Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De jernvägar, som i stort skola gagna bergshandteringen, måste derföre så anläggas, att de dels kunna uppsamla största möjliga qvantitet af råämnen och produkter så nära produktionsorterna som möjligt, dels på kortaste distans föra deni till närmaste till exporteller konsumtionsort ledande segelled, oaktadt denna punkt skulle ligga på större eller mindre afstånd från den sistnämda, äfvensom att de blifva af ringa nytta för näringen, om de anläggas längs efter de stora segellederna. Hvad här blifvit yttradt om bergshandteringens förhållande till jernvägarne gäller äfven om den tyngre trävarurörelsen. Samma rigtning från söder till norr råder äfven för handeln med importoch fabriksvaror. Den går från Stockholm öfver de norra Mälarehamnarne till de öfra orterna, till dess den mötes af samma slags handelsrörelse från Gefle å ena sidan, och från Göteborg öfver Orebro eller Wermland å den andra. Då emellertid af allt detta klart framlyser, att hela den större rörelsens rigtning inom den del af landet, som den Norra stambanan jemte föreningsbanan derifrån till den Vestra skola genomskära, och som begränsas af Östersjön, Mälaren och Hjelmaren samt en linie, dragen ifrån sjön Siljan rätt i söder, äfvensom Gefle-Dala 86 jernväg, går i norr och söder, så är det tydligt, att berörde stambanor måste utläggas så, att de, med iakttagande af denna hufvudrigtning, dels genomskära midten af det spannmålsproducerande landet, dels, och särdeles med afseende på bergsbruket, på det sätt beröra dess distrikt, att de såväl kunna uppsamla större qvantiteter, för att aflemna antingen vid Gefle, Strömholms kanal, någon af Mälareils hamnar eller andra inre segelleder, som ock inom sjelfva distriktet biträda med transport af råämnen, malm och tackjern från grufvor och hyttor till förädlingsverkstäder, äfvensom på det sätt, att de underlätta anläggning af större eller mindre bibanor, som kunna dels på kortare väg föra till hamn, dels från aflägsnare, högre upp i landet belägna och mera produktiva bergslagsorter inleda dessas rörelse på stambanorna.
M;ts Nådiga remiss, hafva tillika tagit uti öfvervägande hvad Landskrona Stads Riksdagsfullrnägtig vid denna Riksdag, Commerce-Rådet Cronius, i samma ämne, anfört och hemstält; Och ehuru Rikens Ständer anse uppmuddringen af Landskrona hamn vara af den allmänna angelägenhet, ätt något bidrag dertill, å Statens sida, skäligen bör komma i fråga; likväl och då, på sätt E. K, M|. äfven i Nåder förklarat , Statsverket ej ensamt bör vidkännas kostnaden i och för denna anstalt , men det ej är vordet utredt, till hvad belopp Stadens invånare vilja uti samma kostnad deltaga, samt emot 2sne bland handlingarne befindtliga kostnads-förslag förekommer, att uppmuddrings-kostnaden är för högt beräknad; att förslagen sakna nödig fullständighet , och att den uti det ena projeCterade fördelning af arbetet på g år skulle försvåra utförandet och motverka ändamålet, hafva Riksens Ständer alltså, för närvarande och i det skick frågan nu befinnes, icke kunnat anslå några medel till detta företag, som Riksens Ständer dessutom förmoda icke vara af nödvändigheten så högt påkalladt, enär, enligt erhållen underrättelse, hamnen i Landskrona ännu år 1814 skall baft det djup, att Linie-Skepp der kunnat inlöpa. Hos E, K, M. få Riksens Ständer fördervskuld i underdånighet anhålla, att vederbörande måtte anbefallas upprätta ett nytt fullständigt 76 Underdåniga Skrifvelserl förslag å de kostnader, som till merberörde upp* muddrings-arbetes utförande pä ändamålsenligt sätt kunna vara erforderlige, samt att E. K. M.' i öfrigt täcktes i Nåder vidtaga de åtgärder, hvarigenon med säkerhet varder utrönt, hvad bidrag af Landskrona Stad till sådana utgifter kan lemnäs, på det Riksens Ständer derefter mätte, på tillförlitliga grunder, kunna besluta om detanslag, Staten kan finnas härtill böra bestå. Riksens Ständer framhärda etc.
