröna stigen slutar uppå hällen. För detta unga släkte är det väl nu knappast Men vågen sjtmger än sin gamla sän Dock var det ej som lärarinna i egentlig mening Emily Nonnen skulle gifva sin insats möjligt att skildra våra fröjder, då bland böcAf vemod fylld, i sommarkvätlen. • Sveriges kultuiiif, det var som författarinna kerna på julbordet fanns en bok af Emily Och korsets saga än bla ?id bygdens Nonnen. Den lästes naturligtvis först af den för barn och ungdom. Förtäljs, när glada vinterbrasan fla År 1855 utkom hennes första öfversättning lyckliga ägarinnan själf, som kanske med det En enkel, flärdlös sägn om hjärtctro, från engelska till svenska och 1895 gjordes lilla pekfingret följde rad efter rad och ovan, Som frän all kärleks källa stammar. den sista från svenska till engelska. Dessa arofta med tårskymd blick, läste upp berättelsen. r IDUN 1897 Matts Olsson var en rask och glatt matros, Som fost från Grisslehamn till Aland förde Och mången gång, då hafvet fruset låg, Till Ekerö med häst och släde körde. lösen Mot storm och dimma ofta käckt han stridt, Och lika säkert ror som plog han skötte, Och dock en gång, när fyr ti ren han fyllt, På grund han med sin postbåt stötte. blefve Och sjön gick hög.
Jag var så mycket mera öfvertygad härom, som tvisten om vester eller öster om Sigtuna-fjärden skulle kunna föranleda dertill, att anslagen skulle komma att gå till andra ändamål, till stor skada för de norra länen. Då fråga nu blott är att bevilja 3,000 rdr för att kunna vinna en så stor fördel som att kunna veta, luiru man slutligen bör använda millioner, så tror jag att Stats-Utsk:t gjort både rätt och välbetänkt, då det föreslagit denna undersökning. Af dessa skäl och andra, som jag skulle kunna anföra, samt då för öfrigt 3 Stånd bifallit Utsk:ts Betänk., anhåller jag, att R. o. Ad. måtte fatta samma beslut. H. II. 24 370 Den 11 Februari e. m. Frih. Hermelin, Carl: Jag anhåller att få veta, huruvida underrättelse ankommit från de öfriga Siånden rörande deras beslut i denna fråga. Enskildt har jag mig bekant, att Presteoch Bonde-St:n bifallit Betänk:t; men huruvida Borgare-St. äfven gjort det, vet jag icke. I ani. häraf tillkännagaf undertecknad, att någon underrättelse om de öfrige Riks-Ståndens beslut i förev:de ämne ej ankommit. Frih. Hermelin: Jag vill inskränka mig till att undersöka, huruvida de lokala förhållandena skulle kunna lägga några svårigheter i vägen för den föreslagna undersökningen. Jag tror då, att om man tager vägen direkt öfver Märsta, så skola många svårigheter uppstå, men några 1000 alnar längre ner möta inga sådana. Den väg, som man då måste passera, är blott omkring 70 ä 80 alnar, med fast mark på båda sidor. Der finnas också inga höga backar. Frih. Tersmeden, som bott i granskapet, kan intyga att passagen öfver Örsundsbro är ganska smal. Jag får således anhålla om bifall till Betänk:t, synnerligast då det är af vigt att hafva noggranna undersökningar, innan man kastar bort millioner på jernvägsanläggningar. Frih. af Ugglas, Gustaf:
Maj:t nådigst föreslagit Rikets Ständer att till boställe åt Kronofogden i Södra Wadsbo fögderi malte anslås ofvannämnda hemman ett mantal Låstad Jägaregården, jemte dermed förenade mantal Grönetomt, emot indragning af den till bemälde Kronofogde nu utgående byresersättning samt afdrag från hans kontanta lön af det belopp, som motsvarade ställets afkastning, bestämd efter de grunder, hvilka för uppskattning af landtstatens boställen nu vore eller framdeles kunde varda stadgade. Rikets Ständer, som tagit kännedom af de till delta ärende hörande handlingar, hafva ej funnit skäl alt bifalla hvad E. K. Maj:t i förevarande hänseende täckts föreslå: hvilket Rikets Ständer, till svar i ämnet, härmed få i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 28 April 18G0. Expedilions-Utskottels Förslag till underd. Uppläst och goilkändt hos Ridd. och Adeln den 28 April 1860. Prestc-Ståridet den 28 Borgare-Ståndet den 28 Bonde-Ståndet den 28 Rikets Sländers underdåniga Skrifvelse, i fråga om ändring utaf den för Westerbottens och Norrbottens län gällande skattläggning smethod. (Stats-Utskottels Utlåtande N:o 87.) S. A. K.
Ståndet biföll Utskottets yttrande, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut öfver Utlåtandet N:o i 14; äfvensom Ståndet gillade Utlåtandet N:o 1 i5, med de i Nio 134 föreslagne ändringar. S. D. Föredrogs Välloflige Borgare-Ståndets ProlocoUs-Utdrag för den 2-3 i denne månad, med inbjudning alt deltaga i Borgare-Ståndets beslut, rörande serskilda delar af Bevillning s-Utskottets Utlåtande, N:o 61, i 62 Prot. Otdr. d. 30 April i835» afseende pi *:sta och a:dra Artiklarne i Bevillnings-Förordningen» men Boude-Slånd,e.t fann icke skäl alt antaga inbjudningen, P,en 3o April 1835. Från Hö glo fl. Ridderskapet och Adei,n, S. D. Vid förnyad föredragning af C onstituliom-Ut skottets den a5 dennes på bordet lagde Memorial: J\Jo i ig, angående Ridderskapets och Adelns ålerremiss på Memorialet N:o 112, samt N:o 120, i anledning af 2;ne Stånds ålerreinisser på Memorialet N:o 113, vidblef Ridderskapet och Adeln sina förut fattade beslut, samt godkände de föreslagne voterings-propositionerne, S. D. Vid förnyad föredragning af Preste-Ståndets den a5 dennes på bordet lagde inbjudning till instämmande i »Ståndets beslut, om anmodan lill Utskotten, att, senast inom 8 dagar efter delfåendet, till Riks-Stånden inkomma med skriftliga svar å de nu gjorda^ eller ännu blifvande åter-» remisser, b.lef inbjudningen icke antagen, utan endast lagd till handlingarne.
Sedan, till följd af Kongl. Maj:ts den 4 dennes Lill Rikets Ständer aflåtna Nådiga Skrifvelse, om val af ett Hemligt Utskott, Ståndet till dess Eler tore r den 5 derpåföljde öfverlemna t att ledamöter af Ståndet uti nämnde Utskott utse, hade Ståndets Electorer förliden gårdag, vid hållet sammanträde, verkställt nämnde val, hvarigenom, enligt inlemnadt och nu uppläst protocoll, voro till ledamöter af Ståndet uti Hemliga Utskottet utsedde? Grosshandlaren Frans Schartau; Grosshandlaren Carl Fredric Wcern och Brukspatronen Thore Petré , och skulle underrättelse härom, genom utdrag af protocollet, meddelas till Expedilions-Utskottet, med anmodan att uppföra dessa ledamöter uti den underdåniga skrifvelsen ifrån Rikets Ständer, hvilken, lill svar A förrberörde Kongl. Skrifvelse, blifver uppsatt och kommer att innefatta uppgift å samtlige Riks-Slundens valda ledamöter uti ofvunnämnUtskott. 446 Trot. Vtdr. d. 8 Aus,. 184°- S. D. Efter skedd föredragning af Stats-Utskottets memorial N:o 270, med anmälan, att det är anledning till anmärkning emot Konungens vederbörande Rådgifvare, hvarom begärdes remiss lill Constitutions-Utskoltet, inför hvilket anledningarne skulle uppgifvas, blef nämnde remiss meddelad. S. D. Föredrogs ånyo Stats-Utskottets Utlåtande N:o 193, i anledning af ålerremiss å Utlåtandet N:o 40, angående regleringen af Andra HufvudTiteln, äfvensom i sammanhang härmed förekom sistnämnde Utlåtande. Ståndet stannade härvid i följande beslut: l:o Rikets Högsta Embeten och Allmänna Ärendenas Beredning. Sedan frågan om aflöningen för Rikets Högsta Embeten serskildt är afgjord och Ståndet jemväl bifallit Stats-Utskottets Utlåtande N:o 194, i anledning af Kongl.
skägg och svarade: d u låter h e m m e t s dagar af sju för dörr stå att eder härd. Följer draga du att då ut. fram bordet. » om ej skulle vara r ä d d för att få sina ungkarlar, sysaker på dem under gamla på någon för och glaset ensamma fåglar k u n n a få titta in och och » Mitt främmande att visa d e m sade dock sett, brännande smälte h a f v e t s is, reste föräldrarna m e d d e m för på friarne, men flickornas synglaset och såg g e n o m det » M e n k a n ej till land de tre systrarna. » prisade dem. I hela konungariket gick få a n d r a För dem. ungkarlen. N u t o g men skönaste märkliga mig än någonsin. och den några hon hvarje och prakt, m e d mat som på konuugens bord, hade här Modern återvände h e m, tog silkeskläderna, nungadöttrar. godt, på det du m å systrarna, silkesklädda O c h där blef g j o r d t et var en g å n g dat detta systrarna. beträffande giftermåls ingående. råd, du nu ej anar; och lämna D å h ä n d e det sig, att tre y n g l i n g a r, d e n Gunnar han lutar sitt hufmd rutan och ut han ser, åt lilla glada sparfven flyger han nickar och ler. mitt k a n s k e har där n u blifvit större tillgång på alla t i l l b a k a Så vänta du bara, Gunnar, Kanske ett par dar eller tre, Och om ej skatan har narrats, Så skall allt det där du få se! » Och Mot Och Som 51 till sig själf och satte det M e n, o v e! I stället för d e n lingen som underbara ögat. H o n, som var den yngsta och vackraste
Landtnäs propos. på bifall å Utskts betänk., så vida del rörer sjelfva anslagsfrågan, men på afslag å del uti samma betänk, förekommande förslag till underd. skrifvelse. Hr Tersmeden, Nils: Efter det anförande vi här hafva afhört af H. Ex. Hr Statsministern för Utrikes ärenderne torde det vara öfverflödigt att vidare yttra något i denna fråga; men efter jag redan hade anmält mig innan anförandet föredrogs, så torde jag få tillägga några ord. Den framställning, som StalsUtsk. har föreslagit, är, lindrigast sagdt, mindre lämplig. Vid sista riksdagen hade StatsUtsk. ord för ord samma begäran i samma sak, och, 0111 jag rätt minnes, rönte denna framställning ingalunda bifall hos R. St. Man hade då skäl att förmoda alt StatsUtsk. icke skulle återkomma för andra gången med samma förslag. Jag instämmer i Hr von Troils reservetion och ber att få tillägga att, eber hvad jag tror, det faller af sig sjelf alt K. M. med sorgfällighet lärer af egen drift vidtaga sådana åtgärder, som leda till de inskränkningar, hvilka, med bibehållande af rikets anseende och fördel, äro möjliga att verkställa. Jag tror att få Statsutgifter äro så svåra att bedöma för en representation, som de hvilka röra vården och nprätthållandet af ett lands anseende hos främmande makter. Granska vi Staten, sådan den är i närvarande stund, då den blott är tillräcklig för fyllande af de aldra nödvändigaste behof och dertill lägga de många oförutsedda utgifter, som vid Kongl, dödsfall, vid kröningar och andra högtidligheter förekomma, så finner man att det begärda anslaget är det minsta man kan fordra. Af den jemförelse med andra länder, som H. Ex. Hr Frih. Stjerneld framställt, linnes, alt hvad R. St. gifva till hela denna Titel jemförelsevis understiger hvad andra länder för dylika ändamål erlägga och att vårt belopp ej är högre än hvad flera af de stora makterna anslå för en eller högst tvänne ambassader. Hr Printzensköld, Carl:
„Det höfdes Honom [Gud], för Hvilkens skull allt och genom hvilken allt, då Han förde många söner till herrlighet, att deras räddnings begynnare fullända. Ty den helgande [näml. Kristus] och de som helgade varda äro alla af En [Gud], för hvilken saks skull han [Kristus] icke blyges att kalla dem bröder, sägande: „jag skall förkunna Ditt namn för mina bröder och midt i församlingen skall jag lofsjunga Dig“; Och åter: „Jag skall förtrösta på Honom“; Och åter: „se jag och barnen [Guds barn, Kristi bröder], som Gud mig gifvit hafver“. Emedan nu barnen äro delaktige vordne af kött och blod, är ock han deraf delaktig vorden, på det han skulle genom döden omintetgöra honom, som dödens starkhet hade, det är djefvulen ... Hvadan han borde i allt vara bröderna lik, på det han skulle varda barmhertig och en trogen öfversteprest för Gud till att försona folkets synder. Ty idet han sjelf hafver lidit och frestad varit, kan han hjelpa dem som frestas“. Samme tanke, att nämligen Kristus är mensklighetens prototyp och till sitt ursprungliga väsen menniska, ligger ock till grund för utsagor af Paulus sådane som dessa: „Ty dem Han [Gud] hafver förutsett hafver han ock bestämt till likgestaltade med Hans sons bild, pådet han [sonen] må vara förstfödd bland många bröder“. „Densamme anden [Guds] vittnar med vår ande, att vi äro Guds barn. Men äro vi barn, så ock arfvingar, Guds arfvingar, men Kristi medarfvingar, om vi annars lide med, att vi ock med förherrligas må“. Anm. Logosidéen sammanhänger nära med läran om Messias som preexisterande väsen. Ehuru föreställningen om det lefvande ordet fanns både hos perser och egypter, är det dock visst, att den judiska logosläran uppvext på sin egen nationella grund, om än dess utbildning betingats af mångfaldiga idéströmmar utifrån.
Hr Aminoff, Joban Fredrik; och befanns dertill hafva blifvit utsedd?: N:o 369. Frih. Lagerstråhle, fullm. Gr. Gyldenstolpe, Emanuel Romanus. Öppnades Hrr Electorers listor vid val af ledamöter i Stats-, Bevilln.- samt Allm. Besv.- o. Ekon.Utskm; och befunnos dertill hafva blifvit utsedde i S t a t s - U t s k o 11 e t: efter N:o 381. Frih. Hjerta, fullm. Hr von Troil, Sam. Guslaf; N:o 389. Frih. von Kraemer, Robert Fredrik; N:o 678. Hr Bildt, Didrik Gillis, och N:o 2183. Hr Gripensvärd, Olof: N:o 1661. Hr Carlheim Gyllenskjöld, Oscar; — 1939. Silfverstolpe, David Ludvig; — 2013.B. Hr Rosenblad, Bernhard, och — 2114. Hr Nordensvan, Otto. 170 Den 9 Augusti. Bevillnings-Utskottet: efter N:o 212. Hr Lind af Hageby, Carl August Ludvig: N:o 189. Frih. Funck, Fredrik Alexander. Allm. Besv.- o. Ekon.Utskottet: efter N:o 279. Frih. Wrangel af Sausis, fullm. Frih. Cederström, Claes Rudolf: N:o 1918.A. Hr von Strussenfelt, fullm. Hr Brakel, Mauritz. Öppnades Hrr Electorers listor vid val af ledamöter att, i permitterades ställe, inträda i Statsoch Bevilln.Utskm; och hade dertill blifvit utsedde i S t a ts-U tsk o t le t: under ordinarie ledamoten N:o 338. Frih. Tersmeden, Wilhelm Fredrik, beviljad 3:ne veckors ledighet från d. 8 dennes: N:o 135. Gr. Cederström, fullm.
Bötesmedlen, beräknade vid sista statsregleringen till 35,000 R:dr, hafva utgjort i medeltal för arén 1844—1848 36,960 R:dr och hafva, pä sätt E. K. M:t föreslagit, upptagits till oförändradt belopp 35,000: 14:o. Kavalleri-regementernas Hästvakms-spannmål beräknades vid sednaste statsregleringen till 22,250 tunnor, med ett värde efter 6 R:dr tunnan, af 133,500 R:dr, och som uti denna inkomst, utgående på grund af emellan kronan och rusthållarne upprättade kontrakter, någon rubbning icke är att emotse under den tid, nu förestående statsreglering kommer att omfatta, har densamma blifvit uppförd till oförändradt belopp 133,500: 15:o. Ständiga Rotevakans-afgifter, som för 385 nummer af Skånska Infanteri-regemenlerne utgöras med 2,310 tunnor spannmål, hafva efter ett värde af 6 R:dr tunnan utförts med ... 13,860: 16:o. Tillfälliga Rotevahansoch Mötes-afgifter, vid sista statsregleringen beräknade till 5,000 R:dr, hafva utgjort under åren 1844—1848 i medeltal 4,474 R:dr, och har denna inkomst, i enlighet med den nådiga propositionen, upptagits till 4,500: Transport 4,242,180: 734 Expeditions-Utshottet.s Förslag lill und. Skrifvelse, N:o 224. Rotefrihets-afgift af oroterad, men ordinarie rotering underkastad jord.
