Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den store författaren till verlden, Aristophanes af hinilen, har företagit sig att denionstrera med förkrossande styrka p i mig, lilla jordiska Aristophanes af Tyskland. hurusom mina qvickaste mrkasiner ä10 blott jeinmerlip skamtförsök i jemförelse med hans, s m t huru on~atligt ISngt jag stir under honom i humor, i kolossalt begabberi. Till svar p i anklagelsen, att han skulle med sin satir h a f n angripit mensklighetens dyrbaraste ideer, säger Heine: .Just derför att skalden sirndigt skidar dessa ideer i hela deras herrliga nujestät, just derför Öf \, erv9ldigm han d oemotstindligt Iöje, nar han ser huru ritt, tafatt och klumpigt dessa idder uppfattas och iterspeglas af hans samtidas förvridna sinnen. Det finnes speglar, hvilka hafm en s i skroflig yta, att till och med en Apollo, iterspeglad af dem, blir en karrikatyr och racker virt Iöje. bien vi bele db icke guden, utan hms vrhgbildw. Heine har bevisat - hv3d m: me de Shel syntes vilja förneka, att det är möjligt att vara qvick p i tyska; men han har ocksi omskapat sitt sprik. Man vore firdig att tro tyskan \ .ya qrickhetens sprak par excellence, s9 smidigt, s i fint, s9 pikant blir det under hans hand. Men tyvarr har Heines öfverliigsna humor blott allt för ofta tjenat att gif \ .a elektrisk styrka i t fornedrande k8nslor. KSheten i uttryck och hansynslösheten i tanke hos Heine h a intet motstycke i den sanltida i t e r t r e n och innan hans rerk sattes i handerna p i den oniogna ungdonien, ini en vänlig knif bfver dem (ifva en noggrann censur. Heine kan dock med eller i trots af sin satir röra \ .im hjertm, mer an nlingen soni XI större än han.
Länets Hushållnings-sällskap har derefter anslagit medel för nämnde ändamål; men någon vidare åtgärd är dock ännu icke vidtagen Antalet af inom Länet fällda rofdjur har, under den tid förevarande berättelse omfattar, varit nedan upptagne; och de belöningar, som, enligt en af Länets invånare ingången, den 8 Augusti 1842 af Kongl. Majit i nåder fastställd förening, derför blifvit erlagde, med 18 R:dr för varg, 9 Ridr för vargunge, 6 R:dr för räf och 2 Ridr för räfunge, hafva uppgått till här jemväl utförde belopp, nemligen: 27 Vargar. Vargungar. Uäfvar. Rälungar. Under den tid sednaste berättelsen omfattade, eller åren 15 5 262 372 2,628 9 7 1848—50, utgjorde medium 21 10 285 468 3,103 Uti sistnämnde berättelse anmärktes, hurusom, vid jemförelse med den föregående, minskning uti antalet fällde rofdjur visat sig, och en dylik fortgående minskning förekommer äfven nu. Efter all anledning härrör detta resultat deraf, att rofdjuren blifvit mer och mer utrotade. Bidraget till skottpenningarne har, efter beräkning för mantal, utgjort: år 1831 — 34 sk ; år 1852 — 26 sk.; år 1853 — 26 sk.; år 1854 — 24 sk. och år 1855 — 29 sk. § 4- Bergsrörelsen. Någon grufva finnes icke uti Länet; men en masugn vid Granviken i Undenäs socken. Blåsning derstädes har dock, under den period förevarande berättelse omfattar, endast blifvit verkställd år 1852, då den uppgick till 1,761 skeppund 13 lispund. Befintliga jernbruk äro följande: 28 Tillverkning. — Skeppund. Har För stångjernssmide : dar. år 1831. ur 1852. år 1853. ar 1854. år 1855. / Norra Wnäsbo härad.
