Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Unge Otto Lundbäck, »flickorna Lundbäcks bror», som han för det mesta kallades, hade också en hel del kamrater, som voro varmt fästade vid honom, åtminstone bevisade de det genom att vid alla möjliga tillfällen söka honom i hemmet. Hvar och en af systrarna, hade emellertid mycket väl reda på, för hvilken af dem »gossarne» och sedermera de unga herrarne kommo, och Otto fick så många förtroenden och hade så många hälsningar att framföra till sina »förtjusande systrar», att han knappt kunde göra sig någon illusion om arten af den kärlek, kamraterna slösade på honom. Ehuru Eleonore var den vackraste af systrarna, var hon dock minst firad af dessa mycket unga herrar. De hade liksom en försmak af, att Eleonore inte var för dem. De förstodo det af hennes framtidsplaner, som voro allt för dyrbara för att de skulle kunna realisera dem. Dessa planer rörde sig uteslutande om hvad hon skulle göra, när hon blefve rik, hur hon skulle inrätta sitt hus, hvilken färg kuskens livré skulle ha, hvilken sorts möbler det skulle vara i salongerna och hvilket slags siden till öfverdragen. Hon höll långa föredrag om den genrens silfveruppsatser, hon tyckte bäst om, hvilka juveler hon föredrog. De andra flickorna tänkte inte så långt. De hade sina svärmerier, sina möten i alléen, sina hemliga förlofningar, af hvilka det aldrig tycktes bli något allvar. Emellertid föregick Clara med godt eller dåligt exempel genom att förlofva sig med unge Mazère, som var bokhållare hos Säfve, Kurt & Comp., men som ämnade bli sin egen så snart som möjligt. Claras parti ansågs mycket dåligt, han hade ingenting och hon hade ingenting. Eleonore hade däremot klokt nog redan som sextonårig fästat sig vid Mazères principal Carl Henrik Säfve. Stadens skvallersystrar påstodo, att tycket var ömsesidigt, och att man endast väntade på gubben Säfves samtycke för att eklatera förlofningen. Den intresserade delen af staden, och det var så godt som hela staden, ty de, som inte voro lierade med Säfves, kände Lundbäcks och vice versa, blef också mycket gladt öfverraskad, när Eleonore och hennes föräldrar ändtligen blefvo inbjudna till en af de Säfveska middagarne. Det betydde något!
Kämners-Praeses, Stadsfiskalens oah stads-beljeningens löner äro ökade, betydliga reparationer verkställde å stadens hus samt gammal skuld betald och flere utgifter bestridde till arbeten, som åsyftat snygghet och stadens förskönande. Staden är dock i delta ögonblick skuldfri, men nödgas troligen för en del af återstående utgifter ådraga sig någon skuld. Reverberer-verket och fabriken för tillverkning af salt-glacerade lerkärl fortgå. Vid det förra sysselsättas 8 arbetare och årliga tillverkningsvärdet uppgår till 7 å 8,000 R:dr Banko och vid det sistnämnda, hvars tillverkningsvärde upptages till ett ungefär lika belopp, arbeta 11 personer. En tobaksfabrik är äfven ombyggd, men den drifves blott obetydligt. Sparbanken stiftades 1836 och dess ansvarighetssumma uppgick vid sista bokslutet till 85,220 R:dr 44 sk. B:ko. 6:o Skanör och Falsterbo. Desse ställen ådraga sig icke allmänna uppmärksamheten i annat afseende än då fråga är att utmärka något synnerligt litet och inskränkt. Deras lägen utmed hafskusten å en mager och lill det mästa af hafssand bestående jordmån, lemna föga hopp om någon förkofran, i synnerhet som utväg till hamn och tillfälle till sjöfart saknas. Handeln är nästan ingen, fabiiker finnas inga och jordbiuket, å förenämnde jordmån, föga lönande, helst ägo-rymden, i anseende lill dess nästan lrorisontela läge vid hafsytan, är blottställd för hafvets öfversvämmande. Efter denna teckning skulle man snarligen kunna tro att innevånarne, hvilkas antal i begge släderne uppgå 28 till 898, deraf 517 äro mantalsskrifne, sakna nödtorftig bergning. Sådant är likväl icke förhållandet; den ringa utkomst städerne lenina, har lärt dess idoge innevånare, alt å andra orter hämta försörjning för sig och hemmavarande. Skånes pålitligaste kofferdiskeppare och öfriga sjöfolk förskrifva sig vanligtvis från dessa städer, hvilkas innevånare gjort sig allmänt aktade och kände för arbete och fridsamhet.
Att uppläsa hela denna artikel skulle blifva nog långt, emedan den upptager några och Den 17 Februarii* tjugn skrifna ark; åtskillige af Pådderskapets och Adelns Herrar Ledamöter torde dessutom redan hafva läst den; hvarföre framdeles, då denna sak till sluteligt afgörande förekommer, jag torde få tillfälle att vidare yttra mig och tilläfventyrs då uppläsa den. Jag inskränker mig för närvarande till några historiska utdrag. Vid 1741 års Riksdag, då anmärkningar och klagomål gjordes mot Dykeriet, yttråde sig Ständerna: att de funno dessa anmärkningar nästan af enahanda natur, som de vid 1734 och 1739 årens Riksdagar anförde, innehållande obevista beskyllningar mot Dykeri-interessenterna, hvilka tvertom icke allenast med trovärdiga vittnesbörd bestyrkt, det ”de sjönödlidande af Dykeriet njutit skyndsam hjelp och undsättning, utan ock underhöllo tillräckelige instrumenter. Ständerne hemställde derefter till Kongl. Maj;t, att Dykeri-Compagniet måtte till alla delar orubbadt vid deras Privilegier bibehållas, och ingen hädanefter vara tillåtit i de om Dykeriet utkommande författningar någon ändring föreslå eller söka ”vid 1000 Daler Silfvermynts vite för dem som onödigtvis och utan grundlagligt bevis eller skäl, framgent sökte oroa och besvära Ständerne eller kränka och angripa Dykeriets Privilegier och interessenter.” Så tänkte och yttrade sig Riksens Ständer 1^4* 9 hvaraf följde en ny prolongation. Min 'tanke är att de af t 823 kunna handla i detta ämne på enahanda vis. Det är omöjligt, att en inrättning sådan som denna, sanctionerad under; de Den XJ Februarii, 545 de sednaste iSo arens olika conjuncturer, ofta anfallen af okunnigheten och afunden, det är omöjligt säger jag, att en inrättning som bibehållet sig i sådan ”sjönöd utan att krossas a£ klipporna” kunnat uppehållas af annat än dess verkeligen allmänna nytta osh välgörenhet År 1770 erhöll Compagniet prolongation på 3o år.
Ätt antalet af Extraordinarier i alls Den 23 Februarii, publika Verk måtte bestämmas och inskränkas» på sätt redan skett i inilitairen. 4:0 Att Kongl. Maj:t i Nåder ville låta undersöka, hvilka Stip.mdier och Stiftelser, som tillkomna af allmänna inedal, tor att uppmuntra vettenskapligt studerand-, nu skulle kunna i stället angläs till understöd ör de ynglingar, som sökte en uppfostran lämpad till Statens produetiva yrken. 5:0. Att en practisk Landtbruks-Skola, på något dertill inköpt elier upplåtet hemman i grariskapet af Stockholm, inrätades under Landtbruk?Acad' miens ledning, der ynglingar V un no inträde efter någon förut i andra Skolor eller genom privat uppfostran inhemtad och bestämd elementar-undervisning. Att Hushålls-Sällskaperna i Länen uppmuntrades att hvar i sin ort söka inrätta dylika Skolor, och att de vid dessa Stiftelser studerande ynglingar fingo tiligodojuta de enlig* förra momentet från Lärdomsverken disponibla blifvande Stipendiefonder. Dessa nödvändigt i praktisk tendens inrättade Skolor skulle icke syrslosätta sig med nya rön och. försök, utan helt enkelt lära Landtbruket, sådant, sorn det i Sveriges särskilda provinser : jemtordt med andra Landers erfarenhet) practiseras. De skulle på ett vettenskapligt men likväl populairt sätt, lemna underrättelse om Landt - Den 28 Fébruarii, 913 Landthushållningens scikra grunder och af erfarenheten bestyrkta resultater De behöfde ingen stor uppställning af Lärare: en Tecknolog, en egentlig Econom och en Undervisare i Bokhålleri, vore tillräckligt: allt derutöfver vöre skadligt. Kostnaderna kunde således icke blifva betydliga , och utan synnerlig Rikets tunga upptagas pä någon af hufvud-titlarna, så framt icke Landtbruks-Academiens redan ägande fonder dertill kunde användas och blifva tillräckliga. 6to.
Jag vill taga vård om detta barn, jag skall ransaka dess sinne och söka utrota den onda säd, som frestaren väl deruti redan lyckats utså ... men mina krafter äro ringa, och jag säger eder, J församlade, att det plågoris, hvarmed Herren straffar oss, ej skall afvändas, förrän J alla med förkrossade hjertan sträcken edra armar mot höjden, anropen Hans hjelp och genom ett ångerfullt sinne, ett förbättradt lefverne gifven kraft åt edra böner! Denna predikantens uppmaning emottogs med ett nytt utbrott af suckar och tårar från de församlade. Sedan det åter blifvit någorlunda tyst i salen, började lagman Skytte ransakningen. Han ställde många frågor på den stackars flickan rörande enskiltheterna af hennes Blåkullafärder. Den tillfrågade besvarade de flesta oredigt och förvirradt, men föräldrarne, som stodo bredvid henne och genom föregående samtal med barnet gjort sig fullt hemmastadda i ämnet, tillätos att komma flickan till hjelp vid besvarandet af domarens spörsmål. Nyfikenhet och förfäran stodo målade på alla ansigten, och man vågade knappt draga andan, för att ej gå miste om ett enda ord. Den ende, som med fördomsfri uppmärksamhet och kritiskt lugn följde förhandlingen, var Adolf Skytte. Han hade valt sin plats bland de öfrige herremännen och satt der med tankfull uppsyn och öfver bröstet korslagda armar. Suenonius riktade stundom en sidoblick på sin unge vedersakare, en blick, som ganska vältaligt uttryckte följande tanke: – Du unge syndare, du som ock är ett offer för hexornas konster, du lede tviflare, hör nu och öfvertyga dig! Men Adolf besvarade dessa ögonkast med mörka, ljungande blickar, som äfven voro vältaliga nog och skulle injagat Suenonius allvarsamma farhågor, om denne i en stund, sådan som denna, varit tillgänglig för fruktan. Sedan den första klaganden afträdt, framkallades andra och aflade, hvar i sin ordning, sina vittnesmål.
Hvad mig enskildt beträffar, nödgas jag erkänna, att ehuru jag med största uppmärksamhet följt Friherrens anförande, har jag deruti likväl icke kunnat upptäcka något bemödande för beredande af något bättre, men val ett ganska bittert och gallsprängt klander, mot Uisk. utkastade förebråelser för småaktighet och lumpenhet. Dessa ords valör inom Svenska språket bestämmer naturen af det klander, för hvilket Hr Frih:n i dag valt SlatsUtsk. till föremål. Den ädle Frihtn bar, såsom det synes mig, gjort ett nog stort fynd , då han påstått att SlatsUtsk. skulle äga tio millioner r:dr att disponera för extra-statsregleringen. StalsTJtsk. har för detta ändamål icke haft att beräkna mera än 3,026,000 r:dr, hvilka blifvit på sätt som skett använda. Alt anticipera på kommande års öfverskott och besparingar liar StatsUtsk. icke ansett tillhöra sig, emedan SlatsUtsk. trott det tillhöra en kommande riksdag att förordna om de öfverskott och besparingar, som ännu icke äro kända. — Till hvad Hr Tersmeden anfört i anledn. af den gjorda anmärkningen mot StatsUtsk» förfarande att uppgöra extrostatsregler:n blott för Irenne år, vill jng endast tillägga ett räkenskapsskäl, nemi. att man ansell de! vigtigt att fördelningen skedde på tre i stället för fyra nr, på det att anslagen måtte blifva så mycket tilli äckligare; och jag skulle således våga tro, att StatsUtsk» åsigt i den delen icke är förtjent af särdeles mycket klander. Frih. Boye har jemväl yttrat sig 0111 Hr von HartmansdoriTs seilnaste förslag, alt Hr Frih:n skulle vara färdig alt kasta detsamma under bor - D«n iS Ntvcmlxr f. m. det. Jag öfverlemna!' ål Ilr Frih:n sjelf all afgö'ra luiru värdigt oell lämpligt ett sådant uttryck om en ståndsledamot må anses kunna vara. I strid med Frih.
Då jag varit ledamot af de Utsk , som uppgjort detta förslag, bade jag också ämnat att icke vid detta tillfälle besvara de anmärkntr, som dervid kunde göras, tinder fo 1 utsättning att jag, jemte Ulsk:ns öfriga ledamöter, i följd af återremiss, blefve i tillfälle att derpå lemna svar. Men då bär blifvit framställda många anmärkntr af en vidsträcktare beskaffenhet emot sjelfva grunderna, hvarpå det uppgjorda förslaget hvilar, torde det tillåtas mig att nu upptaga några af dessa anmärkmr lill besvarande. A ena sidan är sagdt, alt Utsktn yttrat många principer, men icke följt någon. Å andra sidan är sagdt temmeligen ofta, alt oförnuftet dicterat besluten. Ett stillatigande dervid skulle måhända kunna anses såsom ett godkännande af dessa anmärkntr. Ett sådant godkännande kan jag ej lemna, men jag skall ej uppehålla R. o. Ad. med framställningar i afseende på detaljerna. Gr. Frölich har trott, att Utsk:n bort yttra sig om undanrödjandct af anlednma till fattigdomen. Della sätt hade gått an för en comité, men efter min tanke icke för R. Sits Utsk. Utsktn hafva inskränkt sig till att hufvudsakligen bestämma hvem som skall njuta fattigunderstöd, hvarest lian skall sådant åtnjuta, och hvem som skall bekosta det. Längre hafva Utsktn icke ansett sig böra gå, och jag tror de baft tillräckliga skäl för sin åsigt att icke sträcka framställningen längre. Gr. Frölich bar sagt, att den enda riktiga grundsats, som i betänk, uppgifves, är den, ali fattigvården hvilar på en ch risti ig dygd. Det lior jag också vara något, som af ingen kan bestridas; men då det yttras att man dervid bott stanna, så skulle deraf följa, alt hela betänk, varit öfverflödigt; ty den regeln hafva vi redan från barndomen inhemtat. Säkerligen finnes ingen, solli ej lärt sig den re i3 H. 2Q Den g September f. m. geln: Du skall iilska elin nästa såsom dig sjelf. Men jag hemställer till Gr.
— N:o 36, i anledning af väckt motion om antagande af en lag angående internationel litterär eganderätt: B. IV. 273, 361; V. 40, A. 40. — N:o 37, i anledning af väckta motioner om förändrade stadganden i afseende på böters förvandling: B. IV. 273, 361; V. 48, A. 50, U. 460, 508, A. 508. — N:o 38, i anledning af väckta motioner om ändringar i Konkurs-Lagen: B.
49® Den 5 Martil. och dessutom de nu utsynfe torpen, hvarige' nom Rusthållarne ändå vore bättre lottade än Rothållare sorn utom allt detta bekosta halfva Soldatens beklädnad. Om militair-tennuensfordringar stigit nu, mot förr så kan jag också svårligen föreställa mig att något Rusthåll nu existerar som icke blifvit förbättradt. Jag är öfvertygad att de flest© nu gifva en mångdubblad afkastning mot förn I motsatt fall skall man åtminstone icke kunna säga att desse Rusthåll åstadkommit den öfverproduction sorn nu tros besvära Sverige. T alla fall är Rustningens fullgörande första vilkoret för att få besitta Rusthåll. Innan någon såsom innehafvare af KroneRusthåll får i Rullan införas, skall han ställa borgen för uppfyllandet af Rustningen. SkatteRusthållet utgör sjelft borgen och går i mät för eftersatt Rustningsutgörande, framför all annan gäld hos innehafvare. Och om Rusthållen vo? re så ofördelagtige som de nu framställas, hvar* före har man förvärfvat sig eller mottagit dem? Hvarföre skola Rusthållen jast i nu vavarande innehafvares hand, tillskyndas eo förmånligare natur, än de agde vid desas tillträde ?- Herr Anckarsvärd har i sin motion icke eller uppgifvit någon bestämd ny tunga, sorn i sednare tider skulle tillkommit, och jag förmodar icke, att han med sin klagan åsyftas de några dagars längre slitning af beklädna - Den 6 Murtii. den blef bloquerad, och således Svenska skären skyddad. Jag kan' likväl ej här lemna onämdi att hade Örlogsflottan haft nationalopibionen mera för sig, och af Regeringen varit bättre vårdad så hade troligen ej en sjöcampagne blifvit företagen nied skepp sorn ej vofro förhydde i botten, kanske ej heller varit iså blottad och illa utrustad och då hade troligen den Ryska flottan, med all den faveur den ock hade af vindkasten, ej kunnat undgå en strid som säkert tillagt ett vackert blad i Fäderneslandets historia.
Utan hårdhet blir kärleken lösaktig; det är strängheten, som gör honom kysk; det är den förutgående söndringen, som gör honom loflig. Denna söndring, som ställer individ mot individ, kön mot kön, slägt mot slägt, i skarp afslutenhet och fiendtlig motsats, ger derigenom också både möjligheten och uppfordran till en sann och ren kärlek. I allmänhet är kärleken fullkomlig blott så vida, som han hvilar på en grund af allvar och stränghet. Det är denna hårda, fördolda rot, som bär och alstrar hans ljufva blomma. Det är detta band, som sammanhåller honom, att han icke blir slapp och blott en ”kär lek”. Det är denna nitälskan och skärpa, som gör, att han icke spelar på ytan, utan tränger igenom själ och ande, märg och ben. Det är på detta sätt den elementariska elden i organismen omväfves af en saftig klädnad, en fuktig slöja, som mildrar och dämpar dess förtärande kraft till en stilla lifsvärme. Så är ock Gud förvisso kärlek. Han är kärleken sjelf, utan afkortning, utan förfalskning. Men lika visst är han en nitälskande Gud, en förtärande eld; och detta är just villkoret för hans kärleks helighet, majestät och makt. I sammanhang härmed utgår ock, å menniskans sida, den sanna kärleken till Gud från Guds fruktan. Räddhågan är väl öfvervunnen i kärleken, såsom elden i lifsvärmen; · men just derföre innebäres, förutsättes och finnes hon der, – nämligen såsom öfvervunnen. – Omvändes rätta förhållandet; vill menniskan hafva kärleken och fröjden, utan att grunda dem på det stränga allvaret och på Guds fruktan: då blifva, å ena sidan, kärleken och fröjden grundlösa och oheliga; å andra sidan blir strängheten blottad från deras förmildrande omslutning, träder i dagen och gör sig gällande i hela sin skärpa. Känslan af den stränghet, som då blir kännbar för menniskan såsom straff, men som ock likaså visst blir kännbar för Gud sjelf – denna känsla kalla vi hans vrede. Den innebär smärta och sorg öfver kärlekens missbrukade gåfva; men denna smärta är ej en fåfäng och svag klagan, en kraftlös begäran, en tom fordran.
Kronotionde-lösen efter bestämda pris; se Stats-Verket, dess inkomster, ordinarie, pag. 3. Krpno-Uppbördsmän: om deras skyldighet alt emottaga söndrige Bancooch Riksgälds-sedlar, , , , , Krono-Uppiördsstanimaj den andra ; böter för utcblifvande dervid ovar pa aterremiss Krono-utsky Ider af städernc l IVIagistratcrnes befrielse från befattning dermed; sc Hufvud-Titel, Andra, pag. 34. se Fastighet. Kronoängslott; se Upsala Hof-StalKing. Kron-Prinsens Husar-Regemente; sc Anslag 33: Hufvud-Titcl, Tredje. Krook, Entrepreneur; sc Anmälan 46. Krutoch Saltpeter-försäljningsmeJIcn; se Statsverket, dess inkomster, ordinarie, pag. 7. Krut.* nedsättning i priset för sådant, som frän Kronans förråd till bergsprängning utlcmnas , Svar på aterremiss Krutforsälj mngs-expeditioner ; se Anmälan 72. Krutmeyer, Kamererare: hans befrielse från ett arrende; se Kronohemmanet Rinkeby. fröning, H. M. Drottningens; se Stats-utgifter, de sa kallade extra, samt Granskning 38. Kulör; se Anslag för en gång <7, Kullenberg, C. A.; se Generai-Assistance-Contoret. Kungsgårdar; se Skatte-försäljning. Kungsholms befästande: de dertill vid sista Riksdag anvisade extra anslag; se Försvars-Vcrket N:o 4*5. Kungsholmen ; sc Arbcts-Compagniena. Kungholms fästnings bestyckning; se Anslag för en gång a. Kungsladugård, Svartsjö; nedsättning i arrendet deiaf » j j ,,,,, i , Svar på qterremiss ,>?»>>>*>>>> V 34 S. Ii. Kungörelser, Landshöfdingarncs 5 se Anslag 9.5. om förändrade föreskrifter i afseende 5 deras publicerande i Kyrkorna ,,,,, Kustpiecer; se Anslag för en gäng a.
Vi tro, att under nästa 20 år resultaten skola blifva betydligt mer smickrande för kvinnans intelligens och ihärdighet. Därpå tyda redan åtskilliga tecken. Emellertid torde de kunskapsprof, som redan nu på dessa första tvä decennier aflagts af våra studerande kvinnor, vara sådana, att deras lärde vedersakare, om hvilka vi förut talat, måste erkännas hafva misstagit sig, dä de förklarat kvinnan icke kompetent till strängare * Såsom en intressant omständighet kunna vi Abäc k, Augusta Eller skulle — om nämna, att äfven fröken Cleves mor aflagt studentvetenskapliga studier. man nu, enligt professor Ribbing, ej får till examen. * Inskrefs ej vid universitet, förrän då hon, efter * * A f dessa 45 kvinnor, som i vårt land aflagt sådana studier räkna hela den teoretiska devid Stockholms högskola gjorda studier, i Upsala akademiska lärdomsprof, har dock döden redan bortlen af den medicinska kursen — icke dessa undergick medicinsk-filosofisk examen. ryckt några, däribland vår första studentska, fil. * * Har förut aflagt filosofie kandidatexamen. kand. Betty Pettersson, och med. stud. Botilda An24 filosofie kandidatexamina, som af kvinnor hittills aflagts, vittna om motsatsen? V i en* * * Hvarefter hon äfven vunnit filosofie doktorsgrad. dersson. dast fråga. Filosofie licentiatexamen och profven för den filosofiska graden har endast en kvinna ännu absolverat, och h o j kan ju möjligen bortresoneras såsom ett undantag. Men hon skall nog få efterföljerskor — och då blir det kinkigare att komma från saken. Slutligen: Hafva dessa högre studier förryckt kvinnan från hennes naturliga bestämmelse, såsom det från åtskilliga häll förutspåddes? Härpå borde svaret egentligen utgöra en liten giftermålsstatistik. Men som vi saknaden därtill nödiga personkännedomen och dessutom våra läsarinnor torde fått nog af statistik, så afstå vi från den eljes ganska intressanta uppgiften. I förbigående erinra vi blott, huru denna vinter af våra studentskor en filosofie kandidat gift sig och en medicine kandidat förlofvat sig. Och att en akademiskt bildad fru ej skall blifva mindre älskvärd än en annan, därom äro vi fast och innerligt öfvertygade. H a n s andra hustru. Skiss för Idun af Arodna.
