Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Genom denna anordning blir det möjligt att öka plaggets storlek utan att släppa ut i sömmarna eller göra isättningar, genom hvilka medel man för öfrigt ej är i stånd att, såsom vid snörning, gradvis företaga utvidgningen. — För dem, som använda ylle närmast kroppen, torde det vara skäl att förse öfre delen af denna dräkt med tunnare foder än den nedre. alltid bäres och skötes på en bärkudde. Denna gifver barnets hufvud och rygg ett välbehöfligt stöd och förekommer, att barnet under denna tid bäres annat än i liggande ställning. Kudden göres 55 cm. lång, 35 cm. bred och ungefär 2 cm. tjock samt rundas upptill. Den stoppas med tagel. nder varet lägges på hvardera sidan ett stycke oljeduk. Klädningen (fig. består af kjol och polonäs. Kjolen har sprund i sidorna i stället för bak. Vid sprunden gå tinningarna ett stycke öfver hvarandra, så att tillfälle därigenom gifves att öka kjolens vidd. Dessutom är kjolen baktill försedd med dragsko. Polonäsen har en västisättning, som sträcker sig ända till sidsömmarna, där snörning med breda klaffar under är anbringad. Öfvertyget har på hvar sida endast en bröstsöm. Från denna faller det alldeles löst fram öfver västen. Allt efter som utvidgning sker, faller det naturligtvis stramare. Från hvardera bröstsömmen går ett sidenband, som knytes framtill. Baktill har polonäsen två breda, djupa motveck. För barn mellan 1 och 3 år anbefaller Dräktreformföreningen följande modeller. Skjorta, hög i halsen och med långa ärmar samt försedd med en broderad remsa, hvilken tjänstgör som krage (fig. 17). Lifstycke af parkum eller fodrad flanell. Det knäppes framtill och är nedringadt öfver magen. För att det ej skall strama, är i sidorna gjord en uppskärning, ungefär ett par tum lång (fig. 17 och 18). På lifstycket, midt framför hvardera benet, sitter ett band, hvari strumpebandet fastknytes.
Westra härad äger tillgång på skog, men är ej i tillfälle att afsätta annat än kol till brukens behof samt något timmer och bräder på närmaste städer och marknadsplatser. Af Östra härad afyttra Kråkshults, Alsheda, Skede och Ökna socknar timmer, bräder och lättare virke på Oscarshamn med 6 5 7 mils transport, samt kol och ved till bruken inom häradet; af de öfriga socknarne sakna Bexheda, Näsby, Myresjö och Lannaskede skog utöfver eget behof, och återstoden af häradet, som till en del har rika skogstillgångar, saknar genom afståndet från saluplatserna annat tillfälle till afsättning än inom den närmare omgifningen. Södra och Norra Wedbo härader äga till större delen skogsprodukter till afsalu, men brist på afsättningstillfällen. De södra socknarna i Södra Wedbo afyttra dock något bjelkar och bräder på Oscarshamn samt Norra häradet på Grenna för skeppning. Kol försäljas till ortens bergverk, Pauliström, Bruzaholm och Klefva. Kol, ved och tjära forslas till Grenna och Skenninge från Norra Wedbo. Wista härad har i allmänhet skog för eget behof. Ved afyttras väl på Grenna, men timmer köpes frän Norra Wedbo. Tveta härad har i alla socknar skogstillgång för eget behof och i en stor del, såsom Barkeryd, Svartarp, Lekeryd, Jersnäs, Yggestorp, Sandseryd, Barnarp och Månsarp, öfverskott till afsalu af kol till bruken, samt ved och andra effekter till Jönköping. 41 Mo härads hufvudnäring är skogsafverkning, bestående i kolning till jernbruket) i grannskapet samt försäljning af bjelkar, timmer, bräder och ved i Jönköping för skeppning, äfvensom till de angränsande socknarne i Tveta härad, Jerstorp, Bankeryd och Rogberga m. fl., hvilka sakna egen tillgång på nyssnämde förnödenheter.
