Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
»Utt nilåminåhs ... axepimús ... lockå ...» hvad vill det säga? Förstår du? – Icke ett ord, men det står i programmet att det skall vara latin, och jag tycker mig verkligen igenkänna några ord. – Du är då lyckligare än jag, ty ehuru jag uppfattar ljuden, kan jag ej ana deras betydelse. Jag undrar om jubelmagistern känner igen det språket. – Gud vet. Men om han gör det, måste nödvändigt en anmärkningsvärd omständighet, hvilken han hittills ej observerat, förvåna honom. – Hvad menar du? – Att de döda språken numera, lika litet som de lefvande, äro fria från det öde att vexla och förändras. Henning skrattade. – Se på din far! sade han. Han står der med stirrande ögon och vidöppen mun och söker förgäfves öfvertyga sig om att detta är samma språk, hvarmed han för trettio år sedan bråkade i skolan. – Tyst och hör på sången! Under promotionsakten afsjöngos nemligen verser, författade af studeranden Göranson och satta i musik af direktör Josephson. Körerna utfördes af studenter, solonumren af fröken Sandels, mamsell Wibelius och studeranderne Hæggström och Arnoldsson. – Ser du hvar Aurora sitter? frågade Henning, då sången tystnat. – Bredvid andra pelaren härifrån, på tredje bänken. – Ja, jag upptäcker henne nu. – Nu ser hon hitåt. Auroras ögon mötte hennes älskares. Hon rodnade och gjorde en för alla andra omärklig rörelse med handen. Henning betraktade henne med förtjusning och glömde sin trötthet. Men snart derpå kanoners dunder bådar Att lagerns ära delas ut för intet, Och lagerkransen, kommen sjelf af träd, Med månget hufvud sig beslägtad känner. På midten af Parnassen stod en kateder, i hvars öfre afdelning promotor, professor A. Svanberg, och i den nedre primus och ultimus befunno sig. Den öfre afdelningen hade trappsteg till höger och venster, uppför och utför hvilka promovendi marscherade.
Jag, som är 71 år gammal, kan icke hoppas att oftare öfver detta ämne utbedja mig Ridderderskapets och Adelns uppmärksamhet; men tror mig icke böra låta tili tället af detta Riksmöte gå förbi, utan att ånyo inför Höglo!!. Ridderskapet och Adeln framlägga mina Hankar» Då Den 3 Februarii, Då menniskorna inträdde i Samhälle, flin: no de genast nödvändigheten att stifta lagar, till vinnande af ordning och allmän säkerhet. Straff äro en nödvändig följd af lagar; men då deras egenteliga föremål bör vara att förekom-i ma brott, böra de icke, utan största nödfall , stämplas med hårdhet. Grader böra således finnas i dem; allt efter brottens mer eller mindre svåra beskaffenhet. Man straffar lindrigt, så länge hopp är om förbättring och la* gen blir icke hämnare, utan endast emot dem, som igenom de grofsta våldsamheter störa all; männa säkerheten. Jag förmodar, att ingen lärer bestrida rigtigheten af dessa grundsatser och tror mig således icke kunna möta mycken motsägelse, då jag, påkallad af menniskokärleken, framställer mitt förslag. Enligt våra nu gällande författningar blir mången för mindre brott genast dömd till straff, hvilka medföra föragt, hvarigenom hederskänslan, hvilken, jemte Religionen, starkast verkar till dygdens befrämjande, blir tillintetgjordIngenting håller då tillbaka från framskridande uti lastbarhet. Och den, som i böljan hade kunnat återföras på dygdens väg, slutar med att blifva ett ämne för allmän afsky. En ung flicka, som förser sig, oftast ett offer för en nedrig förförares obetänksamma Bil. till Rid, o. Ad. J?r, i Band. 9 13° Den 3 Februarii. förhållande, orh^merendels igenom vårdlösad uppfostran, okunnig om hvad hennes heder fordrar, blir stämplad med föragt i sin landsort, Och, torde hända, brsgt derhän, att kasta sig i liderlighet, för att kunna uppehålla sitt lif.
