Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men präriens dunkel, de tusen dansande ljusprickarne — allt tvingade till att tala lågt, vekt, nästan hemlighetsfullt. — Ja hur kunde jag?! svarade han lika sakta. Han böjde ned sitt hufvud och lutade det mot sin hand och såg upp på henne i skydd af sin axelbreda kropp — såg tills ögonen blefvo i skymningen till en smal strimma bakom svartblanka glas, och hon förnam en stark spänning något aningsfullt. — Nå träffade du Ada i Stockholm? hördes Eriks röst, och Matilda blef röd — tänk hon hade ännu icke frågat efter Ada! — Ja, jag träffade henne. Pryhl rätade upp sig med en missnöjd axelryckning. — Hon var inte lik sig, hon hade blifvit som alla de andra. — Ja men du är dig lik i alla ödets skiften — Erik slog honom muntert på axeln — när fan har du sett Ada förr? — Sett henne — var hon inte en vildfogel i sina noveller, bara opposition och folklighet hela människan — och nu påstår hon, att det var »diktning»... att hon »utvecklats» och det där. Trasch och smörja. Matilda hade sutit litet frånvarande. Tiden innan hon kom hit ut syntes henne så aflägsen, att hon knapt mindes, hvad för slags människa hon då egentligen var. — Ja men är Ada inte rar? — Det vet jag inte, svarade Pryhl tvärt. Han steg upp och de följdes alla åt till grinden och en liten bit därutom. Matilda gick förut med sitt bara hufvud, sin långa, smidigt böjda kropp och sin klädning frasande mot det böljande gräset, som slog upp öfver trottoarkanten. Hennes sinne var lätt, öfvermodigt som en segrares, hennes näsborrar vidgade sig för den fuktiga ängsluften, och hon fick intensiv lust att gå och gå, på måfå utan att veta målet. Men dessa bräder lupo rakt, utan någon afvikning, man måste följa dem i deras enformiga utsträckning, ingen människa trädde sin fot ut på prärien, i det långa gräset vimlade af farligheter, ingen gick på äfventyr, ingen rusade af på okända, vilda stigar — allt är regelrätt, utstakadt ... — Nu vända vi, barnen ligga ju ensamna i huset, sade Erik gäspande.
Sedan af timade Eldskador, ehuru i sednare tider mindre förödande genom den upplösning af de större Byarne, som fortgående Enskiften föranleda erfarenheten likväl allt mer och mer fästat Allmänhetens uppmärk - i6 samliet på gällande äldre Brandstods-Föreningars mindre ändamålsenliga beskaffenhet, så hafva i sednare åren mera lämpliga öfverenskommelser inom Oxie, Skytts och Wemmenhögs, samt Torna, Bara och Harrjagers härader blifvit ingångne, hvarigenom, vid inträffande Eldskada, ersättning vinnes så val för åbyggnader och gröda sorn kreatur och andra lösören i förhållande till det värde den Brandskadades egendom lili Inrättningen är åsatt; och utgöres en slik ersättning genom sammanskott af Öfrige delägarne efter enahanda grund, eliel det egendomsvärde hvarföre en hvar af dem är antecknad. En lika Inrättning är nu äfven i fråga för Luggude, Onsjö och Rönnebogs Härader: och då en allmän belåtenhet hittills visat sig der förändiingen redan är tillämpad, kan skäligen antagas att utvidgning kommer att äga rum till alla de delar af Länet der Enskifte mera allmänt för sig gått; hvaremot svårighet torde möta för införandet i en eller annan ort der flere Byhem ännu existera, emedan, då brandcassa ej finnes, skade-ersättningen möjligen kunde blifva nog mycket betungande, vid inträffande större olyckshändelser. Länets Kongl. Hushållssällskap fortfar i möjligaste måtto att vara verksamt till befordrande af det dermed afsedde ändamål, och de framsteg som ägt rum inom Landtmannayrket i allmänhet torde i sin mån äfven kunna anses såsom följd af de belöningar och andre utmärkelser HushållsSällskapet tid efter annan utdelat åt Landtmän, sorn deraf företrädesvis gjort sig förtjente. Malmö Hospital, med hvilket i förra tider de i Lund, Landskrona och Ystad varande Ilospitaler blifvit förenade, har under de sednare Fem aren ytterligare blifvit utvidgadt genom inköp af ålskillige angränsande Hustomter, hvarå nya ändamålsenliga byggnader blifvit uppförde till inrymmande af de i Calmare, Carlskrona, Christianstads och Halmstads indragne Läns-Hospitaler, förut förvarade Hjon.
