Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det står skrifvet: ”Menniskan lefver icke af bröd allena” och desse Gudomliga ord kunna äfven sägas om ”Industrien”; den lefver ej af höga priser blott, ty hvarje fabrikation, som icke bedrifves under oaflåtelig syftning till processens fullkomnande och varans förbättring, uthärdar ej länge täflan; den kan frodas en liten tid, men faller snart. Man 272 Den 31 December f. m. löser icke tullfrågorna på ett för Riket i det hela tillfredsställande sätt, blott med att afväga de olika intressena, vissa näringar emellan, så att hvarje näring får sin upmuntran och goda förtjenst; ty export-artiklarna made ändock ut på verlds-maiknaden, hvarest täflan, nationerna emellan, ej kan undvikas. Denna tällan är också lika nyttig för nationerna, som för individerna och upfinniugen och vetenskapernas resultat åro gemensamma för alla. Slen förhuden förminska frihetens täflan för individerna och uphäfva den aldeles, nationerna emellan; de sätta konstlade priser på varorna, mot hvilkas updrifna värden och underhaltiga beskaffenhet ingen annan kontroll gifves, än lurendrejeriet, en demoraliserande handel. Men ett föräidradt Prohibiliv-system medför icke allenast dessa missförhållanden. I konstitutionella Stater, i rådslående församlingar tillskapar del particular-inlressen, hvilka väcka partier och inverka förvillande pä öfverläggningarnes resultat. Jag vill anföra blott ett exempel: Den höga import-tullen på jern i Frankrike tillkom 1814. Dess kraft visar sig deraf att ett Franskt, jernvägsbolag, som lick Engelska rails levererade i Havre för 17| francs per qnintal mélrique (c. 1 1 Rtdr b:ko per Sk# Svensk Stapelst.vigt), betalade 22J fr. i tull, och erhöll ändock bättre köp, än om de anlitat inhemska jernverk. Emedlertid visade sig alt prohibitionens största vinst tillföll skogxegaren, hvarigenom en förening af intressen npkom som tog öfyeriaget inom Deputerade kammaren.
Likväl måste jag, med afseende på Pastors-embetets vigtigare pligter och pä mängden af verldsliga göromål, hvilka redan åtfölja detsamma och tid efter annan förökats, yrka, att i slutet af den nämnda perioden uti Bevillnings-förordningens 32 § en så lydande mening intages: »dock kunna församlingens B astor er och andra af del tjenstgörande »Preslerskapet icke ovilkorligen förbindas till ett dylikt åtagande, om de anmäla sig »finna de dertill hörande bestyrens utförande icke kunna under en föröfrigt trägen »tjenstgöring medhinnas.» Häruti har Herr Kontraktsprosten Kullman instämt. 6:0 af Heir Kongl. Hofpredikanten Nordlund: »§ 2 mom. l:o). Det i denna puukt framställda förslag, att bevillningen skall utgå af jordbruksfastighet med tre öre för hvarje Etthundra Riksdaler af uppskatlningsvärdet, eller med andra ord, att den hittills gällande och af Bevillnings-kommittéen antagna beräkningen af jord bruks—fastighets behållna afkomst till fyra procent af uppskattnings-värdet skall till tre procent nedsättas, har jag icke kunnat biträda. De af högh Utskottet för denna förändring anförde skäl synas mig vara antingen sådane, att de endast undantagsvis gälla, eller sådane att de äfven äro på andra fastigheter och näringar, än jordbrukets, lika tillämpliga. »Att taxeringsvärdena af jordbruksfastigheterna skola tillfölje af den nu föreslagna nya Bevillnings-stadgan betydligt stiga», är vid uppgörandet af samma stadga förutsatt, men detta gäller ej mindra om andra fastigheter, än jordbrukets, och en högre inkomst-beräkning är förutsatt i fråga om alla näringar. Då nemligen bevillningen beräknas att utgå med 1 procent i stället för hittills utgående 2 V2 procent för fastighet och rörelse, så äro taxerings-värdena å fastigheterna och inkomstbeloppen för näringarne beräknade att blifva 2 V2 gånger större än tillförene, om nemligen samma bevrllnings-summa af dem skall påräknas. Att nu värdena af jordbruksfastigheter skulle vid blifvande uppskattning eller den nya Bevillnings-stadgan i allmänhet uppsättas till högre belopp än 2
