Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Med mjölk och med honung, ett land utan like: Det forna Atlantis med dygd och mod, Der menniskoslägtets vagga stod, Ett urhem för ljus och bildning, Der hugstore siare vuxo opp Vid Fyris’ lopp, Då Hellas ännu låg i natt och förvildning, En bägare bräddad af styrkans mjöd, Som svämmande gjutit sitt öfverflöd Af Cimbrer och Göter kring verlden – Från dem och till Lützens blå brigad Hvad ändlös rad, Som Svithiod sändt ut på den strålande färden! Berusad af drömmen om sagans land, Så svärmaren skapade efter hand Ett chaos af dårskap och snille, En bild af Manhem så fram han bar, Ej som det var, Men så som den blindaste kärlek det ville. En skatt för lekman liksom för klerk, På hyllan tronade Rudbecks verk Hos bibeln med silfverknäppen. Det lästes af konung och karolin, Och bifallsmin Om smala mustascherna spelte på läppen. Och folket jublande gick i god För diktens sanning – det kostat blod Att träda drömmen för nära. Ett nyktert tvifvel, om hviskadt blott, Var högmålsbrott Mot Svears och Göters uråldriga ära. Ty hvarför tvifla? Med Carls drabant Starkodders minne vardt åter sant Vid Narva, i blixt och dunder, Och fabelns herrlighet gick igen I kunglig sven, Vid aderton år re’n en saga, ett under. Nu Rudbeck sjelf var gammal och grå, Men rak och oböjd han stod ändå I aftonens tynande dagrar, Och flägten, som lekte kring gubbens kind, Var segervind Helt varm ifrån söder med dofter af lagrar. Än majestätisk han skred som förr Vid orgelbrus genom dômens dörr, Han skred bland de stores grifter. För honom templet tillsammans band Hans Gud, hans land, Hans tro och hans älskade hjeltars bedrifter. Och stum derute han kunde stå Och se dess torn i det matta blå Med qvällsol på koppartinne, Som ginge hans tankar kring minnets hem På vakt för dem, Som slumrat från bragder i marmorn der inne. Sjelf var han ej färdig att söka frid;
Då Kongl. Maj:t, på underdånig ansökning af General-löjtnanten Herr Grefve Löwenhjelm och vid det förhållande, att han, i sin förra egenskap af Landshöfding i Götheborgs och Bohus län, endast i andra rummet varit pligtig att kontrollera rigligheteu af de anordningar han, på föredragning af vederbörande Lands-kamererare, beslutat, och efter dennes kontrasignation undertecknat, men hvilkas öfverensstämmelse med behöriga reqvisitioner det ålegat Lands-kamereraren i första hand att tillse, funnit skäligt att, genom ofvanberörda Nådiga Proposition, lill Rikets Ständer öfverlemna, huruvida icke anledning förefunnes att eftergifva den Herr Grefve Löwenhjelm i målet ådömda ersättnings-skyldighet, med undantag af åklagarens provision, hade General-majoren Edenbjelm, uti en till Kongl. Maj;t den 15 nästlidne Augusti ingifven underdånig skrift, anhållit om Nådig framställning till Rikets Ständer, att äfven General-majoren måtte från den honom ålagda betaluings-skyldighet befrias; — och enär för ifrågavarande eftergift förekomme hufvudsakligen enahanda skäl, som legat till grund för Kongl. Majlis ofvannämnda framställning i hvad angick Herr Grefve Löwenhjelm, har Kongl. Haj:l, genom högstberörda den 28 i samma månad till Rikets Ständer aflåtna och af samtliga Riks-Stånden till Stals-Utskottet remitterade Nådiga skrifvelse, till Rikets Ständer öfverlemna!, huruvida icke anledning förefunnes att efterskänka jemväl den Generalmajoren Edenbjelm ådömda ersättnings-skyldighet, dock med iakttagande, att det åklagaren i målet tillkommande provisions-belopp icke borde i denna eftergift inbegripas. Som Rikets nu församlade Ständer, med godkännande af Stats-Utskottets under N:o 7 9 afgifna utlåtande, funnit godt bifalla Kongl.