Detta alt, som allenast för Stockholm och icke några andra Städer ”i Riket är förordnat, hafva alle vederbörande sig til rättelse och efterlefnad at ställa.” Detta stadgande, har, såsom vore det ännu gällande, felaktigt omförmälts under 5:te § 3:dje kap. Utsöknings-Balken och 4 § 26:t,e kap. Rättegångs Balken uti Justitierådet Backmans nya lagsamling. Uti 1734 års oförändrade lag var ock stadgadt, att om den, som vädjat, hade 30 Motioner i Borgare*Ståndet 1865. N:o 19. tappat i Rådstufvu-rätt, uti tvist om flyttning i eller ur hus, han skulle omant utgifva hvad som dömdt var, hvilket väl icke kunde förstås annorlunda, än att han skulle frånträda lägenheten, i händelse Rådstufvu-rätten sådant beslutat, helst det undantag, som genom 4:de § 26 kap. Rättegångs-Balken gjorts, torde förr, än Kongl. Förordningen den 18 April 1849 tillämpades, icke hafva ansetts göra någon inskränkning uti hvad föreskrifvits i samma kapitels 2:dra §, jemförd med sista punkten l:sta §, 6 kap. samma Balk. Men i följd af dessa två sist åberopade §§:s ändring genom 1849 års förordning, uppkom det, ringast sagdt, tvetydiga förhållande, som jag här ofvan uppgifvit.
— Jag har sett många i sednare tider förbryllas utaf den vetenskapliga benämningen af ett central-försvar. —- Jag har hört Göta Canal, äfven ifrån det högre krigsbefälet, hyllas såsom en kraftig försvarsanstalt för Sverige, och jag har slutligen sett dessa nya ide'er tillämpas uti Yanäs fästnings anläggning,bakom Vettern; och jag nödgas, kan hända till min blygd, då äfven jag varit ibland dem, som möjligen kunnat få till pligt att tänka uti dessa ämnen, öppet bekänna, att jag förstår ingenting utaf det synliga uti systemet. Efter den så ofördelaktiga förändringen, uti gränsförhållandet, har militaira etablissementet uti Stockholm utveklats allt mer och mer; dyrbara casernanläggningar, ännu kostbarare militaira sjukhus äro dels fullbordade, dels å nyo anlaggda, sedan Stockholm förlorat den förmur, det uti Finnland egde, och mycket, som under den tid, då Stockholm ännu utgjorde ett verkligt centrum, hvarifrån rikets försvars - Den i December. anstalter lunde utgå, icke kunde åstadkommas, bekostas nu utan tvekan, sedan hufvudstaden, utan allt yttre försvar, är förflyttad till en gränspunkt; och det är Rikets Ständer, som beviljat medel till alla dessa, i min tanka, för vårt lands behof och tillgångar i ovigtig väg nedlaggda, kostnader. Stockholm utgör ännu en station för flotta, oaktadt minnet af Åbo escadrens öde 1808 synes hafva bordt föra tankan till betänkligheter,. för bibehållandet af äfven deuna sakernas gamla ordning. Allt visar sig, som hade ingen förändring uti gränsförhållande föregått, eller som vore de gamla åsigterna, äfven för försvaret, lika lämpliga till det nya, som lill det gamla statsskicket; och det är härutinnan, jag hyser mångå tvifvelsmål. Ett folkfattigt land är till sitt försvar, mer än något annat, i behof af befästningskonsten. Man sätter med lätthet stora armeer uti rörelse i folkrika och väl uppodlade länder; man förer med stora svårigheter de minsta krigshärar uti ett folkfattigt land, och Thermppylerna äro förbi, när matförrådet är förtärdt.
Här för utan hafva inom Borgare-Ståndet anmärkningar blifvit gjorda vid åtskilige i Betänkandet upptagne detalj-förhållanden, såsom att det för den Stafs-Utskottet biträdande Kamererare föreslagne arfvode, i ett "för allt, af 1,200 Rrdr, vöre allt för högt, och kunde gerna nedsättas till r,000 eller 800 B:dr; att arfvo det för den vid granskningen af Kongl. Commeree-Collegii Cassör serskildt antagne Notarie borde, från förselagne 200 R:dr, förminskas till 100 Rrdr; att, för Caiicellie-personalen vid Hemliga Utskottet blifvit föreslagenen så rundlig aflöning, alt den skäligen kunde tili hälften nedsättas; att Utskottet, vid aflönings-förslaget för Lag-Utskottets Cancellie, begått det misstag, att utesluta ett beviljadt Caneellisl-arfvode; att, då icke mindre än 7 Notarie-arfvoden äro rekvirerade för Ridderskapets och Adelns Cancellie, billigheten äfven fordrade, att arne Notarie-arfvoden anslogos åt Borgare-Ståndets Cancellie, då kändt vore, att arne Notarier varit belröflige och äfven tjenstgjort; samt att Borgare-Ståndets Vaktmästare-personal borde erhålla lika många arfvoden, som bestås Preste-Ståndets Vaktbetjening, äfvensom rättighet att beräkna dem till godo från samma tid sistnämnde Stunds —> eller från och med den l5 Januarii delta år; StatsU slottets Utlåt ands N‘.o 3oo, 3 samt inom Bonde-Ståndet, af Ola Jeppsson_, från Blekinge, sorn på anförde skäl yrkat, att alia arfvoden vid Riks-Ståndens och Utskottens Cancellier må fastställas till enahanda belopp, sorn vid sisla Riksdagen; och har Ståndet häruti allmänneligen instämt.
Hans pussiga hvita Pulcinella-ansikte var grått och slött och hans hvita sidendräkt märkt af snus och talg. Kanonikern hade icke heller så tidigt, innan han användt sina skönhetsmedel och pastor, sin fördelaktigaste min. Utsliten och förstörd verkade han, där han satt i kamskjortan och svärtade sina gråa ögonbryn med briljantin. Hela natten hade han legat och grubblat omväxlande på Flaminia och operan. Han visste icke, hvad som oroade honom mest, sångerskan, som bedrog honom eller operan, som blef allt mer ruinerande dyrbar att få uppsatt. Det var kolik och tandvärk omväxlande och icke godt att säga, hvilket som var värst. Men när Gaëtano steg in sökte han intaga en sorglösare hållning. Han satte ner penseln i sminkkoppen af agat, kastade hastigt en spetsnäsduk öfver en rad små burkar med rosenpastor, lade det ena magra benet öfver det andra och dinglade med foten i toffeln med det brinnande, genomstungna hjärtat. »Godmorgon, min käre Gaëtano. Denna morgon har helt visst guld i mun, och du medför en välkommen nyhet.» »Välkommen, neej,» bräkte Gaëtano med sin vanliga butterhet – »neej. Nu har jag upptäckt att Flaminia har en galant till.» Kanonikern blef hvit ända upp i tonsuren, slog de magra, gula fingrarna mot bordet så toalettpytsarna hoppade och utbrast: »Hur vet du det?» »Jo, jag hade hela natten med några musikaliska kolleger gått igenom ett partitur af den tyske charlatanen Gluck» – han hade spelat pharaobank ända till gryningen – »hvilket barbari i parentes! – och då jag skulle gå hem, ser jag en ung riddare hoppa ut ur Flaminias port och springande störta sin väg. Jag ville hinna upp honom, men lyckades icke. Han hade svart och röd dräkt, och det lär ju vara den svenska hofkostymen. Jag tänkte nog att Pomponaccios loftal öfver den svenska styrkan skulle ta eld. De kvinnorna! Hvilka märrar!» Han sade de sista orden med eftertrycket i en filosofisk maxim och tog så fram ett litet miniatyrporträtt och lade framför kanonikern.
BancoUtskottet gjord mo* tion, äro; r:a Öfvertygelsenj att återställan* det af SedelMyntets värde, och håfvan* det af den öfverklagade förlägenhet i allmänna rörelsen icke kaH vinnas, Qtn ic* ke Bancostyrelsen sättes i tillfälle att ensam och utan hinder reglera hela Rikets Discontrörelse och Sedelstocken, enligt blifvande conjuncturer, och utan annan turv* Den 21 Juli f. m. »065 sigt än Rikets sanna fördel i förening med Bankens Credit och bestånd. .2:0 Önskan att Discontrentan skulla kunna nedsättas till 5 ProCent, som jag i flera afseenden ansett vara af angelägen och för näringarna välgörande nödvändighet. Jag bör likvälicke obemäldt lemna, att min fattade plan allaredan är i flera delar förfelad genom åtskilliga tagna beslut, såsom: 1:0 Den bibehållna skadliga hemlighet, som nekar uppgifvandet af Banco Sedelstockens nuvarande belopp, samt årliga afeller tilltagande, 2:0 Det i min tanka vådeliga stadgandet, att Sedelstocken intill nästa Riksdag icke får mindskas. 5:0 BancoUtskottets deruppå grundade anbud af Fastighetslån till bestämda summor, och samma Utskotts fixerande af lika oförmindskeligamaximi-summor för Disconterna. Jemväl bör jag anmärka, att om Riksén Ständer bifalla det af Höglofl. Utsko ten framställda äskande, att Götha Cana Den 22 Juli j. m. Bolag hör underkasta sig Bancostyrelsens föreskrifter rir hela Rikets Di scoutrörelse, och rlc pä sådan gi p ml af . Banc.oUtSkottet projecteråde regi em en lar iska förordnanden antaga*', så höfvas till betydlig del de skadliga resultat af Götha Canals Discont, som jag befar ät.
Enligt de grunder för ränteförenklingen, som, efter nu i underdånighet yttrade åsigt, företrädesvis böra godkännas, komme emellertid blott en del af de löningsräntor, som nu utgå efter markegång, att äfven hädanefter på lika sätt utgöras, hvaremot det öfriga skulle utsättas till ett visst belopp i penningar; men på det någon förlust härigenom icke må tillskyndas räntetagare, torde den del af penningeräntan, som motsvarar förut indelta, men förvandlade, persedlar, böra, på lika sätt som kommitterade föreslagit i fråga om ersättningen till åtskilliga allmänna verk och inrättningar m. fl., i stället utsättas till visst belopp i spanmål och lösen derför beräknas efter samma grund, som för de bibehållna persedelräntorna. En följd häraf blefve dock, att alla indelta räntor och tionden måste till stats-verket indragas och ersättningen derifrån utgå, enär för räntornas beräknande till betalning af de skattskyldige och för deras godtgörande till indelningshafvarne olika grunder komme att tillämpas, samt en reglering, hvarigenom blott vissa i penningar förvandlade räntor skulle indragas, men, med de öfriges bibehållande alt utgå direkte till räntetagarne, åt dessa förde indragna räntorna anvisas ersättning i andra spanmålsräntoreller i kronotionde, ofelbart komme att leda till ytterligare invecklingar och dessutom icke ens vore verkställbar, då för kronan behållen afrads-eller kronotiondespanmål icke alltid till motsvarande belopp inom orten funnes att tillgå. En ytterligare fördel bereddes derjemte för löntagare, då ersätlningsbeloppen utginge qvartaliter. För de indelle regementena borde dock dessa ersättningar lill hela det belopp, som tillkommer hvarje regemente, utbetalas till Regementslönings-direklionen, hvilken, om, på sätt Rikets Ständer för deras del beslutat och lämpligt synes vara, de till regementena anslagna utarrenderade boställen, åtminstone tillsvidare, förblifva under vederbörandes disposition, äfven hädanefter lärer komma att taga befattning med uppbörden och fördelningen mellan vederbörande löntagare och de derför inflytande arrende-afgifler.
Jag vet ej, att något hinder hittills varit för Mästare, att taga 3*4 Vert 33 Augusti f, mt qvinnor uti sin'tjenst, men om det år förbudit, så kunde den förra delen of §:n qvarstå. Den sednare delen synes mig i alla händelser olåmp. lig. Jag tror, att om tvist skulle uppstå irael, lan karlar oell qvinnfolk , huruvida de ville arbeta tillsammans på en verkstad, vore det en nog långt sträckt omsorg af Staten att blanda sig i dessa nästan husliga angelägenheter. Att genom lagens bud söka intruga sådana qvinfolk på verkstad, med hvilka Gesällerna icke ville arbeta tillsammans , tror jag ändock icke vara rådligt, eller för Mästarns arbete gagneligt. Herr Hjerten Jag kan ej dela lika tanka med Herr von Hartmansdorff’, att §:n helt och och hållet kunde uteslutas ; men jag tror ej eller att hela paragraphen år behöflig. Den första delen om qvinfolk syftar kanske på sittningen i skräddare-verkstäder, och dår åtminstone böra vål qvinnfolken sitta i särskilta rum. Likväl tror jag med Herr von Hartmansdorff, att den andra delen af §:n kunde utgå, på det contracten må blifva så fria, som möjligt år; men första delen bör qvarstå. 4\de Artikeln. Om Måfterjkaps vinnande å Handtverk, famt om Handtverks läkares rättigheter, vid utöfningen af deras handteringar. §. i. Herr von Hartmansdorff: I afseende på Den 30 Augusti f, m. 325 denna §. får jag såga detsamma, som jag förut yttrat om lårgossars antagande till Gesäller, att nemligen de sednare böra hafva arbetat på verk., stad och bevisa det, innan de få blifva Mästare. Dertill år ej nog, att veta sättet, huru ett arbete skall göras; utan man måste för att kunna förestå en verkstad, hafva genom praktik inhemtat, huru man skall leda fleras arbete till ett helt. Derföre fordras det ock att kånna den discipline, som efter hvarje yrkes art skall hållas bland folket, och att veta umgås med dem derefter.
— Nio 207. angående lån till Gefle-Dala jernvägs Aktie-bolag. XI. 151. 265. 266. — Nio 208. angående tiden och vilkoren för åtskilliga vid innevarande års Riksdag beviljade löneförhöjningars utgående. XI. 150. — Nio 209- angående öfverlåtelse af nuvarande Komministerbostället Nedra Tumba till Tumba Pappersbruk. XI. 150. — Nio 210. angående förhöjning i hemmans-afgiften till jagtkassan samt ökade premier för rofdjurs utdödande. XI. 151. — Nio 211. om utarbetande af förslag till Författning rörande Kommunal-styrelser. XI, 269. — Nio 212. i fråga om inköp af fasta egendomen Nio 1 på Riddarholmen. XI. 269. — Nio 213. angående allmänna vilkor och stadganden i afseende på de under denna Riksdag beviljade Statsbidrag till väganläggningar m. fl. arbetsföretag. XI. 269. — Nio 214. angående medels anvisande för undersökningar, in spektionskostnader samt expenser vid allmänna arbeten XI. 269- — Nio 215. angående ett Linköpings Domkyrka beviljadt låne understöds förändrande till anslag utan återbetalningsskyldighet. XI. 270. — Nio 216. angående aflöningen för den person, som bestrider ordinarie tjenst, från hvars utöfvande innehafvaren är, i egen skap af Justitie-Ombudsman förhindrad. XI. 270. — Nio 217. angående Statsbidrag för vägars anläggning och förbättring, hamnbyggnader och kanaler, samt sjösänkningar och andra vattenaftappnings-företag m. fl. dylika föremål. XI. 306. — Nio 218. angående reglering af utgifterna under Riks-Statens Sjunde Hufvud-Titel. XI. 306- — Nio 219- angående åtgärder för befrämjande af en förbättrad skogshushållning. XI. 306.
Mom7 sf nägre lbeösmötsr, s^nnerligsst inom Zorgsreoeb Lonöe-8lä»öen, stt unöer intet villkor nägot utlänöskt b/3n eiler Lreöitiv inätte snvänöss i oeb för reslisstion; enär ös sksttör sganöe reösn förut voro nog Iräröt tryckte, utsn stt Isnöet jemväl skulle i stors onööigs utrikes skul öer, som komnie stt mcö ärlig ränts belssts Isnöet; oeb stt övrföro bols reslisstionskm etsget belöre boi öe tills viösro uppskjutss, än ett särlsnt nreöel lillgripss; fkf snöre beöamöter: öels stt, i stället tör öetts (äreöitiv, bels bancovinsten mätte oslkortaö fs använöss sf Lanken; öels stt
Följaktligen är det fullkomligt gifvet, att frågan om bränvinstillverkningen måste vid denna, såsom vid hvarje Riksdag, komma under Ständernas pröfning. Hvad åter den talare, som sednast sig yttrade, anfört derom att nu förenande fråga icke finge af Ståndet omedelbart afgöras, Den 22 November. 13 utan borde först remitteras till vederbönde Utsk., måste jag till alla delar bestrida. Den till stöd för hans mening åberopade 44 §. Riksd.Ordn. innehåller: ”Konungens propos:r, äfvensom allmänna frågor, hvarmed förstås sådana, som kunna eller böra komma under samtl. RiksSt:ns öfverläggning och pröfning, må ej i R. St:rs plena till omedelbarjigt afgörande uptagas, utan skola öfverlemnas till utredande af behöriga Utsk. etc.” Nu finnes icke, och kommer aldrig att finnas något Utsk., som är behörigt att till utredande uptaga en fråga af sådan beskaffenhet, sorn den förevande. Man måste besinna, att saken nu icke gäller något förslag till förändrad lagstiftning ronde bränvinstillverkningen, utan saken är helt enkelt den, huruvida Ständerna anse nyttigt att välja ett särskildt Utsk. för behandling af en viss fråga eller icke, och det torde blifva svårt att i grundlagen uptäeka ett stadgande, sorn gör något Utsk. bestämdt behörigt att utreda lämpligheten eller obeliöfligheten af ett annat Utsk:s tillsättande. O lämpligheten af den form för frågans behandling, som Hr Gripenstedt föreslagit, springer än tydligare i ögonen, om man jemför stadganderne i Riksd.Ordn:s 36 samt 73 och 75 §§. De tvä sistnämnde §§:ne innehålla bland annat, alt fråga, hvilken ej genom Ståndens sammanstämmande beslut blifvit afgjord, men icke kan eller får förfalla, skall, slutligen med R. St:rs rätt afgöras af samma Utsk. som med målet haft befattning, detta Utsk. dock förstärkt till 30 ledamöter af hvarje Stånd.
Då jag framställt den begäran, att hvarje §. måtte föredragas för sig, anser jag det tillhöra mig att försöka en vederläggning af Frih. v. Schulzenheims inkast emot ett sådant föredragningssätt. Jag ar med i Jr Frih. af samma tanka, och vi kunna icke vara af olika tanka derom, att en K. propos. oin grundlagsförändringar bör behandlas i sin helhet. Men detta gäller, efter inia åsigt, behandlingssättet, då propos. först förekommer till grundlagsenlig handläggning, och detta har i förevar, fråga skett vid sista riksdagen. JNu ligga deremot alla de nya redactionsförslagen såsom Constit.Utsk:s förslag på Ståndens bgrd och kunna, efter min tanka, hvart för sig antagas eller förkastas. Det skulle göra mig ondt, om Hr Gr. o. Landtm, ansåge sig förhindrad att göra annan propos., än på alla tre §§. tillsammans, emedan jag då för min del nödgades afslå dem alla. Den första kan jag nemligen ej tillstyrka, väl icke till följd af något misstroende till Högsta Domstolen, men emedan jag anser lagförklaringars utfärdande alldeles obehöfligt, när ingen förfrågan om lagens rätta mening till Högsta Domstolen inkommit. Högsta Domstolen dömer i förefallande rättsfrågor, och domen gäller såsom prejudicat för hvad den kan gälla, men icke såsom lag, hvilken kunde blifva en lagförändring. De begge öfriga §§. skulle jag deremot vilja bifalla, om de särskildt föredragas, hvartill jag desto hellre tror, att Hr Gr. o. Landtm, bör anse sig oförhindrad, som jag har mig bekant, att Talmännen i de Ofrälse Stånden föredraga dessa §§. hvar för sig. Frih. Cederström, Jac.:
Sättes barnet ut å sådant ställe eller under sådane omständigheter, som i 34 § sågas; vare lag, som der stadgas. § 20. Har qvinnan sökt enslighet vid födseln, och varder barnets död, utan hennes uppsåt, orsakad af det hjelplösa tillstånd, deri hon sig försatt; dömes till straffarbete från och med sex månader till och med två år. § 27. Har qvinna, som af oloflig beblandelse hafvande varit, födt i enslighet och fostret förstört eller å lön lagt; dömes, om hon den enslighet sökt, till straffarbete Lag-Utskottets Betänkande N:o 20. 7 från och med två till och med fyra år, och, om hon den ej sökt, till straffarbete från och med sex månader till och med två år, der ej i något af dessa fall utrönes, att fostret omkommit utan modrens vållande, eller att det varit dödfödt eller så ofullgånget att det ej med lif framfödas kunnat. § 28. Qvinna, som i uppsåt att döda eller fördrifva sitt foster nyttjar invärtes eller utvärtes medel, som sådan verkan hafva kan; varde dömd, om fostret kommer utan lif eller ofullgånget fram, till straffarbete från och med två till och med sex år, och i annat fall till sådant arbete eller fängelse från och med två till och med sex månader. § 29. Den som, med q vi unans vilja, söker döda eller fördrifva hennes foster, på sätt i 28 § sägs, straffes såsom i samma § stadgadt är. § 30. Ilar någon, utan qvinnans vilja, sökt döda eller fördrifva hennes foster, på sätt i 28 § sägs; dömes, om fostret kommer utan lif eller ofullgånget fram, till straffarbete från och med sex till och med tio år, och i annat fall till sådant arbete från och med sex månader till och med två år. Fick qvinnan af gerningen svår kroppsskada; dömes till straffarbete på lifstid: fick hon deraf döden; miste gerningsmannen lifvet. § 31.