Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då dessa här utgöra sjelfva det egentliga föremålet, är det klart, att undersökningen här måste ingå i detaille och innefatta serskilt Militaire Verkets alla grenar, men reyisiemen en detaille af Elementar undervisningen i allmänhet inom Riket, synes mig så mycket De* ty Augusti e. m, mindre nödig, som, så snart den första frågan fullständigt har blifvit besvarad, är ämnet redan inskränkt till ett yrke, och kan ej utan förblandning utsträckas till de öfrige. Dock' Statens undervisningsanstalt omfattar icke ensamt det serskilta danandet för ett visst yrke. Staternas närvarande skick, och jag vågar säga det, det skick sorn de hafva haft, och skola bibehålla ännu, men der en lång följd af tider, har medfört erkändt oumbärlighet af en anstalt inom samhället, vanligen benämnd Universitet , och der, med hvad afsteg från principen man än emellanåt gjordt, åtminstone alltid ett hufvudsakligt afseende förekommit, på behofvet af allmän odling utan serskild bestämd rigtning, på behofvet af en vettenskapelig progression, uppfyllande det ena och vigtigaste af Samhällets ändamål, att leda menniskor, icke endast till årets eller generationens trefnad, utan till ett fort - skridande, ej blott på den ena Statens, utan på hela menniskoslägtets bana, att med ett ord, icke blott underhålla urets alla machinerier, och förse de tröga hjulen emellanåt med smörja , utan att verkligen visa, hvad timma utaf tiden som har slagit, eller skall slå. Mer eller mindre klart, men alltid dock något som jag vågar hoppas, erkännes behofvet af Univessiteter; här och där har jag hört nekas, hvad som likväl är sanning, att då icke all undervisning i landet bibehåller en relation till den uniyersela bildningen, förfelar så väl den ena som den andra ofta sitt ändamål. Dervid uppstår då den tre. Den i-j jfugusti t. m. J^5 dje af de frågor, med hvilka efter min tanka , hvarje granskare af undervisnings-anstalter för ett serskilt yrke bör vara sysselsatt, huruvida nemligen det är lämpligt och nödvändigt att dessa anstalter för den större bildningen skola sättas i sammanhang med bildningsverken för serskilta yrken.
— Den värde talaren liar äfven yttrat sig om Turkiet och Egypten, samt om följderna af den liberala anda, som der råder; jag får hemställa till hans eget, i många andra fall så upplysta omdöme, om icke detta förhållande helt simpelt kommer deraf, att Egypten ännu ligger tryckt under ett politiskt tyranni och under krigets bördor, som icke gifva någon säkerhet åt äganderätten. Hvar och en som något när gjort sig underrättad om dessa länders förhållanden, skall likväl säga, att om dessa länder först vinna politisk säkerhet och skydd af lagen, så är der så ofantligt mycket att göra uti sjelfva jordens förbättrande och landets uppodling, att alla capitaler, som kunna ditföras, hafva kunnat i många år med mesta fördel användas derpå, innan man behöfver ditsätta väfstolar och fabriker; och hvarje menniska med förnuft och sanna theoretiska begrepp måste linna, att det icke är värdt att ditföra några konstlade näringar, så länge man vinner mera på landets modernäringar. Hr Lefre'n: Jag anhåller vördsamt om ursägt, för det jag för tredje gången uppträder. Gr. Posse har anfört, hvad som ständigt har anföres vid denna fråga, nemi., att om man för näringarna upphäfver alla förbud och ålägger skyddstull i stället, så undviker man lurendrejeri, hvarigenom det förmenes, att tullförsnillning icke vidare kommer att äga rum, utan menniskorna blifva då mycket laglydiga. Detta är också en bland de theoretiska satser, som äro ganska riktiga, men som hafva den olyckan att i praktiken, dels icke kunna verkställas, och dels icke alltid blifva så pass verkställda, som de kunde blifva. Den värde talaren lärer bättre, än någon annan, kunna vara i tillfälle att veta, att vid de stora tullbeslagen förhållandet stundom varit sådant, att de tullforsniilade varornas värde öfv^rstigit de lurendrejades. Hvad theoretici uti detta hänseende vilja påstå, är således icke af praktiken bevisadt.
Sådant skulle leda till oordning, och erfarenheten har visat nödvändigbet^n af att med varsamhet gå lill vägaJag instämmer fullkomligen i den anmärkningen, att Revisorerne blott hafva R.ksens Siänder till Princip iler och ej Allmänheten, och j3g tror således, att Allmänhetens pröfning är för tidig, då Riksens Ständer ännu icke tagit kännedom af de anmärkningar, Revisorerne kunnät göra. Jag vill ej klandra förra tiders Revisorer; men om man skulle dömma efter tiden, hvari vi lefva, föreställer jag mig såsom möjlig den händelse, att sådana Personer åtminstone af de andra Stånden kunde tilläfventyrs blifva valde till Revisorer, hvilka ej kände allmänna affairer, och om dessa skulle göra anmärkningar, hvilka i en eller annan måtto voro menliga för ett Verks Credit eller Förvaltning; så skulle ett allmängörande af dessa anmärkningar vara skadligt för allmänna ordningen, och verka tätare Riksdagar, samt vara alldeles stridande mot den principe, jag nyss anförde, att Revisorernes arbete endast bör förbered da Riksens Ständers, och att således detsamma först bör af Riksens Ständer kännas, innan det meddelas Allmänheten Jag anhåller alltså om alslag af denna punct i Betänkandet. Hvad andra puncten åter angår, eller införandet i Instructionen af beloppet utaf Revisorernes arfvode under förrättningen, är det i sig sjelf Den 25 Maji. 261 indifferent, antingen denna punct afslås eller bifallesj men om Ridderskapet och Adeln anser det senare böra ske, tror jag, att det är mest enligt med Formerne, att hela Betänkan* det varder återreiniiteradt. Grefve Mörner, Adolph Goran: Sedan Herr Silfverstolpe förekommit mig i hvad jag ämnade anföra, vill jag endast förklara, att jag tror, att enhet i Lagföreskrifter år det, som utgör deras värde. Då det är föreskrifvit i Betänkandet, att Revisorernes Berättelser skola förseglade till Riddarhus-Archivet aflemnas , för att der förvaras intill nästa Riksdag, så är det äfven härigenom stadgadt, när en sådan Berättelse skall komma till Allmänhetens kunskap.
Hårkransen kring hans kala hjässa, ögonbrynen öfver hans vattniga ögon, ansiktshyn, händerna och hela kåpan, allt var hvitt. Många hade svårt att uthärda hans åsyn. Vid gästabudsbordet, i alla gästernas åhörande, sade nu denne munk, ty han var orädd och menade, att hans ord skulle verka mer om de hördes af många: »Man plägar säga, att göken är den sämsta af fåglar, därför att han ej uppföder sina ungar i eget bo, men här sitter en man, som ej sörjer för hem och barn, utan söker sin fröjd hos en främmande kvinna. Honom vill jag kalla den sämste af män.» – Unn steg då upp. »Detta, Berg, är sagdt åt dig och mig,» sade hon. »Aldrig har jag blifvit så skymfad, men så är ej heller min far med på gillet.» Hon hade velat gå, men Berg sprang efter henne. »Rör dig ej!» sade hon. »Aldrig mer vill jag se dig.» Han hann henne i förstugan och frågade henne hvad han skulle göra, för att hon måtte stanna. Med flammande ögon hade hon svarat, att det måtte han själf bäst veta. Då gick Berg in och drap munken. Nu voro Berg och Tord inne i samma tankar, ty om en stund sade Berg: »Du skulle ha sett henne, Unn, då den hvita munken var fallen. Husfrun församlade de små barnen omkring sig och förbannade henne. Hon vände deras ansikten mot henne för att de evigt måtte minnas den, som gjort deras far till mördare. Men Unn stod lugn och så skön, att männen bäfvade. Hon tackade mig för dådet och bad mig genast draga till skogs. Hon uppmanade mig att ej blifva en röfvare och ej förr nyttja knifven, än jag kunde göra det för en lika rättfärdig sak.» »Din bragd hade höjt henne,» sade Tord. Här stod nu Berg Rese inför detsamma, som han förr undrat på hos gossen. Han var som en hedning, sämre än en hedning, han fördömde aldrig det, som var orätt. Han kände intet ansvar. Det, som måste ske, det skedde. Gud och Kristus och helgonen kände han, men blott till namnet, såsom man känner främmande länders gudar. Skärens gastar voro hans gudar.
Fröknarna Jobarhnikoj ' och Eurryinaw hafva företagit sig vigstycket att grunda en ny politisk, vetenskaplig och liter * tidskrift och verkligen erhallit vederbörandes till8telse dertill. i / i k a r t r r. D11 fraga uppstitt om att dessa kurser skulle upphafvas, hafva, s5väl inom pressen som enskildt, m h g a röster ifrigt yrkat deras bibeli5llantle. Det är känilt, att de qvinliga lakame gjort allmänheten stora tjenster i egenskap af sfads / &lt;ikare, och att d e i egenskap af frutrtinrt,rrrsh7kare anses vara alldeles oersättliga, i synnerhet 118 landet, i fruntimmersskolor m. m. samt för den miihnmedanska befolkningens qvinnor, hvilka aldrig kunna förmas anlita nianliga läkare. Man tanker derföre pa att petitionerna om att f8 d e qvinliga lakarekurserna h a h a vid makt. De af oss i förra numret omnämnda 1 2 unga japanesis a damerna, som saiidts till Frankrike för att der utbildas till lärarinnor, hafva nyligen anländt till Paris och skola eitcr derstades slutade studier för sin ytterligare utbildning vistas ett halft ar i Tyskland och ett halft ar i England. Cuba. Ett apotek har för en tid sedan öppnats i det elegantaste qvarteret i Havanna af tre cubanska (lamer, som hafva gjort sina farmaceutiska studier i New-York. Chile. @ vin / &amp; kt~skar. I Chiles städer ser man ofta qvinliga kuskar och vid sparvägstrafiken finnas nästan endast sadann. Denna inrättning förskrifver sig fran kriget med Peru, till hvilket landets hela manliga befolkning uppbada (!es. Qvinnorna skötte under tiden den nämn~la befattningen sa val, att man bibehallit dem dervid. Ppan. Korresilondens-afdelning. Till Freiirika-Brer~fer-Fdrh~ndef. I Stockholms I) agblail Iistes för nigon tid sedan en notis rörande &gt;Nrrrvrc / roirfcrt.r ' dartren.
1 ofvan anförda § af 1864 års Berättelse anmäla Rikets Ständers Revisorer, att berörda del af metalliska kassan vid slutet af Oktober månad 1863 sjunkit, så att densamma den 31 i samma månad utgjorde endast 9,934,128 R:dr 24 öre samt under November och början af December ytterligare nedgått ända till 9,716,333 R:dr 97 öre, men att derefter detta missförhållande upphörde derigenom, att till Banken ankom ett parti guld, om hvars införskrifvande från London Fullmägtige redan under de första dagarne af sistnämnda månad gått i författning jemte tillkännagifvande att under den tid, Rikets Ständers år 1865 församlade Revisorers granskning omfattar, Bankens härvarande förråd al silfver och guld icke vid någon tidpunkt nedgått under det i Reglementet fastställda minimum, upptaga bemälde Revisorer i 6:te § af Berättelsen den förklaring Fullmägtige afgifvit i anledning af förstnämnda anmälan, innefattande: att då utaf de i Revisionsberättelserna för åtskilliga år upptagna redogörelser för utgifterna vid införsel af silfver och guld visar sig, att sådan är förenad med stora kostnader, men de å utrikes ort stående behållningarne deremot lemna en under vissa förhållanden icke obetydlig ränteafkomst, Fullmägtige, enär dessa behållningar äro placerade på sådana händer, att något äfventyr Banko-Utskottets Berättelse N:o 3. 3 för Banken ej är att befara, verkställt indragning af silfaer och guld allenast till det belopp, som antagligen erfordrats för att förekomma metalliska kassans sjunkande under den fastställda minimisumman, och att ehuru häraf kunnat inträffa att under någon kortare tid nämnda kassa understigit berörda minimum, Fullmägtige likväl, då Banken numera nästan alla tider af året kan, utan afsevärd tillökning i kostnaden, indraga silfver och guld från utrikes orter, ansågo det vara med Bankens fördel närmast öfverensstämmande, att icke öfver behof öka dess härvarande förråd af metallisk valuta. Utskottet anser denna förklaring nöjaktig, och tillstyrker alltså: att Revisorernes ifrågavarande anmälan icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. § 2. (lier.
Äfvenledes har man misströstat om att kunna piska in trohet och tillgifvenhet hos tjenaren, eller att spöa in ärlighet och rättsinnighet hos tjufveri. Under sådana förhållanden blir frågan den, huruvida det icke gifves annat medel, än hasselkäppen, att ingifva krigaren mod och fosterlandskärlek? Härvid framstår det förunderliga deri, att man samtidigt fordrar af soldaten, att han skall vara oförfärad för fiendens kulor och vapen, men hysa skräck för korporalens käpp. I allmänhet påstår man, att lagen skall vara lika för alla. Om nu disciplinen bland militären verkligen icke kan upprättas annat än genom prygel, så skulle ju deraf äfven följa, att detta straff borde tillämpas icke blott på gemenskapen. En sådan slutsats vill man dock icke erkänna. För att undvika motsägelse, låter man påskina, att hos befälet skulle finnas en hederskänsla, som saknas hos gemenskapen. Detta är likväl ett påstående, som icke kan bevisas. Men om det ändock vore sannt, så visar sådant endast, att menniskan blir sådan, som hon behandlas. Behandla menniskorna såsom hundar och de skola äfven blifva såsom hundar. Synnerligast med afseende å beväringen, är det icke blott å mina egna söners vägnar, utan äfven för sönerne till samtlige Riddarhusets ledamöter, som jag yrkar bifall till Bet:det Hr Lilliehöök, Bertil: Jag tror, att de här uppdragna taflor äro målade med för bjerta färger, och vill tillåta mig att, i afs:de å användande i sednare tiden af prygel för militären, såsom enskilda exempel anföra 2:ne förhållanden. 1846—47 tjenstgjorde jag på en fregatt i Östersjön och Medelhafvet. Under 16 månader utdelades icke kroppsstraff mera än 2 gånger; detta var dock för mera än 10 år sedan.
Hvem skulle föra henne hit? » frå- pannan tryckt mot stammen af en björk, hon var i ögonblicket allt för rörd för att gades der lifligt, när man ej såg henne här som med sina rötter sprängt graniten. kunna på annat sätt uttrycka sin glädje. i kretsen. » Skola vi lemna er ensam? » hviskade Der blef nu ej heller taladt mera om saken, » Var det inte fröken Benner, som utbad fru Hänsel deltagande, då hon såg fru Haraldutan följde vi alla med barnen in i skogen, sig den glädjen? » son kämpa för att återvinna sin fattning. för att först och främst hålla en liten fest» Jo, men fru Haraldson såg — Jag me» Nej, nej stanna! » bad denna. » Jag måltid tillsammans med dem. nar, hon önskade ensam på afstånd se på måste säga fru Hänsel hvad det var. » Välmening. o — Sista n u m r e t I Hon hade stigit upp, och medan hon vid en liten rännil, som gled förbi, fuktade sitt ansigte, sade vi henne anledningen till att vi sökt henne. » Kom, låtom oss då gå, det är ej rätt att låta sällskapet vänta längre på oss, jag skall säga hvad det var, medan vi gå genom skogen. » Enkleken var just börjad, då fröken Benner och jag veko in på en gånstig. Då hördes plötsligt gälla barnskrik bakom träden; vi skyndade till baka och sågo två små flickor i vårdanstaltens grå drägt i det vildaste slagsmål med två, något större kamrater, klädda, den ena i röd, den andra i rutig klädning. De grå voro till den grad utom sig af vrede, att de likt djur beto, refvo och sparkade sina motståndarinnor, hvilka visserligen slogo igen, men dervid tillika uppgåfvo hiskliga nödrop. » Den öfriga barnflocken rusade till. Alla voro i häftigt uppror, och då vi, med frö- ken Thoras bistånd, lyckats återställa en yttre ordning, så hon kunde få veta anledningen till uppträdet, så » » Hvad var det, kära fru Haraldson!