Da det skadliga af sednare försöket skall bedömas, får man ej beräkna den lilla lyckan af det föregående. Dessutom är förlusten af den sista handeln så stor, äfven med afdrag af vinsten å den förra, att ej någon tillgång deraf finnes öfrig till byggande af ett nytt Skepp, än mindre af tyå. Flere Ledamöter och deribland den nyssnämnde Talaren hafva erindrat så - Den 19 Maji f. m. ao5 sorn opassande af mig att yttra, det Styrelsens grundsatser liota att undergräfva det allmänna välståndet, genom en böjelse för bandel, som tyckes vara ett hufvuddrag i Styrelsens caracter. Jag medgifver att uttrycket är hardt; men jag nödgas upprepa, att det öfverensstämmer med min öfvertygelse; och jag har icke eller nu hört några resultater framställas, som vederlägga denna. Hvad angår ursägten för de misslyckade handelsspeculationerne med spannemål, att nemligen man haft för stort öfverflöd derpå och att priset borde upprätthållas; så tviflar jag icke, att någon annan utväg i detta afseende fanns, än att så godt som rent af skänka hort spannemålen, för att några år derefter nödsakas återköpa sådan, till fyllande af behofvet inom landet; och hade det då icke varit bättre att låta torrka och upplägga den öfverflödiga säden? Det är beklagligt, att Styrelsen, vid alla för Riket olyckliga tilldragelser, söker skydda sig genom åberopande; af Rikets Ständers åtgärder, såsom dertill föranledande. Så har man nu varit tillreds alt skrifva Magazinslnrättningens förluster på Rikets Ständers räkning. Men jag hemställer, om inom någon Representation i verlden, Styrelsen har ett så afgörande inflytande, som hos oss, och om således icke skulden för misstagen ytterst stanna på den sednare?
St.; b) att granskningen, så framt den anses icke kunna af LagUtsk. under loppet af en riksdag medhinnas, uppdrages åt ett särskildt Utskott, bestående af 8 ledamöter, 2 af hvarje Stånd; c) att med samtycke af alla 4 Stånden och Konungens bifall, särskilda Utsk. må kunna, efter riksdags slut och intifl nästa riksdag, sitt arbete fortsätta; d) att Utsk:s betänkande om sådan propos. bör första gången punktvis föredragas till fattande af beslut, särskildt öfver hvarje del af frågan, och derefter, så framt icke samtlige Ståndens beslut om alla punkter öfverensstämma, till Utsk. återförvisas; e) att dess svar å denna återförvisning bör innefatta fullständig text till den åsyftade lagen, hvaröfver då skall beslutas, till antagande i dess helhet utan förändring, eller till förkastande; varande vid sednare öfverläggningen intet Stånd bundet af sitt vid föredragningen punktvis fattade förra beslut;” voterar ja; Den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, förklaras icke förenämnde anmärkn. utgöra R. o. Ad:s gemensamma tanke. Vid voteringens slut, befunnos rösterne hafva utfallit sålunda: Ja — 18. Nej — 43. Hr Tersmeden, Nils: Jag får reservera mig emot det behandlingssätt, som denna fråga här har undergått, och instämmer i allo i hvad Gr. Gyldenstolpe före voteringen i detta afseende yttrat. Mig veterligt, är det första gången, som ett Const.Utsk:s betänk, blifvit på detta sätt behandladt. H. Ex. Hr. Gr. o. Landtm, har åberopat, att samma föredragningssätt ägde rum, då frågan om nationalrepresentationens ombildning inom detta Ständ discuterades; men jag får dervid observera, att vid nämnde tillfälle Const.Utsk:s betänk, aldrig blef såsom nu genom ett formligt beslut förklaradt för oantagligt. Jag kan icke annat än anse, att genom det steg R. o. Ari. nu tagit, R. o.
