Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
April förmiddagen samt den 18 och 21 i samma månad föroch eftermiddagarne s och för dea 23 i berörde månad. Föredrogs å nyo Allmänna Besvärsoch OeconomiasUtskottets, den 16 sistledne April afgifna, samt den 4 dennes förmiddagen på bordet lagda Betänkande, i anledning af väckta Motioner rörande Judarne. Friherre Wrangel, Henning: Jag kan för min del icke gilla Utskottets Betänkande, utan anser det vara ganska illiberal!, att icke vilja tillåta Judar, äfvenså väl som andra Utlänningar , få inkomma i Riket. Judar äro i allmänhet mycket arbetsamme och hushållsagtige, samt bidraga ofta till åtskilliga Näringars ytterligare förkofran. Jag anhåller således om afslag å Betänk andet. Herr Grefven och Ordföranden gjorde Proposition till bifall af OeconomiasUtskottets B tänkande, hvilken Proposition med Ja besvarades. Friherre Wrangel anmälte till Protocollet sin reservation emot Ridderskapets och Adelns beslut. Den S Mnjlj t. m. Vid Förnyad föredragning af Allmänna Besvärs och OconomiaeUtsAott'ts , den a<5 sistledne April afgilna, samt di n 4 dennis förmiddag> n på bordet lagda Utlåtande olver gjorda Anmärkningar vid Utskottets förut meddelta Betänkande, angående väckt fråga om förändring i de antagna grunderna för bestämmande af Arrende-atgiften å Militaire och Civile Tjenstemäns Boställen, fann Ridrierskapet och Adeln, att, enär sistnämnde Betänkande redan blifvit af Ridderskapet och Adeln bifall lit, Utskottets ifrågavarande Utlåtande nu endast borde läggas till Handlingarne, Föredrogs å nyo och bifölls Allmänna Besvärsoch Oeconomias-Utskottets , den 16 sistledne April afgifna, samt den 4 dennes förmiddagen på bordet lagda Utlåtande, i anledning af väckt Motion om inrättande af en Be* sparingsBanque, hvarigenom till Sälle för den fattige Arbetaren lemnäs att med fördel använda sin erhållna förtjenst.
Borgare-Stander gjorde och Bonde,Skandet uti Protocollö-Uidrag den 4:de dennes tillkannagifne anmärkningar: nemligen att den presceiptionstid, som i 4 §. 6 Mom. förordnas om enskild mans rakt till ala! a en uikommen skrift icke more lämplig, enär hwarjehanda hinder, hwilka tilläswenryrs af Lagen ej godkändes såsom förfall. kunde sätra en sadan person utur tillfälle att innom de föreskrefne Sex mannder sin rätt iackrkaga; af hwilken anledning stadgan, det i den delen, borde förswtnna samt hwad allmänna Lagen färeffrifwer tjena till esttrrätteise, blifwandes altja ärendet L denna enda omständighet kill UskotletS ytterligare handläggning öfwerlemnadt. Om detta Beflut skulle de öfrige Respeetiwe Sranden genom Prococolls.Utdrag wördfamt och wänligen underrättas, vt lupra. kix krotocollo. 8. Iräzsrclli, S. D. Bonde - Srandet förenade sig ml det Beslut Wällöf!. BorgareStander genom ProtocollsUrdrag den 4 dennes tillkännagifwit, att anmoda Häglof! Stats Ulskotcer insända den för Herrar Full, mägrige i R>ksgä!ds,Canroiret usta'dadé Jnstrucrion salom tjenande rill upplysning wrd pröfningrn af den hos Riksens Ständer förcwarande froga om RiksgäldsConcoirers förwalming. styrelse och behof Härom skulle de Re p. cciwe Med Sranden genom ProlocollSUidrag wördsamc och wänirgen underrättas. vr lupr», Lx kroiocoilo. 8. L. Ilä^Zrelk.
