Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Såväl iiiider sin resa genom Amerika soin efter ankomsten till sin bestamme1seoi.t hade den anspråkslösa systern varit iiiycket besvarad af efterhiingsne we port ers^, hl7ilka hon dock aldrig tog emot. Pör att nu beriktiga deras fa.lska uppgifter hade hon under den hawaiiska hälsoviirdsnamndens öfverinseende uppsatt sin berättelse öfrer förhållandena på dessa öar. Alla sjukhus i det havaiiska kungariket, liksoin afven spetalskekolonien på ön Molokai, Kapiolani-hemmet ocli iindersökningsstationen på Kalihi stå under uppsikt af en halsorårdsn~uind, hvilken varmt berömmes för sitt nit. Hvarje person som befaras Tara augripen af spetälska undersökes först af läkaren i distriktet. &amp; fallet misstänkt, skickas han till den tjänstgörande liikaren i Kalihi, hvilken liar inera erfarenhet i dylika undersökningar, och slutligen föres han inför iiii. dersökningsnäuinden till en afgörande pröfniug. Undersökningsstationen p5 Kalilii, den af Sandwichsöariia soiii koniiiier närmast Hawai i storlek, en rackert ocli suiidt belägen iiihägnad plats nära haf-vet, ä r delad i tv&amp; skarpt skilda afdelningar, den ena för spetälska, hvilka stå under siirskild behandling af en tysk läkare, den andra för tvifvelaktiga fall, diir patienterna vbidas till dess tydliga sjukdoinstecken infinna .sig eller de kunna utskrifras shsom friska. Ingen som helst beröring far ega rum mellan de olika afdelningarna, så att fara för smitta förefinnes ej. Patienternas anta! utgjorde vid tiden för syster Rose Gertriides bref 43. De bo i skilda sinå trästugor och for deras behof afvensom för deras trefnad söjes p i bästa vis. Iiiom inhägnaden finnas dessutom mottagningsoch undersökningsruin, rum för läkareii och för den infödde uppsyningsinaiiiien, kök, uthus ni. m., sariit en liten natt byggnad, inbäddad i bloinmor och grönt, för den tjiinstgörande systern.
Himmelglöva (Himinglœfa), Dufva (Dúfa), Blodighadda (Blóðughadda), Häfring (Hefring), Unn (Uðr) Rönn (Hrönn), Bölja (Bylgia), Bara (Bára) eller Drafn och Kolga. De äro en senare tids personifikationer af böljan, och intet bevis föreligger för att de haft någon betydelse för mytologien. Barre (Barri), den tysta lunden, hvari Gerd stämde möte med Fröj. 135, 136. Baugregin (»guldringarnes värkmästare»), binamn till Mimer. Bavur (Bafurr) dvärgnamn. Bejla, Böjla (Beyla), hustru till Fröjs tjenare Byggver, som tillser världskvarnens mäld och dess fördelning öfver jordgrunden. Då Loke infann sig å gästabudet hos Öger och »blandade bitterhet i gudarnes mjöd», hotade Byggver att krossa honom i sin kvarn. Till gengäld kallade Loke Byggver en örontasslare hos Fröj och en orättvis fördelare af kvarnmälden, och hans hustru Bejla en smutsig trälinna. 9. Beisla (Beizla, Bestla) Mimers syster, Odens moder. 3, 4. Bele (Beli), höfding för de skällande jättarnes stam, till hvilken Valand öfverlämnade Fröj och Fröja. Bele dödades af Fröj med ett hjorthorn. 79, 107, 108. Bergelmer (Bergelmir), rimturs, son af Trudgelmer och sonson af Aurgelmer-Ymer. 3, 6, 10. Berling (Berlingr), en af de fyra konstnärer, som smidde Brisingamen. Bicke (Bekki, Bikki), Lokes namn, då han var Gudhorms rådgifvare. Biflinde (Biflindi), binamn till Oden. Bifrost, Bifrast (Bifröst), bron, som förenar Asgard med underjorden. Kallas äfven Asbro, Bilröst och Tjodvitners fisk.