Deraf följer vidare dels enl. 49 § Riksd.Ordn. att, då någon ledamot sådant begärt, frågan ovillkorligen skolat li'gga på bordet till nästa plenum, dels enl. 44 §, att den icke kunnat tili omedelbarligt afgörande i R. Stms plena uptagas, utan skolat öfverlemnas till utredande af behörigt Utskott. Huru blef deremot den förevar, frågan behandlad? Den begärdes pä bordet, men deråt lemnade Hr Landtm, ingen npmärksamhet och undvek, oaktadt upmaningar frän flera ledamöter, att ens uplysa, huruvida den ansågs bordlagd eller icke. I stället uprepade Hr Landtm, gång efter annan, utan derföre anfördt skäl, att mitt förslag om npskof till nästa riksdag med beslut öfver Konungens propos. stod i oskiljaktigt sammanhang med frågan om högstberörde propos:s afgörande i nästa eller derpå följande plenum!! — Uppenbart lärer det dock vara för en hvar, som vill dämma opartiskt, att då min motion innefattade en invändning emot all slutlig pröfning vid innevar. riksdag af K. M:s propos, denna invändning ovillkorligen bordt undanrödjas och afslås, innan något förslag om bestämmande af tid för en dylik pröfning vid denna riksdag kunde af Landtm, till bifall framställas, och ännu mer innan sjelfva hufvudfrågan förekom. Resultatet blef, som J alle veten Aline Hrr, alt nr Landtm, dels föredrog hufvudfrågan, innan något beslut var fattadt i den af mig väckta prelimi.närfräga, dels derefter, och då den förra begärdes pä bordet, tillät Hr Landtm, votering öfver ett förslag, grundadt på ett af Högv. PresteSt. en timme förut fattadt och Hr Landtm, meddeladt beslut.
Naturligtvis kan bär icke vara fråga om ett förslag till absolut förebyggande af alla missbruk; sådant kan aldraminst sättas i fråga om nattvarden, hvilken i Guds ord just är på det bestämdaste ställd under sjelfpröfningens kontroll. Utan här gäller det blott att se till, om våra borgerliga lagar innehålla något, som paralyserar detta sjelfpröfningens veto; och om de bestämma något, som icke är i öfverensstämmelse med Guds ord. Och här måste Guds ord framför allt och på det noggrannaste vara normen för den borgerliga lagstiftningens åtgärder. Guds ord talar väl om en kyrkotukt, som utestänger en menniska från åtnjutandet af församlingens förmåner ; Motioner hos ner; men man skall der förgäfves söka någon föreskrift om några tidsbestämmelser för nattvardens begående. — När man nu alldeles åsidosätter kyrkotukten, som Guds Ord på det kraftigaste påbjuder, och i stället föreskrifver tider för nattvardens bruk, håller den noggrannaste kontroll deröfver, och gör detta till vilkor för borgerliga rättigheter; nog måste man då medgifva, att man har komplett vändt upp och ned på rätta förhållandet, och dermed skall allt, som härmed står i något sammanhang, blifva mer eller mindre förvändt; Kyrkan får vara blind för vandeln; men blicken skall rigtas på nattvardens begagnande, hvilket icke egentligen afser menniskans salighet, utan de samfunds-rättigheter, för hvilka nattvarden blifvit bestämd såsom medel och vilkor. Härom kunde sägas mycket, men vare detta nog för denna gången. Vår Kyrkolags 11 Kap. 2 § lyder sä: »den som motvilleligen sig, öfver år och dag, ifrån Herrans nattvard håller, skall anses och tilltalas som en okristen.» Här står »motvilleligen». Vi se nu huru villigt menniskor ställa sig denna lag till efterrättelse till sitt förderf; huru villigt de rusa hoptals fram till nattvardsbordet, för att tanklöst, lättsinnigt och samvetslöst bevara namnet kristen, under det de allt mer och mer allägsna sig ifrån och förlora den inre egenskapen deraf, sjelfva väsendet; då vore väl tid att upphäfva denna lag emot motvilligheten.