Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Riksgälds-konlorets fordringar för de låneunderstöd till strömrensningar, vatlenaflappningar och odling sförelag, som utaf härtill vid 1840 och 1841 års riksdag anslagna medel blifvit beviljade och utbetalda, böra, — så vida icke Kongl. Maj:t, i afseende på dessa lån, tillämpat och till efterrättelse fastställt de för enahanda understöd, vid 1844 och 1845 års riksdag, stadgade betalningsvilkor, — liqvideras pä det sätt, att, efter Fem ars förlopp sedan medlen blifvit af Riksgälds-kontoret utbetalda, erläggas årligen till detta verk Fem procent å det ursprungliga lånekapitalet, hvaraf först beräknas Tre procent årlig ränta för det vid hvarje liqvid återstående kapitalbeloppet, samt det öfriga utgör afbetalning, intilldess hela kapitalet med ränta sålunda blifvit till fullo betaldt. För liqviderandet af ej mindre de, enligt Rikets vid 1844 och 1845 års riksdag församlade Ständers beslut, till sagde föremål beviljade och från Riksgälds-kontoret utbekomna lån, än äfven dylika, före samma riksdag, anvisade låneunderstöd, vid hvilkas återbetalning de vid nyssnämnde riksdag meddelade föreskrifter skola tjena till efterrättelse, böra, efter Fem års förlopp från slutet af det år, hvarunder medlen blifvit af Riksgälds-kontoret utanordnade, eller, då lånen successivt utgått, Fem år från slutet af det år, derunder första hälften af lånet lyftats, årligen, intilldess detsamma är till fullo återbetaldt, erläggas Åtta procent å hela den beviljade lånesumman* hvarigenom Två procent ränta godtgöres för lånets vid hvarje liqvid återstående belopp, samt detta minskas med öfverskottet såsom kapitalafbetaining; skolande, derest inbetalningen icke å bestämd tid verkställes, dessutom å det till liqvid förfallna beloppet erläggas Fem procent årlig ränta, intilldess betalning sker; hvilken ränta dock ej kommer att beräknas och påföras för sådana lån, som på stadgadt sätt böra i sammanhang med allmänna utskylderna återbetalas.
I alla, hvilka icke veta, hvad det är att älska, och min tunga skall lära er ... Heliga Antonius, Sankta Filibunka och ni alla tolf små profeter, gamla, hyggliga hedersknyfflar, hvad han var lycklig ... Att aldrig vara ensam längre, aldrig. När han de tidiga mornarne i väntsalarne bidade tågen och intet annat hade att göra än att stirra på den grå väggen midt emot, strax tecknade sig der Hedvigs ansigte, invigande hans arbetsdag med sitt ljusa leende. När han satt på arbetarmötena och lyssnade, tyckte han, bäst som det var, att han ingenting hörde längre, bara kände en varm, blodrik qvinnomun eldigt tryckt emot sin, och om aftnarne i de otrefliga hotellrummen bestod han sig med ett öfverdåd af ljus och i stället för att krypa till kojs gick han sjungande af och an eller stod timtals och fantiserade i fönstersmygen, i det han som ackompanjemang med all gewalt trummade »Napoleons marsch öfver alperna» på den immade rutan ... Men nu var han ändtligen hemkommen ... om tio minuter skulle han få se Hedvig. Tio minuter. Ja han önskade, att de voro gångna, de der lumpna, förargliga tio minuterna, men på samma gång saktade han ändock sina steg, der han vandrade fram öfver gatorna, saktade dem för att som en lycklig gourmand så länge som möjligt frossa af de härliga ögonblicken innan ... Slask, rusk och dugg ikring honom. Det flöt, det dröp, det stänkte. Den gråpapperslika himmeln skiftade i brungrått. Dimman dränkte husen med sin qvalmiga fuktighet, och stod så tung och så tjock öfver gatorna som genuin london-fog af värsta sort. Kyrkklockorna klämtade mjeltsjuka likbegängelsehymner, och den ena begrafningen efter den andra for som vanligt om söndagarne fram öfver gatorna i denna sömniga, sorgmodiga andante-takt, som kan göra den gladaste beklämd. Gråtande qvinnor i vagnarne närmast kistan, skrattande herrar i de sista.
Prot. 185g & 1800, 6 Sami. 1 Afd. 25 Raft, 2 Banko-Vt skottets Memorial N:o 51. kommer att tjena till efterrättelse intill dess Rikets Ständer, efter Utskottets hörande, någon förändring derutinnan besluta. Till följd häraf har Utskottet genomgått och granskat nu gällande Instruktion, hvarvid Utskottet af enahanda skäl, som i Memorialet N:o 48 blifvit anförda till stöd för Utskottets hemställan, om borttagande af den för Rikets Ständers Revisorer öfver så väl Banko-verket som Banko-diskonten och Låne-kontoren stadgade skyldighet att aflägga tysthetsed, ansett Utskottets ledamöter böra från dylik edgång frikallas. I händelse denna åsigt af Rikets Ständer gillas, lärer Instruktionens 1 §, som innehåller föreskrift om tysthetseds afläggande enligt faststäldt formulär, böra från blifvande Instruktion uteslutas och uti densamma i stället under ny §, här nedan upptagen under 5:o, införas ett åläggande för Utskottets ledamöter att iakttaga tystlåtenhet i de fall, der sådan, i öfverensstämmelse med Rikets Ständers beslut, påkallas. Som den från 1857 års början till 1859 års slut upplupna Bankovinst vid innevarande riksdag blifvit till särskilda ändamål disponerad, erfordras uti Instruktionens nuvarande 2 g den ändring, att det yttrande och förslag om Bankovinstens användande, som Banko-Utskottet vid nästa riksdag har att till Rikets Ständer afgifva, kommer att afse den sedan 1860 års början upplupna vinst. Då Utskottet för öfrigt funnit endast några obetydliga jemkningar i redaktionen vara af nöden i nyssnämnde ,§ 2, hvilken, såsom följd af här ofvan omnämnda uteslutning, skulle uppflyttas till § 1, tillstyrker Utskottet att §§ 1 och 3 uti Instruktionen för Banko-Utskottet vid nästa riksdag måtte erhålla denna lydelse: § 1.
Nå väl! om den bär linnes, så hyser'jag äfven aktning för denna, mot min tro rakt stridande öfvertygelse; men må det då ursagtas, att jag uppmanar dessa den åldriga Representationens försvarare att visa, det denna Representation kan uttrycka landets opinion, och att jag tror, att bästa beviset vid detta tillfälle kommer att blifva, om de här församlade Representanterne önska till MedStånden frambära uttrycken af hvad vi tro vara landets intressen. Jag anser denna stund vara för oss och för vår representation, såsom R. o. Ad., högst vigtig. Den opinion, i4 Dea 24 J a n u a r i i f. m. vi här yttra, torde inför Nationen blifva gradmätaren å It. o. Ad:s förmåga att uppfatta Nationens behof, dess mod att uttrycka dem. Jag inser mer än väl, mine Herrar! att tiden icke tillåter oss nu utarbeta och discutera andra tal i stället för dem, Grefve Lewenhaupt uppläst. Men derpå ligger icke heller någon vigt. Den opinion vi nu till vårt protocoll yttra, örn än alldeles olika med de tal, som komma att hållas, sprides innan aftonen till MedStånden och inom några dagar till Nationen, och bevisar vida mera än de tal, som tid och former nu hindrat oss få efter välönskan. Hr Dalman, Wilhelm Fredrik, Frih. Rantzou, Johan Albert och Hr Hallenborg, Garl Johan, förenade sig med Grefve Cronhjelm. Grefve Lewenhaupt: Vid uppsättningen af de korta tal, jag ämnar hålla till de andra Stånden, har jag sökt följa förra tiders bruk; och får jag derföre till Hr Gr. o. Landtnäs samt H. R. o. Ad:s bedömande hemställa, huruvida de få tankar, som i talen finnas uttryckte, äro öfverensstämmande med It. o. Ad:s öfvertygelse. Jag underkastar mig likväl gerna, att Jtidd.-Secreteraren anmodas att, å Ståndets vägnar, uppsätta andra Tal, i fall It. o. Ad. så beslutar.
Rehbinders förslag icke skulle röna något vidare motstånd, begagnar Hr Carleson sig af tillfället att lägga ytterligare hinder i vägen. Kan det vara rätt att så förfara? Hr Carleson: Jag tror icke att jag begagnat mig af någon annan rätt än den grundlagen tillägger mig. Den tillvitelsen eller anmärkn., som Hr von Hartmansdorff framkastat, att någon eller några af R. o. Ad:s ledamöter skulle genom bordläggning af en inbjudning lagt hinder i vägen för Ståndets beslut, drabbar icke mig. Det mäste jag dock erkänna, att det varit min mening att förhindra inbjudningens afgående, och det af det skäl, att jag tror mig veta, all de fleste af de punkter, öfver hvilka R. o. Ad. fattat ett ifrån Utsk:s förslag afvikande beslut, äro af 3me Stånd bifallna, samt alt vid sådant förhållande en inbjudning vore ändamålslös. Emellertid beror det på R. o. Ad. sjelf jlt afgöra om inbjudningen skall afgå eller icke. Frih. Cederström: Skulle det förhålla sig så, som Hr Car leson anat, att nemi. 3:ne Stånd beslutit i olikhet med R. o. Ad., betyder det ingenting, alt inbjudningen afgår, ty den kan ju då icke hafva någon verksam påföljd. Då det således förefaller mig, som om det i dylikt fall borde vara Hr Carleson likgiltigt om inbjudningen afginge eller icke, men jag af densamma ännu hoppas en lycklig verkan, vågar jag hemställa så väl lill den värde ledamoten, som till R. o. Ad:s öfrige ledamöter, samt anhålla om Hr Gr, o. Landtm:s propos. derå, alt de af Frih. Rehbinder och af Hr von Hartmansdorff föreslagna inbjudningar måtte på en gång få afgå; hvilket Gr. Lagerbjelke redan benäget yttrat sig kunna forsin del medgifva. Hr Carleson: Jag glömde nämna uti milt sista_yttrande, att det för mig är likgiltigt huru i denna sak förfares Ar det ingen 310 Den 3 November e. m. af R. o. Ad:s ledamöter, som anser min åsigt riktig, later jag den förfalla, samt återtager min anhållan. Gr.
Man får icke lösrycka delar af en uttryckt tanka, ty då kan man leda sig till slutsatser, som alldeles icke med reservationen varit afsedda, och citationerna blifva ej ärliga, och mig synes derföre att då hr Adelborg velat fästa afseende på min reservation, han äfven bordt upläsa den delen deraf som innefattar premissen till den ifrågavande slutsatsen, och den innehöll icke någonting 540 Den 29 Juni e. m. annat äu att R. St. tvänne gånger, då K. M. gjort framställning om ett anslag för Stång-åns muddring och rötning, icke ansett ifragavar:de föremål vara för det allmänna af sådan vigt, att man borde bevilja understöd derför på ifrågasatta vilkor. Då R. St:r tvänne gånger förut på en K. Propos. gifvit ett sådant svar, så ansåg jag att det icke visade mycken följdriktighet uti R. St:rs beslut, om R. St:r nu beviljade, i anledn. af enskilde motionärers framställning, hvad de förnekat då K. M. derom framställt propos.; men jag har icke talat emot sjelfva anslaget. Jag tyckte nemi. att anslaget kunde vara väl användt såsom St.Utsk. nu föreslagit detsamma, men jag ansåg det vara inconseqvent om det bifölls. Då likväl ingen af R. o. Ad:s ledamöter ansåg en sådan inconseqvens betyda något, så hade det varit olämpligt af mig, som i det tryckta Betänk, hade nedlagt min åsigt i ämnet, alt nu tala vidare om den saken, då jag icke hade något att anmärka emot sjelfva anslagets beviljande, utan endast vid formfrågan. Medan jag har ordet så vill jag nämna i anledn. af Frih. Raabs yttrande i afseende på motionärens framställning om faschin-armen, att våra skiljaktiga åsigter i detta fall härröra af samma skäl som jag förut framställt, eller att denna fråga icke är i utlåt, besvarad, men då man har begärt 20,000 R:dr för ett visst ändamål och St.Utsk. icke svarat derpå, så är det ju klart, att raan kan bifalla betänk, i öfrigt, men återremittera frågan om dessa 20,000 R:dr.
S, Prot, 3:dje Sami, ig. 158 Constitutions-Utskottets Betänkanden. således, med hänsigt till i:sta puncten, eller den, rörande begärd men afslagen granskning af vissa till Statsverket hörande Fonder, anmäla att, vid de särskilda, i följd af meningarnas olikhet, med slutna sedlar anstälda voteringar, i fråga om tillämpning af 107 § Regerings Formen, dels mot StatsRådet samfäldt, dels emot Föredraganden af Handelsoch FinansÄrenderna, för åtgärden till vägrad Revision af Tullverkets räkenskaper och förvaltning, något bestämdt resultat ej kunnat ernås, emedan i förra omröstningen Två Stånd stadna! mot Två, samt, i den sednare, Två Stånd yttrat motsatta tankar, och de Två öfriga,hvartdera medelst paria vota inom sig, blifvit inactiva; men att, hVad åter beträffar åtgärden till vägrad revision af Krigsmanshus - Militia} - Boställssamt Mötes-Passevolance - Cassorne och Hospitals fonderna, hvilka ej äro af fullt enahanda beskaffenhet med verkliga Statsmedel, och hvilkas brist i tillgång icke heller genom bevillning fylles, Utskottet ansett något härutinnan icke falla StatsRådets Legamöter och vederbörande föredragande till Last. Andra puncten, angående den längre tid fortfarande ledigheten af Tre Stats-Secreterare Beställningar och af Justitiae - Comtitutions-TJtskottets betänkanden. 159 Cancellers-Ämbetet, har ytterligare föranlåtit Utskottet till en särskildt anmälan, hvarom Utskottet får hänvisa till dess Allmänna betänkande i följd af StatsRådsProtocollens fulländade granskning. Vid pröfningen af de sammanstälda 5’.dje och g:de Puncterna, som åsyfta en förment origtig tillämpning af TryckfrihetsFörordningen, samt förnämligast indragningen af Dagblad, med förbud mot deras vidare fortsättning, har Utskottet, med stöd af 107 §.
Under åberopande af stadgandet i 118 § af 1858 års Bevillnings-förordning, enligt hvilket, förutom den i allmänhet bestämda bevillningsprocenten, särskilda summor voro anvisade till bestridande af taxeringskostnaderne i Norrbottens län med 800 R:dr, i Westerbottens län med 300 R dr, i Jemtlands län med likaledes 3u0 R:dr samt i Westernorrlands län med 200 R:dr, allt Runt, har, uti motion N:o 184 hos Ridderskapet och Adelil, Herr Friherre af Schmidt, Carl Jolian Georg, föreslagit, att, som det visat sig att nämnda vid sednaste riksdag indragna, särskilda anslagssummor fortfarande vore för ändamålet behöfliga, de äfven måtte för framtiden få utgå. Då emellertid det af motionären oinförmälda förhållandet icke blifvit närmare upplyst eller vitsordadt, har Utskottet ansett sig så mycket mindre kunna derå fästa något afseende, som de reseoch traktamentsersättningar, hvilka i och för taxeringsförrättningarna ifrågakomma, numera icke, på sätt förut egde rum, utgå af den för ifråga - 30 Bevillnings-Utskottets Betänkande g. varande län anvisade bevillningsprocent, utan, jemlikt 4 mom. af 76 §, af Riksgåldskontorets medel bestridas. Utskottet hemställer alltså att motionen icke må bifallas. Uti lista och 3:dje punkterna af 76 § förekommer stadgande om den procent af bevillningssumman, som var anvisad att utgå första året, då Bevillnings-stadgan tillämpades. Som detta stadgande numera är öfverflödigt, har Utskottet funnit det böra uteslutas och redaktionen af punkterna derefter rättas: hemställande Utskottet att denna åtgärd må godkännas. § 80.
Enär nu vägen till en del äfven under vintern af de resande begagnas, kan Utskottet ieke finna någon orättvisa deruti, att de, för den förmon, denna väganläggning jemväl då bereder dem, bidraga till densammas underhållande medelst erläggandet af en, i jemförelse med sommartiden, betydligen nedsatt afgift. Deremot skulle Utskottet finna mindre bil ligt, om Rikets öfrige invånares skattebidrag biefvo använda, för att åstadkomma bemälde resandes befrielse från denna afgift, som i allt fall synes kunna af dem undvikas, så vida de icke anse vägens begagnande för sig förmonligl. Yid sådant förhållande och då frågan om meranämnde vägs hållande i farbart skick icke torde påkalla något beslut af Rikets Ständer, anser Utskottet sig icke kunna tillstyrka någon åtgärd i anledning af ifrågavarande motion. Stockholmelen 2 April 1840» STOCKHOLM, Kongl. Ordens-Boktryckeriet, 1840. Stals-Vtskollels Memorial, IV:o 38. Ank. till Exp. Utsk. den 4 April, kl. io f. m. Memorial, med öfverlemnande af Fullmägtiges i Riksgälds-Contoret till Rikets nu församlade Ständer af g ifna Berättelse. (Rgs. Afd.) å det alt Rikets Ständer må komma i tillfälle att om Riksgälds-Contorets förvaltning och rörelse sedan sistförflulna Riksdag erhålla en mera fullständig och sammanhängande underrättelse, än den, som kan inhemtas af de Rikets Ständer meddelade Revisions-Berättelser, liar, i likhet med hvad i afseende på Banco-Fullmägtiges enahanda Berättelse redan är vordet iagttaget, Stats-Ulskottet ansett sig böra härmedelst lill Rikets Ständer vördsamt öfverlemna den af Fulltnägtige i nämnde Verk vid innevarande Riksdags början afgifna samt af Utskottet genomgångna och granskade Berättelse om samina Verks styrelse och förvaltning. Slockholm den a April 1840. Bilt. till R. St.
Det kan jamen vere like godt ni schtelle er under oss tydskar... vi petale edre tj enste... K önig Alprech ist ein brav Herre. Mere mjöd und kirsedrank i våre remmere. I tenne nacht schall det röde plod flyt e i schtrömmer und de hunderne schola prinne som sticker und sch trå. Schkål våre medhjel pere! Det schkall bli en schen prase på Käpplingeholmen... (får se Bäck) Ver is t der man? Hvadan kommer du och ho äst du? 36 B Ä C K . Jag vet inte hur jag kommit hit... Jag förmodar att jag är i h edervärda bondeståndet eller högvördiga pres tes tåndet. B Ä C K (rädd). Jag förmodar det är jernvägsfrågan, som kommer rikets ständer att vaka i natt. A L F (går emot honom). Du bist ein ferräder... B Ä C K . Nej, jag är en ärlig borgare, som ordentligt betalar min skatt och mina kontributioner. B Ä C K . Albrekt eller Marg areta (stirrar på dem). Till hvilken hör du? B Ä C K . Det fö rstår jag inte, men Eric, min brorson säger, att den bör gå norr om Mäl aren, men det lär de inte vilja på Riddarehuset... A L F . Hohl mich der T eufel wenn ich ferschtehe... F Ö R S T A H Ä T T E B R . Säg hvadan du kommer och hvilken konung du erk änner för din rättmätige herre. B Ä C K . Gud bevare mig... hvilken skulle vara min herre annat än Hans Kungeliga Majestät Oscar I, Sveriges, No riges, Göthes och Wendes Konung. Ist das Wahnsinn oder Argwohn? A L F (kastar af sig hättan och drar sin sabel, de an dra likaså). Tu kommer hier icke från mit lif! B Ä C K (faller på knä). Skona mitt usla lif, nådige herrar! A L F (sätter svärdspetsen mot hans bröst, de an dra likaså).
Under denna tid hade den franske vikomten oafbrutet uppvaktat Annunciada. Guilio hade gifvit honom ett bestämdt löfte om systerns hand. Och i förlitande att han skulle kunna inlösa detta löfte, hade han satt sig i allt flera och flera penningeförbindelser till de VilleRosny, hvars officiella förklaring dröjde i följd af en liten stötesten, som råkat komma i dagen. Denna stötesten var föranledd af lord Stouthead, som efter en tre dagars besinning fattat det beslutet att blifva vikomtens rival. Det hade förnärmat hans egenkärlek att Ville-Rosny tviflat på hans framgång, och under de tre dagarne, hvarunder han ej såg Annunciada, växte hennes behag och fullkomligheter till en sådan höjd att lorden trodde både lif och välfärd bero på sin framgång bos den sköna romarinnan. Alltså begaf han sig af till palatset Montefiori, men handledde sitt tilltänkta frieri med en så grannlaga flegma att ingen utom vikomten anade rivalskapet. Förtviflad började den unge fransmannen grubbla på medel att mota bort detta jättehinder – Anunciada var synbart ganska road af lordens lugna småroliga väsende – och slutligen hittade han på ett, som han ansåg borde slå an. En morgon besökte vikomten sin engelske vän, och sedan man en stund pratat om hvarjehanda, yttrade han vårdslöst: – Hur länge stannar ni qvar, mylord? Mina angelägenheter kalla mig snart hem till Frankrike. Lorden, som varit sysselsatt att med sin blick förfölja en stackars fluga, som hängt sig i ett spindelnät, såg tvärt upp. – Huru vikomt, var icke er vigtigaste angelägenhet här? – Icke numera. – Huru så ... törs jag fråga det? – Hvarföre icke! Jag litar på ert hedersord, om ni lofvar tystnad. – Jag lofvar det, och mitt ord är en borgen för att jag bevarar hemligheten. – Nåväl, jag har kommit underfund med en sak angående den stolta Annunciada, den nemligen att hon sätter en rival framför mig. – Ah, vikomt, ni smickrar ...
Men manne ej det motiw till flit och arbetsamhet under egendoms förwartwande, som vstrldlgt föijer af känflan genom friheten, att efter behag iörwalta, skulle förfalla, samt werksamheten förflöos om dispositions rätten i':ffraukes blott för ägarens egna lifstid/ och hurn kan med e„ full ägande rätt med 6ominiu>n plenum förenas att derifrän söndra den fria förwaltningen? ägaren blrfwe i molsätt foll reducerad till sine arfwingars förwaltare af hwad hon sjelf förwärfwat, och l det högsta blott ulus> teuctuselus af sin egen proprielkt. Emot Fidei Commist stiftelser anmärkes äswen fäsom en orättwisa, att genom en enda versons uteflätande forman, öfrige eller rätte ariwingarne belages hwad dem efter naturens lag tillkommer. Men utom det Fidei-Eommitzorien stundom äe ensam arfwinge, sä bär hos en med fl-ra barn försedd husfader förmodas sädanr nwnwcr för hans förordnande akt de öfriga barnen ej warda wanlottade och da honom ej kan betagas okt sjelf förtära hwad han sörwärlwar / sA sy°°es deraf följa / akt honom bör wara öppet/ okt iöreikrifwa m-d hwad wi'kor hans defparde egendom bör bibehällaö för dest efterkommande och fredas irän förskingring. I Politiskt afseende har man emot silka stiftelser anfört, akt egendomar igenom dem komma Ur allmänna rörelsen/ ur ali handel, och att fäledes Arvdoch Ad. prot. s fök 46 » 418 Den 9 Jarmar». för andra instrankes tillfälle till den frihet, sorn bör wara en hwar öppen att sörwärfwa ägodel af Fäderneölandets förmäner, hwilkcn frihet äfmen skulle bliswa alldeles betagen genom möieligheten of all Fastighets disponerande tili Fide» Comnnfi.
Hofrättsråden hafva utsigten att blifva ordförande på sin division och att derigenom komma i åtnjutande af hvila från föredragning och följaktligen från det besvärligaste af tjenstgöringen, då deremot Revis.- secret:s göromål äro lika, antingen han är den äldste eller han är den yngste. Hofrättsråden hafva hoppet att vid en mera avancerad ålder uppnå vice-presidentsplatsen och dermed förenad högre inkomst. För revis.secret. åter gifves inom verket ej något vidare avancement. Härjemte är revis. secret. jemväl ledamot af en öfverdomstol, nemi. K, Cancellirätten. Den jemnförelse med ett hofrättsråd, som StatsUtsk. sökt tillegna honom, är således oriktig, utom i allt annat, äfven deri, att hofrättsråden, genom deras andelar i revisionsskillingar, redan äga en högre inkomst än Revis.- secreteraren. Den afi Maj e. m. T sednare tider hafva målen i Just.-expeditionen dessutom tilltagit ej allenast i mängd, utan äfven i vidlyftighet, och detta i det förhållande, att antalet af sådana mål nu åtgör mera än dubbelt mot den tid, då Sverige ännu ägde Finland. Hvarje rättegångsmål af större vigt och omfattning vandrar vanligen till Kungs, innan det afstadnar. Begäret att skrifva vidlyftigt, särdeles i rättegångar, har också tilltagit i en förvånande grad. Således förekomma ofta exempel, att mål inkomma, deri handlingarna väga flera lispund, och någon gång sådana, som i egentligaste mening kunna sägas utgöra hästlass. Det är väl sannt, att dessa roal förut passerat Rikets öfverdomstolar, hvilka deraf äfven fått vidkännas tyngden; men fördelade på ledamöterna inom Hofrätterna, Krigshofrätten, Kammarrätten, Öfre Borgrätten med de flera öfverdomstolar, från hvilka mål fullföljas genom Just.- revisionen till K. M., torde tyngden deraf hafva varit mindre känbar för dessa ledamöter, än den blir för Revis.secreterarne, som, nu 8 till antalet, få dela dem sig emellan. Derigenom att Högsta