De förra afhjelpa i någon mon den öfverklagade penningeförlägenheten, men blifva dock ej löpande, såsom obligationer, betalningsbare a vista, och för-* dra ej såsom desse en fortsatt ålitning i Banken och en sammanblandning af detta verk och RiksgäldsContoiret, hvarutom de anviste tillgångarne möjeligen icke förslå, 3 procents obligationerne kunna ej betraktas annorledes än såsom ett mynt surrogat utöfver den sum-j ma af 30 Millioner Utskotten ansett tillräcklig för rörelsen, och i denna egenskap har man äfven tagit i beräkning f. d. FilialDiscontverkens dylika obligationer, såsom utgörande en 2g8 Den i4 Julii, integrerande del af dåvarande RörelseCapital. Då Banken i allt fall skall vara beredd att vid påfordran inlösa desse 3 procents obligationer vore det bättre att assignationer på Banken till fyllande af behofvet enkelt utgåfvos, hvarigenom åtminstone ränta bespardes. Om likväl den egenteliga Sedelmassan såsom föreslagit blifvit, förökas utöfver dess närvarande belopp, om dess utspridning befordras genom forsatte fastighetslån och BancoDiscontens utgreningar, om nya rörelsemedel uppkomma genom private associerades Disconträttighet och en utvidgad assignationsrätt för enskilte, samt om i allmänhet penningens omlopp befordras genom ett bättre ordnadt executionsoch hypotheksväsende, samt allmänna och enskilta Creditens förbättrande, så torde vara rådiigast att lika litet genom löpande 3 procents obligationer som Assignationer, än ytterligare öka penningesurrogaterne, hvarigenom man åter torde blottställas lör de olägenheter, som efter uppoffringar och enskiltes olyckor nu mera i det mästa synas öfver-: vundne. Jag skall alltid bestrida en förbättring af Representativa myntet genom indragning; men lika mycket anser jag till sina följder vådligt ehuru för ögonblicket lockande, ett för hastigt uppsvält och alltför mycket ut~ vidgadt RörelseCapital i papper.
R:dr erhålla de 6,000 R:dr, som för dess betryggande af framtida bestånd erfordras, så vågar jag vördsamt föreslå och anhålla, att Rikets Höglofliga Ständer täcktes (oberoende af det beslut, som kan blifva fattadt om ofvannämnda 15,000 R:dr), till upprätthållande af institutet för döfstumma i Carlskrona, bevilja ett årligt anslag af Sex Tusen Riksdaler Riksmynt. Remiss till vederbörligt Utskott begäres vördsamt. Stockholm den 1 lFNovember 1865. G. C. Witt. N:o 41. Af Herr Witt, G. C., om årligt anslag till utvidgande af slöjdskolan i Carlskrona. Ehuru en vid sistlidne riksdag af mig väckt motion om anslag till slöjdskolan i Carlskrona ej vann Rikets Ständers bifall, vågar jag dock, i anseende till sakens vigt, förnya densamma. Hvar och en, som önskar vårt lands förkofran i industrielt hänseende, måste medgifva att mycket behöfver göras för våra handtverkeriers upphjelpande, innan de kunna täfla med utlandets. Kunskapen fattas hos oss, och detta är orsaken, hvarför utländningen tar försteget. Det