Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Comrnissar.ierne yttrade härvid; ”Efter Comtnissariernes tanke är för Banquen förmånligast, att nya byggnaden, lika med den pabegynde, verkställes efter räkning under tillsyn och ansvar af antagne mästare, emedan den godhet i byggnads-materialier, den sorgfällighet i utforssättet och den soliditet, sorn Banquen i det hela bör söka att vinna, troligfen icke erhålles genom entreprenade. Comrnissarien Brakel har likväl härvid varit af skiljaktig mening och trott, att entreprenad vöre för Banquen tjenligaste utvägen till byggnadens fullbordande.
Sistnämda ord har var raske systematiker hämtat, synbarligen i andra eller tredje hand och allra sannolikast - efter hvad man framdeles får se - ur Bebels samtagna bok on1 qvinnan, men från ingen ringare förste sagesman än sjelfva John Stuart Mill. Denne brukar några gånger (se afhandl. The subjection of women) ordet skonstprodukt Mill säger till samhällets målsman: I hafven dels hindrat, dels icke uppmuntrat qvinnan i öfvandet af en del förmågor. I, som tvungit henne.att i dessa särskilda hänseenden stelna till och halla sig qvar i ett slags krymplingstillstånd, I egen ej att åberopa hennes k natur: .. O m den veten I ännu föga. Hvad I åstadkommit och behagen kalla natur, ar till stor del en b konstprodukt^. Låten henne i m h g a p å hvarandra följande mansildrar fritt och med tillerkänd aktning för sina strafvanden ö k a afven hittills hämmade förmigor. Sedan kan tiden vara inne att tala om natur. Ordet konstprodukt brukades alltså af John Stuart Mill alldeles som af vanliga menniskor - i motsats mot ordet natur och tillika i rentaf motsatt sammanhang mot det, hvari pastor Fzrden tager sig friheten anföra det. Humoristiskt beaktansvärd ar dennes omedelbart derefter gifna definition på en konstprodukt: onigot bestandig flytande. som alltjämt ändrar och formar sig i öfverensstammelse med förändringarna i kulturoch natur förhållanden^. Man måste kanna en ostörbar tillfredsställelse redan af sjelfva ljudfallen i sina egna ord för att kunna komma sig för att sammansätta en så munter paradox och dervid hela tiden se alldeles allvarsam ut, ja verkligen vara allvarsam. Men sådant komiskt allvar lyckas lätt för dem, hvilka hylla sin egen stereotyperade lära, såson1 ju pastor Fzrden och vissa af han ' s embetsbröder göra: hylla den filosofi t. ex., som alla andra längesedan lagt bort, och med den naturlära, hvilken menskligheteii naivt plägade sammansatta före naturforskningens tidehvarf, således läran om en natur som företer .endast reproduktion, icke omeller utbildning.
Utskotten underdånigst vörda den ädla afsigt och öma omvårdnad, sorn röjer sig i Kongl. Maj:ts.Nådiga fraia* •*93' Statsoch BesvärsUtskottens lietank and en, ställning om utvägar att bibehålla det grofva brödet vid ett nedsatt pris i Hufvudstaden; finna Utskotten sig likväl icke kunna tillstyrka denna undsättnings-åtgärd, sorn dessutom ingalunda vore förenlig med Magazins-Inrättningens åligganden och i öfrigt skulle medföra en årlig betydlig förlust, hvilken ej kunde betäckas, utan ytterligare tillökning i Landets redan nog dryga beskattning. — Hvilket alt vördsamt underställes Rikets ITöglofl. Ständers pröfning. Förstärkta Stais-Utskottets Memorial avgående jr ägan om förhöjning i Postverkets Intrader. I anledning af Bevillnings-Utskottets i Memorial den 30 sistledne Maj gjorde anmälan, hafva samtlige Riks-Standen under den 2 oell 3 i denne månad, till Deras Förstärkta Stats-Utskotts afgörande öfverlemna! frågan, angående 25 prgcfcnts förhöjning i Post taxan förden in. re Brefvexlingen, hvilken förhöjning Trenne af Stånden bifallit, men Högvördige PräsieStåndet ogillat oell ansett den derigenom påräknade inkomst för Stats Verket böra i stället sökas genom förhöjd afgift lör Consumtionen af Bränvin och Tobak, och hvarvid bemälte Stånd fortfarande förhlifvit, utan att ingå i Hedetjyärda Bonde-Ståndets Förslag att ersättning för Stats-Utskottens Betänkandenl 1953 den ifrågavarande Post-Taxe-förhojningen måtte sökas genom förhöjd afgift på andre Bevillnings^ Artiklar. F'örstärkta Stats-Utskottet har i följd häraf denne dag satnmanträdt, och i den ordning Grundlagarne utstaka röstat öfver den utaf Bevillnings-Utskottet föreslagne, så lydande Voterings proposition : Den, sorn bifaller, att det af Riksens Höglofl.