I fall man skulle ingå på det betalningssätt, Grefve von Rosen föreslagit, skulle man afvika från den grundsats, som gäller för fastighets Ban - 3i8 Den g Junii e. ro. colån i allmänhet, att nemligen afbetala 2 procent på det ursprungliga Capitalet. Jag erkänner, att det är ovanligt, om en Gäldenär fullgör sina skyldigheter, och att det i närvarande tider är en förtjenst; men dock ej till den grad, att Banken, såsom en belöning derföre, bör frångå sitt Reglemente. Slutföljden skulle blifva, att hvar och en Bankens Gäldenär, som ordentligen fullgjorde sina åligganden, skulle med samma skäl kunna yrka förändring i sina betalningsvilkor. Man har nyligen anmärkt, att Bancoförvaltningen är för dyr, i förhållande till Bankens vinst. Detta är omöjligt att hjelpa, om undantag skola göras, hvarigenom förvaltningsbesväret ökas, utan att vinsten stegras i samma förhållande. Denna omständighet tror jag äfven böra tagas i betraktande, och anhåller åter om bifall på Betänkandet. Den siste Talaren har anmärkt, att Bancomethoderna rubbas, om livad jag föreslagit antages. Jag vill då endast erinra, att just mitt förslag bibehåller methoden, emedan i/fjooo R:dr i årlig afbetalning på 100,000 R:dr gör q procents årlig afbetalning på Capitalet, då deremot det jag föreslagit, eller 7000 R:dr, gör 2 procents afbetalning på Capitalet. Om dessa i4,ooo R:dr nu skola blifva att anse såsom afbetalning, räknad på det gamla lånet, då har Herr von Hartmansdorff rätt; men min * . Den 9 Junii e. m. mening är, att när nya betalningsvilkor beviljas, skola dessa rätta sig efter den summa, sorn vid dessas inträdande återstår. Jag anhåller 0111 återremiss af Betänkandet. Herr Ribbing_, Arvid: Om jag ej fattat Betänkandet oriktigt, lemnades vid sista Riksdagen Götheborg, att välja emellan 2:ne betalningssätt. Staden ville ej antaga det fördelaktigaste, emedan det var förbundet med vilkor af en borgen, som skulle lyda på en för alla och alla för en.
I Ebersteinska Testaments-frågan’, tyckas ej grånsorne emellan administrativa och Domare-magteme vara iakttagne; arn således ett fel år begånget, så år det emot RegeringsFormen, I afseende på beslutet, att Den 10 Julii f, nu 37 i Konungen härefter sjelf tillsätter LandtRäntmåstare, KronoFogdar och Postförvaltare, anmärker Utskottet, att det ej synes förenligt med 28 §. RegaringsFormen. Om åtgärden varit stridande emot denna så måste den behandlas enligt 106 §:n och hörer ovillkorligen under RiksRått. Utskottet anmäler ytterligare, att StatsSecreteraren för KrigsÄrenderne utfärdat kallelse till obehörig person att vara Ledamot i RiksRätten. Då en sådan åtgärd år stridande emot 102 jjj. RegeringsFormen, borde den hafva blifvit ansedd efter 106 § , och således äfven tillhöra RiksRått. Samma Föredragande såges äfven hafva försummat, att i StatsRådet föredraga en meddelad föreskrift , att ej föreslå till SurnumerairCornet någon, som ej har en bestämd säker inkomst af minst 4oo Riksdaler årligen. Felet år då, att målet i Commando-våg blifvit behandladt, och hörer likaledes under RiksRåtts pröfning. För detta StatsSecreteraren Ehrenborgs åtgärd , som skall haft till påföljd en ny skattläggning af Qvarnar, år, om felaktig, stridande mot allmän Lag, som i MissgerningsBalken förbjudes , att lägga skatt och tunga på Rikets invånare; den borde således hånskjutits till RiksRått, och kan ej hår komma under behörig pröfning. StatsSecreteraren af Klintbergs anmärkta åtgärd, att tillstyrka en ny organisation af MagazinsDirectionen, och entledigande af en dess Ledamot som hade Kongl. Fullmagt, synes vål strida emot RegeringsFormen, men det år ej derföre sagdt att den egentligen varit stridande mot Rikets sannskyldiga nytta} och tillkommer således icke 37« Den 10 Julii J. m. Ständernes, utan RiksRåttens afdömande.
Hvad medel säger man har väl Sverige alt lemna lill ett företag hvartill kostnaden är beräknad till 5 mill;r rsdr: jag svarar alt dä banan kostar denna summa i bankomynt, skulle Slaten tillskjuta beloppet i r:gälds, d. v. s. § af det hela och att den öfriga Julelen tillsläpptes af enskilde aktietagare. Jag tror att Staten lätteligen kan uptaga 5 milhr r:dr r:gälds om derför erlägges 4 procis ränta, ännu lättare om 5 proc. förskrifves som nu föreslås att lemnäs. Denna summa kan sammanfäs af privata små kapitalister ty andra komma ej gerna i fråga och det vore för dem en välgerning att hafva en säker plats för sin egendom som lemnade skälig revenne. Här finnas ju dessutom Privatbanker och Hypotheksföreningar, så att icke synes någon svårighet vara för Staten alt med dem underhandla om förskoller till bedrifvande af detta arbete. Men ■— härvid stöter man på det förfärliga ordet Statslån! Vi vete hvilken vattuskräck som griper hvarje god riksdagsman, hvarje god patriot vid åhörandet af della blotta ord. Man ser icke att hela Europa fortgår på civilisationens och utvecklingens bana genom Statslån; alt Stater, ruinerade af inbördes krig och alla de olyckor sorn deraf följt, repa sig genom Statslån. All denna erfarenhet är snart sagdt förlorad för största delen af oss, och jag begriper icke den fasa man här hyser för ett sådant lån, dä Ständerne sjelfve redan bedrifvit många Statslån, ty hvarje Privatbank Mine Hrr! som här stiftats, är icke annat än ett Statslån; ja, sjelfva R. Sits Bank är ej annat än ett stort Statslån och ieke något annat. Jag tillstyrker således, som sagdt är, att Staten skutte öfvertaga §• af kostnaderne: det visar sig straxt hvilken stor besparing i koslnaderne för jernbanans anläggning som skall upstå, och jag hoppas att alla vänner till jernvägar skola erkänna att jag i det fallet arbetar dem i händerne. Man bespar § af ersättningen, eller garantien, ty att
Det har likväl synts Pikets Ständer kunna ined skål ifrågasättas, om det vore billigt att, på samma gång genom förändrad tull-lagstiftning konsumtionsskatten nedsåttes för en mängd artiklar, deribland äfven viner och dylikt, som af de förmögnare förtåras, å andra sidan höja beskattningen i en rigtning, der den hufvudsakligast drabbar de mindre bemedlade och således måste kännas mest tryckande; isynnerhet då i betraktande tages, att den föreslagna tillökningen af 15 öre utgör en fjerdedel af nuvarande afgift samt enligt beräkning skulle på ett år stiga till en summa af 2,100,000 Riksdaler. Derjemte torde ej böra förbises, att insmugglingen af Danskt bränvin, hvilken, att döma af de å södra och vestra kusterna städse skeende beslagen, måste antagas ega rum, onekligen skulle genom en sådan förhöjning erhålla ytterligare uppmuntran, helst då för vinnande af rättighet att från Danska statskassan tillgodonjuta drawback för bränvin, det icke år nödigt förete bevis derom, att brånvinet å utländsk ort undergått laglig tullbehandling; och hafva Rikets Stånder på dessa grunder ansett någon förhöjning i nuvarande afgift för brånvinstillverkning icke böra ega rum. § 22 (20). Rikets Ständer, som ansett det i 22 § af nu gällande förordning förekom mande stadgande om förhöjd beskattning för den del af öfverskottstillverkningen, som med mer ån en tiondedel öfverstiger det anmälda beloppet, hvarken vara med billighet öfverensstämmande eller af omständigheterna påkalladt, hafva af sädan anledning funnit detta stadgande böra ur författningen uteslutas. § 23 (21). I betraktande deraf, att öfverskottstillverkning öfver det fastställda maximum år medgifven, hafva Rikets Ständer ansett att vid undertillverkning, äfven om denna understiger minimum, motsvarande belopp af den erlagda afgiften må återbekommas, dock med iakttagande af den inskränkning, som i afseende på återlyftning år i förevarande § i allmänhet stadgad, hvadan denna § erhållit den lydelse, förslaget ut visar. § 25 (23).
Den 9 Jul». 12:0 Afgiften för rättigheten att fä tilkwerka och distillera bränwin pä landet, fördelas dels pä hemmannen och dels pä brännvins pannorne efter den kannerymd som hwar och en hemmansägare eller brukare kan blifwa tilläkit enligt följande Tariff. Som utwisar kannetalet i anseende till egendomens warde ej mindre än den högre pannerymd som til! undwikande af för mycken ändring af redskapen förestäs till etc wist maximum i classen emot den tillökning i afgift som Bewillnings-Utjkolket kan firma skäligt att förestå. Lörsta Classen. Ii 1202 N.r 78 > ,2222 8l - till 90 — ^lzooo 84 - >14222 87 - >15220 90 - hwarwid iagktagas att den sista pannerymden i första och andra classerna ingär i denpäföljandeclastens maximum, sä alt 50 kannors panna kan ökas till 75 kannor och den sistnämnde ti!! 90 kannor för den derä belöpande afgift, hwaremot den som icke äger sä stor panna, honom efter ofivanstäende Tariff för dest hemmans warde tillkommer, endast betalar afgiften efter den werkeliga pannerymd, hwaraf han sig begagnar, och kommer wid alt detta att iagttagas h-vad i arbra mom. om serskildt inrättade pannor är förordnad!, sä att de endast till hälften emot ofwanstäende Tariff, mage begagnas, men fulla afgiften derföre likwäl beräknas. iZ.o. Sä wal afgiften för bränwins tillwerkningen pä landet, som den deremot swarande pannerymd kommer akt bestämmas efter del wärde, hwartill egendomen wid allmänna bewillningens utgjörande blifwer taxerad. 14:0.
Ciceros orationes äro högst intressanta; de äro min vederqvickelse. (Går in i bersån till venster, der han tar plats så, att han ses af åskådarena, och sätter sig att läsa.) Här ska' man väl inte hitta på mig så fort. (Läser) . TIONDE SCENEN. E MELIE . (komma från venster; alla närma sig mera högra sidan af theatern). M ARIANNE . E N B ESLÖJAD D AM Emelie (till höger om Fru Sommerdal). Således, min goda fru, är allt öfverenskommit oss emellau spela bara sin rôl väl. Fru Sommerdal (till venster om Emelie) . Jag har inte svårt att göra det; min stackars systers öde står så lifligt för mig. Men bara inte vårt upptåg kan väcka förargelse? Emelie. Frukta inte; min far vet planen och upptäcker den i rättan tid. Magistern (för sig i bersåen). Hvem kan 36 den der menniskan med doket vara? Det är en qvinna, det är nog för att förvilla mig. Hm hur var det här. Det är ändå väl att de hålla sig der borta och inte kackla efter vanligheten. Marianne (till venster om fru Sommerdal ). Ack hvad det blir roligt, söta Emelie! Jag får väl också höra på? Magistern. Se så, den der skriker då som en brandvakt. Höra på en tablå vivant, det är qvickt, det. Emelie. Ja, Marianne, det ska' du, det kan bli en lärospån äfven för dig . Magistern. Hon talar då beskedligt. Lärospån var det enda jag kunde höra. Emelie. Men vi måste snart dölja oss. Klockan är nära tre och då ska' Willner inställa sig. Klockan fyra kommer Schysselberg. Marianne. Och klockan fem ger du utslaget. Emelie. Tyst, Marianne, vi ska' akta oss för lyssnare; men hvad ska' nu den stackars flickan heta, som sörjer den otrogne Schysselberg? Det får inte vara något 37 som är kändt i trakten, ty då finner Willner att allt är påfund. Marianne.
Sex månaders brännings-tid ören medelväg, convenable för alla jordbrukare, och tillstyrkes, ty kortare får den icke vara, om den skall medföra någon nytta för ladugårdarne, vid utfodringen.” ”Ändtligen kommer jag till beskattningen, och torde icke behöfva nämna mycket derom, för att ådagalägga olämplighcten af ett sådant en^ Bevilln.- Och Oecon.-TJlsk. Betänkande N.o 3. sidigt beskattnings-sätt, som det nu af Utskotten föreslagna. •—Jag vill blott citera tvänne exempel:— A, han må vara ståndsperson eller bonde, eger ett hemman, som är värderadt till 4,000 R:dr, och B eger ett dylikt. Dessa bägge egare få hvardera begagna en panna om 45 kannor, tillsammans 90 kannor;— C har ett hemman, värderadt till 1 5,000 R:dr, för hvilket värde han får begagna en go kannors panna;— deraf blir en gifven sak, att om A, B och C sköta sina brännerier lika väl; så kunna A och B på samma tid tillverka lika mycket bränvin tillsammans, som C med sin 90 kannors panna; men desse två förstnämnde skola skatta tillhopa endast 106 R:dr 4a sk., men C. skall deremot betala 322 R:dr 24 sk-, således 2i5 R:dr 3a sk. mera, eller 3 gånger högre beskattning för lika tillverkning, och ändock behöfva de tvänne mindre tillverkarne icke mer än 7,000, men C. i5,ooo R:drs jordvärde för enahanda afverkningsqvantitet.— Jag frågar ödmjukast om det är rätt?
Sedan jag af allmänna tidningarne erfarit, att Domkapitlet i Strengnäs genom utslag, afkunnadt den 26 Oktober sistlidne år, ej mindre dömt Kyrkoherden i Axbergs för samling Anders Hallin förlustig prestembetet och innehafvande tjenst, för det han i Iva till Domkapitlet ingifna skrifter påstått, att vår kyrkas lära om Christi gudom saknade grund i den Heliga Skrift, samt förkastat andra dermed sammanhängande läror, än äfven hänvisat Kyrkoherden Hallin, om han vore med nämnda utslag missnöjd, att deruti söka ändring genom underdåniga besvär hos Kongl. Majit; så har jag, i skrifvelse den 6 November '1861, dels infordrat bemälda Domkapitels protokoll och utslag i sagda mål, dels ock, för den händelse att berörda protokoll och utslag icke visade, på hvad grund Domkapitlet ansett sig behörigt att i målet slutligen döma samt meddelat nyssnämnda besvärshänvisning, begärt Domkapitlets utlåtande i berörda ämne, hvarefter Kyrkoherden Hallin uti en den 9 i sistnämnda månad till 67 Justitie-Ombudsmans-expeditionen med posten inkommen skrift rörande ofvanbemälda tilldragelse gjort anmälan. I anledning af min förutnämnda skrifvelse bar Domkapitlet, jemte skrifvelse af den 23 December 1861, hvilken den 7 Januari 1862 framkommit, insändt ej mindre protokollerna uti ifrågavarande mål, jemte bestyrkta afskrilter af Kyrkoherden Hallins deri omförmälda till Domkapitlet ingifna skrifter, än ock det begärda utlåtandet rörande Domkapitlets behörighet att i målet slutligen döma samt om den lemnade besvärshänvisningen. Af de sålunda inkomna handlingar inhämtas: att Kyrkoherden Hallin, uti en den 12 Maj 1858 daterad, till
Jag vet, att äfven denna grundsatts kan missbrukas, och att 1810 års system just hade det fel, att till ett sådant missbruk gifva tillfälle; men då min orubbliga öfvertygelse är, att delta fel kan afhjelpas, så lyder jag min pligt, då jag, under förutsättning af en sådan rättelse, begär åter - Den 3o Mars f. m. 223 upplifvande af 1810 års BevillningsSyste'm, samt att Utskottet må uppdragas att inkomma med förslag dertill, med de modificationer och rättelser, som kunna erfordras; i hvilket afseende jag föreslår det stadgande, som torde göra nära tillfyllest, och som 1 alla fall blir nödvändigt att antaga, för att fylla den brist i förbindande kraft, som röjer sig i 1828 års BevillningsFörordnings 2 Art. 2 §. och 1 morn., i frågan om Taxeringssättet, jag menar nemligen det stadgande, att, å ena sidan, PrÖfningsCommitteen må äga att, då antingen Kronans Ombud, eller 2:ne Ledamöter af Comitteen anse den skattskyldiges uppgift tvifvelaktig, ålägga honom edgång, som han då bör, i Stockholm inför ÖfverStåthållareEmbetets Cancelli, och i Landsorterna inför Konungens Befallningshafvande fullgöra, vid påföljd att, i annat fall, varda ålagd en bevillningsafgift, uppgående lill fyradubbelt belopp af hvad efter uppgiften annars honom tillkomma bort, och, å den andra, att, då den skattskyldige sin uppgift med ed fästat, den också anses lagligen styrkt. För det fall, att denna min begäran icke vinner bifall, och att det varande systemet skall fortsättas; får jag begära följande ändringar i sjelfva Stadgan: 1:0 I andra Art. 1 §. och 1 mom. föreslår Utskottet oss den ändring, alt lön - Den 3o Mars f. ro. tagare, som äga större inkomst än 5o R:dr B:co, må deltaga i Bevillningen, hvarifrån 1823 års BevillningsStadga befriar alla löntagare, som hafva mindre, än 200 R:dr B:co.
Till BancoUtskottet! 1:0 Ett Memorial utaf Herr af Wingård* Johan, angående en utvidgad rättighet till Omsättning af Lån i BankoDiscanten, jemte Grefve von Schwerins, Fredric Bogislaus, Yttrande i samma ämne. 2:0 Ett Memorial af Friherre Falkenberg, Carl Gabriel, angående ökande af den i Banken anslagne Fond till oländig Marks uppodling. Till Bevillnings-Utskottet: 1:0 Ett Memorial af Herr Tham, Wollrath, angående ändring i i8i5 Års BevillningsFörordning, i afseende på Uppskattning af BruksEgendomar och Bevillning deraf. Den i5 Januarii. 15 2:0 Ett Memorial af Friherre af Nordin, Carl, angående upphörande af den senast bestämda Tullen för utförande af Stångjern. 3:o Grefve Löwenhjelms, Gustaf, Motion, angående återupptagande af så väl all förr brukelig, som vidare till utfinnande möjelig Beskattning på Luxe och öfverflöd. Till Lagsamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskotten : 1:0 Ett Memorial af Herr Oxehufvud, Bo, angående förändring afFlyttningstiden å Landet. 2:0 Ett Memorial af Grefve Gyllenborg, Johan Henning, angående tillåtelse att emellan Riksdagarne till Regeringen ingifva Förslag till förbättrande af alla Styrelsens grenar. t Till Statsoch BancoUtskotten: 1:0 Ett Memorial af Herr Lagerhjelm, Pehr, angående Financerne, jemte ett Anförande af Herr Heykenskjöld, Ludvig
Desto angelägnare blef det honom nu att se de skäl, med hvilka författaren rättfärdigade sin stränga förkastelsedom. Måhända hade han orätt. Dock, han utvecklade sina skäl på ett ganska klart och öfvertygande sätt. Han analyserade de olika erfarenheterna ur sitt känslolif och framvisade öfverallt en bottenfällning af sinnlighetens slagg. Han förfor derunder lika lugnt som skoningslöst. Han var synbarligen en man, som kastat en blick in i sig sjelf och der, så vidt sig göra låter, studerat den allmänna menniskonaturen. Han var tillika en sanningsälskande man, som icke ville lemna sig sjelf eller andra, hvilka liknade honom, en trasa qvar af den strålande klädning, som den sjelfbedragna draperar kring sin nakenhet. Och med sanningskärleken förmälde han en djerfhet, som utan tvifvel lände hans egen bok till mehn hos sina läsare, ty han vågade sluta henne med några frågor, besynnerliga nog och syftande åt ett håll, hvilket nästan lät misstänka hedniska eller åtminstone kätterska afsigter med hela verket. Han frågade först, hvad religionen är, om hon består i de antagna lärosatserna eller om hon ens är till sitt väsen beroende af dessa. Utöfva till exempel de olika åsigterna om personernas förhållande i treenigheten eller om de tvenne naturernas förhållande i Kristus ett väsendtligt och omskapande inflytande på religionen? Dessa olika åsigter hafva tändt verlden i lågor och måste således vara mycket vigtiga sanningar eller villfarelser; men är det fromma lifvet i Gud beroende af det sätt, hvarpå de en gång blifva afgjorda? Hvarom icke, så måste man medgifva, att lärosatserna och deras omfattande af tron är ingalunda detsamma som det fromma lifvet i Gud, och att det sednare icke ens kan sägas stå uti ett bestämdt beroende utaf de förra. Är således detta lif ett lif af analyserande och söndrande tankar? Eller är det ett allt sammangjutande känslolif, i hvilket menniskan förnimmer sin förening med Gud och hans skapelse, och i hvilket alla hennes tankar och handlingar erhålla en egen riktning, alla hennes öden och erfarenheter en egen betydelse?
Jag kan icke påminna mig annat, än att 71 :sta §:n blifvit af H. o. Ad. återremitterad. Om så är, bör väl äfven denna § likaledes behandlas, på det att samma ordalag, som äro begagnade angående byggnader å landet, äfven måtte begagnas beträffande enahanda byggnader på städernas områden. Jag får derföre vördsamt anhålla om återremiss af denna § på det deruti måtte införas det i 71:sta §:n befintliga stadgandet, att brandförsäkringsvärdet skall tjena till hufvudsaklig ledning, för omdömet öfver ifrågavar:de byggnaders beskattning. Propos. till bifall å ifrågavar:de § blef härefter framställd och besvarad med Nej, hvarefter Hr Gr. o. Landtm., hemställde om R. o. Ad. ansågo de gjorde anmärknme föranleda till återremiss, och denna propos. blef med Ja besvarad. I fråga om §:n 146 mom. 2 anförde. Frih. Palmstjerna: I denna §:s 2:dra mom. säger Utsk. i afseende pä sjömäns skyldighet alt erlägga bevilln., när de hos sjömanshusen anmält sig till sjöfart, att frän dessa sednare skall, vid redogörelsen för den bevilln., hvilken der upbäres, ”bifogas bevis, att de personella afgifterna blifvit annorstädes påförde”. Dylika bevis torde i allmänhet vara ganska svåra att anskaffa, och derföre händer understundom, att sjömän få betala vissa afgifter dubbelt. Jag skulle fördenskull tro, att denna föreskrift är öfverflödig; ty der de personella afgifterna äro annorstädes påförde, der uttagas de också, hvarföre också något bevis i detta afseende icke lärer af sjömanshusen behöfva anskaffas. Redogörarne inom sjömanshusen hafva till följd af detta åliggande haft mycket besvär, och jag tror att man icke bör öka detta besvär mer än nödigt är. Jag hemställer fördenskull till Bevilln:sUtsk:s Hrr ledamöter, huruvida de icke anse dessa bevis temligen öfverflödiga. Hr von Hartmansdorff: