Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om han, sorn har godt minne, och som sutit så länge i Diskonten, ville erinra sig alla de felaktiga vederhäftighetsbevis, som der under tiden förekommit: sä skulle han nu icke hinna upräkna dem för R. o. Ad. Ehuru kort tid jag sutit i Diskonten, så har jag likväl ibland annat sett vederhäftighetsbevis af en domare för en person, som redan var död då beviset gafs, och om hvilket dödsfall Domaren kunnat så mycket lättare öfvertyga sig, som anteckning derom fanns på lånehandlingen gjord. Af dylika exempel bör R. o. Ad. icke låta sig förledas, att nedsätta dessa lån under Di« skonllånen. Hr Rosenblad: I anledn. af hvad Hr von Hartmansdorff sist yttrade, vill jag endast nämna, ehuru jag icke nu kan hafva dessa dokumenter med mig, att jag tror det var vid 1844 års riksdag, som jag framvisade upgifter öfver Engelska Bankens förhållande under en mängd af år, hvilka visade att jemförelsen af den egentliga Diskontrörelsens proportion, efter rörelse-kapitalet i procent beräknad, utföll till förmän för den Svenska banken. Frih. Fleetwood, Carl Gustaf: Skälen för och emot äro så vidlyftigt och val framförda, att jag har föga att tillägga. Jag vill blott anföra hvad som har föranledt mig att biträda Utsk:s beslut, nemi. den borgen, som ingås för 8-åriga lån. Man klandrar i allmänhet vårt kreditsystem, våra kreditlagar. Man påstår att Svenskarne i allmänhet äro alltför benägna att ingå i borgen, och att mångfaldiga derpå ruinera sig. Det är icke Svenskarne ensamt, som hafva denna vana alt gå i borgen, men det är Svenska Finance-lagstiftningen, som gör det till en pligt för de fleste att ligga i penningerörelse och borga för hvarandra. Detta är redan ganska riskabelt i Diskonten; men att borga för ett lån, som 360 Den 1 2 April e. m. skall räcka under loppet af 8 år, det är rent af orimligt, och detta är orsaken, hvarföre jag har biträdt Utsk:s utlåt, och yrkar bifall derpå. Ht Ex.
Detta upprepande af Utskottets tillstyrkan vid sistförflutne Riksmöte, kan lika litet nu, som då, bidraga till vinnande af det afsedda ändamålet; hvarför jag yrkar uppgörande af ett förslag till förenkling i det nu brukliga sättet för Rikshufvudbokens förande, hvars otydlighet och högst invecklade beskaffenhet af Rikets Ständer och deras Revisorer vid hvarje sammanträde blifvit öfverklagade, äfvensom af Stats-Contorets egne tjenstemän erkändt. Enklaste och ändamålsenligaste åtgärden svnes mig vara, att, jemte anslående af ett arfvode af Rdr 4000 Bco, uppdraga åt en kunnig och skicklig person omförandet af den Rikshufvudbok, som nästkommande Revisorer skola till granskning företaga och i enlighet med ett lättfattligt och vanligt affärshokhålleri. Jag kan ej föreställa mig annat än, att Revisorerne skola kunna bedöma och efter förtjenst belöna, äfvensom att de skola erkänna företrädet af ett sålunda förändradt bokföringssätt;” af Herr Norm, sorn yttrade: ”En Rikshufvudbok, innefattande alla de egenskaper, hvilka hos en sådan lämpligen böra fordras, kan, efter min tanka, icke uppkomma, så vida ej förvaltningen af Statens samtliga medel blifvit bragt i en systematisk enhet. En sådan enhet; eger dock för närvarande ingalunda rum och torde ej eller kunna vinnas förr, än de serskilda Embetsverk, som, oberoende af hvarandra, förvalta serskilda delar af Statsmedlen, varda, i hänseende till controll och redovisningsskyldighet, ställde under ett enda öfver dem stående Styrelseverk, hos hvilket det allmänna Riksbokslutet komme att verk - Stals-Utskollets Utlåtande, N.o 54. 71 ställas. Frågan ani Riksbokslutets bringande i fullkomligt ändamålsenligt skick sammanhänger föijakteligen med den om Embetsverkens reorganisation och lärer endast i förening med denne sistnämnde kunna på ett tillfredsställande sätt besvaras.