är först på sednare tid man börjat inse detta och anlagt undervisningsanstalter för handtverkslärlingar. Uti Carlskrona öppnades i April 1860 en slöjdskola, der undervisning om aftnarne meddelats i vetenskaper och slöjder, åt handtverkslärlingar och andra personer, som endast den tiden varit lediga från sina yrken, hvilken alltsedan fortfarit med den framgång, att elevernas antal stigit från 36 år 1860 och 54 år 1861 till 69 innevarande år. Medellösa elever hafva fått fri undervisning, och de betalande endast erlagt: handtverkslärlingar Eh Riksdaler 75 öre, gesäller Tre Riksdaler 50 öre, andra personer Åtta Riksdaler 75 öre om året. Skolans öfriga tillgångar utgöra: 845 Riksdaler årligen i donationsmedel, 300 Riksdaler hushyremedel, som staden betalar, och halfva hundskatten, uppgående - Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
Utlåtande, No 45. 2! större socken finnas, hvaribland mä nämnas kyrka, prästgårdsbyggnad, klockaregård, sockenstuga, skolhus, fattighus, sockenmagasin m. m., göra redan uti ekonomiskt afseende ett sådant afskiljande ytterst tvistigt och nästan omöjligt, om icke socknens innevånare redan länge erfarit betydliga olägenheter af dess alltför stora folkrikhet och insett behofvet af delningen; men ännu vigtigare äro de hinder, sorn, isynnerhet i vissa orler, möta lili gemensamma, mången gång från andra socknars alldeles skiljaktiga, bruk, Sider och vanor, hvilka ofta utgöra ganska goda band, så väl på sedligheten, sorn på uppfyllandet af åtskilliga andra pligter. Delning af pastorater, hvilka äro uti den senare kategorien, är väl lättare att tillvägabringa, men äfven der förekomma ganska manga af de ekonomiska hindren. Alser man nu, att Konsistorierna eller Landshöfdingarne, på Kongl. Maj:ts nådiga befallning, skola taga initiativet i dessa frågor och bedöma, hvilka pastorater äro så beskaffade, att deras delande hör komma i fråga, och derom göra framställningar lill lörsamlingarne, så är det mycket att befara, att dessa embelsmyndigheter antingen belydligen misstaga sig om förhållandena och om socknarnes önskningar i den vägen och således till dem aflåta förslag, hvilka möta deras allmänna ogillande, — en sak, som icke stärker embetsmyndigheternas anseende — eller ock mäste inskränka sig till meddelande åt församlingarne af underrättelser derom, att de, om de önska pastoratets delning, kunna i ämnet lill Kongl. Majit göra underdåniga framställningar — en rättighet, som församlingarne redan ega, och hvarom de väl icke lära vara i okunnighet. Dertill kommer alf, om vid alla de pastorater, hvilka skäligen, enligt någon allmänt antagen grundsats, kunde komma i fråga att delas, undersökningar skulle verkställas, med dertill hörande sockenstämmor och öfriga åtgärder, samt frågorna sedan pröfvas af vederbörande Landshöfdingar och Konsistorier, samt KammarKollegium, ej mindre dessa embelsmyndigheter än ock Kongl.