Strt. lil. §, 5. 48—si. 47 2Bib Itnioerfifelen fårrätfaS Mantals. cd; ©FatffPrifningen för Stea. bemre«©taten ocb bent, forn unber StcabemifPa Surisbuctionen Ipba, af &cabemie'23ofbädaren, unber 9tcabemie«9iäntmäflarens infeenbe. Uppfiär fräga om ben ort, ber nägon fPad fPattjPrifroaS, profroes ben af konungens 23efadningSbafn?anbe, meb befwärö bänroiSning tid .Kongl. .Kammar.Diätten. §• 48. Staa uppgifter, fPrifteliga eder munbteliga ffola i SKonfaléldngben noga intagas, be fPriftliga numerera^ ecb numren anmdrFaS i Mantals, långben, {imilfen be bifogad, §• SDtantafSlängben fPad ä adniän ©ocPenfldmma til granfPning ttppldfas, od; feban ben genom päfFrift af roeberbåranbe ^a. flor, eder ben bans tjenfl förrättar, famf tmdnne ndrroaranbe ©ocPne* män, blifmit antingen tid enligheten meb fårbäflanbet fiprFt, eder befun» ne felaftigbeter tid rdttelfe anmärFte, meb fina bilagor emoltagas af broarje gårfamlingS ^afior, bmilFet adt tid ©ocPnenS SSerebningS. Sommittee öfroerlemnas, att ptferligare granfPas.
— Derefter innehåller prot.: ”Sedan underl, landtmätare till ödmjukt följe af I.andsböfdingens och Riddarens af K. Nordstjerne-Orden Högvälborne Baron Herr Johan Funcks den 16 Juli år 1768 utgifna remiss till storskiftesdelnings förrättande uti denna by, den i5 isamma månad, med denna förrättning begynt och företagit samt sedermera uti September månad samma är fortfarit, till dess delningen af åker och äng afslutad blifvit och berörde delning derefter vid Åsunda härads laga vinlerting den 1 :ste Martii 1769 till häradsrättens fastställande inlemnats, har häradsrätten delta mål, uppå bonden Johan Erikssons emot berörde delning anförda klander, till upptagande och afgörande vid en laga häradssyn utsatt, hvilken syn den i4:de derpåföljande Sept. företagen blifvit, och hvarvid pal terne sig frivilligt förenat att, utan afseende på den förr skedda delningen, det östra hemmanet, som Johan Eriksson, Anders Larsson och Anders Eriksson jemte utjorden hebo och bruka, tilldelas hela det östra sädesgärdet såsom för samma hemman beqvämligast, undanta - 83 Den i5 Augusti f. m. gande den deruti anlagda humlegård och den del deraf intill ängsgrinden söder om byn, som vestra hemmanet, hvithet Handelsmannen Säfström och Lemkiska sterbhuset tillhörer förut innehaft, samt fyllnaden i stora vreten å södra sidan längs efter landsvägen till Nyqvarn ; hvaremot det vestra hemmanet undfår efter dess öretal hela det vestra gärdet, och för hvad som brister af den norra delen i stora vreten längs efter Frösvi emotstölande äng. Och hvad ängsdelningen beträlfar, så hafva äfven parterne vid berörde häradssyn sig derom sålunda förenat, att, sedan fyra tunni, af norra delen såsom sämre g rasbärande mark afdragna blifvit, det östra hemmanet jemte utjorden bekommer efter sitt öretal den södra, och det vestra hemmanet den norra delen af ängen, tillika med förberörda fyra tunnks ersättning.
Man vet nemi. att, enligt nu gällande chartae-sigillatae-författning, underdomare, sorn beträdes med oriktig chartering, derföre skall inför hofrätt af vederbör, tjensteman derstädes tilltalas. Utsk:s tillstyrkande innefattar alltså i det hänseendet ingen nyhet. Saken finnes redan föreskrifven i författningen, och det är endast en utvidgning af sjelfva controlleringsåtgärden, som blifvit föreslagen. Den S Januari e. m. 113 gen. Jag medgifver, alt denna åtgärd kati tillskynda hofrätterna ökadt arbete; men fiir att vinna ett nyttigt ändamål, bör man väl icke derpå göra något afseende, belst del icke ligger utom möjligbeten att förse hofrätterna med det ökade antal tjenstemän, som i anledn. häraf erfordras, och för hvilka tjenslemäns aflöning tillgång kan vinnas af de genom en bättre controll ökade statsinkomsterna. Jag har redan anmärkt den splittring uti ch.sigill.medlen^ redovisning, som Frih. Oxenstjernas förslag oundvikligen måste förorsaka. Jag vill nu dertill, såsom ytterligare hinder för detsammas antagande, lägga en annan omständighet af icke mindre vigt och betydenhet. Det är nemi. föreskrifvet, icke allenast alt ch.sig.försäljningsmännen skola ställa vederhäftig borgen för det stämplade papper, som de emottaga, ulan äfven att aldrig större qvantitet af dylikt papper får på en gång till dem utlemnas, än som i värde motsvarar beloppet af denna deras borgen; hvaraf alltså följer, alt någon förlust å ch.sig.uppbörden icke kan, på det sätt som den nu verkslälles, för K. M. och Kronan uppkomma.
