Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om ock Utskottet, med godkännande af Herr Montans autorité, ville medgifva, att skiljaktighet imellan Norrska LakegodsTunnor icke finnes, hvilket likväl svårligen lärer kunna antagas, enär deras öfverensstämmelse med den gifna rymd, de böra ega, icke är underkastad någon controll, och Utskottet i följe deraf äfven skulle nödgas frångå den tanke, Utskottet yttrat, att Författningen om vigtens inbrännande å Norrska Tunnor, från denna skiljaktighet otvifvelaktigt ledt sin upprinnelse, står ändock qvar det hufvudsakliga skäl, som Utskottet funnit tala för bibehållandet af för* 716 Besv< och Ekon. Uti k. Eetiinkanden. fattningen, nämligen att, då påbudet är» det Svenska köttoch liske-Tunnor skola justeras och krönas, äfven nödigt blifver, att, i anseende till Tunnor med Norrakt Lakegods, hafva stadgat ett försigtighetsmått» med syftemål af enahanda säkerhet för Kii» pare, som genom nyssnämnde påbud är beredd; Och, då för öfrigt Herr Montans erinran, att Säljare merändels låta inbränna vigten till mindre belopp, än Tunnan innefattar, desto mindre kan anses tillintetgöra eller försvaga denna säkerhet» som köparen» derest han endast rättar sig efter den ä tunnan utsatte vigten» vid sådan händelse i verkligheten erhåller en större quantitet af vara, än han betalar, och således gör en gifven vinst; så och i följd så väl häraf» som af hvad Utskottet i sitt först afgifna utlåtande anfört, linner Utskottet sig hafva egt fullt skäl för den mening, Utskottet yttrat i samma utlåtande, hvilket dessutom af de tvenne öfriga Fiespective RiksStånden blifvit gilladt och förty icke kan af Utkottet förändras. Stockholm den 10 Juni 1823» $«lu. och Ekon. iJtsk. Ånkom den ig Juni 1823. fjtlåtandc öfver llcderv.
Sålunda hade han hvarken i sin till Justitie-Ombudsmannen afgifna förklaring ej heller inför Häradsrätten förnekat, att han vid häktningstillfället visste, att den häktades fader, Smideshandlanden Lindgren, på sätt denne i klagoskriften uppgifvit, uppehöll sig i närmaste granngård, och ändock hade Berggren icke tillkallat Lindgren, som tyckes hafva varit en der i orten allmänt känd person, och af honom gjort sig underrättad om dotlren samt förskaffat sig upplysning om beskaffenheten af den handelsrörelse, Lindgren idkade, huruvida denna bestod i föryttrande af egna tillverkningar eller vore sådan att för dess lagliga utöfning erfordrades särskild förpassning, äfvensom huruvida Lindgren varit berättigad att under sm handelsresa medföra hustru och barn, med flera omständigheter, på hvilka berodde, om dottren kunde anses hos fadren hafva laga försvar, eller icke. Under sådana förhållanden syntes mig 4 860 års Kongl. Förordning ej hafva gifvit Berggren skälig anledning att gripa och hos Konungens Befallningshafvande inställa Wilhelmina Lindgren. En annan fråga ansåg jag deremot vara, huruvida icke Wilhelmina Lindgren genom hellande gjort sig förfallen till en dylik behandling. Härom stadgas i den af 44 Häradsrätten icke åberopade Kongl. Förordningen om fattigvården i Riket den 13 Juli 1853 § 20 mom. 1, att hvar som söker tilltvinga sig gåfva eller med begäran eller anropande om allmosa i penningar, varor elier klädespersedlar vän der sig till någon, hvilken icke med fattigvården äger befattning, eller i sådant afseende besvärar allmänheten anses hafva belial; och mora 2 i samma § innehåller, att »den, som efter fylda femton års ålder beträdes med betlande, är förfallen alt behandlas lika med försvarslös person, derest det icke kan visas, alt Fat tigvårdsstyrelsen åsidosatt ali om honom taga den vård, sorn, enligt Förordningen densamma ålegat».