Och då, oansedt den inskränkta tillgången på öfverskottsmedel, förhållandet med ofvanstående på Statsbristsauslaget utbalancerade Summor, varit i det när - iy4 Stats-Utskottets mäste enahanda sorn de påföljande åren, då öfverskotten varit så ganska laetydliga, tyckes detta visa att ifrån längre tid tillbaka* en sådan reglering blifvit grundlagd, att linder loppet af ett år, StatsContoiret icke kan behöfva uttaga mera än ungefärligen den Summa som till Stalsbristens fyllande, är utaf Allmänna Bevillningen anslagen. Åntages åter ett annat förhållande eller att öfverskdttsmedlen skola iklädas egenskap af ett slags creditiv på hvilket StatsContoiret hvarje år skall kunna disponera utöfver den för ett år beräknade StatsbristsSumma, så följer deraf alt om framdeles inga öfverskottsmedel blifva att tillgå, de uti RiksStaten anvisade utgifter icke skulle kunna i vederbörlig ordning bestridas. Vid öfvervägande af allt hvad sålunda förekommit; och enär på ena sidan den föreslagna ofverflyltningen till RiksgäldsContoiret af ifråga varande uppbörd af Bevillningsmedel icke kan vara förenad med ringaste olägenhet, men på den andra onekeligt är, att jemte det öfveiskotten tidigare blefvo disponible, en serskild fond skulle beredas åt RiksgäldsContoiret blott derigenom, att sådane Summor, hvilka vissa tider på året äro för Räntekammarens räkning innestående i VexelBanquen, komma att ingå uti RiksgäldsContoirets Penninge-circulation och i och med detsamma utvägar lättas för Conloiret att utan Låns sökande eller tillitande af Creditivet i Banquen , bestrida de utbetalningar af flere slag hvilka på RiksgäldsContoiret varda anvisade. Hade en sådan anstalt varit vidtagen vid i8a3 års Riksdag, så hade ofelbart de Luneoperationer sorn Betänka n-den, N:s 35i. 175 BiksgäldsContoiret senast ägt att besörja, kunnat med mindre kostnad utföras. Jag tillstyrker att B.
Sjöfarten fordrar hastighet i rörelsen, följaktligen enkla och lättfattliga controller; icke destomindre haiman till den grad intrasslat och hopkrånglat dessa controller, att inga skeppsredare eller befälhafvare sjelfva förslå utklarera sina fartyg. Till råga på allt står sjöfarten i beröring med och under förmynderskap af Commerce-colljm, Händels-collegmi, Magistrater, Poliskammare, Commendanter å fästningar samt slutligen tullkammare och sjömanshus, hvilka tvänne sednare kunde vara nog, och i hvilket annat land som hälst skulle anses tillräckliga. Följden häraf är, att dagar erfordras för att blifva expedierad från alla dessa vederb., och ofta längre tid, då fribref och Turkiskt pass skall från Commerce-colhm uttagas och till andra orter i riket försändas; hvaremot man, i norra Amerika t. ex., kan på 10 minuter sjelf utklarera sitt fartyg, Hela den stora sjötullens inkomster grunda sig på sjöfarten. Det är skeppen, som skola införa de varor, hvilkas förtullande utgör det betydligaste beloppet af statsintraderna; icke destomindre behandlas skeppsförare af seglations-ordningen med en stränghet, som vore de för samhället de farligaste personer. Skeppsbyggnadsoch skeppsförarekonsterna, rätt utförda , fordra den mångsidigaste bildning; och likväl har ännu inga skolor eller undervisnings-anstalter blifvit ordnade för dessa vettenskapers ändamålsenliga inhemtande. Uti ly år har man ordat och skrifvit i detta ämne, men ännu qvarstå vi på samma punkt, liksom man hade gjort nog genom discussioner, undersökningar samt remisser fram och åter i detta ämne, Medan undervisnings-, försörjningsoch uppfostringsanstalter för alla andra medborgarclasser blifvit inrättade, har man öfverlemnat sjömännen åt sitt öde. Sjöfolkets gränslösa sedeförderf, och den deraf följande osäkerheten för skeppsredare, befälhafvare och assuradeurer har blifvit förbisedd. Så, roine herrar! utfaller en oförtäckt skildring öfver våra närings-förhållanden.
Med PresidentsEmbetet åter egde det serskilda förhållande rum, att, vid dess återbesättande år 1836, den dertill utnämnde Embetsman ovilkorligen tillerkändes lön efter den så kallade nya Staten jemte taffelpenningar; och 0111 än, samtidigt dermed, vice Presidentslönen kunde indragas och besparas, synes förhållandet, oaktadt denna tillfälliga omständighet, icke mindre anmärknings värdi, då, utom det att sistnämnda lön icke tillhört den af Rikets Ständer fastställda Staten, men först år 1831, såsom lönförhöjningarne i öfrigt, tillkommit samt följaktligen borde vid dåvarande inneliafvarens afgång försvinna, frågan här handlar om behörig iakttagelse af Rikets Ständers beslut, icke om någon tillfällig besparing, som vid åsidosättande af samma beslut, kunde vinnas, och hvilken ändock icke synes hafva Statsverket tillgodo kommit, så vida den utnämnde Presidenten genast tillerkändes, jemte den einbetet åtföljande högre lönen, ett årligt så kalladt lönfyllnadsanslag af 1,333 R:dr 16 sk., som äfven skulle af Statens medel utgå. Genom dessa ytterligare anförda omständigheter, i förening med hvad anmärkningsmemorialet innehåller, anser jag det vara lagligen styrkt, att de Herrar StatsRådsLedamöter och Föredragande, hvilka, uti deras, antingen med rådgifvande eller med afgörande rätt, yttrade meningar, understödt ett eller flere af de under ofvanuppgifna tid af Kongl. Maj:t eller af Kongl. Regeringen fattade beslut, om högre aflöningar å Kongl. KammarRättens Stat, än Rikets Ständer fastställt, på sätt förra memorialet närmare utreder, genom så beskaffade yttranden medverkat dertill, alt Statens medel äro använda annorlunda än fastställdt blifvit, i stället för att, likmätigt dem i 65 §. Regeringsformen ålagd pligt, deremot göra föreställningar och anföra hvad Rikets Ständer härutinnan förordnat.
Svensk undersåte får inte utrusta skepp som skall nyttjas till kaperi eller taga tjänst på främmande kaparfartyg. Skulle skeppare som går utan beskydd och konvoj bli upphunnet av krigförande nations skepp, som begär att få visitera honom skall han tillåta detta. Svenska handelsfartyg som går i konvoj behöver bara tillåta visitering av krigförande länders krigsskepp. Skeppare får inte gå in i blockerad hamn. Med det menas hamnar där så många örlogsskepp är stationerade, så att andra fartyg inte kan komma in utan fara. Skeppare bör taga dessa föreskrifter till sig och då ha rätt att njuta fri och ohindrad sjöfart. Blir han trots det förolämpad, skall han vända sig till Ministrar och Handelsagenter på platsen och av dem få bistånd och understöd. Det samma gäller om skeppet blir uppbringat. Det är förbjudet för främmande nations kapare att anlöpa svensk hamn så vida han inte råkat i sjönöd. Det är absolut förbjudet för svensk undersåte att handla något från sådant fartyg. Münchens slott den 21 januari 1804 GUSTAF ADOLPH Beskrivning om salpetertillverkning både vid större och mindre verk, efter anställda försök, inlämnad till krigskollegium den 21 januari 1804 av Christ A Köhler. God salpeterjord som tillkommit dels i salpeterlador, dels under stall och ladugårdshus, hö- och sädeslador som varit täckta och kringdikade kan beredas av följande ämnen: 1 / 3 grov sand, litet tärning lera, svartmylla, spånjord, kalkgrus, förruttnade växter, sopor, skorstenssot, halvruttna djur och fisk, hackade kvistar m. m. blandas i en lår. Golven i fähusen skall vara täta och sluttande så att man kan tillvarata urinen. Varje morgon lägges på av jordmassan som suger upp urinen. När fähuset rensas läggs detta i en särskild lår och mera jordmassa strös på. Denna jord blir på kort tid god salpeterjord och om man fortsätter hela vintern har man god gödsel till åkrarna till våren. Den lår vari salpeterjorden samlas under vintern skall täckas så att den inte torkar innan sjudningen. Sedan den blivit utlutad bör den torkas något och sedan förvaras till nästa års sjudning, med årlig tillsats av jordmassa.