Uppläs! hos Ridd. och Adeln den 6 Zulii. Prest - Stöndet den 6 - » Borgare-Sländct den 6 Bonde - Ständer den 6 Riksens Ständers Stats - Utstötts Betänkande, i anledning af Herr Capitaine» <L. <v. af Forselles Memorial, om ansläende af Medel till understöd för ä Utrikes Drt warande Swenstc Sjö-Folk» hemförstaffande till Fäderneslandet. Oti till Höglofl.
Borgare.Ständer »vill afsäga sig de Uteslutande rättigheter öch förmäner, som Siandet. ester Skräförsatinjngarne 06) Privilegier äger, sä förment han Bonde Ståndet gerna kunna antaga det af Herr Grosshandlaren Zantesson un gjorde projekt för bcräkiiingen af Landet emot Staden, ehuru det ej är lämpeligt; men dessförinnan och dä Bonde-Stättdct genom bränwinsbränningcn ät Skäderne »iplätit en rättighet, sorn cgenreligen allenast tillhör Landet, sä torde ock Städerne antingen afsäga sig denna förmän eller betala afgift ester den i Beredningen faststälde grunden. Herr Prosten Omcleström ansäg lika med Herr Landshöfdingen Grefwe kolen, srägan nu ej wara om annat än afgift för en rättighet, som af alla skall fa lika begagnas, samt derföre bör pä enahanda sätt taxeraS; Och da Skäderne genom den större folkmängden derstädes och ankommande resande hafwa mera konsumtion af bränwln och winst deraf, än Landet, sä förmente Herr Prosten Len af Beredningen förcsiague personalen i Staden emot 1564 Den 24 November» emot hemmanen a Landet icke wara för hög, Utan snarare jämförlig. Herr Handelsman Östman yttrade att om ej a alla hemman i Riket finneg den af Herr Grofihandlarcn Zantesson beräknade personal, sä är Åtminstone säkert, atc pa hemmannen i norra delen af Landet finnas långt flere eller io ä 12 personer pä ett fjerdedels mantal; hwadan Herr Östman anlag ösmerhufwnd kunna paräknas det antal Herr Zantesson utsatt, och hemstälde om det kan wara billigt, att en fattig arbetskarl i Staden ffall owil. ks-rligen betala afgift, men en torpare eller krigsman ä Landet icke derest han ej will bränna. Uran akt kunna yttra sig om den Stockholms
Inloppet i Arboga å är inte såsom andra lapprisinlopp. Ror i lä! i lä! stopp maskin, för sju tunnor tusan! gå ned härifrån; jag ställer mig där själv. Säg till att klyvarn tas in! Stopp maskin! stopp! hördes till återsvar. Fartyget saktade farten, och den skicklige kaptenen, som nu själv stod vid styret, fick tid att åter rätta kursen, så att pricken lyckligen omförs. Mälarens innersta vatten, eller dess västligaste begynnelse utanför Kungsbarkarö och Björkskogs socknar, är fullt av små grund, blindskär och lantliga äventyr, som man alltid har ont av till sjöss. Dessa små landspetsar, närmast Arboga å, är en fortsättning av de låga Kungsörsängarna, vilka, likt en grön matta ytterst i väster, tycks ha för avsikt att smyga sig in under vattnet; och man kan, helst om kvällarna, inte se gränsen bestämt emellan själva gräsvallen och Mälarvågen. Seglaren tar då sikte på taket av Kungsörs slott, som inte ligger långt ifrån åmynningen. Det gick denna gång, såsom alltid, lyckligt för Yngve Frey. Just som man kommit in i ån, hördes en grov, torr röst uppe på ångbåtsaktern tala till sin granne: Hur långt har vi nu till staden? Sex fjärdingsväg cirka, genmälde till återsvar en annan stämma, med uttryck av högsta beskedlighet, tjänstvillighet och iver; ljudet var en sopran, likt en kärings, dock utan att vara det, ty det var en karls. Gott! återtog basen och såg på klockan, hon är sju: vi är framme åtta, åtminstone nio, och kan hoppas på ett ordentligt bord och riktiga sängar. Orden växlades emellan två familjefäder. Om min baron befaller, sade sopranen (även baron), så går det lätt an, ganska lätt, om vi passar på här vid Kungsör och skickar en stafett, en kurir, landvägen till staden, som beställer rum åt oss; ty vid denna tid stöter mycket resande ihop. Kan det ske, kapten? frågade basen förnämt, men liknöjt. Det går positivt an, javisst, visst, inföll sopranen ivrigt, innan ångbåtskaptenen vid styret ännu själv hunnit svara. Det kan ske, sade denne fastän inte utan sitt lilla besvär. På vad sätt? frågade basen, trött av så mycket talande.