Man skulle dä på auslagsväg, eller genom StalsUlskis behandling af dylika frågor, kunna kringgå Reg.F., utan att förändra grundlagens ordalydelse så länge 2:ne colhr ännu qvarslode. Ar nu en s. k. styrelse detsamma som ett colhm? en general-direktör detsamma, som en president? en byråchef detsamma som ett collegii-råd? Jag skulle icke tro del, eller att, om någon af desse embetsman anmälte sig hos riksrätten för att der taga säte, han blefve emoltageu. Riksrättens öfrige ledamöter svarade utan tvifvel: vi kunna icke lemna inträde ät andra personer, än dem som i 102 §. finnas uttryckligen nämnda, och ibland dem äro Hrrme icke. 1 35 §. Reg. F. stå bland godtyckligt afsättlige embetsman uppräknade presidenterne i colhne eller i dessas ställe inrättade verk. Af denna anledn, torde man möjligen vilja säga: general - Den 24 Mars. 341 direktörerna hafva rättighet till inträde i riksrätten, emedan de nya verken blifvit inrättade i st. f. colhne. Men faran för att blifva godtyckligt afsatt, för hvilken 35 §. Reg. F. blottställer general-direktören, är något helt annat äu behörigheten alt sitta till doms i riks-rätlen, hvilken 102 §. Reg.F. gifver collmes presidenter. Nu klagar man förut att riksrätten är felaktigt sammansatt, derföre att godtyckligt afsatt lige tjenstemän finnas bland ledamöterna. Och likväl skulle man vilja taga general-direktörernes godtyckliga afsättlighet lill grund för deras inträde i denna rätt? Kan sådant vara riktigt? Om meningen hos grundlagens stiftare hade varit att i riks-rälten insätta ordf. och ledamöter i hvilket centralt styrelseverk som helst, så hade väl generalIulldirektören och den äldste af hans båda rådgifvare, eller de s. k. deparl:s-cheferna, redan kommit dit.
Det bör ju stå honom fritt att när sorn helst före qvartalets utgång söka erhålla liqvid för försåld vara, då ej 4 Motioner i Borgare-Ståndet 1862. ,JW 3. någon bestämd betalningstid blifvit antagen. Här är endast föreslagen den längsta tid en bokfordran får vara gällande. < Då jag ej tilltror mig kunna uppställa detta förslag i lagform, får jag vördsamt anhålla, att detta mätte ske af Lag-Utskottet, äfvensom de ändringar eller upphäfvanden af nu gällande lagföreskrifter, hvilka blifva olämpliga, ifall detta förslag skulle komma att vinna bifall i mer eller mindre mån. Stockholm den 29 Oktober 1862. C. G. Rydin, JW 3. Af Herr LCIlltllCll I Om förskottsanslay till fortsättning af arbetet å jernvägen Falköping—Jönköping m. m. Det torde få anses otvifvelaktigt att Rikets Högloft. Ständer vid nuvarande riksdag bevilja det icke] betydliga anslag, som erfordras för fullbordande af den redan beslutade, till rigtningen bestämda och utstakade samt äfven till största delen färdiga jernbanan emellan Falköping och Jönköping. Denna jernväg, hvars gagn för orten och det allmänna städse varit erkänd, antages äfven — och icke utan skäl — kunna blifva en af de mest begagnade och inkomsfgifvande, när den blifvit fullbordad och öppnad ända till Jönköping; men dessförinnan är den af ringa nytta och lemnar en ganska obetydlig inkomst, som icke i någon män motsvarar trafikkostnaden. Det af Rikets sist församlade Ständer till ifrågavarande jernväg anslagna belopp är nästan helt och hållet användt. så att, enligt den säkra upplysning jag erhållit, arbetet måste inställas och upphöra, om icke ytterligare anslag snart eller före nästkommande Februari månads början meddelas. Vid detta förhållande och jemväl med fästadt afseende derå, att sedan jernvägen å vestra stambanan emellan Stockholm och Götheborg numera blifvit färdigbyggd, en stor mängd jernvägsarbetare blifva ledige och utan arbetsförtjenst, får jag vördsamt föreslå, att Rikets Högloft.
Skulle så varit, får jag erinra, att vår lag numera innehåller endast 2 arter al frihetsstraff', nemi. enludt fängelse och straffarbete, och att således, för den händelse 43:dje §:n icke, sådan den af Utsk:t blifvit föreslagen, skulle antagas, det ingalunda går an att bibehålla deri gamla fÖrordmns stadgande, utan skulle §:n i så läll återremitteras. Jag anser emellertid den föreslagna ansvarsbestämmelsen vara tillräckligt sträng och anhåller derföre om bifall. Häruti instämde Frih. Alströmer. Gr. Hamilton: Jag afstår från mitt yrkande. Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos. , blef Utsk:ts hemställan af R. o. Ad. bifallen. 43:dje §:ns text. Godkändes. § 44 tillkännagafs vara oförändrad. §§:na 45 och 46. Biföllos. Frih. Armfelt: Då 50:de §:n är på samma sätt mo tiverad och innehåller enahanda stadgande, som nu föredragna §, hemställer jag om det icke vore lämpligt att de gemensamt behandlades och afgjordes. Sedan R. o. Ad. till detta förslag lem nät bifall, upplästes och godkändes texten till § 50. § 47 anmältes vara oförändrad. § 48. Utsk:ts första hemställan. Frih. Cederström, Rudolf: För min del kan jag icke instämma i det af Utsk:t afgifna förslag till förändring. Utsk:t säger att handteringens utöfvande af den, som anmält sig till bränvinstillverkning, men försummat att erlägga afgilten, ingalunda är att jemföra med lönbränning. Det må nu med denna jemförelse vara huru som helst; — derpå är ingen vigt; men hvad jag anser angeläget, är, att öfverträdelse af den utaf R. St:r uttalade regel, att afgiften skall i förskott erläggas, strängt bestraffas. Derföre kan jag icke finna skäligt, att ifrågav:de böter nedsättas till det utaf Utsk:t föreslagna belopp. H. IV. 9 130 Den 8 Maj.
Da det, i Utskottens tanka, i allmänhet kan antagas , att underlåtenhet af Kronoutskyldernes ordentliga betalning oftare har sin grund i den skattdragandes oförmåga att de samma i rätt tid erlägga, än någon slags tredska, som kunde med böter motverkas, iå anse Utskotten ifrågavarande förslag destomindre lämpligt , sorn ett dylikt stadgan» de troligen skulle hafva den följd , att bötesansvaret i synnerhet träffade den mindre bemedlade och, utan att det åsyftade ändamålet derigenom ofta torde vinnas,'ökade dess genom fcrono-utlagornes executiva uttagande i sig sjelf nog känbara lidande ; och få Utskotten, på sådana grunder, vördsamt afstyrka bifall till Motionairens hemställan, För öfrigt få Utskotten vid handen gifva, att Stämmoböterne erläggas icke såsom plikt för underlåten betalning af Krono-ut*, skylder, utan af den, som utan laga förfall försummar att sjelf eller genom Ombud ins finna sig vid andra Uppbördsstämman; och sorn Rikets Högloflige Ständer, uti skrifvelse af den 20 December 1825, hos KoDgl. Maj:t i underdånighet anhållit , att det uti Kongl. Majus och Rikets Kammar-Collegii Circulairebref, af den i8 Febr, 1806, intagna stadgande, om nyssnämnde Stämmoböter till lä Sk., måtte upphäfvas och ur Uppbörds-Författningarne utgå, utan att likväl Kongl. Btvilln. t. Allm. Besv. o. Oec.Utsi.Bet, N:o 11, 5 Maj:ts Nådiga Påbud härom ännu blifvit utfärdade; så, och då ofvanberörde Circulairebref således ännu eger gällande kraft, omfatta Utskotten detta tillfälle att vördsamt hemställa , det Rikets Högloflige Ständer måtte i förnyad underdånig Skrifvelse hos Kongl. Maj:t anhålla, att Kongl. Majit, med Nådigt afseende på de uti skrifvelsen af den so
St, Prat. 1334 och i835. 6 Sami. 1 Afd. 3 Bandet iX.te Häftet. t % Btitico-U: Slottet t Memorial N'.o 144. slut, i afseende på de serskilda delarne af Ulskottets förslag, icke böra annorlunda tolkas, än såsom oberoende af ofvanberörde princip-frågas utgång, samt under antagande häraf uppgjort det jemknings-förslag, Utskottet nu går att för Rikets Ständer framlägga. Vid jemförelse af Riks-Slåndens beslut, i anledning af 3:dje punkten i Utskottets förslag, inhemtas: att frenne Riks-Stånd bifallit sedlars utgifvande å 32 sk., 2 R:dr, 6 R:dr 32 sk. och 33 R:dr iG sk. Banco; att likaledes 3:ne Riks-Stånd godkänt utgifvandet af sedlar å 16 R;dr 32 sk., 100 Brdr och 5oo R.dr Banco; att derförulan ej mindre Höglofl. Ridderskapet och Adeln gemensamt med Vällofl. Borgare-Ståndet beslutat en sedel-valeur å 66 Rrdr 32 sk. Banco, än äfven Hedervärda Bonde-Ståndet gemensamt med Välloflige Borgare-Ståndet antagit en sedel-valeur å ioR:drB:eo; men att Hedervärda Bonde-Ståndet icke godkänt Utskottets förslag, om sedlar å 16 R;dr 32 sk., ej heller Höglofl. Ridderskapet och Adeln för dess del bifallit de föreslagne sedel-valeurerne å 100 och 5oo R:dr; att deremot sistnämnde Riks-Stånd allena beslutat sedlars utgifvande å 333 Rrdr 16 sk.
"återstår vida mera, än man kan föreställa ”sig, och att följaktligen Statsbidragen skulle, likasom calculen, blifva utan ända om ”man äfven nu för femte gången skulle sät”ta tro till CanalDirectionens uppgifter, och ”således för femte gången låta deraf förle"da sig till det femte misstaget.” ”Statens redan gjorde uppoffringar och ”förluster på Götha Canal belöpa sig till ”inemot sex millioner R:dr B:co, eller nära ”den summa, hvartill Allmänna Bevillnin”gen af hela Sveriges Rike för Irenne £3) år ”uppgår. Besinnom detta , Mine Herrar ! och ”besinnom tillika, att denna oerhörda sura”ma är fuktad med många millioner tårar ”af en mängd fattiga skattdragare. Staten ”har ingen förbindelse att hålla ActieEgar"ne skadeslösa, i händelse de skulle något ”förlora; ty Actierne tecknades ovilkorligt "och utan något förbehåll, troligen utan "ens någon önskan, att Staten skulle inblanda sig uti det privata Bolagets så briljant framställda affairer; och om något ”anspråk på ersättning nu kan göras af Actie”Egarne, så kunna de derom vända sig till "dem, hvilka år 1810 uppgjorde det kost"liga förslaget.
Herr Hjerta: Jag är i sanning mycket okunnig om det språk, som brukas vid lagars utfärdande, eller ock måste jag tillstå att jag finnér besynnerligt, att i en lag insätta, att Bankens grundcapital är till det belopp, som vid denna Riksdag blifvit bestämdt. Jag anser, att den redactionen åt min - 4 Den 13 Januari! e. nnr. minstone måste ändras, och tror alt hela §. kunde utgå. Jag har hört sägas, att BorgareStåndet äfven antagit det förslag, som Herr Skogman framställt, men äfven han har bibehållit samma uttryck. Jag skulle tro, att om det är 3 Stånds beslut på hufvudsaken, man åtminstone hör se till, att redactionen blir riktig, och tillstyrker således i öfrigt den förändring Herr Skogman yrkat, utom hvad angår utsättande af summan, samt uttrycket: som Riksens Ständer vid denna Riksdag till Banken anslagit. Om det står: Riksens Ständers Banks grundcapital skall alltid utgöra en Bankens behållning, så är det alldeles nog. Då får man sedan se efter, huru stort det är, och hvad derom är föreskrifvit. Jag har något emot bela denna §., emedan detta grundcapital blir det första, som kommer att försvinna. Det blir det första, som kommer att anlitas, och jag tror, att Rikets Ständer vid nästa Riksdag äro nog kloka att afskrifva det, då lånerörelsen, med den utsträckning den får, gifver inom nästa Riksdag i millions vinst. Grundfonden är då icke behöflig; men sedan tre Stånd beslutat, att en sådan §. skall finnas, skulle jag önska, att Ridderskapet och Adeln antoge en sådan redaction, sorn vore förenlig med vårt språkbruk, och ej innehölle någon zifferberäkning. Jag vågar derföre föreslå, att redactionen måtte blifva: Rikets Ständers Banks GrundCapital skall alltid, utan 57 H. 8 Den 13 Januari! e. ra. beräkning af Bankens fasta egendomar och inventarier, utgöra en Bankens behållning utöfver de förbindelser för hvilka Banken ansvarar, sä att möjligen inträffande Capital för minskning under äret, af vinsten ersättes. Det är allt hvad som behöfves.