Memorial, i anledning af erhållen återremiss å StalsUtskottets Betänkande N:o 397. ifrån Bonde-Ståndet har Utskottet erhållit återremiss å dess, under N:o 397, afgifne Betänkande, i anledning af Kongl. Majlis Nåd. Remiss å Svea IIof-Rätts underdåniga hemställan om arfvodes-ansiag till den person, hvilken, såsom adjungerad Ledamot, biträder Hof-Rätten i Justitiae-Ombudsmannen C. L. Landins ställe; men som, enligt till Utskottet ankomne ProtocollsUtdrag, berörde Utlåtande blifvit bifallet af Borgare-Ståndet den 19, af Préste-Stå 11 det den 20, samt af Ridderskapet och Adeln den 29 nästlidne Januarii, anser Utskottet, till följd af ^5 §. Riksdags-Ordningen, denna fråga vara afgjord, och kan således dermed icke taga någon vidare befattning. Stockholm den 18 Februarii 1835. Ankom till Exp.-Utsk. d. 26 Ftbr. Utlåtande, i anledning af RiksdagsfuUmägtigen för staden fpadstena Herr Bååths motion, om eftergift och afskrifning af 1000 R:dr Banco, somnämnde stad uti Östgötha Läns Landt-Ränteri lyftat i och för Cholera, farsoten. Under åberopande af serskildt erhållet uppdrag af Magistraten och Borgerskapets Äldste i Wadstena, att lill Rikets Ständers behjertande framställa det lidande och de bekymmer, som för närvarande trycka nämnde stad, såsom följder af den i staden sistlidne sommar härjande Cholerafarsoten, har Motionairen bifogat uppgift öfver de betydliga kostnader, staden, i jemförelse mot dess förmåga, fått vidkännas, samt med PastorsEmbetets bilagde betyg styrkt, alt, inom den fattigare classen, efterlemnats 56 minderåriga barn i värnlöst tillstånd och i största behof af allmänt understöd. Bihang till R. St.
Af sådan anledning, och på det enhet i lagskipningen måtte vinnas, får jag föreslå, att ett allmänt lagstadgande i detta ämne måtte utfärdas, antingen af den lydelse, att då en person, efter det han blifvit tilltalad och sakfälld för en förbrytelse, å nyo begår enahanda öfverträdelse, förrän det förut ådötnda ansvaret blifvit verksteldt, ansvaret derför anses i det redan ådömda inbegripet, der ej annorlunda är i lag och författningar bestämdt stadgadt; eller ock, att då en person, hvilken för begången öfverträdelse af lag och författningar blifvit tilltalad och af ågången kallelse eller stämning erhållit behörig del, å nyo begår samma förbrytelse, förrän ansvaret för den föregående är undergånget, bör förnyadt ansvar honom ådömas; hvaremot, på sätt 1807 års Förklaring innehåller, den svårare bestraffningen ej kan åläggas, förrän straffet blifvit i alla delar fullbordadt. Antages det förra förslaget, torde det böra bestämdt stadgas, huruvida nedsätt. 'ng af böter bör anses såsom en såvida undergången bestraffning, att om förbrytelsen derefter förnyas, ansvar såsom för iteration bör äga rum. Ifråga om bötesansvar kan man säga, att det är utbetalningen af penningarna, hvilken egentligen utgör det lidande, som förbrytaren tillfogas, och ehuru, vid böternas nedsättande för att söka ändring i högre rätt, han kan hafva hopp att vinna ändring och återfå penningarna, är dock, ifall sådant ej vinnes, ansvaret redan undergånget. Häraf skulle således följa, att om förbrytelsen sedermera förnyas, det högre ansvaret för iteration bör äga rum, hvarom tydlig lag dock torde böra finnas. I sammanhang härmed kan jag ej underlåta fästa uppmärksamheten deruppå, att all bestämd lag ännu saknas, huruvida böter böra uttagas, sedan den sakfällde aflidit. Man har i allmänhet antagit, att om den anklagade afliden, innan dom fallit, eller med döden afgår, under det målet beror på högre domstols pröfning, all fråga om criminelt ansvar förfaller.