Ty blott dymedelst sker, att jemväl ur dem ler oss till mötes – änskönt under liksom uppnedvända förhållanden – ett mildt verldsväsende, som åt alla sina skapelser, utan undantag, har utdelat, i och med tillvarelsen, jemväl förmågan att genomföra den, att trösta sig öfver den, att njuta den. Grinet, deremot, kan väl stundom vara qvickt, men är alltid lågt: skrattar det åt det Gemena, så skrattar det af egen sympathi dermed. Derföre vänder det sig ock egentligen helst emot just det Höga: ”Es liebt die Welt, das Strahlende zu schwärzen, Und das Erhabne in den Staub zu ziehn” 109: men i hvarje sin rigtning drifves det endast af en lust att bespotta, som innerst upprinner samfäldt från uppfattningens ytlighet och uppfattarens elakhet (eller åtminstone disharmoni och otrefnad.) Skärskåda vi åter det verldsväsende, hvarom nyss förut nämndes, så visar det sig vara – just det Gudomliga; och här i sin egenskap af Skönt; ty det, som här så oförtänkt ställer sig framför oss och upplöser sjelfva det Osköna i sitt deröfver spridda förklarings-sken, är ingenting annat, än allt sinnelifs harmoniska urbild; som här, i följd af sin alldeles oförmodade meddelning inom en region, der vi eljest pläga minst igenkänna dess närvaro, föranleder en (på sätt och vis) yrande förlustelse. Tvifvelsutan bör alltså en sannt komisk poesi ganska högt uppskattas. Genom sitt spel af milda ljungeldar, af blixtringar som i blink på blink följa hvarandra från en qvickhet, hvars löje tillhör det Skönas eget eviga leende, luttrar hon allt hvad eljest i sig sjelft alltid är ett (mer eller mindre) Fult, bränner bort hvad deraf är osmakligt och vidrigt, samt gör det återstående upptagligt inom den verldsåskådning, som i alla sina rigtningar fylles af harmoni och skönhet. Sannt är, att det Komiska egentligast och vanligast vänder denna sin verksamhet mot de arter af Oskönt, i hvilka det Sköna ej möter en positif motsats.
Då, enligt hvad Stuteri-Öfver-styrelsen i afgifvet underdånigt utlåtande anfört, den afvel, som genom stuterierne åstadkommits, till en del vore såsom arbetshästar fullt lämplig, och Rikets Sländers förevarande anhållan icke, med förhanden varande tillgångar, kunde i vidsträcktare mån uppfyllas utan att stuteriernes hufvudsakliga bestämmelse, främjandet af en till Svenska Kavalleriets remontering tjenlig afvel, derigenom skulle förfelas, fann Kongl. Maj:t vid ärendets föredragning den 16 Augusti 1848, berörde af Rikets Ständer gjorda framställning icke böra föranleda någon åtgärd. @»:o af den 8 April 1848, angående utsedde Ledamöter i Hemliga Utskottet (53). 1848 den 26 April anmäld i Statsrådet och lagd till handlingarne. »©:o af den 15 April 1848, angående nedsättning i årliga AccordsAmorteringen för Landshöfdingen i Wermlands län (55). Om Rikets Ständers härvid anmälda beslut har Kongl. Majit, under den 1 Maj 1848, lill behörig efterrättelse förständigat Stats-Kontoret och Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Wermlands län. »Ä:o af den 15 April 1848, om förändrade föreskrifter för skjutsningsbestyrets utgörande (57). 1850 den 2 Mars i underdånighet anmäld, då Kongl. Maj:t, vid betraktande af hvad Kammar-Collegium, sedan Kongl. Maj:ts samtlige Befallningshafvande blifvit hörde, i afgifvet underdånigt utlåtande anfört, fann någon åtgärd, i anledning af Rikets Ständers förevarande skrifvelse, icke böra vidtagas. 92:o af den 19 April 1848, angående utvidgande af rättigheten lill Kyrkostugors uppförande inom Norroch Westerbotten (66).