Herr Friherre hamilton t Witzerligen kan detta gälla om SädcSorterne i Riket, Men jag försäkrat, att i flere Landskapet, säsom Nerike, Wermeland, Dahlsland, Bohuslän och de norra Orterne kunna fä Räntegifware wid mitzwäxt-är erlägga - deras Utskplder i Spannemäl. Tredje Band. N:o 54, ZZ. Herr 418 Den 14 September. Herr Baron och äfwerste Kammar-Junkaren fortfor widare: Herr Prosten IJevirm i dag uppläste Dictamen lcmnar jag fullkomligen i sitt wärde, och jag hemställer detsamma helt och hället till Högloft. Utskottets bepröfwandc, men jag mäste tillstä, att min Lfwertpgclsc icke derigenom blifwit ändrad, utan tror mig böra fdrblifwa tvid den princip, attingen annan än rätter Jordägare stall fä tillwerka Bränwin; tp om Torpare i allmänhet fä sädan förmän, kommer först och främst skogen att medtagas, hwitkcn ej tillhör dem utan deras Husbönder. Dessutom äro Torpare hwarken för det närwarande utestängde frän all rätt till Bränwins-bränning, eller bör den hädanefter blifwa dem förment, sä framt Husbonden lcmnar dertill sitt samtycke, och pannerymden icke ä hans ägmdvm Lfwcrstigcr den stadgado mättstocken, men en författning, som expre8 tillät Torpare denna förmän och bestämde witz pannerymd för dem, skulle icke tjena till nägot, ty om Egendoms - Herren tilläter sine Torpare att bränna, sä kan det nu ste, och i annat fall kan han uppsäga alla dem frän Torpen, som wilja bränna, samt icke antaga andra, än dem, hwilka afsäga sig rätt dertill. Skola alla Jnhyscshion och andre lösa personer ä Landet fä idka bränning, sä skulle otaliga mitzbriik med Tränwins-försälgning föeöfwas och Controllcn deröfwer blifwa nästan omöjlig.
Nu föreskrifver Grundlagen, att allmänna frågor, hvaröfver annat beslut kan fattas, än redan är genom Grundlagen bestämdt, skola till Utskott remitteras innan Stånden derom äga besluta. Här hafva vi åter en underafdelning af allmän fråga; den är väl allmän, men ej af natur att behöfva remitteras. Hvarföre? Jo beslutandet derom är Den io Februari i f. m. 135 en simpel tillämpning af Grundlagen, som på förhand bestämt, huru frågan bör afgöras, och ett Utskott kan ej föreslå någon ändring deri. Således äro desse frågor af helt annan natur, än de vanliga allmänna. Att de ej röra Ståndet enskildt, såsom då LandtMarskalken föreslår en remiss till RiddarhusUtskottet eller att Ridderskapet och Adeln må åtskiljas, synes af sjelfva beskaffenheten ganska tydligt. Hvad åter förfrågningar beträffar, så bar Friherren visat mycken färdighet i alt vederlägga sig sjelf; ty ingen bestrider ExpeditionsUtskottet rättighet att till Stånden inkomma med förfrågningar rörande uppsättningen af Expeditionerne. Men Friherren har dock lagt ett sådant bestridande i munnen på oss, och sedan bevisat dess oriktighet. Olyckan är blott, att Friherren ej vederlagt någon annans, utan endast sitt eget inkast. En annan Ledamot, Hr Cederschjöld, bar ur Grundlagen uppläst flere ställen, som skola visa, det jag haft orätt då jag sagt, att ConstitutionsUtskottet icke bar rättighet att afgöra stridigheter emellan RiksStånden rörande rätta begreppet af Grundlagen. Herr Cederschjöld bar rätt, såvida fråga endast är de speciella fall, han ur Grundlagen åberopat. Men jag hemställer, om man väl, från dessa undantag, får härleda sig till den allmänna grundsalts, att ConstitutionsUtskottet i alla Grundlagsfrågor är GeneralCompromissarie. Jag har Den 10 Februari i f. m. redan tillförene fullständigt utvecklat, att någon sådan Compromissarie ej finnes mellan Stånden, eller mellan dem och Konungen. Den kan ej finnas, ej tänkas.
Enär likväl clct synes lämpligt, att en förteckning å de för Kronans räkning inköpta får finnes att tillgå, har Collegium föranstaltat, att en särskild inventarielista, som UllDiscontfondens räkenskaper bifogas, å samtliga för Fondens medel uppköpta, Eder Kongl. Maj:t och Kronan tillhöriga får upprättas, och hvarå antecknas antalet af de får, som i arrende för de särskilda Schäferierna årligen blifvit till Kronan aflemnade eller föryttrade; hvarigenom, och då Statsrådet Poppius, till följd af erhållet Nådigt uppdrag, till Eder Kongl. Maj:t årligen afgifver underdånig berättelse om beskaffenheten och tillståndet af Kronans Schäferier samt de åtgärder, som under loppet af förutgående år blifvit i afseende på desamma vidtagne, Collegium anser all nödig con troll i ämnet vara vunnen, utan att någon annan bokföring häröfver synes erforderlig. Äfvenledes hyser Collegium den öfvertygelse, att den ytterligare controll, Revisorerne förmält vara nödig i afseende på afgifter, som af Bokhållaren vid UllContoret i Norrköping i dess redogörelse debiteras såsom erlagde för ulls sortering, magasinering eller beläning, skall för framtiden vinnas, sedan, i följd af Eders Kongl. Maj:ts Nådiga förordnande, såväl en särskild tjensteman i och för detta ändamål kommer att vid UllContoret anställas som bestämda föreskrifter och instruetioner redan blifvit af Collegium meddelade för utöfning af Kamererare-, Control G* - ( 52 ) lorssamt Ullsorteringsföreståndare-befattningarne vid UllContoret, äfvensom formulär fastsläldt för bokföringen derstädes. I afseende på Revisorernes framställda anmärkning dervid, att en summa af 944 R:dr 23 sk. 10 r:st. B:co, utbetalde af UllDiscontfonden i transportkostnad för ofvanberörde 6 från
1892 hade systerns runda, barnsliga kinder och energiska mun. Och hon hade stora, grå, trohjärtade ögon. Då hon vände sig emot mig, hade en bok glidit ifrån hennes kDä ner i gräset bredvid arbetsväskan. Jag böjde mig ner och tog upp den — det var Herbert Spencer — och när jag räckte henne den, följde min lilla bukett af linnéa med. Hon tackade med en glädtig blick ur de liffulla, forskande, allvarliga ögonen. Med sitt solbrända ansikte och sina kraftiga skuldror stod hon för mig som själfva ungdomsstyrkan, ungdomsmodet och ärligheten och trofastheten. Det föreföll mig som hade jag sett henne och känt henne länge, som vore vi gamla vänner och goda vänner. Med ett leende lade hon mina linnéor på bädden bredvid den sjukas hand. När hon skulle vakna, skulle de vara det första hon finge se. Jag lyfte på mössan och drog mig tillbaka, tyst som jag kommit. Där var stillhet, men där var lif i skogen. Myrorna arbetade, och spindlar spunno silfvernät i solskenet, och fågelkvittret hördes frän djupet med lockande hvisslingar och koketta svar och jublande duetter. Och solstrålarne drogo långa linier af guld genom den mörka grönskan, och det oafbrutna suset i träden spelade sin vaggsång för den täcka unga flickan, som sof sig till friskhet och lif i grandoft och hafsluft, medan hälsan och hoppet vakade vid hennes bädd. — En liten tafla, som borde blifvit målad i ett par verser och ej torrt skildrad i prosa. Georg (ZT. Med en vignett 9 e här en liten tafla, som borde varit målad i förg i stället för med svart bläck — eller skildrad i ett par verser och ej på torr prosa. — Det var ute i skärgården en solskensdag på högsommarn. Jag hade gått upp på bergsknallarna för att andas in ett par munnar friluft, som kom från hafvet öfver ängar och skogar, öfver fjärdar och skär. Här uppifrån syntes hafvet i en hvass, skimrande linie blänka fram vid synranden söder ut under solen.