SkiNjakrigheten i meningarna ar redan wisad, och den .har rcke warit mindre i Lag-Urskottct, hwilket arb ca t ganika träget i flera wecker, hwarom desi kron,c Ner pä flera septerner, som ock de nu mangfaldiga särMlldta ykrrcmden kunna witua. Jag, som haft den aran wara Ordförande, har först gjort den enkla krapolirirmen, at Köp ej ma bryta Legostämma, och i följd häraf har upstätt nära tjugo särskilida stägvr och prvpostkionsr, hwilka, jämnkade tilsammans ester plurslit«re>'« mening, blifwit samlade til det hela, som nu Lag UrskoctetS Betänkande innehåller. Om nu pä enahanda fält, hwarje af detta amne upkommande staga skulle särskUldt vsnrilerss, wore Lag - U.skottetS arbete til intet nyttigt, och jag fruktar ämnet sa widiöfkigt, at det ensamt medtoge den återstående liden af Riksdagen för Ridderskapet och Adeln. Uppå fleras begäran blef Kongl. Majus Nådiga kropolition upläst. Friherre vs Oser, Osri. Sedan jag nu hört Kongl. Masi.tS Nådiga ?roposttion får jag förklara, at jag förenar mig med Herr vs/onkilpe, pa det sätt, at hwarje punkt af propoliuonen företa >.es i den ordning, den deruti sinneö »plågen. Den första punk» Z95 ten deraf innehåller ek förestående, ak Köp ej ma briita et KemngA; men som Kongl. Majit derwid fästat wista undanag, sinner jag ock, at Ribbe, skåpets och Adelns beslut ej kan sträcka sig längre än Kongl. Majit före» slagit. Kongl.
V i d Stockholms allmänna skriskoklubbs täflingar å Nybroviken i söndags deltogo i damernas täfling fröken Hedvig Tronét från Örebro samt två helt unga flickor, Kerstin D a m - IDUN 1893 stedt och Elsa Olsson. Samtligas åkning vittnade om mycken öfningr och goda ansatser. Första priset, en silfvermedalj, tillerkändes fröken T r o c é t, andra priset, bronsmedalj, erhöll Elsa Olsson, hvarjämte, såsom extra pris, klubbens bronsmedalj öfverlemnades till Kerstin Darmstedt. * Författarinnans minne. D e af fru Emelie Carlén till Strömstad donerade värdesakerna ha nu anländt till sin bestämmelseort äfvensom de till fctipendiifonden vid elementarläroverket, folkskolan och navigationsskolan anslagna medel. Dessa senare hafva dock, sedan hon skrifvit sitt testamente, under hennes sista sjukdom betydligt smält samman, så att elementarläroverket i stället för donerade 3, 0 0 0 kr. endast erhållit Ö75 kr. och de båda andra skolorna i stället för 1,000 kr. hvardera. En dotter till den store författaren C. J. L. Almqvist, fröken Maria A l m q v i s t, atied härstädes i tisdags 6 3 år gammal. * Madame Jules Grévy, hustru till förre presidenten i Frankrike, har den 1 dennes aflidit. H o n var dotter till en garfvare i Narbonne, Fraisse. Helt ung och mycket fattig hade hon vid faderns död anländt till Paris jämte modern. H o n lär hafva varit en utomordentlig skönhet, Jules Grévy anhöll då om hennes hand, men tillbakavisades, emedan hans ställning var så anspråkslös, att han icke ansågs kunna underhålla en hustru. Några år senare, 1854, förnyade Grévy sin anhållan och äktade frö- ken Fraisse. A f detta äktenskap föddes endast ett barn, Alice, som år 1 8 8 2 blef fru W i l s o n.