Min hustru med barnet taga nu sin tillflykt till hennes släkt i Stockholm, ty hennes far kan ej längre underhålla dem, och sedan de tolfhundrade riksdaler årligt underhåll, som blefvo mig och min familj beviljade, nu åter blifvit oss fråntagna, kan jag ej bidraga till deras försörjning. Jag är tacksam öfver, att dessa älskade varelser få det bekymmerfritt hos den rika släkten i Stockholm, och att min ömma Constance äfven beredes tillfällen till de förströelser, som så väl passa hennes ålder och skönhet. Det har varit en stor tröst för mig att under denna tid dagligen gå upp till min svärfar och glädjas af åsynen utaf Constance och barnet, men det blir sällare för min älskade Constance att få lämna denna stad, där min trista åsyn blott nedstämmer och oroar henne. Så snart jag fått min rätt och åter blifvit rik, skall jag återtaga min dotter, om jag ock ej då får igen John lade handen öfver ögonen och suckade djupt. – Herr Hall skall komma och bo hos mig, tills jag skaffat herr Hall sin rätt, sade Pehr Backman vänligt. – Det blir nog den enda utvägen. Vi behöfva ofta samspråka med hvarandra. Jag tackar Backman för hans vänlighet, och då Backman säger, att jag ej har annat val än att bli bortjagad eller gå frivilligt, så går jag frivilligt. – Gör det! Det blir blott för en kort tid. Jag skall skaffa herr Hall sin rätt! Men det gick långsamt att komma åstad, ty John Hall förklarade, att han ville mol allena gå igenom hela huset från vinden till källrarna. Och när han ändtligen afslutat denna vandring och vid Backmans sida för sista gången gick ner för det Hallska palatsets ståtliga trappa, dröjde han vid hvarje steg, och vid nedersta steget stod han länge kvar och höll sig fast i den sammetsklädda ledstången, som om han aldrig kunde slita sig lös. Ändtligen hade Backman fått honom ut på gatan, och de gingo långsamt framåt i riktning mot dennes hus. När John Hall kommit in i gafvelrummet, som hans kompanjon upplåtit åt honom, tog han upp ur fickan och lade framför sig på bordet en väldig portnyckel. Pehr Backman frågade ej hvad detta skulle betyda.
SnDajt i Det fall, font bär upptagen, må ^ajreringö-Committé funna utom ^afloratet fammanträDa. 55 §• 55. ©fulle §örfamlingcn utan omröftning ej funna förena ftg om lebamöter, anjläUeé af De närroaranDe orDentligt roal, f>roarroiD röfterne beräfnaö efter föumcDlaDe hemmantalet och jorDegaren fjelf tojkr, om l)an ej genom färjfilD öfroerenöfommelfe fm ratt till åboen upplåtit. §. 56. å?roarje Sapering&fEemmitté roälje inom ftg OrDföranDe. 3 bänpelfe af Ifiljaftigbet, anffälleé omröftning, od) emellan Dem, forn erhållit lifa röftetal, lottning. 2(v fianDsböfDitig narroaranDe, mare ban fjelfjftifroen orDföranDe, meD rätt att i öfroerläggpingarne, ej i bejluten, Deltaga. §. 57. ©en, forn till leDaroot i $apeting&€ommittéen blifroit roalD, må Detta förtrocnDe, utan laga förfall, fig icfe affäga, ej eller utan anmälan Deraf, från (Eommitteen uteblifroa. ©fer Det lif roal, roare Den uteblifroanDe förfallen till ett roite af £re 3v:Dr 16 |f. till focfnenö fattiga, od) tillfälle Sommitteen ge* najt annan leDamot af fämrna elaf, forn Den utebltfne, broilfen erfätter Den tiilfallaDeé refcfotlnaD od) tractatuente, Detta fenare beräfnaDt till £roå 9v:Dr om
Skulle delta emellertid innefatta endast det, att kredilivrätt icke bör lemnäs andra Hypotheksföreningar, än sådana, som blott röra sig med inländska obligationer, så tror jag att ett sådant stadgande icke skulle drabba någon annan än bruksegarnes Hypotheksförening. Jag tror att alla andra dylika föreningar ega mer eller mindre utelöpande obligationer, och att det föreslagna stadgandet således icke skulle i den vägen leda till någon inskränkning. Hvad Bruksegarnes Hypotheksförening beträffar, tror jag att den är så ställd, alt den icke behöfver något kreditiv. Dess rörelse är nemi. inrättad på annat sätt, än de fleste andra Hypotheksföreningar, och hvad de utländska obligationerna angå, så är min