Denna Summa var 1809 ärnad att utgöra en del af AmortissementsFonden, som då anslogs. Vid 1815 års Riksdag befanns denna AtnortissementsFond ej nyttig-, hvarföre penningarne reparterades i frenne delar, nemligen till Odlings och JordbruksLån, samt Götha Canal. Då de medel Canalen sålunda uppbär utgå af BevillningsSumman, och denna Summa bör vid hvarje Riksdag bestämmas, så tror jag att Riks ns Ständer ej kunna, i afseende på biträdets beviljande eller afslående, anse sig bundne af hvad 1815 års Ständer i denna del beslutat. Jig är visserligen ej emot att Canalbyggnaden fortsättes. Det vore sorgligt att se densamma, förfallen tili|en ruine, stå såsom en minnesvård af ett förhastadt beslut; men jag anser att den nu förevarande frågan bör hvila intilldess hufvudfrågan on Canalbyggnadens fortsättande kan komma att af 320 Den i 3 Maji. göras. Jag tror att ett sådant uppskof ej kan lägga ett synnerligt sto/t hinder lör arbetets gang. Friherre Anckarsvärd, Carl Hinric: Jag skulle inleda mig i vidlyftighet, om jag ville serskilt upptaga och vederlägga alla de omständigheter, Herr Grefve Mörner nu aniöit. Jag vill blott inskränka mig att vederlägga några få uttryck. Herr Grefve Mörner har sagt , att den tecknade Subscriptionen för Götha Canal år 1809 var ett bevis pä Nationens enhälliga en kan att befrämja samma Canal. Jag tror deremot, att Sub^cr.ptionen var mindre ett tecken till Allmänhetens önskan att se Canalen företagen , än begäret och hoppet hos enskilte Speculanter, att, jemte företagets understödjande, tillika skörda en större vinst af de Capitaler, som i Bolaget instuckos, än som stått att i vanlig utlåningsväg erhålla.
Ånyo föredrogs och bifölls Statssamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens, den 5 dennes, under N:o 121, afgifne och den x 1 derpåföljde eftermiddagen på bordet fisG Den 17 F e b r u ajr i i f. rrr lagde Utlåtande, i anledning af väckt fråga om. fastställande af en viss årlig arbetseller förrättningsskyldighet för Landtmätare. Likaledes föredrogs ånyo och bifölls Statsoch BancoUtskottens den iQsistlidne December afgifne samt den 1 t dennes eftermiddagen på bordet lagde Utlåtande IS:o 43 öfver väckte motioner, angående åtgärders vidtagande till skyndsamt slut på utredningen i RiksgäldsContoret af Götha CanalBolags samt Malmö f. d. RiksDiscontVerkens återstående fordringar. Företogs till pröfning BevillningsUtskottets, den 9 dennes, under N:o 68 aflåtne, och den 11 derpåföljde eftermiddagen på bordet lagde Memorial, om saltpettergärdens ersättande genom anvisning på tillgångar al tullmedlen och Bränvinsbevillningen. Herr Munck af Rosenschöld s Eberhard: Jag tror, att man så mycket mera kan bifalla detta Memorial, som Tullbevillningen säkerligen kommer att inbringa större inkomster, än de som åro påräknade, genom 3 Stånds beslut att spannemål först vid inträffande missväxtår skulle uppköpas, och således mest af Utlänningen, då Tullintraden betydligen kommer att ökas såsom sista missväxtåret inträffade; och på 5 år Den 17 F e b r u a r i i e. m. 127 lian man med säkerhet påräkna ett års missväxt. Friherre Cederström, Jacob: Med Utskottet instämmer jag deruti, att inkomsterna så väl af Tullbevillningen, som af Bränvins bevillningen, blifva större än de äro påräknade. Hvad särskilt beträffar Bränvinet, så kommer detta att inträffa i mån af tillverkningen. Deremot skulle jag förmoda, att formen af Memorialets uppställning ej är riktig.
Han äger dä tilfälle at pä mänga sätt utöfwa sin hämd, som allt drabbar Jordägaren, och fluteligcn har han den utwäg sig förbehällen, at tid efter annan intala sit Compagnie-Befäl: at Rotehällaren är obillig, och denne Befälhafware, derom öfwertygad, har oftast funnit utwägar, at wid en General-Mönstring fä karlen förafskeda!», och finnes exempel at samma karl, sorn i afseende pä af Mönster-Herren ansedd otjenlighet, sätt afsked, blifwit för annan nummer genast derpä antagen, och detta karlens förafffedande har understundom inträffat endast pä en Compagnie-Befälhafwarens anmälande. Jag pastär ingalunda at icke en Officer bör wara trodd pä sina ord, men denna, lika med andra menniffor, kan wara misiledd, och dä han handladt efter sin öfwertygelse, kan man intet förebrä honom nägot, hälst honom icke tilkommit rättigheten at lagligen pröfwa rigtigheten af Soldatens up gif - Den 9 Augusti. 8-7 gifter; men det wista är det, at Rotehällaren derpä blifwit högst lidande. Det är mig intet obekant, at en General-Mönster-Herres Åtgärd kan äklagas, och at äfwen rättelse möjeligtwis kan winnås, men med en sädan saks utförande, arv förknippade mängfaldiga beswärligheter, mycken tidspillan och en den drygaste kostnad, samt motständ af Ämbetsmanna-influence, sä at Rotehällaren, i owisthet om framgäng i den rättmätigaste sak, och för at bespara en ökad kostnad, samt at undwika ätföljande mängfaldiga beswärligheter, häldre widkänts sin första kostnad, och medelst en ny legas utbetalande, anffaffadt en ny karl. Mänga flera beswärligheter fär en Rotehällare widkännas, och veste äro snart sagdt oräkneliga.
Det är upplyst och ådagalagdt, alt dessa tull—lindringar i hög grad bidragit under de sednare åren alt gifva lyftning åt vår sjöfart, och att deras borttagande skulle vara ett hardt slag för skeppsrederierna och de mångfaldiga yrken och näringar, som med dem hafva samband. Det oaktadt skulle jag ändå ej hafva tvekat att gifva min röst till deras afskaffande, i fall do i andra hänseenden varit menliga och genom uppstegrad! pris på kaffe, tobak, risgryn, socker och andra transatlantiska produkter skadat den stora mängden af förbrukarne; ty enskilda näringars fördel mäste vika för rättvisan och det helas gagn. Men då jag tvertom erfarit att berörde tull-lindringar, långt ifrån alt skada konsumenterna, tvertom varit nyttiga för desse genom beredande af billiga oell jemna priser på nyssnämnda och flera varor, hvilka, man må säga hvad man 112 B evillnin g s-Ut skottets Betänkande. M 5. vill, dock redan utgöra verkliga nödvändighets—artiklar och alltmer blifva det, så kan jag ej inse något giltigt skäl lill ifrågavarande tull-lindringars upphäfvande, och aldra — minst kan jag som ett sådant skäl antaga, alt vi derigenom skulle gå utländska maklers önskningar till möte, hvilka hos regeringen yrkat deruppå, på det vi hos dern måtte hemta de varor, hvilka våra handlande nu direkte från produktionsorten införskrifva. Att främmande makter söka sin fördel, äfven på vår bekostnad, kan ej väcka förundran; men att vi med öppna ögon skulle gå in på att tillfoga oss sjelfva en stor skada, blott för att tillskynda dem förmåner och vinst, är dock sannerligen för mycket hegardt. Såsom riksdagsfullmäktig för en bergslag anser jag mig dessutom serskildt förpligtad att afstyrka ifrågavarande uppoffring åt utländska intressen.
Skärgårdsvapnets vigt i framtiden kommer möjligen att blifva på våra större insjöar, i händelse af ett invationskrig i medlersta delen af Sverige, t. ex. i närheten af Carlsborg, men om det vore omöjligt att försvara oss på denna punkt och vi måste draga oss tillbaka till denna centralfästning 188 Den 12 Jnni f. m. för att derifrån återtaga de öfriga delarne af hufvudstaden, hvad skall man då göra med denna Skärgårdsflotta. Frih. Sprengtporten har sagt, att jernvägar äga företräde framför kanaler. Detta må vara en sanning i fråga om trupper och deras materiel, men dessa jernvägar äro föga lämpliga för transport af skärgårdsfartyg, och skall fästningen Carlsborg upfylla sitt ändamål måste vi beherrska Wettern, hvartill åter fordras att på denna sjö hafva en Skärgårdsflotta. Ett gammalt ordspråk säger: »En liten fästning är en dålig fästning, men en stor är en god fästning.» Carlsborg är en stor fästning, men Wettern är en mycket större sjö, och skall Carlsborg göra allt det gagn denna fästning kan åstadkomma, måste en Skärgårdsflotta beherrska Wettern, men då fästningen kan af fienden kringgås och denne kan draga sig ned mot Wenern, fordras äfven' på denna sjö en lika stark Skärgårdsflotta, hvaraf följden blir, att vi på dessa sjöar måste hafva lika starka Skärgårdsflottor som på Mälaren. Den häraf upkommande dryga kostnad öfverstiger den som erfordras för en kanal emellan Hjälmaren och Wettern i st. f. en jernväg. Det är möjligt att en kanal i denna rigtning icke kan anläggas, ehuru jag länge varit af motsatt tanke, och jag tror att, innan den frågan är fullt utredd och E. St:r deraf erhållit del, det vore föga klokt att besluta sig tören jernväg i den rigtningen. Att anlägga både jernväg och kanal på den linien är väl mindre lämpligt, särdeles som personal-trafiken på denna väg icke lärer blifva af stor betydenhet, men väl tyngre varor från bergslagen komma att derpå transporteras.
Da jag täger i betraktande det qvantum ull, som af Svenska produetionen möjligen kan komma alt belånas under de kommande fem åren, och jernför hvad som hittills blifvit upplagdt och belånadt med den tillvext, som efter ali probabilitet ullculturen kan få under de följande åren, helst då den är i ett slags nedtryckt ställning, så tror jag verkligen, jemväl med afseende på det af den sista välda talaren framställda skäl, alt man ej hör begära för mycket för att få hvad som verkligen behöfves, att 3oo,ooo r:dr b:co är det högsta crediliv, som kan medgifvas för denna näring. Det skulle, då belånings-procrn vore 66| proc., hvilken motsvarar 1 r:dr 16 sk. b:eo per Sf, medgifva en belåning å 200,000 U. Hela den qvantitet, sorn till Norrköping inkommit af sådan ull, som kunde komma i fråga alt belånas, har knappast uppgått till 200,000 Deraf har dock en icke obetydlig del, nemi. alla mindre poster, blifvit såldt genast på niarknads-dagen, och ägarne af små poster kunna ej vilja ingå på det besvär och de omkostnader, som följa med belåningen, äfven 0111 kostnaderna nedsattes. Således kommer säkerligen belåningen, efter den erfarenhet jag har i saken, icke att användas, annat än för de poster, hvilka äro så stora, att de ej på förmånliga villkor kunna försäljas genast. Det är endast för dem, som det kan löna sig att, på sätt Gr. Horn uttryckt sig, inträda i något slags ullhandel. Att vänta sig, att en sådan handel i vårt land kunde komma att bedrifvas af andra än nllproducenter, så länge produetionen icke är större, är mera än jag kan hoppas. Jag tror icke att en sådan handel kan uppkomma, förrän produetionen blir så stor, alt concurrencen sjelfmant framkallas.
Därför bör det upphöra, då det varit tänkt endast för särskilt tillfälle. Stockholm den 31 januari 1815. H A v STROKIRCH Kungörelse angående boställstvisters upptagande och avgörande. Stockholm den 31 januari 1815. Genom skrivelse den 10: de denna månad har Kongl Maj: t förklarat att den under kriget inställda upptagande och avgörande av boställstvister och byggande av karaktärshus kommer att upphöra, Det har vållat hinder för de återvändande. Stockholm den 31 januari 1815. H A v STROKIRCH Förordning hur laggild stängsel bör vara beskaffad. Stockholm 31 januari 1815 Enligt lag i Byggningabalken skall stängsel vara tät och fast, 2 alnar hög och 2 alnar mellan varje par stör. Är den byggd av sten bör den vara så fast, att den inte kan rivas och att boskap och svin hålls ute. För att undvika tvistigheter och osäkerhet har Vi funnit nödvändigt med ett mera beständigt stadgande. Efter att ha hört Våra befallningshavare och lantbruksakademien har Vi funnit att hägnader i riket kan indelas i 5 klasser. 1: o Stängsel av träd, gärdesgård, staket eller plank. 2: o Stengård, med eller utan gärdesgård eller vall ovanpå. 3: o Jordvall, med eller utan gärdesgård eller häck ovanpå. 4: o Vattengrav 5: o Levande häck. Lagens föreskrift om gärdesgård bör förbliva och övriga stängsel av träd anses tillåtna om de har samma höjd och fasthet som vanlig gärdsgård. Stengård av sprängd sten bör vara 2 alnar hög över jordytan, men av kullersten 2 ½ alnar. Ställs gärdesgård eller vall av torv ovanpå bör höjden tillsammans vara 2 ½ alnar. Jordvall bör vara 2 ¾ alnar över jordytan eller om dike finns vid vallens kant 2 ¾ alnar från botten av diket. Diket bör vara 3 alnar upptill. Planteras häck av taggiga växter får den inberäknas i höjden, liksom de i Skåne vanliga stängsel av tång uppå jordvall. Vattengrav som används vid kärr och ibland är den enda möjligheten skall vara minst 1 ¼ aln djup och minst 3 alnar bred upptill.