Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Kronofogdens ansvar och göromål äro redan nog mångå och trägne, att jag ej tror dem böra förökas, i synnerhet som, efter hvad mig är bekant, det ej är erfarenheten af behof, som föranled t denna förändring. § 116 bestämmer tiden för den, som af Pi öfnings-Comitéon äskar någon rättelse, all densamma ingifva före kl. 12 den dag, då Comitéen sammanträder, men då jag änser det kronans ombud, som åligger af sådane klagomål för Comileen göra föredragningen, och genast vara beredd på anförande af sina åsigter, väl behöfva någon tid förut alt dem genomse, anser jag, att sista tiden till dylika besvärs inlemnande borde vara kl. 12 dagen förr, än Comiteen samlas. Jag har anfört denna åsigt i Utskottet, men som den ej der blifvit antagen, får jag emot detta beslut anföra min reservation/’ Herr Aminoff, Fredrik: ”Emot Utskottets beslut, i afseende på afgift för Caraclers-fullmagter, får jag härmed anmäla min reservation. Enligt första momentet af 37 §, skall afgift jemväl utgå för fullmagt å sådan beställning, med hvars innehafvande ej åtföljer lön på Stat eller arfvode. Della stadgande är icke blott i hög grad obilligt och orättvist, utan synes mig äfven innefatta ett verkligt misstag, tillkommet genom borttagandet af orden "eller bestämd tjenstgöringsskyldighet”, som uti motsvarande moment al 1835 års Bevillnings-Stadga förekommer, emedan, i följd deraf, ej mindre Civile än Mililaire Embe:soch Tjenstemän, som innehafva ordinarie, med bestämd tjenstgöringsskyldighel förenade, fastän lön - Bevillnings-VtskoHels Betänkande, N-0 U. 37 lösa beställningar i Rikets tjenst, träffas af en beskattning för sin obelönade möda celi uppoffring för det allmänna, som icke ulkräfves af löntagare. Alt ett sådant missförhållande bör rättas, läier icke undfalla Rikets Ilöglofl. Ständers uppmärksamhet.
Ännu är det mycket vanligt att äfven den estetiskt vakna kvinnan betraktar sträfvan efter det sköna som ett behag i lifvet, men icke som en plikt. Skönheten anses som ett öfverflöd, hvilket somliga hafva råd till, andra icke. Men det är alldeles visst att en hvar, som har skönhetssinne, kan åstadkomma en viss harmoni mellan det nyttiga och det sköna, ifall man icke förväxlar det senare med lyx, hvilken tvärt om är ett hinder för det värkligt vackra. Detta senare kan vinnas med enkla medel och för billigt pris. Och genom att eftersträfva skönheten, på samma gång som hon tillgodoser nyttan, tillfredsställer kvinnan icke blott ett berättigat kraf i sin egen natur: hon öfvar äfven ett djupt inflytande på medlemmarna i det hem, där hon är själen. Barnens sinnen uppfostras och förfinas genom de vackra intrycken; de vuxna erfara en ro och en glädje, som alltid gör dem älskvärdare, ofta ädlare, och kvinnan själf blir lyckligare genom den skapandets glädje, som utöfningen af en konst städse medför. Ett stort framsteg i smak har hos oss ägt rum på de sista tjugo åren. Den rörelse, som fru Sofi Adlersparre började genom att på svenska meddela Jakob Falbes Konsten i hemmet samt genom att grundlägga Handarbetets vänner, har gripit allt mer omkring sig. Och genom den nyssnämda föreningen, genom Selma Giöbel, genom Tora och Jakob Kulle samt genom den tekniska skolan i Stockholm har äfven landsorten blifvit starkt påvärkad af den nya smakriktningen. Man begår numera sällan forna tiders oerhörda smaklösheter, såsom att låta oss hvila mot eller trampa på hästar, lejon och fåglar, broderade på kuddar och pallar; att vandra omkring med turkhufvuden på våra tofflor eller klifva i herdestycken på våra golfmattor. Vi slippa nu se blomtaflor på nattsäckar, landskap på eldskärmar, ruiner på skrifbordsmattor eller någon af Thorvaldsens basreliefer sydd i pärlor på kappan till en hörnhylla! Man gör ej tofflor till urhållare, ej dockor till penntorkare! Med andra ord; man lär sig att icke bruka som prydnader sådana ting, hvilka icke hafva det allra minsta med det ifrågavarande ändamålet att göra, ja, som ofta göra det sålunda prydda föremålet obekvämt att bruka.
Ad. att detta mern. skulle punktvis pröfvas. i:sta punkten, hvaruti Utsk. anmält sig sakna anledn. att understödja Frih. Koskulls motion, blef af R. o. Ad. godkänd. i-.dra punkten, innehållande hemställan att numerering af alla platser å läktaren må af Ridd.Direkt, föranstaltas, samt alt biljetter af olika färg hädanefter såsom hitintills måtte lemnäs till den del af läktaren, hvars platser disponeras af Hr Landtm. 35 * 548 Den 29 December e. m. Hr Gr. o. Landt m. framstälde propos. lill bifall ä Utsk:s i denna punkt gjorda hemställan, samt förklarade, sedan denna propos. med starka ja och åtskilliga nej blifvit besvarad, att ja dervid varit öfvervägande. 3:dje punkten, innehållande att, derest R. o. Ad. funné för godt, att en särskild uppgång bereddes för corps diplomalique m. il., sådant väl kunde låta på åtskilliga säll verkställa sig, äfven utan alt uppgången hehöfde ske genom Ridd.salen, och Utsk. i sådant fall torde erhålla uppdrag att, med biträde af någon architekt, dertill uppgöra förslag, men att en dylik förändring svårligen kunde under denna riksdag vidtagas, utan syntes böra upppskjutas tills efter riksdagens slut. Hr von Hartmansdorff: Jag fästade redan förra gången, då detta ämne förevar, Ståndets uppmärksamhet på olämpligheten af en ingång till läktaren, genom samma dörr, som Ståndet för sitt inträde begagnar. Hvar och en lärer finna, att det vo re otjenlig!. Ville man åter låta den ena af vära dörrar vara öppen för de utländska ministrarne och den andra för oss; så biefve ingången för träng, särdeles då deputationer emotlagas. Detta förslag lärer väl således icke af R. o. Ad. antagas. Ett annat förslag, nemi. all slä häl pä muren utifrån och der anbringa en uppgång till läktaren, har Frih. Cederström sjelf förklarat vara otjenligt. Jag hemställer derföre, att Ståndet mätte låta äfven denna fråga förfalla. Frih. Boije, Fredr.:
För att äfven detta mitt anförande måtte komma, i benäget öfvervägande hos fl. BancoUtsk., får jag vördsamt anhålla 0111 det nu föredragna betänkts återremitterande. Hr Cederschjöld, Pehr Gustaf: Då jag nu går att göra anmnrkntr vid BancoUtskts betänk. Nto 20, vill jag börja nied den, rörtdc silfver myn tet under Litt. B upptagna afdelningen "skrot och korn.” Vid den riksdagen, dä myntfoten bestämdes, stred jag efter förmåga mot hallens antagande endast till 12-lödighet eller till en blandning af 3 delar silfver och en del koppar; hvarigenom icke allenast myntet blef tyngre och ovigare än sorn behöfdes, utan äfven mycken koppar förloru 7 H. 4i 3aa Den 17 Maj c. m. cles alldeles onödigtvis. Af de skäl, som då derföre anfördes, var det väsentligaste, alt man fick en jemn belsmansvigt för ett visst antal myntstycken. Fördelen deraf är likväl temmeligen underordnad. Ett annat skäl var, att myntet skulle nötas mindre. Men della är elt verkligt misstag. Ty hvarje myntstycke blir nu för dess förskönande behandladt med svafvelsyra till den på ytan befintliga kopparens bortfrätning. Ytan blir alltså fint silfver, och myntstycket följaktligen lika blottstäldt för nötning, som hade det varit lika fint ända igenom. Elt tredje skol, som hade mesta inflytandet på besluten, oaktadt jag ej säkert minnes om det offentligen anfördes, var den förmodan , att en bättre silFverhalt skulle befordra myntets ncdsmältuing och utskickuing, hvilket pluraliteten af R. St. på den tiden fruktade och ville på allt sätt söka förekomma. Men denna fördom har nu väl temmeligen allmänt försvunnit. Jag är alltså härutinnan ännu af samma tänkesätt som då, men vill likväl nu icke yrka någon ändring i iojeringen. Jag vill nu öfvergå till de delar af betänk., hvari jag egentligen önskar ändring, och vill börja med det s. k. remed i um.
Län motion, angående upphäfvande af 106 ocb 107 §§. Be v illnings-För ordningen. Stats-Utskottet: l:o Ephraim Larssons från Elfsborgs Län motion, angående de så kallade stämmoböternes användande till löner åt Krono-Fjerdingsmän; 2:o Olaus Ericssons från Götheborgs och Bohus Län motion, angående lörbud för användande af uppkommande öfverskott å Stats-nredlen, intilldess Rikets Ständer vid nästa Riksdag derom förordna; 3:o Ephraim Larssons från Efsborgs Län af Anders Jonsson i Okna från Östergöthland, samt större delen af Ståndet biträdda motion, angående upphörande af Slats-anslag till Kongl. Theatern, m. m. 4:o Eric Anderssons från Stora Kopparbergs Län motion om upphäfvande af tredskoböter för uragtlåten lefverering af hemmans-ränteoch qvarntulls-kohlen i Dalarne; 5:o Johannes Johanssons från Götheborgs och Bohus Län, af Olof Lindbäck från Halland biträdda motion, alt till fattige fiskares understöd måtte anslås den Kongl. Maj:t och Kronan, enligt stadgandet i 1 Cap. Sjöskade-Bulken, tillkommande andel uti skeppsvrak och strandadt gods; 6:0 J. O. Dahlbergs från Vester-Norrlands Län motion, angående rättighet för egaren till Skönviks Glasbruk att erhålla Statslån till belopp af 30.000 R:dr med låg ränta och billiga återbetalnings-villkor; 7:o Prot. Utdr. d.
S. D. Föredrogos och biföllos Stats-Utskottets nedannämnde den 13 dennes på bordet lagde Utlåtanden : N:o 292, i anledning af erhållen återremiss af Betänkandet N:o 130, angående befri'se för Magasinsförvaltaren i Warberg, Anders Öhrvall, från honom ådömd ersättnings. jighet till statsverket; N:o 293, i anledning af erhållne återremisser å Betänkandet N:o 171, angående Kongl. Majtts nådiga proposition om tillåtelse för nya Trollhättekanal-bolags-direktion, att få till skatte lösa gamla slussen vid Lilla Edet med tillhörande område; N:o 294, i anledning af väckt motion om statsanslag till bekostande af en uppfunnen machin till uträkning, sättning och tryckning af Mathematiska tabeller; N:o 295, i anledning af väckte motioner, angående förändradt användande af den till skolorna i städerna inom Lunds stift utgående Helgonskyld samt om denna afgifts upphörande m. m.; N:o 296, angående Militiae-Boställs-kassan; N:o 297, i anledning af väckt motion, angående ett årligt anslag af 1000 Rdr åt Byggnadsföreningen i Stockholm; samt N:o 299, angående dispositionen af den å ackordsförskotter och ersättningar varande reserverade behållning. S. D. Föredrogos och lades till handlingame Stats-TJtskottets den 13 dennes på bordet lagde Memorial: N;o 300, i anledning af erhållen återremiss å Utlåtandet N:o 254; och N:o 301, i anledning af erhållen återremiss å Utlåtandet N:o 255. S. D. Föredrogos och biföllos Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens nedannämnde den 13 dennes på bordet lagde Utlåtanden: N:o 40, i anledning af väckt förslag om inrättande af en paket-fart emellan Sverige och vissa utrikes handelsplatser; 492 Prot.-Vtdrag den 15 Augusti 1851.
Jag både känner ganska speciell och erkänner förhållandet, alt Emman är i behof deraf; men hvad beträffar sjelf va anslaget af medlen, så förekommer det mig likväl något betänkligt, all till en fruktbar ort, såsom den - 483 Den ag Mars f. m. na verkligen är, lemna dessa statsbidrag utan något förbehåll af återgäldande lill Slaten. Det måste vara ganska gifvet, att om Emmåns upprensning uppfyller sitt ändamål, så skall denna trakt ovedersägligen blifva betydligt mera fruktbärande un förut, och en mängd jordlotter blifva ojemförligt förbättrade, på bekostnad af andra skattskyldiges jord, sorn ej skulle komma i något slags förbätlradt tillstånd. Mig förekommer detta betänkligt, och jag har velat yttra denna betänklighet, för att fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på huruvida tillräckliga skäl verkligen kunna anses vara anförda, för att underkänna StatsUtskts betänk, i detta hänseende. Frih. Boye: Så framt ej andra orter redan bade erhållit dessa villkor, så skulle det måhända synas besynnerligt att begära dem lör Småland, men då verkliga förhållandet är sådant, att productions underhjelpande, då fråga varit om andra orter, utgjort ett föremål för understöd, så vet jag ej, hvarför detsamma här skulle förtjena mindre afseende än då fiåga varit om andra orter. Hr von Hartmansdorff har framställt en sanning, som jag begär att få vitsorda, nemi. den, att om ett villkor bestämmes sådant som det, hvilket Utsk. här föreslagit, nemi. att ifrågavar. summa skulle anses såsom ett lån, d. v. s., att hemmansägarne för dessa lån skulle gifva inteckning i sina fastigheter, så gå de aldrig in deruppå, och hela ändamålet kommer sålunda att förfelas. Frågan är således verkligen den: skola dessa orter uteslutas ifrån den omvårdnad och det productionsunderstöd, som andra orter fått? Jag anhåller om instämmande i PresteStts beslut i denna punkt, och är ganska förvissad, att om R. o. Ad. skulle fastställa Utsk:s betänk. så vore frågan derigenom så afgjord, att intet lån skulle komma att äga rum, emedan den begärda säkerheten ej kan ställas. Frih.
Behofvet lärde snart allmänheten, att under skydd af den nya lagstiftningen begagna sin lösegendom såsom ett kreditmedel, och att således använda en af lag godkänd form för vinnande af en fördel, som lagen ej afsåg; och oredligheten egde jemväl deri ett tillfälle att bedraga Utskottet vågar dock icke motsäga, det ju icke förlagsrätten kan föranleda missbruk. Men alt tillfället till missbruk blefve större genom den föreslagna författningen, än under för hand varande förhållanden, förnekar Utskottet, likasom att den omständighet, att en rättighet kan missbrukas, innefattar ett tillfyllestgörande motiv för rättighetens borttagande. Lagstiftarens uppgift måste vara alt söka förekomma missbruken, utan alt hindra ett lofligt bruk af rättigheter. Han skulle eljest ålägga den, som lyder lagen, att lida för den, som öfverträder densamma. Härmed har Utskottet sökt att i korthet vederlägga de anmärkningar, som afse det nådiga förslaget i allmänhet; och om man härefter kastar en blick Lag-Utskottets Utlåtande, lST:o 54. 13 på nu gällande lagstiftning uti förevarande ämne, synes ali tvekan om svaret på den genom anmärkningarna uppkastade frågan, huruvida en lagstiftningsåtgärd uti ifrågaställa syftning är af behofvet påkallad, böra försvinna. Med vidhållande af sin åsigt angående ett dylikt behof, öfvergår således Utskottet till granskning af de anmärkningar, som äro riktade emot del nådiga förslagets serskilda bestämmelser.
Vi skulle emedlertid illa uppfylla vårt kall emot våra hemmavarande medborgare, om vi, i stället att minska Bevillningen, hvarpå de kanske gjort sig förhoppning, ökade densamnia. Jag afråder åtminstone helt och hållet från en dylik mesure. Det liar blifvit sagdt att England måste utgöra stora skatter, blott för att betala jäntorna på sina Statslån. Jag tror för min del, att dessa skatter .blifvit långt drygare, om sjelfva skulden skolat betalas. England hade visserligen hvarken befunnit sig på den punct det nu är, eller kunnat föra så många lyckliga krig, om det icke tillgripit Statslåne systeniet. Man har vidare anmärkt, att vi hafva Deri 19 Julii f m< ptt alltför ringa rorelse-capital, hvilket andr^ ater ansett icke böra cikas, emedan det inne* fattade en kränkning af capitalisternes rätt. Just; derföre tror jag Statsskulds systemet böra såsom en medelväg antagas. Härigenom tror jag afven den fördel skola vinnas, att då behofvet af Banco-sedlar minskades skulle räntan \ naturlig väg nedsättas, hvilket vöre långt för-: manligare, än att medelst maktspråk bestämma den till ett visst belopp. En värd Talare har jenvfört detta systeme med Allmänna Ma" gazins-Inrättningen. Henna jemförelse förslår jag icke. Het ena var ett sätt att uppköpa spannmål, att utlåna den och att få säden återbetald : det andra ett kraftigt medel att öka sädes-productionen. Jag anser äfven ränta å ifrågavarande Obligationer nödig, hvarigenom de kunna gå i omlopp utan fond. En värd Talare har liknat dessa Oblagationer vid en Angmaschin, sorn sätter manga krafter i verket; hvaremot en annan inyändt, att den vanliga säkerhets-ventilen här saknas. Jag tror oss äga denna ventile uti Nationens garanti af systemet. Sednare Riksdagars erfarenhet har bevittnat Riksens Ständers omsorg, att uppfylla sina förbindelser, ehuru detta icke alltid kunnat ske efter allas önskan.
Utan afseende på vetenskapsmännens, sins emellan, mycket skiljaktiga upskattning af Ko-koppornas värde och nytta såsom skyddsmedel, har jag nu endast framställt de gängse meningarne om användandet. Det är ej mitt ändamål att undersöka huru mycket af dem eger sanningen till grund; sådant ligger utom mitt fack. Men i opinionernes tidehvarf, har jag trott mig, på en gång, göra styrelsen och de styrda, en verklig tjenst derigenom, alt nu framföra desse gängse meningar, och alt föreslå medel till misstroendets un - 240 Den 28 December e. m. danrödjande. Inom min familj har jag för många år tillbaka begagnat vaccin från det i London för sådant ändamål befintliga kostall. Den kom mig tillhanda genom en numera afl. läkare, som för anskaffningen använde en häfvande diplomats benägna åtgärd. De deraf upkomna koppor hade en mycket långsam gång, och liknade, äfven till utseendet, långt mera verkliga mennisko-koppor, än de vanliga skyddskopporna. Då vi nu ega inom riket 2.ne af nationen underhållne vetenär-anstalter, en i hufvudstaden och en i Skara, så synes det ej böra medföra någon synnerligen ökad kostnad om vid hvardera af desse inrättningar alltid funnes åtminstone ett (säger ett) tjenligt kreatur för delta ändamål, hvarigenom duglig vaccin kunde oafbrutet öfversändas till hvarje provincial-läkare inom riket. Del är för tillvägabringande häraf, som jag vördsamt föreslår, att 11. St. täcktes till K. M. framställa en underd. önskan i ämnet, sedan detsamma först blifvit vederbörligen behandladt af Besvärsoch Ekonomi-Utsk., dit jag anhåller om remiss af delta ödmjuka mern. Remitterades till Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk. Gr. Mörner, Otto Gabr., hade inlemnat en motion af följande innehåll: Med anledn. af vid förledet plenum af Frih. Bennet väckt motion, som föreslog alt R. St. matte till K.
IVlen för att göra detta, är det klart att det fordras ganska djupa och vidtomfattande kunskaper; man skall känna den organism på hvilken naturen yttrar sina verkningar, man skall känna den i sina minsta detaljer. Men huru går homöopatien till väga? Den behöfver icke veta något af allt detta, den behöfver icke fråga efter huru organismen är beskaffad, utan den ser blott efter symptomerne huru de yttra sig för ögonblicket, och för att komma till nödig kunskap, så ger den in ett medel hvad som helst till en frisk person och sedan sitter den med händerne i kors och ser hvad verkan medlet kan hafva d. v. s., homöopaterne anteckna alla de lifsyttringar som inställa sig efter detta medels intagande. För att göra detta, behöfver man naturligtvis icke veta det allra minsta om kroppens sammansättning o. s. v. utan raan endast skrifver anteckningar. Det är naturligt att resultatet skall blifva i högsta grad löjligt, och man kan lätt tänka sig detta, ty om jag ger ett medel åt 3 eller 4 personer och den ene straxt derefter får en retning i halsen så att han börjar hosta, den andre får begär att klia sig bakom örat, en tredje aft nysa en fjerde något annat behof o. s. v. så är allt detta verkningar af detta medel och detsamma skall då användas vid sjukdomar som yttra sig på detta sätt. Jag har här i min hand en liten skrift af Professor Duben om homöopater och gymnaster, hvilken behandlar denna fråga au fond, men jag vill icke trötta med att upläsa mycket härur, jag ber blott att, för att gifva E. o. Ad. en föreställning om huru homöopatien går tillväga, få recitera några få ställen. För det första vill jag upläsa ett stycke som är rigtadt mot Doktor Liedbäck såsom den enda homöopalli vi ega. Professor Duben säger att lian erbjuder sig, »att när D:r Liedbeck behagar, i vittnens närvaro förtära matsked»tals sockergryn, impregnerade med 30:de förtunningen af hvilken »Svenska pharraakopens drogue D:r Liedbeck behagar välja, nb. »när jag sjelf fåll öfvervalla beredningen.» Detta tillägg har Professor
Likväl måtte 1760, då Hertigen af Bridgewater i sådant ändamål använde 3 millioner, England hafva varit uti annat tillstånd än Sverige nu; ty med all aktning för våra rika, tror jag ingen enskild finnes bland oss, som skulle våga sig ut på ett företag af 100,000 R:dr, mycket mindre af 3 millioner. Jag finner nog, huru jag tröttar Edert tålamod, mine Herrar, och jag skulle hafva så mycket att säga, om jag skulle följa allt som här blifvit yttradt, att jag finner mig skyldig att afkorta Edert besvär att afhöra mig; likväl kan jag ej underlåta att ännu tillägga något. Jag har hört yttras, att Sverige 1809, ännu uttröttadt efter ett långt krig och med utblottade financer, beslöt ett nyttigt företag. Det fortsattes, säger man, rastlöst under krig och fred i 20 år, under det att allmänna välmågan steg; nära målet för sina ansträngningar tvingades Nationen likväl af småsinnet och okunnigheten, likasom häpnande öfver hvad den kraftiga viljan förmått uträtta, och lemnande obegagnade frugterna af sitt berömvärda Den 26 Mars f. m. arbete; och man hotar oss, i följd deraf, med det upplysta Europas omdöme. Härtill svarar jag blott, att jag först och främst är så enfaldig, att jag tror, det Europa föga tagit kännedom om våra ansträngningar, och att det ännu mindre intresserar sig för Våra mera eller mindre felslagna beräkningar. Jag tror deremot, att tänkaren alltid skall komma att finna helt naturligt, att sans och beräkning efterträda en enthusiastisk villa, och att det ögonblick, då en folkrepresentation, ifrån undergifvenhet under hvilken inflytelse som helst, återgår till sjelfständiga beslut, i öfverensstämmelse' med det allmänna tänkesättet, i öfverensstämmelse med den allmänna öfvertygelsen om allmänt bästa, är af mera värde, än de mest lofvande utsigter af hvilket företag som helst, Nu skall jag ett ögonblick öfvergå till den egentliga frågan, eller hnruvida Rikets Ständer böra lemna det ifrågasatte förskottet af 100,000 R:dr.
En per mille afgift måtte för alla köp af roterade båtsmanshemman i Riket och husköp i Carlskrona Stad Amiralitets-Krigsmans-Kassan tillfalla; med hvilken fråga Rikets Ständer ansägo sig ej böra taga befattning, emedan den ej hade inflytande på Siats-Verkets tillstånd: och sedan Kongl. Krigs-Kollegium förklarat sig ej kunna med uppgörande af förslag till En per mille afgiftens fördelning tillhandagå; så täcktes Kongl. Majit, uppå förnyad hemställan af Direktionen öfver AmiralitetsKrigsmans-Kassan, genom nådig skrifvelse den 23 Juli 1831, förklara, det sistnämnde - Kassa borde undfå en åttondedel af hela inkomsten ifrån Wadstena Krigsmanshus-Kassa. Det belopp af 4,859 Ridr 46 sk. 7 r:st., som Rikets Ständers Revisorer uppgifva hafva influtit för år 1840, är för 2:ne år, eller för åren 1837 och 1838, och utgör håde andelen i En per mille afgiften och i afgiften utaf Ecklesiastik-Slatens bevillning. Den frivilliga afgift med 3 procent af Ecklesiastik-Stalens lönebevillning. som Presterskapet vid 1810 års Riksdag sig åtagit och som sedermera fortfarit, hvaraf Amiralitets-Krigsmans-Kassan, enligt Kongl. Maj:ts nådiga skrifvelse den 23 November 1824, undfår -idel, kan ej betraktas annorlunda, än såsom en tillfällig inkomst, hvilken kan upphöra, så snart Presterskapet ej längre vill dermed fortfara. Redovisningen utaf afoch tillträdes-afgifterna har sålunda tillgått, att Kronofogdarne antingen levererat medlen till Landt-Ränteriet, eller 91 direkte till Amiralitets-Krigsmans-Kassan desamma aflemnat. På detta sätt förklaras anledningen hvarföre i Landsböckerna för Kalmar