Magdalena Kristina — det var hon den ljusa, något yngre systern. Grefven och grefvinnan kallade dem alltid vid dessa stolta namn. Men sinsemellan hade de förkortat dem. Isa och Mag — det var lättare att hviska under små, näpna dockhemligheter och ömsesidiga kyssar och omfamningar. De voro tvänne stillsamma, en smula lillgamla barn, som aldrig rasade och aldrig skreko högt och gällt, vare sig af sorg eller glädje. De endast lekte fint, nätt och förståndigt. Under dessa små täcka lekar kifvades de aldrig, de hade ju också af alla dessa fina, ömtåliga leksaker hvar sin. Då Isa fick en pariserdocka med blå ögon, hvilken kunde sofva, så fick genast Mag en likadan. Då Mag fick en liten silfverspis, i hvilken man kunde » låtsa » koka med sirliga, fina silfverkärl, hvilka voro mindre än fingerborgar, så fick Isa strax en likadan. Hvad skulle de väl då näbbas och kifvas om? Därför älskade de hvarandra i stället. Och slösade all kärlek, som kunde rymmas i deras - små hjärtan, på hvarandra och kysste hvarandras små röda mumnar, som voro alldeles lika mjuka, fina och kysstäcka — kysstes hvarje morgon — hvarje afton och dessemellan hela dagen. Grefven och grefvinnan Kugge voro alldeles för » mondäna » att sysselsätta sig med sina barn. Men de höllo af dem på sitt » mondäna » sätt — en smula på afstånd — liksom genom en spegelruta. De sågo hvarann, talade vid hvarann, voro tillsammans, men alltid med spegelrutan emellan; de kommo hvarann ej närmare — glaset var i vägen. Och när Lovisa Ulrika och Magdalena Kristina kysste sina föräldrar — grefven och grefvinnan — då skedde det också genom glaset och därför kändes det så kallt på läpparna. Då de små runda flickhufvudena, som liknade hvarandra så mycket, omramade af det hängande pagehåret lutade sig intill hvarandra i fönstret, var det isynnerhet en af gatans pojkar de tvänne stora ögonparen följde med ett intresse, som de båda — Isa och Mag — smått blygdes för och gömde djupt innerst, utan att yppa för hvarandra.
ett godt räd i hvad sak som helst, vore hon om ni korresponderar under denna adress. [153] derför mycket tacksam. Särskildt må nämnas E — a. Verserna äro ju ej sä oäfna, men vi förfärdigande af starka och varaktiga väfnaanse ej lämpligt intaga förut tryckta saker. der (vore synnerligt glad, om » profbitar&gt; kunTheresia. N. tackar tor löftet om modede erhållas). Huru skall man sy sina egna 1 skultunnan mycket, som skulle vara tidningen och nppgifver adress: Lidköping oeh barnens kläder pä ett enkelt och prak14 L i l l a V a t t u g a t a n 14. till stort gagn för de behöfvande. p. r. tiskt sätt? Dock, lör att ej bli ansedd som E. G. Insänd 50 öre till fröken ConHvardagar ' / z3 — ' I2A. Frida N. N. ett original, något följande modets fordringar. cordia LöfVing, Nybrogatan 11 B, Stockholm, Äfven upplysningar om andra handarbeten. Behandlar företrädesvis Barnsjukerhåller ni boken er tillsänd. Bleckburkar till förvarandet af speceUppköp till samt anrättande af smakliga och Arta kom för — serla. domar. [34] billiga maträtter. Bak, brygd m. m. rier, gryn o. d. äro i första rummet Maggie. Välkommen åter. Så-det ena som att föredraga framför s. k. lådfaek, emeN:r 89. Finnes det något medel att bortdet andra vantar endast på utrymme. taga fräknar, och huru skall man bli befriad Ejny C — n. (' -) Vänd eder till den uppgifna dan dessa i det längsta bibehålla och fran tinnar i ansigtet? Amalia. bokhandel, der ni prenumererat, och der felet C, 0. J o s e p h s o n meddela en oangenäm träsmak, men äfN:r 90. Jag är lyckligt gift: min man och måste ligga.
