Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
KommerseKollegium, som af de handelshus härstädes, hvilka idkade den största trädvaru-handeln, förskaffat sig uppgift på de frakter, som betaltes vid hittransport af trädvaror från norra Länen, hade deraf jemväl funnit, att denna fraktfart i allmänhet lemnade god förtjenst för allmogens fartyg, som, i anseende till deras enkla samt mindre dyrbara byggnadssätt och utrustning, icke erfordrade användandet af större kapital, och icke, såsom de Finska och Åländska fartygen, voro onererade af lastpenningar, men deremot åtnjöto betydlig lindring i båkoch lots-afgifler, hvarförutan de framför dessa sistnämnde fartyg äfven hade fördelen att till Norrland kunna fråu annan inrikes ort föra hvilka varor som helst. Att, detta oaktadt, Svenska fartyg icke i verksammare mon deltagit i transporten af trädvaror och tjära från de norra Länen, och att, på sätt Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Stockholms Län uppgifvit, tillgång å större, för denna fraktfart tjenliga, fartyg under sednaste 2.‘ne åren inom berörde län aftagit, syntes till en del kunna tillskrifvas tillfälliga orsaker, som föranledt fördelaktigare sysselsättning i annan frakthandel, och hvaribland såsom en verkande omständighet kunde nämnas den under sednare åren icke obetydligt minskade införseln af ved från Finnland, hvarigenom ett större antal inhemska fartyg varit anlitade för transporten af denna vara från så väl de noria Länen, som Roslagen till Stockholm och andra inrikes orter. Kongl.
Jag har vid behandlingen af denna fråga utgått från den hufvudprincip, att det icke vore så nyttigt för landet om blott några få banker funnos, utan fasthellre flere med mindre vidsträckt rörelse. Jag anser nemi. hufvudsyftemålel med privatbankerna vara att kunna jemnare lemna penningeförslräckningar ä alla landets provinser, än hvad Riksdisconten förmår, och hvars styresmän icke äro i tillfälle att kunna jugera säkerheten hos hvar och en. Det är på denna grund och med hänsigt till denna rörelses betydliga utvidgande, som jag trott mig böra biträda åtskilliga restrictioner i den blifvande bancolagen, emot hvad hitintills ägt rum. Den sista, hvartill jag måhända här på detta rum varit orsaken, var i afseende på rättigheten att för creditivhypothek, som förut utgifva sedlar eller förskrifningar, hvilket kanske af många anses oriktigt. Men då jag det gjort, så önskar jag tillika, att inga andra restrictioner måtte ske, än sådana som äro nödvändiga för alt bibehålla en riktig princip i hela denna lagstiftning. Det beslut, hvartill jag i sådant hänseende medverkat, var af en sådan beskaffenhet och hörde till stadgandet af rörelsen, hvarigenom både möjliga och supponerade vådor förekommas. Skulle man nu dertill, efter Ulsktns förslag, vilja i främsta rummet lägga ansvarigheten på direclionens ledamöter, så fruktar jag väl icke någon fara för desse directeurer att blifva lagsökte, alldenstund det kommer på dem an att hushålla så att ingen dylik lagsökning kommer ifråga; men det är efter min öfvertygelse ganska säkert, att desse directeurer, med en sådan ansvarighet i första rummet, komme alt i den allmänna opinionen och hos största delen af landets innevånare förlora den credit de förut haft.
H. St., som tillförene ej betraktat Staten såsom en sådan nödbjelpsanstalt, hvarigenom enskilda barmhertigheter skulle qväfvas i sin välgörande verksamhet, och ett praejudicat framställas, som kati blifva ganska betänkligt, och komma att i framtiden alltför mycket taga Statens krafter i anspråk. Hittills hafva R. H. St. visat sin välgörenhet emot brandskadade olyckliga medborgare, derigenom att lån på billiga villkor och lämpliga betalningstider blifvit beviljade; och om H. StatsUtsk. äfven nu medgifvil något sådant, sedan hehofvet blifvit bestyrkt, skulle jag gerna dertill lemnat mitt bifall. Härmed instämde Riksdagsfullmäktige A. Nilsson från Östergöthland och B. Appelqvist från Blekinge.” Jag har lör min del ingenting deremot, att R. St. må understödja olyckliga medborgare, särdeles då ymniga tillgångar finnas; men jag anser alldeles orätt att bevilja sådana understöd, ulan att man vet till hvad belopp skadan uppgått, eller i hvad mån den ena eller andra behöfver undsättning. Jag tror, alt innan några medel beviljas, borde man, genom vederbörande, skaffa sig underrättelse om dessa förhållanden, och att en sådan ordning lika litet vid detta som vid andra tillfällen bör uraktlåtas. Jag tillstyrker derföre, alt R. o. Ad. måtte återremittera betänk., på det,att StatsUtsk., innan det dermed återkommer till R. St., måtte förskaffa sig någon officiel underrättelse om tillståndet i den afbrunna staden. Gr. Horn, Claes Fredr.: Jag vill på intet vis be strida den värde talarens sats, att StatsUtsk. bör söka, så vidt möjligt är, officiella och säkra upplysningar till ledning för deras förslag, när fråga är om undsättning, och synnerligen om frågan skulle vara att biträda ett samhälle med ett lån för något större förelag. Det nu ifrågavar. anslaget af 4°oo rtdr för de brandskadade i Falkenberg är dock snarare att anse såsom en barmhertighetsgärd, än såsom något understöd med afsigt att upphjelpa staden. En motionär inom detta Hus, som sjelf är ifrån orten, har ti11- kännagifvit detta behof, såsom i högsta grad påträngande.
Banco-Ut skottets Betänkande N.o So. SS Då åtsUllige Lånsökande dels redan låtit i Banken inlemna mer och mindre fullständiga handlingar för dylika Lån, och dels under nu pågående Sommar-Ting inteckningar för dylik belåning utan tvifvel än vidare sökas och beviljas, tror Utskottet det vara en billig grannlagenhet att ej alltför hastigt införa en förändring, hvarigenom alla härå beräknade åtgärder och kostnader vore af Sökanderne fruktlöst använde och förspillde; B) att hvad som inflyter i afräkning på Bankens Capitalfordningar vid. 1828 års slut för intecknade fa stighets-lån mot ^ och 5 procent, ställde på återbetalning i Sedlar, (derunder jemväl inbegripne så väl Lånet till Gagnefs Socken, som den vid 1828 års slut qvarvarande förskottsfordran efter förra Statsliqviden), och hvilka alla Cäpitalafbetalningar tillhopa kunna antagas blifva emellan i5o och 200,000 R:dr om året, må ifrån och med år i83o på nytt utgifvas mot säkerhet af inteckning i fast egendom. Sådant under följande hufvud-bestäin* melser: Banco-Ulskottets Betänkande N.o So. 1) De medel, som till utlåning hvarje år äro att tillgå, skola så fördelas, alt 84 af hundrade hållas tillhanda för inteckningar å Landet och 16 af hundrade för inteckningar uti Hus och Jord i Städerne utom Stockholm, *v Vid sista Riksdag antogs, såsom grund för fastighets-låne-fondernes fördelning, att 80 procent för Landet, 4 procent för Stockholm och 16 procent för de öfrige Städerna skulle vara att tillgå; men då Stockholm framför alla andra orter i Riket eger en lätt penningetillgång, serdeles mot inteckning, så liar Banco-TJtskottet funnit något af fonden icke behöfva åt Stockholm anvisas, utan Landtbonden böra med clemia andel förökas, 2) Grunden för lånesummans bestämmande blifver 1828 års taxeringsvärde, enligt vederbörligen styrkta utdrag af Pröfnings-Comite'ernas taxeringslängder.
»O du kan ej tro allt hvad jag gjorde upp ... att du hade drunknat i vattenfallet eller störtat ned från någon af de här bergshöjderna ... för en stund sedan skickade jag ut Marie för att leta dig ...» Skicka ut en kammarjungfru för att leta honom! Melcher kände hur vrede och otålighet drefvo blodet åt hufvudet på honom. »Men Berta, detta är mer än lofligt barnsligt», sade han strängt. »Förlåt mig ... förlåt mig ... men du vet ej hur det käns, då man ligger ensam och sjuk ... alla möjliga inbillningar komma för en ...» Hon lutade sig emot honom och såg honom bedjande in i ögonen. Han försökte att besegra den motvilja han kände och att visa sig vänlig och fördragsam. »Stackars liten», sade han och smekte henne med ett tvunget småleende. »Hvartåt promenerade du?» frågade Berta efter några ögonblicks tystnad. Det klack till inom Melcher. Se så, nu skulle han ändå inte slippa ifrån förhöret! »Åh, jag gick bortåt vattenfallet», svarade han vårdslöst och reste sig upp ur soffan, för att ej behöfva se henne i ögonen. »Hvilken väg gick du?» fortsatte Berta. »Kors, kära barn, det mins jag ej, – jag flanerade omkring litet här i granskapet.» »Träffade du några bekanta?» »Naturligtvis. De flesta af brunnsgästerna voro ju uppe.» »Nå, hvilka då?» »Åh ... jag vill minnas att jag mötte statsrådinnan ...» »Verkligen, så tidigt? Nå, hur var hon klädd i dag?» fortfor Berta lifligt intresserad. »Ja, det mins jag inte ...» »Inte? Det var besynnerligt, jag förstår inte hur man kan undgå att märka det. Nå, hvem träffade du mer?» »Jag tror knappast det var någon mera. Men vet du, Berta, jag är mycket hungrig; efter bordet är dukadt tycker jag vi skulle frukostera ...» »Nej, vi måste vänta tills Marie kommer hem ...» »Och om det nu skulle falla henne in, att ej komma förr än hon hittat min döda kropp?» »Fy, Melcher, så du talar!
Utlåtanden ankommit såsom vanligt i ett försegladt convolut med utanskrift lill Höglofl. Ridderskapet och Adeln, och att sedan detta conVolut, på sätt med alla till Ståndet inkommande handlingar äga rum, af mig blifvit öppnadt, samt Betänkanderne öfverlemnade till Hans Excellencd Herr Grefven och LandtMarskalken, Hans Excellence afven på vanligt satt anmält, att dessa Betänkande, ankommit, hvarefter de, lill följd af Ridderskapets och Adelns beslut, blifvit i behörig ordning bordlagde. En sanning är, alt något missif från Utskottet, innehållande förteckning på Betänkanderne, icke var följakligt, ehuru sådant förut vanligen skett för att bättre hålla reda på inkomne Betänkanden och tiden för deras aflemnande; men något beslut, att ett sådant missif oundgängligen erfordras, innan ett Betänkande må kunna bordläggas, är mig alldeles obekant. Friherre Cederström: Sedan RiddarhusSecreteraren upplyst, att Betänkanderne inkommit i vanlig form, och efter det de Den 7 September f. m. i65 af Herr Grefven och LandtMarskalken blifvit anmäldte, samt för Ridderskapet och Adeln uppläste, äro vordne lagde på bordet; så är, genom den händelse, att StatsTJtskottets Ordförande försummat ombesörja det brukliga missi vet, följden ingen annan, än att det visar frukten af denna StatsUtskottels Ordförandes ohörsamhet mot Rikets Ständers beslut, då han företagit sig att sjelf ombesörja tryckningen af StatsUtskottets Betänkanden, istället för att öfverlemna denna omsorg enligt Rikets Ständers beslut åt ExpeditionsUtskottet; ty om Betänkanderne inkommit från Expeditions-Utskottet, hade missivet säkerligen icke saknats. Men denna StatsUtskottets Ordförandes försummelse kan icke hindra Betänkandernes föredragning i den ordning de inkommit; helst missivet är en öfverflödig i lag icke föreskrifven formalitet, och förteckning öfver Betänkanderne finnes genom Bordlistan. Herr Crusenstolpe:
1 .MÖRKER JAG T^OÄT OCH AREN TALT TljiL MIN STUNPA&amp;PE IVÄKlLSPÖRVANT&gt;klXö. H \ AP L1PVCT LJIPT PLLEK BITTERT dh h a VET EJ, Sl » R (&gt;. ELLKR LVCKA, - ' limREjw awllén pä msGRAP! IDUN 422 Den 3 april. Hon var uppe i dag, endast några ögonblick. Jag såg genast på uttrycket i hennes ansikte, hvad som händt. Han hade friat. H o n talade om för mig, hur det gått till. Från första ögonblicket hade han älskat henne, men han hade tvekat i det längsta att säga henne det, därför att hon var rik, han fattig. — H v a d j a g kände väl den frasen, j a g spratt till, när hon upprepade den. — Men nu hade hans känslor blifvit honom öfvermäktiga etc. etc. — Borde j a g talat, j a g vet det inte, j a g teg. Inte en skugga af tvifvel! H o n hade rätt, det fattades henne endast att tro för att bli lycklig, o c h hon var lycklig — tusenfaldt lyckligare, än hon kunnat drömma o m att någonsin bli. » H v a d världen var skön, full af kärleksunder och kärleksfröjder, och hur solljus, molnfri, nästan ängslande molnfri, var inte framtiden! » Jag har aldrig hört något dylikt. Det var som o m damluckorna plötsligt blifvit öppnade och det frigjorda brusande vattnet forsat ner m e d solstrimmor och månglitter öfver hvarje skummande vågkaskad. — Det var lifsglädje! Jag sökte med all makt tvinga mig in i hennes tankegång, se m e d hennes ögon, hypnotisera mig till att inte veta mer än hon vet, att glömma, att j a g för knappt en månad sedan hört samma kärleksförklaring från hans läppar och ännu senare den försäkran, som jag, innan han yttrade den, visste vara sanning, att han aldrig skulle kunna älska en kvinna med ett sådant yttre som hennes. Huru som helst! Jag kan inte använda knifven.
För att förebygga denna olycka, som komme att drabba icke allenast honom sjelf jemte en talrik famille utan äfven de personer, hvilka borgat för arrende-skyldigheternas fullgörande, erbjödo sig väl tvänne utvägar, den ena att söka befrielse från hela arrendet, den andra att begära nedsättning i arrendesumman. Då Sökanden likväl, till Kungsgårdens upphjelpande ur det förfallna skick hvari den till alla delar vid emottagandet befanns, derå redan nedlagt betydliga kostnader, som, i händelse arrendet upphörde, skulle komma efterträdaren till godo, och Sökanden äfven påbörjat de reparationer, hvilka, efter afoch tillträdes-domen, honom åligga, har lian funnit sig nödsakad välja det senare alternativet och fördenskull underdånigst anhållit om arrende-beloppets nedsättning från 2497 tunnor till 200 tunnor årligen, samt lill stöd härför uppgifvit: att Kungsgården, så till åker och äng som åbyggnader, vid emot - 466 Ståts-Utskottets tagandet varit i ett högst förfallet skick; att ingen el* ler ringa ersättning derför blifvit afträdaren ålagd; att Sökanden annu icke utfått de honom tillerkände husrötemedel; att Qvarnhuset första året till det me» sta nedrasat, hvarigenom Qvarnen, sorn utgör den förnämsta inkomstkällan vid Kungsgården, blott obetydligen kunnat begagnas och hvilket haft till följd att Allmogen med sin mäld begifvit sig till andra Qvarnar i orten och ändtligen, att Sökanden både år 1828 och 1829 erhållit mycket svag skörd. Bifogande Sökanden derjemte en Calcul öfver Kungsgårdens afkastning, jemförd med kostnaderne vid dess skötsel som utvisar, att det nu utgående arrendet omöjligen kan, utan Arrendatorns obestånd, utgöras, Sedan vederbörandes utlåtanden i ämnet inkom» mit, har K. M;t under d. 3o pästj.
Hamnoch grundpenningar för hit ankommande och härifrån afgående fartyg utgjorde, för sednaste redovisnings-året, 3,349 R:dr 33 sk. Banco, emot hvilka medels erhållande det skulle åligga Stadens Borgerskap att ombesörja åns uppmuddring emellan Upsala och Flottsund samt vidmakthålla Stadens hamnbrygga; men dessa medel uppbäras numera icke af Stads-Cassan, utan förvaltas af en serskild Styrelse, hvilken det åligger att derföre aflemna årlig redovisning till Kongl. Stor-Amirals-Embetets Tredje Afdelning, som controllerar de nödiga arbetenas verkställighet. Stadens jord har varit uppskattad till 42 3/4 Mantal, men är under — 32 — ny refning och skattläggning. De för flere år sedan började trädplanteringsoch förskönings-arbeten hafva oafbrutet fortgått och fortgå årligen; hvarvid bör särskildt anmärkas, att Cathedral-Scholan, som var illa belägen, blifvit flyttad, och, år 183y, invigd i en, hufvudsakligen på Hans Maj:t Konungens cnskildta bekostnad inköpt och inredd, local, som nu utgör en af stadens skönaste prydnader. Staden Enköping, med tillsammans 1,215 personers folkmängd, hvaraf voro: Mantalsskrifna, Mankön . 35 r Qvinkön 5oo ggf Mantalsfria, Mankön 181 Qvinkön 183 har minskat sin befolkning med 9 personer, i följd af tjenslfolks utflyttning samt dödsfall. Folket är, i allmänhet, böjdt för Gudsfruktan, rättsinnigt, uppfyller villigt sina medborgerliga pligter, är driftigt i sina näringar och sparsamt i sin hushållning. Innevånarne äro icke i besittning af stor förmögenhet, men äga tarflig utkomst. På arbetare är någorlunda tillgång. Ett karldagsverke godtgöres med 16 sk. B:co och ett qvinsdagsverke med 10 sk, 8 rst. B;co, jemte kost för dagen. Grofva brott förefalla ytterst sällan och få äro jemväl de ringare förbrytelserne.
— N:o 12. i anledning af väckt motion, att Bikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om aflåtande af Nådig Proposition om nytt hofstalls uppbyggande: B. III. 87, 136, Å. 136; U. IV. 472, A. 493. Allmänna Besvärsoell Ekonomi-Utskottets Memorialer, Betänkanden och Utlåtanden: — N:o 13, i anledning af väckt motion att hvarje ledamot af Domkapitel måtte erhålla ett exemplar af Svensk Författningssamling: B. III. 87, 136, A. 136. — N:o 14. i anledning af väckt motion om stadganden till begränsande af sockenstämmas beslutande-lätt: B. III. 87, 136, A. 136. — N:o 15. i anledning af väckt motion om tillstånd att alla tider af året fortsätta auktioner å landet till klockan 9 på aftonen: B, III. 87, 137, A. 139. — N:o 16. i anledning af väckta motioner om tillägg till 5:te §:n i Kongl. Förordningen den 29 Augusti 1843, angående sockenstämmor i riket: B. III. 87, 13 9, A. 139. — N:o 17. i anledning af väckta motioner angående föreskrifter för Sveriges ombud vid en för ordnande af mellersta Italiens angelägenheter beramad kongress: B. III. 139, A. 141. — N:o 18. i anledning af väckt motion om rättighet för tjensteman att, utan särskild Kongl, tillåtelse, under tjenstetid vistas hvar han behagar och erhålla pass till utrikes ort för den tid, han visar sig vara af vederbörande myndighet lagligen permitterad : B. III. 139, 141, A. 147, E. 210.
Kammar-Collegii Advocat-Fiscals-Emheles befattning, i afseende på Läns-markegångs-taxornes granskning, i3:o Johannes johanssons ifrån Bohus Län motion, angående lindring uti extra lloterings-besväret för nämnde Län, 14'° Johan jacob Rutbergs och Per Hindrikssons ifrån Norrbottens Län motion, med anhållan om anstånd med inbetalningen af den under sista missväxtåren i orten bekomna undsättningsspanmål samt att åtminstone hälften deraf måtte afskrifvas till förmon för de mest behöfvande af undsälfnings-tagarne, 15:o Tufve Månssons ifrån Malmöhus Län motion, angående löneförhöjning for Länsmännen, 16:0 Erik pehrssons ifrån Gefleborgs Län memorial, angående äskad Fröt. Ut dr. d. i5 Mars i834- 39 ersättning till Tuna Socknemän af nämnde Län för år x831 ombesörjd quarantainés-vakthållning, 17:0 Anders Danielssons ifrån Elfsborgs Län memoria], angående K ongl. Nummer-Lotteriets förändrande till så kalladt Glass-Lotteri enligt uppgjord plan, 18:0 Peter Pehrssons ifrån Calmar Län memorial, med förslag, att de indelda liem man.sräntor ne må directe till Stats-Verketj ingå, emot contant ersättning till indelnings-tagare, m. m., tg:o samme mans motion, att Rikets Ständer må vid hvarje Riksdag fastställa det markegångs-pris, som för påföljande fem år inom hvarje Län bör tjena till efterrättelse, 20:0
Maj:ts befallning, uti nådigt bref af den 23 febr. detta år till M. V. Consistorium i Härnösand och consistorii derpå grundade förständigande till pastors-embetena i stiftet, voro, efter 14 dagar förut skedd vederbörlig pålysning, församlingens ledamöter kallade och samlade till allmän sockenstämma, för att afgiva yttrande och bestämt förklara, huruvida de voro villige eller icke, att ingå uti en på vissa nådigt fastställda grunder byggd pensions inrättning för folkskolelärare; hvarvid, och sedan så väl berörde nådige bref som ock nådigt fastställda allmänna grunder för stiftets inrättade pensions anstalter för folkskole-lärare, blifvit ljudeligen upplästa och fullständigt delgifna, yttrade socknemännen, efter någon kort öfverläggning, att som socknen för närvarande saknar ordinarie folkskole-lärare, och osäkert vore om en blifvande lärare, kunde bestämma sig, att ingå uti ifrågavarande pensions inrättning, ville församlingen inte förbinda sig, åtminstone för närvarande, till någon årlig afgift i och för aftanämnde pensions inrättning. Och ehuru underteknad ordförande sökte öfvertyga socknemännen om nyttan och förmon af en sådan pensions inrättning för framtiden, kunde de dock inte förmås bevilja något anslag till pensions anstalt för folkskole-lärarna. Upplästes, erkändes och underskrefvos districts-magazins räkningarna för förflutna året. På gifven anledning utsågos, med enhällig röst till revisorer af sockenjämnads och folkskole-räkenskaperna, herr ingeneur Olof Ollander, samt bönderne Lars Larsson och Erik Snygg i Kougsta. § 4 Intygade och attesterade församlingen medelst påskrift, riktigheten af undertecknads betyg, rörande Erik Pärssons i Storbränna, Salmon Erssons i Österåsen, samt Ingri Pärsd:rs i Jonsgård, långvariga, trogna tjenst jemte sedliga uppförande. In fidem N. S. Edlund Häggenås kyrkoarkiv, vol. K I:1, ej pag., ÖLA. Protocoll, hållet i Häggenås sockenstuga den 18:de maji 1856. S.D.
Booch G aller å-sjö arne i Elfkarleby socken af Örbyhus härad, å 3,500 R:dr, emot återbetalning af 5 procent årligen å denna summa, dervid 3 procents ränta beräknas å kapital-återstoden; hvilken betalningsskyldighet vidtog år 1847 . deltagarne i upprensningen af vattendraget genom Mösa-, Rudoch Hesslinge Transport: 1,648,695: 10. II. 1,874,038: 11. 6 12,841: 39. 7. 12,223: 12. 5. 4,000: 3,920: — 103,743: 41. 8. 95,000: 2,962: 28. 8. 2,786: 3. 8 1,772,248: 24. 10. 1,987,967: 27. 7. — 27 Transport: sjöar till Ekavik i Mälaren, för beredande af aflopp för vattnet i träsket Blackfjerden inom Lillkyrka och Löths socknar af Trögds härad, å 4,000 ILdr; hvilket län skall återbetalas genom erläggande af 200 lt:dr årligen jemte kronoutskylderna för åren 1848 med 1877, och 199 R:dr 38 sk. för år 1878 till deltagarne i sänkningen af Granebergs och Hallarby sjöar uti Litslena socken af samma härad, å 4,000 ILdr, d:o d:o af 200 ILdr jemte d:o för åren 1849 med 1878 och 199 lt:dr 38 sk. för år 1879 . » Kammarjunkaren J. von Engeström, och Possessionaten J. F. Björkman, för utdikning af Södra Visjö mosse på Norunda härads allmänning, å 3,500 ILdr, d:o d:o af 175 ILdr jemte d:o för samma år, och 174
Majit uti serskild till Rikets Ständer den 13 sistlidne November adalen nådig proposition, gjort framställning om vissa till serskilde verk och inrättningar ingående uppbörders utbytande emot kontanta statsanslag, samt tillika tillkännagifva att, i sammanhang med blifvande lönregleringar eller på grund af andra sig företeende omständigheter, anledning framdeles torde förekomma till vidlagande af ytterligare åtgärder i denna syftning, allt eftersom, vid pröfning för hvarje serskildt fall, kan finnas lämpligt; och ehuru det sålunda, å ena sidan, ej kunde förnekas, att de indelda löningsanslagens indragning till kronan emot kontant penningeersättning skulle, i den mån sådant, ulan förnärmande af någons rätt och utan fara för vigtiga institutioners bestånd, kan ske, i flera hänseenden medföra betydliga fördelar, har Kongl. Majit likväl, å andra sidan, ansett de skäl, som uti Dess nådiga proposition af den SJO December 1847 blifvit anförda emot indragning till kronan nu genast och på en gång af alla dylika löningsanslag fortfarande vara af den vigt, att Kongl. Majit ej eller vid delta tillfälle kunnat en så beskaffad förändring föreslå. Deremot har Kongl. Majit, för afhjelpande af de indelde räntegifvarnes billiga klagan i ofvanberörde hänseenden, föreslagit en annan utväg, beslående deruti, att genom borttagande af den indelningshafvarne nu tillkommande optionsrätt till räntornas och tiondens utfordrande in natura samt genom befrielse för de indelde räntegifvarne - Slals-Utskottets Utlåtande, JVJ 167. g gifvarne från skyldigheten att, i de fall, då ränteoch tionde-spanmålen för deras hemman löses efter markegång, tillägga forsellön, försätta bemälde räntegifvare härutinnan i lika belägenhet med innebafvarne af sådana hemman, hvilkas räntor äro kronan behållna.