Borgarne derstädes, som kände slägtens öfvermod, skämtade med honom om hans kongliga börd. Isländaren seglar af förtrytelse häröfver, trots vinterstormarna, till Norska konungen, som då vistades i Throndhjem, men hans fartyg förliste utanför Stadudden. När underrättelse härom hinner fadren, skjuter han skulden för alltsammans på invånarna i Bergen, begifver sig med några hundra man till en hamnplats på Island, der någre Bergensköpmän befunno sig och tillegnar sig deras varor, ja icke blott deras, utan äfven tvenne Hardangerköpmäns. I följd af detta spildes några menniskolif och Skule jarl beslöt i sin vrede, att med en flotta begifva sig öfver till Island. Men Snorre afrådde detta och sade det vara vida lättare att förmå Isländarna genom ärebetygelser och gåfvor än genom våld att underkasta sig; “jag och mina bröder,“ tillade han, “äro näst Sämund de inflytelserikaste på ön; mängden följer nog oss efter.“ Det var icke första gången Norges beherrskare sökte lägga under sig Island. Redan Harald Hårfager hade under landnamstiden velat få ön bragt under sin lydnad genom den dit utflyttande Une Danske. Islands inbyggare blefvo vid underrättelsen om dennas planer så förbittrade att de icke ville gifva honom det han allramest behöfde, för att kunna lifnära sig i det ännu för honom främmande landet. Hans beskickning misslyckades fullkomligt och han sjelf fann snart döden till straff för ett brott, han föröfvat. Emellertid måste Isländarne på ett sätt eller annat träda i förbindelse med Norrmännen äfven i rättsligt afseende. Islands lagbok talade om Norges konung och denne upptog skatt af skeppen, som foro mellan Island och Norge. År 1220 talar en Isländare om att lägga sin ö under Norges krona och denne Isländare är icke en äfventyrare, utan en af öns mest ansedda män, som redan varit hedrad med förvaltandet af sitt hemlands högsta embete. De rådande i Norge sökte allt närmare binda Snorre vid sina planer.
Skrifvelse N:o 69. genom uraktlåtande af sin embelspligt att å Bergvall, såsom underlydande uppbördsman, utöfva kontroll i afseende på redovisningen af influtna medel, vållat, det denne kommit i tillfälle alt ifrågavarande balans sig åsamka, förpligta t. meranämnde Ofverste att den inträffade uppbörds-brislen, i uppgifna ännu oguldna särskilda poster, med sammanlagda 1,188 R:dr 21 sk. 5 r st. B.ko ersätta; hvarefter E. K. M:ts Högste Domstol, uppå deröfver anförda underdåniga besvär, genom ofvanberörda utslag den 27 Augusti 1852 fastställt Kammar-rättens beslut, endast med den förändring, ali Öfversten af Ekenstam, på uppgifna grunder, befriats från ersättande af 6 R:dr 7 sk., som utgjort ett oguldet belopp å Konfiskations-kontorets uppbörds-konto öfver Tull-statens enskilda pensions-inrättnings medel, så att å liela balansen återstode alt utaf Öfversten af Ekenstam ersättas: Tullmedel, tillhörande Konfiskations-kontorets uppbörd Varande af E. K. M:t i Nåder förklarad!, det E. K. M:t icke ansett skill förekomma till eftergift af förberörde uti balansen inbegripne 80 R:dr 21 sk. 10 r:st. B:ko, tillhöriga Tull-statens pensions-kassa, ej heller af den på det öfriga beloppet åklagaren i målet tillkommande provision, hvaremot E. K. M:t, enär, efter hvad handlingarne åda galade, Öfversten af Ekenslams sterbhusdelegare skulle, genom utkräfvande jemväl af det härefter å balansen återstående belopp, nödsakas att till borgenärer afträda all boets egendom, i Nåder föreslagit Rikets Ständer alt befria bemäldc Öfversles efterlefvande döttrar från den honom i lifstiden ådömde ersättning, utom hvad anginge ofvanberörde pensionskasse-medel och åklagare-provision.