Majit läcktes, så snart sig göra låter, vidtaga sådana förändringar i organisationen af krigs-skolan på Carlberg, att inträdet derstädes icke måtte ske vid så tidig ålder som hittills, äfvensom att läroverket kan blifva en allmän tillämpnings-skola för bildande af officerarne vid arméen, så att behofvet at enskilda läroanstalter för detta ändamål må upphöra. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 11 Augusti 1860. Uppläst och godkåndt hos Ridd. och Adeln den il Aug. 1860. Preste-Ståndet den 11 ■ Borgare-Ståndet den 11 Bonde-Ståndet den 11 — •— Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående erläggande af losen för återvinnande af krono-nybygge, som förre innehafvar en genom transport sig af handt. (Allm. Besv. och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 129.) S. A. K. Med anledning af de uti Kongl. Brefvet den 5 Februari 1808 och Kammarkollegii derpå grundade kungörelse af den 29 i samma månad och år meddelade stadganden i afseende på åbooch hesittnings-iätten å s. k. allmänna kronohemman, hvilka stadganden äfven gälla för nybyggen, så länge deras krono-egenskap fortfar, eller till dess den derå föreskrifna byggnadsoch odlings-skyldigheten blifvit fullgjord, hvarefter de i jordeboken omföras från krono lill skatte, har Rikets Ständers uppmärksamhe Exp edit io n s -Visko lia ts Förslag lill unclerd. Skrifvelse lS:o 108.
H v a d smultronen beträffar, böra vi alltså ej blott tänka på alla de smakliga anrättningar, man af d e m kan få, utan äfven ägna några ord åt deras odling o c h vård. Smultronen äro bland alla bär både i vildt o c h odladt tillstånd först mogna, rikt bärande o c h mycket smakliga. Trädgårdssmultronen eller jordgubbar, som de vanligen benämnas, fordra fet, lucker jord och noggran vård; v i d plantornas utplantering vattnas rikligt, alla u p p k o m m a n d e rotskott tagas bort, o c h under plantorna strös sågspån eller något annat lämpligt, s o m hindrar » gubbarae » att blifva jordiga och ruttna. Dagligen böra landen öfverses, alla m o g n a afplockas m e d ett litet skaft på och böra genast användas, ty de förlora lätt både färg o c h smak. Andra året efter planteringen fås skörd, tredje blir dock rikast; några år emellan böra de omplanteras, ena våren tages halfva landet, påföljande den öfriga delen. På så sätt undvikes, att man en sommar blir alldeles utan. Själfva smultronplantan är prydlig o c h tager sig bra ut litet hvarstans; bland annat i stenpartier tillsammans m e d ormbunkar o c h slingerväxter är den mycket parant. P e n vilda plantan bör tagas härtill, alltid finns det en vrå i trädgården, som lämpar sig för ett smakfullt stenparti, som blir en sann prydnad, en bit natur i miniatyr, ett behagligt afbrott för ögat, där blott förut är idel konst. Ja, nu öfvergå vi till bärens användning o c h taga då blott de bästa o c h smakligaste recept, s o m äro proberade i eget k ö k och vid eget bord. Smultronpunsch. 2 liter arrak hälles öfver 5 liter smultron, får stå i 24 timmar i en öfvertäckt kruka. Sedan vridas smultronen, silas o c h stå i tre d y g n; uppkokas med 2 kilo 337 gram socker o c h 20 dl. vatten. Kallnar o c h buteljeras.