Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Oaktadt fångarnes helsa och sinnestillstånd vid inträdet i fängelset noga undersökes, hafva likväl flera fall af sinnessvaghet der förekommit. En fånge blef straxt efter ankomsten till fängelset vansinnig. Det är en af erfarenheten bestyrkt sanning, att detta straff, om det icke skall förfela hela sin verkan, icke får utsträckas till en längre tid. En af de utmärktaste författare, som skrifvit i ämnet och hvilken i flera år uppehållit sig i Amerika för att taga kännedom af isoleringssystemet, af hvilket han var en anhängare, yttrar härom: ”1 anseende till ensamhetsfängelsets inflytande på fångarnes moraliska tillstånd och sinnesbeskaffenhet, allt efter sin långvarighet, fordrar såväl rättvisa, som humanitet, att detta straff, i enlighet med det åsyftade ändamålet, aldrig utsträckes till en längre tid. Såsom sträf f för flera år borde ensamhetsfängelse i intet fall användas, såframt man deraf väntar sig fångarnes förbättring.” En läkare, anhängare af systemet, anser såsom en stor fördel vid mönsterfängelset i Pentonville, att strafftiden är kort, högst 18 månader, men tillägger, att ”erfarenbeten sannolikt kommer att visa, det äfven denna tid, vid ett oafbrutet ensamhetsfängelse, är alltför lång och att, om det hlifver dervid, man skall bli nödsakad att i Pentonville inrätta en egen afdelning för gemensamt arbete, för att förekomma utbrottet af sinnessjukdomar.” Systemets blinda anhängare, som icke kunnat vederlägga dessa och dylika högt till staten och menskligbeten talande facta, förmena, att, om undervisningen inom fängelserna blir rätt ordnad, Religionens höga och försonande makt icke skall förfela sin verkan att lugna och förbättra fången. Jag bör icke dölja min öfvertygelse, att denna förhoppning mera grundar sig på theori, än kännedom af menniskohjerta! och hvad erfarenheten vittnar. Huru många hafva under inqvisitionens tortyr blifvit omvända? Om äfven en tillräcklig Religionsvård 35
R:dr i5oo. kommande, i händelse bifall härtill lemnäs, äfvenledes förrberörde Bevillnings-afkortning för Mantalsskrifne Inhyseshjon att ej vidare äga rum. 21:0 Uti ett till Utskottet remitteradt Memorial har hos Vällofl. BorgareStåndet Herr E. J. Westman, under anförande, att 1000 R:dr B:co af LandshöfdingeLönen i WesterNorrlands Län, efter det de till denna Lön anslagne Räntor hunnit till Penningar förvandlas, skola ovilkorligen och sist i Maji månad hvarje år till K. StatsContoiret ingå, för att sedan, såsom Pension eller Gratification öfverlemnas till en f. d. Landshöfding uti Linköpings Län, men en sådan disposition, som i många år fortgått, ej synes vara förenlig med den rätt hvarje Embetsman äger, att fullt ut få tillgodonjuta den Lön som på Stat är honom anslagen och Pensioner eller Gratificationer deremot böra utgå af sådane Medel som till slikt ändamål äro att tillgå, och aldraminst på detta sätt förminska tredje mans lätt; föreslår Motionären dels, att nämnde Pension Betänkan den, Nio i52. 4° t eller Gratification af iooo Rldr Eleo hädanefter må få öfverflyttas och utgå af Allm. IndragningsStaten, j)å det LandshöfdingeLönen måtte få orubbad uppbäras af den som tjensten är anförtrodd samt dels, att ersättning beviljas åt den eller dem, som genom en slik disposition varit i mistning af sin lagliga rätt. Vid pröfning häraf bar Utskottet inhemtat, att K. Mit, under d. 29 April 1817, i anseende till de vigtiga tjenster Herr GeneralLieutenanten m m. Grefve J. A.
Publiken undrar, hvad det där är för smörja och böckerna utgå i små upplagor, som röna klen afgång, men hr Nordensvan säger om hr Ahlgren, att han är en ”duktig” pojk, och hr Strindberg säger om hr Nordensvan att han inte är alldeles så dum, som man kan tycka, och Carl Larsson ritar af dem allihop i Svea /.../ – Sigurd var pseudonym för A. Hedenstierna. VB hade ju arbetat som guvernant hos familjen Trägårdh (se not 158) och AL hade varit informator i Västergötland efter studentexamen. Schéeles recension av Från Skåne i Fyris den 13.6.84 var ganska reserverad. Berättelserna karaktäriseras som ”outförda skizzer /.../ Det är goda ansatser, fina, friska iakttagelser och en viss talang och färgläggning.” Dock sägs samlingen lova gott inför framtiden. – Geijerstams ”Ensam i Stockholm” är en av de fyra berättelserna i Fattigt folk, 1884. Handl. Carl Möller, f. 1828. Lycko-Pers resa, satiriskt sagospel av Strindberg från 1882. Om VB och Bäckström se DoB I, s. 91 ff samt SB I, s. 168 ff och not I, 132. – Om VB och Lars Peter Wåhlin se Böök, s. 143 och SB I, t. ex. s. 158, 166 ff, 171 f. Sannolikt kronolänsman Bengt Krook m. fru. Novelletten ”En tanke” ingår i Lundegårds debutsamling Där har några smärre ändringar gjorts i stycket. – Om C. J. Boström se not 118 nedan. Med ”den beskedlige artisten” åsyftas Justus Lundegård. Enligt VBs almanacka kom Justus och Axel och hämtade sin mor och syster på kvällen den 5 aug. De ”studier” av VB som han berömmer är förmodligen några ett par år gamla oljemålningar. År 1884 verkar det som om VB övergett teckning och målning för att helt ägna sig åt att skriva. Cimrishamn, här stavat på gammalt vis.
Äfven för Ståndens Ledamöter synes mig en sådan öfversigt vara mycket nyttig; Allmänna Bevillningsämnet är för betydligt för oss alla, alt icke vi skulle omfatta alla tillfällen, för att i tid få reda på i hvilka delar de förra författningarna gifvit anledning till olika tydningar, och det är i afseende derpå jag hemställer lill Rikets Ständers Bevillningsutskott, om det ej finner nödigt, att, på sätt RiksdagsOrdningens § föreskrifver, infordra en specifik upplysning härom, samt anhåller alt densamma måtte Ständerne meddelas. I statistiskt afseende är det äfven vigtigt få veta, huru stora summor som varit i fråga, och jag anhåller derföre, att äfven detta måtte specificeras. Innan jag slutar detta Memorial, nödgas jag härvid erkänna en brist hos mig sorn Memorialets författare, och anhåller om ursäkt derföre; hade flera dagar återstått af motionstiden, skulle jag hafva dröjt med detta mitt anförande. Jag erkänner nemligen, att fjäg hade bordt, innan det inlemnades, genomläsa Herr JustilieOmbudsmannens Embetsberättelse!’, hvilken jag är Den i5 December e. m. 389 öfvertygad med sin uppmärksamhet följt detta mål, som rörer en så stor del af Sverige; skulle nu nämnde EmbelsBerätteJser innehålla de upplysningar jag önskat, så anhåller jag att i anledning deraf Lii tillrättavisad. Lades på bordet. Herr von Wahrendorff, Martinj hade inlemnat följande, som upplästes: Förslag att bestraffa tillgrepp af växande skog såsom tjufnad, i stället för åverkan, har redan vid de tvenne sednare Riksmötena blifvit väckt, men förfallit, då blott Ridderskapet och Adeln samt PresteStåndet voro för, men Borgareoch BondeStånden emot den önskade förändringen. Emedlertid och i den mon ett obehörigt tillgrepp af skogarne är, till följd af gällande författningar, lindrigt bestraffadt, i förening med hvarjehanda annan misshushållning, hafva också skogarne så medtagits, att deras förminskning och totala förstöring, på sina ställen, särdeles hvad allmänningar beträffar, är ögonskenlig.
Det ar precis som om man tog n5got W n dem, men sa är det ju inte alls, alls med dig. Du är s8 förstandig du, och derför skall du ocksa fS uppfostra mina barn en gang i tiden. Nu skall du f i en kyss - adjö med dig, liten. S8 n5, rar tacksam nu för förtroendet, hör du. Tiga behöher jag ej be dig om .. Frida gjorde ett par polkasvängningar 118 golfvet och sa ot igen. Hon hade inte märkt, att Gerda under hela tiden ej sagt ett enda ord. Gerda satt ensam igen och försökte att vara glad at Fridas lycka. Frida hade fullkomligt rätt, n5r hon sade, att Gerda inte var afundsjuk. Hon bara hade s8 svht att rikti t tro p9 en sa ' n der lycka. Hon var s5 rädd, att det berodde p9 n got misstag, när folk vor0 glada. Hon hade en gang sjelf haft en vän, som hon nästan trodde höll af henuc. Det var straxt se ' n hon hade kommit ut som lä- rarinna. De hade da skrattat och skämtat mycket - hon kunde det pS den tiden - men midt i skämtet brukade han plötsligt bli allvarsam, och s5 kon1 det ett uttryck i hans ögon, som inte alls hörde dit. D8 tego ile ett ögonblick bida h *, men hon skyndade genast och allt var att med feberaktig ifver taga upp ett samtalsämne som vanligt. Xär hon t3isste hon skulle träfin honom, kunde hon glädja sig 19ngt fönit at detta enda ögonblick; när det kom, skyndade hon af all makt att förkorta det. Sa gick det elt par ar. Hon tänkte just aldrig det skulle bli nigonting af, men när hon, dödstrött som hon var, skulle till att somna om q \, ällarne, brukade hon se hans ansigte för sig med just denna blick, och det väfde hon in i sina drömmar, och det sksnkte henne ett Ijufligt lugn, liksom ett underskönt landskap, sedt pa afstand, inhöljdt i solbegl3nsta dimmor. Men hon blef magrare och blekare; han var nedtyngd af bekymmer af mangahanda slag.
I detsamma öppnades dörren tyst och varsamt, och jag såg Ellen, min kammarjungfru, inträda, jag vinkade åt henne, och hon skyndade fram till sängen. Det dröjde imellertid flera minuter, innan jag förmådde göra henne de frågor, som sväfvade på mina läppar. Hvad skulle jag väl få höra? — Gud vare lof, ni är redig och vid full sans, mrs, och febern tyckes vara minskad, — sade flickan, som med uppmärksamhet granskade mitt utseende. — Huru länge har jag varit sjuk? — hviskade jag knappt hörbart. — Ack, mrs, det är nu på sjunde dygnet, som ni ömsom legat som död och ömsom yrat i häftig feber. Doktorn fruktade en hjerninflammation, och att ni aldrig skulle blifva lugn och redig mera. — Sex dygn! — mumlade jag med fasa. — Ja, så är det. Det var i onsdags afton helt sent, som vi funno er afsvimmad vid vägen i skogen strax utanför parken. Ni dröjde så länge på er promenad, och då jag förgäfves väntat er till klockan tio på qvällen, så bad jag John följa mig, och vi gingo ut. Jag hade riktigt en aning om någon olycka den qvällen, ty Kedd tjöt så hemskt vid sin koja, och två stora kråkor satte sig på grinden just i skymningen. Och de komma alltid med dåliga budskap, när de sätta sig så der, sade alltid min gamla mormor. John tog en lykta med sig, ty det var mörkt i skogen, men som ni låg strax vid vägen bredvid stenröset, så funno vi er genast. Ni hade troligen i mörkret halkat öfver de hvassa stenarne, ty hålen i er panna voro skarpa och er klädning var söndersliten och hela ert ansigte öfverhöljdt af blod. Vi trodde först, att ni var död, och doktorn, som vi genast skickade efter, hade svårt att få er till sans eller rättare till lif, ty ni igenkände ingen och har icke haft sans förr än nu. — Det är sex dagar sedan, och mr Merton har icke kommit hem? — framhviskade jag nästan ljudlöst. — Ack nej, mrs! Och jag vågar visst icke nu säga er ... — Hvad? Ellen, säg hvad är det? — Ni är så svag ännu.
Vid landtmäteriförrättningar. Vid skogsoch jordransakningar. 5:o. Vid rättegångar om jord, tillhörande boställen eller soldattorp. 6:o. Vid alla andra sammankomster, dit regementsombud blifver beordradt, vare sig på reqvisition af Kg:s Bef.lnde eller annan myndighet, eller ock Reg:ts Chefen eljest enl. gällande författningar finner nödvändigt för bevakande af Reg:tets rätt och fördel. Dessa ofvan upräknade förrättningar utgöra omkring hälften af de befattningar, hvilka orsaka befälet resor, och då ej yrkats traktamente under förrättningarne, vågar jag tro, att ett rättvist afseende skall fästas vid den här gjorda framställningen. Vid innevaride Riksdag blifver skjutslegan måhända ytterligare ökad, således inverkande på kostnaden för upfyllandet af de tjensteåligganden af mångfaldig art, hvilka ej blifvit uptagne i ofvan anförda förslag och för hvilkas fullgörande redan mången gång, i följd at bristande tillgångar, vägen måst till fots tillryggaläggas. Om remiss till StatsUtsk. af denna min motion får jag ödmjukast anhålla. Hr von Knorring, Erik Oscar: Med liflig tacksamhet för den nu väckta motionen ber jag att i den få till alla delar instämma. Jag har sjelf i flera år tjenstgjort på ett indelt Reg:te, och vet derutaf, att af den lilla lön, som kronan består, hälften, om icke tvåtredjedelar, åtgå till skjutspenningar och resor. Förhållandet är mången gång sådant, att man får göra ända till 40 mils resor utan den ringaste ersättning, och detta blir således ett ganska betydligt afdrag på den eljest i och för sig ringa lönen. Jag hoppas, med anledn. häraf, att StatsUtsk. skall taga denna motion i noggrannt öfvervägande, och vågar på det högsta förorda densamma. Remitterades till StatsUtsk. Hr Nordenfelt, Enar Wilh., upläste en motion af följande innehåll:
Ifrån reserv-fonden skall utanordnas: 1 ro den andel af Bankens sedan 1857 års början upplupna disponibla vinst eller 4,000,000 Rrdr. sorn, enligt Rikets Ständers 500,000: —- 175,000: — 150,000: — 900,000: — Banko-Utslcottets Memorial N:o 38. beslut vid innevarande riksdag, skall användas till Bankens deltagande i det af Riksgälds-kontoret för Svenska Statens räkning, till fortsättning af Statens jerilvägs-byggnader å utrikes ort upptagna lån; börande dessa 4,000,000 K:dr utbetalas med en ^ årligen vid slutet af hvartdera året 1860, 1861 och 1862, emot erhållande af Riksgälds-kontorets för lånet utfärdade obligationer; 2:o den summa af 1,000,000 R:dr, som Rikets Ständer vid innevarande riksdag beslutat att af Bankens omförmälda, sedan 1857 års början upplupna disponibla vinst till Riksgälds-kontoret anvisa, och hvilken summa likaledes från Banken utbetalas med ^ vid slutet af hvartdera äret 1860, 1861 och 1862; 3:o beloppet af de assignation er. Diskont-verkens direktioner, enligt § — (punkt 25 i Betänkandet N:o 25) kunna komma att. å reserv-fonden utfärda; och 4:o skilnaden mellan de belopp i lätt realisabla förbindelser, som Banken, enligt § 176 i 1858 års Banko-reglemente och § — i detta reglemente (punkt 48, i Betänkandet N:o 25) bör, så vidt sig göra låter, innehafva, utgörande 1,132,500 R:dr.
Hedvig blickade ut genom den gröna portièren, såg öfver en hel fil af rum med stora trymåer, divansbord med brinnande lampor, en midtsoffa med sin fajanskruka, der en högröd kamelia prunkade med sina stela praktblommor. I dörröppningen längst bort skymtade en vaktmästarrygg. Så försvann också den. Och de enda, som funnos qvar, voro ett par småttingar om fyra eller fem år, hvilka lekte med smällkarameller i det rum, som afslutade filen. Så skönt och så tomt – och nu skulle den välsignade kärringen sitta der. Var det inte, så man kunde reta gallfebern på sig? Kurt hade hunnit in i sitt andra album, och han önskade inom sig så innerligt, att majorskan aldrig blifvit född eller åtminstone för längesedan som trogen maka följt sin salig man till en mera afsides belägen lokal. Slutligen reste hon sig dock, lemnade rummet, och de sågo henne långsamt segla från rum till rum med det frasande, blommiga sidensläpet efter sig. Ensamma! Ändtligen ensamma! »Åh, Hedvig, älskade Hedvig!» »Hvad du har dröjt länge borta, Kurt ... och Gud ske lof, att du är här igen ...» »Såå, har du längtat så mycket, lilla stackare der?» Och han fattade med båda händerna om hennes hufvud, böjde det sakta bakåt, och så stodo de länge, länge utan att säga ett ord och stirrade hvarandra in i ögonen, till dess det svindlade för deras blickar. Det blef med ett så tyst i rummet. Barnens skratt der utifrån, från ett sidorum ett ljud som af glas, hvilka klingande stötte mot hvarandra, ett åkdons rassel från gatan, eljes så stilla, att de nästan tyckte sig höra sina hjertan slå. De tända ljusen i kronor och lampetter kastade ett varmt, lugnt sken på möbler och mattor, men ifrån gaslyktan der ute på husraden föll ett fladdrande strålknippe in, band en orolig kil af ljus mellan fönsterpost och kakelugn, göt fantastiska dagrar öfver det präktiga snölandskapet på långväggen, och lät den storrutiga tapeten se ut som ett schackbräde med hälften upplysta och hälften förmörkade fält. »Älskade, älskade!» »Min egen rara pojke!»
Dito till fattige Resandes hemförskaffande Bidrag till Allmänna Arbetshuset Dito till Norra frivilliga Arbetshuset Tillskott till Förvaltningen för Gatuläggningsarbelena Kostnad för Provisoriska Sjukhuset . Spisinrättningar utan spirituösa För klädespersedlar åt Barackhjon Aflöning till Stads-Nämndens Tjensteman och Betjening Uppbörds-arfvoden Särskilda arfvoden, tryckningskostnad, skrifmaterialier m. m. Fattigoch Försörjningshusen i Stadens Territorial-Församlingar ägde år 1847, sammanräknadt fastigheter till ett uppgifvet värde af R:dr 149,735: 13. Fordringar och kontanta medel . „ 359,736: 42. 4. s jggOQjg Samma år utgjorde deras inkomster Antalet af understödstagare på Tefritorial-Församlingarnes Allmänna Fattigvårds-Inrättningar var 1,670, och utom desamma 2,136. Angående nedannämnde Militär-Korpsers och Församlingars särskilde Understöds-Fonder och Fattigvårds-anstalter år 1847 äro följande uppgifter lemnade. a) Kongl. Lif-Gardet till häst. Prins Oscars Hospitals-Inrättning hade vid årets slut en kapitalbehållning af 18,957 R:dr 44 sk. Inkomsterne, bestående af nådigt bidrag af Hans Maj:t Konungen till belopp af 300 R:dr, som årligen utgått, afgifter af Oilicers-Korpsen, utgörande 288 R:dr 16 sk., samt räntor å utlånt kapital utgjorde 1,523 R.vlr 1 sk. 6 r:st; utgifterne voro 1,318 R:dr 4 sk., som i pensioner och understöd blifvit bland 85 personer utdelade. b) Kongl. May.ts Andra Lif-Garde. Kapitalbehållningen vid Kron-Prinsessan Josephinas Pensions-Inrättning utgjorde 10,920 R:dr.
Revisor bestås skjuts från sitt hemvist till revisions-orten och åter; och torde lydelsen i öfrigt få blifva oförändrad af omförmälda Instruktion för Rikets Ständers Revisorer öfver Banko-Diskontverket i Stockholm samt Låne-kontoren i orterne. § * Revisorerne sammanträda i hvartdera Verket den 1 Mars hvarje år, eller, om helgedag då infaller, nästföljande söcknedag, med undantag af hvad angår Lårie-kontoret i Wisby, hvarest revisionen börjar den 1 Juni hvarje år, eller, om helgedag då infaller, nästkommande söcknedag. Revisions-arbetet bör vara verkstäldt och afslutadt uti Banko-Diskont-verket inom en och en half månad, uti Låne-kontoren i Göteborg och Malmö inom en månad, samt uti Låne-kontoret i Wisby inom åtta dagar. § 2. Revisorerne skola taga noggrann kännedom om Verkets styrelse och förvaltning, samt granska det föregående årets afslutade räkenskaper, kassabehållning, handlingar och lånedokument, dervid sorgfälligt tillses: att lånen blifvit inom fastställda tider antingen till fullo betalda, eller, med erläggande af föreskrifna kapital-afbetalningar, omsatta; att förskottsoch öfver-räntor, riktigt beräknade, kommit Verket lill godo; att lagsöknings-ärendena blifvit med all erforderlig skyndsamhet och nit handlagda och bedrifna, samt Verkets rätt och bästa, genom nödiga bevakningars anställande, med noggrannhet iakttagna. Revisorerne tillkommer äfven att bestämma hvilka lån skola, såsom osäkra, inom linien föras, samt, hvad Lane - Banko-Utskottets Memorial M i8. 15 kontoren angår, afgifva yttrande, angående de fordringar, sora af Kontorens Direktioner hos Banko-Utskottet föreslås till afskrifning. § 3- Finna Revisorerne under förrättningen sådana förseelser eller afvikelser från gifna föreskrifter vara begångna, antingen af Direktionen eller af Verkets tjenstemän och betjening, att åtal derå följa bör, ega Revisorerne, i förra fallet, att derom omedelbart hos vederbörande göra anmälan, och, i sednare fallet, att mot den eller de felaktige åtal anbefalla. § 4.
Uti en inom Preste-ståndet väckt och till Utskottet remitterad motion har Professor Carlson anfört, hurusom runstenarne städse varit ansedda såsom dyrbara minnesmärken af vårt lands forntid, icke allenast utvisande den gamla odlingens och bosättningens gång, utan äfven förvarande månget drag ur förfadrens lif och lemnande högst dyrbara bidrag till kännedomen af det språk, hvars dotter Svenskan vore, och hvars egenheter gåfvo upplysning om den ursprungliga arten af vårt modersmål. Runspråket, den äldsta kända form af det gamla nordiska språket, läge icke obetydligt bakom äfven de äldsta isländska skrifter samt öfriga nordiska länders på skinn skrifna lagböcker. Det utgjorde till följd häraf en ovärderlig länk, som sammanbunde vårt fornspråk med de flere århundraden äldre tyska språken — det Maesogötiska och det gamla Högtyska. Sverige intoge ock inom denna gamla sten-litteratur en alldeles egen ställning till andra germaniska länder. Af ungefär 2,000 runstenar, som år 1833 voro kända, funnos i Sverige 1,805, i Danmark 112, i Norrige 90, på Island och Grönland 31 och i England 9, så att icke mindre än 9/10 af alla kända runstenar befunne sig inom Sverige. Detta förhållande, som onekligen vore en förmån för kännedomen af vår forntid och vårt språk, innebure äfven en förbindelse emot hela den lärda verlden att göra den för vetenskapen tillgänglig. Ehuru nya runstenar ännu icke sällan påträffades och sådana ännu återstodo att upptäcka, samt sökandet efter dem vore af intresse, läge dock vida större vigt derpå, att en fullt noggran afritning och omläsning af de redan kända företoges och att resultaterne deraf sedermera offentliggjordes, enär af de förut kända runstenarne knappt tredjedelen, kanske icke fjerdelen, vore fullt riktigt läste. En enda i qvantitativt hänseende ringa förbättring i denna väg upplyste ofta, likt en blixt, ett helt fält af språkforskningens eller sedehistoriens område. En så dyrbar och för vårt land egen samt till .48 Stals-Utskottets Ullålande JM 148.
Sedan af den till Fullmägtige inkomna berättelse öfver verktum-Banken ställd granskning af Filial-Bankens i Nyköping förvaltning och * ’Jk°Pxn9- räkenskaper för år 1860 inhemtats, att Filial-Bankens Direktion antagit Filial-Bankens egna lottbref såsom säkerhet för beviljade Kassa-kreditiv, samt ansett det i Filial-Bankens Reglemente intagna o ~i i ® lör bud mot utlemnande af lån mot borgen till högre belopp, än femtedelen af hela tecknings-summan, icke böra afse sådana medel, som på depositsamt uppoch afskrifnings-räkning i Filial-Banken insattes, hafva Fullmägtige förklarat och Filial-Banks-Direktionen till iakttagande meddelat, dels att föreskriften i 30 § 2 mom. af åberopade Reglemente, att Enskilda Bankers eller FilialBankers lottbref ej må såsom säkerhet för lån antagas, destoheldre måste ega tillämplighet jemväl å Kassa-kreditiv, som en under 64 Filial-Banken i Sundsvall. denna form lemnad försträckning ej kunde annorlunda än såsom lån betraktas, ock dels att stadgandet i samma mom. angående utlåning mot borgen borde så förstås, att lån mot dylik säkerhet ej finge meddelas å högre sammanlagdt belopp, än som motsvarade |:del af tecknings-summan, utan beräkning af medel, som på depositeller uppoch afskrifnings-räkning till Filial-Banken ingått. § 69. Under åberopande deraf, hurusom Rikets sednast församlade Ständer, till beredande af ökad lättnad för allmänna rörelsen, genom 172 § 1 mom. litt. d i 1860 års Banko-Reglemente, medgifvit, att Filial-Bank må på dess kreditiv i Riks-Banken utfärda, förutom hittills brukliga assignationer, jemväl till viss man eller order ställda och vid uppvisandet betalbara vexlar å 100 R:dr och derutöfver äfven i brutna tal, har Direktionen öfver Filial-Banken i Sundsvall hos Fullmägtige begärt, att från Riks-Banken utbekomma blanketter till dylika vexlar emot den afgift, Fullmägtige funné för godt bestämma.