Som det tillkommer Bevillnings-Utskottet att uppgöra och till Rikets Ständer afgifva förslag för beräkning af dessa inkomster, men sådant ännu ej kunnat ske, är Stals-Utskottet icke i tillfälle att i sammanhang med beräknandet af Statens ordinarie inkomster uppgifva beloppet af de medel, hvilka under benämning af extra ordinarie inkomster äro att påräkna; utan får Utskottet i afseende å dem endast meddela underrättelse om de särskilda belopp, hvartill desamma blifvit vid sednaste Statsreglering beräknade samt af Kongl. Maj:t enligt Dess Nådiga Proposition till upptagande föreslagne. 29:o. Tullmedlen. Brutto-inkomsten af dessa medel beräknades vid sednaste Statsreglcringen till 4,530,000 R:dr, hvaraf 800,000 R:dr till stat och omkostnader, och har uppgått: År 1848 till R:dr 4,966,193: » 1849 » 5,270,911: » 1850 » 4,919,805: » 1851 ». 5,564,091: » 1852 » 5,549,947: eller i medeltal till 5,254,189 R:dr; och ehuru, enligt hvad Kongl. Maj:t lilikännagifvit, denna inkomst, oberäknad! spanmålstullen, lemnat en för Slats-verket disponibel tillgång i medeltal årligen af något öfver 4 millioner R:dr, har likväl i anseende till det, i mån af handelsrörelsens stigande eller minskning, ombjtliga beloppet af tulluppbörden och de nedsättningar uti en del tullafgifler, som Kongl. Maj:t ansåge nödige och hvarom särskild Nådig Proposition till Rikets Ständer afgåfves, Kongl. Maj:t i Nåder föreslagit Rikets Ständer, att beräkna denna Statsinkomsts nettobehållning till
Tillkännagafs, att PresteSt:t, med ogillande af de förändringar, Utsk:t i dessa §§ tillstyrkt, godkännt desamma i enlighet med Komiterades förslag. Hr von Koch, Nils Samuel:, Jag får hemställa, att U, o. Ad., med afslag å Utsk:ts tillstyrkan, instämmer uti PresteSt:ts beslut, d. v. s. antager 9:de och l0:de§§:nei Komiterades förslag, i stiillet för samma §§ uti Utsk:ts. Den hufvudsakliga olikheten är, att i g 9 i Komiterades förslag är stadgadt, att rätt till deltagande i öfverläggningar och beslut öfver ärenden, som angå endast i mantal satt jord, icke tillkommer andra än dem, sorn sådan jord innehafva, hvilket stadgande Utskrt uteslutit. Preste-St:t har ansett, att en sådan skilnad i ärendenas afgörande bör ega ruin; och äfven Bol'gare-St:t har, så vidt ej oriktiga uplysningar i sistberörde. hänseende blifvit mig meddelade, bifallit samma § enligt Komiterades förslag. Om 44 Den 3 Ok t ober e. m. nu äfven R. o. Ad. antager densamma, kommer den att blifva 3 Stånds beslut. Att detta åliggande eller denna rätt kommer att tillhöra dem, som saken egentligen angår, måste Väl ock vara det rättaste. I sammanhang härmed torde jag få omnämna en fråga, som väl ieke stricte hör hit, men i afs:de å hvilken jag likväl vill hafva min talan reserverad. Slutet af § 61 i Komiterades förslag har nemi. följande lydelse: »dock att, der bidragen skola efter mantal utgå, det för»medlade mantalet alltså till grund lägges och fördelningen efter »skatteören verkställes » Jag tror icke att det går an, att i en sådan förordning som denna helt och hållet förändra de beskattningsgrunder, som hittills varit gällande i afs:de å åtskilliga afgifter, hvilka utgå efter oförmedladt mantal, t. ex. vid prestgårds-byggnad m. m.
Björnklo fram till en soffa). Kom, sätt dig här, helt nära mig. Låt mig nu dö, o Gud! Min egen älskling . O, så lycklig jag är! (Drar Gud ske pris, att jag har dig åter, att Dixi. (Högt). Min vän Hädanefter kommer jag att läsa alla bref. VALBORG. BJÖRNKLO (afsides). ursäkta dig. Det fins skäl, naturligtvis fins det Nej, du får inte säga ett ord. Du får inte skäl, fullgoda skäl, till din tystnad, men dem får jag höra sedan; Jag har ju så mycket, så ofantligt mycket att säga dig. BJÖRNKLO. en öfversvämning än en qvinna, som vill tala. Tala således, fast VALBORG. Österländningen påstår, att man förr kan hejda underrättelser, hur jag lidit, hur jag förlåt Om du visste hur jag längtat, väntat efter mig! tviflat. Men nu är allt glömdt. Jag har dig bröst). åter, åter! (Gömmer gråtande hufvudet vid Björnklos BJÖRNKLO (afsides). Valborg, upphör då. Du plågar mig mer än du kan ana. VALBORG. En minst sagdt originel betägenhet! (Högt). det är af glädje, glädje. Du ska' inte tro att jag gråter af sorg, nej, Men du hade ju någonting att säga mig? VALBORG. Det är mycket naturligare att gråta af sorg. BJÖRNKLO (med tonvigt). ha naturligtvis aldrig kommit fram. Bref förkomma ju så ofta på resor. Dessutom var jag inte huru någon mår ? Någonting? Det är ju allting. Mina, bref så oviss på adresserna.. (blygt Men du frågar BJÖRNKLO. mycket föredraga, att det vore ingen. Sixten! VALBORG. Någon? Jaså ja! Jag skulle bra Se så, lugn! Du känner mitt sätt. Han är så förtjusande, så lik dig och så förVALBORG. BJÖRNKLO. ståndig. Ingen känner ditt namn, inte ens presten. Det föreföll mig som en profanation att nämna det. BJÖRNKLO. VALBORG. Stackars barn! mamma, hvars enda glädje jag är.
Hr Cederschiöld har såsom ett ibland moliverna till sin förkastelsedom öfver den ifrågav:de motionen ansett såsom en möjlighet att hemliga öfverläggningar skulle kunna ega rum emellan Riddarh.Utsk:s ledamöter, för att sedermera med den rätt, som till följd af denna motion skulle dera tillkomma, ifrån inträde eller säte och stämma i Ståndet utesluta en person, som vore oförtjent af en sådan opinionsdom. Jag behöfver i anledning häraf icke svara någonting annat än att man gerna misstänker andra för hvad man sjelf skulle vara mäktig att göra, ty det gamla ordspråket säger alt af sig sjelf känner man andra. För mig skulle det åtminstone vara omöjligt att framföra ett sådant skäl till grund för det afslag jag kunde vilja yrka på en mötion. Hvad åter angår Frih. Tersmedens anmärka, att motionen strider emot 90:de § Reg.F., så får jag fästa upmärksamheten derpå att, om förhållandet vore sådant, så skulle också de tillägg till 18:de § Riksd.Ordn., som finnas införda i 7:de § Riddarh.- Ordn. aldrig hafva förefunnits, emedan deruti ingå personers enskilta förhållanden, af beskaffenhet att om dem icke förmäles ett ord i 18:de § Riksd.Ordn. Således ligger det icke utom gränserna för R. o. Ad:s befogenhet att kunna stifta hvad slags lagar, som R. o. Ad. med K. M. öfverenskoiumer om, för riksdagsmans inträde på detta rum. Hr von Kraemer: Om den tacksamhetsgärd jag ämnat framföra för Hr Printzensköld kommer något sent, så är det icke mitt fel, ty jag får nämna att jag verkligen hade anmält mig före både Hr Printzensköld och Hr Cederschiöld. Hr Printzensköld, har nemi. gjordt mig en så smickrande förebråelse, att jag icke kan underlåta att derföre tacka honom. Här är fråga om införande af åtskilliga ändringar i lagparagrafer. Hr Printzensköld har förebrått mig, att jag dervid har ådagalagt juridisk spetsfundighet. Jag kan då icke finna annat än att det h. o. h. varit på sin plats i en lagstiftningsfråga!