I anledn. häraf yttrade Hr Gr. o. Landtm., att han naturligtvis för sin enskilda del icke funne något hinder för discussionens fortsättande tills ärendet blefve slutligen pröfvadt, helst detsamma syntes vara så långt framskridet, att det snart torde kunna bringas till slut, men att han, derest Hr Ribbing önskade det, visserligen skulle framställa propos. huruvida Ståndet ansåge ett upskof behöfligt. Härvid hördes många ledamöter ropa Nej; hvarefter Hr Ribbing yttrade: Under sådant förhållande måste jag fortsätta milt nyss afgifna anförande med förklarande, att hela behandlingen af denna fråga synes mig vara högst oriktig, då den mans yttrande, till hvilken R. St:r updragit det förtroendekall, att vaka öfver alla mellan Riksdagarne utkommande författn:r, blifvit alldeles lemnadt utan upmärksamhet, oaktadt detta yttrande blifvit af en ledamot här inom Ståndet releveradt och remitteradt till vederbörligt Utsk. Ordf:den i LagUtsk. har sagt mig, att jag oriktigt upfattat hvad som samtalsvis oss emellan förekommit, då han yttrat att frågan borde blifvit behandlad gemensamt af Lagoch Ekon.Utskm. Hans mening hade nemi. varit att, om frågan skulle behandlas af LagUtsk. så borde det hafva skett gemensamt med Ekon.Utsk. Hvarföre detta förbigått LagUtsk., det vet jag emedlertid icke, om det icke skett derföre att LagUtsk. underlåtit att yttra sig öfver denna instrukt., om hvilken Just.Ombudsm:n gjort en till LagUtsk. remitterad hemställan. Den ena plägar så skylla på den andra, när ingendera vill fullgöra sitt åliggande. Det är just den af Hr Palmcrantz omnämnda g 10, som Just.Ombudsmms hemställan rörer.
Malmö högre element ar läroverk. a) Land/gillen: 48 tunnor 30 kappar korn jemte 83 R:dr i penningar; b) Klockarepensioner. 27 tunnor 12 kappar korn; således tillsammans kontant 83 R:dr, samt 76 tunnor 6 kappar (479 kubikfot 8 kannor) korn. Denna spanmål är, enligt nu gällande stat, på lärarnes löner sålunda fördelad: De kontanta medlen, 83 R:dr, utgöra nuvarande afkomsten af en klockarelägenheten i Husie socken tillhörig äng, och hafva i staten icke blifvit upptagna. Såväl dc fyra adjunkterna som kantor hafva förklarat sig villige att mot kontant ersättning efter det i årets stot lör omförmälda spanmål beräknade pris, 1 R:dr 60 öre per kubikfot, densamma afträda, hvaremot rektor, som likaledes förklarat sig benägen att utbyta de i haus lön ingående 59 kubikfot 9 kannor korn, begärt att derför blifva ersatt med 79 R:dr 80 öre, således efter ett pris af 2 R:dr per kubikfot. Helsingborgs högre elementarläroverk. o) Landlgillen: 56 tunnor 7 kappar råg, 43 tunnor 1 kappe korn, 38 tunnor 51 koppar hafre samt kontant 120 R:dr 11 öre; b) klockarepensioner: 27 tunnor korn; tillsammans, efter det hafren, för att kunna beräknas för strid säd, blifvit reducerad till halfva beloppet, 100 tunnor 23' koppar, eller 634 kubikfot 1 kanna. Ifrågavarande landtgren äro med undantag af afgiften från klockarebolet Björnekulla, 23 öre, hvilken, enligt hvad rektor uppgifvit, icke finnes redovist i skolans räkenskaper, så långt de gä tillbaka, somt en obetydlig skilnad i afseende å spanmålen, härrörande af en något olika uppgift å inkomsten från klockarc-annexherama - 32 Kongl. Maj:ts Nåd.
