Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om R. o. Ad. vill besluta en återremiss, så vill jag visserligen icke sätta mig deremot, men jag anhåller att få fästa uppmärksamhet derpå, att Hr Lefrens jemkningsförslag, att upptaga alla 4 Ståndens pelita, skulle hafva den påföljd, att det icke motsvarade något Stånds önskningar. Skrifvelse:! kornme i sådant fall att omfatta frågor, derom just några af RiksStrn velat undvika att a priori uttala någon åsigt. Ifall ålerremiss äger rum, anhåller jag att äfven detta yttrande må få medfölja. Hr von Hartmansdorff: Vår öfverläggning tyckes nogsamt hafva bevisat huru svårt det är att här af 4 särskildta förslag kunna sammansätta ett gemensamt, hvarmed alla finna sig belåtna. Jag hemställer derför vördsamt till Hr Landtm, och Ståndet, om icke bäst vore alt återremittera betänkandet? Om då StatsUtsk. inkommer med ett jemkningsförslag, så förmodar jag att samtliga RiksSttn redan äro så ledsna vid tvisten om ordalagen, att de i möjligaste måtto foga sig efter jernkningsförslaget; men att utan ett sådant besluta votering om saken, tror jag icke vara enligt med grundlagen, ty der upptagas först försök till jemkning, och det är blott för den händelse att en sådan misslyckas, som omröstning i förstärkt Utsk. är föreskrifven. Hr Ribbing, Bengt: Då jag finner Utsk:s förslag, som af BorgareSt. är antaget, vara tillräckligen jemkadt och redan nu kunna passera såsom ett jemkningsförslag, samt jag alldeles icke är rädd för att de rustande och roteringssky 1- dige skola få för mycken lindring, så föreslår jag alt R. o. Ad. måtte antaga Utskts inbjudning. 446 D c n 16 S c p t e 111 b e r c. m. Ur Lager Ii jolm, Pehr:
Brutto-inkomsten af jernvägen uppgick år 1860 till 75,458 Riksdaler. „ år 1861 till 78,401 „ år 1862 „ 81,490 „ år 1863 „ 101,617 år 1864 „ 94,186 „ Passagerare, som begagnat jernvägen, uppgingo första året till 9,615; andra året 14,263; tredje året 14,669; fjerde året 16,669, och femte året 19,931 personer. Passagerarnes antal å denna jernväg har sålunda på de fem åren mer än fördubblats, men skulle hafva ökats ännu mera, derest icke ett par för persontrafiken särdeles missgynnande förhållanden hindrade mängden af vägfarande 'att begagna sig af jernvägen. En af dessa ofördelaktiga omständigheter är, att jernvägen, der den afslutas vid Forssa kyrka, icke träffar någon allmän landsväg, utan endast en sockenväg, afsides belägen Motioner i Borgare-Ståndet 1865. N:o 71 171 ifrån den allmänna landsvägen; och det andra och ännu mera ofördelaktiga förhållandet består deruti, att då jernvägen med sitt till tiden bestämda och hastiga lopp slutar vid Forssa kyrka, kommunikationsleden sedermera fortsattes vesterut på den ofvanberörda P. A. Tamms kanal med tvänne, på olika ställen af kanalen belägna slussar, efter hvars passerande den ändtligen obehindradt fortgår på de in i landet belägna sjöarne södra och norra Dellen. Nyssnämnda kanal är nemligen farbar endast för helt små och högst 4 fot djupgående ångbåtar och pråmar, och de två slussarne i kanalen hafva lika anspråkslösa dimensioner, nemligen endast jemnt tillräckliga för att rymma, för hvarje slussning, endast en liten ångbåt eller en pråm i sender.