— Men skall det nu blifva någon fördel för Norrland att en jernbana sträckes upp genom Upland och Gestrikland, och skall å andra sidan en sådan jernbana få den fördel och vinst, hon kan draga af Norrland, sä måste hon icke kroka intill den och den obetydliga punkten in emellan Mälarens vikar och, kommen till Upsala, sedermera icke heller dragas mot Korsnäs, ty då är det ömsesidiga stora allmänna gagnet förspildt, och till och med sjelfva namnet på denna Bih. till R. St. 295, bana skall sta der som en osanning inför hvar och en, som känner hvad Sverige eger uti Norrland. Strategiska skäl har man också talat om, då man velat gå vester om Sigtunafjerden, men vill man se ett sannt strategiskt skäl, så måste man finna detta i vigten att lätt och hastigt kunna komma upp emot de Norrländska provinserna, det Iand som lättast kan röfvas från Sverige. Under åberopande af min förutstående vördsamma hemställan till Rikets Höglofliga Ständer, anhåller jag om remiss af denna motion till vederbörligt Utskott. Stockholm den 30 November 1862. Julius Brun. Af Herr Bnil) 5 Angående ändring af 23 § 2 morn. i Kongl. Förord ningen den 7 September 1858 om förfalskning, så ock om bedrägeri och annan oredlighet. Ofvanstående lagstadgande har följande lydelse: ”Såsom bedrägeri skall anses och efter 22 § straffas: 2:o om man på veterligen falsk uppgift förskaffar sig försäkring för brandeller sjöskada eller annat.” Det vill synas som grunden för detta stadgande varit den ganska rigtiga att, då försäkringsaftalet alltid måste i mer eller mindre mån grundas på förtroende till den försäkringstagandes uppgifter, bedrägeri härvid ansågs fullbordadt så snart det lyckades att på falska uppgifter erhålla en försäkring, som eljest ej skulle lemnats. Att på dylika uppgifter skaffa sig försäkring är emellertid vida mindre både brottsligt och för andras rätt kränkande än att på veterligen falska uppgifter söka att, sedan skada skett, åtkomma högre ersättning än som vederbör.
utgå med penningar, hvarföie ock den förändring. blifvit föreslagen, att Coiniteer måLle nedsättas, för att förenkla räntepersed larne, hvilka genast borde sättas i penningar; att, då man tydligen kunde inse, luiru mödosamt och tidsödande arbete Comiteen skulle erhålla, det vore bättre uppdraga åt en eller högst arne personer att socknevis höra menigheterne och med deni Öfverenskomma om reduclionen; alt Utskottets förslag, det förhållandet emellan den gamla och den genom förenkling tillkomne uya spanmålen skulle bestämmas Länsvis eller åtminstone för hvarje Fögderi, syntes olämpligt och motarbeta det ändamål Utskottet velat understödja, helst det möjligen kunde leda till förlust för en och annan, utan borde i stället berörde förhållande uppgöras serskildt för hvarje individ; samt slutligen alt Utskottet målte bestämdt uttrycka, det de orter, hvarest grunskatterne nu utgå utan förvandling eller efter ständigt Kronovärdi, böra, utan förhöjning, vid samma förmon bibehållas.
[Jti häröfver afgilven underdäning förklaring har Direktionen anfört: alt, sedan den betydligaste delen af ifrågavarande poster redan blifvit från Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Stockholms, Södermanlands och Westmanlands län redovisad med 1,011 R:dr 41 sk. 3 rst. b:ko, utredandet af det återstående fordringsbeloppet, utgörande omkring 920 R:dr, hvaraf det hulvudsakligaste bestode af aflidne Hospitalsinspektoren Tranas gjorda missföringar i räkenskaper och underlätet iakttagande af gifna föreskrifter och beslut, hvarigenom betydligare summor redan hort ur räkenskapen hafva utgått, ännu fortfarande vore under handläggning, beroende på verkställande noggrann undersökning af så väl räkenskaperna för 22 år eller från och med 1817 till och med år 1838, sorn af de till grund för deras upprättande befintliga handlingar och skriftvexlingar med Kongl. Maj:ts ofvanbemälde Befallningshafvande; samt att denna utredning, så fort tiden sådant medgåfve för hospitalets fåtaliga, med de dagliga göromålen ständigt sysselsatta tjenstemän, skulleaf Direktionen till Kongl. Maj:ts och Rikets Kammar-Rält ingifvas. Med afseende å hvad den underdåniga förklaringen sålunda innehåller, finner Utskottet sig böra hemställa, att förevarande anmärkning icke må lill någon åtgärd å Rikets Ständers sida föranleda. Drottninghuset. § 52. (Rev.-ber. pag. 204.) I afseende å den hos förre redogöraren vid Drottninghuset, Kamereraren Johan Möller, år 1853 yppade balans, hafva Revisorerne meddelat åtskilliga af Direktionen erhållna upplysningar angående de åtgärder, som för utredandet af detta balansmål blifvit vidtagne, hvaraf, bland annat, inhemtas att, sedan Möller i April månad 1853 från Riket afvikit och utur