Torsk, se Fisk. Trapp, sc Lera. ' Tricot, se Väfnader. Trumpeter och Trummor, se Instrumenter, Musikaliska, Träd, Jernoch Ståltill Instrumentsträngar, Strängar. Trädfrugter, se Frugter. 40 Bil. till Bevillnings-U tskottcts Betänkande, N.-o 21. Tullvärde. Qvantitet för Tullber. Inf.-Tull. R:dr s. r. Trädvaror: Virke oarbelatit, sågadt eliev tillhugget: Furu och Grantimmer: R:dr s. r. R:dr s. r. otillhugget, eller Sågblockar . 100 Rd. v. 5 25 tillhugget, ej specificeradt 100 Rd. v. 10 —- — 10 25 Bandstakar Bjelkar och Sparrar af Furu och Gran: af mindre tjocklek än 5 tum 100 st. 3 1 — 20 — midtpå 1 st. — 1 3 — 30 _ af 5 till 8 turn midtpå 1 st. — 4 2 — 2 24 af 8 till och med 10 tum d:o l st. — 12 — 2 — 4 8 deröfver Anm. Bjelkar och Sparrar af Furu och Gran kunna utföras både liksidiga och platta. Dimensionen af deras tjocklek bestämmes efter fjcrdedelen af deras totalomfång midtpå; så att t. ex. en bjelke, som på 2 motsatta sidor innehåller 12 tums tjocklek och på de öfriga endast 8 tums, kommer att vid tullklarering behandlas lika med en bjelke, hvars alla fyra sidor tvärtöfver innehålla hvardera 10 turn.
Man har väl äfven sagt, att denna fråga icke tillkomme Riksens Ständer att afgöra, men då Gyllenstjernska arfvingarnes underdåniga ansökning jemte tillhörande handlingar blifvit från Den 16 September e. m. 63 Kongl. Majit till Rikets Ständers Utskott remitterad, torde detta inkast böra försvinna. Herr Hammarsköld t Jag delar icke allenast Friherre Anckars värds förundran deröfver, att Riksens nu församlade Ständer skola besväras med en fordran från Konung Carl XII.'s tid, utan denna förundran är hos mig än mera uppstegrad derföre, att Riksens Ständer hemsökas med en fordran från — i40o:talet och som dertill är uppenbart falsk. Jag kan åtminstone icke förstå annät, enär icke några penningar blifvit till Danzig lemnade, och det är bevist, att i det ögonblick, då Carl Knutson, afsatt från Svenska Thronen, undfick den ifrågavarande skuldsedeln af Staden Danzig, han icke utlemnat ett enda öre till Stadens Magistrat, utan att allt var en öfverenskommelse emellan honom och Borgmästaren i Danzig; beräknad på ett skälmstycke mot Carl Knutsons eget fädernesland. Då den förmenta fordran har ett sådant Ursprung, så vet jag sannerligen icke, huru och efter hvad rättsgrund den afsatte Konungens efterkommande i sjunde eller åttonde led kunna komma och utfordra penningar för en skuld, som icke var någon skuld, och som de aldrig sjelfve kunnat hos Gäldenären utkräfva. Att Carl XII fick ut den, är ingalunda underligt; ty han hade intagit det kringliggande landet; stod med 40,000 bajonetter omkring staden Danzig; och när en Carl XII commenderar, så är det ej att undra på, det en liten handelsstad betalar.