R:dr årligen; hvadan och då, om man äfven, enligt ofvannämnde beräknings-grund, lill capital förvandlar den lägre afgiften, eller 2 R:dr, beloppet deraf, 6000 R:dr, utgör en så betydlig summa, att deu för Theater-representationer utom Stockholm, lika litet som förstnämnde capitai-summa, lärer kunna såsom behållen inkomst årligen inbringas, Utskottet u sådan grund funnit sig böra föreslå, alt berörde serskilda afgift för hvarje representation må försvinna och utur 14 § uteslutas; Men då förevisningar af mechaniska konster, Iindansning, konstridning eller af främmande djur m. rn., antingen dessa förevisningar ske af ineller utländske personer, desLoheidre böra, på sätt förslaget ulvisar, beskaltas, som årlig bevillning med viss procent al behållen inkomst, icke synes för sådane kringvandrande personer lämpligen kunna ega rum, utan de sannolikt skulle derigenom undgå all beskattning, samt härtill dessutom kommer, alt ifrågavarande förevisningar, i jemförelse med Tlieater - Ihcillnings-UtsliOttets Utlåtande, N:o 18. 3 representationer, icke ega det konstvärde, alt de böra någon lindring i den för dem nu stadgade bevillnings-afgift tillgodonjuta; så föranlåtes Utskottet vidblifva sitt i denna del afgifne, af 3:ne Iiiks-Stånd godkände, förslag; hvarjemte Utskottet, i följd af ofvanföreslagne förändring i afseende på algi (ten för Theater-direcleurer, skolat hemställa, att skatlbestämmelsen för omförmälde kringresande ineller utländske personer må erhålla följande förändrade lydelse : Alla kringresande ineller utländske personer, hvilka med serskildt tillstånd gifva representationer af mechaniska konster, lindansning, konstridning, m. m., eller sådane, som kringföra och visa främmande djur, m. m., erlägga för hvarje representationsdag: i Stockholm .. R;dr 4: — samt i alla öfriga städer och orter — 2:
Utskotten anse likväl en sådan fullkomlig förändring och' förbättring af detta Verks styrelse och förvaltning vara af desto större angelägenhet, som den länge af Allmänna Rösten varit påkallad. Härvid synes det förslag förtjena synnerligt afseende, sorn Herr af Stenhoff nu ytterligare framställt, at't nemligen: Tullverkets alla Embetsoch Tjenstemän, hvilkas aflöning, obe-J räknadt Directionens Löner och arfvoden, enligt 1817 års Stat, uppgå vid Sjö - Tullsverket till 174,589 R:dr 18 sk. 8 rist. samt vid Inrikes Bevakningen till 48,534 R:dr 24 sk. B,*co, måtte flyttas på Rikets Stat; hvarföre, och då Riksens Ständer redan vid 1815 års Riksdag derom i underdånighet anhållit, sammansatte Utskotten tillstyrka, att förnyad underdånig önskan kunde yttras om verkställigheten häraf,' med det tillägg, att Tullverkets Embetsoch Tjenstemän, efter den vidtagande nya organisation, serdeles Direttionen och Tjenstemännen i de högre tjenstegraderne, der skicklighet och Uppmärksamhet isynnerhet erfordras, måga fört Statsoch Besiiirs-Utskottens Betiinkanden. 1077. ees med så tillräcklige Löner, att de deraf hafva nödig utkomst, och sålunda sättas i tillfälle att odeladt och utan bekymmer använda sin tid och förmåga vid de angelägna befattningar, dem uppdragas, och med hvilken Löne - reglering, i likhet med hvad nu är stadgadt, någre Prasroier och ärfvoden icke böra äga rum.
Jag köper naturligtvis egendomen för egen räkning: ty om en annan kommer och erbjuder större köpeskilling, så blir vinsten min, om jag säljer den. Han anser sig sålunda med godt samvete kunna svärja på att han bördar för egen räkning. Hvar och en bör derföre finna att detta lagstadgande leder till prejeri och osäkerhet i eganderätten. Vid ett sådant förhållande gillar jag visserligen motionärens åsigt, att det vore skäl det bördsrätten afskaffades äfven på landet; men jag tror, att i sammanhang dermed lagens stadgande om testamentsoch gåfvorätt, äfven borde förändras; ty om detta ej sker, utan det H. I. ' 13 194 Den 15 November f. m. hädanefter, som hittills, blefve förbjudet att bortgifva arfvejord, skulle lagen eluderas på det sätt, att arfvejorden såldes till oskyld person för så lågt pris, att den i sjelfva verket blefve bortskänkt. Jag instämmer således i motionärens förslag, att bördsrätten måtte uphäfvas; men såsom amendement dertill hemställer jag, att LagUtsk. måtte föreslå de ändringar, hvilka deraf föranledas uti testamentsoch gåfvorätten. Skulle åter LagUtsk. ieke anse sig böra tillstyrka uphäfvande af bördsrätten i sin helhet, så tror jag likväl att någon vinst skulle upkomma om en inskränkning deri gjordes, om man bestämde en kortare tid inom hvilken bördsanspråk skulle göras gällande, och om man stadgade att den, som bördade, skulle under någon bestämd tid bibehålla egendomen, samt ieke under denna tid hafva rätt att åter afyttra den. till bevis på att den verkligen blifvit bördad för egen räkning.
Antingen man således anser för rätt, att lagen om giftorätt icke skall verka retroaktivt, eller att den skall verka retroaktivt, så måste det i begge fallen vara nödvändigt, alt en och samma princip allmänt och öfver allt gör sig gällande. Den som anser, att den nya lagen om giftorätt bör gälla för alla, äfven dem, som voro gifta före densammas antagande, måste väl anse, att denna lag skall vara gemensam för alla sådana giftermål och komma att i hela landet lika tillämpas, och då sådant icke sker, så är det ju nödvändigt, att genom en lagförklaring åstadkomma detta förhållande. Alldeles detsamma hör vara förhållandet med dem, som önska alt lagen icke pä sådana äktenskap må tillämpas, så att, hvilkendera åsigten som också gör sig gällande, en lagförklaring i båda fallen är af behofvet påkallad; men hvilken lagförklaring, sorn kominer att stadfästas, sä är del nödvändigt, att denna lagförklaring göres sä fullständig, ali icke, sedan den blifvit vidtagen, en ny lagförklaring öfver lagförklaringen behöfves, hvilket jag tror vara förhållandet, i händelse Ulsk:s förslag antages. Här stadgas nemi. att lagen icke skall verka retroaktivt ang:de giftorätt och morgongåfva uti de äktenskap, som varit ingångna före d. 14 Sept. 1845, men der stadgas ingenting ang:de 7 § 11 cap. gif terra. -balken, der det talas om skyldighet att surrogera försåld odaljord nemi. i 1744 års lag sålunda, att om sådan jord blifvit såld till begges nylla, skola hvardera makarne fylla af sin jord, mannen 2 delar och hustrun tridjung. Detta är i den nya la gen så förändradt, alt stadgandet lyder: ”Häfver man såldt eller hustru sin mans odaljord till sin enskildta nytta, gifve sä mycket igen af odaljord sin. Ar den jord till begges deras nytta sald, fylle då hvar af sin jord lill hälften hvardera.”
Då likväl ärendet blifvit af de öfriga Riks-Slånden behandladt utan anmärkning med hänseende till Utskottets behörighet att, utan sammanträde med Lag-Utskottet, pröfva de väckta motionerna, lärer den inom Preste-Ståndet yppade mening i berörda formfråga ej grundlagsenlig! kunna vinna afseende; men då Utskottet, som i anledning af skiljaktiga beslut inom de öfriga Riks-Stånden, åligger att afgifva förnyadt, utlåtande Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Memorial M:o 107. utlåtande i ämnet, saknar kännedom om den inom Högvördiga Preste-Ståndet rådande mening beträffande sjelfva saken, föranlätes Utskottet — med tillkännagifvande för detta Stånd, att dess återremiss i ofvanberörda ändamål ej kan till dermed åsyftad åtgärd föranleda — vördsamt anhålla, att Högvördiga Preste-Ståndet. måtte i sjelfva saken sig yttra. Stockholm den 17 Mars 1863. Mo flO?. Ank. tiii Exp.-tJtsk. den 19 Mars 1863, kl. 12 midd. Memorial, i anledning af återremiss af Utskottets Betänkande N:o 87. Omförmälda Betänkande, uti hvilket Utskottet besvarat väckta motioner angående ändringar i nu gällande taxa å expeditionslösen, har, enligt Utskottet tillhandakomna protokollsutdrag, blifvit af Hedervärda Bonde-Ståndet till Utskottet återremitteradt, men af de öfriga trenne Riks-Stånden godkändt; vid hvilket förhållande Utskottet för Bonde-Ståndet skolat tillkännagifva, att återremissen ej kan till vidare åtgärd föranleda. Stockholm den 17 Mars 1863. Bih. till B. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 — 251 — Credit. Balans från år 1858: Skuld: Konsistorium . 217:81. Utgifter: Sundsvalls dito 12,139:10. Östersunds dito 17,904:59. Umeå • dito 15,867:60.
Sränders afsigt ingalunda more eller kunde wara, cm.instcanka den Styr rande Maglens dijpositions-rätr, inom besia atil för instränkta gränsor, sä rrodde Ukstsrret sig ffpldigk förestå, art i följe af de nu uprättade Srarer, de deruti uptagne wisia Summor under sina A lmänna Tittar, maire hwar för sig onstäs och bliswa de en. da, hwars belopp för en hwar Regeringen ej mätte öfwerstrida eller till annat ändamål anmanda, hvaremot Utskottet ansag det böra wara Kongl. Maj:! vbehindradk, akt hwad som, rvib Ve under hwar och en af desia hufwud-lilttar märan.de Starer och CorpfLr, kan besparas eller genoin en bättre organisation indragas, mät le kunna till Statens bästa således förändras och antingen bliswa en besparing för StatsCasian ellery zenona Löne-sörbärlring tjena lill förbättring i Arendemes sörwallning och akt således Regeringens disposition, under hivar och en af besia hufwud-lirtlar, mä wapa fri och oinskränkt, sä snart Summan som kill hwar och en är anslagen ej öst werffrides. Uti Respective Riks-S.anden has,vä flere Ledamöter instäm, i denria Stals-Utskottets hemställan, hwaremot af någre blifmit yrkadt, art onr pä nägoN Hufwud-Titel besparingar skulle kunna str, som icke behösde litt nägot annat ändamål inom samma HnswUd-Tittel anwändas, nien deremot pä en annan Hus. Z.te Band. s:dra Asd. 62. Den 2o Abruarii.
Ett annat slag af oloflig handel utöfvas på Bih. till Rikl-St, Prot. 1S2S och 1S29, 7 Sami. a Afd, 1 q. de H;t. 2 Lag■ samt Allm. Besy.o. Oec. Utsk. Uti. N:oaS. det sätt, att, innan tillverkningen hunnit fullbordas , besökas landtmännen af så kallade uppköpare, hvilka betinga sig den under arbete varande väfnaden, och genom bud och öfverbud locka till sig deras tillverkningar. Den största mehn tillfogades härigenom den handlande Stads-Borgaren, hvilken ej kunde i det vidsträckta landet anställa dylika uppliandlingsresor, och varan stegrades slutligen till ett pris, som vida öfversteg dess värde. Ett slikt förhållande hade hos Allmogen väckt håg för vingleri i handeln, som verkat högst ofördelaktigt på dess moralitet, och, enligt Motionairens förmenande, vore handelns aftynande i Städerne samt ett tilltagande obestånd hos landtmännen att anse såsom gifna följder af de anförde missbruken. Till förekommande af det öfverkla gade onda, — hvars närmaste grund Motionairen trott sig finna i otydligheten af de, angående Norrländska Allmogens handelsrättigheter, utfärdade Kongl. Författningar af den 25 Febr. 1789 och den 3i Augusti i8i5, hvilka innehölle, den förra : Stadfästelse ä Allmogens frihet att handla med egen och grannars afvel; samt den senare det stadgande: ’’att hvar, som pd Landet bosatt är, och som, utan att bero af andra, eger lagligt skydd och forsvar, vore berättigad till den i Författningen tillåtne handel i” — har Motionairen hemställt ? att i Lag■ samt Allm. Besv.o. Oec.Utsk. Uti.N.'o 23. 3 högstberörde Författningar en sådan rättelse eller förklaring måtte meddelas, som, jemte noga bestämmande af gränsorne för ordet grannskap, tryggade Norrländske Städernes Borgerskap vid deras i Lag förvarade rättigheter. Denna Motion, hvarom Lag-Utskottet ansett sig böra med Allm.
Ur Lefre'n: Sedan åtskilliga värda ledamöter, som i allmänhet tänka lika med mig i denna fråga, förklarat sig ogilla en del af Hr Biskopen af Wipgärds reservation, vill jag icke på en gång yrka propos. på allt, hvad denna re-? servation i afseende på Just.ministerns befattningar innehåll ler, utan anhåller jag om propos. först på den af Hr v. Hartmansdorff framställda fråga, huruvida 11. o. Ad. an taeger såsom sin gemensamma tanke, att allmänna åklagare-? magten niå vara ep attribution, sopa tillhör chefen för Just,- departementet. Hr Hjerta, Lars Joli..' Jag instämmer med Iir Stuart i den önskan, att Hr Gr. o. Landtm, måtte täckas först förtid ara, huruvida propos. kan göras derå, att R. o. Ad, för-, klarar såsom sin gemensamma tanke, alt blott grundlinierna för arendernas fördelning emellan departementerna nu må bestämmas. I fall denna önskan vinner afseende, vill jag uppskjuta med ytterligare yttrande; men i annat fall anhåLler jag att få behålla ordet, Frih. Ehrenborgh: Det hörer icke till hvarken mitt lynne eller min vana, att vara särdeles envis för egna meningar. Jag har, i motsats mot hvad R. o. Ad. förklarat vara dess gemensamma tanke, yttrat min mening, att Just.- ministern bör vara ledamot af Konungens Högsta Domstol; men då jag respecterar det beslut, Ståndet fattat, tror jag, att, då man går att nu fatta ett annat, man bör göra sig reda för hvad den person skulle blifva, som genom denna Ståndets gemensamma tanke komme att sättas i stället för Just.Statsministern.
Ernst Nissen for upp i en vattenbalja och det blef ett obarmhertigt skratt. Det var alldeles mörkt. Matti och Karl försvunno. Jag undrade om de voro på det klara, eller om han friade då. Sedan lyktorna voro utbrunna gingo vi in i salen. Ernst Nissen hade icke vett att gå förr än både Ellen och jag bedt god natt. Sedan alla gått kallade jag på Matti. – ”Vet du han har varit här inne och svurit för Ellen öfver att ni aldrig kunna få vara i fred för Hilda.” – Matti såg så underligt likgiltig ut. Det hade kommit någonting främmande öfver henne. ”Vet mamma att när vi voro der uppe i Sextorp,” började hon torrt, uttryckslöst i en berättande ton, ”så sade han kan pysen hålla af mig. Och så berättade han att han varit kär i Anna Whittlock392 sedan tre år tillbaka och att han varit sjuk, och att han lefvat som unga män bruka, och att nu kunde jag väl aldrig hålla af honom. Och vet mamma att när han talade om det och han var så förtviflad så rysligt förtviflad så tyckte jag det var sådan synd om honom. Han var så blek, och han grät, och han var alldeles förstörd.” ”Nå? Men du?” ”Jag var så kall, jag kände det som om jag vore alldeles död invärtes. Det var alldeles förbi.” – Hon sänkte rösten till en hviskning. – ”Vet mamma jag kände sådan afsmak.” ”Ja, men nog visste du att han lefvat så. Och det har väl inte varit sedan han blef bekant med dig?” ”Jo.” – Åh, hvad det kom med en tung blygsel och skam. ”Hvad säger du?” ”Jo, jag frågade honom. Det hade varit sedan. Det hade varit i vintras. Det låg något af stel fasa i hennes ansigte, som grep mig så att jag skälfde innerst in i själen. Jag hade aldrig förr sett hur vidrigt och ohyggligt detta är. Jag såg det nu i detta unga ansigte med sitt orubbliga allvar, sin tunga sorg, sin tårlösa blick. Hon såg ut som om lifvets lycka strukit henne förbi och nu drog långt, långt bort, för att aldrig mer komma igen.
Eneman fästat uppmärksamheten derå, att, sedan vid nästlidna riksdag blifvit bestämdt, att ele m enta r-lä ro verket i Helsingborg skulle utgöra ett på reallinien fullständigt läroverk med sju klasser, den nuvarande skolhusbyggnaden, hvilken uppfördes år 1845, då läroverket utgjordes endast af tre klasser, numera vore för undervisningens ändamålsenliga bestridande alldeles otillräcklig, helst äfven antalet af lärjungar vid skolan under sista decennium mera än tredubblats. På grund häraf och då för verkställandet af den således oundgängligen nödvändiga utvidgningen af nämnde läroverksbyggnad medel icke kunde erhållas från stiftets byggnads-kassa, hvars alla tillgångar, enligt hvad Domkapitlet i Lund, uppå derom gjord framställning, meddelat, vore för flera år för andra ändamål disponerade, samt staden Helsingborg, i anseende till de många andra allmänna företag af vidtomfattande beskaffenhet, såsom kyrkoreparationer, tullkammarebyggnad, gasverksanläggning m. m , för hvilka stadens krafter toges i anspråk, icke mäktade jemväl det ifrågavarande byggnadsföretaget bekosta, har motionären föreslå, it, att Rikets Ständer för nödig utvidgning af ofvanberörda skolhusbyggnad måtte bevilja ett anslag af 12,000 R:dr; — varande dessutom Utskottet tillställde, utom andra ärendet rörande handlingar, dels en för den ifrågaställa nybyggnaden upprättad ritning, jemte kostnadsförslag, upptagande utgifterna för byggnadens uppförande till en summa af 18,673 R:dr 17 öre, eller 6,673 R:dr 17 öre mera, än som dertill blifvit af motionären begärdt, dels ock utdrag af ett inför Borgerskapets Äldste i Helsingborg den 7 December nästlidet år hållet protokoll, utvisande att Borgerskapets Äldste af enahanda skäl, som äro här ofvan omförmälde, beslutat alt, genom stadens ombud vid innevarande riksdag, göra framställning i den syftning förberörda motion innehåller.
När man besinnar, att i ett land, så glest bebygdt som Sverige och med så svåra communicationer, sedelmynt omöjligen kan umbäras i allmänna rörelsen, och att följaktligen med hvar r:dr, som insattes i Banken, svårigheten måste allt mer och mer ökas att göra ytterligare insättningar, samt man derjemte ihågkommer, att omkring 14-,000,000 r:dr årligen circulera genom Bancodisconten och minst 8,000,000 r:dr genom SlatsCont., utom allt hvad som uti räntebetalningar årligen circulerar genom de publika cassorna, till hvilket allt knappt annat än sedlar är användbart; så tror jag mig kunna tryggt svara: att aldrig någon fara för vexlingens oafbrntna gång rimligen kan uppstå, derest icke alltför felaktiga åtgärder vidtoges, och i annat fall några försigtighetsmått åtminstone icke erfordras, förrän den metalliska c a ssan nedsjunkit till ett vida lägre belopp, än det nu uppgifna. 3:o Huru mycket silfver kan man rimligen förmoda skola utur Banken uttagas? En dåraktig fruktan bos några, att silfverfonden snart kunde uttömmas, och nyfikenheten hos nästan alla att till ögonfägnad få något af det nya silfvermyntet, skola troligen göra, att silfver genast uttages för ett par millioner rtdr b:co. Huru mycket för öfrigt kan komma att frivilligt uttagas, beror icke allenast på de blifvande handelsconjuncturerna, utan äfven och hufvudsakligen på de bancoförfattningar, som nu vidtagas. Jag vill derföre i beräkningen nu endast upptaga det silfver, som Utsk. sjelf vill tvinga utur Banken. Emedan Banken sålunda ej skall efter nästa års utgång utgifva några skillingssedlar, måste de efterhand till Banken inom några år ingå till ett belopp af r:dr b:co 2,5oo,ooo: — —1 Om med riksg:ssedlarna af 1 r:drs valör skulle förhållas på samma sätt, skulle för dem ingå r:dr b:co i,225,6g5: 16. — Om sedan, enl.
78:o af nämnda dag, angående förlängning i den för uppmuddring af Ystads hamn bestämda arbetstid. (102.) 1860 den 10 Augusti i underdånighet anmäld, och Rikets Ständers beslut meddeladt Styrelsen för allmänna vägoch vattenbyggnader, med befallning att derom underrätta vederbörande och från dem infordra ny förbindelse, innefattande åtagande af staden att under fortfarande iakttagande af det afslutade kontraktets stadganden i öfrigt, ansvara derför, att muddringsarbetet varder till den 1 September 1865 fullbordadt. 79:o af den 15 Augusti 1860, angående vilkoren för bränvinstillverkning. (106.) I hufvudsaklig öfverensstämmelse med det härutinnan afgifna förslag, har Kongl. Majit under den 26 Oktober 1860 låtit utfärda nådig förordning angående vilkoren för bränvinstillverkning, och, enär, till följd af de genom samma nådiga förordning meddelade förändrade stadganden, de uti 4 och 5 arti k larne af dittills gällande Förordning innefattade föreskrifter om anmälan samt försegling af redskap för bränvinstillverkning och distillering icke vidare från den 1 Januari 1861 blefve erforderliga, blef genom särskild nådig Kungörelse förstnämnde dag förklaradt, att äfven den hränvinsbrännings-redskap, som varit under sednaste tillverkningsmånad af 1860 års höst eller till den 15 December begagnad, ej behöfde på förut föreskrifvet sätt anmälas eller förseglas. 80:o af den 25 Augusti 1860, angående allmänna vilkor och stadganden i afseende på de under 1859—1860 års Riksdag beviljade statsbidrag till väg-anläggningar och väg-förbättringar samt hamnbyggnader och vatten-aftappningar med flera arbetsföretag. (114) Denna skrifvelse meddelades den 7 September 1860