Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
(Forts.) | | | s §) e t var nästan som om Ruth sökte en «H ?p grym sjelfplågeriets vällust i detta illasinnade sqvaller, sysslolösa tungors - lättsinniga väfnad af sanning och lögn. Så hade de då dömt henne, de få som kände honom, den gamle, och henne sjelf! Och hon hade hela tiden hållit sig fjerran, låtit » pappa Rebolledo » i öfvergifven ensamhet gå grafven till mötes och gifvit förtalet rättfärdigande och näring! I detta ögonblick, bestormad af slika tankar och känslor, kände den unga qvinnan, som dock för fosterfadern gifvit så mycket: sin barndoms tillgifvenhet, sina flickårs kärlek och derpå — till sist — hela sin framtid — hon kände nu sitt inre genombäfvas af omätliga sjelfforebråelsers qval, medan marken brände uuder hennes fötter att fort nog komma derhän att få taga åter vid den offergerning, hon lemnat. På det yttersta Östermalm funnos då ännu några oansenliga armodets ruckel, som med förtviflans seghet hängde sig fast vid randen af klippan, medan storstadens breda avenyer, snörrätt som tunnlar, sprängde sig fram genom stengrunden nedan deras vacklande fötter och det hotfulla jätteledet af moderna stenkaserner i jemn linie från dag till dag ryckte närmare att trampa ned och röja undan, hvad gammalt och bräckligt var. Ett af dessa, bofälligare om möjligt än något af de andra, beboddes sedan mannaminne af en förfallen, gammal drinkare, som enligt sägen i yngre år skulle sett bättre dagar — han hade varit en på sin tid rätt uppburen och lofvande musiker — men hvilken under de senaste trettio åren lefvat på hvad stunden gifvit af andras barmhertighet. Något litet renskrifning af noter då och då, som någon mindre anspråksfull amatörförening lemnade - honom, och en del qvacksalfvande i all smyg bland förstadens fattiga och okunniga befolkning utgjorde hans enda förtjenst.
Ibland de frågor åter, hvilka utgjort ämne för åtskilliga emot vederbörande utförda åtal, torde serskildt 8 R. St. Just. Ombudsni. Emb.-Ber. den 14 Jan. JS40. höra nämnas den angående beräkning af kroppsplikt för stölder, som ligga i tveböte, då nemligen kroppsplikten stadgas, icke till spö- eller ris-straff, men till fängelse vid vatten och bröd; en fråga, som tillförne varit Lagstiftande Maktens bedömande underställd. Dess mening deri blef då äfven tydligt nog uttalad, ehuru frågan kom att förfalla. Sedermera icke i denna ordning å nyo väckt, såsom tvifvelsutan ansedt öfverflödigt, har den fortfarit att vara beroende på Lagskipande Maktens ompröfning; hvarföre och enär nyssnämnde deri redan uttalade mening bekräftat min enskilda öfvertygelse om Lagens behöriga tillämpning i detta fall, jag destoheldre ansett mig befogad att, på sätt som skedt, anmärka de händelser, då en deremot stridande Lagtillämpning sig visat, som denna sednare synts hvarken med Lagens Stadganden om tvebötesmål i allmänhet och de serskilda straffarternas olika beräkning, eller med rättvisa och billighet förenlig. Efter dessa vördsamt angifna åsigter har den af Rikets Höglofl. Ständer åt mig uppdragna tillsyn öfver Lagars och Författningars efterlefnad af Domare och Embetsman, blifvit utöfvad och iakttagen; hvarvid sednare tiders mera bekanta tilldragelser lemnat icke ringa bidrag. Mina Embetsåtgärder, så vidt de hittills blifvit af Domaremakten pröfvade, äro till deras beskaffenhet och utgång närmare redovisade i de af mig redan, genom trycket, Allmänheten meddelade och här bifogade Berättelser för åren 1834» *835-, i836 och 1837 samt, i fortsättning deraf, uti den sistförflutna tvänne åren omfattande Berättelse, som nu för Rikets Höglofl. Ständer vördsamt framlägges.
För att bereda er en rolig stund, så – lånade jag skräpet utan hennes vetskap, och vänta bara skall ni få höra!“ Marianne tog upp ett papper ur kjortelsäcken och uppvecklade det. Hon drog ljuset närmare och läste: “Mitt första och sista poem, Nattmössan“. Dörrarna öppnades i detsamma, och in trädde den förtalade. Anna Maria Malmstedt, som stod midt ibland de tadelsjuka damerna, saknade verkligen all egentlig skönhet och kunde icke alls få namn af vacker; men hennes utseende var i högsta grad behagligt, och intrycket däraf angenämt. Härtill bidrog icke så litet den enkla, men väl vårdade klädseln, de mjuka rörelserna och den flärdlösa hållningen. Blicken var öppen, pannan ren och hvälfd, ansiktsdragen rörliga. Hon trädde fram midt i kretsen af flickorna, just som Marianne skulle fortsätta läsningen af det funna poemet. “God dag, flickor!“ sade hon och nickade åt sina jämnåriga. “Tack för det du ville se mig!“ yttrade hon vänd till Marianne. “Men det var mig icke möjligt att i afton få vara hemifrån, jag ville emellertid springa hit öfver på ett ögonblick för att tacka dig.“ Marianne var alldeles bragt ur koncepterna. Hon hade slängt ifrån sig papperet på bordet och framstammade några ord utan allt sammanhang. Det blef Anna Maria likväl icke svårt att se, det hon på något sätt öfverraskat de närvarande, och helt ofrivilligt föllo hennes ögon på pappersarket. Anna Maria fattade det helt hastigt och utropade: “Hvad ser jag, här är ju det borttappade fåret, som jag sökt hela dagen förgäfves! Huru har det kommit hit?“ Marianne blef blodröd i ansiktet. “Någon lär ha hittat det,“ sade en af flickorna för att hjälpa vännen ur förlägenheten. “I så fall lyckönskar jag mig att hafva återfunnit det,“ sade Anna Maria och bemäktigade sig papperet. “Som jag läst det,“ inföll Marianne med återvunnen fattning, “torde du säga mig, hvem som skrifvit dessa verser, och det så mycket hellre som de stöta på personlighet.“ “Men jag vill icke säga dig det,“ svarade Anna Maria med bestämd röst. Anna Maria förde papperet till ljuset och tände eld på snillefostret.
Bepof anmänbBara Bepåttningar, anfettä dunna ytterligare afOragaå bet Betoyy, pmarmcb beit, efter förut mcrdftåltbt afbrag af låiteit, återftåenbe fdifuaben tneftan tudomfter ed) utgifter öfmerfiigcr 5,300,000 9i:br, utgör ftfhtåmttba futttnta beit Brtfl t 9itdSgåtb3 SDrbtnarte ©tatöindomfienta tift be Be® lopp, font unbcr årett 1853—1837 beraf t mebettat titt ©tatåmerdet influtit; cd) Doftne 2Bt pärmib upptagit beit wiber fårffitba tittar uppförba, befå tnbelta etter tn natura attorbttabe, bet§ ©tatåmerdet Bepåtfna fpanmåt tift ett märbe af Små 9tif8baggs83cflut 1860. 27 9iifSbatcr 9lif§mt)itt för fubtffotcn, hvilfelt kräfning af fpautuålStuärbct äfrueit lutb ©tatSutgifternaä reglcraitbc bliftuit iafttagcn t affccnbc på bett rtnbcr bc fär
Vid förnyad föredragning af Stats» Utskottets , ej mindre den 18 sistlidne April, under Nio 144, afgifna, och den ^tde derpå följde Maji e. m. , på bordet lagda Betänkande, angående regleringen af utgifterna, under Riks-Statens Sjette Hufvudtitel, för milda Stiftelser, än ock under N:o 248 meddelade och , den sistlidne September e. m., på bordet lagda Utlåtande öfver de vid berörde Betänkande gjorda anmärkningar fann Ridderskapet och Adeln för godt att förstnämnde Betänkande till alla delar gilla, samt att, i afseende å io:de punkten, angående Institutet för blinda och döfstumma, tillägga nämnde Institut, utöfver hvad Stats-Utskotlet föreslagit, ett ytterligare an? slag af Tvåtusende Riksdaler Banco årligen, S. D. Då nu å nyo föredrogos Sta(s-Utskottets, under N:s 244 , 24$ och 246 afgifna samt, den i4:de sistlidne September e.m., på bordet lagda Utlåtanden öfver gjorda anmärkningar vid Utskottets förut meddelade nedannämnde Betänkanden : 80 Prot. Utdrag dm 12 October 182g. N:o 140, i anledning af väckt motion om Statsanslag för utgifvandet af nyttiga böcker åt de fattigare folkclasserne ; N:o 141, angående begärdt fortfarande anslag för Elementareller Prof-Scholan i Stockholm; N:o 142 j i anledning af väckta motioner om förökade anslag för vissa Läro-inrättningar m. m.; fann Ridderskapet och Adeln,' att, enär sistnämnde Betänkanden redan blifvit, den 22 sistledne Maji, af Ridderskapet och Adeln bifallne, Utskottets ifrågavarande Utlåtanden borde läggas till Handlingarne.
Vare detta sagdt för att visa jemuheten af beskattningen; men härtill kan ytterligare läggas, att vid fastighetens beskattning det i sjelfva verket icke är fråga om skatt på inkomst, ty det kan möjligen hända att t. ex. en husegare, hvilken hör till dem, som enligt det nya stadgandet komma att få vidkännas den högre skatten, icke under året har haft den ringaste inkomst af sitt hus, derest detsamma stått under ombyggnad eller reparation. Vid bankernas beskattning åter är fråga om, huruvida en rörelse, som gifvit öfver 6 proc. å kapitalet, skall betala något högre skatt. Skall en sådan erläggas utöfver den bevillning af en proc., sorn alla rörelse-idkare måste vidkännas, så vill det synas åtminstone mig billigare, att denna förhöjning i lika grad drabbar alla dem, sorn hafva lika stor inkomst, så att den icke i mångfaldigt högre grad tynger på den, som haft mindre inkomst, än på den, som haft en större sådan. Jag tror således att det af Hr Stuart framställda och af mig biträdda förslaget är rättvisare och billigare än Utsk:ts, hvarföre jag fortfarande yrkar bifall derå. Gr. Lagerbjelke: Med auledn. af Gr. Mörners påpekan de af de beslut, som E. o. Ad. i f. m:s plenum fattat, anhåller äfven jag, att få i Ståndets minne återkalla ett bland de många skäl, sorn anfördes såsom grund derför, att samma verkliga värde på en landtegendom gifver mindre inkomst, än en stadsfastighet, eller med andra ord, att 100,000 rdr i en landtegendom gifva mindre behållen inkomst, än i 00,000 rdr nedlagda i en stadsegendom. Detta var ett af skälen för det fattade beslutet, och det torde nu icke vara tillfället, att ingå i en närmare utveckling af delta ämne.
Att i hvarje af rikets län bör, till emottagande af till tvångsarbete dömda försvarslösa qvinnor och mindre arbetsföra manspersoner, finnas minsten arbetsanstalt, försedd med reglemente, som blifvit af Kongl. Majit giiladt, och förvaltad, under offentlig myndighets tillsyn, af en direktion, utvald utaf länets innevånare; börande anstalten företrädesvis vara förlagd i närheten af länets residensstad, samt jordbruk, så vidt tillgångar och lokal medgifva, vara med densamma förenadt; 2:o att, derest i något län mera än en sådan arbetsanstalt kan lill vägabringas, en af dem bör inrättas uteslutande för qvinnor, samt att, i allt fall, arbetshjon af olika kön hållas, så vidt möjligt är. från hvarandra alldeles afskiljda; 5:o att dessa föreskrifter skola gälla äfven lör Stockholms stad, dock med de förändringar, söm af särskilda omständigheter kunna föranledas och Kongl. Majit finner skäligt medgifva; A:o att af de öfverskott, som antagas böra uppkomma af ökade afgifter för rättigheten att tillverka bränvin, under tiden intill nästa riksdag, afsättes ett belopp af 900,000
RikSStänd ett redan heredt mål till rvederbörande Utskotts vtterUgare utlåtande, älrgge Utskottet att dermed, inkomma till det Ständ, som äterremiterat, hunnandeS likrväl ej genom denna äterförrviSning de öfriga Irenne GtändenS beflut dxraH hraft och werkan till expedition betagas. Härom skulle de Resp. MedStänden samt Eon» stilutivnsUiffottek wördsamt och wänligen underrättas. Ut supra. Lx krotocollcr 17. ^Im^vilk. Utdrag af Protokollet hällit uti Borgare Sandels Plenum wid Riksdagen i Stock» holm d. 22 Sept. 1809. S. D. Företogs äter Riksens Högloft. Ständers VewillningsUtstotts d. i6 dennes pä bordet lagde Memorial, angående Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om förhöjning i Postporto för franqverandet af utrikes gående bref. Efter uppläsandet af detta Memorial, yttrade sig Herr BruksPatronen Lberkein^ ded han funne Utskottets förslag att stadga en witz påökning a frangverings-afgiften, som intill näsin Riksdag skulle blifwa oförändrad, innefatta ett slags beting, som i närwarande händelse more mindre lämpeligt och hwars bifallande Herr Ldersteini ansäg wara aldraminst patzande för detta Ständ, som egentligen är ruter» etzeradt för den utrikes brefwäxlingens mer eller mindre kostsamhet, Frägan angeck en ren ersättning för utgifter som Swensta Postwerket nödgas bestrida efter utrikes warande Posttaxors förhållande, och efter Herr Lbersteins tanke kunde intet wara olaria M'- ZiDen 4 November. petigare, an att förestå en art af öfwerenskommelse, som stulle tillskynda Kronan förlust i händelse brefporto under tiden blefwe utrikes i den mohn ökad, att den nu projecterade förhöjning icke fullt swarade emot PostDirectivnens urgifter.
I^riberre ^6//-o?r^, Oriberre ^Voz-c/en/a/^^ L7//ne,.5rohv6^ ^cr?^ Oriberre 6^^e/rA/'anat / du8titiss-IlLd6n: ^/rem^>ta?rc/e^ ^ Idan8 Ilxeellenee kieri' du8titis6-8tst8-Nini8tern föredrog i underda nisbet: l?ör8la^ till Mäitz "Oa orclet "atkom8tbandlinAar" i i §., enligt mitt omdöme, utmärker ieke allena^ den ätkom8tbandlinA, bvarä lagfart 8öke8, utan oek cle bancllinAgr, 80m 8t^rka förre 6Aaren8 ätkom8t, 8ä att äfven de88a böra föret68, 8ävida ölverlätel86n 8kall 8tä fa8t, men 5 §. deremot utmärker ett annat törbällande, 8ä att företeendet af den bandlinA, bvsra lagfart är i frä^a, är tillräekli^t för att betr^Ma clen8amma8 Ailti^bet, an8er jaA kör min del en be8tämcl 8tridiFbet förelinna8 emellan de88a M:8 nuvarande I^del8e. Oör min del tillstyrker ^a^, att i §. ma rediAera8 8älunda: "Öar näAon öfverlatit kAgnclerätt till 8amma la8ti^bet ät t vänne eller flere, bafve den, 8om med företeende af 8in ätkom8tbandlinA för8t 8öker lagfart, rätt framför den, 80m 8edermera 8i^ derom anmäler, 8ävicla kid /i. /'rot.
Den plats dessa ord såsom mellanmening fått uti ett stadgande, som angår Stats-Utskotlets förberedande arbeten för statsreglerings-frågornas handläggning, synes icke eller rätt förenlig med den afgörande djupa betydelse, Utskottets majoritet sökt tillerkänna samma ord i den stora frågan om gränsen för statsmakternas verksamhet i förhållande till hvarandra; och om de åberopasgendast såsom ett utmärkande tecken, att Grundlags-stiftarne hyst den af Utskottets?5majoritet hyllade åsigt, fastän de icke deråt egnat ett uttryckligt stadgande, så vore ju Grundlags-lydningen inledd på den fria bana, hvars oförenlighet med regeln i 33 § Regeringsformen blifvit af Utskottet åberopad. Valet är således att göra emellan två motsatta meningar, af hvilka icke någondera synes hafva i Grundlagarnes ordalydelse ett uteslutande stöd;; och om i sådant val företräde gifves åt den mening, som mest öfverensstämmer med Grundlagarnes syfte, att trygga beståndet af den fastställda ordningen I 62 Konstitutions-Utsliottets Memorial, N:o 6. i samhället, att ställa slats-dnrättningarne under Konungamaktens och Rikets Ständers gemensamma vård, bör något klander derför destomindre ega rum, som denna mening instämmer med den af Rikets Ständer tillförene hyllade risigt.” Vid 6:te punkten: Af Herr Grefve Lagerbjelke, i hvars yttrande öfriga ledamöterna frän Ridderskapet och Adeln och samtliga ledamöterna från PresteStåndet instämt: ”Äfven med antagande, att Rikets Ständer, genom sitt beslut om indragning å anslaget lill Bergs-kollegii aflöning och gcncyu skiafvelsen den 20 Augusti 1851, uttryckt den önskan, att rresidents-embetet mätte indragas, synes Konungens rådgifvares förhållande i detta ämne icke innebära skälig anledning lill anmärkning. Då Kongl. Majit icke lann för godt att en sådan önskan bifalla, kan den omständighet, att
Enligt, hvad Styrelsen för allmänna vägoch vattenbyggnader i sitt före innevarande riksdag afgifna generalförslag anmält, äro bos Styrelsen förvarade en mängd, tid efter annan till Styrelsen ingifna, af arbetsplaner åtföljda ansökningar om understöd af Statens medel för vattenaftappningar till beredande af odlingsföretag; varande de arbeten, som af de för sådana företag under föregående riksdagar anvisade medel hittills ieke kunnat understödjas och för hvilkas underlättande Styrelsen ansett en gemensam fond böra till Kongl. Majits disposition ställas, i generalförslaget länsvis antecknade och de för dom tillstyrkta understöden hänförda till endera utaf förut omförmälda 3:ne klasser, hvarvid upptagits: uti första klassen (omfattande arbeten af mera allmän vigt, hvilka ansågos företrädesvis förtjena att med bidrag från Statsverket understödjas), statsbidrag å ett sammanlagdt belopp af R:dr Rant 395,670 uti andra klassen (företag, som väl ansåges vara af vigt, men dock jemförelsevis i mindre mån berättigade till understöd af allmänna medel), „ „ 272,105 och uti tredje klassen (anläggningar, hvartill bidrag ansåges böra anvisas endast i den händelse, att öfverskott å de för allmänna arbeten disponibla tillgångar uppstodo, sedan nödiga understöd meddelats för de arbeten, som uppförts i l:a och 2:a klasserna) „ 82,345 Summa R:dr Ruut 750,120 och har Styrelsen, med afseende härå och då med visshet kunde antagas att, enär undersökningar flerestädes blifvit verkställda under sistlidet år i och för åtskilliga Stats-Utskottets Utlåtande N:o 120. 51 större utdikningar, derom planer och förslag icke ännu hunnit upprättas, flere ansökningar skulle innan kort inkomma med begäran om understöd' tillmänga betydliga och af uppmärksamhet förtjenta arbetsföretag för vinnande af odlingsbara vidder, hemställt om nådig framställning .ätt till Kongl. Maj:ts disposition måtte för understödjande af vattenaftappnings-företäg afsättas en fond utaf 900,000 Rflr, att utgå med J under hvartdera af åren 1861—1863.
— Alla dessa §§:r tillika med motionärernes anmärknrr dervid hade bordt intagas i Betänk. Nu deremot får man icke veta huru motionärerne tänkt sig saken. Kunna nu R. St:r till pröfning uptaga ett sådant Betänk.? Jag tror det icke, och får derföre anhålla om återremiss. Frih. Raab, Carl Adam: Denna fråga synes mig kunna betraktas från två sidor. Den ena är huruvida Landshm skulle kunna behöfva f. n. mera makt än de hittills haft, och den andra synes mig vara, huruvida icke den äfgärden, att vilja föröka Landshmes makt, står i strid med vårt nuvarande statsskick. Hvad beträffar första delen af frågan, så vill jag dertill svara ja. Jag anser att en Ländsk, behöfver mera makt nu än förr, på det ärenderna måtto skyndsamt expedieras och dröjsmål icke upstå. Likaledes är det med hänseende till den exekutiva makten af vigt, att Landshm kan afsätta eller suspendera en underlydande tjensteman, så snart sådant finnes nödigt, men derföre har jag icke, af de många anförda skälen, blifvit öfvertygad om den nya instruktins förträfflighet. Hr Akerman har sagt, att, han började sin tjenst som Landsb. med att suspendera och arrestera underlydande. Det var på den tiden då den gamla instruktm gällde, och bevisar således att äfven då denna rättighet förefanns. Då kunde ju någon förökning af Landshms makt, genom den nya instruktm, icke behöfvas. Den gamla har gällt i öfver 100 år, och i allmänhet hafva Ijensterna blifvit skötta till både K. M:s och menigheternas belåtenhet. Under sådana omständigheter finner jag de skäl, som nu blifvit anförda, icke vara tillräckligt talande för en förändring deruti. I början af mitt anförande antydde jag, att jag ansåg en statk makt hos Landshm vara behöflig; men organisationen af Landsh.-embelet står i sammanhang med organisationen af embetsverken i allmänhet, och det är denna som man påbörjat, då man nu begynt med att utvidga Landshmes makt.
Embetsberättelse den 15 Nov. 1847. 5 dernes slutliga upprättande, ej sällan nära inpå tiden för distrikt-fördelningen, förändringar i äganderätten genom dödsfall, försäljningar, eller andra på personernes valbarhet inverkande omständigheter, kunna inträffa, såsom händelsen nu jemväl verkligen varit, har också Kongl. Kollegium alltid måst låta sig angeläget vara, att från Bergmästarne infordra ytterligare säkra upplysningar, innan oftaberörde distrikt-indelning och de derpå grundade val-längderne kunnat uppgöras; ty, med ägande kännedom, att förändringar ägt rum, har det, till fullgörande af Riksdagsordningens stadganden om pröfningen af vederbörande bruksägares valbarhet, städse varit en af Kongl. Kall eg i i förnämsta pligter, vid handläggningen af nu ifrågavarande ärender, att noga tillse, det icke någon, af ett eliel' annat skäl, oberättigad person å val-längden upptoges, likasom att ej heller någon till uppförande derstädes berättigad måtte ifrån sin valmannarätt, för bristande upplysning skull om kompetensen, varda derifrån utesluten. Men för att nu återkomma till hufvudfrågan, eller den om Kongl. Kollegii i närvarande fall iaktlagne behandling af ärendet angående distrikt-indelningen och valdagens utsättande för gagnandet af bruksoch bergverksägarnes representationsrätt i Borgare-Ståndet vid nästblifvande riksdag; så är det här ofvan upplyst och erkändt, att Kongl. Kollegium den 5 sistlidne Augusti hade fått ifrån Kongl. Statskontoret emottaga de för beräkningen af vissa tillverkningars värden behöfliga prisuppgiflerne.
Ständer måtte för deras del antaga en så lydande lag: »Statens embetseller tjensteman, hvilken, i följd af vansinne, blindhet, lamhet eiler annan obotlig sjukdom, under tre på hvarandra Följande år oafbrutet varit urståndsatt att sin tjenst förrätta, utan att anledning vidare är för handen att han kan åter vinna tjenstbarhet, må, efter ransakning och dom, kunna från tjensten skiljas; dock att härvid iakttages: »dels att, derest han då, enligt författningarne är berättigad till pension från allmänna Indragnings-staten eller allmän pensions-inrättnmg, sådan pension honom för hans återstående lifstid, genom Kongl. Maj:ts förordnande, tillägges; dels att, om han icke är sålunda till pension berättigad eller den honom tillkommande pension icke motsvarar hvad den lön, eller löne-inkomster utom stat, hvarifrån han med tjensten blifvit skiljd, honom må å allmänna indragnings-staten af Kongl. Majrt tillerkännas, med afräkning likväl af det pensions-belopp, sorn från allmän pensions-inrättning kan honom tillfalla, ett belopp svarande emot lönen, samt, om inkomster utom staten tjensten åtföljer, hvad de i medeltal utgjort enligt sednaste tio årens bevillnings-taxering; dels ock, att han, för det fall, att han möjligen framdeles kan blifva i stånd att i tjenst åter inträda, må, vid derom skeende ansökning, tillgodonjuta dea tur och befordringsrätt, som han före entledigandet från tjensten innehade; men med skyldighet vid återgående i tjenst, hvarmed lön eller inkomster utom stat åtföljer, att frånträda pension, som honom i följd af entledigandet tillerkänts. Hvad sålunda blifvit stadgadt, skall icke ega tillämpning i afseende på tullverkets personal, för hvilken skall lända till efterrättelse hvad för densamma särskildt är stadgadt.» Sammansatta Statsoch Lag-Utskottets Betänkande M 51.
De närmare föreskrifter, sorn vid förvaltningen af Hypoteksförening.? angelägenheter skola till efterrättelse lända, upptagas i det reglemente, föreningen, enligt hvad i § 1 sägs, eger uppgöra och Kongl. Maj:t till nådig pröfning och stadfästelse underställa; och svaren ledamöterne i Hypotheksförenings Styrelse, en för alla och alla för en, för de beslut rörande föreningens förvaltning, till hvilka de med sin röst bidragit. § 24. De Reglementen, som lör redan bildade Hypotheksföreningar blifvit uppgjorda och fastställda, komma att fortfarande tjena till iakttagande i allt, sorn rörer förvaltningen af de angelägenheter, hvilka med de af dessa föreningar hittills upptagna län stå i sammanhang; men i hvad angår den upplåning, som af deras ändamål hädanefter påkallas och för hvilken de, på sätt förordningen om Hypoteksbanken föreskrifver, böra såsom delegare i denna bank ingå, galle äfven lör drin i alla delar lill eferrällelse hvad här ofvan i fråga om Hypotheksföreningars bildande är stadgadt. E.vpedilions U tskottets Förslag lill underd. Skrifvelse N:o 201. Uppläst oell godkändt hos Ridd. och Adeln deri 27 Oki. ttitio. Preste-Slåndct den 27 Borgare-Ståndet den 27 Bonde-Slåndet den 2« Rikets Stunders underdåniga Skrifvelse, i fråga om uppl,öfvande af Kongl. Förordningen den 20 November 1845, i afseende pä handel om lösören, som köparen låter i säljarens vård qvarblifva, rn. rn, (Lag-Utsk:s Bot. N:is 36 och 59). S. A. K.