Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den 5 Augusti. 133 Upplästes elt af Frih. von Kraemer, 11 o b. Fredr., inlemnadl sälydande meni.: Hindrad af tjenstegöromål att längre qvarblifva som ledamot i StatsUtsk., får jag härmed afsäga mig detta uppdrag, med vördsam anhållan, att vid min riksdagsmannarätt varda bibehållen. R. o. Ad. lemnade härtill sitt samtycke; hvarefter H r G r. o. Landtm, med tillkännagifvaude, att Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr., såsom ledamot i StatsUtsk., erhållit 3 veckors ledighet, räknad från d. 8 dennes, samt Hr Gripensvärd, Jakob Elof, som varit suppleant i StatsUtsk. blifvit utsedd till ordinarie ledamot i samma Utsk., anmodade Hrr Electorer alt utse en ledamot i StatsUtsk., efter Frih. von Kraemer, en ledamot att i samma Utsk. inträda under den Frih. Tersmeden beviljade ledighetstid, samt en Suppleant dersammastädes efter Hr Gripensvärd. Gr. Lagerbjelke, Gust., uppläste en sålydande motion: L)e omkring Riddarhusets bakgård befintliga byggnaders, minst sagt, icke prydliga beskaffenhet, har hitintills kunnat, om ej försvaras, åtminstone urskuldas genom deras belägenhet invid en föga besökt bakgata. Sedan Stockholms stad nu mera beslutit, hvilket beslut äfven blifvit af K. M. stadfästadt, att en jernbro skall byggas emellan Riddarhusgränden och Tegelbacken, så kommer ofvannämnde byggnader deremot, alt dels ligga utmed, dels blifva pä nära håll synliga ifrån en af stadens förnämsta kommunikations-linie, samt sålunda att blifva för hufvudstaden en verklig vanprydnad, en egenskap, som det torde vara med R. o. Ad:s värdighet föga förenligt, att byggnader tillhöriga Ståndet fortfarande får bibehålla.
Den 7 ftflliDne ffiiars, i SlåDer bifallit. §. 57. SSleD ^ongl. «Dtoj:t$ SfåDiga fraDfäftelfe hafme 28i beflutit: l:o Sitt l $ftom. af 16 §. t ^ongl. förordningen Den 13 fulu 1818, angåenDe inteckning i fajk egenDom, bör erhålla följande för# änDraDe IpDelfe: ”3ntecfning, forn faftflällD marDer, gälle för borgenär nteD för# monérätt, forn i 17 gap. $anDelé#balken fktljé, ifrån Det Sing å lanDet, faint Den Dag i ©tabén, hån inteckningen void laga ©om# fiol fokt.” 2:o Sitt till 18 §. i högflberöröe f örorDnittg följande tillägg bör göraö: ”liro fafrtgheterna uti ferjkilDa ägare» hånDer, må ej eller borge# när, font l>at Den gemenfamma inteckningen, låta Denfamma i något)# Dera fajligljcten ferjkilDt DöDaé eller förfalla, utan faintpcke af Den ofri# ga faflighetenö ägare; fker Det, njute ej borgenären rätt till någon betalning utur ftflberörDe faflighet, meD minDre ägaren Deraf fjelf gjort ftulDen eller Denfamma å ftg tagit.” §. 58. 5)ieb ^ongl. 3Jiaj:tö bifall l^afroe 'SBi beflutit, att h^aD 4:öe punkten i ^ongl. brefmet Den 22 ®laré 1803 innehåller