Länsmän, om Lönetillökning för. Se Uppbördsskrifvare. — Se Auctioner. — om deras boställen må underkastas extra Rotering, VIII s 871, 885. Lärare, om lön för en i StatshushållningsVetenskapen, m. m. StatsUtskottets Betänkande, IV 2. s 1778 —1780, bif. af PresteStåndet, IX s 524, af Adeln, IX s 532, af BorgareStåndet, IX s 543, af BondeStåndet, IX s 547- — -löner, om uppförande å IndragningsStat af trenne, vid SkeppsgosseScholan i i86 Carlskrona. StatsUtskottets Betänkande, IV 2. s i8oo —i8o3, Lif. af PrestcSlåndet, IX s 525, af Adeln, ix s 535, af BorgareStåndet, IX s 544» af BondeStåndet, IX s. 548. Underd. Se HufvudTiteln, fjerde. om Revision af de civile-; Statsoch Ekon. Utskottens Betänkande, IV 5. s 647-—662, bif. af PrestcStåndet, IX 3. s 6, af BorgareStåndet, IX 3. s 85, återremitt. af BondeStåndet, IX 3, s 168, af Adeln, IX 3. s 179. Hammarskölds och Adlerbeths anmärkningar vid Betänkandet, remitt. till Statsoch Ekon. Utskotten IX 3. Ytterligare Utlåtande, IY 6, s 521—. 554, lagdt till Handlingarne af PresteStåndet, IX 3. S422, bif. af Adeln, med inbjudning till medStånden att sig deri förena IX 3. s 444» af BondeStåndet, IX 3. Svar af Borgare-Ståndet å Adelns Inbjudning, IX 3.
Man kan åberopa dels, att det favoiiserade Ståndet har ett stöd för sin bättre rätt i den omständigheten, att detta Stånds mening (i motsats med de tre öfriges) öfverensstämmer med Utskottets eget tillstyrkande, dels att det fjerde, vanlottade, Ståndet sjelf försatt sig utom räkningen, genom att ställa sin mening (Tor afslag) på en med de andras oförenlig grund; men jag har, detta oagtadl, icke kunnat skilja mig från den ideen, att der ett Riks-Stånd befmner s>g ensamt i sitt beslut, vare sig om ett högre, — om ett lägre, eller om intet — anslag, denna ett Stånds sålunda isolerade mening i ena fallet, likaväl som i det andra, icke bör i voterings-propositionen ingå; hvaraf följer att, efter mitt omdöme, någon votering, angående ifrågavarande 8:de punkt, icke borde ega rum, utan det belopp förklaras vara af Rikets Ständer anslngef, som blifvit af två Stånd clirecte och af ett Stånd indirecte (genom antagande af en högre summa) bifallet.” Emot Utlåtandets i:a och 3;de punkter: Af Sven Heurlin från Kronobergs Län, Anders Nilsson från Östergöthlands, Petter P(rsson från Jönköpings, Bengt Gudmundsson fiån Hallands, Magnus Fryckberg från Wermlands, Anders Olsson från Stora Kopparbergs och Johan Olsson från Stockholms Län. STOCKHOLM, ElWks och Granbergs Tryckeri, 1841. Sta's U skot tets Utlåtande, N.o CiZ. i N:o 523. Ank, till Exp. Utsk. den 12 Maj l8ll, kl. 9 f. m.
JustttiD-Ombudsmanncn en allmän tillsyn öfwer lagarnes efterlefnad af Domare och^Embersmän, mev föreskrift ari tilltala dem, som mi sine Embetens »»rösning någor» olaglighet begå, eller.underlåta art sina Cmbetöpligter behörigen fullgöra, hwaras synes, att bada detze Embetsmän tillkommer en allmän wärd, en oinskränkt tillsyn öfwer lagar och författningar. Jag har i anledning härutaf trott 1486 Den 24 November. trott mig finna, a't sedan grundlagen uti 27 § bibehållit den ät Justitia Can-elleren redan för längre rider tillbaka, alrid uporagne tillsyn öfwer rärtwisans Hanvhafwande, har dea uti 96 tz förutsett möjligheten af de fall da förbrytelsen ,cke kommit till Jnstitiso-Ccn, cellerens, kunskap, och således undgått det laga aral de förkjenat. tvid hwilka tillfällen IustiliWOinbndsmannen bvrde, enligt dk» i sistnämnde H honom öfwerlämnade allmänna rättighet tvid samma förbrytelser, af hwad natur de än mätte wara, foga den åtgärd hwllken han kunde anse wara med lag och deras beskaffenh t enlig.
Hjort lill Vällofl. Borgare-Ståndet ingifvet memorial, af innehåll, alt Sölfvesborgs stad vore i verkligt behof af ett låneunderstöd, för alt komma i tillfälle uppmuddra dervarande beqväma hamn och förbättra bryggan vid densamma, samt alt Herr Hjort erhållit serskildt uppdrag alt framföra nämnde stads anhållan om ett lån af allmänna medel å 4>°°° R-dr, med återbetalningsskyldighet af 6 procent årligen, deraf 3 procent skulle användas till capitalets amorterande och 3 till den derför belöpande räntas godtgörande. Då hvarken Sölfvesborgs stads behof af allmänt lånebilräde för omförmäldte ändamål är vitsordadt, eller kostnaderne för det erforderliga muddringsoch reparalions-arbetels verkställande ens uppgifna, och då den fördel, som härigenom skulle komma att det allmänna tillskyndas, icke blifvit på något sätt ådagalagd, saknar Utskottet allt skäl att, i denna frågas nuvarande outredda skick, tillstyrka Rikets Ständers bifall lill den, å nämnde stads vägnar, sålunda framställda anhållan. Utskottet får derföre hemställa, att Herr Hjorts ofvananförda motion må lemnäs utan afseende. Slockholm den ii Maj 1840. Bili. till R. St. Ani. till Exp. Utsk. den Maj, kl, 1 c. m. Utlåtandej, angående fortgången af den Fullmägtige i RiksgäldsContoret uppdragna utredning af Götha Canal-Bolags och Malmö f. d. Discont-Inrättningar. (/?.gf. Afdf Till fortskyndande af den, vid 1817 och 1818 årens Riksdag, till Riksgälds-Contoret öfverflyttade utredning af Götha Canal-Bolags och Malmö f. d. Disconl-lnrättningar, förklarades Fulmägtige i nämnde Contor, uti det för dem år i83o utfärdade Reglemente, berättigade att till pröfning och slutligt afgörande företaga ingifna accords-anbud, i afseende på dessa
Ty de lokala parlamenten hafva också sina premierministrar, kabinetts-ministrar, whips *, en opposition, en sekreterare, en härold och en talman. De flesta af de lokala parlamenten hafva redan börjat med att påbjuda bildandet af valkretsar för representantval. Andra parlament åter hafva sjelfva inom sig upprättat valkretsar. Såsom redan är sagdt, följes mycket troget det sätt att gå tillväga, som iakttages i Westminster. Sittningarna, som hållas en gång i veckan, böija med tillkännagifvande om inlemnade motioner och med att framställa frågor. I den senare konsten tyckas somliga medlemmar vara särdeles hemmastadda och äro lika mycket fruktade som de irländska » Home Rulers ». Sedan dessa frågor blifvit bemötta, börjar den egentliga diskussionen. Men härvid hafva de lokala parlamenten infört en regel, som vi önska äfven kunde vid vissa tillfallen antagas af Underhuset. Denna regel stadgar, att ingen talare mä upptaga tiden längre än tio eller femton minuter. Om en sådan begränsning kunde åläggas somliga af våra lagstiftare, hvilken besparing af offentlig tid skulle icke uppstå! — Debatten tager än form af ett klander-votum, föreslaget af oppositionen, än af framställande af en bi 11. De valda ämnena äro de, ' som mest ådraga sig allmänhetens uppmärksamhet, eller sådana som diskuteras i St. Stephens. Och det kan ej disputeras att i deras kännedom om fakta och siffror, i deras skicklighet att ordna dessa fakta, och äfven i afseende på vältalighet många af dessa lokalparlaments-talare ganska fördelaktigt täfla med talarne i Westminster. Debatterna afbrvtas ofta af bifallsrop eller hvisslingar, rop af » till frågan » etc. etc., som på alldeles parlamentarisk fashion utföras med stor takt och mycken humor. Men dessa debatter inskränkas icke alltid till frågor, som äro före i parlamentet, och det är då den vigtiga faktor inträder, som jag ofvan antvdt. Många af dagens brännande frågor hafva afhandlats af dessa våra medborgare och de afgifna vota äro i somliga fall af största intresse. Så har * Wkip, parlamentsledamot och anhängare af ministeren, som har att tillse, det de ministeriella ledamöterna äro närvarande. Öfv.
Jag anser det icke vara rätt att inskränka ulöfningen af Konungens benådningsrätt, genom alt göra uppenbar kyrkoplikt såsom ett nödvändigt tillbehör lill den nåd, som i dylika fall tilldelas en brottsling. Jag kan icke finna något skäl dertill, och har derföre inom Ulsk. sökt göra den åsigt gällande, att uppenbar kyrkoplikt i della fall skulle borttagas; men lyckades icke att derom fä de fleste af Utsk:s ledamöter med mig. Jag får nu af sådan anledn. anhålla, alt, om Utsk:s helänk. nu företages till afgörande, den mening deruti malte få utgå, som innehåller, att den som enligt allmänna lagen gjort sig skyldig lill dödsstraff, men njuter derifrån förskoning, skall undergå uppenbar kyrkoplikt. Hr von Hartmansdorff: Den omsorg som Frih. Cederström yttrat att skaffa arbetslösa personer förtjenst, har drifvit honom nog vida, sä att det nemi. har synts, på sätt Gr. Mörner redan antydt, som ville lian ursäkta förbrytarne, hvilket dock visserligen icke kunnat vara hans afsigt. Sä torde den dock komma alt uttydas, och brottens tilltagande blefve visserligen äfven följden, om hans åsigter någonsin gjorde sig gällande såsom lag. Att missdådare i allmänhet icke söka arbete är väl bekant, oell vi hafva bland de sista dagarnes händelser exempel, att just de våldsverkare, som misshandlat åtskilliga personer här på galorne, eller som åtminstone äro misstänkte derför, baft arbete vid eli arbetscompagnie. De hade der visserligen också sin föda, men gingo likväl derifrån. Så förhåller det sig äfven på andra ställen. Om man nu ville förfara med denna mildhet eller, efter min tanke, med denna flathet emot förbrytare, så blefve följden den, att hvar och en finge försöka alt försvara sig sjelf, och, när han ville gå ut på gatorna, vara beväpnad. I en landsort har man sett huru allmogen tagit sig sjelf rätt, när han tyckte ali rättvisan allt för länge dröjde med sitt svärds begagnande. Hvad blir följden? Jo, den ena gängen råkar sjelfhämden den sky Idige personen; menen annan gång en oskyldig.