Vid förnyad föredragning af StatsTJtskottets Utlåtande, N:o 415, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande, Nio 384, med förslag till allmänna grunder för Riksgälds-Contoirets utlåning emot inteckning i jordegendom, fann Bonde-Ståndet för godt att bifalla Utskottets förnyade förslag till allmänna grunder och föreskrifter, endast med den förändring, att i 2tdra morn. i:a punkten af de allmänna grunderne, framför ordett handlingar, införes ordet: säkerhets', samt att i 7:de punkten till 30,000 R:dr föreslagna maximum för lån bestämmes till J 5,000 R:dr Banco. S. D. Stats-Utskottets', under N:o 414, afgifna Utlåtande, i anledning af erhållen återremiss på Utskottets Betänkande, Nio 383, angående sättet för upptagandet af det lån, Rikets Ständer, Igenom bifall till Utskottets Betänkande N:o 382, beslutit, föredrogs nu å nyo, hvarvid Bonde-Ståndet, i stället för hvad Utskottet föreslagit, beslöt: att Rikets Ständer må till Kongl. Majers bepröfvande öfverlemna, när början med det af Stats-Utsköttet tillstyrk, ta länets upptagande mä göras-, hvarjemte Stån. det antog följande hufvudgrunder för Riksgälds-Cont, oirets upplåning af det till upptagande beslutne lån till fond för lån å jord® egendom, nemligen; 52 Prot.-Utdrag den 5 Mars 1830. Åt Herrar Fullmägtige i Riksgälds-Conttnret uppdrages, att upptaga ett lån i Silfver, motsvarande a,000,000 R:dr i Svenskt Specie, efter gamla myntfoten, på de för Staten förmonligaste vilkor, dock med iakttagande af följande grunder: 1. Räntan blifver 4 proaent på det förskrifna Capitalet^ och erlägges till hälften hvarje halft år.
Uti Stadgan angående folkundervisningen i riket finnes den föreskrift meddelad, att såväl i hufvudstaden, som i hvarje stifts-stad bör af Domkapitlet tillfälle beredas dera, som vilja egna sig åt folkskolelärare-kallet, att i ett dervarande Seminarium erhålla undervisning och öfning i de till detta kall hörande ämnen, och så länge ännu lärarebefattningar vid folkskolorne icke kunde åt qvinnor anförtros, var det ock medelst detta stadgande sörjdt derför att en hvar, som till dylik befattning ville vinna befordran, kunde inom det stift, hvartill han genom födseln hörde, genomgå den erforderliga lärokursen, men sedan Kongl. Majit för att åt qvinnors användande vid folkundervisningen gifva en större utsträckning, genom särskilda Kungörelser den 21 Oktober 1859 förordnat, dels att hvad författningarne innehålla i afseende på lärare vid folkskolorna skulle, med ett enda tillika stadgadt undantag, ega tillämpning äfven på qvinnor, hvilkas skicklighet vid något Seminarium blifvit vederbörligen pröfvad och godkänd, dels ock att vid Seminarierna i Skara, Strengnäs och Kalmar endast qvinliga elever finge emottagas, har det blifvit en följd att från de stift, hvilka bära namn af dessa tre städer, skollärare-elever af mankön måste annorstädes söka undervisning och öfning i hvad till deras blifvande kall hörer. Den anordning, som genom stadgan angående folkundervisningen blifvit i ofvanberörda hänseende införd, är således redan bruten, och då församlingarne icke äro vid deras val af Skollärare inskränkte endast till dem, som blifvit inom stiftet födde, ligger icke heller någon nödvändighet till grund för stadgandet derom, att ett Seminarium ovilkorligen skall finnas i hvarje stiftsstad, fastän dessa städer visserligen äro dertill företrädesvis lämpliga, såväl med hänseende till den närmare tillsyn, Stifts-styrelsen i sådant fall kan egna åt dessa läroanstalter, som äfven af det skäl, att derstädes handledning utan svårighet kan beredas eleverna i de ämnen, som icke utgöra föremål för hufvudlärarnes egen undervisning.
Ja och Nej. Herr Munck af Rosenschöld anhöll, att skälet till Ridderskapets och Adelns Beslut måtte, på sätt han föreslagit, äfven i Propositionen intagas, samt att Målet således kunde få förfalla, på den grund, att Ridderskapet och Adeln icke finner att Rikets väl kräfver någon ytterligare åtgärd. Många hördes härvid yrka Proposition. Herr Grefven och LandtMarskalken uppläste en, i enlighet med Herr Munck af Rosenschölds berörde Förslag, författad Proposition, så lydande: Bifall er Ridderskapet och Adeln, att enär Piidderskapet och Adeln icke finnei Rikets väl kräfva någon vidare åtgärd, den emot Ron un - 362 Deri ia Martti. gens Rådgifvare i CommandoMål gjorda Anmärkning således må förfalla? Ropades Ja och Nej. Friherre Cederström: Jag underställer Herr Grefven och LandtMarskalken och Högloflige Ridderskapet och Adeln, huruvida i Propositionen kan inryckas orden: enär Rikets väldet ej kräfver, då Rikets väl omöjligen kan kräfva att Nationens Representanter skola fatta beslut utom de gränsor Lagen stadgat: Här är ingen fråga om att kunna ställa till ansvar, således kan aldrig, efter min tanka, Rikets väl tagas till skäl, att Ståndet låtit Frågan läggas till Handlingame; ty det måste ske, så framt ej de i Hagarne stadgade Former skola rubbas. Friherre Stael von Holstein: Jag väntade att man skulle leuxnat bifall till Sakens förfallande, med det vilkor, att derjemte blifvit omnämnt, enligt Herr Rosenschölds Förslag, att sådant skett af det skäl, att Riksens Ständer icke ansett Rikets sannskyldiga väl äska någon vidare åtgärd; sker detta icke, så dragés ju den följden deraf, att Anmärkningen varit utan grund samt den besvärade utan felaktighet. Jag yrkar derföre, att antingen det af Herr Rosenschöld föreslagne tillägget måtte varda bifallit, eller ock att hos Konungen i underdånighet varder anmält Riksens Ständers anhållan, att sådana misstag för framtiden måtte varda förekomna. Den 12 Martti. 365 Herr Munck af Rosenschöld:
Enär Lidköpings samhälle, enligt hvad E. K. M:ts Befallningshafvande i Skaraborgs län vitsordat, och hvilket de i detta ämne Rikets Ständers Stats-Utskott delgifne handlingar vidare ådagalägga, är i behof af en sådan anläggning, hvarigenom bristen på drickbart vatten i nämnde stad må kunna afhjelpas, samt afståendet af den Kronans mark, som för ifrågavarande ändamål funnits behöflig, innebär en ringa uppoffring tor det allmänna, hafva, med afseende å de uti den Nådiga Propositionen i öfrigt utredda förhållanden, Rikets Ständer medgifvit, att den del af Krono-parken Råda-ås, som för den tillämnade vattenledningen erfordras, må lill staden Lidköping öfverlåtas på det sätt och under de vilkor, E. If. M.t uti högslberörde Nådiga Proposition behagat föreslå ; — och få Rikets Ständer detta sitt beslut sålunda i underdånighet anmäla, framhärdande etc. Stockholm den 21 Januari 1857, JExpedit iöns-Utskottets Förslag lill under d. Skrifvelse N:0 10. 23 H:o 10. # Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 24 Jan. 48S7. Presle-Ståndet den 24 Borgare-Ståndet den 24 Bonde-Ståndet den 28 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående Riksdagens förlängande en månad. S. A. K. Då mångfaldiga ärenden, hvaribland flera af hufvudsaklig vigt, ännu återstå alt af Rikets Ständer under innevarande Riksdag handläggas, få, i öfverensstämmelse med föreskriften i 109 § Regeriugs-Formen och 80 § Riksdags-Ordningen, Rikets Ständer, med underdånig anmälan om detta förhållande, hos E. K. M:t äska, att Riksdagen måtte fortfara ytterligare en månad, räknad från och med den 5 nästkommande Februari. Rikets Ständer framhärda Atc. Stockholm den 28 Januari 1857. 24 Expeditions-Utsko Itets Förslag till underd.
För den, som vill taga kännedom härom, visar det sig klarligen, attingen näring i Sverige har under en lång följd af år varit omfattad med, hvad man kallar, detta skydd af Regering och E. St:r som just jernhamlteringen. Fm hvar, som ville anlägga en hytta för blåsning af tackjern eiler en härd för tillverkning af stångjern, måste först visa, att dessa anläggningar icke förnärmade redan existerande verks interesse», eljest blefvo ansökningar derom afslagna. Man skulle nemi. styrka, att man af personer, som ägde skogar, för redan befintliga verk icke disponerade, kunde erhålla kol till malmens smältning, eller oek att man för stångjernssmidet hade att påräkna tackjern, som icke var uptaget af andra härdar. Det är likväl nogsamt bekant, huruledes dessa skydd småningom bortfallit, huruledes kolhandeln blifvit fri och likaså taekjernshandeln inom landet, och sedan slutet af år 1855 har den eftergift blifvit lemnad, som så länge varit bestridd, nemi. att tackjernet får utföras ur landet, så att alla skydd för järnförädlingen numera äro uphäfda. För att visa, huru angelägen man fordom var, att skydda denna näring, må det tillåtas mig att omnämna at t 1784 emanerade ett K. Bref, som vid vite af 1000 D:r i silfver förbjöd anläggning af ett nytt verk. Detta förbud uphiifdes efter hand och, utan att, som i andra länder är vanligt, då mari öfvergår till en ny lagstiftning och framkallat en mängd näringsidkare att egna sig åt nya företag, bereda andra skydd. Man tänkte icke på någon ersättning åt dem, som genom förändringen blefvo lidande. Tvertom har man i fråga om denna närings beskattning gått tillväga alldeles motsatt till det, som är rättvisa i beskattning och hvad som äger ruin i alla andra näringar.
N:o 44, i anledning af väckt fråga om TalmansTafiflarnes återställande samt Herrar Talmäns Representations kostnad. S. D. Med anledning af deremot gjorda anmärkningar återremitterades StatsUtskottets Utlåtande; N:o 34, om understöd af StatsMedlen för Carlskrona Stads Fattigvårdsinrättning: och N:o 4f, i anledning af väckt Motion, om dagtractamente för MagistratsPersoner och Handtverkare vid publike Syner, Värderingar och Inventeringar. Fran Hederv. BondeStändet. S. D. BondeStändet lät sig åter föredragas StatsUtskottets d. 11 dennes på Bordet lagde Utlåtanden: N:o 31 , angående tryckning af Kgl. Maj;fs nådiga Proposition om StatsVerkets tillstånd och behof; och A 'Trot. Vtdr. cl. 21 Mars 1823. N.*o 32, om Magistratemes befrielse från befattnjng med LandtRänterier; och, i likstämmighet med Väilofl. BorgareStåndets, enligt ankommet ProtocollsUtdrag den 17 dennes fattade Beslut, fann BondeStåndet för godt att samma utlåtanden bifalla. d. 21 Marni 1823» Fran Högloft. Ridderskapet och Adeln. S, D. Föredrogos å nyo och gillades följande StatsUtskottets d. 15 och 19 dennes eftermiddagen på bordet lagde utlåtanden: Af d. 6 dennes. iso N;o 26, angående afskrifning i Götheborgs och Bohus Läns LandtRänteris Räkenskaper af åtskillige för åren 1799, 1800, 3 801, 1802 och 1804 resterande bevillningsmedel. 2:0 N:o 29, angående de så kallade Trippiske Köpegodsen i Halland. 3:0 N:o 30, angående understöd af allmänna medel för uppmuddring af Landskrona hamn. 4:0
Och då jemväl ovisst är, om, genom ifrågavarande Hemmans inlösen, någon förman skulle Kronan tillfalla, enär dels I.öse-skillingen lärer böra utgå i samma mynt.sort, sorn Köpe-summan, hvilken bestått i Silfver, dels ock Kronan icke, på sätt Riksens Ständer ansett, öfver de af desse Hemman, som 1652 varit Krono, synes, efter skedd inlösen deraf, emot sednare Eörfattningar och hvad, i afseende pi Trippiska Arfvingarnes dispusitions-rätt till dylika Hemman af de Trlppiske Godsen, blifvit förklaradt, kunna numera tillkomma annan cl ispositions-rätt, än öfver vanlige Krono-Hemman, samt sålunda, utom Räntan, endast för dem erhålla en mindre betydlig Skatte-köpeskilling, 200 Betänk, om Schlegelske Köpegodsen i Halland. likasom fur alla Hemmanen Ordinarie Båtsmans^ Botering, i stället för deri nu varande Extra Botering, hvilka fördelar icke pä långt när kunde svara etnot Räntan af den Köpe-Summa, sorn till deras inlösen skulle erfordras; så liar Kongl. Maj:t ansett sig icke, i anledning af hvad Riksens Ständer, uti deras vid 181B års Riksdag afflåtne ofvannämnde underdåniga skrifvelse, i detta ämne anhållit, kunna uti några anstalter fÖE ifrågakomne Hemmans inlösen ingå, utan vill Kongl. Majit derföre nu i Näder hafva detta ärende till Riksens Stander öfverleinnadt, med den framställning, om icke af ofvananförde skäl, ali fråga om inlösen utaf desse Hemman , på grund af Kronans Rätt dertill, må nu och i framtiden förfalla. De i detta mål till Kongl. Majit inkomna Handlingar vill Kongl Majit, till närmare upplysning, låta tillställas det Riksens Ständers Utskott, till hvars handläggning detsamma kan blifva öfverlemnadt; och Kongl. Majit förblifver Riksens Ständer med ali Kongl. Nåd och, Ynnest städse välbevågen.
Just derigenom att han sitter i ensamhetsfängelse blir lian i tillfälle att njuta iilla de här upräknade fördelarna, och då kan viii detta icke blifva ett skäl att afkorta strafftiden. Om en fånge sitter i gemensamhets-fängelse kan han naturligtvis icke åtnjuta hessa fördelar; ty han skulle derigenom utsätta sig för tle öfriga fångarnas ovilja och förföljelse, och dessutom skulle siikert de flesta (här är det fråga om dem som begått mindre förseelser) anse som en tortyr att sitta i gemensamhets-fängelse, tillsammans med andra fångar. Långt ifrån att jag tror. det It. o. Ad., genom antagande af detta förslag, skulle nedsätta sig i allmänna opinionen, är jag tvertom öfvertygad, att It. o. Ad. derigenom skulle vinna välförtjenta loford. Sverige bör i denna fråga häda sitt anseende för riittvisa och humanitet vid lagarnas tillämpning; och antaga den åsigten, att man äfven vid ensamhets-fängelsets tillämpning bör göra skillnad emellan den gröfre och mindre förbrytaren. Den siste värde talaren har anfort flere exempel på främmande länder, der man medgifver afkortning i strafftiden för alla fångar, som sitta i ensamhets-fängelse; men detta är ju helt naturligt, ty der utgår man från den åsigten, att någon modifikation i ensamhetsfängelset icke är möjlig, och behandlar alla med lika stränghet. Hvad jag redan anfört, anser jag vara tillräckligt för att visa företrädet af K. M:s Propos. framför Utskrs förslag, och får förena mig med dem, som, under yrkande af alslag å Utsk:s Betänk., anhållit om bifall till K. Hr Stråle: Jag anhåller endast att få yttra ett par ord till svar på G. Sparres anförande. Till en början får jag uplysa, att i fängelserna finnas några s. k. bysättnings-celler, hvilka i väsendtlig grad äro olika de andra cellerna; ty i de förra finnas stolar, bord, säng och ett stort fönster med fri utsigt, då deremot i de sednare vanligen stolar och bord saknas, sängen är utbytt emot hängmatta och fönstret tili sin konstruktion är så inrättadt, att fängen icke Den 25 November f. m. 771 Ian se annat än himlen Gr.
Sennttning för infontjl af fapitat etter arbete paföres: bolag, ber bolagets röretfe förnämligajl brifmeS, etter, i fatt fåban beftämb ort tele förefinnes, ber botaget par fin jiprelfe; fabrifSegare, panbtanbe etter annan ttäringSibfare, ber fabrifen är belägen, etter panbetn, prfet etter näringen ibfaS; bodt fiola panbtanbe i ©torfpotm för ben panbelsröretfe, be berfläbeS ibfa, tareraS inom ben förfamling, ber be äro man* tatSffrifnej egare af fartpg, pmaruti flere pafma bet, ber pnftmtb Utom bea efter faft egenbonté nppffattabe roärbe, enligt 2: b ra Slrtifeln, ut (Detina afgift uppför till hälften, bå rujintngen uppfätted, od) eger ide rum för fäted (De frälfefjemman, forn Ijtvarfett utgöra ränta i rnfttjcnjlperfeblar eder äro i rufttjenftlängben ttppförba, aufed tv i b beiöidningend beräfnanbe lifa mcb anbra närmafi belägna frälfefjemman, meb fjtiulfa be funna femfotad; men för utfocfue frälfefjemman betalaö: i ©fåne gent Siifébaler tretioett öre, i Slefinge gent (Hifdbalet famt i -fjadattb och SBoljud lätt gtjra dfifbbaler åttiofijra öre, adt efter förmeblabt fjelt mantal, och i lifa förfjådaube för tninbre Ijemntanöbelar. gör rå* od) rörd* famt iitfocfne (jernman erlägged Ijälften emot bet, font för ntfocfne (jernman ftabgabt är; börattbe, t fjänbelfe af tujlntngettd uppfättaitbe, ej tninbre för rå