De enda förteckningar, domaren således skulle vara skyldig att föra, blefvo konsepterna till de uppgifter, han tid efter annan vore skyldig att tillställa gode männen; men han hlefve befriad från det mest betungande af hans nuvarande arbete, nemligen att i de af honom nu förda, hela domkretsen omfattande förteckningar uppsöka den förmyndare, som inger redogörelsebevis, för att sådant i förteckningen anmärka, — en skyldighet, hvars utöfvande deremot för gode männen blefve vida mindre betungande, i anseende till det ringare omfånget af deras förmyndarelängder och den större personliga bekantskap med förmyndarne, de kunna förutsättas ega. Deremot vore det domarens pligt, att granska de af gode männen honom tillställda förteckningar, och den kontroll, som härigenom vunnes, vore, utöfvad af en samvetsgrann domare, otvifvelaktigt större, än om, såsom nu, förmyndarelängden fördes af honom sjelf. I afseende å det besvär, som genom ifrågavarande anordning skulle tillskyndas gode männen, anser sig Utskottet böra åberopa hvad Riksdagsfullmägtigen Sven Nilsson Lag-Utslcottets Betänkande JVi 32. 13 derutinnan anfört, eller att »de gode män, som vilja med nit fullgöra sitt vigtiga uppdrag, icke lära underlåta att, för egen lättnad och reda, uppställa en så beskaffad förteckning, hvadan det endast för de försumliga eller mindre ordentliga blefve en, under sånana förhållanden högst nödig tillökning i deras göromål. Besväret för gode män», fortsätter motionären, »att insända ett exemplar af denna förteckning öfver granskade förmyndareräkningar, är jemförelsevis så obetydligt emot det derigenom öfverflödigt blilna besväret för en mängd aflägset boende förmyndare att lemna hvar sitt summariska utdrag, att någon tvekan att antaga det föreslagna, i stället för det nu gällande, ej borde förutsättas.»
Och kan man väl neka, att, vöre icke denna fortplantning högst nyttig för vidmagthållandet af en Riks-Stånds-represcntation, just genom bördsrätten så sjelfständig, att den ej beror hvarken af Konungen eller folket, så skulle äfven detta emot förr inskränkta Adelskap utgöra en, i jemförelse med förtjensten, alldeles öfvermålig belöning? Ändteligen är ej, om man tillägger den förbättring jag ofvanföre föreslagit, Ädelskapet då jemt hvad det i Sverige bör vara, när det meddelar constitutionel och sjelfständig rösträtt och, i kraft af Grundlagens esprit, medförer anseende, utan att bibringa fåfänga? Om jag genom dessa mina yttrade tankar tröttat Högloft Constitutions-Utskottets tålamod, får jag anhålla, att min ursäkt måtte sökas i ämnets vigt och i nödvändigheten att, vid väckt fråga om utplånandet af ett, efter min öfvertygelse, oändeligen vist Lagstiftningsstadgande, göra dess vishet, genom rigtighet i slutledningar, så påtaglig, att framdeles någon ung man, lifvad af den tillförsigt, som en, af någon framställningsförmåga understödd, fördom så ofta kan bibringa, ej må alltför lätt frestas att söka bevisa omkull våra Lagar. Hvad särskildt angår de af en Utskottets Ledamot, Herr Regerings-Rådet Hadenstjerna, anförda motiver för samma förslag, som nu är i fråga, torde det tillåtas mig att munteligen få i hans närvaro göra de erindringar. som kunna vara förenliga så med min öfvertygelse i af - 664 Riksdagen 1812. seende på saken sorn den högaktning, både hans ålder, hans egenskaper och hans inom detta Utskott kända förhållande af mig ovilkorligen kräfva.» Med afseende å de af Herr Kammarherre Silverstolpe anförde skäl förenade sig Beredningen till alla delar i den tanka Herr Kammarherren yttrat, med tillstyrkande, att endast den förändring Herr Kammarherren föreslagit måtte i anseende till Regerings-Formens ifrågavarande § blifva vidtagen.
s 264-—337, bif. af PresteStåndet, IX s 649, återrem. af Adeln, IX s 664, af BorgareStåndet, IX s 694, af BondeStåndet, IX s 696. Ytterligare Utlåtande, IV 5. s 89 — 129, bif. af PresteStåndet, IXsui2och 1163, af BorgareStåndet, IX s lil5, af BondeStåndet, IX s ii3o« 5i Canalbyggnad, Götha, angående Directionens anhållan att genast i Banken få lyfta återstoden af årsanslaget för. Statsoch BancoUtskottens Betänkande, IV 3. s 256—- 263, bif. af Adeln, IX s 111, af PresteSiåndet, IX s 118, af BondeStåndet, IX s 133. Ytterligare Utlåtande, IV 5. s 798 — 801, bif. af PresteStåndet, IX 3. s 4*> af BorgareStåndet, IX 3. s 58, af Adeln, IX 3. s 70. om controllerande åtgärder m. m. för anordnandet af de till, anslagne medel. BancoUtskottets Betänkande, VI 2. s 489 — 496, bif. af Adeln, IX 3. s 393, af PresteStåndet, IX 3. s 4o3, af BorgareStåndet, IX. 3. s 407. *—• — om uppgift öfver hvad Staten påkostat; Motion, remitt. till StatsUtskottet, II s i323. Utskottets Utlåtande, IV 3, N:o 4°°» lagdt till Handlingarne af PresteStåndet, IX s 717, af BorgareStåndet, IX s 720, återrem. af Adeln, IX s 823.
En falare har väl sagt sig ej vilja draga upgiftens sanningsenlighet i tvifvel, men jag har i min hand en vidimerad afskrift af det Kongl. Bref, hvarigenom den omtalade Kongl, nåden skulle hafva blifvit Hr Printzensköld bevisad, hvilket K. Bref jag ber att få upläsa, och hvaraf 11. o. Ad. forde finna, att förhållandet ej är sådant, som här blifvit upgifvet. Det lyder sålunda: CARL JOHAN etc. Wår ynnest etc. Hos Oss har Adv.-Fisk:s-Emb:t i Wårt och Rikets Stats-Kontor, på detta Embetsverks befallning, genom C. E. Alander, anfört underd. besvär öfver Edert d. 2 April nästl. år meddelade beslut, hvarigenom med åberopadt stöd af 23 § uti den för Eder utfärdade Nådiga Instruktion, rättighet blifvit tillerkänd Adv.-Fisk. hos Eder, Prot.-Sekret. C. Pruitzen - 41G Den 8 Februari. sköld att åtnjuta actorats-arfvode till tolf proc. på de medel, hvilka i afräkning ä afl.
I detta afseende äro hufvudsakligen åberopade de skäl Utskottets Ledamot Herr Arvidsson anfört, uti dess vid Utskottets Betänkande bifogade skrifteliga Reservation; hvarjemte Herr Nilsson, med hvilken Herrar Ullberg och Norström sig förenat, anfört att för den som bor i5 eller 20 mil från LandshöfdingeÄmbetet, det är ganska svårt att välja detta forum, och att om han det icke vill, är han blottställd för äfventyret att få afbida Excecution ett eller halftannat år, hvar emedlertid Gäldenären kan komma på obestånd derigenom, att han begagnar nu varande Rättegångsordning och genom vad med 12 sk., drager saken under LagmansRätten, hvarmed Gäldenären icke något äfventyrar, samt att detta icke obetydligt motverkar den enskilda Credi - 904 Lagutskottet! Bctänkandett. ten, hvarföre Herr Nilsson begärt, att Utskottet måtte taga Herr Arfvidssons förslag under närmare granskning och tillse, om. icke Betänkandet må kunna ändras i så måtto, att en ostridig fordran, Som vid Häradsrätt ådömes, enär den icke uppgår till högre summa än 9 Cap, UtsökningsBalken utstakar, må emot Borgen kunna utmätas, antingen vad erlägges eller ej; och RiksdagsFullniägtigeil Anders Danielsson liar andragit, att om, söm han förmodar, den sats är vigtig att man bör så mycket möjligt är följa enhet i principer för Lagstiftningen, så kan han ej finna hvarföre icke Utskottgt ansett första Domstolens Utslag, i ett erkändt Skuldfordringsmål, lika utmätningsgildt som Konungens Beful 1 liiligshafvandes: att man väl med en klar och ostridig fordran kan vända sig till Konungens Befallningshafvande; men att om afslåudet gör det för sökande lättare, att anlita
Men det är just med anledning af dessa förhållanden, som befogenheten att påminna om vårt skolväsendes upphjelpande, för att icke stadna efter den tid, i hvilket det har sin tillvarelse, är så mycket mera påtaglig. Kommunerna på landet hafva med stora uppoffringar ordnat sina folkskolor så godt de möjligen kunnat. Staten har varit njugg att bispringa dem i detta magtpåliggande värf. Den klagan som försports har icke fått fart, emedan kommunens egna fördelar så innerligt varit förenade med dessa uppoffringar, men så kommo ”högskolorna”, och man har ej vågat att gripa verket an, af fruktan att digna under bördan, — ingalunda derföre, alt man erkände och gillade det goda syftemålet. Inom samhällen, som bildat sig till släder, ser man likväl, att Staten mellankommit och aflönat lärarne för de ”högre folkskolorna”, hvilka under benämning: pedagogier eller elementarläroverk utöfva en välsignelsebringande verksamhet öfver hela landet. Skulle ej likartade förmåner kunna blifva landsbygden till del? Det är denna fråga, som jag vågar att vördsammast framlägga till besvarande, då jag nu föreslår: att Rikets Ständer, under behandlande af folkskolefrågan, ville besluta, att, i stället för de så kallade högre folkskolorna, pedagogier på landet må inrättas, der kommunerna så åstunda, och att Rikets Ständer, till aflönande af lärare vid dessa pedagogier, anslå lika belopp, som för närvarande utgå till lärare vid de lägre elementarläroverken inom riket. Börandes likväl landstingets utlåtande och förslag afgifva® öfver de pedagogier, som blifva inrättade, innan Statens skyldighet härutinnan vidtager. Bih. till It. St. I sammanhang härmed hemställer jag, om det icke må anses lämpligt, att de nu befintliga pedagogier på landet, som tillkommit genom donationer eller annorledes, ställes linder Skolstyrelsernas förvaltning och Skolinspektörernas inseende, i likhet med folkskolan och de nu föreslagua pedagogierna. Om remiss till behörigt Utskott anhålles. Stockholm den 30 November 1862. C. J. Svensén, från Calmar lån.
För vinnande af styckjunkareeller högsta underofficers-graden fordras genomgående af en svår examen, i flera delar af lika omfång med officersexamen och detta helt naturligt af det skäl att ur denna grad i främsta rummet skall i fält ersättas de brister, som uppstå i subalternofficers-graden; derjemte äro styckjunkare afsedde, att vid fotartilleriet göra afdelningschefstjenst, att vid ridande och åkande artilleriet vara batteriadjutanter och andre befälhafvare vid batteriets park, båda befattningarne ganska maktpåliggande såväl i fred som i fält. Till denna grad erfordras sålunda särdeles skicklige och pålitlige personer; de blifva äfven jemförelsevis försvarligt aflönade och åtnjuta den utmärkelse att bära en uniform som icke mycket skiljer sig från officersuniformen. Jemför man nu sergentsoch förste konstapels-graderna, finner man att kunskapsfordringarne för båda graderna äro desamma, nemligen afläggandet af den s. k. förste konstapelsexamen, som rättare borde kallas underofficersexamen. Enligt nuvarande organisation äro också båda afsedde att vara kanonbefälhafvare i fält med lika åligganden och ansvar. I afseende åter på deras ställning inom garnisonerna under vanliga förhållanden företer sig en stor skillnad. Sergenten har fullt underofficers-befäl, har lön och beklädnad i kontant, är vanligen icke skyldig att bo i kasern, samt anses i lefnadssätt och enskilda förhållanden tillhöra den s. k. herreklassen. Förste konstapeln är deremot till alla delar nummerkarl, har beklädnad och en del aflöning in natura, är boende i samma rum som truppen, är lika klädd med den (med undantag af epåletterna), har samma tjenstgöring som andre konstapeln och får mera undantagsvis göra underofficerstjenst. Då obestridligt är att förste konstapels-graden minskar behofvet af underofficerare, hvilkas antal eljest måste blifva talrikare och staten dyrare, är således billigt, att denna grads ställning höjes, såväl genom någon förbättring i dess villkor, som ock derigenom att förste konstaplar i allmänhet endast användas till underofficers-tjenstgöring.
