Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det 3 morn., som nu följer och hvartill ordet ”portofrihet” i andra mom. hänvisar, lyder sålunda: ”Vill utgifvare af periodisk skrift eller brochure, med hvilken sednare förstås en tryckt afhandling, fulländad i ett häfte, som icke öfverstiger fyra ark, njuta portofrihet för densammas kringsändande med posten inom landet, må sådant honom förunnas, så vidt något uppehåll i brefposlens ordentliga afsändando härigenom icke förorsakas; vare likväl ulgifvaren, sorn för dylik skrift eller för brochure åslundar portofrihet, pligtig att, innan något exemplar deraf afvttras, icke allenast anmäla denna sin åstundan i Stockholm hos Ofver-posldirecteuren och i landsorterne hos K. M:s Bef:h:de, eller, der de ej finnas, bos stadens magistrat, saint vid denna anmälan aflemna ett exemplar af den tryckta skriften, utan äfven, derest portofriliet af Öfverpostdirecteuren, efter pröfning af hvarje sådan anmälan, beviljas, låta mot den afgift och pä sätt föreg:dc tvenne mom. innehålla, stämpla hela upplagan af samma sitt arbete; och kommer han, i händelse något exemplar af verket anträffas ostämpladt, alt vara underkastad lika ansvar, som utgifvare af ostämplad tidning.” Delta 3 mom. innefattar ju fullständigt allt hvad man kan önska sig ang:dc rättigheten alt få portofritt afsända så väl tidningar som brochurer. Vid dessa sista finnes der likväl den restrielionen, alt man skall anmäla sig i Stockholm bos Ofver6 H. 14 Den 8 Januari e. m. postöireeleuren och i landsorten hos Konungens Bef:h:de oell städernas magistrat, på det att icke posternas ordentliga afsändande derigenom må blifva förbindradt. I detta 3 mom. står .äfven, att denna porlofrihet endast gäller inom landet, och således icke i afseende på brochurers afsändande till främmande länder.
Om pengarna ta ' » Och barnen — vänt ska ' mamma få höra — P © hänger frun i kjolarna och vill inte hälsa — och slut, får du skrifva hem efter mer. » P© » Tack pappa! » ä ' stygga och bortskämda, — ja, Gärda, du får nog O H mer än en gång ångra, att du reser ifrån dina » Och om du skulle vilja komma åter om P o snälla syskon. — Gå frun tillhanda! Pytt! Det det skulle bli för tungt för dig därborta, så står P kan du göra hemma. » alltid hemmet öppet för dig. » ffl H » Tack, pappa! » » Se här lägger jag nattröjorna, Gärda. » Läpparna skälfde; tårarna voro icke långt » Skönt — nu få vi älfvakaffe. » S Po borta. Fru Bergström satt i ångest och bäfvan. » Är klockan allaredan så mycket? » » Mamma, jag vill inte gråta, när jag reser — Nu skulle bara någon förmana Gärda » att vara H S Pdet är så rysligt förargligt och förstör ens utseen duktig och hurtig flicka », » inte bära sig åt ii ende. Kan vi inte tala om alldagliga saker, när som en gås », » att hålla ord med det där hon sa ' vi gå till tåget. Snälla mamma, håll inga föri morse om att, inte gråta » — och de med möda maningar till mig efter klockan 2 och säg ingenåterhållna snyftningarna skulle icke längre kunting rörande heller! Och ni, småsyskon, ä ' nog na hämmas. Men barnen voro alltför upptagna af sin efterrätt för att tänka på något annat, och också förståndiga? » » Du tror väl aldrig, att vi tänker gråta? » Eriks pappa själf undrade, hur mamma skulle kunna ansikte gaf tydlig föreställning om hur lefvande reda sig med endast en jungfru nu, när hennes bästa hjälpreda var borta. frågeoch utropstecken se ut. Jag hoppar helst öfver afskedstagandet. Gärda » Kommer du inte att sakna syster Gärda en gret icke. enda smul? » De gingo ner till tåget i god tid — Gärda så » Dumheter! Titta mamma, nu tar Britta den ståtlig och fin i nya gula handskar och hvitt tredje tvåöresbullen. » » Du ä ' då så snål på allting.
Man bör af de förflutna, i vår Historia lysande Tidehvarfven, ej låta förleda sin inbillning att hoppas deras återkomst; man bör som Sanningsälskare betrakta sin ställning sådan den nu är, och jag tror ingen tid punct varit lämpligare, att fördomsfritt och utan passion företaga en granskning, utom hvilken ingen stadig plan för våra åsigter lärer kunna tillvägabringas. Sverige är icke mera den Magt, som, under Konung Carl den XII:s segerrika början, förvånade verlden genom stora Segrar, i det dess fall bereddes af en EnvåldsHerres planlösa och egensinniga Företag. Sverige blef, i följd af dem, ett utmärgladt, ett Folkoch Penningefattigt Rike, förlorade sina Landskaper, och öfvergick, uti den politiska Vågskålen, ifrån en verkande Magt, till en blott tillfälligtvis inflytande Stat. Det ligger i Tingens Natur, att den, som herrskat, ogerna skiljer sig vid Herrskningslystnaden: Samma Generation i Styrelsen, som åt Grannar och aflägsna Magter föreskrifvit Lagar, hade svårt att finna sig uti förändringen, och hoppet att återbringa Fäderneslandet till sitt förra inflytande, förledde mången nitisk vältänkande Statsman och Patriot, vid krafternes beräknande: Man hoppades att utvecklingen Tiald. o. Ad. Prot. II B. 63, 64 498 Den g Januarii. af Grannens Stridskrafter och Förståndsodling skulle kunna motas: Man missräknade sig och följderna af ett olyckligt Krig hade bordt för alltid öfvertyga om Sveriges förändrade skick; men det var oss icke förbehållit, att genom erfarenheten vinna på sanning stadgade grundsattser för Styrelsen. Regenterne tjusas ej sällan af sine Företrädares Krigsbragder: Att öfverträffa dem i glans och ryktbarhet, ar ett mål, hvilket af smickrare visas endast kunna vinnas genom krig, som dessutom lätt bortblandar den Statsbrist, en lättsinnig misshushållning vållat. 1788 års Krig, af sådana anledningar företagit, satte ännu Sveriges uthållighet på prof, och det var icke öfvergifvit af sin Skyddsande. Landet utblottades och fördjupades i Skuld, men förlorade intet af sina gränsor:
Jag vill ej ingå i vidare pröfning af detta ämne, än fästa uppmärksamheten derpå, att om en inskränkning i den nu gällande tiden skall äga rum, den likväl måste rätta sig efter den tid, då Räkenskaperna hinna inkomma till granskning, och i sådant afseende vederbörligen genomgås, I sjelfva saken tror jag ej, att man har skäl till klagan emot KammarRätten, Missnöjet skulle ofelbart blifva lika mecj, hvilket Verk, som sattes i stället; men kanske skulle det nya ej kunna behandla frågorne med samma skicklighet, som KammarRätten, hvilken har tillgång till hela Redogörelseverket, och således äger en blick öfver det hela, hvaremot den nya myndigheten blott hade att göra med en del. Jag anser visserligen nödigt, att något Verk finnes, som motsvarar den af Grefve Spens föreslagne RiksPröfnings-Commilteen; men jag tror, att KammarRätten bäst kan nppfylla detta ändamål. Det finnes intet skäl, hvarföre KammarRätten skulle mera än hvilket annat Verk, som sattes i stället, besvära veder - 344 Den 3o Mars e. m. börande med öfverdrifva anmärkningar; och dessutom finnas medel till rättelse derutinnan, på sätt Friherre Cederström redan anmärkt, Jag kan således ej tillstyrka den af Utskottet föreslagne inskränkning i KammarRättens rätt att af egen drift göra anmärkningar, äfven då inga besvär anföras öfver PröfningsCommitteernes beslut, och J'ag befarar, att Rikets Ständer sjelfve skulle »lifva illa belåtne, om annorledes tiliginge. Grefve Horn, Claes Fredrik: Jag instämmer i de af Herr Hjerta yttrade åsigter, och förenar mig med honom i begäran om återremiss. Jag anser det vara en pligt af Representanten att tillse, det 57 §. Regeringsformen hålles i helgd, tillika med tillämpningen deraf.
Derjemte uppgifvas tillverkningarna vid Facloriet åren i834 och 1835 af Gevär och Pistoler, samt alt, oberäknade serskilda delar till sådana, befunnos vid sistnämnde års utgång 4»42t stycken pistol pipor tillsmidda för vidare bearbetning utöfver hvad som fanns vid 1834 års början, men att deremot 1829 års beställning af 1,000 stycken Gevär vid 1835 års slut icke var fullbordad och något arbete derå, för de uppgifna åren 18Ö4 och 1835, icke användt. Angående dessa föi hållanden har Collegium inhemtat: att, då naturen af allt förlag för löpande arbeten är, alt oftast liela anslaget derföre måste utgå innan varan blifver fullt färdig eller alleveieras: att, innan Gevärsbeställning, dervid flere slags Handtverkare mäste efter hand sysselsättas, hinner fullbordas, de Handtverkare, hvilkas arbete först slutas, såsom Pipoch Lås-smeder, måste påbörja arbete å ny beställning, långt förrän liqvid öfver en föregående uppgöras kan, hvar emedlertid förskotler å flere beställningar måste samtidigt balanceras: Alt balance-beloppet varit ovunligt högt de upp gifna åren hade härrört deraf, alt slutliqvid för de lill det mästa redan 1834 färdiga 600 stycken Gevär icke kunnat uppgöras förrän uli i83£5 års Hufvudbok, emedan några återstående tillbehör för Gevären derintill icke erhållits, samt dessutom af, att Eders Maj:t, för mellankornna angelägna Pistolbeställningar åt Smålands Husar-Regemente och Lif-Regementcls Husar-Corps, samt i reserve för Värfvade Cavalleriet, i Nåder föreskrifva, det med fortsättningen af under arbete varande handgevär skulle uppskjutas till dess erforderlige Pistoler hunnit tillverkas: samt sluteligen, att de uti räkenskaperna balancerade förskoller emedlertid voro, till den del de icke funnos i contant, motsvarande af tillverkningskostnaden för de Gevärsdelar, hvilka voro färdiga till de under arbete varande, fastän icke fullgjorde eller slutliqviderade beställningar.
Fr. o. m. 1846 t. o. m. 1848. Fr. o. m 1849 t. o. m. 1851. Fr. o. in. 1852 t. o. m. 1854. Fr. o. m. 1855 t. o. m. 1857. Fr. o. m. 1858 t. o. m. 1860. Fr t. o. m. 1861 o. m. 1863. Tullsats. Tullsats. Tullsats. Tullsats. Tullsats. Tullsats. För ”Stärkelse, alla slag.” ,0) För ”Stärkelse af hvete, potates och andra vegetabiliska ämnen.” ") Till begagnande för fabrikstillverkning af Svafvelsyra, och efter tillstånd af Kommerskollegium. XXXII Fr. o. m. 1825 Fr. o. m. d 1 v, 1826 Fr. o. m. 1831 Fr. o. m. 1836 t. den V6 1826. t. o. m 1830. t. o. m 1835. t. o. m 1841. Tullsats. Tullsats. Tullsats. I Taxan icke nämnde. 2) 10 % förhöjning i tullen för väfnaden, hvaraf de bestodo. 3) Utom Taksten, ”glaserad”, som var tilläten till införsel mot 30 %. 4) I rubriken tillädes "eller omåladt”. XXXIII Fr. o. m. 1842 t. o. in. 1845. Fr. o. m. 1846 t. o. m. 1848. Fr. o. m. 1849 t. o. m. 1851. Fr. o. m. 1852 t. o. m. 1854. Fr. o. m. 1855 t. o. in. 1857. N O O m. 1858 m. 1860. r* o ° m. 1861 m. 1863. Tullsats. Tullsats. Tullsats. Tullsats.
— Judarne hafva i alla tider varit mer eller mindre förföljda i de kristna staterna, men under de sednare tider ne hafva dock deras meuniskorätt oqh menniskovärde blifvit allt mer och mer erkända, och man har insett, att det ej var med en stigande uplysnitig förenligt, att hålla dem instängda inom vissa qvarter eller stadsmurar; —Konung Oscar har äfven, enl. K. Stirs derom gjorda anhållan, förklarat, i Kungörelsen af d. 9 Nov. 185 4, de i Sverige födda Mosaiska trosbekännare berättigade att, utan behof af serskild nådig tillåtelse, bosätta sig i hvilken stad inom riket som helst. Detta visar att både Sveriges Konung och Sveriges folk insett nödvändigheten utaf att bereda denna fredliga, sparsamma och industriösa folkstam en utvidgad verkningskrets, och är det för att fortsätta den redan beträdda banan, som jag härmed får föreslå att It. St:r må hos K. M. anhålla att en Förordning måtte blifva utfärdad, som, med upphäfvande af 2:a § 1 Mom. af K. Förordningen d. 30 Juni 1838, stadgar att »Mosaiske trosbekännare, födde i Sverige eller »af K. Majit till Svenske undersåter uptagne, ega, utan »béhof af särskld Nådig tillåtelse, rättighet att köpa »och besitta läst egendom å landet.» Remitterades till Allm. Besv.- o. Ekon.Utskit. Frih. Hermelin; Carl Samuel, upläste följande motion: Genom sednaste K. Förordning om Expeditions-lösen har en länge efterlängtad förändring vid Expeditionernes renskrifning vunnits, och hvilken man också med all tacksamhet bör erkänna, — 52 Den 1 December !. m. Vederbörande domare, om också icke i början allmänt nöjde, tyckas dock sedermera funnit sig belåtne. Medelst den förhöjda lösen har likväl äggelsen och fördelen att uppskjuta målens afgörande ifrån ett ting till ett annat blifvit ökad; och om också påståendet om denne bevekelsegrund kan ofta bestridas, så saknas likväl icke anledning till misstanke i detta ämne.
I detta ögonblick kunde man ej misstaga sig om frändskapen. »Jag har många gånger undrat hur pass du höll af mig», sade hon, »nu vet jag det. Tack för du gick i snaran.» Hon skrattade så att tänderna glänste fram. Det var den fräckaste osanning, som ännu vågat sig öfver hennes läppar, och hon sade den utan så mycket som en blinkning. Endast näsvingarne skälfde, men det var i vrede. »Kuggad – farbror – fångad! Åh, det hade jag aldrig trott.» Hon såg icke ond ut, skrattade blott med en klang af metall. Och hon gick ifrån honom med den känsla ungräfven måste erfara första gången han fört en stöfvare på falskt spår. Patronen stod ännu i fonden af rummet. Hon slog släpet åt sidan och lutade sig mot hans axel med mjuk inställsamhet. »Har jag fällt en tår på min bröllopsdag; frestar det på att lemna alla; är du nöjd med mig?» utropade hon och höjde sin hand. I åtbörden låg något af en bacchants exaltation. »Jag tillber dig», hviskade han tillbaka. Från en karyatid, som – framspringande ur väggen – uppbar tre tulpanformade lampor, föll ljusskenet ned öfver denna underliga grupp. Silfvertrådarne i det blekblå klädningstyget skimrade, och med sin briljanta hy, sina feberglänsande ögon, var Selma nästan vacker: intensiteten af det genom sinnesrörelser uppdrifna själslifvet genomglödgade för ett ögonblick hela hennes varelse, så att den tycktes gå ut öfver sina gränser, höja sig öfver sig sjelf. Men denna minutlånga skönhet var en exotisk blomma, som slog ut på konst och ögonblickligen sjönk tillhopa, lemnande sin frukt att mogna. Det naiva barnet var försvunnet, ärligheten borta, och i dess plats stodo sjelfuppehållelsedrift och förställning; – nu var qvinnan färdig. Lärjungen hade gått förbi sin mästare. Mer än två år hade förflutit. Det var vår. Icke så att träden stodo gröna, men så att skott och hjertblad togo växt, och så att alla knoppar svälde. Selma satt ensam vid sin mans skrifbord och summerade upp en sida i en räkenskapsbok.
Den 22 Oktober. 15 Då stiftarne äf Våra Grundlagar villk attStånden skulle vid Eiksdagarnes början inbördes hvarandra helsa och lyckönska, innebar detta visserligen en högre mening än blott iakttagandet af en yttre form. Enkelt och likväl fullständigt ligger denna mening i den gamla, Svenska helsningen: »Guds frid»! — en önskan, att Gud måtte i våra hjertan ingjuta den vänskap, den enighet i samverkan för ett älskadt fosterlands lycka, utan hvilka denna icke kan rätt befrämjas. Med detta sinnelag möter B. o. Ad. sina MedStänder; — sådan är ock B. o. Ad:s upfattning af det Högv. PresteSt:s helsning, hvilken B. o. Ad. med upriktig tacksamhet emottager. Med ett på erfarenhet grundadt förtroende, skall B. o. Ad. gerna lyssna till det Högv. PresteSt:s rådslag, under full tillförsigt, att desse ej mindre under denna än föreg:de Eiksdagar skola vittna om en sann, på den enda fasta grunden hvilande uplysning. Jemte försäkran om dessa tänkesätt, anhåller B. o. Ad. att Hr Biskopen och Hrr Deputerade behagade till det Högv. PresteSt. återbära uttrycken af B. o. Ad:s sanna högaktning och vänskap. Sedan äfven denna Deput:n blifvit utbeledsagad, blef Gr. Mörner, Carl, af Hr Gr. o. Landtm, anmodad att med B. o. Ad:s Helsnings-Deput:n afgå till de öfrige BiksSt:n. Föredrogs Frih. Eaabs, Adam Christian, d. 20 dennes på bordet lagda motion om antagande af 2:ne kanslister vid Eiddarh. -Kansliet, för afgifvande af Tidningsreferater. Hr Cederschiöld:
De torde sålunda vakna upp lill andra meningar då de en gång komma att tänka icke blott på de behagliga, utan äfven på de besvärliga följderna af delta förelag. Hr Grefven har omförmält huruledes det af åtskilliga myndigheter blifvit tillstyrkt. Jag anför deremot, att den högsta myndigheten i liket, nemi. Regeringen, har, oaktadt alla dessa tillstyrkanden och R. St:s skrifvelse, likväl ingenting gjort för saken sedan 1840. Detta bevisar, enligt min tanka, mycket mera emot förslaget. — Gr. Anckarsvärd tyckes ej hafva något särdeles emot lurendrejeri och tullförsnillning hos andra, om derpå något kan vinnas af vära, och om någon skada för vårt eget land deraf icke uppkommer. Men jag tänker, för min del, att man bör ihågkomma den gamla regeln: hvad J ej viljen att andra skola göra eder, det görer J ej dem. Vare detta äfven svaret på frågan om Bornholm. — Hr Grefven har slutligen sagt, alt osäkerheten för godsägarne om deras varors bibehållande stadnade för deras räkning. Om så är, kunne vi väl icke taga någon nederlagsafgift, hvilken plägar anses icke blott för magasinshyra, utan äfven såsom borgen för varornas säkerhet. Vill, å ena sidan, staten vinna något på denna afgift, sä måste hon lemna en motsvarande säkerhet på den andra. Hr Gripenstedt och andra talare hafva omförmält huruledes till Slitö skulle komma fartyg norr ifrån och möjligen äfven från andra båll, för alt der ligga öfver. När denna sak förra gången afhandlades 1840, så var dävar. amiralen Frih. Nordenskjöld tillstädes och afgaf ett ganska omständligt yttrande, för alt bevisa misstaget i en sådan förmodan, samt all det skulle blifva högst få, för att ej säga inga farlyg, som komme att der söka en hamn. — Hr Gripenstedt har vidare sagt, att nederlagsrätt för Slitö ej borde vara farligare än i de 4 omförmälda Svenska städerna, som redan hafva den.
M:s nåd. remiss °) afgifna yttranden, med tillhörande kostnadsförslag, ronde ifrågasatt anskaffande och inredning af annan tjenlig Jocal för II. K. II. Kronprinsens stallstat, i stället för de nu dertill upplåtna å K. M:s och Rikets Commeree-collegii egendoms tomt befintliga trädbyggnader. Hr von Hartmansdorff, A u g.: StatsUtsk. har visserligen rätt deruti, alt detta mål nog sent blivit understäldt Utsk:s pröfning. Men omständigheter förekomma, hvilka synas bort föranleda Utsk. till något annat förslag än det sorn nu blifvit R. o. Ad. föredraget. Det är Ståndet nogsamt bekant, att R. St. hafva anvisat det hus, hvilket hittills begagnats af Riksg.cont., för att inrymma en del af Riksarchivet och äfvenledes de dyrbara samlingar af gamla handlingar och mynt, hvilka tillhöra VVitterlielsIlistorieoeh Anliqvitets-academien. Om nu ett stall med der befintliga brännbara ämnen skulle bibehållas i grannskapet af detta hus och eldsvåda der skulle uppkomma, så är det fruktansvärdt, att de dyrbaraste handlingar Riket äger blifva lågornas första rof. Dessutom befinna sig, såsom bekant är, icke blott Gommerce-coll:m och Krigsdeparlementels civilexpedition i det hus, som ligger närmast intill del nu i friigavar., utan på litet afstånd derifrån äio äfven belägna Hofrätten, Slats-cont. m. fl. allmänna verk. Då nu genom des - 120 D e n g Juni. sa stallbyggnaders qvarstående så oersättliga förlaster kunna uppkomma, då uppmärksamheten en gång derpå blifvit väckt, och då penningar icke saknas; så synes skäl vara, att StatsUtsk. anvisar medel till dessa vådors afhjelpande. Det är möjligt, alt den summa af 90,000 r:dr, hvartill koslnadsförslaget uppgår, icke skulle helt och hållet behöfvas, ifall man begagnade den utväg, som StatsUtsk. omförmält, nemi. att bygga stallet på eli annai ställe, än del som blifvit föreslaget.
Maj:ts Nådiga Skrifvelse af den 26 November 1828, angående nödvändigheten att bereda stadga i Myntvärdet, blef Rikets Ständer meddelad, upp - Den ii Februari i e. m. 267 hörde allt vidare yrkande af nya sedelemissioner; mari ville först se utredt, hvilka åtgärder, i afseende på Myntvärdets framtida stadga, kunde komma att föreslås. Detta har skett. Rikets Ständer, för deras del, hafva fastställt grunderne för ett nytt Myntsystem. Det är på dessa nya grunder, som senare förslag till undsättning af lidande närings-classer blifvit fotade. Sådan är frågans historiska del. I Utskottets förslag ligger en ytterligare garanti för den beslutade Realisationens snara verkställande, ett undanrödjande af ali, till äfventyrs ännu, bestående tvekan om dess blifvande lyckliga resullater. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 hällne hos Högloft. Ridderskaptt °» Adeln Wd Riksdagen i Stockholm . / - ' - ! Sjette Bandet. Förra Afdelningen. ' »i.. »-i« - ^ s-roekttor^. Tryckt hos vireKeuros L. 6^nr.»onA, rZri, Lhorsdagen den i Mars 1810. kienum kl. 9 fM. företogs Mal af de TolflieÄorer, genom hwit» O ka, gemensam: med de öfrige Standens llsctorer, Riksens Stander, enligt 97 §. Regeringsformen, skulle utse deras )ulliuae-Ombudsman och Ven honom i befattningen bör efterträda, sa wät som Mål til 2:ne 8uppleanter, at, i händelse af förfall för orciingns LleÄorer, deras ställen företräda; och brfunnos, wid walets flur, kl. til ; eftermiddagen de fleste rösterne hafwa pä följande sätt utfallit: N:o 1915. Herr pecblin, Friherre von lö rvenbaLN, polian tk6olpk, klajor Z2F N:o 99. Herr 8iilverlxarr6, /kron Isac, Lagman 214 N:v 109.
Forsta -Fufwub - Titulcn innehallande Kongl. Hst, och Slotts-Staterne 65,592: is, 5- Tillökningen består i Hanö Kongl. Höghet Kron Prinsens samt Hans K. Höghet Hertigens Stats-Summa, — förökadt ansiag till Hö- och Hafte-upphandlingen för Hof,Stallet, Med Den 9 Julii. 125; — Med och Kohl för Hans Kongl. Höghet Kron - Prinsens Hef-EconomieochKök, istället för blott 122 Famnar Med, som i8ro arv Stat anskar f'r Rikets da warande vförmäldte Thronföljare, — erforderligt anslag ak Wedbarare, för Medens sägning och uppbärande, — saint tilläggning under denne Hufwud-Titul af den i Nader faststäldte Staten för Strömsholms Slotts underhall och till Läner för Slotts - Betjeningen stor 1516 Istdr zo si. 8 r:st. Andra Hufwud - Titulen innehallande Civileoch Lands, Staterne 55,471:16.— Denna summa innefattar i följe af Kongl. Majas Nådiga Proposition och ull Stats - Utskottet i serstildte Skrifwclser gjorde Nådiga framställningar, samt till Utskottet remitterade, uti Rcspective Riks-Standen gjorde motioner, de tillökningar, som Stats-Ulskottet till Rikets Höglofl. ^Ständer hemställt, neml. — I Betänkande af den roche nästl. Junii att pa Post,Staten uppföra den wid 1809 och t 8 ro ars Riksdag tillstorkte förhöjning i PosiLegcm och det Postillonerne i Nader tillagde förbättrade Tractamente. — Uti utlåtande af den 2Z i samma manad, om förbättring i wisia ffmbelsoch Tjenstemäns Löner pa Öfwer,Slärhallare Embc - I2Z4 Den 9 Julii.
Jag har förutsett att denna § icke skulle gå igenom. Den har äfven sina farliga sidor, ty den kan för husbönder medföra rättigheter, som kunna föra oss in på lifegenskapsgebitet; men då finnes ingen fattigvård. Jag hemställer, om icke den modification, sorn finnes uti 1 i §:n, kan afhjelpa det onda som förespeglas. Frih, Cederström: De fleste värde ledamöter, sorn yttra’ sig, hafva yrkat afslag på denna g. Frih, Raab har uppgifvit ett särskildt förslag till redaction af §:n ; men jag hemställer tili honom sjelf, örn lian icke finner att i allmän - Den 12 Mar s. na författningar om uppbörden i Riket husbönder äro ålägde nit ansvara för underliafvandes kronoutskylder. Enl. tjenstehjonsstadgan liar iiusbonden rättighet, om tjenstehjon insjuknar, att på tjenstebjonslöoen afdraga hvad iian i läkarevård påkostar. Något sådant stadgande i denna författning kan vara öfverflödigt. Jag anhåller derföre, att vi mätte få propos. till afslag på denna §. Hr voll Hohenhausen: Med de anmärkt!:r jag gjort och det tillägg jag begärt, liar jag blott afsett den erfarenhet jag äger 0111 förhållandet uti de provinser, der icke stora egendomar finnas, utan der jorden är delad i små lotter, såsom förhållandet är på Gottland och i Norrland. För att befordra folkökningen och landets uppodling i Norrland, har man tillåtit en särskild jordafsöndring på lifstid under full äganderätt} hvaraf följden dock blifvit, då innehafvare!! icke kunnat finna sin utkomst på en sådan jordlott, att man behöft en sådan fattigförsörjning, sorn, ehuru väl ordnad den Ur, dock sätter en i förvåning öfver den höjd , till hvilken behofvet alt draga försorg om de fattige kommit. Hvad Hr Rosenblads aninärkn. beträffar, på hvilken Hr von Rosen lern nu t' förklaring, får jag blott erinra , alt det omnämnda förhållandet inträffar egentligen uti de