Jag har endast begärt ordet för att beriktiga ett yttrande af Gr. Cronhjelm, från mitt förra yttrande uppfattadt, nemi. alt jag sagt alt banken skulle få uppköpa räntebärande papper af blifvande bankovinst. Delta har jag icke yttrat, mine Hrr! Jag har talat om uppköp af sådana papper för den nu redan behållna bankovinsten. Finnes den redan behållna vinsten för de 3:ne föreg:de åren verkligen nu i sådana räntebärande papper, så är intet hinder för, då dessa papper äro af säker natur, att aflemna summan i sådana papper — till riksg.-kont. och der hafva dem färdiga till in vexling efter den uppsägningstid, de äga. Att banken icke kan upplåta papper, som icke förr än efter flera år blifva uppsägningsgilda, är klart; men banken äger till betydligt belopp sådana papper, som inom fl månader efter uppsägning kunna blifva förvandlade till kontanta penningar. Hr Bråkenhjelm, Pehr Reinhold: Jag finner mig uppkallad med anledn. af den beräkning öfver riksg.-kont:s ställning, som här blifvit för R. o. Ad. framställd. Riksg.-kont:s böcker äro tyvärr för närvar, i det skick, att om det äfven är möjligt att bestämma hvilka kontanta tillgångar, riksg.-kont. kan hafva för det innevar. äret, så är det dock för det följande året nära nog omöjligt att bestämma huruvida medlen förslå att honorera de anslag, som R. St. på riksg.-kont. anvisat, eller hvilka brister, som dervid uppstå. Rättelse derutinnan är på väg att åstadkommas och som jag hoppas kommer R. o. Ad. snart i erfarenhet af de bemödanden, som i denna väg blifvit gjorda. Emellertid vill jag blott anmärka att den beräknade bristen hos riksg.-kont., hvilken, såsom jag tyckte, uppgafs till, om jag rätt minnes, 1,400,000 r:dr är endast eventuell.
Efter skedd föredragning af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 182, i anledning af vackt motion, i fråga om förändring af Städernas hamntaxor m. m. blef samma Betänkande af Ståndet afslagel. S. D. Föredrogos Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Belänkanden: N:o 34, i anledning af väckt fråga om åtgärders vidtagande för att under vissa vilkor bereda åboerna å de s. k. kyrkobemmanen i Halland dispositionsoch besittnings-rätt till samma hemman; bifölls i sin helhet; N:o 35, i anledning al väckt motion om begagnande af poslremiss-vexlar vid penninge-försändningar emellan de förvaltande verken i Hufvudstaden samt myndigheter i sådane städer, der Privateller Filial-bank är belägen. bifölls, samt N:o 56, i anledning af väckta motioner dels om indragning af Åuditörstjensterne samt npphäfvande af Krigsrätter och af Kongl. Krigs-Hofrätten dels äfven om indragning af Regements-pastorsoch Bataljons-predikants-befattningarne; bifölls i samtlige momenten. Den 8 Oktober. Frän Högloft. Ridderskapet och Adeln. S. D. Föredrogos och biföllos Stats-Utskoltels den 26 och 28 sistlidna September bordlagda Utlåtanden; N:o 191, i anledning af väckt motion angående utvidgning af östra flygeln af Rikets Ständers hus; samt N:o 192, i anledning af väckt fråga om anslag af allmänna medel till understöd för kyrkobyggnader i stället för nu brukliga Kollektoch Stamboks-insamlingar. S. D. Föredrogos Konstitutions-Utskoltets nedannämnde Memorial, nemligen: N:o 65, med voterings-proposition rörande det uti Konstitutions-Utskottets Memorial N:o 55, framställda förslag till ändringar i Regerings-formen och Riksdags-ordningen, om Riksdags hållande hvarje år.
Min Gud! Men tyst, har kommer någon. (De draga sig tillbaka i bersåen.) ELFTE SCENEN. GREFVINNAN. HERMAN (i bersåen). BERTHEL, FANNY, MAGDALENA i fonden promenerande af och an. Nej, hon är inte här. FANNY. Jag tror min gamla galanta alldeles försvunnit. Sätt dej här på bänken, min flicka, och tänk inte mera på hvad Jakob sa' dej. Han sa', att man tror mej vara fånig ack, ser jag då så förvirrad ut och att jag ska' akta mej, om någon erbjuder mej att åka i vagn vid min mors sida. (Herman framträder.) Ah, Herman, du försvann ifrån oss. Jag tappade bort er i trängseln. BERTHEL. HERMAN (går till bänken). FANNY. BERTHEL. Jaså, du är här, min gosse, ja, då pallrar jag mej af, och söker min förtappade hustru. Hon ä' väl ute och marscherar med studenterna nu igen. Se efter Fanny, och gör henne lite munter; Gu' vet hvad hon fått i sitt hufvud. (Går.) Du ser så blek och sorgsen ut, min lilla Fanny. Har Fanny någon hemlighet för sin bror? HERMAN (sätter sig bredvid henne). (Studenterna sjunga i fjerran qvartetten: "Tysta hvila lunderna".) Ja, du har rätt, du är min bror, min ömma, goda bror. Det skall ej vara annorlunda. En älskvärd, intagande flicka! Hur menar du, Fanny? GREFVINNAN. HERMAN (orolig). FANNY. Jag kan ej säga hvad jag menar, jag vet bara att det ligger en tärande eld omkring mitt hjerta; det plågar, det bränner, och ingenting kan svalka det. Ack, om jag vore mycket sjuk, mycket, mycket, och finge bäddas djupt i grafven, mörkt och kallt. Jag är ju ändå blott till besvär för alla. Ingen far och ingen mor, och ingen vän, som icke bedrager mig. Du gråter, Fanny, du är sjuk. FANNY. HERMAN. För mej dit in i bersåen. Der är så mörkt och tyst som i en klostercell.
Ytterligare, får jag, till förändrings föreslående, anmärka det stadgande i 30 Cap. 1 §. RättegångsBalken, ”att den som söka vill, att Konungen må pröfva Hof. Rätts dom och utslag, som i hufvudsakea fallit, gifve det skrifteligen tillkänna i HofRätten innan klockan tolf å sjunde dagen, den oräknad då utslaget föll, och sätte det tillika in stoa daler, eller så mycket i guld el^ 43§ Den 3 Mar iii, ler silfver som deremot svarar.” Då man besifi - nar vigten. af, att kunna fullfölja sin rättegång j till pröfning i högsta Instantien och kostnaderne dervid, genom nedsättning af Revisionsskil* ling, och jämförer dermed det korta rådrum * som i detta lagstadgande dertill lemnäs, torde man icke sakna anledning till en billig förundran, att en sådan föreskrift, utan att vara af nödvändigheten påkallad, kunnat i längre tid få förblifva oförändrad och då man jämförer principer för rättsfrågors behandling, sorn allestädes böra vara enahanda, förekommer det värkeligen anmärkningsvärd^ de skiljagtige föreskrifter, ätt för rättsfrågors dragande till Konungens pröfning uti KammafCollegium harden tappande partens dertil fyra månaders tid, neni. ligen ejter deljåendet af utslaget, utan kostnader, men deremot HofRätten blott sex dagar hemligen ejter anslag, med förbindelse derjemte till nedsättning af revissionsskilling; då likväl förbindelserne i lika instantier böra vara lika, och är det svårt att inse skälen hvarföre icke en vinnande part i HofRätten skall stå i samma förbindelse till sin vederpart, son» en vinnande part i KammarCollegium.
Den 11 April, 325 I anledning häraf fä Riksens Stander till Ebers Kongl. Masits Nädiga omprSfwande i underbänighet hem? ställa, om icke det u!i (-ders Majsts Nästla Proposition fil Riksens Ständers öfwcrläggning framstä'de Lag-Projcct knnde i ben del deraf, som rörer frioeten att hos Eder Konal. Masit i unocrdänlghet söka stillnad i ägtcnstapet, sälunda författas: ''Utom ofwannämnde händelser dä frägor -m ägtenstaps-stillnad bära af Domaren uptagas och afgö« ras, mä ork stillnad fokas, Lä andre enledningar sig dertill förete: fäsom när den andre Makan blifwit genom Laga kraft wunnen Dom till lifwets eller ärans förlust skritt ig kand, om den ork genom Xongl. Näd fäkt förstoring frän dödsstraffet eller äray äterstänkt; När den blifwit förwunnen till annat groft ell-v werkligk rranfr jdande brott eller dömd till Fästnings-straff pä bestämda är eller betrSdes med siösevi, Lryrkenstap och roäldfamt sinnelag samt när en fädan stridighet i lynne och tankesätt hos bägge Makarne sig yppgv som under beständiga tillfällen tils ttthrott siuteligeg ofroergär till afsty och hgt. I desia fall mä underdånig» ansökningar om lhdongl. Maj ts Nädiga tillätelfe till stillnad ingifwas tils Rongl.