> .Med sådane äsigter finna Riksens Ständer de för ifrågavarande ämnen nu gällande förordnanden , sorn innefattas i Kongl, Kungörelserne den 20 December 1754 och d. 5 Juni 1792, icke vara instämmande, då den förre Kungörelsen för ■upptäckande af en Efterapare utaf Bankens Sedlar utstakar en Belöning af 40,000 Daler Kopparmynt eller R;dr 10 skill. 8 rtst. Banko, som Underdåniga Skrifvelser. 537 som synes öfverskrida hvad skäligen derför bör tilläggas , men deremot icke bestämmer någon vedergällning för upptäckt af Sedlarnes förfalskare , samt den sednare åter utsätter en vida skiljaktig Summa edler ioooR:dr Riksgälds-Sedlar för den, som Upptäcker dylika Sedlars efterapare, och lemnar till en godtycklig pröfning hvad förfalskarens upptäckare bör ethalia; hvarförutan uti håda saknas föreskrift om någon eller huru stur Belöning bör tillfalla den , sorn tillrättaskaffar utpranglare af efterapade eller förfalskade Bai»kueller Riksgälds-Sedlar.
Landtbruks-institut underdåninga skrifvelse den 30 sistlidne September, innefattande anmälan: att nämnde Institut, hvilket såsom vilkor för uppbärande af det åt Institutet vid sistlidne riksdag beviljade årliga anslag af 4,000 r:dr banko, fått sig ålagdt att emottaga och underhålla sex fri-elever samt ett lika antal fri-lärlingar, från och med Oktober månad förlidet år, då Institutet trädde i full verksamhet, icke allenast iakttagit nämnde vilkor, utan äfven derutöfver lemnat inträde åt 18 betalande lärlingar och 20 betalande elever, oberäknadt dem, som med stöd af 33 § i de för Institutet, år 1846 i nåder utfärdade stadgar, erhållit tillstånd att såsom extra elever af undervisningen sig begagna; alt antalet af sökande lill så väl elevssom lärlings-platserne vid Institutet varit betydligt större, än utrymmet medgifvit att derstädes emottaga; hvilket förhållande synnerligast inträffat i afseende å platserna för frilärlingar; alt som likväl med sistnämnde klass af lärjungar hufvudsakligen afsåges alt dana duglige och skicklige arbetare, hvilket sällan eller aldrig lyckades med andra än sådane, som från yngre åren blifvit vande vid jordbruksarbete, vore det, i Styrelsens tanke, af stor vigt att få det vid Institutet ordnadt så, att goda och skickliga ämnen till lärlingar icke behöfde derifrån utestängas genom att af dem fordra en årsafgift, som gjorde det för flertalet af obemedlade ynglingar omöjligt att kunna vinna inträde derstädes; att Styrelsen derföre, lika med hvad de för granskning af styrelsens förvaltning utsedde revisorer föreslagit, ansåge, att ändamålet med Institutets verksamhet äu mer skulle befrämjas, om ej blott sex, utan alla, landlbruks-lärlingar befriades från årsafgifts erläggande, hvaremot fri-elevsplatserne lämpligen syntes kunna inskränkas från sex till fyra; att, genom § 1 i ofvan åberopade nådiga Stadgar, Institutet fått sig anbefaldt att: ”bibringa dem, som detsamma begagna, de kunskaper så i ”Iheoretiskt som praktiskt hänseende, hvilka erfordras för ett landtbruks rälta ”skötsel”, och att ”för vinnande af detta mål följa landlbrukets utveckling och framsteg äfven i andra länder, samt genom försök pröfva och tillämpa hvad som för Sverige kan vara ao vändbart”, men alt detta stora och vigtiga syfte Kongl. Maj:ts Nåd.
Gr. Cronhjelm: Jag vågar tillstyrka den förändring, som är föreslagen. Jag medger visserligen, att redactionen kunnat vara bättre; men jag anser den dock vara tillräck - Den a 4 Mars f. m. 4*9 ligen tydlig, för att §. må kunna tillämpas utan misstag. Jag tror lika med Hr v. Hartmansdorff, att man bör hafva så mycken grannlagenhet för de andra Stånden, att man ej afslår ett stadgande, som de ansett nyttigt, då det egentligen inverkar endast på dem; men jag mäste bestrida, att de andra Stånden alltid iakttagit den delicatess, att de väntat, tills H. R. o. Ad. yttrat sig uti ämnen, som angått detta Stånd. Näst efter denna §. kommer 12 punkten, som ensamt angår R. o. Ad:s representationsrätt, och öfver denna punkt hafva de tre öfriga Stånden redan fattat deras beslut, och den är af BondeSt. afslagen. Jag vill dock icke, att ett sådant exempel må följas. I afseende på hvad den siste värde talaren yttrat, får jag anmärka, att här icke är fråga om bestämmande af tid för valförrättningarna; sådant skall ske i riksdagsbeslutet, och intet hindrar att då bestämma den lämpligaste tiden för dessa val. Jag anhåller om bifall å den nya §. Hr von Troil: Hr v. Hohenhausen har såsom skäl mot förslaget yttrat, att dess antagande skulle lemna en ökad tid att, såsom orden föllo, bearbeta dem, som väljas till riksdagsmän. Jag medger, att detta vid första påseende har mycket skäl för sig; men man torde finna, att en sådan bearbetning likaväl kan^ske på riksdagsorten, i fall de valda äro sådana, att de låta bearbeta sig, och då tror jag, att intet vore förloradt derigenom, att bearbetningen blefve undangjord före riksdagen. Man behöfde i sådan händelse icke draga ut på riksdagen så länge, att den varar 18 månader. Riksdagens resultater blefve troligen i båda fallen lika olyckliga; men kostnaderna blefve åtminstone mindre i det förra. Jag tillstyrker således bifall å förslaget. Hr von Hohenhausen:
Jag anser anslaget till Minister-Staten ej Lora Öfverstiga R:dr i5o,ooo Sv. B:co årligen, dels emedan det synes mig klart att, om och när indragningar i Statens utgifter skola göras, man är befogad alt företrädesvis iagttaga dem å sådane poster, som icke äro underkastade någon detaillerad pröfning i förväg eller granskning efteråt af den betalande, dels emedan summan af B:co R:dr i5o,ooo: icke bör anses för ringa, då Norriges bidrag af 4o,ooo Specier eller circa 94,000: tages i beräkning, samt i minnet återkallas, att den summa, som för ändamålet bestämdes vid den critiska tidpunkten år 1809 och befanns tillräcklig under många påföljande år, hvarunder onekligen, i motsatts lill förhållandet för närvarande, hemliga utgifter af den allmänna politiska ställningen kunde vara påkallade, utgjorde endast R:dr 90,000 Hamb. Btco, eller 24°>000 R:dr Sv. B:co, således mindre, än hvad efter mitt förslag skulle blifva tillgängligt, För öfrigt innehålla de upplysningar, som genom Herr Hof-Canzleren kommit Stats-Ulskottet tillhanda, i afseende på anslagets användande, ingen siffra, som ådagalägger erforderlighelen af det belopp, Höglofl. Utskottet tillstyrkt och hvars större eller mindre behöflighet således kan betraktas, enligt en hvars enskilda åsigt. Mig förefaller ingen utgift mera kännbar för Statens financer, än den, som går ur landet, utan att fullt motsvarande ersättning synes komma detsamma tillgodo, och följagtligen intet anslag kunna med mera ekonomiskt gagn inskränkas, än just detta. Man invänder, alt vården om Rikets intressen hos främmande Hof påkallar uppoffringar. Jag vill ej upptaga den gamla frasen om behofvet af slika offer ”för
Legoslämmotid för lagstadd tjenst, angående förändring af förfaltningarne rörande. I. 353. R. 354. IV. B. 447. A. 501. Leijonankar, Fredrik Wilhelm Eric Carl, yttranden. Leijonhufvud, Friherre Carl Victor, yttrande. Leijonmark, Johan Adolph, yttrande. VI. 3. Leuhusen, Friherre Alex. Magnus, yttrande. VIII. 231. Lewenhaupt, Grefve Gustaf, yttranden. Likstol, angående upphörande af. II. B. 205. A. 219. Liljenberg, David Fredrik Georg, yttrande. IV. 327. Liljencrantz, Grefve Gustaf Fredrik, yttranden. Liljestolpe, Axel Fredrik, yttrande. Liljesvärd, Carl Fredrik, Capitaine, angående hans behörighet att utfärda fullmakt för Adeliga ätten N:o 1153 af samma namn. II. A. 227. Lilla Djurgården, Kronopark, angående upplåtande deraf till Ultuna Landlbruks-iustilut. Se Ultuna. Lind af Hageby, Carl August, yttranden. Linderskjöld, Jacob Fabian, yttrande. I. 456. Linköping, angående låneunderstöd för reparation af Domkyrkan i. ( 94 ) V. B. 508. Liqvidations-möten, om afskaffande af roteliållares skyldighet att dervid sig inställa. V. A. 36. E. 195. — Hemliga Utskottet. Loos församling, angående anslag till lön för en Länsman derstädes. VIII. B. 118. A. 166. Lotsoch Biik-inrättning, angående tillvägabringande af för Statens räkning å Götha-canal samt de sjöar, hvarigenom densamma Iedes,oäfvensom å Götha Elf. I. 44. 11. 104. lil. B. 73, 84. A. Å. 190, 221. Se vidare Slats-Utskoltets Utlåtande N:o 150. Lotshemman i Ytterlännäs sockeD, angående onera af 2:ne. Se Ytterlännäs.
Sön ftoarS« löshet. brägeri, taufon fniUtting, ©egla tions* ocf) Cnta-' rantains-' brott. 35rott emot SErpif.' fribetS lagen. SBöterS förtoanb* ling. betan: nelfe infatte. ©ttmma. SanbScrotta b:o .. .. SRorftebt & ©öner, 1834. R. St. JuU.-0/iti. Emb.-Ber. den tS Januarii 1834- 8 den sedermera fastställda Tryckfrihets-Förordningen af den g Mars i8i# §. a mom. i sålunda utvecklad, att icke något ämne, som är eller kan blifva föremål för mensklig kunskap, skulle vara undantaget ifrån offentlig undersökning och afhandling i allmänt tryck. Emedlertid hade man tillika insett, att denna vidsträckta frihet skulle blifva utsatt för missbruk, och att emot dessa borde motvigter inläggas. Ehuruväl, för att sluta från den stadgade principen, det kunnat förmodas, att Tryckfrihetsförordningen, i öfrigt, endast skulle innehålla föreskrifter i afseende å form och sätt för den offentliga yttrande-rätten, inträffade dock, att åtskilliga ämnen, hvilka desto hellre kunna blifva föremål för mensklig kunskap, sorn de ligga inom det practiska lifvets område, hlefvo de facto undantagne genom lagdä hinder för möjligheten att derom vinna kännedom. Om, å ena sidan, får medgifvas, att dessa undantag voro påkallade af nödvändigheten af det Monarkiska Regeringssättets natur i allmänhet och af Sveriges Statsförhållanden i synnerhet; så är deremot, å andra sidan, klart, att sålunda var ifrån början den olägenhet gifven, att, emellan den organiska lagen och dess erkända princip, ett missförhållande egde rum deruti, att den senare lofvar mera, än den förra kan uppfylla.