Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Människovännen må därför känna sig tacksam mot den person, som med oegennyttig uppoffring börjar ett sådant foretag och ej låter några hinder af hål la sig från att föra det till önskvärdt mål. Det är detta som grefvinnan Amanda Taube, född Nerman, nu utfört, så att två sceniska föreställningar kunna gifvas å Kungl. operan för ofvan nämnda ändamål, den första söndagen den 12 dennes på middagen samt den andra på tisdags afton den 14. V i d dessa två, hvarandra fullkomligt lika föreställningar har grefvinnan Taube lyckats erhålla biträde af nere bland våra förnämsta sceniska förmågor, till exempel af den sångare, som länge varit och otvifvelaktigt fortfarande förtjänar att IDUN 18Ö3 En god kvinnas v ä g är i sanning strödd med blommor, men de uppspira b a k o m hennes steg, icke framför dem. j^USKIN. vara publikens mest firade gunstling, herr Arvid Ödmann, samt af den utmärkta sångerska, hvilken numera icke tillhör scenen, men ständigt tillhör konsten och med sin härliga röst och sitt bjärtvinnande föredrag alltid fängslar sina åhörare, grefvinnan Matilda Taube, född Grabow. På den dramatiska afdelningen medverka sådana krafter som Knut Almlöf och Georg N o n b y från vår scens förflunta dagar samt Gustaf Fredrikson och Thecla Åhlander med flere af dem, som nu utgöra teaterns förnämsta krafter. På samma g å n g herrar Almlöf och Norrby skyndat att bidraga till det vackra ändamå- let, har det ock varit för dem ett kärt tillfälle att upplifva minnet af den tid, då Amanda Nerraan var deras unga kamrat på dramatiska scenen. Själf upplifvar hon sina teaterminnen, då hon, åtminstone vid dessa två föreställningar, uppträder på den scen, där hon icke visat sig på två årtionden, men där hon förut under flere år var en till teaterns f r a m g å D g verksamt bidragande konstnärinna. I slutet af 1850-talet riktaJj dåvarande teatervänner sin uppmärksamhet på en helt ung flicka, som hade fått undervisning vid kungl. teaterns elevskol », men gjorde sitt första offentliga uppträdande på Edvard Stjernströms scen och spelade ganska olika roller, men alltid på ett sätt, som ingaf stora förhoppningar.
Lägre Landtbruksffolor wid Orup i Malmöhus, Wäderbrunn i Södermanlands, Bjädesjöholm i Jönköpings, Sjögestad i Östergöthlands och Hägerwall i Westmanlands Län hafwa inrättats ester af Kongl. Mast fastställde stadgar; och för iordningsbringande af ett Landtbruks-Jnstitut a Ulltuna Kungsladugård i Upsala Län, sa snart nuwarande arrendet af denna Kungsladugård upphörer, äro nödige åtgärder widtagne. Till uppmuntran för elever wid Teknologiffa Institutet ochEl^E,wid Chalmersta Slöjdffolan, der uitderwisningen fortgått efter gifne stämmelser, hafwa ökade premier blifwit bewiljade. st^Slojd Awen i flere afseenden hafwa utwägar genom Styrelsens föru»de>wissorg blifwit beredde för dem, som det åstunda, att genom sakkunnige lmidtimmnapersoner eller i tryck urgifne achandlingar kunna erhålla underwisning och råd i witza landtnrannanäringar, såsom angående förbättrade akerbrnksmethoder, ängswattningar och wattenafledningar, angående farffötstln, angående sillfiffet, angående bästa sältet att tillwerka tjära och pottassa, angående mera ändamalsenliga än hittills wanliga linspänadsoch wäfnadsmethoder, m. m. 3o LpMi-c MFör att ät innewänarne i Norroch Westerbottens af mist.värbngniiigster ofta hemsökte
Xf de airterikanska fiireningarna)) the Xumismatic and Antiquarian Society of Philodelpliia, &gt;the Boston Numismatic Societybl ocli athe American Snlnismatic and Archeological Society ' of New-Pol.lr~ Tar hon likaledes heAf ofvenst8ende, i. ] log gracl s~~~nmarislra forteckning pB hennes skapelser, tro vi. oss ernel1ei: ticl hafva visat, att clet arbetsmBtt hon ntfort, Bfven for en lbng lefl~ad, 1ran.lrallas mer iin vcmligt betydande. Om man d e s s t ~ t ~ i tager n i betralrtande, att fam.iljeforsorjarens nppgift till storstn clelen lrom att hvila pB hennes slruldror, fijrstgr man, i.~tt hennes] .if vnr en mda ling nrbetsdag, delad nlellan hennes lronst och lnoderns och husinoclerns oinsorger. n e t Br ocksB nu, dH detts ve~~ksammn lif sloclmat, omo: jligt att helt kilnna glomma den siniaktighet Bvarmed vBr sista rilrsilag, dB deli gBllde att visa sin e~kBnsla f6r cle fortjiinster frn Ahlborn inlagt om sitt fiidernesland, nedpru' tade den summa regeringen foreslagit som pension Bt den ' 70-&amp;xiga I~onstniiiiinaau. Infor grafvens ro bora clock alla missljncl fii~: stuinmas.
Jemte det Utskottet åberopar hvad här ofvan vid 14 § blifvit anfördt i anledning af de dervid gjorde och här förnyade aumärkniugarne, anser Utskottet sig bora, Bevillnings Utskottets Ullålande, A’:o lii. 9 böra, hvad angår anmärkningen vid rubriken “Skeppsredare och Fartygsegare“, erinra, att, då ifrågavarande § omfattar de serskilda å landet förekommande, bevillnings-afgift underkastade näringarne, anmärkta föreskriften icke kan, utan fara för iförbiseende vid författningens tillämpning, ur §:n uteslutas; hvadan Utskottet hemställer, att ifrågavarande § må i dess helhet bifallas, sådan den blifvit af Utskottet föreslagen. § 28- Då denna § innehåller för landet, hvad 11 § stadgar i afseende på städerne, och sistnämnde § blifvit af Ridderskapet och Adeln återremitterad, har höglofl. Ståndet, af sådan anledning, jemväl återremitterat ifrågavarande §, på det äfven här måtte tagas i betraktande, hvad vid 11 § blifvit anmärkt; men som Utskottet icke funnit skäl att, i anledning af anmärkningarne vid sistberörde 11 §, tillstyrka någon förändring, får Utskottet äfven här hemställa, att de gjorda anmärkningarne icke må till någon ändring i Utskottets förslag föranleda. § 29.
Då det är olika Nationer tillåtit att uppgöra sina affairer med hvarandra medel t växlar, skulle ej samma frihet förunnas medborgare inom samina lind, der risquen alltid är mindre» emedan de contraherande lyda under samma Styrelse och samma lagar, och der fördelen är större, emedan alla resuitater blifva .hastigare och vinsten lör Staten dubbel mot den som uppkommer af en individs pennineetransscti?*^ ner med en af främmande land Då Riksmynt tet ofta måste vara otillräckligt, i synnerhet i länder med tilltagande befolkning och Industrie, så är så mycket nödvändigare, att icke sakna de medel, sorn den enskildta Credifen erbjuder, för att efter behof uppfylla bristen af det allmänna myntet, och ett förnuftigt användande af dessa medel långt Ifrån att skada det allmänna myntet, mäste tvärtom bidraga att befästa dess credit. Jag förutser att många inkast kunna göras, och vill derföre möta ds mäst vanligt genom en förekommande vederläggning. Man säger: i *o Assignation?^ af privata (kola uttränga sr.delmonte,t. Man kan harti 11 svara, att en bättre vara, ej uttränges af en sämre, eller af ett blott hjrIpemedd; att dessa hjelpemedel befordra tillväxten af både befolkning och produetion, hvarigenom behofvet af mynt äfven 192 Den lo F'elmarii. måste ökas, hälst alla contributioner m. m. endast utgöras i det allmänna Riksmyntet. Man säger vidare: 2:0. As Hsk—fördel, sorn större delen medborgare ej kan begagna. Men det står ju hvar och en fritt att genom flit skicklighet och ordning i sina affairer vinna samma fördel, nemligen förtroen* de och rikedom, hvilka alltid böra gå i bredd med hvarannan. Assignationernas och deras utgifvares mängd och täflan vöre ett säkert tecken till förtroendets styrka och produetionens tillväxt. 3:0. Har man sagt att: Assignationsfriheten verkar dyrhet på alla varor genom lätt penningetillgång. Men man bör erinra sig, att den ökade produetion snarare skall befordra naturliga pris, som äro en följd af jämvigten mellan tillgång och efterfrågan. 4:0.
Under åberopande af hvad Under-styrelsen yttrat till stöd för sitt afstyrkande af Kommitterades förslag, enligt hvilket löneinkomsterna blifvit fördelade i lön och tjenstgöringspenningar, fästa Fullmäktige uppmärksamhet derå: att nyssnämnde sätt för aflöningens utgående otvifvelaktigt skulle leda dertill, att tjenstemannen, ehuru med försvagade själsoch kroppskrafter samt i följd deraf till tjenstgöring föga användbar, nödgades att för sin och sin familjs bergning söka i det allra längsta qvarstå i Verkets tjenst; att Fullmäktige väl, enligt Banko-reglementets föreskrift, vore berättigade att, då sådant för göromålens säkra och skyndsamma gång funnes oundgängligen nödigt, på pensionsstat förflytta en tjensteman, som af ohjelpligt sjukdomstillstånd eller afgjord oförmögenhet vore förhindrad att vidare gagna Verket samt i sådana fall anordna hela lönen såsom pension, ehvad de föreskrifna iefnadsocb tjensteåren äro uppnådda eller icke, men att enär, genom förflyttningen på pensionsstat, tjenstemannen skulle förlora den del af allöningen, som utginge i tjenstgöringspenningar och sålunda tillskyndades kännbar minskning i inkomster för sitt och de sinas försörjande, borde det lätteligen inses, alt tvekan mången gång skulle hos Fullmäktige uppstå att utöfva en rättighet, som på tjenstemannens ekonomiska ställning för hans återstående lifstid komme att hafva ett så menligt inflytande; att närmaste följden häraf sannolikt blefve den att Banken, inom en icke aflägsen framtid, skulle hafva uti den högsta tjenstegraden, med de ansvarsfullaste befattningarne, personer, saknande den verksamhet, drift och förmåga, som oeftergifligen fordrades för att kunna till det allmännas båtnad uppfylla de maktpåliggande göromålen; att äfven under tjenstetiden enahanda ofördelaktiga förhållande skulle för tjenstemannen inträffa just vid sådana tillfällen, då han företrädesvis vore af hela den påräknade allöningen bäst i behof, såsom t. ex. vid sjukdomsförfall, då tjenstgörings - Banko-UlskoUets Betänkande, M 61. 63 penningarne honom frånginge, utan att sådant komme att leda till någon besparing i verkets förvaltnings-kostnad, enär desamma skulle den tjenstförrättande tillfalla, samt att, genom aflöningens bestämmande såsom ständig lön, någon ökad utgift för Banken icke uppkomme, emedan, enligt redan gällande stadganden, vid sjukdomsvikariater ordinarie tjenstemännen, hvar i sin grad, äro förbundna att, emot åtnjutande af förut innehafvande aflöning, vikariat emottaga och endast åt extra ordinarie, som användes till ordinarie tjenstgöring, anvisas, för den tid han sådan bestrider,
Efter meddelandet af desse upplysningar, öfvergå Utskotten till mo* tionernes besvarande; och då, i fråga om haranpenningarne, desse afgifter tillkommit i följd af frivilligt medgifvande utaf de fleste Handlande i Rikets Stapelstäder, samt Svenska Kyrkan i London måste anses hafva, genom Högstberörde Kongl. Kungörelse, erhållit försäkran att tillsvidare få åtnjuta samma inkomst, hvilken, i följd af hvad här ofvan blifvit upplyst, nu icke, utan menlig inverkan på Kyrkans oeconomiska ställning, skulle kunna densamma fråntagas; anse Utskotten, att, så vida Kyrkan bibehålles, hvarom Utlåtande här nedan kommer att meddelas, ifrågaställde afgifter e| böra för närvarande upphöra. Beträffande härefter den föreslagna försäljningen af omförmälde Kyrka; si gifvas väl, på sätt Motionairen anfort, skäl för en sådan åtgärd, då ' - : J)' > x_y 8 Statssamt Allm. BesV.- och Oeconomie-Utsholtens Utlåtande N:o 8. man ser på vissa materiela fördelar, som derigenom kunde Staten och enskilde tillskyndas: men Utskotten tro, att frågan icke får ensamt utur denna synpunkt betraktas.
Mynt-verket underlåtit att fullgöra omförmälda levereringar, och ehuru, enligt hvad Understyrelsen tillkännagifvit, någon brist på myntadt silfver eller guld under ifrågavarande tid ej uppkommit, anse Revisorerne sig likväl böra detta förhållande för Rikets Ständer anmäla. 45 § 26. Från Kongl. Mynt-verket äro, efter utgången af hvarje qvarKonslXywttal, äfvensom vid nästlidne års slut, räkningar öfver guldoch silfve' ver-utmyntningen till Banken i föreskrifven ordning aflemnade, hvilka räkningar blifvit utan anmärkning granskade. § 27. I den inventering å Kongl. Mynt-verket, som under nästlidne inventering ä Januari månad blifvit anställd, hafva Fullmägtige, i öfverensstämK°”fe'rfat!/ni' melse med föreskriften i 123 § af Banko-Reglementet, genom Deputerade deltagit; och har dervid, i hvad Banken rörer, någon erinran ej förekommit. § 28. Behållningen i Kopparmynt af äldre prägel utgjorde den 30 ln~ och uU Juni 1858 _ R:dr 9,400: - xZppaZkte hvarefter till och med den 30 Juni detta år blifvit mvnU från allmänheten invexlade „ 2,000: — Säger 11,400: — deraf till Kongl. Mynt-Verket för ommyntning aflemnats 6,750: — så att behållningen den 30 Juni 1859 uppgick till R:dr 4,650: — Bankens förlust på ommyntningen af berörde kopparskiljemynt, bestående i skilnaden emellan det pris, hvartill kopparskiljemyntet förut blifvit af Banken från Stats-Verket inlöst, och det, hvarefter samma mynt, på grund af Kongl. Brefvet den 23 Februari 1842, af Kongl.
Jag hade trott att Nationens Representanter, vårdare af Nationens moral, skulle, med fästadt afseende på det alfvarliga och religieusa i en Eds för-’ pligtelse, omsider så förordna, att Taxeringsmannen icke blef satt i förlägenhet i valet emellan, att icke kunna verkställa en föreskrifven förrättning, eller genast bryta hvad han edeligen lofvat, i hvilken brydsamma bela* 55 8 Den 29 Maji. genhet likväl Taxeringsmannen icke befant sig, vid tillämpningen af 1800 års BevillningsFörordning, och jag vädjar till den allmänna erfarenheten, om icke stundom så tillgår, att Beredningsoch TaxeringcComnrtéer förrätta deras arbete på en kort stund, och då dervid Taxeringsmannen vald. edsvuren och ledsen, lemnat sitt bifall till föregående årets Taxerings fortsättning, för att sjelf slippa den noggrannare pröfningen, frågar jag, otn Edsförbindelsen är uppfylld och den snattskyldige åtnjutit rättvisan af den noggrannare pröfningen, som Lagen åsyftat och töreskrifvit Flere Ledamöter af det Hedervärda Bond. Ståndet hafva rätteligen anmärkt, att den 3-dje Taxe* ringslnstancen, eller PröfningsCommitté n, vöre öfverflödig, enär Landshöfdingen äfven är 0'dförande i TaxeringsCommittéen; och då BorgareStåndets bedömmande i PröfningsCommittéer af Hemmans verkeliga värden icke är lämpeligt eller pålitligt, enär kännedom om locala förhållanden hos dem måste saknas, synes mig att, till inskränkning i kostnader och besvär, denna Taxeringslnstance alldeles kunde försvinna.
Un és betänkande öfver förslaget. 7 ”ella jemlikheten, snarare böra x natura-ar”tiklar än i penningar vara bestämd. Olä”genbeterne häraf åter hafva under framfarna tider tillräckligen ådagalagt sig. Au”tingen bar Styrelsen derigenom blifvit besvärad med en omedelbar varuförvaltning ”och bandel, för att kunna förvandla sina ”inkomster till den för alla dess olikartade ”behofensam tjenliga varan, penningar; elller ock måste penningen i allt fall anlitas ”såsom värderingsman å kronoarliklarne ge”nom markegången, i hvars bestämmande ”ingå interesserade motiver. Skäl nog, hvil”ka i förbigående kunna anföras, mot otjen”ligheten af hvarje slags ovillkorlig Egen”doms-beskatlning, som utesluter afseendet ”på egarens förvaltnings-förmåga, ortens af”sättnings-tillfällén, med flera obestämbara ”omständigheter. För alt återvinna ämnet, ”jördens ojemna Skattebördor, lär ej vara ”för mycket påstådt, det ingen ägare af hem”man, inom hvilken provins af Riket som ”hälst, är obekant med denna ojemnhet, ge”nom jemförclsen med andra Hemman in"om dess bostadsort. Ingen LandsStats”Tjensteman, som tänkt än så litet vid si”na göromål, kan hafva låtit undfalla sig ”de svårigheter och omvägar vid controllen ”å Statens rätt, som häraf härflyta, elfer ”lemna å sido eftertankan på hvad sätt ”dessa vidlyftigheter skulle kunna undgås, ”och ett redigare, enklare beskattnings-, for”valtningsoch redogörelsesätt, med bibe - a ”hellande af samma tillgång för Kronan, ”skulle kunna åvägabringas.
M. ingå med en und. framställning alfattad i de föreslagna ordalagen ang:de den sednare delen af Utsk:s tillstyrkande, hvilken blifvit af Hr Lefre'n och andra talare förordad, mäste jag yttra detsamma, som Hr Printzensköld sagt om den första. Jag anser den olämplig. Att en förändring i närvar, markegångssättning är önsklig, bestrider jag ingalunda. K. M. har ofta erfarit, att den är nödig, och Ständerne aro af samma mening; men i den föreslagna und. skrifvelsen säga Ständerne ungefär följande, ehuru med andra ord: ”Vi önska förändring, men vi veta icke hvilka svårigheter, som möta. Vi kunna ej uppgöra något förslag till det, sora är bättre än nuvar. förhållandet. Hjelp oss, skaffa underrättelser och gif oss ett förslag!’— Underrättelserna äro redan anskaffade, på sätt Frih. Den 7 November f. rn. Cederström yttrat arne gånger och upplyst 2:ne gånger. En önskan i detta fall är följaktligen alldeles onödig. Att Ständerne skulle hos K. M. begära hvad som redan är undfänget, mätte icke vara i sin ordning. Dernäst skulle man begära ett förslag. Det underdåniga utlåtande, som Frih. Cederström uppläst, har visat öfverlygande, åtminstone fölling, alt olägenheterna af den åsyftade förändringen öfverväga fördelarna. Utlåtandet derom är afgifvit af det embetsverk, som egentligen har med verkställigheten alt göra. Huruvida räntetagare och räntegifvare skulle anse sig bättre belåtna, äri Kammar-coll:m, är så mycket osäkrare som RiksStms olika beslut härutinnan tyckas bevisa motsatsen. Det är redan upplyst af Kammar-co!l:m, att både allmänna lagens stadganden , transportmöjlighet m. m. äro emot förändringen. All då gå in till K. M. med en und. skrifvelse och begära så till sägande det ogörliga, hvad innebär det annat, än förberedelse alt vid en kommande riksdag få kasta skulden på Regeringen, för det hon icke kan åstadkomma det omöjliga, som R. St. sjelfve icke förmått.
Konungen gifva glans åt företaget genom att vara med och lägga grundstenen. Häm. För resten lägger han inte grundstenen. Han bara knackar på den. Häm. Ling åt sin lilla frukost, hvilken värdinnan för elfva riksdaler i månaden hvar morgon skickade in på en bricka. Och sedan han det gjort, gick han ut för att se på sta’n. Det var hvarken varmt eller kallt. Himlen var på det mest tviviala sätt grå, och gatorna voro slaskiga. Men staden var klädd i festskrud. Öfveralt var det sopadt och uppsnyggadt, öfveralt syntes rena studentmössor, nyrakade ansigten och hvita halsdukar. Och när klockan blef tolf, stängdes bodarna, gatorna började fyllas med folk, hvilka allesammans drogo sig bortåt platsen, där gamla ridhuset stått, och upp till Karolina vandrade nationernas vaktmästare med standaren, hvilka skulle användas i den högtidliga processionen. Utanför Phoenix mötte Ling och Berling hvarandra. Berling hade slutat sin frukost och stod på trappan med händerna i rockfickorna och en cigarr i munnen, belåtet njutande af matsmältningen. – Goddag, sade Ling och stannade. Ska du ut och jubla öfver vetenskapens ännu oresta tämpel? Hva? Häm. Berling vägde på klackarna. – Jag tänkte gå opp åt Karolinabacken ett slag. Jag har tenterat i dag. Ling blef genast utomordentligt vänlig, och hans ansigte lystes för ett ögonblick upp som af en blixt. – Ja, det kan man då kalla en Försynens skickelse. Häm. Outransakliga äro Herrans vägar. Just på denna dag aflägger en af dem, som äro ämnade att en gång blifva en prydnad för vårt land, sitt första mandomsrön i vetenskapens altartjänst. Lycka till på den bana, du valt, unge man. Ifrån detta ögonblick äro vi för i dag oskiljaktiga. Det blir väl altid råd för ett par halfkannor på eftermiddagen? Häm. Och dermed tog Ling Berling under armen och båda tågade upp till Karolina, där det stora festtåget skulle samla sig. En halftimme senare gick en högtidlig procession fram öfver Slottsgatan.
Krita, pastell - Krukmakarearbeten ej specificerade. Krut. Ljus 30 Hevi Ilning s-Utshot tels Ilctänhancle N:o S. Lump. Läderar arbcten. Madrasser ■ Utskottet, som vid det af embetsverken framställda förslag till redaktionsförändring af nu förevarande taxe-rubrik icke liar något att erinra, och icke heller mot de för rubrikerna »vax och spermaceti» samt »andra slag» tillstyrkta fullsatser, anser dock afseendet på de mindre bemedlade samhällsklassernas behof fordra att afgiften bestämmes till endast 2 öre skålpundet å »talg och palmitin-ljus», samt hemställer alltså att de i enlighet härmed uti det bifogade taxe-förslaget införda bestämmelserna för artikeln Ljus måtte af Rikets Ständer antagas. I öfverensstämmelse med Kommers-kollegii och General-Tullstyrelsens förslag hemställer Utskottet, att en för pappers-brukens behof beredd vara, kallad lump, sorn ej lärer kunna anses utgöra annat än ett råämne för papperstillverkning, måtte, på sätt taxe-förslaget utvisar, under rubriken lumpor i införsels-tarifen upptagas. Låder ar be ten, ej specificerade, förtullas, enligt nu gällande taxa, med 50 procents förhöjning å tullen för det läder, hvaraf arbetet hufvudsakligen består, men på skäl, som redan förut blifvit anförda, får Utskottet föreslå, att nämnda förhöjning måtte bestämmas till 25 procent å tullen för lädret. Enär tvister ofta förekommit rörande tullbehandlingen af läderremmar, enligt uppgift ämnade att begagnas i machinerier, hafva Kommers-kollegium och General-Tullstyrelsen, till förtydligande af taxans mening i berörda hänseende föreslagit, att under rubriken Läderarbeten måtte införas följande »Anm. Läderremmar, hopsydda eller med metallnaglar hopnitade och synbarligen ämnade att begagnas till machinerier, tullbehandlas såsom delar af machinerier». Till detta förslag får Utskottet tillstyrka bifall.
Lagutskottet, som nogsamt inser, hurusom framgängen af det stora ändamäl, att Lagarus mä bade till deras form och innchäll, blifwa brag te annu närmare till den fullkomlighet,. som L62 Den Z Octoöer. som för mensklig förmäqa kan, efter hwarje tidehwarfs behof och omständigheter, warn mö. jelig, helt och hällit beror deraf, att insigtsfull te och erfarne män, blifwa upmuntrade att derä anwända all möjlig tid sch uppmärksamhet, samt att deras arbeten sedermera af en hwar mä kunna granskas, och att det förra betydeli. gen kunde befrämjas genom belöningar, som mera pä arbetets beskaffenhet, än pä den der. wid anwände tid berodde, har dock icke ansett sig äga anledning till annat yttrande, än det Lag-Utskottet ä sist öfwerständne Riksdag afgif, rvit, och Riksens Högloft. Ständer dä biföllo; och emedan detsamma dä icke lärer blifwit till Kongl. Maj:t i underdäniqhct expedieradt, har Lag-Utskottet deraf lätit författa ett sammandrag, som härjemte bifogas, med wördsam till. styrkan, det mätte detsamma, säsom en Riksens Högloft. Ständers, underdäniga önskan, hos Kongl. Mast ä denna Riksdag föredragas. Hwilket alt dock Riksens Högloft. Ständers pröfning wördsamt underställes, örebro den 5 October 1810. kj UZglokl, NI6<jer!1rspck5 ock kreHe^8t!näelz Lerlzmärerr I-eäsinärsrr vjtzn-r ^ob. sk dloräjo. k! Lorx-r«-5tIn <!«kr dlenröa. ^lmgvill. kyter ^srokröm. ^ob. kkolmbsrAsron. Sam* Den Z October. 265 Sammandrag af Riksens Högloft.