Att vare Gamla Lagstiftare, hvars djupsinnighet vi aldrig hinna, och hvars Stadgande vi med föga förtjenst söka förbättra, då tiden, och förändrade omständigheter frambragt och anvisat oss de nödige rättelserne, funnit HäradsBranstoden vara den lämpligaste och enklaste utväg att hjelpa den enskildte lidande utan särdeles betungande för Allmänheten: Att denna afgift icke voro personel utan bunden vid jorden och lika nödig och helig som den Staten och Kyrkan med oeftergifvelig rättighet fordrar : Att ingen kunde äga magt, då han besutte jord, att skilja sig från Brandsfods-Inrättningen, så länge en enda Hemmans - Ägares röst deremot höjde sig: Att Allmänna Brandförsäkrings-Werket, om ock det vunne nödig stadga och säkerhet, aldrig kan bli en så lämplig och kostnadsfri ersättnings-utväg för Svenska Bonden som Härads-Brandstoden är, den han i allt fall ändå måste anlita för den Brandskada han kan lida å kreatur, Spanmål m. m.: Att det sällan är Jordbrukarens vilkor, att( på en gång utan för 158 Lagoch Besvärs-Utskottens Betänkanden. fe mycken känning betala den premie-Summa, han i Allmänna Brandförsäkrings-Fonden finge vidkännas, och art tolf gångor derföre söka Coinmissionair, vöre ännu mera påkännande: Att Allmänna Brandförsäkrings - Meihoden har det hufvudsalcliga fel , att ersättningen för liden Brandskada icke beräknas efter värdet af Abyggnaderne dä olyckan timar och man skall uppföra andra, utan efter det värde som de ägde vid försäkringen och som mycket kan understiga det förra; Hvarvid äfven mäste beräknas hvad jag erlagt i Wärderingar, Premier, Postporto och Commissionärs-Arfvode: Att ehvad utvägar man kunde vidtaga till häfvande af någon del af dessa olägenheter, skall likväl den största alltid återstå, nemligen den, att sedan alla de Jordägare som hafva förmåga, att på annat håll försäkra sina Åbyggnader, dragit sig ur Härads-Brand-Stoden , stadna endast de fattigare dervid qvar, och vid påkommande
— Man vet att nämnda betydliga län hyser, på 1 14 till ii5 qvadratmil, omkring 220,000 innevånare, bestående till ojeniförligen största antalet af allmoge; äfvensom att samma allmoge, i bredd med jordbruket, idka flerelianda binäringar, t. ex., i nordligaste delen, kolning och annan skogsafverkning, i sydvestra delen, odling i stort af potates och brännvinsbränning lill afsalu, samt i sydligaste delen, handaslöjder af åtskilliga slag, deribland väfnadsslöjden intager främsta rummet. — Vanligen Den 29 Februari e. m. incasserar allmogen nu mera, i och för dessa binäringar, allenast privatbanksedlar, dermed ock varuomsättningen i allmänhet för det mesta bedrifves, och liqvider man och man emellan jernnäs; och följaktligen är det latt nog insedt, att allmänhetens förlägenhet måste vara ganska tryckande den tid på året, då krono-utskylderna skola inbetalas, nemi. med Rikets mynt, som lagligen endast får af Kronans uppbördsman emottagas, hvarken för tillfallet finnes hos de skattskyldige att tillgå, eller kan af dem få, utan omgång, dröjsmål och kostnad, tillvexlas mot vederb. privatbankens iune~ hafvande sedlar.