B:co; hvarefter Rikets Ständer torde hafva bordt till Kongl. Maj:t framställa den underdåniga anhållan, att Kongl. Maj:t, efter inhemtade noggranna upplysningar om sättet, på hvilket dessa hufvudgrunder för närvararande äro i Preussen och Danmark tillämpade, måtte låta för öfrigt utarbeta de vidare Regiementariska Stadganden, som i och för bestämmandet af en på dessa lmfvudgrunder byggd Förordning blefve af nöden. Bcv.-, Lag-, samt Allm. Besv.- och Ekon.-Ulskottcns Betänkande, N:o 1. 23 Väl vetande, att dessa grunder ej låta tillämpa sig utan en alltför stor svårighet på den mängd mindre bränvinspannor, som finnas i vårt land, och med kännedom, att Svenska allmogen ej anser sig kunna eller vilja afstå från den rättighet, som ifrån äldre tider tillbaka varit densamma tillerkänd, att bedrifva bränvinsbränning till sitt husbehof, syntes det mig likväl för att få dessa rationella grunder antagne, åtminstone för den till afsalu bedrifna bran vinsbränningen, vara nödvändigt att skilja bränvinstillverkningen i tvenne afdelningar, nemligen: bränvinsbränning till verkligt husbehof, och bränvinsbränning hufvudsakligen beräknad till af. salu. Med den första skulle afses den rättighet, sorn hvarje Svensk jordegare hittills haft att till sitt inskränktare behof tillverka bränvin af egna produeter, likaväl som han får baka och brygga; och borde denna rättighet, i afseende pä tiden, vara tillåten hela året om, af det skäl, alt behofvet deraf, såsom påräknadt biträde vid kreaturens utfodring, för olika personer inträffar vid olika tider, samt skatten lag, emedan erfarenheten visat, alt höjning i skatt, liksom inskränkning i lid, endast retat äfven den mindre tillverkaren att med mera fart drifva sin panna, för att kunna erhålla de lill den högre skatten nödige medel. Pannerymden borde deremot vara inskränkt till högst 20 kannors rymd, äfvensom ali slags konst-apparat förbjudas, då ej tillverkning till afsalu, utan blott för eget behof, är ändamålet.
Men med afseende å frågans vigt och på det man icke må begagna ett bifall till Utsk:ts hemställan såsom vapen i händerna mot en kommande riksdag, önskar och hoppas jag, att R. o. Ad. ville lägga punkten med ogillande till handlingarne, utan att deröfver lätta något Den 21 April f. m. 371 vidare beslut. För min del får jag högt protestera mot den åsigt, Utslct uttalat, och jag hoppas, att på det sättet Svenska folket skall finna, att det ännu finnes män, som våga uttala sin mening och vilja bevara Svenska folkets sjelfbeskattningsrätt, mot hvilken så häftiga angrepp blifvit gjorda. Hr Gr. o' Landtm, tillkännagaf, att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. 6 e. m. Frih. von Schulzenheim: Jag afstår från mitt yrkande, att denna punkt måtte läggas till handlingarne, och inskränker mig till att anhålla, det IL o. Ad. ville låta vid Utsk:ts Utlåt. bero. Frih. Klinckowström: Då jag blifvit underrättad der om, att det af mig sednast framställda yrkande icke kan leda till någon påföljd, emedan R. o. Ad. måste fatta ett beslut öfver den föredragna punkten, så får jag, i likhet med den siste talaren, hemställa, att R. o. Ad. ville låta vid Utsk:ts Utlåt. bero. Jag har emellertid uttalat min protest mot det sätt, hvarpå Utsk:t afiardat ifrågavarande 2 motioner. Hr Bennich: (Yttrandet, som blifvit talaren tillstäldt för justering, har sedermera ej af honom återlemnats.)