öfvertygelse, alt ett kreditivs beviljande skulle bereda dessa föreningar tillfälle att småningom inlösa dem och dymedelst sättas i stånd att röra sig med ett större belopp inländska obligationer. Algärden vore således god, och skulle isynnerhet verka lugnande på den mängd personer inom landet, som anse det vara en stor olycka att utländska lån tagas. Jag deremot tror icke alt dessa utländska lån innebära någon så stor olycka, emedan det otvifvelaktig! lärer vara bäst, alt, då man behöfver penningar, taga dem, der man kan få dem för bästa priset. Men när man nu en gång anser det vara ett ondt, och man vill söka minska detta onda, tror jag alt ingen bättre utväg dertill gifves, än beviljandet af det ifrågavande kreditivet. Hr von Hartmansdorff har fortfarande yrkat återemiss af den förevar:de punkten. En återremiss är, så vida man är någorlunda öfverens om hvad man vill, alltid ganska vansklig. Det är åtminstone icke praxis, att man vid återremissen afger några gemensamma tankar, annat än i fråga om Consl.Utskis Betänk. Eljest är bruket, alt Betänk, helt enkelt återskickas till Utsk., beledsagadt af den discussion, som vid frågans behandling förevarit. Utsk. tager af denna discussion hvad det tycker vara bäst, och när motsatta opinioner äro yttrade, sluter man sig till den, som man tycker vara mest öfverensstämmande med sin egen åsigt.
Det har inom StatsUtskottet blifvit anmärkt, att Rikets Ständer aldrig tillförene nekat afstående af dylik mindre jordlägenhet för allmänt nyttigt behof, och jag hemställer derföre, att Rikets Ständer, genom underdånig skrifvelse hos Kongl. Majit anmäla, att de för sin del medgifvit afstående af någon del af kronolägenheten Hushagen till Köpings stads skeppsvarf, samt i underdånighet anhålla, att Kongl. Majit täcktes, såvida, efter vederbörandes hörande och fullständig utredning af frågan, intet hinder deremot förefinnes, i nåder medgifva afstående til! Köpings stads skeppsvarf af så stor del utaf kronolägenheten Hushagen, som motsvarar hvad som, enligt af Kongl. Majit nådigst fastställd plan för Köpings ås utvidgning, kommer alt bemälda skeppsvarf afhändas. Stats-UtsJcoltets Utlåtande, M 227, 3 JW 227. Ank. till Exp.-Utsk. d. 12 Aug. 18S1, kl. 2 e. m.
Denna votering har utfallit med 60 Ja och 59 Nej, i följd hvaraf Rikets Ständer beslutat i öfverensstämmelse med Ja-propositionen. Nionde voteringen (9:de punkten.) Den som vill att aflöningen för Expeditiöns-Sekreterare i LandtförsvarsDepartementets Kansli-expedition bestämmes till 4,000 R:dr R:mt, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, kommer aflöningen att uppföras med 4,500 R:dr samma mynt. Enär omröstningen, vid hvilken två voterings-sedlar kasserades, utfallit med 55 Ja och 62 Nej, hafva Rikets Ständer följaktligen beslutat i enlighet med Nej-propositionen. Tionde voteringen (10:de punkten.) Den som vill att till kontra-proposition vid hufvud-voteringen antages Borgare-Ståndets beslut, att aflöningen för General-Intendenten bestämmes till 5,000 R:dr R:mt, röstar J a; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, antages till kontra-proposition Bonde-Ståndets beslut, att berörde aflöning uppföres med 4,500 R:dr sagde mynt. Som denna omröstning utfallit med 407 Ja och 12 Nej, har alltså till kontra-proposition vid den blifvande hufvud-voteringen antagits Ja-propositionens innehåll. Elfte voteringen (10:de punkten.) Den som vill att aflöningen för General-Intendenten bestämmes till 5,500 R:dr R:mt, med skyldighet för honom att, vid emottagandet af den förhöjda lönen och så länge han densamma uppbär, frånträda den lön, han möjligen kan å annan stat innehafva, röstar Ja Stats-VIskottets Memorial N:o 172. 5 Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, faststälies nämnde aflöning till 5,000 R:dr sagde mynt. Resultatet af denna omröstning har blifvit 62 Ja och 57 Nej, hvadan Rikets Ständer beslutat i öfverensstämmelse med Ja-propositionens innehåll. Tolfte voteringen (ll:te punkten.)