Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Meri min ringa erfarenhet och sakkännedom tvinga mig att inställa ett yttrande öfver dess Verkställbarhet för närvarande; förbindande jag dock härvid, att denna åtgärd för förståndet framställer sig såsom utan allt tvifvel önskansvärd och, så vidt jag inser, till och med underlättande åtgärden att införa decimalräkning i afseende på mått, mål och vigt, i hvilket fall jag likväl underkastar min tanke mera erfarnas bedömande. Det har blifvit åberopad t, att Napoleon år 1812 utgaf en författning, som modifierat användandet af decimalräkning i Frankrike, Denna författning har jag nyss i öfversättning sett, och hvad jag med säkerhet kan intyga är, att Fransyska Regeringen ej känner andra mått, mål och vigter än de, som äro indelade efter decimalsysteroet; och under eft långt vistande i Frankrike samt den erfarenhet, jag såsom actor publicus varit tvungen att inhemta, har jag icke någon enda gång varseblifvit begagnandet af något annat räkoesystem i Frankrike, Jag bör således tro, att Napoleons nu åberopade författning inskränkte sig till att lin - Den 7 Maj. dra förra författningars stadgande samt tillåta begagnandet af flera slags mått, mål och vigt. Jag kan icke annat än på det bestämdaste rösta för den lägsta möjliga myntenhet. Jag frångår mitt derom gjorda förslag och understödjer Hr Lefréns motion eller Utsk:s betänk, om myntenheten. Det är R. o. Ad. nogsamt bekant, att en mindre enhet befordrar hushållning, och vi hafva sedan 1800 erfarit verkningen af en hög myntenhet. Jag måste lika bestämdt rösta för de gamla namnens bibehållande; ty ehuru de nya namnen vore rationellare, är jag dock öfvertygad, att mesurerna skola lättas, i fall man ej frångår de gamla benämningarna. Det har blifvit anfördt, att hvad som sker i Ryssland, kan derföre icke ske i Sverige, och detta är fullkomligen riktigt; men det har blifvit anfördt såsom ett bevis på svårigheten att få nationen att frivilligt ingå på decimalsystemets införande. Vi hafva ett bevis på motsatsen i Finland.
Din tjenarinnas slägt vill icke gifva henne åt en af fängelsets barn, men se, o konung! din vilja är deras lag, och din lag är helig. Din tjenarinna vet att ditt ord är ett fast berg!“ Konungen befallte att Moabiten Bosnais broder skulle inkallas; han infann sig genast och nedkastade sig inför konungen. Arthahsasta befaller, att du gifver den Israeliten Bani din broders dotter till äkta, och att du ända till sista penningen utbetalar hennes arf till honom, och att henne icke förmenas att följa honom i hans land, dit konungen lofvat honom att tåga till de sina. „Höra är lyda“, svarade mannen och gick för att fullgöra konungens befallning. Men Bosnais dotter gick hem och stängde in sig i sin kammare, der hon kastade sig neder och tackade Israels gud, som bistått henne. Men hennes gamla amma, som följt henne hem, hade redan på vägen hunnit få veta hvad som händt hos konungen, och hon sprang nu att uppsöka Bani, för att förkunna honom hans lycka. „Nu“, ropade den gamla i jubel, „nu få vi föra mitt hjertas dotter till våra fäders land, och alla hennes rikedomar blifva dina, min själs son! Gläd dig, Bani, gläd dig du lyckans utkorade!“ När Bani förnam hennes mening, bad han henne bedja Simrith, att han finge ett samtal med henne. Då de nu möttes, sade Bani: „Simrith, o Simrith, skall jag väl tro hvad amman sagt mig, skulle väl du, din faders dotter, vilja följa med den fattige och föraktade fången?“ Simrith rodnade och räckte honom handen och sade: „Bani, jag har talat för oss, jag visste att du ville äga mig, men intet hopp hade, nu är jag din.“ Bani tog hennes hand mellan sina händer, men teg. Sluteligen sade han: „Tack, o Simrith, för denna ljufliga stund! Men se, icke skall jag derföre missbruka din godhet. Jag reser i morgon till mitt land, der skall jag arbeta för mitt folks väl, du Simrith får icke följa mig, här är du aktad, här har du vänner.