Utdrag den 25 Maji 182g. 125 svärs-' och Oeconomie-Utskottets å nyo föredragna Betänkanden: N:o 101, i anledning af väckta motioner om förbud emot införsel af Danska hästar ; och N:o 103, i anledning af åtskilliga föreslagna åtgärder till lindring i rustnings-besväret. S. D. Då nu åter föredrogs Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottets Utlåtande, N:o 104, i anledning af Högvördige PreateStåndets och Bonde-Ståndets återremiss af Uti skottets Betänkande, N:o 65, rörande väckta frågor om upphörande af oeconomiska Besigtningar hvart tredje år å Soldat-Torp ; samt angående Soldatens skyldighet att sjelf underliållaTorpet; beslöt Bonde-Ståndet att bifalla Betänkandet , N:o 65, med tillägg af ej min, dre hvad sista Utlåtandet, N:o 104, innehåller, än ock den omständighet, att ett exemplar a£ det föreslagna sammandraget af Författningarna blifver utdeladt till hvarje Rustoch Rotehåll. S. D. Föred rogos å nyo och biföllos Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottets Utlåtanden : N:o jo8; angående väckt förslag om medel till uppmuntran för Fiskare att bosätta sig i Bohus Läns skärgård; och 136 Prof. Utdrag den 25 och 99 Maji 1829. N:o 109, angående föreslagna åtgärder till inrättande af en Låne-anstalt till förmon för tackjerns-tillverkarne i Riket.
Remiss häraf torde till Höglofl. Exped.Utsk. göras, för att i vanlig ordning med ärendet vidare förfara; och anhåller jag, till nödig kännedom hos de respektive MedSt:n om detta mitt förslag, att få, jemte biläggande af erforderligt antal exemplar deraf, detsamma till dessa våra MedStånd kommuniceradt. Begärdes på bordet. 78 Den 7 Mar s. Hr af Sillén, Gust. Otto Probus, auförde, dels skriftligen dels mundtligen: Pör att tagas i öfvervägande af Höglofl. StatsUtsk. och R. St:r vid pröfning af den, dels i följd af K. M:s Nåd. Propos. om Statsverkets tillstånd och behof, samt dels i anlcdn. af Hr Thomées i Vällofl. BorgareStåndet väckta motion, förekommande fråga ang:de Länsnotariernes löner, anhåller jag att med anledn. jemväl af den utgång, som, genom bifall till Statso. Ekon.Utskis Utlåt. N:o 3 beredts frågan om uphörande af den genom K. Brefvet d. 31 Jan. 1856 Landsinne medgifna myndighet att, utan begränsning till något visst maximum, bestämma Länsnotaries andel i expeditionslösen vid LandsKanslierne, få anföra följande: I berörde Nåd. Propos. föreslås Länsnotariernes löner till allenast 750 E.dr r:mt, men deremot LänsBokhållarnes löner till 1000 R:dr i somliga län och 800 R:dr i andra. Grunden dertill, att LänsNotarierne skulle få ringare lön än Länsbokhållarne är väl ieke anfört, men lärer ligga deruti, att man afsett, det LandsSekret:ne fortfarande skulle till en del aflöna LänsNotarierne, såsom först stadgades genom ofvanmde Nåd. Bref; Och det är för att häruti bereda rättelse, sorn Hr Thomée föreslagit, att LänsNotarierne måtte tillläggas lika lön på stat som LänsBokhållarne.
Majit, ehuru den åt lärare vid de tvåklassiga pedagogierna nyligen medgifna rätt. att efter viss tjenstetid uppflyttas i högre Stats-Utskottets Utlåtande N:o 66. 39 lönegrad, måste medföra ökade utgifter för dessa läroanstalter, och ehuru de tvåklassiga pedagogieruas antal blifvit genom Kongl. Maj:ts nådiga beslut förökadt med ännu en, nemligen i Engelholm, likväl funnit någon ytterligare tillökning i det för nämnda skolor redan beviljade anslag, under förutsättning att pedagogien i Sköfde blefve å elementarläroverkens stat uppförd, icke för den närmaste framtiden blifva behöflig. I sammanhang med denna nådiga framställning har Utskottet förehaft flera särskilda, uti afgifna motioner inom Riks-Stånden väckta förslag, angående dels inrättande af nya pedagogier, dels utvidgning af vissa sådana läroverk och dels deras uppförande på stat bland de tvåklassiga elementarläroverken; för hvilka förslag Utskottet här får i ett sammanhang redqgöra. Sålunda har Herr J. Ödmansson (uti motion N:o 36) hos Borgare-Ståndet väckt förslag om pedagogiens i Engelholm förändring till tre-klassigt läroverk samt beviljande af medel till löner åt behöfligt antal lärare, äfvensom åt lärare i musik och sång. Inom samma Riks-Stånd har (i motion N:o 120) Herr B. F. Ekerot, jemte förmälan, att vid Laholms pedagogi, der redan år 1863 en extra lärare blifvit förordnad, lärjungarnes antal nästlidet års vårtermin uppgått till 47, hemställt att nämnda pedagogi måtte uppflyttas till elementarläroverk med tre eller två klasser och ett motsvarande antal lärare på ordinarie stat uppföras. Med tillkännagifvande, att vid Södertelje pedagogi en tredje lärare från och med nästlidet års vårtermin varit anställd och af stadskassan aflönad, har Herr H. Vougt uti en jemväl inom Borgare-Ståndet väckt motion (N:o 148) gjort'framställning om nämnda pedagogis uppfattning till treklassigt elementarläroverk samt beviljande af derför nödiga anslag.
StänderS Constirutions-Utskorrs Protocoll den 28 Nowember 1809. SD. Wid justeringen af det Förslag till Trycksrihers-Lag, som Constitmions. Utskottet ägde att kill Riksens Högloft. Ständer asgifwa, yttrade sig Hr Biropen och Commendeuren Doctor d^oräin: "Ehuru jag uti Högloft. Utskottets uplysta omdöme borde finna anledning akt mifikro min öswektygelse, sä. kan jag likwäl ej dölja den farhäga, att en Tryckfrihets - Förordning, sädan som den nu upläste, icke nog bewarar Religionen, Styrelsen samt Medborgaren ifrån äfweiUyrliga anfall, och de metz skäl befarade ruitzbruk af en sä litet inskränkt Tryckfrihet, skola dock ofelbart härdast drabba Regeringssättet och Samhälls-Ordningen. Dch skulle den salunda anförde särskilde itteniny Utskottets Betänkande wördsammeligen widsogas. vi Lx krotocolls I. v. Walerius» Lades pa Bordek. UplästeS eit af friherre LarxslLä inlänmM Memorial sa lydande: Wördsamt Memorial! Da jag, lika med de öfrige Medlemmar utaf Högloft. Riksens Ständers Expeditions - Utskott, ej wa» Lemke Bandet 6. rit S2 Den r December. tit nog lycklig att smara emot det mig lämnade smickrande förtroende, sär jag härmedelst äran afsäga mig min plars inom nämnde Utskott. Herr Grefwen och Landt-Marskalken Msade i anledning häraf Herrar Elerrorer af i:sta Classen alt efter Friherre Carfelan wäija en Ledamot till Expeditions - Utffottet. Friherre 8krsi von wolstein, 6. l^. För Slt förekomma alla dylika twister i framtiden wore det nödigt att nn determinera, huruwida frän alla Stånden kunna komma till Expeditions-Utffottct andra Be» sint är sädane som äro i ordasätt likstämmige.
Comministrarne i hvarje Stift, äfvensom de i Stockholm, vare berättigade, om de det åstunda, att inom sig välja en Fullmägtig. Universiteten i Upsala och Lund äge att till Riksdagsmän i Prest-Ståndet utse, hv artd er a Tvenne. Professorer från de Uer läsliga Faculteterne. Likaledes må af Uett enskapsAkademien Tvenne Ofrälse Civile Ledamöter väljas till Fullmägt ige i nämnda Stånd, dock utan rätt till Riksdagsmanna underhåll. Utskottet bör i öfrigt anmärka, att godkännandet af de å nyo redigerade §§. i Riksdags-Ordningen medförer några, fastän mindre betydliga, förändringar i andra denna Grundlags ruin. Etter att sålunda hafva i korthet yttrat sig öfver förslagen till rättelse och förbättring af National-Representationen i de Olrälse Stånden, skulle utan tvifvel Utskottet lemna en pligt ouppfyld, om det ej tillika framställde sina åsigter rörande Frälse-Ståndets Representatations-form. Med bevarande af Ridderskapets och Coust. Utsfs. BetänkaJiden. 73 Adelns ursprungliga, från börden hämtade, rättighet att deltaga i Nationalrepresentationen, blefve det, etter Utskottets förmodan, ej utan inflytelse till Riksdags-ärendenas skyndsammare behandling, om denna rättighet utÖtvades genom val, af hvarje ätt inom Ståndet, till ett mindre antal Representanter än ätter, och således flera ätter komme att representeras af en Fullmägtig. Före Riksdagen borde, i sådant afseende, behörigt val anställas; och, ehuru derigenom Representanternes antal förminskades, skulle likväl ingen förlora den honom, enligt Riddarhus-Ordningen, tillerkända rättighet att kunna blifva Representant, utan blott tillfället att vid hvarje Riksdag personligen representera. Denna visserligen stora förändring af Riddarhus Ordningen torde, för utarbetandet af Reglementariska delar, kräfva längre tid och noga eftertanka. Endast grundernas framläggande ingick härvid i Utskottets plan.
Om nu Bancofullmägtige på sådant sätt till en måttlig cours uppköpa vexlar och remittera dem lill något säkert handelshus , med hvilket det aftal kunde träffas, att penningarna finge stå någon tid på 2 a 3 månaders uppsägning mot 3 å 4 procts ränta, så skulle denna ränta kunna belacka omkostnaderna för siIfrets intransporterande och Banken ej för sitt silfver i sjelfva verket komma att betala mera än 128 sk. för rtdrn. På detta sätt skulle Fullmägtige äga fonder att disponera, då de ville förstärka sitt silfverqvantum. En sådan anstalt anser jag äfven nyttig i det afseende, att om en conjunctur inträffade, då vi hade öfvervigt på handelsvågen, hvilket ofta handt och sednast 1828, öfverskottet korinne Riket till godo i reelt mynt. Vid sådana förhållanden är det sällan, som en handlande finner sin uträkning i att införa silfver-, emedan det kostar i transport, och coursen skall gå bra långt ner, innan han finner uträkning i alt införa det, i stället att importera varor, hvarå merendels något står alt vinna. Om Bancofullmägtige då kunde handla upp vexlar, vore det en nyttig åtgärd. Detta tror jag vara den enda riktiga utvägen för Banken att förstärka sin fond. Man säger väl, att Bancostyrelsen ej är sådan, att man med säkerhet kan anförtro den en dylik åtgärd; men jag hemställer, hvarföre det nu skulle vara mera svårt, än förr, alt finna personer, sorn kunna behandla sådana affärer, i fall man iemnade dem ordentliga föreskrifter. Om man stadgade, att Fullmägtige ej få gifva mera än 182 sk., riskerar man icke mycket. Svårigheten beror pä bedömandet af de utländska handelshusens säkerhet och på skötseln af vexelaffärerna, så alt Banken ingenting förlorar, Hr L e fr é n, Joh, Pehr: En ledamot har påstått, att Bancostyrelsen vid de tillfällen, då silfvercassan behöfver förstärkning, ej skulle köpa, utan låna silfver. Vid genomläsning af Utskts betänk, i det hela finnes, att Utsk. förutsatt, det håda dessa sätt att förstärka cassan kunna komma i fråga och mäste det.