Å landet bör soknenämnd och i stad Stadens Äldste egna synnerlig upp märksamhet deråt, att sådana förbrytelser varda till åtal angifna. 13 Rättighet att verkställa beslag tillkomme de i 56 § 1 mora. omförmälda allmänna åklare. Beslag skall göras i två vitnens närvaro. §' 58. Ej vare någon jäfvig att angående oloflig bränvinsförsäljning vitne bära, endast pä den grund att han dervid bränvin sig tillhandlat eller förtärt. § 59. Denna förordning skall lända till efterrättelse från och med början af år 1853, dock med följande undantag: a) Den rättighet till försäljning af bränvin, hvilken, då försäljningsbeloppet icke understiger en kanna, hittills tillkommit en hvar, fortfare att vara gällande, för stad till den I Oktober, och för landet till den 1 November 1855. b) Jordbrukares rättighet att kunna å landet till underhafvande eller den, sorn hos honom förrättar arbete, sälja bränvin till belopp af minst ‘A kanua, gälle fortfarande till den 1 November 1855. c) Rättighet att sälja bräuvin under en kanna, utan att låta detsamma på försäljningsstället förtäras, och sådan rättighet, som svarar mot hvad i denna förordning med utskänkningsrätt förstås, må, der den blifvit förlänad för tid, som före år 1855 icke tilländalöper, fortfarande utöfvas i stad till den 1 Oktober och å landet till den 1 November 1855, mot de afgifter till stad eller kommun, hvilka vid rättighetens förlänande åtagna blifvit. Till Kronan skall gästgifvare, som under år 1855 utskänkningsrätt fortfarande utöfvar, erlägga i afgift för tiden lill 1 November samma år, utom den i bevillningsförordningen påbudna bevillning, från och med 4 R:dr 24 sk. till och med 75 R:dr, samt idkare af värdshus-, spisqvarterseller annan näringsrörelse, hvars rättighet då fortfar att vara gällande, från och med 15 till och med 75
Fråga har varit väckt om bestämmande af form å enkel redskap och af förhållandet mellan pannans höjd och vidd; men Utskottet har, efter omsorgsfullt öfvervägande af denna fråga, kommit till den öfvertygelse, att föreskrifven likformighet i redskapens konstruktion icke blott är med stora svårigheter förknippad vid verkställigheten och skulle, genom nödvändigheten af ändringar och genom svårigheten att bedöma, huruvida modellen är noga följd, ådraga de mindre bränneriidkarne kostnader och förluster, utan ock kunna hämma uppfinningen och tvinga till vidhållande af redskap och afverknings-methoder, som äro ofördelaktiga både för den enskilde och samhället. Det enda, som torde böra såsom grundsats antagas, är, att afverknings-förmågan hos alla redskap beräknas efter den, som man funnit hos den för närvarande kända bättre redskap, då det sedan må ankomma på den enskildes omtanka, om han vill underkasta sig att tillverka med redskap af sämre konstruktion. Utskottet får på dessa grunder föreslå, att Konstruktionsritning och modell för enkel redskap ej må fastställas. Då Utskottet nu kommer in på den grannlaga frågan om närmare utveckling af de båda bränvins-tillverkningarnas olika beräkningsoch beskattnings-sätt, är det först nödigt att klart uppfatta grunden för denna olikhet. I de länder, där tillverkning af sprit-drycker ägt rum, har man, vid någon period, sett sig nödsakad att tillgripa kraftiga lagstiftnings-åtgärder, för att lägga band på en tillverkning, som så lätt urartar till en källa för fördärf; och det säkraste medlet har befunnits vara att, genom det af lag-stadganden frambragta sakernas tvång, förvandla tillverkningen till en fabrikation i stort. Tvånget har legat i en hög beskattning, hvilken gjort det omöjligt att med fördel tillverka annorlunda än vid stora fabriker, där den största möjliga produkt kan erhållas med minsta åtgång af råämnen och bränsle. Sålunda har i England bränvins-fabrikernas antal — icke genom lag-bud blifvit inskränkt, utan — inskränkt sig sjelf till 13 stycken; i Danmark är det 101, i Norrige 32; och antalet synes öfverallt visa en benägenhet att minskas.
Jag skulle i alla fall tro, att förhållandena i grannrikena, Norrige och Danmark, äro de hufvudsakligaste att anföra, emedan seder och bruk hos oss och derstädes mest öfverensstämma; — torde ock, hvad de yngre tjenstemännen angår, bäst kunna jemnföras. För alt förekomma nepotism och mannamån i öfrigt har jag, hvad Frankrike beträffar, på enskild väg mig bekant: att, vid utgången ifrån Polyteckniska skolan i Paris, examensbetygen bestämma på hvilken korps den utgående eleven blifver anställd; så att de bästa betygen gifva den förmånligaste placeringen. Detta ett sätt att förekomma missbruk. I Preussen, hvarest af gammalt examen fordras tj enstegraderna emellan, finnes äfven ett annat sätt att skapa till tjensten duglige em - T) e ir 19 Februari. 33 embetsman, nemi. att den pä tjenstemannabanan inträdande unge mannen måste, innan befordran vinnes, genomgå icke blott, såsom hos oss, lägsta graden såsom extra ordinarie, utan (för att taga ett exempel ifrån Juridiska verken) såsom notarie, fiskal och assessor, tjenstgöra ett år i hvarje grad, hvarefter han är förvissad om ordinarie tjenst. Ilos oss är deremot extra ordinarie-graden, eller väntningsliden med 20 ndr r:gds årlig inkomst, gemenligen 10 år; och lönen blifver då 5 å 600 r:dr för den 28 å 30-årige tjenstemannen, af hvilken lön oftast hälften åtgår lill räntan för under tiden åsamkad skuld, en skuld, hvars kapital genom den lön, som af Staten bestås, äfven i de högre graderna, sällan kan amorteras, ytan måste följa embetsmannen — i grafven. Uti Norrige, likasom i Danmark, finnas egentligen ej några extra ordinarier: ty en ”extra skriver” i Norrige åtnjuter samma lön, som kopisten, eller 192 specier (768 r:dr) om året. Depart:ts-chefen antager och afskedar efter behof och godtycke dessa extra skrifvare; lönen utgår af expensmedlen för Departementet.
Det beror af Ranco-Fullmägtige att bestämma, huruvida Silfver eller Guld , under en viss halt, må emottagas eller icke, 7:0 Enär Silfver och Guld finnes å Kongl, Myntet, för Bankens räkning, i unés tåen de lill större belopp, än som kan medhinnas att inom senast 6 veckor blifva uppmyntadt, bör Banco-Slyrelreisen foga anstalt, att öfverskoltet genast varder till Banken afiemnadt i Plantsar , hvilkas halt och värde då tillika från Kongl. Myntet attesteras, dervid hvarje Plants, lill behörig C011- troll och säkerhet, med en dess Stärn* pel förses, 8;o l Januarii månad hvarje år, och oftare, der så skulle nödigt pröfvas, skall Jnventering å Kongl. Myntet anställas, cenom det Styrelse - verk, hvarunder Mynl-imätlningen lyder; och ege Raue Bnnco-Utskottcts Memorial N:o 107. 43 Co-Fullmägtige att, uti denna Inventering, genom Ombud , deltaga.
Innan Hans Kongl. Höghet Hertigen, Riks-Föreständaren ännu i conseil-rummet inträdt förklarade undertecknad Hof-cantzler ä Hög - Den 8Maj. 47 Högbemälte Herres wägnar, at Hans Kongl. Höghet, som uti et särskilt ämne önffat tala med de nu församlade Herrar och Män, hade welat nyttja samma tillfälle, at af enskilt förtroende i förwäg läta meddela dem underrättelse om Rikets närvarande ställning, med de i krig eller förbund med Swerige warande främmande Makter wint de åtgärder i afseende derä, hwilka under Hans Kongl. Höghets Förwaltning af Riksstyrelsen ägt rum, hällst desin ärenden, under nuwarande sakernas ställning, wörö uti den närmaste förbindelse med Rikets inhemska angelägenheter. Hof (lantrriLren meddelade derefter alla nödiga upplysningar i förewarande ämne, hwaraf de församlade Herrar och Män nogsamt inhämtade Rikets betänkliga ställning, förnämligast i afseende pä en med wida öfwerlägsne stridskrafter utrustad nästgränsande makt, samt insägo nödwändigheten at, i brist af fullt tilräcklige förswarsmedel, ersätta denna brist genom anwändandet af en Opinions styrka, som endast finnes uti allmän enighet, samt uti en .skyndsamt til utöfning och stadga kommen laglig Regering, utan hwilken sednare wisia med utrikes makter högst nödige underhandlingar icke kunna bedrifwas. Derefter förklarade Hof-Lant^Ieren atHans Kongl. Höghet med bekymmer erfarit, det irriga rykten kringlupit, hurusom et nytt förslag til Regeringsform skulle pä et öfwerraskande sätt blifwa för Riksens Ständer framställdt, i . hopp at deras bifall, utan öfwerläggning, derhppä skulle följa. Hans Kongl. Höghet ansäg gg Den Maj. stg derföre befogad, at genom Hof - Oantrlei-en förklara sädant hwarken wara eller blifwa med Dep afsigter öfivcrensstämrnande.
