Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I alla fall anser jag nödvändigt, om ett sådant förslag antage*, att för alla fastighetslån betalas ränta i silfver, dock så att de som redan fått sådana lån, borde få välja emellan räntans betalande i silfver efter en för dem förmonlig beräkning eller i sedlar. Jag torde få tillägga ett factum i afseende på frågan, huru mycket Specie nu galler i sedlar. Jag hörde i går afton en BruksPatron Beckman nämna, att han måst betala i5o sk. för hvar SpecieRiksdaler, då han var i behof af klingande mynt, för att erlägga Hammarskatten. I afseende på ifrågavarande punkt yrkar jag, att invexlingsgrunden måtte bestämmas till 128 skillingar. Ridd. 0. Ad. Pr. VIII. Vrn 11 September e, rn. Herr Hjerta: Då jag första gången ytfrai de mig, föll det mig ej in att uppehålla mig vid Friherre Cedérsfröms förslag, Jag ansåg ej möjligt, att lian genom votering ville försöka att genomdrifva det; men dä lian nu gjort det, anhåller jag få redovisa, hvårföre Utskotten framställt sitt förslag så, som nu skett. Utskotten hafva trott, att det vore i svårigheten för Svenske Handlande att intaga och använda metalliska besparingar, som capitalbristen till stor del ligger. Utskotten halva velat afhjelpa detta, och lemna en utväg att införa metalliska besparingar. Detta år ej möjligt, om man icke har något visst att påräkna. Derföre bestämdes en viss norm första gången; men då vid återremissen man fann, att tvånne Stånd ej ville ha denna norm, trodde man det vara en skyldighet, att, med bibehållande af några bestämda ziffror återkomma med ett förslag; hvarigenom Fullmågtige kunde såttas i tillfälle, att för det kommande året bestämma ett visst silfverpris, så att den enskildte speculanten derefter kunde uppgöra sina beräkningar, Om nu Friherre Cederströms förslag går igenom, år hela grunden kullkastad, och ingen beräkning kan ske, (y den som intager silfver år då utsatt för alla Conrsens variationer.
Ridderskapet och Adeln: af Herr af Billbergh, J. P.\ att Utskottet, genom det yttrande, alt handeln med kött, bröd och dricka ännu icke vore Landtmannen medgifven, gifvit Kongl. Maj:ts Nådiga Kungörelse af den 28 Augusti i834 en förklaring, som vöre stridande emot dess ordalydelse, hvaraf kunde inträffa, att, om Kongl. Majit, vid tillämpningen, funne Förordningen böra tydas efter ordalydelsen, skulle städerna fortfarande komma att betala saluaccis, utan att ega den deremot svarande exclusiva rättigheten att försälja kött, bröd och dricka; att, ehuru mera tydlighet vunnits, om uti nämnde Kungörelse orden: ”tillföljd af gällande Författningar,” varit uteslutne, så, och då uti ingressen säges, alt Förordningen innefattade en förklaring öfver gällande Författningar, syntes det vara bestämdt, alt Landtmän ega rättighet att till stad införa egen och grannars afvel och tillverkningar af hvad slag som helst, samt således äfven kött, bröd och dricka; och har Herr af Billbergh på dessa skäl yrkat, det Utskoltet måtte förklara, alt, sedan Kongl. Majit ansett en sådan handel vara fri, komme all salu-accis att upphöra; i hvilket yrkande Herr Friherre Boije till alla delar instämt; af Herr Bogeman, C. A.\ att Kongl. Kungörelsen den 22 December i83a blifvit genom Kongl. Majits Nådiga Kungörelse den 28 sistlidne Augusti till all kraft och verkan upphäfven, samt att följaktligen, då frihet för Landtmän att hvarhelst på landet och i städerne afyttra deras och grannars afvel och tillverkningar, af hvad slag som helst, vore medgifven* Bihang till R. St.
Befallningshafvande i länet uppdragit att. intill dess delta hinder upphört, låta berörde indragna slottsjord för ett är i sender på de för Kronan förmånligaste vilkor utarrendera, dels ock i underdånighet hemställt, att, såvida det icke ansäges åligga Hushållnings-Sallskapet att, för del anslag, detsamma till inrättande af trädskola erhållit, äfven anskaffa och bestrida alla knstnaderne för lokalen dertill, utan Kongl. Majit funné tjenlig! att sådan lokal genom Statens försorg ål Sällskapet bereddes, Nådig Proposition mätte till Rikets Ständer allålas om anslående dertill af meranämnde 4 tunnland 7 kappland jord, sä länge trädskolan »f Sällskapet på ändamålsenligt sätt uppehälles, samt att, dä en dvlik jordupplåtelse, enligt Rikets Ständers andel dåniga skrifvelse den 23 September 1854, blifvit åt Upsala Cent r<il - Hospital beviljad ulan afgift. enahanda vilkor mätte för nu förevarande läll tillämpas, om det ifrågavarande ändamålet ansäges lika allmännyttigt. I öfverensstämmelse med hvad Kammar-kollegium sålunda tillstyrkt, vill Kongl. Majit härmed föreslå Rikets Ständer, alt lör deras del medgifva, det ifrågavarande, Kronan tillhöriga, jordrund, fyra tunnland sju kappland, må ål Upsala Läns Hushållning. ^ äl skap upplåtas till afgiftsfritt begagnande, så länge en trädskola, i enlighet med föreskrifterna i Kongl. Majlis Nådiga Bref den 12 Januari 1855, af Hushållningssällskapet der uppehälles och vårdas. De denna fråga rörande handlingar skola tillhandahållas det Rikets Ständers Utskott, lill hvars handläggning ärendet varder ölVerlemnadt, och Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen. Dalum ut supra. OSCA K. Lode. Almqvist. Kongl. Mnj.-ts Nådiga Proposition N:o 85.
Härmed syntes ock ändamålet vunnet och då lagstiftaren icke ansett nödigt föreskrifva, att när omedelbart till domstolen, inom hvars dom värjo intecknade fastigheten vore belägen, mtecknings-handlingen för förnyelse ingåfves, den skulle ordagrant i protokollet införas, funnes ej heller någon giltig grund, hvarföre sådant mera skulle fordras, om handlingen i berörda ändamål företeddes inför dom ' O stolen i borgenärens boningsort, helst den ena domstolen i allmänhet finge anses lika skicklig, som den andra, att bedöma, huruvida en handling blifvit i hufvudskrift uppvisad, samt urskilja och beskrifva de omständigheter, hvarpå densamma kunde med säkerhet igenkännas; och ledde dessutom det ordagranna införandet i protokollet af intecknings-handlingen ofta lill vida högre expeditionslösen, än eljest kunde påföras. Emellertid hade äfven i högre instanser skiljaktiga tankar i denna fråga försports, fastän förbemälde Rådstufvu-rätts åsigt alltid blifvit slutligen underkänd.
Men efter anställd votering oell ehuru den liberala åsigten vid den riksdagen företrädesvis gjorde sig gällande, lyckades dock icke att genomdrifva detta förslag. Det föll med några få rösters majoritet. Man skulle hafva trott, att denna utgång af saken borde hafva utgjort skäl, att icke åtminstone till följande riksdag förnya förslaget. Så skedde dock; ty samma ledamot af BondeSt:t, som vid föregide riksdag väckte förslaget, återkom dermed vid 1851 års riksdag, dock med den utsträckning, att hela forum privilegiatum skulle i alla afs:den uphöra, hvarvid han understöddes af en ledamot af detta hus. När detta förslag kom till Utsk:t, kunde man vara förvissad om hvad resultatet skulle blifva, nemi. tillstyrkan af motionen med den dervid gjorda utsträckningen. Vid denna sednare riksdag hade R. o. Ad. invalt i LagUtsk:t en ledamot, nemligen nuv:de Expeditions-Chefen Carleson, hvilken i detta fall tänkte helt olika med Utskits majoritet, och han bifogade till Utskits Betänk, en reservation, som hade till följd, att E. o. Ad. utan votering afslog Utsk:ts Betänk. Genom denna reservation synes mig vara så uppenbart ådagalagdt icke allenast det olämpliga, utan rent af det vådliga uti afskaffandet af R. o. Adis forum privilegiatum, att loga eller intet dervid återstår att tillägga. Jag vill gerna dela deras åsigt, som anse det icke vara någon synnerlig ära i att omedelbarligen i fråga om en person lyda under HofRätten, såsom första domstol. Men då det är fråga om sådana rättigheter, som den att såsom representant deltaga i öfverläggningar och beslut om Statens angelägenheter, anser jag det vara af stor vigt att bibehålla en ordning, som leronar garanti deremot att ingen oberättigad får inträde på detta rum. Att blott derföre att några tjenstehjon skulle hafva större fördel af att bevaka sina fordringar vid närmaste domstol, upphäfva R. o. Adis forum privilegiatum, vore att sätta R. o. Ad. såsom representanter i en annan kategori, än andra Stånd, hvilka icke utöfva representationsrätt annat än på grund af val.
Räkenskaperna äro i Kongl. Kammar-rätten granskade utan anmärkning och utvisa följande förhållande: Debet. Balans från år 1855: Utgifter: Kostnader för underhåll af karantäns-anstalter 3,985: 11. 7. Balans till år 1857: Någon anmärkning vid dessa räkenskaper har hos Revisorerne icke förekommit. Sedan den genom Kongl. Förordningen den 5 September 1854 stadgade undersökning och karantäns-skyldighet för fartyg och resande numera i följd af Kongl, kungörelsen den 21 September 1855 upphört, äfvensom fartyg och resande blifvit frik aliade fran skyldighet att vara med sundhets-betyg försedde, så att fartyg, som till Svensk hamn från utrikes ort anlända, endast äro underkastade tillämpning af föreskriften i 2 och 4 gg. af Kongl, förordningen den 13 September 1854, om hvad vid utbrott af kolera inom riket iakttagas bör, har Kongl. Maj:t, som funnit de genom Dess nådiga bref den 13 Augusti 1852 och den 4 Augusti 1853 inrättade särskilde Karantäns-kommissionerne i Malmö och Stockholm lämpligen kunna indragas och den med deras verksamhet förenade kostnad för stats-verket besparas, under den 20 Mars 1857 i nåder förklarat, att bemälde Karantäns-kommissioner skulle med utgången af näst derpå följde April månad upplösas, hvarefter Karantäns-kommissionens i Götheborg befattning med karan täns-anstalterne på rikets vestra kust skulle, såsom fordom, sträcka sig från Norska gränsen intill Kullen, samt Kongl. Kommerse-kollegium hafva inseendet öfver karantänsanstalterne pa den öfriga delen af rikets kust; hvilket nådiga beslut Revisorerne ansett sig här böra omförmäla. Kongl. KoiiYoy-kommissariatet. De 2:ne särskilda hufvud-böcker, hvaruti detta embetsverk redogör för de under dess förvaltning ställda medel, hafva för revisions-året utan anmärkning undergått granskning i Kongl. Kammar-rätten. Förhållandet med inkomster och utgifter upptages i räkenskaperna sålunda: — 54 — a) Sveriges oda Norriges gemensamma fond. Debet.
Emedlertid har så inträffat, enär, till befrämjande af den juridiska enhetens seger, genom förändring af Bergsoch CommerceCollegierna, man genast blifvit tvungen att öka Embetsmannapersonalen i Kongl. Svea HofRätt, hvilket, sammanlagdt med ett fortfarande bemödande att uppmuntra och underlätta Rättegångar, och deraf uppkommit behof af ökade Ledamöter i Rikets öfrige HofRätter, orsakat, att Kongl. Majit i Sin Nådiga Proposition för alla HofRätterne begärt en ökad anslagssumma af icke mindre än 36,ooo R:dr B:co. Att de personer, som föreslagit och befordrat de verkställda förändringarne aldrig varit betänkta derpå, huruvida sådant skulle orsaka ökade utgifter, lärer finnas tydligt; och föga torde Nationen finna sig vara dem någon tack skyldig för dessa omskapningsförsök, hvilka, i stället för juridisk enhet, torde åstadkomma juridisk oreda. Att bedömma det Förslag, som Kongl. KammarCollegium och StatsContoiret upprättat för LandsStaternas lönevilkor, är icke för Representanten nu möjligt, då detsamma blifvit directe till StatsUtskottet öf - Den 8 December f. ra. 87 verlemnadt; men att LandsSecreterare, KronoFogdar och Häradsskrifvare i allmänhet äga sådane lönevilkor, som göra dem väl belåtna och deras sysslor begärliga, torde icke bestridas. Deremot skulle jag önska, att StatsUtskottet ville fästa en särdeles uppmärksamhet vid de lönevilkor, som för LandsKamererare och Räntmästare äro föreslagna. Att dessa Embetsman, jemförelsevis med de förre, äro mindre väl lönte, torde bäst af Herrar Landshöfdingar kunna upplysas, så väl som att desse Embeten äro af den vigt för Staten och medföra den stora sysselsättning, alt deras innehafvare böra vara så betalte, att de för en skalig bergning icke behöfva söka andra tillfällen till förtjenst. KronoLänsmännens behof af sådan förbättring på deras löner, som sätter dem i tillfälle att icke behöfva söka deras fyllande på andras bekostnad, har, särdeles af Landtmannen, i långliga tider varit kändt.
Om man tror, att så bör gå och att de privata theatrarna skola ersätta fallet, vinnes visst ändamålet genom Utsk:s förslag; men jag kan icke inse, att sådant vore nyttigt. En mängd små nätta djurgårdstheaterstycken kunde vi väl få se; men den högre theatern försvunne. Jag vill visst icke påstå, att vår theater nu är god; men den blefve ändå sämre, om förslaget antoges. Jag måste till prot. reservera denna min tanka. Hr von Troil, Emil: Jag kan icke fästa något egenligt afseende på de skäl, Frih. Ehrenborgh anfört. Han har trott, att en nationaltheater icke skulle kunna bestå i täflan med privattheatrar. Om jag kunde medgifva den sats, hvarifrån Hr Frih. utgått, skulle jag komma till samma resultat som han; men jag tror, att det närvarande förhållandet, att, fastän privattheatrar varit förbjudna, vi likväl icke äga någon nationaltheater, då vi deremot verkligen ägde en sådan, när ett dylikt förbud ej existerade, icke bevisar för Hr Frih:s sats. Jae skulle ej lita på mitt omdöme i denna del, om det icke de för sig en auctoritet, som både äger sakkännedom och icke lärer kunna beskyllas för klandersjuka emot Styrelsen; det är nemi. Svenska Academien. Uti K. Gustaf IH:s tid kunde man visserligen kalla K. theatern nationel; men så ovanliga förhållanden, som då ägde ruin emellan regenten och theatern, kunna ej återförväntas. Om ett folk i vanliga förhållanden vill äga en nationel scen, d. v. s. en inhemsk dramatisk litteratur, måste flera täflande theatrar finnas, som trygga en förtjenstfull dramatisk författare derom, att om en spectakeldirection af nyck eller ensidighet vägrar att uppföra hans verk, skall en annan med begärlighet tillegna sig detsamma, så vida arbetet verkligen äger förtjenst. Kan ej K. theatern bestå under en sådan frihet, som utgör vilkoret för den nationella konstens uppkomst må den falla. Jag yrkar bifall af den föredragna punkten, Hr von Hartmansdorff, Aug.: Jag instämmer med Frih. Ehrenborgh.
Och dernäst, om gällande stäk dertill sig företedde, att Statens hela Discont-rörelse, wid 1800 ars Riksdag blef till Banken öfwerlemnad? Sedan bade det ena och andra handt; och Banken icke möjeligen pa flere ar derifrån kan alldeles bemas; har Banco-Ulstottel ansett defl omtanka böra wara endast derhän stävd, att de misibruk och olägenheter, som hitintills sig insmygt, och som uti en sa »vidsträckt penninoe-rörelse, swarligen kunna i alla delar hädanefter undwikas, matte genom en nödig reglering, och warsamt steendc indragning, efter möjligheten bliswa afhjelpte, och för framtiden förebygde. Af förekomne icke twetydiga anledningar, ar Banco, Utskottet derom öfwcrlygadt, att Prtwate Delägares till egen fördel syftande »verksamhet, icke kan till ett sodant ändamål bidraga. Nänvarandc Banco-Utskott har derjemte ansett sig ej böra sträcka desi omtanka i denna telen längre, än intill desi Riksens Ständers nasta Sammankomst i alla fall inträffar: under full wisihet derom, att Nationens - Den 9 Julik. iZ8; nens da samlade Representanter, icke underlåta, att efter wunncn närmare erfarenhet, och en af förändrade omständigheter da fattad öiwenygelsc, witta» ga de ucwägar, äfwen hwad Dlscont.-röreffen angar, som kunna befinnas nödwändiga, samt för Riket och Banken under da »varande ställning orungangelige. Som en ny Octroy för Priwat delaktighet i NiksDistsnten, desisörinnan mö-cligen kunde äga rum, har Banco - Ulstottet lrodl sig böra förekomma ett deraf, enligt desi tanka befaradt hinder, för »vidtagandet, af någon ej mindre för Werket högst nödig förändring, än för alla Näringar högst nyttig, och da till äfwenkyrs möjclig åtgärd, till allmänna Penninge - Räntans nedsättning.
Härom skulle de Respscciwe Med.Sranden samt omsörmaldke Utskott wördsamt och wäniigcn underrättas. kkr luprg. Lx kroiocollo. Lric ^§ra!!. SD. Uppå Högloft. Ridderskapets och Ar delns inbjudande genom Protocolls Utdrog af den roche i denna manad, beslöt Prest Ståndet, att, i likhet med hwad Högloft. Riddnskapct 06) Adeln beslutit, den tillökning i underhall, som Riksens Högloft. Stander framdeles kunna förordna för UnderOfficerare och den tjenstgörande Trouppen wid wärfwaRidd. sch Av. Proc. 5 B. de ro. 74 Den z Januarik. de Arnian, ma ifrån och med iZro arS början berök, nas. Kwarom mörblom och wänlig nuderratteise tig de Resycctiwe Med-Zländen samt Statö-Utskottct asga skulle. Or iu^rL. Ox OrotocoHc» Oric ^Zrell. S. D. I anseende til! de i Ståndet gjorde anmärkningar emot Riksens Högloft. Ständers Lag, Utskotts betänkande af den zi föriedne ^ctober, angående förklaring öfwer 7 Cop. i Rättegångs Balken, bcftLts att Atta betänkandet mfoljdt af anmärkningar, ne, till wä bcmälte U skott skulle atcrsörwisaS. Till de Respecriwe Med-Standen skulle detta beslut wördfamk 06) manligen meddelas. Or lu^rg. Ox krotocollo Oric Agrell. S. D. Föredrogos ett af Skals-Secreterarsn m. m. Herr f. ä-V. Ognnorsrierua lill Högloft.
Ständer hos Kongl. Maj:t framförde den underdåniga önskan, att förändringar af MUnderings-persediarne måtte, såsom ganska mycket betungande, så sällan som möjligt påläggas, samt dä endast efter Kongl. Mai:ts eget Nådiga förordnande kunna anbefallas ; Och enär Utskottet ej kan annat än med behjertande anse det lidande, som, genom de öfveiklagade täta förändringarne, tillskyndas Rustoch Rothållare, tror Utskottet sig äga full anledning, att nu förnya detta vördsamma tillstyrkande; Hvilket dock allt till Riksens Högloft, Ständers eget godtfinnande vördsamt öfverlemnas» Stockholm den 26 januaii 18184 N:r 18* Riksens Högloft. Ständers Allmänna Besvär Stoch Ekonomi-Utskotts Betänkande, i an - pö 'Eesv. ock Ukon. Etsk. Betänkandaru ledning af gjord hemställan om Corntni• nistrarnes befrielse ifrån SkjutsningsshyU digheten jör sina Boställen under Krigs* tider.
Jag kände alltid en revolterande oro, under det min mor vid sina besök följde sin underordnade omkring alla de särskilta landen, dit jag fick traska med för att under långa samtal dem emellan stå och hålla min mors stora gula nankins-ridikyl jemte trädgårdsknifven, handskarne och en hel hop annat smågods. Min håg stod i stället åt den lilla källan, der jag hade mina egna små förlustelser, och utåt de flata hällarne utanför stenmuren, der en intressant jättegryta fängslade mig i tankar, som drogo långt hän från kålplantorna och morotsängarne ... Men det var icke om det som jag nu skulle tala. Jag fann i dag med förundan hos min mor att hon ständigt afbröt de vigtiga trädgårdssamtalen för att se sig tillbaka om ej flickorna snart skulle komma efter. Med ”flickorna” menades nu – sedan min äldre syster, alltid benämd miss Lotten, nyligen blifvit gift – min yngre syster Thilda och Helena Hellberg. Då emellertid aftonen led fram och flickorna, som skulle komma med qvällsvarden, icke hördes af, tillsade mig min mor att jag skulle gå upp och se utåt vägen. Men huru jag såg och sprang hällarne utefter för att se ännu längre, kunde jag ändå ingenting upptäcka. Nu stodo alla blomkålsplantorna i siratliga rader flyttade från drifbänken ut på landen. ”Frun visste väl”, sade slutligen madam Anna, ”att mamsell Helena och madam Katrina skulle ut och bada, innan mamsellerna kommo upp hit?” ”Gingo de åt badhuset?” ”Nej, jag hörde, då jag var nere i middags, att de ärnade sig åt Ryssmyren. Och ...” Hon hann ej att tala ut, ty i detsamma syntes en af våra pigor från staden komma springande, förskrämd och andtruten med ett uttryck af fasa på ansigtet. ”Thilda ... Helena ... gossarne ...” ropade min mor, som började skälfva i hela kroppen. Jag erfor i min häpna barnasjäl liksom om det rysliga okända, jag nu skulle få höra, måste sänka mig till jorden, ja under jorden – så hemsk var menniskan att se på. ”Tala!” återtog min mor, som upprättat sig och stod färdig att gå.
Utgifterne för fattigförsörjningen jemte den här ofvannämnda arbetsoch skol-inrältningen, uppgående årligen i medeltal till omkring 1,236 R:dr Banko, bestridas af medel, som inflyta dels i räntor å förberörde donationer, genom afgifter vid egendoms-försäljningar och sjöfolks förhyrande, från aflidna personers sterbhus och genom utarrenderande af Stadens krogar, dels också för hvad som härutöfver tarfvas, efter taxering å Stadens Borgerskap och öfrige innevånare, hvilka sjelfva icke behöfva understöd, till en viss del af Församlingen godkänd och fastställd afgift i förhållande efter hvars och ens kända förmögenhet, rörelse och innehafvande fastighet inom Staden eller dess område. Utom dessa inrättningar finnes här ett Fattighus, stiftadt af framlidna Enkefru Anna Cederflycht, som dertill anslagit en fond af 5,555 R:dr 26 sk. 8 rst. Banko, hvilka uti Rikets Ständers Bank blifvit insatte, emot årlig ränta å 4 procent, under förbehåll, att kapitalet aldrig får lyftas och räntan endast till föreskrifne behof användas. — Af denna ränta borde, enligt gifvarinnans förordnande, 16 fattiga personer från Westervik, samt Westrums, (Gladhammars och Hallingebergs Socknar njuta årligt understöd, samt jemte mat och ved, få fria husrum uti ett dertill på gifvarinnans bekostnad i Staden uppbygdt, rymligt stenhus; men detta har, då räntan icke var tillräcklig till de fattiges underhåll, Kongl. Seraphimer-Ordens-Gillet för flera 58 år tillbaka ändradt i så måtto, att gratialisten^ i stället för nämnde förmåner, undfått i ett för allt årligen 5 R:dr 26 sk. 8 r:st. Banko, ända till år 1825, då, i anseende till räntegifvande kapitalets under tiden vunna tillvext, hvilket kapital för närvarande utgör ig,y55 R:dr 8 sk. 3 r:st. Banko, uppå Konungens Befallningshafvandes, af Kongl.
Friherre Anckarswärd har förekommit mig i sitt yttrande, det C011- stitutionsUtskotlet, i frågor om tillämpning af RegeringsFormens 107 §, icke äger Rikets Ständers beslutande rätt. Beträffande åter Friherre Cederströms begäran om Herr Grefvens och LandtMarskalkens tillkännagivande af dess öfvertygelse i ämnet, så anser jag den vara för tidig, innan ännu någon proposition kommit i fråga att vägras. Friherre Rålamb, Claes: Den tydning man vill gifva åt lovide §. RegeringsFormen är ingalunda förenlig med min öfvertygelse. När den enskilte Riksdagsmannen hos ConstitulionsUtskottet framställer en anmärkningsanledning emot Konungens Rådgifvare, åligger det honom, att bestämt uppgifva den åtalade afvikelse!!, och ConstitutionsUtskottet att pröfva den, samt i Utlåtandet fullständigt tnotivera orsaken till det blifna resultatet. Detta anser jag vara af ConstitutionsUtskottet i förevarande fall iakttagit, och torde dessutom icke behöfva försäkra, att ärenderne med all uppmärksamhet blifvit följde, och nästan intet enda afgjordt utan genom votering. Jag hemställer, om, med bibehållande af förut brukliga former, någon annan åtgärd, än den Con t - / Den i;j Julii f. rm 49 ConstitutionsUtskottet föreslagit, kan äga rum. Jag har visserligen bort återremiss yrkas å Utskottets Memorial, men då all återremiss bör vara grundad på skäl till nytt beslut, och ConstitutionsUtskottet alltid tagit sina skäl från StatsRådets Protocolier, hvaröfver Utskottet blifvit tillerkänd en slags pröfningsrätt, skulle Ständerne, för att tillvägabringa ett förändradt resultat, äga tillgång på StatsRådets Protocoller, hvarifrån behöriga grunder för bedömandet af den anmärkte åtgärdens lagenlighet endast kunna hämtas, men hvilka Protocoller åter i deras helhet endast äro tillgänglige för ConstitutionsUtskottet.