R:d« förmodas desto» mindre Sv2 Den 21 Apri!. mindre kunna blifwa ffadlig för Banquen, som har icke är kr"ga om, att genast, eller pä en gäng, utlemna denna summa, utan blot, om rättighet för Magazins-Inrättningen, att i män af behof "en successive och för kort tid lpfta sä stor del deraf, som Inrättningens tillbörliga' underhällande kan fordra, och som ofördröjligen bor a» terbetalas. I förstnämnde afseende , har hos BancoUtffsttet, nägon jemförelse af den fokle Discont-rättighetens företrä, de till bifall, -rawför Banquens öfrige allmänna biträden, icke kunnat aga rum, dä de sistnämnde redan moro af Riksens Högloft. Stander beflutne, innan frägan om Magazins-Inrättningens Discont-! Artighet blef yppad; bland annat, ager Banquen, att för högst angelägne bel of, hälla Negermgen ti handa Zoc>,noo R:d. ; BancoUtffortetrodde sig äga grilndad anledning till den förmodan, att Al-mänya Mggazins Förwaltningens inträffande temporaire behof wörö ä; ncbegrepn i berörde angeläg, ne ändamäl; men framföre allt, äläg det Banco-Utskottet, att ej bos sine Respective Principaler tillstyrka öfwerskridandek ak ten gräns 'br Banquens widare tillitande, som, under Werkcts nu ädragne belägenhet, icke tal nägon ytterligare rubbning.
Hvarföre nu en pantförskrifning af sistnämnde slag skulle mindre än den förra strida emot den princip, hvarpå intecknings-inslitutionen hvilar, är dock omöjligt att inse. Lika litet i ena som i andra fallet är egendomen specificerad, och ordet »afkomst» utmärker tydligen att egendomen ej heller behöfrer finnas lith. till R. St. Konseqvensen af talarens åsigt skulle afven blifva den, att den nu brukliga förlags-inteckningen vore till principen rättsvidrig. — Utskottet finnér således icke, ur principiel synpunkt något skäl att lägga band på aftalets sedliga frihet i detta fall, och anser sig för öfrigt endast behöfva erinra, att flera, med den anmärkta likartade, förmånsrätter redan finnas i gällande lag, såsom för omyndigas arfsmedel, för åtskilliga kassors fordringar hos deras föreståndare, m. m. I alla dessa fall gäller förmånsrätten i all gäldenärens egendom, utan afseende å tideD, då han egendomen förvärfvat. På grund af hvad sålunda blifvit anfördt, får Utskottet vördsamt hemställa, det måtte Rikets Ständer antaga det i Utskottets Betänkande N:o 35 framställda förslag till förordning om underpant, utan annan förändring än den, att ur ingressen till den föreslagna författningen orden »förlagslån och» uteslutas, så alt samma ingress erhåller följande lydelse: »Med, upphäfoande af hvad om förlagsfordringars intecknande och belalningsrätt nu är genom särskilda författningar stadgadt, förordnas som följer» etc. Stockholm den 14 September 1860. Herr Olivecrona, K. har begärt få antecknadt, att han ej i detta ärende deltagit. Stockholm, tryckt bos Sam. Rumstedt, iscö. Lag-Utskottets Memorial N:o 52. 1 j%:<> 52. Ank. till F.xp.-Utsk. den 25 Sept. 1860, kl. 2 e. iri. Memorial, i anledning af återremisser i vissa delar af Utskottets Betänkande N:o 37, i fråga om förändrad lagstiftning angående förmyndarevården.
Mig tyckes, att detta bäst kan ske af RiksgäldsGontoiret, en annan torde föreslå Banken; det bör mycket noga betänkas, hvilket - 394 Den 5 Januarii. dera som är bäst. Men att Förskottet bör ske i hittills vanliga Sedlar, ej i ett nytt PappersMynt, är en följd af den gamla grundsatsen, att man ej vetande bör inveckla något Statsförhållande. Det Project, som så många värde Talare uppgifvit, att omedelbart inlösa alla DiscontAssignationerne på Banken till deras fulla värde, får jag härmed protestera emot. Detta Beslut skulle tagas, säger man, för att förebygga fattigt Folks lidande, det skulle således vara elt barmhertighets-beslut; jag skall ändra min tanka om denna sak, så snart någon öfvertygar mig, att Bepresentanter kunna och böra vara barmhertige. Det förskjutande jag föreslagit är i synnerhet för Malmö Discont en nödvändighet. Ett Octrojeradt Verk, som, af hvilken orsak som helst, ej kan genom Octrojens begagnande förbättra sina affairer, är lika skyldigt som 'en enskilt B a n q u e r o u 11 e-s p clare, att begära proclama, och taga sina Borgenärers ordres om affairernes vidare styrelse. Malmö DiscontRevisorer gjorde i våras rätt i att ej begära Concours, emedan förbättring af affairerne ännu var möjlig. Samma steg är nu orätt, sedan, genom Verkets yppade ställning, all sådan förbättring är omöjlig. Steget att, oaktadt Proclama ej begärdes, neka qvittandet af gäld mot gäld, är hvarken rätt eller orätt; det synes höra till Lagen om det politiskt anständiga, att ett publikt Verk ej anbefaller olaglighetcr; attén sådan befallning cj har kraft af Lag för den, soni ej blir deraf bedragen, hjelper icke saken. jDen 5 Januarii: 395
Afven torde uppmärksamhet böra fästas dervid att elevernes moralitet lider derigenom att de utsättas för frestelsen att, redan under läroåren söka förvärfva inkomster genom vinnande af praktik, den de icke förmå att, såsom sig bör, sköta, och af hvilken de icke kunna för sin utbildning draga någon nytta, under det de jemväl försumma lektioner och andra göromål vid inrättningen. Blir återigen en sådan lärare, som nu föreslås, antagen, kan också undervisningen och sjukvården på ett ändamålsenligt sätt anordnas; den praktiska undervisningen skall göra en stor vinst, och hela landet tillskyndas fördelen af mera praktiskt utbildade veterinärer. I följd af hvad jag nu haft äran anföra, anhåller jag att Rikets Ständer täcktes bevilja ett anslag af Tre Tusende (3,000) R:dr årligen till lön för en lärare vid Kongl. Veterinär-inrättningen i Stockholm för elevernes handledning vid sjukvården utom inrättningen. Om remiss till Stats-Utskottet anhåller jag ödmjukast. Stockholm den 1 November 1865. Silfverstolpe. 84 Motioner hos Eiclderskapet och Adeln 1865. Af Herr Löwenborg, Johan Adolf, om ett anslag a 6,000 R:dr till förbättring af fåra/vein å Gotland. Om det ligger någon sanning i den ofta uttalade åsigt, att ön Gotland blifvit rikt begåfvad i flera afseenden, så torde å andra sidan den sanning svårligen kunna jäfvas att den enskilda företagsamheten derstädes är ringa och förorsakad af brist på kapital-tillgångar, samt att åkerbruket och boskapsskötseln, om måhända på sednare år väckta till något lif, likväl ännu hafva att tillgodogöra sig mången förbättring, bepröfvad af erfarenheten å fastlandet. Men rikt begåfvad i flera hänseenden är den det äfven i egendomligheter, och som exempel derå dristar jag framhålla fårskötseln — man må icke föreställa sig att det företräde i afseende å välsmaklighet, som tillskrifves Gotlands fårkött är förorsakad af fårens skötsel på sätt en sednare tids derför uppställda reglor och erfarenhet föreskrifva, nej, tvärtom; men frågar man kanske, hvaruti skall då grunden till denna hemlighet^ sökas? Jag vågar svaret, djerft måhända, men efter öfvertygelse.
Skulle, efter allmänna Silfver-vexlingens början, utvexlingen af Silfver öfverstiga invexlingen, vare Fullmägtige obehindrade alt, elter pröfning af sig företeende förhållanden, ett de inlösta Sedlarne motsvarande belopp nya Sedlar, till förstärkande af Bankens reela Fond, åter utgifvaj åliggande Fullmägtige att fästa den nogaste uppmärkamhet derpå, att reela Fonden städse var-; £anco'Utskottets Memorial N.o m'. der bibehållen vid en nödig styrka; och ml Fullmägtige för detta behof äfven kunna öka Sedelstocken, om så skulle påfordras. Erinran. Denna §. är väl att anse, såsom en gifven följd af den näst föregående, men dock behöflig för att undanrödja all tvekan, huruvida blott passiva och ej activa åtgärder härutinnan möjligen skulle vara Fullmägtige förbehållne» §. ra.
Vidare är af Kongl. Maj:l ifrågasatt, alt utgifterne å fouragerings-anslaget skulle ökas med beloppet af rätions-ersättningen för befälets vid Garnisons-regementena, med fl eres, tjenstebästar, utgörande för 188 hästar, efter det i staterne nu högst beräknade rationspris, 180 R:dr för hvarje, 33,840 R:dr, men som Utskottet redan, enligt 5 punkten i detta utlåtande, föreslagit, att rations-ersältningen, efter der angifvet värde, må hädanefter, såsom hittills, å löneslaterne, upptagas och derifrån utgå, i enlighet hvarmed Utskottet ock sedermera vid staternas uppgörande förfarit, lärer, i händelse detta förslag af Rikets Ständer bifalles, frågan om rations-ersättningens uppförande å fourageringsanslaget böra förfalla. I afseende å detta anslag innehåller den Nådiga Propositionen för öfrigt, att Kongl. Maj:l, uppå vederbörandes underdåniga anmälan, alt den Kronprinsens Husar-regemente bestådda passevolans-summa för fourageringens besörjande, 89 R:dr 44 sk. B:ko för hvarje häst, icke på långt när vore tillräcklig, i Nåder funnit skäligt äfvensom med statsverkets fördel förenligt, alt medgifva en förhöjning af delta belopp till 101 R:dr 28 sk. samma mynt för hästen, i anledning hvaraf en ökad utgift för fouragerings-anslaget uppkomme, hvilken för regementets 537 hästar belöpte sig till 9,397 R:dr 50 öre R:int, samt alt Kongl. Maj:t velat sådant till Rikets Ständers kännedom meddela för den händelse Rikets Ständer skulle finna lämpligt att uti den blifvande Riks-slaten härmed jemväl förhöja nämnda anslag, hvilket väl är af förslags-egenskap, men hvars i Riks-slaten synliga summa på långt när ej varit tillräcklig att heläcka de från anslaget utgående utgifter, som under åren 1851—1855 i medeltal öfverstigit Riks-stats-anslaget med omkring 130,000 R:dr R:mt.
För Ulskts ledamöter, deribland åtskilliga, hvilka äro frälse-ränteinnehafvare, borde det varit i ögonen fallande, huru våldsamt indelnings-hafvares rätt genom förslaget förnärmades, ty det hade gerna kunnat utsträckas till jemväl frälseräntornas uppbörd, för att dem genom fogdarne tillställa och det hade, som mig synes, icke bordt undfalla Utsk:s uppmärksamhet hurusom, i händelse af bifall till hvad komiterade och Flsk. föreslagit, ronde denna öfverflytlning på fogdarne, komme uppbörden af de indelta räntorna att lemna dessa tjenstemän, en vådlig förmåga att betacka balanser af kronans behållna inkomster, genom medel tillhörande de enskildtes uppbörd, hvarigenom dessa indelnings-hafvare först efter långvariga rättegångar och ifall icke kronofogdarne äro bankrutte, utfå siu rätt, men i annat fall intet, ty Statskassan lär väl intet ingå i betalningsskyldighet till de enskildta indelnings-hafvarne för hvad fogdarne under uppbörden förskingrat. Enkelheten, som komiterade uppgifvit, och Utsk. vitsordar, skola vinnas genom koncentrering af all uppbörd, må vara förbehållen den komiterades sakkunskap, som Utsk. sä ofta åberopat, men de hvilkas rätt förslaget förnärmar mäste förvånande skygga tillbaka för deras vitsordande sakkunnighet som icke förmär inse det vådliga af att låta uppbördsmannen af Statens behållna medel jemväl anförtros uppbörden för de enskildte indelnings-hafvarne af de till dem öfverlåtne Statsmedlen; och afsigten med projektet synes vara mer än grumlig. Om embetsoch tjenstemännens indelta räntor till Statsverket indragas, finnes intet rimligt skäl, att ålägga löntagaren ränta till Maj månad nästkommande är, för lönernas utbekommande. Vid 1809 års riksdag ställde R. St. statsregleringen så, att inkomsterna under uppbörds-äret icke anvisades till utgifter förr än under loppet af påföljande uppbörds-år, att således uti Statskassan redan hade influtit de medel, som under loppet af året sedermera qvartalsvis till behofven skulle utanordnas.
R:dr, utgörande ungefärligen |:delar af den erforderliga kostnadssumman, måtte för utförande af ifrågavarande sjösänkning anvisas såsom lån på möjligen billigaste vilkor. I berörda motion äfvensom uti en sednare, till Utskottet ingifven, af åtskilliga handlingar åtföljd skrift, har motionären hufvudsakligen anfört att, sedan Styrelsen för allmänna vägoch vattenbyggnader, med anledning af det mindre förmånliga resultat, som framgått af den första, för många år tillbaka förrättade undersökningen, ansett sig böra uppföra detta arbete endast i andra klassen bland likartade företag, strandegarne år 1863 låtit verkställa förnyad undersökning och värdering af den jord, som genom nämnda sjösänkning kunde vinnas eller förbättras. Af protokollet öfver denna undersökning, som enligt Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes förordnande blifvit verkställd af Kommissions-landtmätaren P. S. Herbst och i afskrift meddelats, inhemtas, bland annat, att utöfver de 674 tunnland, som den äldre undersökningen upptog, ytterligare 226 tunnland mer eller mindre vattensjuk jord skulle blifva torrlagda; att utom denna jord ytterligare 974 tunnland, nu under vatten stående, skulle genom sänkningen i mer eller mindre mån blifva brukbar; att det nuvarande värdet af de 900 tunnland, som sålunda skulle kunna torrläggas, utgjorde 102,031 R:dr, men det blifvande värdet efter torrläggningen 356,563 R:dr; samt att alltså, äfven om de 974 tunnland, hvilka nu vore helt och hållet vattendränkta och vid undersökningen icke värderats, lemnades utan beräkning, skulle likväl ett högre jordvärde eller en vinst genom sjösänkningen åstadkommas af icke mindre än 254,532 R:dr, under det att sänkningskostnaden vore beräknad till allenast 82,509 R:dr.
Huruvida räntan å dessa förbindelser bör anvisas på Tullmedlen, lämnar jag derhän. Jag skulle snarare föreslå, att arrendet af Statens Kungsgårdar, med undantag af de Kongl. Lustslotten, blef allvist som säkerhet för räntan, och att Ständerne vid första Riksdag derefter, kommo att besluta om sättet, huru lånen skola återbetalas. Vill man hafva Bankens soliditet bevarad, bör man också lemna fullkomlig säkerhet för att trygga den, hvilket icke kan ske annorlunda, än genom väl fonderade Stats-obligationer, som man hade gjort väl att för mänga år sedan ge ut, i stället för att angripa Banken. Friherre Boijej Ludvig: Innan jag går att göra de anmärkningar jag har att framställa, utber jag mig få göra en ärindran vid den siste värde Talarens yttrande, hvaruti, om jag icke illa fattat detsamma, man åberopat Herr Rosenblads reservation och begreppet derom. Jag skulle tro, att den omsorg dessa Herrar gjort sig, är helt och hållet öfverflödig, betraktad som en instruction åt de Ständer, hvilka härnäst komma att sammanträda och besluta öfver ämnet. Jag kan icke neka, att denar välment; men jag befarar, att desse Ständer måhända, oaktadt all den auctoritet, som Herrar Rosen - Den 9 Julii e. m. blad och Tham äga, ändå tilltro sig sjelfva äga rätt att afgöra frågan. Jag beger mig nu till mina anmärkningar. Jag förnyar mitt bestridande mot innehållet af Utlåtandet N:o i; och jag förnyar den anhållan, att om en realisation skall verkställas, den må verkställas utan Statslån. Öfverröstad i sjelfva princip-frågan, hoppas jag likväl, att man måtte göra något afseende på min anmärkning. Jag flyttar mig derföre in i den omständighet, huru en realisation med Stats-lån skall ske. Om jag icke orätt fattat Herr Skogmans tanka, var den vältänkande för Nationen, då han säger, att de 4 Millioner, som nu skulle lemnäs Banken, böra lemnäs med den inskränkta föreskrift att icke användas till annat än att låna Silfver. Om detta vilkor antages, skall jag icke anse för någon särdeles fara, ehvad reverserna blifva en eller fyra.
V 45 86. om särskilde anslag från Extra Utgift smedlen till betalning af Kgl. Theaterns 54 skulder . * 4 1 57 87. om aflöningssättet för Uppbördsmannen och Sécreteraren vid Kgl. Lazaretts-Directionen * * *»***♦♦♦* ♦ 4 1 54 57 1 88. om förvaltningens af Serafimer-Lazarettet i Stockholm öfvertagande af Serafimer,** 54 Ordens-Gillet . * *.*..♦ . 4 1 58 89. om åläggande för Directionen öfver Serafimer-Lazarettet att tillhandahålla Rikets Ständers Revisorer Verkets räkenskaper och säkerhetshandlingar ****** — 4 1 54 58, 59 j, fi 44 2 S TT 44 11 44 i i 44 173 13 90. om Öfver-Läk arens vid Stockholms Stads och Läns Curhus förseende med én mindre Professorslön ä Carolinska Institut54 tets Stat * * , * » > . ♦ * v ♦ 4 1 59 91. om utbetalande af extra arfvoden för upprättande af Danviks Hospitals Hufvud4 4 54 184 V 45 bok m. m * * 1 anledning af skiljaktiga beslut . Kyrk or nes räkenskaper . 102. om förräntande af Kyrkornes disponibla til gångar .. I anledning af skiljaktiga beslut . 103. om insändande till Kammar-Rätten summariska extract öfver Kyrkornes Hallands och Blekinge Län inkomster oc utgifter ge per balancerade fordringar Anmärliningar, anledning dertill, i fråga: l:o om de år i84l fastställda Lönings-Stater föi Kammar-Collegium och Kammar-Rätten 2:o om fortfarande utbetalning af f. d. StatsSecreterarne Grips och v. Hartmansdorff; ' löner ♦ hegrafningshjelps aftjenande ... * l:o om en åt befälhafvande Amiralen i Carlscrona anslagen representations-kostnadsersättning . 6:o i 5 år innehaft detta Embete om medgifvandet för Finska oci från de Norrländska Länen
Hon svarade ej, skakade blott på hufvudet. — Jag vill gärna tala med er ett ord sedan — om porträttet. Jag går in till ungdomen, sade hon så hastigt. I det inre förmaket hade de unga flickorna och deras uppvaktande kavaljerer slagit sig ner. Wanda blef väl mottagen, hon var en stor favorit. Hon kom ej heller för att störa utan satte sig genast ned framför den stora, redan uppslagna portföljen, som innehöll fotografier, samlade under familjen Edbergs många resor. Hon tog fram den ena efter den andra, gjorde några glada och humoristiska kommentarier, interfolierade med egna reseminnen. Snart hade hon en grupp ungdom samlad omkring sig. Hon var ovanligt liflig och talande med något febrilt öfver sig, som kom henne att spritta till och vända sig om, hvar gång någon trädde in i rummet. Hvem var det nu? Jaså, bara fru Kronfelt, fru Lemke och fru Säfve. De ställde sig bakom hennes stol, alldeles bakom. Det var något, hon aldrig kunde finna sig i, i afton gjorde det henne så outhärdligt nervös, att hon måste säga: — Var god och sitt ner. Någon af herrarne får skaffa stolar! Ungdomen såg ganska misslynt ut — det var inte meningen, att alla fruarna skulle slå sig ner hos dem. — Här ha vi hela Ludovisi samlingen, tror jag, fortsatte Wanda. Åh, den är gudomlig! Galliern och hans hustru och — generar ljuset er, fru Säfve? Då sätta vi på skärmen, det är jag, som tagit bort den, men ni, som har hufvudvärk, så där ja. Och här ha vi henne, jag inte kan tåla! — Hvem är det? utbrast Karin Edberg, skrattande. Juno Ludovisi, det är omöjligt! — Inte bara Juno Ludovisi. Jag kan inte tåla någon Juno. Jag har alltid haft aversion för henne, när jag i muséerna råkat på henne bland Olympens andra stämningsfulla, poetiska gudar och gudinnor. Det är som om hon inte hörde dit, hon är prosan och jordbundheten personifierad. Se på den där egenrättfärdiga, själftillfredställda minen, säger den inte, hos mig kommer aldrig någon gudomlig eller mänsklig oförsiktighet i fråga, jag har alltid rätt.