Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Lundsli. 5-årsberättelse för Upsala Lein. 4 — a 6 Läget af Åbyggeby Qvarn i Wendels Socken', OdensforsS Qvarn i Tierps Socken och Lingonbacka Fappers-Bruk i Farlåsa Socken, har vållat att skada genom öfversvämningar stundom tillskyndats ofvanliggande jordägor, men genom de årligen skeende Å-rensningar hafva dessa olagenheter blifvit till största delen afhulpne. Sådane vattu-dämningar förorsakas ock af Karlbolms Bruk i Wesslands Socken, af Dannemora Bergslag för Grufve-driften samt af Gimo och andra Bruk i Bergslags-orten r men dels är denna uppdämning företagen å egna ägor, och dels ersättes den derigenom vållade skada, antingen genom öfverenskommelse med Bruksoch Bergverks-ägarne eller ock genom de indirecla förmåner Bruks-rörelsen tillskyndar det omkring liggandelandet, sä att verkningarna af dessa oundvikligt nödvändiga vattudämningar icke kunna sägas vara för jordbruket menliga. För Moder-Näringen äro de i Tabellen omförmäldta Stats-bidrag, utan tvifvel, directe tryckande, emedan de öfverhufvud tagne, uppgå till 7A procent af uppskattade värdet utaf Kronooch 7ttt procent af Skattc-Hemman , som utgör ungefärligen hälften af ali jord å Landet. För Frälse-jorden uppgå Skatterna till vid pass 3| procent och för Säteri-jorden till i| procent; dock måste härvid anmärkas, att en högst betydlig del af de, uti Tabellen till penningevärdet, efter uppgift från fögderierna, utförda Stats-bidrag, bestå uti sådana allmänna bördor, t. ex. Skjutts, Väghållning, Skallgång m. m. som utgöras in natura, oftast på en lid af året, som är för Landtmannens öfriga omsorger mindre dyrbar och följaktligen icke alltid medföra uppoffringar i Ekonomiskt hänseende. I alla fall äro utskylderne af Jordbruket så betydliga, att de uppställa starka hinder emot den allmänna välmågans skyndsammare tillvext, helst myntvärden och varu-pris ständigt vackla och göra Landtmannens hushålls-beräkningar i hög grad osäkra.
15 st» gril 1208 Deri 14 Juli. piil afgifvit sitt Betänkande, hvilket samtelig» Biks Stånden bifallit; och slutar Herr ProtocollsSecreteraien härefter med följande ord : ”Hvad jag anfort, torde t i 11 rackel i g e? rr bevisa, att Uppfostrings-Cornitéen hittills uträttat allt , hvad tid och omständigheter kunnat tillåta, så vida grundlighet måste vara -ett högre mål för dess omtanka, än skyndsamhet; och att Comitéen ej ännu, för att fullända sin bestämmelse, hunnit framlägga utarbetade förslag till förbättrade stadgar för Skolor, Gymnasier och Universiteter, torde endast vara obegripeligt för dem, sorn fordra omöjligheter.” 6:o Ett ytterligare anförande af Herr Pro' sten Grefve Schwerin, innehållande dels åtskilliga förklaringar, i anledning af Herr Grefvens förra Memorial, dels svar å Herr Protocolls-Secreteraren Alderbeths ofvanstående anmärkningar; hvarvid Herr Grefven yttrar sig hafva fästat den största uppmärksamhet på föremålet för Comitéens undersökning, samt att, hvad Gymnastiken angar, Herr Grefven fullkomligt erkände dess positiva nytta, äfvensom, att örn Svenska Eolket vore så^ slappt, sorn Herr Hector Silverstolpe förmenar, vav det ock med kroppens restitjierande till krafter, som nian borde begynna; och yttrar Herr Grefven härefter: ”För öfrigt är jag ej ibland dem, som ogilla, att Kgl. Uppfostrings Comitéen icke omstöpt, eller velat omstöpa våra Vetenskapliga Läroverk Jag tror , med förnodeligen de flesta af Kongl, Uppfostringg-Comitéens Ledamöter, att principen för nu varande undervisnings-systeme är sann, och att, / Den I4 Juli, 1203 Sft, blott i ett och annat, och isynnerhet hvad det helas Styrelse beträffar, förändringar kunna vara nödvändiga. Principen för Vetenskaplig Undervisning ligger i Vetenskapernas natur , och får icke ändras och jemkas, efter de icke blott stundom , utan beständigt rubb liga åsigierna ä£ en så kallad erfarenhets philosophie.
Då denna sanning ingalunda kan vederläggas, ehuru den tills vidare torde obetänksamt af somlige förnekas, måste jag vidblifva den Den 22 Februarii e. m. öfvertygelse, att ingen annan rättsenlig utväg gifves att komma till elen allt jemt yrkade, och, som föregående Ständer uttryckt sig, af både rättvisa och billighet påkallade jemkning och rättelse i Skånska Roteringen, än att en allmän ny Extra Rotering öfvergår de båda Länen gemensamt, hvarefter det må åt Kongl. Maj:t i underdånighet öfverlämnäs rättighet, att med hvarje Rote öfverenskomma om dess frivilliga åtagande att hålla ständig soldat, mot erhållande af en viss förminskning i Rotehållsskyldigheten, sådan den blifvit fastställd för hvarje Rote efter en jemn fördelning af 2672 extra Roteringsnummer öfver hela provincen , hvilken allmänna extra Rotejemkning nödvändigt måste föregå hvarje annan åtgärd till den ordinarie Roteringens lagenliga stadfästelse; och bör man ej betvifla, att icke ett betydligt antal af de Roteringsskyldige qvarblifva vid det ordinarie Rotehållet, örn det beviljas dem en större nedsättning i lmmerairen för öfvergången till ordinarie Rotehåll. Jag föreslår, att J-, i stället för måtte blifva den förmedling från extra till ordinarie Rotehållet, som antages; emedan en så betydlig nedsättning i Rotehållsskyldigheten torde medföra en allmännare öfvergång till det senare, i hvilket fall Armeen icke kommer att sakna i sina leder samma effectiva stjn ka, som de Skånska Regementerna nu uppvisa, vid hvilken omständighet man synes 63 H. 5* 68 Den 23 Februar e. m. fästa så mycken vigt. Det kunde äfven till Kongl. Maj:t öfverlåtas, att, med de vid extra Roteringsskyldigheten qvarblifvande öfverenskomma örn en ständig Rotevacanceafgift i spanmål, som skulle användas till förstärkande af provincens värfvade militaira styrka, så vida man nemi. anser denna åtgärd behöflig, i händelse det ordinarie Rotehållet icke uppginge till den numeraire som anses nödigt.
St. förklarat vara berättigade \ att på Pensions-slat öfverflyttas, då de upnålt den för pensions åtnjutande af Staten bestämda ålder, anser jag mig böra vördsamt föreslå, alt R. St. måtte förklara Kanslisten Ekman och Kammaskrifvaren Forsberg berättigade ali få från och med innevarande 1853 års början utbekomma och på Allmänna Indragningsstaten upföras till åtnjutande af ett, deras i f. d. Magasinskon!, innehafda ofvannämnda aflöning motsvarande belopp, intilldess de genom fullmagt ' å annan Statens tjenst erhålla lika stor löne-inkomst. Jag anhåller, alt denna motion måtte varda med öfrige RiksStm kommunicerad och lill StatsUtsk. remitterad. Begärdes på bordet, hvarjemte Hr Westerstrand, Fehr, förklarade sig till alla delar biträda denna motion. Uplästes en af Ilr Dalman, Wilh. Fredr. Achates, inlemnad sålydande motion: Uti en fråga, som tyckes befinna sig i den fördelaktiga ställning, alt både Regering och folk derom äro ense, synes det icke böra vara omöjligt att förlika intressena och förena meningarna äfven inom represeulationen, ehuru denna olyckligtvis fortfar att vara splittrad i fyra Stånd. En sådan fråga är den s. k Bränvinsfrågan. Troligen har i intet lagstiftningsärende en mera aktningsvärd och enhällig opinion, i och genom sin egen sanning och styrka, utan tillhjelp af andra eljest ej så sällan anlitade agitationsmedel, både verkat och framträdt. Från alla landsändar hafva petitioner i hundradetal ingått, varmt förordande en så beskaffad förändring uti denna del af lagstiftningen, att det förstörande onda, som bränvinet i moraliskt, fysiskt och ekonomiskt hänseende åstadkommer må kunna hämmas, om ej helt och hållet tillintetgöras. Uti sitt tal från thronen har Konungen med ädel värme upmanat Ständerna att vidtaga åtgärder för att tillvägabringa en till detta ändamål syftande reform och derigenom ”gä Konungens faderliga afsigter till mötes.” Tvisten i frågan är således flyttad frän punkten ”huruvida” och inskränker sig lill ”pä hvad sätt”?
Gyldenstolpes anmärkn:r anser jag således icke förtjena afseende. Hr von Knorring: Jag skall vara kort. Jag har icke blifvit af mina motståndare öfvertygad, att det är fördömligare att lägga ett ofrankeradt bref i en breflåda, än att afsända det med en diligens eller ångbåt. Jag vidhåller således min åsigt, och icke heller kan jag medgifva uteslutande af den sista meningen i punkten, hvilken jag anhåller mätte bifallas, sådan den af Utsk. blifvit upställd. Medan jag har ordet, anhåller jag att få rälta eli mitt misstag, hvarpå man fästat min upmärksamhet, nemi. att ordet adressat korner af fransyska verbet adresser, men icke, såsom jag förut upgifvit, af latinska verbet adressare. Ofverläggningéu förklarades härmed fulländad, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, framställde, att, sedan Gr. Mörner och Frih. Palmstjerna förenat sig med Hr von Hartmansdorff, endast 2:ne förslag till förändring vore i fråga, nemi. det ena af Hr von Hartmansdorff, som ansett sista meningen böra erhålla följande lydelse: ”skolande, i händelse för ringa porto blifvit erlagdt, bristen af brefemottagaren godtgöras, såvida han vill brefvet utbekomma”, och det andra af Hr Printzensköld, som yrkat, att hela punkten må blifva sålydande: ”att bref, som inläggas i de breflädor, hvilka, efter General-Post-Styrelsens föranstaltande, anbringas vid postanstalter, böra vara försedde med frimärken, motsvarande portot efter brefvets vigt. De bref åter, hvilka med diligenser eller ångbåtar fortskaffas, kunna afgå utan att vara med frimärke försedde; skolande, i sådant fall, adressaten erlägga brefportot, om han vill brefvet emottaga”. Härvid anmälde sig och yttrade Frih. Cederström:
Han satt och såg på denna kraftmenniska af ben och muskler, hvilken låg der i slädhörnet gent emot honom, inhöljd i sin eleganta vinterpels och med cylindern djupt neddragen i pannan öfver kranieansigtet, och som bligade tillbaka på honom med två otydbara, grå ögon, hårda och godmodiga på samma gång under de buskiga brynen, medan färden gick fram igenom denna bygd, hvilken dock borde vara detsamma för dem begge; – och han begrep det hela ännu mindre än någonsin. Hans första minne af Nisse Svensson var från ett stort bondgille, ett dansgille i jultiden. Det var för så der ett tiotal år tillbaka; han var då sjelf ett dussin år eller så; men han såg ännu, der han satt i släden och åkte ut å den snöhöljda slätten, der det redan kvällades så smått och ett och annat ljus begynte lysa fram igenom den tätnande tågan, – han såg ännu hela synen framför sig, så konkret och lefvande som vore den från gårdagen. Det långa bordet fullt med flaskor, glas, korthögar, cigarrlådor; gästerna derikring på bänkar och stolar; tobaksrök och sorl; dunkande i bordet med kortlappar, och klang af silfverpengar; och öfverst vid bordsänden gamle Sven Nilsson, mot hvilken sjelfva sonen Nisse var en dvärg, nämdemansdryg och storbondsbred och i det begynnande dåliga rusets väntan på tillfälle och föremål för urladdning. Så kommer Nisse in, – två gallgula, blodsprängda ögon stå skeft på honom; i nästa ögonblick faller en knytnäfve under en svordom i bordet, så att glas och karaffer hoppa och pengahögarne börja rulla; och den gamle sätter för det plötsligt tystvordna och förläget lyssnande laget sin egen son vid skampålen, såsom ett kräk och ett afskum, den der intet beställer utan att kasta bort sin fars pengar, – student se’n tio år, men ännu ingen examen.
Under den närmast följande tiden bibehöll bekantskapen sin flyktiga karaktär. Hur den sedermera skriftligen förnyades och personligen fortsattes under sommaren 1884, är också på föregående blad antydt. Under många år hade Victoria Benedictsson lefvat andligen ensam i den lilla byn på skånska landsbygden. Dag hade gått efter dag, enformigt som rinnande sand, under fruktlösa försök att ge innehåll åt ett lif, som syntes henne värdelöst, då hon icke kunde uppnå det enda stora, som hon åtrådde. I anteckningarna från alla dessa år förtälja lidelsefulla ord om kampen mellan enformigheten och hennes starka längtan. Det var denna kamp, som gång på gång satte pennan i hennes hand, sedan hon gång på gång i förtviflan bortkastat den. Alltifrån den tid, då hon var ung flicka, hade hon också i hemlighet gått och burit på ett svärmiskt hopp: att få umgås på förtrolig fot med en henne sympatisk man, utan inblandning af erotik. Så länge hon ännu var ung och fri, var denna oerotiska förhoppning antagligen just en form af förklädd erotisk längtan. Omständigheter gjorde, att den bokstafligen kom att realiseras, vid en tid då hennes blomning – till följe af sjukdom och lidanden – redan måste anses ha varit förbi. Den ovanliga formen för detta intelligensförhållande skall alltid bidraga sitt till, att det synes den utanför stående ofattligt; och hvarje den efterlefvandes försök att förklara det, skall antagligen förefalla läsaren förmätet. Det inleddes med full afsigt, spirade långsamt upp under dagligt umgänge och knöt sig under år af ömsesidigt arbete och ömsesidig utveckling, då bådas själslif var så intimt förbundet, att de delade allt: tankar, erfarenheter, intryck och stämningar; och detta allt bildade med tiden en gemensam intellektuel fond, till hvilken båda hade samma rätt, då ingen kunde afgöra hvad som från början varit den enes, och hvad som varit den andres bidrag. Nedanstående utdrag ur stora boken skildra ett par episoder från umgänget under sommaren 1884 – sedda med Ernst Ahlgrens ögon. Den 7:de kom Axel Lundegård i bokhandeln på vanlig tid. Jag hade föregående qväll varit nog oförsigtig eller rent ut dum att lemna honom slutet af »Informatorn» till genomläsning.
Norra och Södra Vedbo Härader . '■ Östra Härad Vestra d:o Östbo d:o Vestbo d:o sT Skattlagda Fisken och Fiskelägenheter af särskilda slag, hvilka ej under något hemmans ränta äro inbegripne. Tveta, Vista och Mo Härader . Östra Härad Sta T ullmjöl qvar nar med 570 par stenar. Tveta, Vista och Mo Härader . Underhållna Kreatur. - Hvete. Sa re ta CM 03 0 X 03 w O d 3 crq cr 0 pr 03 030 p w 3* CD CD •“1 T:r. T:r. T:r. T:r. T:r. T:r. T:r. T:r. T:r. T:r. T.r. T.r. T:r T:r. St. St. St. St. St. St. R:dr sk. rst. Summa. Rtdr sk. rst. Sumna. Jordeboksoch Hemmanta Is-Ränta. Kron R:dr sk. |rst. R:dr sk. rst. R:dr sk. rst. Lön för åren 1843—1847- lil. t är afdraget. St. 4 st. St. Efter Bevillningsförordningen. lista Art. R:dr 888 sk. rst. Summa. R:dr sk. rst. R:dr sk. 13 21 I I 33 Bränvinsbrännings afgift. Sumna. R:dr sk. (rst. R:dr sk. rst. 42 I I 14! Jordeboksoch Hemmantals-Ränta. Kronotionde. Afrad. Mantalspenningar. Gerningsören. Tionde och Räntor af Bruk och Bergverk samt andra Yerk och Inrättningar. Summa. Ridr sk. 15 rst. R:dr sk. R:dr sk. rst. R:dr sk. | rst. R:dr sk. rst. R:dr sk. rst. Kostnad för Rustning och Rotering. R:dr sk. rst. Pastorers. Kapellaners. Kyrkobetjenings. Summa. R:dr 13 sk. rst.
Moder i lifstiden tillagde Pension af 200 R:dr, hvaraf 100 R:dr redan äro å denna Stat uppförde, har, enligt hvad Stats-Contoirets Proto-, coll den 2 Martii 1819 utvisar, efter sin Systers död, kommit i åtnjutande af återstoden, på det sätt, att 50 Ridr fått af henne tillträdas på Allmänna Pensions-Staten samt öfriga 50 B:dr ansetts böra på Indragnings-Statens besparingar utgå; och låta Riksens Ständer, i följd häraf, sist-j berörde 50 R:dr uti behörig ordning å Staten upptaga. 7:0. E. K. M. har, genom Nådigt Bref af den 18 December 18x8, förordnat, att en då i Nåder beviljad tillökning af 350 R:dr i hyran för de af Kongl. Öfver-Ståthållare-Embetets Cancellie begagnade rum borde af Allmänna Indragnings-Statens besparingar godtgöras ; Och som. det oförhöjda hyres-beloppet är å denna Stat uppfördt att indragas, när rum i Kronans hus för nämnde Cancellie kunna blifva att tillgå, hafva Riksens Ständer alltså ansett omförinälde tillökning jemväl böra å Staten uppföras; dock få Riksens Ständer i underdånighet anhålla, att,’ så vida några tjenliga rum i Kronans hus nu skulle vara att tillgå eller snart blifva att disi ponera, desamma måtte för ifrågavarande behof varda upplåtne och meranämnde hyra således, enligt hvad E. K. Mits högstberörde Nådiga Bref afven föranleder, Itunna besparas. 682 Under Jani ga Skrifvelser, 8:0.
Annu har jag aldrig hört, att den, som står i spetsen för den administrativa magten, icke behöfver statsinkomster och fullt ut så mycket som den beskattande statsmagten beviljar. Jag tror således, att korrektivet för en sådan magt, som man anser vara så farlig, att man tror R. St:rs allena-beskattande-rätt sväfva i lära, ligger i sjelfva sakens natur, att den administrativa magten behöfver medel och alltid så mycket som den beskattande magten gilver. Men deremot. Mine Ilrr, anser jag det vara förenadt med största fara, om R. Stms allena-beskattande-rätt icke skulle ega någon motvigt. Jag föreställer mig nemi., att en ensidigt sammansatt majoritet inom representationen skulle kunna så begagna sin beskattningsrätt, att öfver höfvan stora skatter lades på vissa konsumtioner, näringar, intressen och yrken; man hade då kommit in på ett område, der fältet stod öppet för despotismen i all sin förhatlighet och der konungamagten gjorts till en lekboll i partiernas liander. Jag bär nu, så vidt det stått i min ringa förmåga, sökt visa att R. Stms allena-beskattningsrätt icke sväfvar i någon lära, att R. F. gifver K. M-.t rätt att nedsätta afgifter och lindra skatter, att denna rätt är en nödvändig motvigt mot den andra statsmagtens beskattningsrätt samt att detta konungamagtens prerogativ är ett bland de dyrbaraste, emedan den dermed kan träda medlande fram emellan stridande intressen. *) Den 14 Mars 1810. H. VI. 32 498 Den 25 April i. m. Frill, af Ugglas har i sin reservation yttrat, att förevarande förslag af Bev.-Utsk:t skulle, oin det godkändes, utgöra ett ingrepp i konungamagten. Jag vågar inför R. o. Ad. uttala min lefvande öfvertygelse derom, att det är sannt hvad Frih af Ugglas sagt. R. o. Ad. har vid denna riksdag genom sitt eget beslut nedlagt sin politiska företrädesrätt och afträder nu såsom politisk institution.
Väl kunde man utan ansökan få insända en sinnessjuk till hospitalet, Bih. lill R. St. Prol. 1859 $ 1860. 8 Sami. 31 Käft. 2 Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 156. men endast »i trängande falin, hvarmed menades de fall, då galenskapen på en gång våldsamt utbröte, »och då hospitalet är närbeläget». De två vilkor, sorn här voro sammanställda kunde likväl ej alltid finnas förenade. Skulle då, när hospitalet vore aflägset, den vildsinte dåren, till fasa och våda för hela sin omgifning, behållas i hemmet tills alla de andra befallda upplysningarne genom läkare, presterskap och andra trovärdige män hunne insamlas? Vore det ej ändamålsenligare att för »trängande falin medgifva det sinnessjuk person finge på hospital intagas utan föregående anmälan, sä vida plats för honom funnes ledig? Med anledning af hvad sålunda blifvit anfördt, har motionären föreslagit, att Rikets Ständer mätte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om ändring af ifrågavarande stadgande i syftning, dels att, vid ansökan om sinnessjuks intagande å hospital, alla de föregående åtgärder, som kunde fördröja den sjukes intagande och dymedelst aflägsna sannolikheten af hans botande, så vidt möjligt vore, inskränktes och förenklades, dels ock att i trängande fall hospitalets aflägsenhet ej komme att utgöra något hinder för den sinnessjukes intagande på dylik sjukanstalt och vårdande derstädes. Om anskaffandet af de intyg och uppgifter, hvilka böra fogas vid ansökning om sinnessjuk persons intagande å hospital, ovilkorligen fordrades för att åt den sjuke bereda behöflig vård, skulle visserligen skäl finnas, som talade för det väckta förslaget.
;» an8edde 8tr>dF»nden för framtiden, i af8eende pä 8ä vät för8ta Lntieten, 8vm underafdetnin^ar af det metallikdra N^ntet i 8ilfver; af Iivitlra Letänlranden tV:o 1 allena8t frän LorZareoell Londe8länden, men gila de öfrige frän 8vmteline Ki!i88tänden äterremilterat8. ld Utskottens deliandling ms lietta ämne i allrnänl>et är, inom Lorgareoell Honde8tänden, anniäikt, dels att Ii. Iil:ts till Utskotten remitterade iVad. 8ki!svelse as deli 26 Aov. sistl. ar, angående N^nträrdets ättliällande, ieke innefattar någon Ilro^osikion om !V1xntl>estämning, eller gisvit anledning till den utsträckning i s> amställningen, som Utskotten sig tillåtit, livadan oek »agre k.edamöter inom desse kiks8tand slirat 12 i58 Htatsocli Lanco-IIt skottens lien öfvertygelse, att Ii. 8l:r, innan lie fatta deras Leslut i denna vigtigs sak, korde i underd. ankälla, det X.
Grundlagen stadgar, att Ridderskapet och Adeln utfövar sin representationsrätt, på sätt Riddarhusordningen innehåller och irsta § deraf, lyder så: ”På Riddarhuset äger hvar och en introducerad ätt, genom dess hufvudman , Säte och Stämma, efter den i Matrikeln stadgade ordning.” Der finnes såledas föreskrifvet, att representationsrätten och följakteligen äfven rättigheten att kunna väljas till Revisor och dylikt, blott kan utöfva® af dem som tillhöra introducerade ätter. Författningarne om inträdes vinnande finnas , på sätt redan är visadt, icke uti Riddarhusordningen, utan 1 de få, nyss uppläste tydliga ord att instructionen. Det måtte således icke kunna nekas , att det beror af Ridderskapet och Adeln sjelf, att för Directionen utfärda hvilken instruction som hälst Ståndet finner för godt, endast den ej står i strid mot Grundlagen. Och om så verkeligen förhåller sig , kan jag åtminstone ej inse, att ifrågavarande förslag reduceras till en olaglighet, hvarföre jag ock tillstyrker ett odeladt bifall i Utskottets Memorial. Deli 6 Augusti /, m. *53 Hani Excellence Herr Grefve af Wetterfeldt ^ Gujlaj; Efter den framställning, Herr Grefven och LandtMarskalken gjörl om egentliga ämnet för ifrågavarande ölverläggning, skall jag icke yttra mig öfver den delen af discussionen, som alsett Höglofliga Ridderskapets och Adolos rättighet, att vägra introduction. Jag får, hvad denna omständighet angår inskränka mig till det förklarande, att min öfvertygelse fullkomligen öfverensstämmer med hvad Friherrarne Anckarsvärd och Cederström härom yttradt. Efter detta korrta tillkännagifvande af min åsigt, öfvergår jag nu till sjelfva hufvudfrågan. En värd Ledamot, Friherre Wrangel, har föreslagit en förändring i det hitintills öflig» sättet att meddela introduction. Han har begärt, att hvad som i anledning af hans motion, blifver beslutadt, må införas uti Riddarhusordningen. Hvarföre har han gjort det?
Påföljden deraf blifver, enl. min öfvertygelse, att, detta skall göra lärdomsoch apotogist-skolorna mera än hittills besökta. Det är derföre nödvändigt, att någon skolafgift bestämmes för att icke draga och ditlocka ett för stort antal fattiga barn, så mycket hellre, som oaktadt sådan afgift man sannolikt i en ej aflägsen framtid skall, genom tilltagande folkmängd finna sig föranlåten, att höja fordran af kunskapsmått hos dem, som i skolan intagas, derföre att lärjungarnes antal eljest, i förhållande lill lärarnes, blir för stort, hvarigenom skolan icke skulle kunna uppfylla sin bestämmelse. Man har påstått att den föreslagna afgiftcn är för hög för skolbarnens föräldrar i allmänhet, men denna olägenhet kan ju af skolstyrelsen hjelpas och afgiften lämpas efter hvars och ens förmåga att den erlägga. På dessa skäl anhåller jag om bifall lill betänk. Hr Silfverstolpe: Jag anhåller blott att, i anledu. af hvad här yttrats om att de afgifter, som hittills erlagts till lärare skulle vara frivilliga, erinra att, ehuru detta visserligen är sanni med en del af dessa afgifter, andra åter tillkommit till följd af skolordningens stadgande derom att barnens föräldrar skola till skolan erlägga sådane afgifter, som finnas vara behöllige. Man har vidare sagt, att hinder skulle uppstå för skolgången i fall den föreslagna afgiften blefve bestämd. Uti andra länder har man dock funnit förhållandet vara sådant. I Tyskland, der en vida högre afgift är fastställd, än den nu föreslagna, förspörjes ej något klagomål i detta hänseende, och jag ville önska alt vi i allmänhet stöde på samma grad af bildning, som Tyskarne. Hr von Hartmansdorff: Mina värde motståndare hafva i denna fråga intagit en för dem mycket fördelaktig ställning, då de gjort sig till målsmän för den fattige, som söker odling. Men jag tror att R. o. Ad., vid frågans närmare betraktande, lärer finna delta målsmanskap vara mera skenbart än verkligt. Jag har redan sökt visa att afgifter hittills erlagts.