Med orden för öfrigt åsyftade, så vidt jag förstår, naturligtvis Frih. Anckarsvärd den delen af Const.Utsk» betänk., som angick de tre ofrälse Ståndens representation. I afseende på ämnets uppgifna egenskap att vara en grundlagsfråga, anhåller jag alt få förena mig med Frih. Palmstjerna. Lika med honom, anser jag saken beträffa en privilegiifråga, och således val höra behandlas af Ridd.Utsk., men ingalunda kunna afgöras eller föranleda tili någon ändring, med mindre de öfriga Stånden och Konungen dertill samtycka. Att sätta i fråga någon remiss lill StatsUtsk. såsom här skett, anser jag så mycket mera olämpligt, som det skulle innebära en slags önskan eller anspråk hos R. o. Ad., att deras fullmäktige, i fall de valdes, skulle allena bland Stånden af Statens gemensamma medel betalas, hvilket väl icke kan vara någons mening. Jag hemställer derföre, att R. o. Ad. måtte bevilja remiss lill Ridd.Utsk. Det blifver sedan, när saken från Utsk. återkommer, tids nog alt lala om riktigheten eller oriktigheten af sjelfva förslaget. Hr Lagerheim: Jag har endast begärt ordet, för att anmärka, att Gr. Auckarsvärds sista yttrande måhända berodde på ett misstag om hvad af mig blifvit sagdt. Jag hade nemi. visst icke yttrat, att liden för frågans hänskjutande till de öfriga Stånden vore inne, när betänk, från Ridd.Utsk. deröfver inkomme, utan tvertom ansett, att frågan i sitt nuvar. skick kunde af Ridd.- Utsk. och R. o Ad. ensamt behandlas; men att, i händelse, under Ridd.Utsk» handläggning deraf, någon större utsträckning skulle föreslås, som kunde föranleda att frågan borde anses ingripande uti privilegierne, hvilket nu, efter min förmening, ingalunda är förhållandet, densamma då, enligt 114 § Reg.F. borde behandlas äfven af de öfriga Stånden. Gr. Anckarsvärd:
Följderna af den oinskränkta Nederlagseller Porto Franco-frihet, stom år 1775 bevilljades Marstrand, vöro så högst obehagliga, att Kongl. Maj:t under den'15 jiinii 1791 fann sig föranlåten, att upp-* häfva densamma; oell de för det Allmänna föra derfliga missbruk, sorn vid dess begagnande föröfvacles, oaktadt sträng bevakning af en talrik Tullbetjening, Voro allt för mycket kännbara, för att ej afråda från bevilIjandet af en sådan illimiterad Neder!ags-frihet för de Städer, som sedermera tid efter annan derom anhöllo, och hvilka ansökningar derföre lemnades utan afseende, intilldess Politiska Förbindelser år 1808 , enligt hvad förenämt är, föratyledde Kongl. Maj:t att bevilja en slik frihet i Götheborg för l* de Co® lonial-Manufacturoch andra varor, Fmellau Nederlag af tillåtna varor och af förbudna är, i afseende på farhågan för missbruk, en väsendtlig skillnad, Vinnings-1 ystnaden utgör väl i den en»
Selma böjde på hufvudet till en helsning, men hon låtsade ej se det. Förolämpningen var påtaglig, och Selma blef blossande röd. »Gamla rifjern!» tänkte hon på sitt kraftfulla pensionsspråk, och harmen sjöd inom henne. Så glesnade leden något, och hon gick ut. Högre upp i gången såg hon Axel Möller, han skulle bli tvungen att gå förbi henne. Hon trängde sig fram så fort som möjligt, och då hon kom ut på kyrkogården, der folket skingrade sig, stannade hon vid en graf och inväntade sin faster, som stannat vid kyrkdörren för att tala med ett par bondgummor. Hon lade sin hand på grafvens jernstaket för att få ett stöd, ty hon kände att hon darrade. Här måste han gå tätt förbi. Han rodnade lätt och kom rakt emot henne. »Jag går på banbanken klockan fyra, möt mig; jag har något att tala med er om», sade hon hastigt och vände sig derefter bort, som om de endast utbytt en helsning. I det samma kom fastern, och hon gick emot henne. »Barn, hvad du är blek», sade denna, »är du sjuk?» »Jag har tryckning öfver bröstet och ondt i hufvudet.» »Du, som annars är så frisk!» »Faster vet ju att jag har en släng af bleksjuka», svarade hon i likgiltig ton, men med ett sorgset leende, som var olikt hennes vanliga. De gingo hem under tystnad. Stämningen vid middagsbordet var temligen tryckt. Selma, som annars antingen pratade eller genom sina påhitt och tilltag lifvade upp de andra, om hon än skördade en och annan tillrättavisning, var i dag helt tyst och stillsam, och målron hölls nästan uteslutande vid makt af kyrkoherden. Hans uppmärksamhet emot brorsdottren var också i ögonen fallande; han behandlade henne fullkomligt som vuxen dam. Fastern satt och såg på allt det der. Det retade henne. Nu skulle man bara se hvilken storartad fru den der flicksnärtan skulle bli! Ty att patron Kristerson var rik, det kunde nu icke betviflas, och rikare skulle han väl bli med tiden, ty trots sin flegma var han en duktig landtbrukare, och den der herrgården han köpt ansågs vara en god affär.
Det var likväl länge genom flera gynnande omständigheter förberedt. I det dåvarande Sverige fanns ej en anderikare sällskapskrets, än den, i hvilken Fru Lenngren lefde, och hvars själ Kellgren var. Man såg, man hörde der tidens yppersta poetiska och musikaliska snillen; bland de sednare, i första rummet, Kellgrens förtrogne vän, den ända till grundlig kännedom af Sveriges språk och vitterhet försvenskade Kraus, hvars stora musikaliska bildning var förenad med en föga mindre litterär. Huru gerna Kellgren vistades hos henne; huru hon för (sannolikt ofta med) honom sjöng vid sitt klaver; huru lycklig han kände sig, då hans ”Nya Skapelse”, till hvilken han sjelf hade satt musik, blef af henne sjungen; hennes omedelbara sammanhang med sällskaperna Utile Dulci och Pro Sensu Communi, af hvilka det sednare plägade hålla sina sammankomster kring hennes thebord: allt detta, hvarom jag redan förr haft tillfälle att tala, åternämnes här, för att erinra om arten af de dagliga väckelser, som både fullkomnade hennes själsodling och befrämjade den rent sjelfständiga rigtning, i hvilken hon omsider inför allmänheten uppträdde. Också var det Kellgrens träget upprepade anmaning, som ändtligen bevekte henne, att låta den af honom och hennes man utgifna Stockholms-Posten, gång efter annan framställa taflor, gjorda i hennes nu färdigvordna, egendomliga målnings-slag. I början troddes de vara Kellgrens verk. Så skedde t. ex. med ”Äreporten”, med ”Mannens fyra åldrar”, med ”Törstsläckningen” o. s. v. Misstaget gjorde henne ett nöje, som likväl ej kunde fortfara länge. Den särskilda hand och pensel, som i dem röjde sig, kunde af mera skarpsynta läsare ej misskännas; och namnet ”Fru Lenngren”, om än redan förut med aktning hördt, möttes nu med en beundran, lika allmän som högljudd, lika varaktig som skyndsam. Dock upplefde Kellgren sjelf icke hennes äras höjd. Men han förutsåg den; och det var en af hans sista dagars angenämaste föreställningar, att den outeblifligen skulle uppnås.
Härefter fortsattes öfwerläggningen rörande Answarighets-Lagen för banco-Fullmagrige. 10 §:nuplästes. Friherre ^annerbeim upläste sin afvenna §. föresiagna reclackion som följer: "Afwer Kongl. Swea HoftNätts Utflag i dessa mål kunna mål hos Kongl. Maj:t underdåniga beswär anföras; dock ma den Fullmagkig, som ge» nom Hof-Rattens Dom blifwit ffiljd fran befattning med banco-förwalkningen, ehwad denna Dom ändras eller ej, icke i sin befattning aker kunna insattas, utan af Riksens Stander sjeisme eller deras kevik-orsr." 6i4 Den 14 Mars. Friherre ner beim yttrade sig, at han ril Ridderstapets och Adelns ompröfwande öst werlemnade, huruwida Revisorer borde aga ratt, at liksom Ständerne sjelfwe ater insätta de Fullmägrige, som genom Hof-Rattens Dom blifwir sir förtroende förlustige förklarade. Herr printsscbölcl förmälte sig i någon §. hafwa hört det uttryck, at en förbrytelse ma hos Riksens Ständers ä^ritire-Ombudsman anmälas. Han önstade at jemte detta stadgande mätte utsättas, hwilkcn Embetsman wore förbunden, ar en sadan anmälan göra. Grefwe körner, Ellvik 6örsn, wille i afseende pä denna förfrägan endast yttra, det han trodde at Kevisorer ej borde äga samma rätt som Riksens Ständer, Herr von läaugwolkk. Lag-Utstottet har trott ac tt6vi80rerli6 borde äga rätt, at i sin befattning ater insätta Fulimägrige, hwilka genom Hos-Rättens eller .su-mwe-Rädecs Dom blifwit derifrån stiljda. Skälet har warit, at tiden til nästa Riksdag har synts altför läng.
Likaledes hafva af det i afdelningen b. för år 1859 upptagna arfvodesbelopp 2,020 R:dr utgått af allmänna medel. 28 Tabb. N.is 12 och 13. Gotlands län. Tab. N:o 12. Antal delägare. Hela kapital-tillgången. Öfverskott eller besparing öfver delägarnes andel. Af delägarne •i insatt belopp. R:dr R:mt. uttaget belopp. Allt vid periodens slut. Sällskapet D. B. Q g. Aldre personer vårdade - i fattighus. Q. på annat sätt. M. Q. Barn vår dadé i och utom fattighus. M. Q. Summa. M. Q. Summa af båda könen. Antal af fattigvården understödde, som ej fått full försörjning. Fattigvårdens inkomster. S:a. p-ä5' < vv — O.CFG <! er» a o & a S. co g «- Ersättning Summa. Samtliga utgifter i och för fattigförsörjningen. a) k landsbygden. Från 4 socknar, Fårö, Bähl, Wänge och Wiklau samt Wisby landsförsamlingar, hafva uppgifter till denna tabell icke kunnat erhållas. 2. Enär förestående uppgifter för Wisby blifvit hemtade från flera håll, kunna de icke vara ytterst exakta; i allmänhet något under verkliga förhållandet. 3. Vid 19 kol. anmärkes att behöfligt tillskott för Wisby icke utgöres efter hemmantal utan efter bevillning af 2:a artikeln. P. A. NORSTEDT & SÖNER, KONGL. BOKTRYCKARB. BIDRAG TILL SVERIGES OFFICIERA STATISTIK. mj Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes femårsberättelser. Ny följd. LANDSHÖFDINGE-EMBETETS UTI BLEKINGE LÄN UNDERDÅNIGA BERÄTTELSE FÖR ÅREN 1356-1860. 1. Länets indelning och naturbeskaffenhet i allmänhet. Blekinge län, innefattande provinsen Blekinge, intager med omgifvande skärgård en yta af 26,04 qvadratmil, hvaraf 1,04 qvadratmil utgör sjöar och vattendrag.
Dennes förvåning, då anbudet gjordes honom, blef så stor, att han, efter egen uppgift, svarade derpå: * Jag är djupt tacksam för hr grefvens godhet, men anser mig böra meddela, att jag icke det ringaste förstår mig på politik », hvartill Hamilton genmälte: » det är just en sådan redaktör, vi vilja hafva till Posttidningen. » Då något alldeles oväntadt och för ett lugnt förstånd ofattligt inträffar, förekommer numera äfven hos oss den frågan: ou est la femme? Denna gången hade frågan fram-stälts korrektare, om den lydt så: ou sont les femmes, ty det var verkligen två damer som vid ett kafferep träffat öfverenskommelse om, att platsen skulle tillfalla Bäckström. Den ena af dem intresserade sig i högsta måtto för att Bäckström skulle fa en lugn plats med goda inkomster, och för den andra intresserade sig den styrande ledamoten i Svenska akademien. Också tillgodosåg grefve Hamilton sin och de två damernas skyddsling med goda arrendevil-kor, som under de två första ännu betingade blott en afgift af 7,500 kr., hvilken senare höjdes till 10,000. Annorlunda och för Svenska akademiens kassa omtänksammare handlade Svenska akademien, der styrelsen nu är republikansk, då den nyligen antog till redaktör för posttidningen kanslisekreteraren Paul Strandberg, mot ett arrende af 16,000 kr., hvarjemte den beredde sin och Vårt Lands älskling, C. D. af Wirsén ett årligt medarbetare-arvode af 6000 kr. Och likväl hade den gamla, ärevördiga postgumman i dessa yttersta tider fatt finna sig uti, att hennes för hvarje år förökade alnslånga annonser om beviljade patenträttigheter utbyttes mot tre å sextummare. Det är icke af egen erfarenhet jag kan vittna om grefve Hamilton som en oförtröttad spelkund i Homburg och Ba-den-Baden m. fl. ställen. Jag såg och helsade honom väli Tyskland, men icke på något spelhus. Men att han under sin vistelse der alltjemt ddtog i höga spel är omtaladt af så många trovärdiga ögonvittnen, att uppgifterna äro höjda öfver allt tvifvel.
Och derest denne mening äfwen bliswer den hoS Riksens Högloflige Stander radande, är wid i Artingen förändring uti denne hufwuddel att förestå; men om den förra skulle winna företräde, har Utskottet trott sig bora foresta följande nya Redaktion af r Art "Den - 24Z2 Den 8 Augusti. "Denna afgift erlägges af alla inom SwerigeNike Mantalsskrifne Personer, utan afseende pä Stand, willtor eller förmögenhet, af hwarje Mansperson med 4 Dagswcrken reducerade i penningar efter det i Orten a dem gängbara medelpris, och af hwarje O.winna, samt Gemenstapen af Indelta Armeen, jemte Bätsmanshället, hwarje Person half, ten deremot.'' "Såsom Reglementarisk föreskrift för werkställ, ningen haraf följande: ''Berednings - Commiktöen föreslär priset ä Dagswcrken för hwarje Socken efter de allmännast föregående äret per meclium gängbare arbetslöner. Taxerings - Committé.n jemför alla Socknarncs i Districtet inkomne förilag och jemkar dem till den öfwerensstämmelse, som locala omständigheter med, gifwa. Hwarefter omläder Läne-Commitisen med en allmän öswersigt, och med afseende äfwen till sist satte Läns Markegång gjär de stutelige jemkninqar eller rättelser pä anmälde beswär fran någon Ta, xerings-Committé, som den sinner nödig."
Herr Grefven och Landt Marskalken yttrade, att då de öfrige RiksStånden ännu icke fattat deras beslut om förordnande af ett Särskildt Utskott, och dptta Utskotts tillvarelse således ej eller ännu vöre bestämdt gifven, ansåg Herr Grefven och Landt-Marskalken någon remiss till ett Utskott, som ännu icke funnes, ej heller skäligen kunna komma i fråga, och Den 12 Februarii. att följaktligen det af Herr Cederschjöld åberopade moment i 4g §. af Riksdagsordningen icke vore till förevarande händelse lämpeligt; i anledning hvaraf och då Friherre Falkenbergs förevarande Memorial, enligt i. momentet i sistnämnde §. nu borde till vederbörligt Utskott förvisas, Herr Grefven och* Landt-Marskalken hemställde, om icke Ridderskapet och Adeln behagade samma Memorial till Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottet remittera. Bifölls. Föredrogs å nyo Herr Berghmans, Ambrosius Magnus, den 6 dennes på bordet lagde Memorial, om afskaffande af den i Disconterne bruklige öfverränta m. m. Herr af Malmborg, Abraham: Vid sista Riksdag ingaf jag till Högloflige Ridderskapets och Adelns Protocoll ett Anförande uti förevarande ämne, angående den så kallade straffräntan af 12 procent, sorn Disconten tager af en fattig låntagare, den der icke på förfallodagen kan betala ett der erhållit lån; och jag förenar mig nu så mycket hellre med den af Herr Berghman härutinnan gjorde motion, sorn jag ofta haft tillfälle erfara, att mångå fattiga gäldenärer blifvit förstörde genom denna öfverdrifna ränta, som derföre tyckes böra upphöra. Jag torde nu få uppläsa mitt ofvannämnda 448 Den 12 Februarii, Anförande, under anhållan, att detsamma sederJ mera kunde få åtfölja Herr Berghmans Memorial till vederbörligt Utskott. Härefter uppläste Herr aj Malmborg följande : (Se Bilagan Nto 2.)
Medan Riksdag samlad är, må ej Riksdagsman sin befattning sig afsäga, utan att han visar sådant hinder, som godkännes af den Kammare, till hvilken han hörer; dock att härigenom ingen ändring sker i hvad ofvan är sagdt om rätt att vid valtillfälle Riksdagsmanua-uppdrag sig afsåga. § 30. Hvardera Kammaren eger att bestämma påföljd af böter för den Kammarens ledamot, som sig vid Riksdagen ej i rätt tid inställer och derför ej visar laga förfall, eller som eljest utan tillstånd af Kammaren från Riksdags-öfverläggningarna förfallolöst sig afhållen Desse böter tillfalla Statsverket. Riksdags Mirjan oell upplösning. § 31. Riksdagen skall sammanträda i Rikets hufvudstad utom i de fall, då fiendes framträngande eller pest eller andra lika vigtiga hinder göra det omöjligt eller för Riksdagens frihet och säkerhet vådligt. Konungen tillkommer då, på sätt Regerings-Formen i § 50 stadgar, att annan Riksdagsort utsätta och kungöra. § 32. 1. Den, som blifvit till Riksdagsman vald, skall, första gången han efter valet till Riksdag sig inställer, inför Justitie-Statsministern, eller den Konungen i hans ställe förordnar, sin fullmakt till granskning uppvisa å den dag Riksdagen sammanträder eller, om Riksdagsman sednare sig inställer, så snart derefter ske kan. Denna granskning, som skall ske i närvaro af tre bland Fullmäktige i Rikets Bank och tre bland Fullmäktige i Riksgälds-Kontoret, har till föremål att undersöka, huruvida fullmakterne blifvit i föreskrilven form utfärdade, och skall vid den Riksdag, för hvilken nya val af begge Kamrarnes eller enderas samtlige ledamöter egt rum, vara inom tre dagar fulländad, men vid andra Riksdagar samma dag, då fullmakterne uppvisas. 2. Hvardera Kammaren tillkommer dock sedan att pröfva behörigheten till Riksdagsmannakallets utöfvande, ej mindre för sådana dess medlemmar, hvilkas fullmakter ej blifvit godkända, än äfven för dem, emot hvilka eljest, till följd af denna Grundlag, anmärkning förekommer.
Ville R. o. Ad. på förhand afslå inbjudningen, så skulle man ju, när Utsk:s jemkningsförslag omsider inkommit, kunna säga: detta jemkningsförslag är alldeles lika nied den inbjudning, som PresteSt. gjort, och emedan R. o. Ad. tiar afslagit denna, så är äfven Utskrs jemkningsförslag förkastadt. Jag tillstyrker derföre, alt R. o. Ad. ville uppskjuta pröfningen af denna inbjudning intill dess Utskrs jemkningsförslag i ämnet inkommer. Frih. Boye: Annat är frågan om en bordläggning, och annat är frågan om målets uppskjutande. Är det så, att andra bordläggningen af detta betänk, ännu återstår att begära, så kan jag ej motsätta mig densamma; men hvad åter angår det längre uppskofvet, så bestrider jag det derföre, att jag ej kan förstå hvilken upplysning detta jemknings-betänk. kan gifva, som kunde förmå mig att bifalla en sådan orimlighet, som den, att lagen skulle gälla olika för de hemman, som äro anslagna kyrkor och fromma stiftelser; detta kan jag ej begripa. Dessutom får jag erinra R. o. Ad., att efter JJresteStrs egen uppgift här i dess inbjudning, så är det äfven ett annat tillägg, som de föreslagit oss; nå väl! deraf behöfva vi ingen annan pröfning, än den, som vi genast kunna vara mäktiga. Jag begär propos. på afslug, emedan jag ej kan se hvartill uppskofvet i ringaste måtto skulle kunna gagna. Frih. Cederström: Det försök Hr von Hartmansdorff gjort, att ådagalägga nyttan af ett uppskof med föredragningen af denna inbjudning, kan jag för min del ej gilla. Ett afslag på PresteStrs inbjudning, eller, som är detsamma, en förklaring att R. o. Ad. ej finner sig i tillfälle att kunna deruti instämma, och att R. o. Ad. således lägger inbjudningen lill handlingarna, medför ingen verkan i afseende på det beslut, som Ståndet kommer att fatta på grund af Utsk:s jemknings-betänkande.
I blifva föremål för landstingets behandling, såsom upptagande af nya vägar, upprensning af faroch flottleder m. m. tillfaller nyttan så påtagligen vissa lokaliteter, att det icke utan obillighet kan begäras, att andra orters invånare skola till dessa företag i lika mån bidraga, och örn jemkning då ej är tillåten, blifver följden, att dessa orters ombud motsätta sig företaget. Hållande den grundsatsen, att lagen bör underlätta och icke motverka lofliga aftal, har jag uti dessa §§ sökt gifva rcglor för behandlingen af dylika frågor. Att besväret med debiteringen och räkenskapsföringen derigenom ökas, kan ej förnekas, men derpå har jag trott mindre afseende böra fästas. 47 §. Då taxeringslängderne för länets samliga orter böra finnas på landskontoret den tid då landsting hålles, bar jag ansett föreskriften i Komiterades förslag, § 48, om skyldighet för Häradsskrifvare och Magistrater, att till landstingets ordförande insända utdrag af dessa längder, kunna bortfalla. 48 §. Pluraliteten har föreslagit, att när, vid den uträkning som skall anställas för att utröna huru mångå ören i landstingsskatt böra läggas på hvarje bevillningsriksdaler, produkten slutar med ett bråk, detta bråk skall till fullt öre upphöjas. Denna skillnad mellan det exakta beloppet och det fulla öret, huru liten den än må vara, kan likväl växa till tä meligen betydliga summor, då den multipliceras med riksdalertalet af bevillningen, om hvilket hvar och en kan vid en anställd uträkning förvissa sig. Då det ej synts mig nödigt, att på detta sätt bilda större öfverskott, och debiteringen ej märkligen försvåras genom begagnandet af ett bråk till multiplikator, allenast bråket uttryckes i decimaler, sa har jag i stället föreslagit bråkets utjemnande till närmaste tiondedel af öre. 58 §. Från förteckningen på mål, hvilkas afgörande ej erfordrar Konungens Befallningshafvandes sanktion, har jag uteslutit mom. f) i § 59 af Komiterades förslag, hvilket jag funnit mörkt och dessutom obehöfligt, då inga verkställighetsattributioner äro åt tinget förbehållna. 60 §.