Palmstjerna anmärkt, någon svårighet vid taxeringen, genom den af Utsk. föreslagna redactionen, skulle uppkomma. Icke eller tror jag, att någon svårighet kan äga rum vid den undersökning, som i § omformäles, enär det står att taxeringsmännen böra utröna alla de omständigheter, som kunna inverka på egendomarnas taxeringsvärde. Jag tillstyrker således att redactionen, sådan som Utsk. föreslagit den, måtte bifallas; börande jag dock tillkännagifva, alt jag grundar detta mitt tillstyrkande på förutsättning, alt Utskrs förslag i den föregtde 50 § om ett ordsjitbyte emot ett annat må ogillas, emedan man der har den rätta och verkliga grunden för egendomars uppskattning. Frih. Ridderstolpe: Då jag utgår från den grundsatsen, att det ingalunda vore nyttigt om alla egendomar uppskattades till deras egentliga värde, utan att uppskattningen bör ske på grund af hemmanens och lägenheternas förhållanden sins emellan, så kan jag icke gilla den ändring i 68 och 76 §§, som nu har blifvit föreslagen. Om alla egendomar skulle uppskattas efter deras egentliga värden, så skulle det medföra flerahanda ledsamheter. För det första skulle de cassör, som låna på egendomsvärden, kunna blifva högligen bedragna. Genom de taxeringsvärden, som på detta sätt inom flere districter blifvit fastställde, bar redan en allmän cassa blifvit lidande på halfva taxeringsvärdet. Hvad skulle det icke blifva för en oreda, om man nu skulle inleda taxeringsmännen i den pligten att upptaxera hvarje egendom till sitt verkliga värde. Vi hafva länge suckat under en föreskrift i bevilln.stadgan, som har sagt, att köpeskillingen skall läggas till grund vid egendomars taxering. Det har varit två hemman inom samma by, hvardera af lika öretal, hvaraf det ena hemmanet har blifvit såldt till högt pris. För det hemmanet hafva taxeringsmännen, bundne af bevilln.författningens stadgande, nu nödgats bestämma taxeringsvärdet efter köpeskillingen, under det att det andra bredvid liggande hemmanet, som icke gått i handel, har förblifvit vid sin gamla taxering.
Tre resor om året skall allt ditt mankön komma fram för den allsmägtiga Herran och Israels Gud. När jag utdrifver Hedningarna för dig, och förvidgar dina landsändar, skall ingen åstunda efter ditt land, den stund du uppgår, tre resor om året, till att hafva dig fram för Herran din Gud. Du skall icke offra bloden af mitt offer på syradt bröd; och Påskahögtidenes offer skall icke blifva öfver nattena intill morgonen. Förstlingen af den första frukten af dinom åker skall du föra in uti Herrans dins Guds hus. Du skall icke koka kidet, den stund det ännu på sins moders mjölk är. Och Herren sade till Mose: Skrif dessa orden; ty efter dessa orden hafver jag gjort ett förbund med dig, och med Israel. Och han var der när Herranom fyratio dagar och fyratio nätter, och åt intet bröd, och drack intet vatten; och han skref på taflorna detta förbund, de tio ord. Då nu Mose gick ned af berget Sinai, hade han de två vittnesbördsens taflor i sine hand, och visste icke, att huden af hans ansigte sken, deraf att han hade talat med honom. Och då Aaron och all Israels barn sågo, att hans ansigtes hud sken, fruktade de nalkas honom. Då kallade Mose dem; och till honom vände sig både Aaron, och alle de öfverste för menighetene. Och han talade med dem. Sedan nalkades all Israels barn intill honom; och han böd dem allt det Herren hade talat med honom på Sinai berg. Och då han talade med dem, lade han ett täckelse på sitt ansigte. Och när han ingick för Herran till att tala med honom, lade han täckelset af, tilldess han gick åter ut igen; och när han kom ut, och talade med Israels barn det honom budet var; Så sågo de Israels barn på hans ansigte, huru hans ansigtes hud sken; så drog han åter täckelset öfver ansigtet, tilldess han gick åter in igen till att tala med honom. Och Mose församlade hela menighetena af Israels barn, och sade till dem: Detta är det som Herren budit hafver, att I göra skolen: