Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I anledning häraf får Utskottet anföra: att det icke kan inse, hvartill den omvägen skulle tjena, att först föra liket till kyrkan och sedan till begrafningsplatsen, då jordfästningen kan och bör ske på det senare stället; att begrafningar på söckendagar äro vanliga i städerna och ofta äfven pålandet; att det härigenom ökade besväret för Presterskap och menighet hvarken lär kunna bfi behöfligt eller ofta påkomma i en socken med så ringa befolkning, att dess kyrka måste sammanbyggas med en annan; att fråga om begrafning i tysthet så mycket mindre lär kunna uppstå, som hvarje kyrka plär hafva 6ina klockor, hvilka naturligtvis blefve qvar, äfven sedan kyrkan vore nedrifven; och slutligen, att Utskottet aldrig föreslagit, att den gamla begrafningsplatsen nödvändigt måste, utan endast, att den firige bibehållas , när församlingen det önskade, i hvilket lall det tycktes vara billigt, att den äfven underkastade sig de smärre olägenheter, som dervid kunna vara förenade. Till följe häraf tillstyrker Allm. Besv. o. Oec. Utsk. Uti. N:o 15g. 11 Utskoltet, alt denna anmärkning måtte förfalla. Pröfningen af skälen för och mot sammanbyggnad äfvensom sättet att fatta beslut i hufvudsalcen bar Utskottet tänkt sig under fortnen af vanlig sockenstämma vid anställd Biskopsvisitation, hvarvid beslutet likväl, innan det till verkställighet befordrades, borde Kongl. Majds Nådiga pröfning underställas.
Dest mogna erfarenhet och kraftfulla lynne skol, uoorälthälla den inhemska Ordningen och öppna för Hans hjerta den mest tillfredsställande belöning i fredens wälgörande yrken; akt Dest nikäl, skan för frihet och mensklighet, sä wäl inom Dest fosterbygd som i fiendtlig» länder, sk-.ll med ökad förbindelse hos Honom urwecklaS till förmän för Dest nya Landsmäns wälfärd, rättigheter och lagar; och slutligen alt Dest Sou undanrödjer den osäkerhet för framliden, som fistforflulne bedrSfiigc» händelser gjort för Svenske Mans ögon af en ännu högre wigt. Af alla vesta förenade anledningar, förestår K:gl. Maju härmedelst ät Rikets församlade Ständers mogna ompröfwande Hans Furstliga Höghet Johan Baptist Iulius Bernadotte, Furste af Ponte Corvo, till Sweriges Rckes Kron-Pcins och Kongl. Mojttö Efterträdare p.r den K:gl. Swenska Thronell. Kongl. Maju tror Sig böra härwid tillägga, säsom ett af Rikers Grundlagar föreskrifwel oeflergifweligt wilkor och förbehåll, att Nämnde Prins, i händelse Han till SwerigeTronföljare af Riksens Ständer wäljcs, mä innan Dest ankomst pä Swensk buten redan hafwa antagit den rena Evangeliska Läran, och att Han dä unverteknar en lika försäkran, som den Rikets Ständer för Högsalig Hans Kongl. Höghet Kron-Prinsen uprättade. Kongl. Majrr har nu uppfyllt den plikt Dest Konungsliga kall Honom älägger, och skall med fredad! samwete afbida Riksens Ständers B flut. I det Mörker, som höljer Fosterjordens kommande Aden, är tzel blott öfwertygelsenS enskilt» kraft, som bör leda veu rättsinnade Medborgaren. Mä Dest ädla af.
Men hon nickade bara helt tankspridt, såg sig omkring och var tvärt ute igen. Paus. Jungfrun kom in och tog bort en del, gick ut och kom in med ett fat, som hon ställde ifrån sig på smörgåsbordet. Återigen paus. Domprosten berättade historier, och man upphörde att tumma gafflarne för att skratta och höra på, naturligtvis med undantag af skollärarne, ty de hade inte tid. De voro fortfarande upptagna med att stilla sin aptit därborta vid bordsändan. » Gud vet, hvad de ha att äta, » tänkte gamla kaptenskan, som reflekterade öfver allt. » Smörgåsbordet borde de efter all mänsklig beräkning redan ha hunnit att göra slut på. » Hon började sakna sina glasögon, som hon glömt i tamburen, och dels för att kunna följa med prostens minspel, dels för skollä- rarnes skull, beslöt hon gå efter dem. Men då hon öppnade dörren, stannade hon bestört öfver den syn, hon fick se. På en af tamburstolame satt lilla pastorskan med ansiktet gömdt i en gammal kappa, som ristades af de krampaktiga snyftningar, som den skulle dämpa. Nu erinrade sig kap tenskan som en blixt, att unga frun sett be synnerlig ut nyss, när hon var inne ett tag och stod och skådade öfver bordet. » Kära barn, hvad står på? » sporde den gamla frun, stängde sakta dörren efter sig, gick fram till klädhängaren och smekte det stackars, halfgömda hufvudet. Hur barsk hon än kunde synas, så var hon likväl både mor och mormor och var van att torka tårar. Helga lyfte hufvudet ur kappan och lade det i stället öfvergifvet mot sin nya väns bröst, men snyftade värre än förut. » Hvad ä det, kära hjärtandes? » » De ha ätit upp den! De ha ätit upp den. » Snyftningarna blefvo konvulsiviska. » Hvad ha de ätit upp? » » Gö. gö. gösen. » » Hvilka? Katten? Råttorna? » » Nej. De där fy. fy. fyra. » Det var de fyra skollärarne, som annamOm ett par ögonblick var hon tillbaka igen, kastade ett stort paket in i köket och trädde åter in i salen med glasögonen på näsan.
Hr Printzensköld har försökt i sitt sista anförande att sammanknyta beslutet om anläggandet af nu ifrågavar:de bangård med det beslut som R. St:r förut fattat, att en jernväg skulle sträckas söderut öfver Södertelje. Han har nemi. sagt, att om man icke nu beslutar byggandet af denna bangård, så vet man icke i hvilken sträcka man skall lägga jernvägen. Jag skulle tro, att han något litet hoppat i sin logiska argumentation, ty det är icke byggandet utan K. M. som bestämmer från hvilken punkt banan skal! utgå och hvarest den skall anläggas. Om sedermera denna bangård bygges torde icke hafva med saken att skaffa, blott det är bestämdt hvar han skall läggas. Det förslag som nu är af R. St:r antaget, är icke det som först förevar, eller att det skulle byggas en jernväg från Stockholm till Södertelje och sedan förarbeten från Södertelje till Kathrineholm skulle företagas; det beslut som R. St:r fattat, är, att en viss summa skall anslås i och för förberedande arbeten från Stockholm till Kathrineholm eller i och för jernvägs-anläggning, men det finnes icke föreskrifvet att någon del af vägen under nästa Riksdags-period skall göras färdig. Vore detta förhållandet, anser äfven jag, såsom ett korallarium deraf, att bangård skulle finnas. Men då detta alldeles icke har något sammanhang med hvartannat, hvilket synes bäst deraf, att sjelfva det Stånd, hvilket beslutade det som nu är R. Stms beslut, sjelf ansett att det icke var fråga om att göra någon bana färdig på denna väg intill nästa Riksdag, så finner jag icke att R. o. Ad. bör fatta beslut idag, rakt stridande mot det, som R. o. Ad. för en månad sedan afgaf. Den ? September. 183 Hr Lilljehöök: Mot Gr. af Ugglas sista yttrande vågar jag göra anmärkn., på den grund att hans tolkning af beslutet rörande södra banan icke är fullt riktig. Medel äro nemi. anvisade för påbörjande och fortsättning af banslräckningen från Stockholm öfver Södertelje mot Kathrineholm. Detta uttryck innefattar något helt annat än att anvisa en summa till förberedande arbeten, hvilket icke här har skett.
Colbnes embelsoch tjenstemän voro otillräcklige, derest man ville påräkna att de skulle odeladt egna deras tid åt statens tjenst, utgjorde alltså ett missförhållande, som vid detta tillfälle borde rättas. I propostn förmäles ock uttryckligen, hurusom K. M. afsell, ”att antalet af tjenstemän icke skulle vara större än göromålen fordra, utan hvar och en hafva full sysselsättning af sin tjenst,” men ”alt hvar och en i förhållande till tjenstens mödosamhet och vigt samt ansvaret dervid tillräckligen lönas”. Afven mot anslaget till styrelsen för allm. vägoch vattenbyggnader har Hr Grefven gjort anmärkn., men Hr Grefven båticke tagit i betraktande att de allm. vägoch vattenbyggnadsarbetena, med den utsträckning de numera fått, fordra, för undersökningars verkställande samt arbetsplaners upprättande och granskning, en större personal, äfvensom högre anslag lill reseoch undersökningskostnader m. fl. expenser, än som vid första organisationen kunde afses. Just för en rätt hushållning med de allm. medel, som för berörde arbeten användas, är det af stor vigt att duglige ingeniörer icke saknas för kostnadsförslagers uppgörande och tillsyn på de arbeten, som skola utföras. För den häraf föranledda tillökning i slaten för allm. vägoch vattenbyggnadsstyrelsen (2800 r:dr årligen) lemnäs fullständig redogörelse i Civil-depart:s vid propos:n fogade prot. och styrelsens deri åberopade betänk. Hr Grefven yttrar, att ”önskligt hade varit, om den K. propostn ibland de af styrelsen föreslagna vägoch vattenbyggnadsarbetena upptagit sådane, hvilka kunna med skäl förordats såsom företrädesvis inverkande på den inhemska industriens utveckling”. Genom en förnyad blick å propostn skall del visa sig, att en sådan klassifikation af dessa arbeten der verkligen förekommer. K. M. har icke, såsom Gr. Anckarsvärd anförcr, föreslagit R. St. att beträda statslånebanan, ty K. M. har äskat anslag endast till sådane allm. arbeten, som K. M. funnit vara af största nytta och för hvilka kostnaden kan bestridas med tillgångar som utan upplåning äro för R.
Medborgare icke endast mätte anses som en samwets-pligt, utan äfwen blifwa ett Lagligt aliggande, att, i myn af sin förmögenhet i hwqrje Socken (som lättast borde kunna uträknas efter Bewillnings-summan) med en wist afgift bidraga till de behöfwandes inom samma Socken, bärgning , och att denna afgift lika owilkorligen hör utgöras som de utffylder, hwilka till Staten erläggas. — Utskottet tror det wara sä mycket mera stal härtill, som erfarenheten ofta wisat, att sä länge afgifter till de beböfwandes understöd hwartill blott friwillige, har den ojämnhet inträffat, att de fattige undcrhällits mera pä de mindre bemedlades an pa de werkligcn förmögnes bekostnad. Att en underdänig framställning hos.Kongl. Majit matte göras, det, isynnerhet uti de Orter, hwilkaö oländighct, mindre cultur eller andra omständigheter förorsaka en större fattigdom, och en talrikare mängd af behöswande nya och tillökade Allmänna Inrättningar till arbets» förmägans utöfwande, mätte efter Kongl. Mastts Nådig» förordnande, genom Dest Befallningshafwandes försorg stiftas och organiseras? Häri - Dm Z April. Härigenom kror Utskottet sig haswa uptagit och beswarat allt hwad emot Utskottets Betänkande är wordet anmärkt; men i anledning af åtskillig? Bende - Ständcts Ledamöters yttranden om onödigheten af flere anstalter förFattig - och Sjukwärden, än som förut finnas , anser Utskottet sig böra näsnna, att om ock sä lyckligt skulle wara, det desse anstalter uti en och annan
Desse förslag hafva uppå Banco-Fullmägliges föranstaltande blifvit utarbetade af serskilde Committerade bland Bankens Embelsoch Tjenstemän samt i nion, som de hunnit fullbordas och af Fullmägtige, efter Commissariatets hörande, granskas, till efterrättelse provisoriskt fastställde, hvarefter Co mm issa rialet, uppå gifven anledning, å nyo genomgått dem, samt med ledning af den erfarenhet, som under tillämpningen vunnits, deruti föreslagit åtskillige ändringar och tillägg, hvilka för det mesta afselt sjelfva redaclionen, utom hvad beträffar Sedel-Contoirel, hvars Räkenskap funnits sakna den fullständighet i redovisning saint den åskådlighet i uppställning, sem är af nöden, så väl för en närmare granskning af Bokföringens enlighet - Banco-Ulskottels Betänkande, N',o 35. 25 het med de af Sedel-Contoiret verkställde åtgärder, som för framställandet af en klar öfversigt utaf Conloirets ställning, icke allenast till det af Bankens öfriga Departementer (Uassa-Afdelningen), hvarmed del hufvudsakligen står i beröring, utan ock till Conloirets egne redogörare, hvadan ock nya Formulairer dertill blifvit upprättade och vid hvilkas öfverlemnande till Utskottet Fullmägtige bland annat yttrat, alt, då de, vid samtliga förslagens slutliga granskning, derutinnan införde ändringar ocb tillägg, hvilka, vid desammas första utarbetande och systemets uppställning, icke uti alla de minsta detaljer kunnat beräknas och förutses, men sedermera, under tillämpningen, visat sig erforderliga för det helas mera ändamålsenliga ordnande och ärendenas obehindrade gång, likväl befunnits mindre väsendtliga än hvad som först förmodades, så vore detta ett resultat, vittnande om det nit och den sakkännedom, som måste tillerkännas Förslagens författare; hvarjemte Fullmägtige förklarat sig anse ifrågavarande
I öfverensstämmelse # t DO hvarmed Rikets Ständer medgifvit: a) att, emot det att salpeterfonden, sådan den vid 1866 års utgång efter afslutad hufvudbok befinnes, till Riksgälds-kontoret för Riksdagens disposition öfverlemnas, det å Riks-stalens Fjerde Hufvudtitel uppförda anslag å 60,000 R:dr till “salpeteruppköp“, i stället må, på sätt E. K. Majit äskat, upptagas såsom förslagsanslag, och till 110,000 Ridr förhöjas; samt b) att Statsverket öfvertager salpeterfondens nuvarande, eller i följd af redan beslutad indragning blifvande expektans-, pensionsoch indragningsstater; hvarjemte Rikets Ständer i underdånighet anhålla, det E. K. Majit täcktes, efter 14 Expeditions-Ulskot tets Förslag lill underd. Skrifvelse, N:o 67. vederbörandes hörande, låta verkställa och för kommande riksdag framlägga behörig utredning, huruvida salpeternäringen fortfarande är för innevånarne i Westerbottens och Norrbottens län af den betydelse, att den bör, på sätt hittills egt rum, af Statsverket understödjas. Diverse anslag. 22:o. Eidskola. Sedan den tillförordnade kavallerikomitéen efter erhållet uppdrag den 1 Maj nästlidet år afgifvit betänkande i frågan om åtgärderna för tillvägabringande af en ändamålsenlig och omfattande undervisning i ridkonsten, har E. K. Maj:t begärt, dels att för en i idskola vid Strömsholms kungsgård måtte beviljas ett årligt anslag af 14,200 Ridr, med rättighet att för ridskolans ordnande få använda medel af första årets anslag, och dels att för uppförande af en stallbyggnad på stället måtte anvisas ett extra anslag af 18,000 R:dr.
Och man kunde gärna instämma i de komplimanger, som hennes herre och man rikligen slösade på henne och hennes arrangemanger, ty det var verkligen ett inbjudande middagsbord, med sitt snöhvita duktyg, allt det nypolerade silfret, som sken och sprakade i ljusglansen, de doftande rosorna i de små låga båtformade kristallskålarna, och det flödande ljuset, som dränkte allt i sina klara vågor och ej lämnade ett enda litet hörn i skuggan. Frun kunde vara lugn — alldeles trankil. Och ändock frågade hon nu för femtiondeförsta gången sin man, om han trodde, att allt skulle gå bra. » Ja vars, » svarade han lättsinnigt (såsom alltid skapelsens herrar angående dylika viktiga affärer) och fortsatte med den i hans tycke mycket nödvändigare sysselsättningen att i sitt cigarskåp fördela välspunna rökverk i hvad han behagade kalla middagscigarrer, förmiddagscigarrer och punschcigarrer. Frun var kanske ej så särdeles nöjd med den likgiltiga tonen i svaret, men ställde sig emellertid i hela sin längd framför förmakstrymån för att kritisera sin egen apparition. Och nöjd med sin dräkt och sig själf log hon ett litet själfsvåldigt leende åt sin egen fägring och höjde armarna öfver hufvudet för att jämka den gräddgula ros, som satt instucken i hennes rika flätor. » Kan du inte hjälpa mig ett litet tag, Gösta? » » Jo vars, » fortfarande från cigarrskåpets innandömen, där de sista eftermiddagscigarrerna nu lågo uppradade efter sin rang och sin art. Men då han händelsevis fick se, att det ej alls var fråga om att bryta servietter till » biskopsmössor », kom han beredvilligt fram, ehuru endast en mot honom ytterst partisk iakttagare skulle kunna påstå att han spred annat än förvirring och ödeläggelse i sin hustrus omsorgsfulla och koketta frisyr. Emellertid ordnade hon åter sitt hår, och förtjust tog han henne i axlame och höll henne en armslängd ifrån sig för att taga henne i ordentlig okulärbesiktning. Och denna resulterade i en varm och kärleksfull kyss på ett par mjuka, röda läppar. » Middag och värdinna — allt är utomordentligt! » sade han. » Det enda är, att Teodor naturligtvis blir afundsjuk på min lycka.
RI:t framställdte behof för FörsvarsVerket, mångå andra sådane funnos, hvilka, så vidt möjligt vore, borde fyllas, hvaribland exempelvis blifvit uppgifne: medel till GenieCorpsernes utbildning genom ökad verksamhet, beredande af tillfälle för mindre bemedlade Officerare af Regementena att vid nämhde Corpser tjenstgör, Exercice-Compagniers och InstructionsSkolors inrättande vid Indelta Regementen och Corpser, ökad öfning för Armeens gamla Stam samt erforderlige medel för alt hos främmande Nationer kunna inhemta de upptäckter och framsteg, som kunna lända Fäderneslandets FörsvarsVerk till fördel. Hvad sålunda blifvit inom iörbemälte 3.‘ne Riksstånd anfördt, i afseende på Utskottets ifrågavarande, af II. PrästeStåndct lill alla delar gillade förslag till 5:te, 6:te, 7:de och 8:de afdelningarne af Reglementet för RiksgäldsContoiret, har Utskottet tagit i behörigt öfvervägande; Och hvad först beträffar den inom V. RorgaleStåndet framställde Anmärkning rörande yrkad insättning å de i gi §. omförmälde Götha CanalActier, så vida de ej, innan den i5 instundande April, kunna försäljas, så får Utskottet, med godkännande af densamma och uppå deruti anförde skäl, vördsamt föreslå, alt denna §. må lyda som följer: Betänkan den, N:o 437- 619 De, enligt 1823 ;”irs Riksdagsbeslut, till RiksgäldsContoiret öfverlemnade Adier uti Götha Canal, utgörande i insatt Capital 35,000 R:dr skola, tillika med den häraf tillkomne Motala mekaniska Verkstads Obligation å 700 Ridr, försäljas, på det sätt Fullmäktige profva lämpligast. Skulle Actierne icke vara på antagliga villkor försålde före den insättning, som å desamma bör äga rum, inom den i5 nästkommande April, skall ifrågavarande insättning af Fullmäktige besörjas* innan Actierne åter till försäljning utbjudas.
Et Utskotts ^kkivirsr bestar witzerligcn icke blott deri, ac det haller Lloslionsr och företager sig något arbete, utan äfwen deri ak det arbetar efter en wist plan, som leder til upsyllandet af dest ?r-1ncipslers önskan. Men om denna önska» bör et Utskott tydelig! underrättas, pä det ej dest arbete mä blifwa frugtlöft och ändamalet med dest formerande förfelas. Det Bewillnlngs-Uiskott, som wid denna Resdag, til följe af Konungens önskan, blifwit formcradt, har ej af Ständerna erhållit någon underrättelse om de äm 19 - 146 nerimed hwilka det bör sysselsätta sig, eller någon föreskrift huru desi arbets - meliioä bör inrättas. Hururvida nu desi göromål endast bestå deri at granska den förra med den io. Mars detta ar uphörda Bewillning och uptacka de sel, som deri kunna finnas — eller at upgiswa de grunder, hwarefter en ny bewillning bör utgä — eller at förestå den n-a BewillningS-summan och desi rspsrtition — huruwida någon särskilld af besia wigliga punkter eller alla besia til, sammans skola utgöra föremålet för BewillningS. Utskottets arbete, — derom har detta Utskott ej pa något sätt blifwit underrättadk. Följden af detta uraktlåtande kan möjligtwks blifwa den, ar relulrster af Utskottets arbete blifwer något helt annat an hwad Riksens Ständer önskat och hoppats; och detta kan dä ej läggas Utskottets Ledamöter til last, dä Ständerna för dem aldrig tilkannagifwit sin önskan. Alla sädana möjeliga olägenheter förekommas lättast genom en InstruAion för Bewillnings-Utskottet, der de ämnen, med hwilka Utskottet bör sysielsätta sig, upgifwas, och grunderna, hwarefter desia ämnen mä bearbetas, utstakas.
Kan jag icke hämnas på honom, som mördade min far, så lefver sonen, och jag skall söka fadrens missgerningar på honom. Der är min pant, Hebla, förvara den åt mig." Förfärad for Hebla tillbaka. "Weli, hvad har du gjort! Det är ju synd, förfärlig synd." Hon började gråta och vrida sina händer. "Gode Gud! och hvem kan lösa dig, hvem kan lösa dig från denna förfärliga ed?" "Ingen kan, eller skall göra det! När jag infriat mitt löfte skall jag afhemta min pant", sade gossen med djupt allvar. "Farväl Hebla, kanske se vi icke hvarandra på länge. Förvara min pant, jag går. Se der åker herr Axel in på gården, han kommer för att afhämta mig. Framför du min helsning till fru Ebba, jag törs ej dröja längre." "Peder, Weli, res för Guds skull icke, utan att medtaga den förfärliga panten. För Guds nåds skull, du måste återkalla en sådan ogudaktig ed. Gå till en prest, kanske kan han lösa dig." Men Peder öppnade dörren och hastade bort, utan att svara, och i Heblas hand qvarlåg hans eds underpant. Först sedan Sigrid hade rest bort, fann fru Metta att hon dock skulle komma att mycket sakna henne. Hon var van, att ha stort hushåll och stor ladugård att sörja före. Nu, vintertiden då hon ej ens hade något att syssla med den lilla kryddgårdstäppan, eller det ringa jordbruket, gaf ingalunda ladugårdens fyra kor, eller drängens och pigans göromål tillräcklig sysselsättning för hennes omtanke. Sittarbete var hon ej särdeles fallen före, och hade ledsamt vid sin spinnrock, när hon ej hade Siri till sällskap derinvid. Hon hade nu tillräckligt god tid att sitta vid spinnrocken och fundera på allt som händt, under det förflutna året, att sörja öfver sin man, som nu, en flykting i ödemarken, ej ens der kunde göra sig säker på att icke bli upptäckt, att harmas öfver huru hennes arfvegods öfvergått i hennes värsta fiendes hand, och öfver huru fattig och förskjuten hon nu satt här, under det fru Brita yfdes på hennes ägor. Men oftast hvilade dock hennes tankar på Sigrid.
Då åler i8i5 denna fråga ventilerades, i anledning af ett oförsigtigt uttryckt af elt Utskott, tog Rjdderskapet och Adeln det beslut, alt mot detta uttryck sig reservera, hvarom communication afgiek till de öfrige Stånden, Jag skulle såledas förmoda,attén Riksens Ständers rättighet, som vid alla föregående Riksdagar af Ridderskapet och Adeln blifvit erkänd, icke nu skule blifva eftergifven på annat sätt, än att den för denna gång åt Konungen öfveriemnas. Som Betänkandet nu första gången är före, följer äfven, att om della bitalius, så har Ridderskapet och Adeln bifallit, att detta ej är Ständernas, utan Konungens ensak. På delta skäl begär ja® å~ terremiss af Betänkandet, utan att jag derföre dermed vill hafva sagt, ali jag icke bifaller de öfriga delarne, men denna fråga angående Si Undernes rätt att besluta om Tullen, anser jag så vigtig, att äfven, om tidsutdrägt derigenom skulle åstadkommas, jag ej kan underlåta att yika åter remiss. Herr Hjert a: Jag skulle gerna före - na mig uli Herr von Hohenhausens åsigt, att Betänkandet måtte bifallas, och tror ej R i d d. o, Ad, P r o t. ra B, ?. A f d, 79 e<« Den *7 November f. tn. redactionen vara af sådan vigt, att Betänkandet derföre bör återremitteras. Riksens Ständer hafva ej derföre afstått sin rätt, att de kos Kongl. Maj:t nu framställa en anhållan. Konungen har förut vägrat sin sanction på Ständernes beslut, men deras önskan tror jag, att Konungen bifalier. Detta torde således ej fordra särskild återremiss, och mitt förra yttrande föranleddes deraf, att flere begärde återremiss. Jag tror ej med en Ledamot, alt det går an , att Ständerne sjelfve blott önska, att få se handeln fri; de måste äfven bidraga dertill , genom det att deras öfrige beslut fattas i samma anda.