Der står nemi. ”på stället varande högste militärbefälhafvare”, men uttrycket ”på stället” synes antyda på någon mindre omkrets, och om den civila myndigheten icke just är tillstädes på en viss gata eller på en viss plats, så kan den vara tillstädes på en annan gata eller annan plats i grannskapet och då kan man ganska väl förstå saken så att militärbefälhafvaren icke hade rått att förordna om vapnens bruk så länge som civil-myndigheten vore på stället, d. v. s. i trakten eller inom stadens område. Jag 364 Den 1 Juli f. m. tror derföre att det är nödvändigt, att en redaktions-förändring vidtages, sä att icke af lagen en följd må uppstå som vid dess stiftande icke varit afsedt. Gr. Lagerbjelke, Gust.; Jag är i hufvudsaken förekommen af Frih. Palmstjerna, med hvilken jag anhåller att få förena mig. Man kan visserligen säga, på sätt en föreg:de talare uttryckt sig, att ”det är af största vigt att få en upprorslag vid denna riksdag antagen enl. min öfvertygelse är det dock af än större vigt att denna lag blir fullt ändamålsenlig och om de anmärkte redaktionsfelen få qvarstå är det ganska problematiskt om sådant blir förhållandet. Dessutom tror jag icke att någon fara är för handen att man icke skulle få någon lag, ifall de föreslagna redaktionsförändringarne godkännes ; ty om R. o. Ad. antager lagen, ehuru med de föreslagna förändringarna, så är det gifvet att en lag i detta ämne är af R. St. beslutad, alldenstund tre Stånd derom öfverensstämma. Det återstår då för Utsk. endast att sammanjemka de olika redaktions-förslagen, - och detta är ganska lätt och snart gjordt, och derföre behöfver icke den tid öfverskridas som i alla fall kommer att åtgå för de återstående Statsoch Revillningsfrågornas afgörande.
Och anmärkes slutligen, att med undantag af följderna af 1857 års ovanligt häftiga kolera-epidemi, som, på samma gång den ökade de fattiges antal, äfven bortryckte många ibland dem, i synnerhet på dåvarande fattighuset, i öfrigt ej några särdeles ingripande händelser inträffat, som inverkat på fattigantalet; 2) rörande Enköping, att i denna stad, för hvars fattigvård reglemente blifvit af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande fastställdt den 20 December 1847, finnes ett fattighus, sorn består af två våningar, innehållande tillsammans 5 rum och 1 kök. I detta fattighus hafva intagits såväl sådane personer, som åtnjutit full fattigförsörjning, som ock andra fattige, hvilka sjelfve kunnat bidraga till sin försörjning, men tillfälligtvis eller för längre tid funnits i saknad af husrum eller för sjukdom varit i behof af eljest saknad vård; och har antalet af de å fattighuset intagna personer vanligen utgjort 15 till 18. Till förminskande af de direkta fat tigunderstöden har Fattigvårdsstyrelsen sökt att åt fattiga qvinnor bereda arbetsförtjenst genom inköp af lin, som utlemnats till spånad, hvarefter det tillverkade garnet för fattigvårdens räkning å auktion försålts. Utaf Upsala län. Polisoch Brandvaktsinrättning samt Gasverk i Upsala. Af barnen voro 7 oäkta samt 4 faderoch moderlösa, hvaremot de öfriga 8 barnens föräldrar lefde, men befunnos oförmögna eller oskickliga att barnen sjelfva vårda och försörja. Alla barnens vård oinbesörjes på det sätt, att de af Fattigvårds-styrelsen öfverlemnas till välkända personer dels i staden och dels på landet, hvilka för barnens omvårdnad af fattigvården åtnjuta viss ersättning, som vanligen utgjort två tunnor råg och 15 R:dr R:mt årligen för hvarje barn.
Den förhoppning må icke heller vara förmäten, att den framtid icke kan varn långt aflägsen, då man lärer sig inse: att menniskoålder!!, som icke förlängts, sedan den tid latinet var det enda angelägna af sko'ans läroämnen, hvilka nu vuxit till 10, alla med anspråk alt ej förbigås, — att denna lifstid >är lör kort för alt det skulle vara förnuftigt, att lära allt hvad som kan vara nyttigt, så att halfva eller tredjedelen af den vanliga lifstiden förgår, innan man sluppit ur skolan; att mycket sorn der nu liires borde läras på annat sätt eller e‘ter skolgångens slut, samt att då dessa åsigter mogna i det allmänna tänkesättet skull den högt uppdrifna skoltiden varda nedtvingad. 54 I följd af här framstälda skäl och under förutsättning att medelåldern vid afgången från skolan icke skall öfverstiga 19 år samt att skolan skall rikta sina bemödanden till en god bildning, utan skoltidens förlängning, har komitén trott sig kunnat våga föreslå: att afgångsbetyg frän elementarläroverk, vare sig på klassiska eller på reala linien, berättigar till inträde i skolan. Men enär elementar-läroverkens genomgående, ehuru önskvärd, dock icke bör vara förbindande, emedan flere skäl kunna föranleda föräldrar att föredraga en annan undervisning, och då det icke heller vöre nyttigt att statens skolor egde uteslutande undervisningsrätt, föreslås: att inträde vid krigsskolan äfven kan vinnas genom en der aflagd inträdesexamen, motsvarande afgångsexamen från elementar-läroverkets sjunde klass på real-linien. En följd af krigsakademiens förvandling till tilläinpningsskola samt Iärjungarnes sena ankomst dit, först efter genomgången af elementar-läroverket, blir sannolikt, att den vid krigsakademien nuvarande del af öfre afdelningen, som bildar en sjökrigsskola, måste derifrån utbrytas. Eleverve blefve nämligen alldeles för gamla, för att, utan förut vunnen sjövana, kunna i skolan ingå.
Dessförinnan sammankallades dock Ständerna till urtima riksdag, hvilken be gyntes den 15 Januari 1834 och slutades den 27 Maj 1835, hvarvid nästa riksdags början utsattes till den 14 Januari 1840. Vid sistnämnda års riksmöte, som slutades den 16 Juni, utsattes det påföljande tili den 14 Januari 1845. hvarförinnan Ständerna dock sammankallades till urtima Riksdag den 11 Juli 1844, hvilken afslutades den 24 Maj 1845, och var det vid detta Riksmöte, sorn grundlagens stadgande om Riksdags hållande hvart femte år förändrades sålunda, att uttrycket hvart femtå utbyttes mot hvart tredje, utan att någon närmare bestämmelse gjordes om tiden, hvarifrån årsräkningen borde begynna. Vid sistberörde riksdag utsattes dagen för den nästföljandes sammanträde till den 15 November 1847, och vid denna, som slutades den 24 Oktober 1848, bestämdes tiden för den derpå följande till den 15 November 1850, vid hvilket sistomförmälda riksmöte, som aflystes den 4 Septembe -i Exprd ilions-Ulskoltets Utlåtande, S:o 7. 1851, tiden tor den nu pågående riksdagens början utsattes till den 15 November 1853. Ehuru under förevarande Riksmöte fråga ej blifvit vackt, huruvida tiden för den härnäst sammanträdande Riksdagens begynnelse bör grundlagsenlig! beräknas ifrån början eller slutet af den nu pågående, har dock Utskottet ansett sig icke böra lemna densamma helt och hållet åsido, enär rätta ordaförståndet af uttrycket livart tredje, aldrig blifvit af Rikets Ständer tydligen förklarad!, men Ständernes nu ifrågasatta rättighet, att ytterligare en månad eller mera, sammanflytta tiderne för den nu pågående och nästa Riksdag, måste i hufvudsaklig mån bero pä riktig tolkning af åberopade grundlagsbestämmelse.
Man behöfver blott betänka kapitalvärdet af den årliga skörd, som Sverige, enligt hvad i det föregående blifvit ådagalagdt, nu frambringar, för att inse, hur detta värde skulle tillväxa genom äfven en ringare ökning i afkastningen af den ofantliga jordvidd, som ännu illa skötes, eller ligger i lägervall. Att sålunda, jemte verkan af föredömet, och särdeles der tillgång till sådant saknas, kunskaper och handledning bibringats genom Landtbruksoch Rättareskolor, kringresande Agronomer, Landtbruksmöte!], utställningar och prisutdelningar inom länen m. m., på sätt alla femårsberättelserne omförmäla, utgör onekligen en grundad anledning till den förhoppning, att vårt jordbruks produktion skall betydligt stiga, och att de få bland norra länen, som ännu behöfva anlita öfverskott från södern, äfven skola för sig sjelfve blifva tillräckliga i spanmålsproduktion. Antalet elever vid det Landtbruks-Institut och de 21 Landtbruksskolor, oberäknade några Rättareskolor, hvilka vid 1860 års utgång voro i verksamhet, är väl ej fullständigt uppgifvet, men har enligt andra uppgifter uppgått till vida öfver 300, och den allmänt vitsordade begärlighet, hvarmed de utexaminerade eleverne eftersökts, är en säker borgen för de inhemtade kunskapernes vidsträcktare spridning. De i en del femårsberättelse!* förekommande numeriska uppgifterna om jordvinning genom vattenaftappningar, uppgående till mer än 42,000 tunnland, uttrycka blott en del, måhända vida under hälften af denna vinst. Den jordvidd, som under föresyn af större possessionater eller med ledning af agronomer årligen af allmogen förbättras genom dikning, är säkerligen ganska betydlig, och en ändamålsenlig grunddikning sprides allt mer och mer. I afseende på trädgårdsskötseln och fruktträdsodling en instämma femårsberättelserna uti omdömet, att denna ännu i allmänhet befinner sig på en mycket låg ståndpunkt, af allmogen till största delen helt och hållet förbises och blott på en del s. k. herregärdar utgör föremål för en stigande uppmärksamhet. Härifrån göra vissa trakter i närheten af några större städer undantag, ehuru äfven dessa ej talrika.
Hr Huss förslag deremot går en medelväg, som påkallas af nuv:de förhållanden, icke med hänsyn att förändra qvinnans ställning i samhället, hvilket Utsk:t synes åsyfta, utan att bereda det icke obetydliga antalet ogifta qvinnor medel till utkomst. Sådant är både rätt och billigt. I öfrigt torde man böra erinra sig, att den förev:de frågan i sjelfva verket angår snart sagdt uteslutande 320 Den 3 Februari e. m. de s. k. bättre klassernas qvinnor, ty inom de arbetande och näringsidkande klasserna existera redan en tillbörlig jemnlikhet mellan qvinnor och män, sedan qvinnan erhållit rättighet att vid viss ålder råda öfver sig och gods sitt, hvilket äfven jag motionerat vid flera riksdagar, innan delta önskvärda mål vanns, och sedan en allmän näringsfrihet blifvit jemväl för qvinnan medgifven. Erfarenheten visar likväl att inom dessa klasser de yttre göromålen i allmänhet äro öfverlemnade åt den manliga delen och de inre bestyren med hushållet och barnen åt den qvinliga. Ur denna synpunkt förundrar det mig icke alt BondeSt. bifallit Betänk:t. Deremot är jag i tillfälle upplysa att Borgare-St. ännu icke afgjort detsamma, utan uppskjutit beslutet härom till nästa plenum. Hr Huss: Man har upplyst mig om att jag i f. m:s plenum orätt uppfattat ett yttrande af Hr von Koch; jag får derföre nu offentligen bedja honom ursäkta detta misstag, hvilket härrörde från en orätt uppfattning och ej från någon annan anledning. Ekon.-Utslcts ordförande, Hr Gr. Björnstjerna, harsokt vederlägga i åtskilliga punkter mitt anförande under f. m. i denna fråga. Jag vill ej upptaga tiden med besvarande af hans inkast, utan öfverlemna!' åt K. o. Adois upplysta omdöme att afgöra, hvem af oss båda har rätt. Jag anser mig endast böra upplysa Hr Gr:n, att han oriktigt uppfattat ett mitt af honom åberopadt yttrande i ett föreg:de plenum, då diskussion förekom om tillerkännande af Danske läkares erkännande i Sverige utan förutgående pröfning. Han har nemi. sagt, att jag skulle afstyrkt
Äfvenledes torde böra omnämnas, att, i händelse RiddarhusFiscalens tillsägelse, att lemna rummet, ej åtlydes, hand räkning till verkställighet må känna begäras och erhållas af den utanför RiddarhusSalen anställda vakt. Instruction härom till vakthafvande UnderOfficeraren torde en gång för alla på begäran af ÖfverCommendanten kunna utfärdas, i likhet med hvad som äger rum vid andra tillfällen, der dylikt biträde påkallas. Tilläfventyrs kunde dock författning härom vidtagas, utan att derom oundvikligen i reglementet behöfde nämnas, ehuru visserligen kännedomen häraf skulle medföra sin nytta. 122 Den ;5 Januari;. Den, som i mer eller mindre måtto stört öfverläggningarne eller satt sig emot Fiscalens tillsägelse att lemna rummet, borde efter min tanka förmenas att någonsin vidare derstädes vinna inträde, hvilken påföljd äfven kunde sträckas till den, som oaktadt tillsägelse intränger sig i representanternes egentliga samlingsrum, till annan aflemnar sitt inträdeskort, eller, då det cj blifvit begagnadt, icke detsamma lill vederbörande återlemnar. Dessa stadganden kunna utan formelig lag föreskrifvas såsom vilkor, dem livar och en i ordningsväg måste underkasta sig, som vill vinna inträde. Men han bör känna föreskrifterne noga till alla deras delailler, för att ej öfverraskas af iakttagelser, hvilka tilläfventys skulle motverkat hans önskan, att vinna ett sådant inträde. Jag tror ock att det ej vore olämpligt, att i en §. erinra, alt de förbrytelser af svårare beskaffenhet, som inom Riddarhuset i en eller annan måtto af främmande person begås, straffas enligt lag och gällande författningar. Deraf inses, att man ej träder Domaremagten för nära, och en sådan hänvisning är ej ovanlig i Policeordningar. För min del har jag ansett hufvudstadens Tidningsförfattare eller deras ombud företrädesvis böra lemnäs tillträde vid Ridderskapets och Adelns sammankomster, Oen i5 Januari i. 123 så vida den liufvudsakliga verkan och nyttan af offentligheten skall vinnas. Detta har Utskottet likväl förbisett.
Hvad som här af Kongl. Maj:t i första instants upptogs till pröfning, var icke el t i saken hos Hofrätten uppskjutet eller förbigånget mål, utan det var sjelfva hufvudsaken,-hvilken Hofrätten ej åtkommit att pröfva, då käromåiets ogillande hos Hofrätten skedde endast genom bifall till en peremtorisk invändning, att det till grund för käromålet åberopade testamente ej vore rätteligen hevakadt och alltså icke gällande. I den af Kongl. Maj:t nu i hela dess vidd afgjorda hufvudsaken hade följaktligen Hofrätten icke dömt, och den blef hos Kongl. Maj:t omedelbarligen och i första instants upptagen och profvad, utan all anledning af ett i lagen för andra domstolar gjordt undantag, hvilket hvarken är någonsin lämpligt till proceduren hos Högsta Domstolen, eller afser ett sådant förhållande, som här förekom. Detta rättegångsfel har jag i min underdåniga skrifvelse redan antydt. Då förutsatte jag li k väl icke, att det ämne, sorn var af Hofrätten afgjordt och som ensamt genom tappande partens klagan kommit under Kongl. Maj:ts skärskådan, blifvit af Högsta Domstolen lemnadt utan pröfning. Som jag tvertom antog motsatsen häraf; så var det på denna grund, jag uppgjorde den slutledning, att enär, i fall Hofrättens beslut angående brist i téstamen tsbe va kningen blifvit gilladt, hufvudfrågan dermed äfven varit afgjord, ett beslut i denna fråga hos Kongl. Maj:t ej kunde äga rum, med mindre Hofrättens beslut rörande bevakningen blifvit ogilladt och testamentet för gällande ansedt. Jag förmodar, att sakkännare skola instämma i denna slutledning; och jag kan af sjelfva Högsta Domstolens utlåtande icke öfvertygas, att någon annan utgång, än fastställelse af Hofrättens beslut i frågan orri bevakningen, skulle hos Kongl. Majit hafva kommit i fråga, derest Hög ste Domstolen funnit skäl att gilla detta Hofrättens beslut. Imedlertid har nu genom utlåtandet Högste
Hr Stuai t, Carl Gustaf; i BancoUtsk ottel: N:o 1378. Hr Lagerbjelke, Carl Oscar; N:o i586. Hr Raab, Carl Wilhelm. Då nu föredrogs K. M:s förliden gårdag på rikssalen hållna tal, med svar å R. St:s underd. skrifvelse af den 29 April 1840, nng:de åtskilliga af R. St. vid innevarande riksdag antagna förslag till ändringar i Rikets grundlagar, fann R. o. Ad. samma nåd. tal icke för det närvarande erfordra annan åtgärd, än alt läggas till handlingarna. Upplästes förstärkta StatsUlskts mern. N:o 554, rae^ framställning angtde hinder för ifrågaställd votering röride anslag å extra-statsregleringen. Gr. Horn, Claes Fredr.: T anseende lill den berättelse, som de allmänna tidningarne afgifvit om förloppet vid förstärkta StatsUtsk:s sammanträde förliden gårdag, hvilken icke är enlig med sanna förhållandet, anser jag mig pligtig att inför R. o. Ad. detta förhållande uppgifva. Då upprop i går uti det förstärkta StatsTJtsk. skedde, så afbröts detta upprop af BorgareStts främsta ledamot Hr Schartau, hvilken yrkade, såsom en skyldig grannlagenhet emot R. o. Ad. samt PresteSt., att man icke mätte företaga votering öfver de frågor, som rörde extra-statsregleringen, förr än dessa Stånd utlåtit sig öfver den inbjudning BorgareSt. till dem afgifvit. Jag uppläste vid detta tillfälle sjelf denna inbjudning och fästade förstärkta StatsUtskts uppmärksamhet derpå, att hela syftemålet med denna inbjudning endast varit att komma till ett hastigt slut med extra-statsregleringen, men sorn vid betraktande af inbjudningens dalom, sorn är af dea 10 Maj, neli det datum, som var inne då förstärkta StalsUtsk. sammanträdde, tycktes hafva blifvit förfeladt. Jag fästade äfven det förstärkta Utsk:s uppmärksamhet derpå, att del af a5 H. 53 De n 29 M a j f. m.
I händelse detta vann bifall, föreslår jag ödmjukligen, att en Comité af Ständer biet satt, som enligt Ständers föreskrift upp. gjorde hvarje grads lön i producter, samt hvilka löner fordra förbättring eller inskränkning ; äfven borde uppgöras hvad proportion, som borde blifva emellan ett Tunnland uppskattad jord i Sädes-bevillning, emot den som ger densamma i Contant. Ytterligast torde äfven höra till denna kedja, som behöfver Utskottets uppgift och Ständers stora uppmärksamhet, en väl bestämd ÖtverflödsFörordntng, på det Balance i handeln må vinnas, och de nyare penninge-resourcer ej straxt blifva utsopade. Remitterades till Särskildta Utskottet. Den 11 Maj. e. m. 4^9 Herr von Qvanten, Carl, uppläste följande: 8o:de $. RegeringsFormen stadgar, att Indelnings-Verket till sina contracter och hufvudgrunder skola orubbade vara. En stark rubbning har likvisst ägt rum; ty Ro. tame hafva beständigt blifvit betungade med nya skyldigheter, genom ökade contracter vid nya Soldaters legande. Hvart 3:dje år har Roten måst bestå Soldaten en släpkläd* ning, dessutom skjortor, skor och strumpor, samt köra till honom ved, mäld, salt m. m., samt är han på många ställen försedd med så mycken jord, att hans åker och äng uppgått emot i Hemman, sorn Roten måste plöja, beså, harfva och inberga. På detta sätt blifver Knekte-hållet en odräglig tunga för Jordbrukaren, Soldaten orörlig och lätjefull, genom sin beqvämliga och alldeles omsorgslösa lefnad ovan och ömtålig för de strapager, som åtfölja Fält* lefnaden — med ett ord, genast måröd. I anledning häraf yrkar jag, att Soldatens vilkor någorlunda böra jemkas efter hvarje orts upprättade Knekte-Contracter, och att, så vidt ske kan, Soldatens aflöning förändras från Jordbruk till vissa tunnor Spannmål in natura samt föda för en ko.
St. funnit, att klagan länge och med skäl försports öfver misshushållning med skogarne i Riket, och att i flere orter, der större sågverk finnas, den skog, som varit åtkomlig, till större delen blifvit medtagen, så att betydliga sågverk, hvilkas belägenhet medgifvit timmer-transport från Norrige, endast genom inköp af timmer derifrån kunnat drifvas; likväl och då ofvanberörde framställningar om en utvidgad sågnings-rättigbet, med hänsigt till locala förhållanden, torde vara förtjent af något afseende, men nyttan och lämpligheten af utsträckning i nämnde rätt icke kan annorledes, än genom en närmare kännedom af skogstillgången Expedilions-Vtskoltets Förslag till lind. Skrifvelse N:o 282. 521 på olika orter utrönas; hafva R. St. ansett sig böra hos E. K. M. i und’ anhålla, det E. K. M., efter föregångne undersökningar, om och i hvad mon skogslillgången i Riket må medgifva en utvidgad sågningsrätt å legooch salu-sågar, i Nåder täcktes åt denna näringsgren bereda all den frihet i utöfningen, som med så väl egande-rälten, som nödig skogshushållning och redan befintliga sågars bestånd, kan vara förenlig. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 22 Januarii 1835. Uppläst och godkänd hos Ridd. och Adeln den 2 Febr. 1835’. Preste-Ståndet den 2 — Borgare-Ståndet den 2 Bonde-Ståndet den 2 Rikets Ständers anderd. Skrifvelse^ angående stämpling af spel• kort. (Bevilln.-Utsk. N:ris 23 & 4°-) S. A. K. Då R. St., i frågan om stämpling af spelkort, funnit, att, till beredande af ökade bidrag till Statsutgifternas bestridande, en förhöjd afgift för sådan stämpling bör ega rum, hafva R. St. fastställt samma afgift, ifrån a sk. 6 rst., som den hittills utgjort, till 6 sk. banco för hvarje kortlek; hvarjemte R.