Denna tvist visar bäst, huruvida vi följt rätta ordningen af målet, då vi icke äro i stånd att komma öfverens om orden. Jag anhåller, att Herr RiddarbusSecreteraren ville upplysa, om icke tre Stånd redan godkänt den af Utskotten föreslagne Yoterings-proposition. Herr Cederschjöld: Jag får, i anled - 64 Den 17 December f. m. wing af den sista Talarens yttrande, påminna derom, att den proposition, hvaröfver vi nu gå att votera, blott är en preliminair-fråga, för alt gifva Herr Grefven och LandtMarskalken ledning i sitt omdöme, om Utskotten haft rätt föreslå Voteringsproposition, eller icke. Förklarar Ridderskapet och Adeln, att frågan kan förfalla, lärer proposition, till godkännande af den utaf Utskotten föreslagne votering, af Herr Grefven och LandtMarskalken vägras. Om deremot tre Stånd redan fattat beslut, att Förstärkt Utskott skall votera öfver denna sak, hindrar detta icke Ridderskapet och Adeln, att hänskjuta målet till ConstitutionsUtskottet, för att söka få rättelse deri. Friherre Cederström: Det är egentligen i anledning af Herr Rosenblads yttrande, som jag begärt ordet. Om tre Stånd begå en olaglighet, bindes Ridderskapet och Adeln icke deraf, eller kan Ståndet deraf blifva tvuuget att deltaga i voteringen inom Förstärkt Utskott. Frågan får då afgöras af ConstitutionsUtskottet, hvars yttrande i detta afseende ej kan vara tvetydigt. Undertecknad, Riddarhus-Secreterare: I anledning af Herr Rosenblads begäran får jag äran vördsamt upplysa, att Presteoch BorgareStånden godkänt den af Utskotten föreslagne Voteringsproposition, men att i 1 Den 17 December f. in. 65 nit BondeStåndet återremitterat Utskottens Memorial. Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken erinrade å njo, att då en formfråga uppkastas, måste den alltid först särskilt afgöras, innan hufvudsaken kari pröfvas. I händelse frågan om
Genom det nu af Utsk. föreslagna uppskof intill d. 1 Jan. i836 anser jag icke någon nytta, men väl skada komma att uppstå, enär betydliga capitaler, genom bifall till hvad Utsk. föreslagit, skulle komma att ligga ofruktbara och näringarna ett fjerdedels år längre blifva i saknad af det låneunderstöd, som för dem är beslutadt. Jag kan altså icke bifalla Utskrs betänk., utan yrkar derå återremiss, med begäran, att Hr Stuarts välgrundade reservation må liggas till grund för Utsk:s förnyade utlåt. Hr Rosenblad, Bernh.: Hr Stuarts reservation är så väl grundad, att jag deri fullkomligt instämmer, och jag vill endast, såsom ytterligare skäl för återremiss, tillägga uppgift å några af de följder, som skulle uppstå genom antagande af Utsk:s förslag. Å ena sidan inträffar, på sätt Frih. af Nordin anfört, att betydliga capitaler komma att ligga ofruktbara under den tid, Utsk. utsträckt perioden för de nya ban - Den j6 Maj. bancostadgandenas inträdande i verksamhet. Bland dessa eapitafer vill jag nämna hela discontvinsten, som under nästk. Sept. blir för det upplupna året disponibel. Å en annan sida skulle derigenom, att Hr Stuarts uppgifna förslag icke antoges, de fastighcls-lånesökande, hvilka redan in på andra året haft sina ansökningshandkr inlemnade, under afvaktan att derå erhålla pröfning, komma att befinna sig afklippta i en sådan deras rätt, samt de för handltnas pro-? ducerande redan hafda kostnader och besvär altså vara förlorade. Jag anhåller, att betänk, må återremitteras och att Utsk. må taga i närmare ompröfvande alla de ofördelaktiga förhållanden, som kornme alt uppstå såsom följd af Utsk:s nu vidtagna beslut. Frih. Boye, Fredr.:
StatsContoret känner ej anledningen till Gralificationen åt Majoren Hästesko, men StatsContoret förmodar, att den varit af egenskap, som hört till Tredje HufvudTitelns föremål, enär den såsom utgift af denna Titel kunnat af ConstitutionsUtskottet godkännas; och hvad utbetalningen till Öfver-Auditeuren Wåhlin beträffar, är StatsContoret af den öfvertygelse, att densamma, såsom utgörande verklig vedergällning för tjenstgöring i mililairväg, ej hort anvisas å andre, än de för Mililaire Utgifter anslagne medel. De, vid granskningen af dispositionen öfver 7 å 8,000,000 R:dr årligen, af Revisorerne anmärkte poster utgöra tillsammans för de håda åren omkring a,3oo R:dr. Men äfven dessa, i förhållande till det hela, högst obetydliga Utgifter hade måst helt och hållet uteblifva, om de, efter Revisorernes förmenande skolat anvisas ä anslaget till extra ut gifter, enär, efter hvad Räkenskaperne utvisa, della anslag för de båda åren lemnat intet öfverskott. Revisorerne hafva 7:0 anmält att, i öfverensstämmelse med Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse af den a3 October i8a3, af detta anslag blifvit för CabinettsCassans beliof ulbetaldte, år 18:27, 68,541 3a sk., och år 1828, 58,166 R:dr 32 sk., hvadan till egentliga extra utgifter endast återstått, det förra året 3i,458 R:dr 16 skill, och det sednare 41,833 R:dr 16 sk. Då Eders Kongl. Maj:t vid i8a3 års Riksdag för Minister-staten äskade ett anslag af i5o,ooo R:dr Hamb.
De vändes rätt mot prästgården och den gamle fadern, ty det gällde nu att med en sista hungrig, intensiv blick göra sig till godo allt hvad de kunde af det kära de lämnade. De båda unga lågo på knä i åkdonets sits och hade fast omslingrat hvarandra med hvarsin arm. Fråu de lediga händerna lladdrade deras näsdukar. » Hvad Gud förenat skall människor icke åtskilja » — hviskade prosten med torra läppar. Åkdonet hade nu kommit till backsluttningen och sjönk där ner, tum efter tum, för de kvarvarandes blickar. Nu syntes blott de båda hufvudena, till sist en näsduk och en halmhatt — hvilka gjorde några konvulsiviska vinningar — en sky af dam och afskedet var slut. Då vände sig den gamle prosten om. Ej ett ord kom öfver hans läppar. De omkringstäende veko vördnadsfullt åt sidan, när han med långsamma steg styrde kurs mot trappan Endast gamla Malena kunde ej hålla sig. Hon rusade fram och grep prostens ena hand mellan sina båda samt kysste den. » Åh, Herre Gud! » — sade hon blott. Detta blef signalen till allmän jämmer. De, som förut hållit sig tappra, brusto nu i gråt, barnen glömde sina smörgåsar och med munnarne fulla, satte de i med hög diskant, och kajorna flögo förskräckta, högt öfver lönnarna, tillbaka till sitt kyrktorn. Men en djup sorg tar sig ej alltid uttryck i ord, och ehuru ryckningarna kring gubbens mun visade, att en stor och öfvercäldigande smärta ar betade i hans bröst, kom dock ej ett ljud öfver hans fast sammanpressade läppar. Han vände sig blott om, då han kom upp pä trappan och nickade åt alla dessa, hvilka följde honom med rnedlidsamma blickar, som om han velat säga: » Jag tackar er för ert deltagande, kära vänner, men jag vill nu helst vara för mig själf. » Och han hade sannerligen behof däraf. Ingen människa skulle få veta hvad det offer han gjort 1894 hade kostat honom — minst af alla hon, som nu vid sin makes, missionärens sida, rullade fram efter den dammiga landsvägen. » Hans lilla Helga! Hans Ijufva, lilla majblomster!