Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sebamot uti 9?. 9?. ©irertion. ta 43? ta ö © Slnfeifningar för Beräfnanbef af 23en>illning. © 3o •ö' & © &0 •& gör £uö, Xomter. ©taböjorb m. m. ta Snfomjl af £anbel od) Störelfe. —t 5 © Slfgift af Jpanbet, gabril od> amian rörelfe. & © CO r% ts »1 Vt, o o CO ^ o ca“r* cn© ™ ts° cE —- na 2 t3 . * Vt, & •o CO Vt, O <-s o vg< E? Söbelfe s°« 3 ~ CO O r-t rz C? ööuöprejien 9?. SSotbSllaven 92. 92., boenbe i (bär uppgifwet bojlaben) ©efällen 92. 92. b:o b:o b:o #ärförntan nppgiftoeö: oo k:rs ®rän»in«panna, enfel oo bito meb SKäflroärntare oo bito meb Kectiftcation^-apparat 00 bito meb SJtäffroärmare od) Kec* tifkatioit^apparat 00 k:rS bttbbel ipijiorif! apparat 0 b ferne va 5: pm; någon af ben ffattffptbigeö barn, mpnblingar eller bucfolf eger fäbana ggenbomar od» gagenbeter, SBerf od) inrättningar, broarfor afgift, jemlift 2 9lrt„ erläggeö, utmärfeö fabant brebioib namnet, od), om någon at bern är gitt, upptagen Äujirun efter SRannen, Ö inne&afroanbe (Embete, SCjettjl eller Sa racter, e.ganbe eller arrenberabe
I Norrige der en ny brottmålslag, byggd på ungefär samma grunder, som den här föreslagna, är anlagen och redan några år varit i verksamhet, har man, rådfrågande Statens tillgångar, och sannolikt jemväl med afseende på den slöra frågans ännu helt problematiska skick, åtnöjt sig med att låta straffen verkställas i de fästningsfängelser och andra allmänna straffinrättningar, som varit förhanden. Om man vill i Sverige införa det nya straffsystemet, torde det i första rummet vara angeläget, alt fångarnes behandling och straffens verkställighet blifva sådane, att, genom en visserligen orätt uppfattad, men icke destomindre temligen naturlig jemnförelse, fångarnes belägenhet icke symes afundsvärd för deras oför vunne, med nöd och brist kämpande samhällslikar. Det vore en stor olycka för allmänna säkerheten, om äfven för en kortare liderymd straffen i dessas mening skulle förlora det afskräckande, de alltid böra och måste äga, om de skola lända till stöd för samhällsordningen. Ändamålet att v genom straffen förbättra den brottslige får ej sättas i första, utan i andra rummet. Det är ett mål, som väl ej bör förgätas eller lemnas ur sigte, men som måste stå tillbaka för fordringarne på allmän säkerhet. Att för ett jemnförelsevis litet antal lagbrytares möjliga förbättring Staten skulle göra uppoffringar, vida öfverstigande hvad den kan egna åt högre, allmännare och angelägnare syften, vore hvarken med förnuft eller med rättvisa förenligt; än mindre kunde det försvaras, att för uppnående af detta ovissa ändamål, tryggheten och säkerheten inom samhället skulle äfvenlyras, derigenom att straffen för det obildade, råa och skadelyslna sinnet icke mera voro afskräckande. 52 Hor till La"-Utskottcts Betänkandej N.-o g3. En annan svårighet framstår ock vid skärskådande af möjligheten att här införa ett allmännare bruk af ensamhetsfängelset såsom straff. Det är svårigheten att utfinna tjenlig sysselsättning för fångarne.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den i3 Jan. iP4l* Preste-Ståndet den i5 Borgare-Ståndet den i5 Bonde-Ståndet den 20 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående ersättning till innehefvarne af sådane i rotering qvarstående hemmanj som ifrån Capellans• till Skolmästare-boställen blifvit eller blifva förvandlade. (Statssamt Allm. Besv. och Ekon. Utsk. Bet. N:o 66.) S. A. K. Jemte det Rikets Ständers uppmärksamhet blifvit fästad derå, alt, i öfverensstämmelse med den af Kongl. Krigsoch Kammar-Collegierna, under Expeditions-Vtskollets Förslag till und. SkrifvelsCj N.-o 199. 447 deri 25 Februari 1835, utfärdade och på E. K M:s med Rikets senast församlade Ständer gemensamt fattade beslut grundade, Kungörelse, alla de Capellans-boställeu i Riket, hvilka antingen, i brist af närbelägna oroterade heraman, måste i roteringen qvarstå, eller fåLt roteringen år 1826 orätt förflyttad på redan af alder till fullo roterade hemman, böra undfå en, roterings-skyhligbeten motsvarande, ersättning eller vederlag af vacance-afgiften för jord, sora, underkastad ordinarie rotering, ändock icke proesterar den in natura; tnen alt, då uli en och annan församling, der Skol-inrältning saknats, och der, till fyllande af della behof, socknemännen icke mägtat annan utväg dertill bereda, Cora ministers-beställningen blifvit, med E. K.
FORlidet år inköpte vi i november 10 hl kol &amp; kokes till pris 1,25 å 1,30 pr hl och det räckte förvintern och blef öfver, i år däremot, då vi uraktläto ett dylikt inköp, ha vi efterhand betalt 1,75 å 2 kr. pr samma mått och ändå inköpt ungefär 8 hl Detta är nu en sida af saken, men det finnes ännu en, som jag nästan räknar högre. Med hvilken trygghet kan man ej gå i sitt hushåll, när det finnes i förråd af allt det som dagligen behöfves, och det extra arbete att öfvervaka förråden, som omnämnts af » Skånska i Småland », det anser jag mig godt kunna medhinna på en liten del af den tid, som annars skulle behöfvas för de dagliga uppköpen. Tid är ju pengar. Och så till sist ännu ett. Jag gissar, att den lilla fru, som i Idun för 1890 under rubrik: » Huslig ekonomi » låtit oss veta, hur besvärligt det är att ofta behöfva bedja sin herre och man om hushållspengar, än till ett och än till ett annat under veckans lopp, skulle med glädje omfattat mitt förslag, om nermes herre tillåtit det. Dylika obehag försvinna ju alldeles i ett hushåll, där partiinköp alltid förekomma, och endast af detta sista skäl borde så många som möjligt göra sina uppköp i parti. Hvad slöseriet vidkommer, som den » sparsamma » husmodern inför de fyllda fjärdingarne skulle tillåta sig, vill jag endast på- peka, att då de större förråden ju skola räcka så mycket längre än de små, är denna omständighet tiliräcklig att förhindra allt slöseri. Albert. Ydrbref till Idun från en landsmaninna i San Francisco. e \ e nu är våren här med friska kran ar V Att fröjda våra hjärtan än en gång! Hvar blomma doftar, och hvar fjäril dansar, Från hvarje gren man hör en kärlekssång. En kärlekssång, som ljuft med lofsång blandas. Från minsta insekt höres fröjdeljud. I minsta blommas kalk en maning andas, Som bjuder: se din skapare och Gud I 1 norr, i söder öster eller väster, Hvar helst pä jorden än vår tröskel s^r, Välkomna våren 1, 1 väna gäster, 1 blommor små — välkomna^lvarje vår!
Vederbörande låneöfvertagare, sjeltve eller genom ombud, ega dervid närvara och derjemte tillkalla den engelska eller annan Konsul i Stockholm. Genom hvarje sådan atlottning bestämmes, hvilka obligationer skola inlösas den 1 Maj och hvilka den 1 November samma år. Huruledes utlottniugarne utfallit, kungöres genom Riksgälds-kontorets försorg och på dess bekostnad i Sveriges officiela tidning och i tre utländska tidningar, som af låneöfvertagarne dertill uppgifvas. På samma sätt kungöras den i § 8 omförmälda ökade afbetalning, eller tilltänkta återbetalning och öfriga förhållanden, som afse detta lån. § 12. Utlottningarne skola omfatta samtliga de obligationer, som för lånet blifvit utfärdade, eller i hvilka detsamma enligt amorteringsplanen fördelats, härunder således inbegripne äfven de obligationer, hvilka tillhöra den i § 3 omförmälda andel af länet. Varder obligation utlottad, innan den för densamma belöpande betalning blifvit af låneöfvertagarne erlagd, må den ej frän Riksgälds-kontoret utlemnas, utan deremot annulleras. På samma sätt förhålles med redan förfallna räntekuponer. Bevis öfver annullering af sådan obligation skall låneöfvertagarne meddelas, och obligationens belopp vid näst skeende inbetalning afräknas så, som hade det då blifvit af låneöfvertagarne till fullo erlagdt. — 113 — § 13. Obligationsinnehafvare, sora det önskar och derom sednast en månad före förfallodagen hos Riksgälds-kontoret gör anmälan, eger der fä lyfta beloppet af utlottad obligation, eller förfallen räntekupon.
Erfarenheten gilver derjemte vid handen, att den förberedande medicinska bildningen icke bör inhemtas vid stora kliniker. Hvarken för anatomi, fysiologi elier den förberedande kliniska undervisningen äro stora kliniker nödiga eller nyttiga. De mest berömda läkare utomlands undervisa på kliniker, hvilka icke omfatta större antal sängar än 50. Uti Upsala uppgå deremot deras antal till 200. Det kan kanske förefalla en eller annan underligt, det jag icke förordar stora kliniker; men i detta som i andra fall gäller den regeln, att man icke till en början bör taga för sig allt för mycket, utan gå så småningom till väga, så att lärjungen från början lär sig att förstå hvad han ser samt att icke slarfva ifrån sig. Endast så kan hans bildning blifva grundlig och fast. Vid fråga om den medicinska undervisningens ordnande i vårt land måste man således ovilkorligen komma derhän, att den theoretiska delen deraf förlägges till universiteterna och den praktiska vid Institutet. H. lil. 8 tu Den 14 Mars f. m. Förutnämnde grundsats utgör äfven utgångspunkten för regeringens beslut. Den är jemväl erkänd af Kansleren och Sundhets-Colhm. Endast och allenast af komitén är densamma underkänd. Genom det på denna grundsats hvilande system, som regeringen föreskrifvit, har man vunnit fördelen både af centralisation och konkurrens, samt åstadkommit en täflan, som icke rör rättigheter, utan fullgörande af skyldigheter. En sådan frågans lösning öfverensstämmer ock helt och hållet med densammas historiska fortgång. Man har uti delta fall byggt på den grund, som en gång i erfarenheten gjort sig gällande. Det har visat sig att universitetets rättighet till hufvudstadens kliniker de facto blifvit öfverflyttad på Institutet; och i enlighet dermed har man ock gifvit detsamma en fullkomligt praktisk rigtning och den uteslutande rätten till den praktiska undervisningen. A den andra sidan har det visat sig, att den theoretiska bildningen, oaktadt tillvaron af en medicinsk theoretisk examen vid Institutet, likväl hufvudsakligen meddelats vid de medicinska fakulteterna. I öfverensstämmelse dermed hafva dessa fått bibehålla de theoretiska examina, ehuru undervisningen lemnats fri.
Ja, bevars mina nådiga damer, men I fån verkligen ursäkta, att ännu är jag ännu ej öfvertygad, ty, t. ex. ni, min fru, som jag hör så energiskt protestera, hvatföre ville ni ej tillåta er man att anträda en resa här om dagen, och hvarför smekte ni honom och koketterade så länge med honom, att han, stackars offer, alldeles hufvudyr, gaf efter för edra förföriska konster och uppsköt sin resa till dagen derpå? » Jag ville ej, att han skulle resa en fredag, » svarar ni något motvilligt. nåja, för resten äro de nu mera ej längre så unga. » De syntes riktigt godt om hinanden » som danskarne säga, och voro alldeles som skapade för hvarandra. En gång, då den unge mannen efter att hafva iklädt sig sin eleganta bonjour begaf sig på väg till den skönas hem för att efterhöra, om hon ville samtycka till att göra honom till den lyckligaste bland alla dödliga, mötte han i sin trappa — skurmadamen med en sopskyffel i handen. Nu hade hans snälla mamma lärt honom, att ett sådant möte betydde olycka, och med ett mildt, undergifvet småleende på sina bleka läppar gick han tillbaka till sina rum, hängde in sin bonjour, och härmed vardt vidskepelsens makt större än kärlekens, och ogifta gå ännu dessa båda, som voro liksom skapade för hvarandra! Se der var skälet. Får jag hemställa till eder, opartiska damer, om detta ej var skrock af gedignaste art? Och hvarför i all verlden, min nådiga, fick ni så brådtom att bjuda kammarherre D. till middag annandag jul? Eljes är ni ej så synnerligen angelägen om hans sällskap, ty ni har ju på ert charmant uppriktiga sätt en gång förklarat honom vara » hidöst långtrådig. » Och ändå var det med en lättnadens suck ni hörde, att han antagit er bjudning! Hvadan kommer detta sig? » Eljes hade vi ju suttit tretton personer till bordet », säger ni urskuldande. Är detta ej vidskepelse, eller under hvilken rubrik kan det sättas?
Alt inbjuda lill en ålerremiss, som icke förrutsätter något beslut, skulle troligen leda lill det resultat, att Riksdagen redan vore slutad, innan frågan återkom, oell att sålunda alldeles intet crediliv blefve bifallit. Herr Munck af Rosenschöld: Om jag icke bade annat skäl att begära ålerremiss, skulle jag benita det af den siste Talarens yttrande, att han afslyrker återremiss på den grund, att Utlåtandet så sent inkommit till Stånden. Om elt sådant skäl skulle gälla, behöfdes icke mer för att få en sak afgjord efter sitt tycke, än blott att lill det yttersta i Utskottet qvarhålla ett Betänkande. Huru det vid sista Riksdag anslagna Crediliv uppfyllt sitt ändamål, derom åberopar jag de ledamöters omdöme, som känna hurudant tillståndet i landsorterna var efter missväxten år 1826. Många af dem, som då voro nära att omkomma af hunger, hade i vida större inon och med vida mindre kostnad kunnat understödjas, om man köpt säden i goda år för låga priser. Herr Tham har åberopat, som bevis på den enskildta speculationens verksamhet, den betydliga upphandlingen år 1828. Denna, den enda, som i betydlig nion af enskildte skett sedan sista Riksdag, visar bäst, att våra speculanter icke an vän - Ben 5 F e b r u a r i i 1'. m. tia sina capilaler förr än de genast kunna afsätta varan. För öfrigt skedde denna upphandling i den mest sädesrika provinsen Skåne på det både för Jordbrukaren, Staten och Köpmannen sjelf ofördelakligaste sätt, då man exporterade mesta säden till Köpenhamn, den bland alla Östersjöhamnar, hvarest, jemte Kiels, sädespiiserna voro lågast. Våra speculanler funno den förmonligaste afsättningen vara lill det sädesrikasle landets hufvudstad, då äfven de minsta städers i Danmark Handlande ej unnade sitt Rikes hufvudstad denna vinst, utan skickade spannemålen rakt till England. Det bästa vitsordet i detta afseende gifva jordbrukarne i Skaraborgs
Hvad i öfrigt Stockholm kan bjuda af verkligen gediget värde i bokvett, gymnastik, ritning och musik, kunna eleverne med sin knappa tid och knappa tillgångar äfven vinna i Strengnäs. Flera elever t. ex. hafva tagit organistexamen. Hvad de framför allt torde komma att få lära på förra stället är flärd och tro på värdet af ytlighet, och det vore i sanning hjertslitande att se flyttningen verkställd. På grund af hvad jag nu anfört får jag vördsamt yrka, att det i Strengnäs inrättade Seminarium för lärarinnors bildande måtte derstädes blifva bibehållet. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 8 November 1865. A. Söderholtz, från Södermanlands län. Af Sv. Rosenberg från Christianstads län, om upphäfvande af Kongl. Förordningen den 10 Januari 1769, m.fl. dithörande författningar, angående fatalier i politioch ekonomi-mål. Att vårt svenska rättegångsväsende i allmänhet rörer sig inom allt för tunga och hinderliga former, så att ofta åratal åtgå för att vinna slutligt afgö - 92 Motioner i Bonde-Ståndet 1865. N:o 62. rande af en ofta ganska obetydlig tvistefråga, är så allmänt kändt, erkändt och öfverklagadt, att något bevis för påståendet icke lärer behöfva anföras. Såsom ett af de förnämsta hindren i detta afseende torde böra påpekas de många och olikartade bestämmelserna om fatalietid för besvärs anförande öfver underrätters och auktoriteters meddelade utslag och beslut, hvilka bestämmelser i ganska många fall äro af den beskaffenhet att de alldeles onödigtvis fördröja målens slutliga afgörande. I nyare tiders författningar synes öfverallt den princip hafva gjort sig gällande, att klagotid öfver erhållet beslut bör vara så kort som omständigheterna möjligen må kunna medgifva. Så gäller för Egodeluingsrätts utslag, för Konungens Befallningshafvandös beslut i fattigvårdsfrågor, för kommunalstämmor, kyrkostämmor, landstingsbeslut, m. fl., samma princip om trettio dagars besvärstid från beslutets delgifvande åt den missnöjde, och i flera fall är besvärstiden ändå kortare.
6:0 Bränwms bränningen skal! för Skader och land wara tilläten ifrån Januarir månads början till Maij » Den 4 December. soz Maji manads sim, samt isrän den i September till cch med den sista December. Men uri den olyckliga händelse ait >ui Riket ffulle inträffa mistwäxr, sä att Rägcn cswtcstege 6 R:dr. Z2 si. samt kornet 5 R:dr. 16 si. Banco, samt anledning more till ett sädant fortfarande pris uri Stockholm, Urlaka och Wästerås Läner, dama BränwinS Bränningen efter Konungens nådiga ompröfmng mställas till gme mänadcr om äret sä i Siad som pä Land, i hwilken händelse Vränwms bränningen, killätcs isrän den i§ Nowembcr till dcn IZ December och om wären ifrån den 1; Martti till den 15 Maji, ester med den förändring som Lä» nenö olika behof kan fordra. Skulle sä olyckligt in träffa att spanncmäls prisen till 2 R:r öfwerstege oswanuämnde priser, dä n ä all Bränwins-bränning för» bjudas. — Enär BränwinS-bränningens inffränkning eller inställning kommer alt äga rum, bör dek minst en manad förut kungöras. 7:0 Landbo som äger rättighet att tiklwärka bränwin, äger cch rättighet att fritt och obehindradt för» pasta och forsta sä distillera!)! som odistilleradt bränwin, hwart hälst inom Riket honom godt synes, ingen Stad eller ort undantagen.
Om hypothekshanken verkligen behöfde delta kreditiv, ville jag vara den förste att dertill lemna mitt 568 Dea 17 Febraari. bifall; men då detta behof icke finnes, skulle den hypoteksbanken lemnade fördelen vara en orättvisa mot allmänna rörelsen, då andra måste förvägras kreditiv eller lå dem nedsalta. Och hypoteksbanken, som har den bästa säkerhet till sitt förfogande, skulle icke ofta komma att använda sitt kreditiv, utan medlen skulle komma att ligga obegagnade, då med minsta omtanka penningar alltid stå hypothekshanken till buds. Den enda vinsten vore således att något mindre besvär och omtanka erfordrades af direktionen. Jag anhåller fortfarande om afslag. Gr. Liljencrants, Gustaf Fredrik: Jag är lycklig nog att denna gång kunna instämma med den förre värde talaren i begäran om afslag å denna punkt, i fråga om hypotheksbankens kreditiv. Den, som försökt, huru svårt det är lör enskilda att erhålla kreditiv i banken (än heter det, att man begagnar kreditivet som stående lån, och än, som det händt mig, att man »rumlar» för litet dermed), den vet att de anslagna kreditivmedlen icke äro för stora. Jag kan alltså icke finna skäl att bifalla det nu framställda förslaget om kreditiv för hypothekshanken. Doktor Ahnqvist har i sin reservation utvecklat alla de fördelar, slaten redan lemnat denna inrättning. Jag anhåller att den 14:de punkten måtte så ändras, att hypothekshanken icke erhåller rättighet till kreditiv i R. St:rs bank. Frih. von Schwerin, Jules: Då denna fråga förevar i Utsk:t, gick den igenom, så väl på afdelningen som i plenum, med en högst ringa majoritet. Jag hörde begge gångerna till minoriteten. Jag tror icke att jag kan anses vara partisk mot jordbruket, som jag icke heller kan finna härmed har något sammanhang. Det skulle för hypothekshanken vara ett dyrt sätt att anskaffa penningar, då räntan naturligtvis måste bestämmas af bankofullmägtige; och man vet att den här i Sverige vanligtvis är flera proc. högre än t. ex. i Hamburg.
och gladde den sjuka, emedan de koninio hennes öga d iiiira, att hon tydligt kunde skönja deni. Under tiden fördes förtroliga sanital, mest p8 engelska spraket. Den varma sympati, Iärjungarne hyste för liirarinnan, ökade deras flit och iippmiirksainhet, d att det gick raskt frainat med deras stndier. I Christine Heriiianns sjelfbiogrnfi, skrihen 115 begiiran af en henne mycket tillgifven raii i Schweiz, och hrartir det har anförda a r hetntidt, omtalas ratt m5iiga intressanta episoder, men för utrymmets skull iiro vi tvungna att mest hSl !a oss till hvad soiii niirinast stod i beröring med hennes blifvande och ännu intill denna dag fortsatta verksamhet för andra. b I b En person, so111 utöfvadc ett synnerligt inflytande p3 Christine, rar en läkare, I): r Langenburg, som tillkallades under hennes stiiodigt tilltagande sjuklighet. Under sina dagliga besök markte h i n snart. att ehuru hennes p19gor kunde lind ras^ d e dock aldrig kunde hipdas. Han iiis3.g Mven. a n höjiiidct af hennes andeviiseii skulle inverka viilgijrande 11 % hennes sjiika kropp; och för att befordra detta, förde han henne in i den tyska diktarererldeii och gjorde henne r h e n bekant incd Shakespeares mästerstycken. Allt eniottog hon med förtjtisning i det hon vexlade tankar nieil sin snillrike Iiikare och Iiirare. H r a d som starkte hennes själslif, stärkte afven he~ines tro. IM hon hörde föreläsxs Goethes ijufva sbger, raknade sin~ningom hos henne medvetandet, att hon fatt förm5ga att uttrycka sig i bunden form. Deii person. soni rar Christine Hermann mest behjelplig i hennes verksamhet, rar lik \, iil hennes vaninna, Auguste \ \ ' alther.
"Men skynda er, ty den bofven kan " "Var lugn, gubbe", afbröt konungen. "Vänta en stund bara." Innan han gick, befalde han Anders Trygg att ej under hans frånvaro omtala hvem han var. Anders meddelade konungens befallning åt sina kamrater, och hur mycket polacken sedermera än prejade dem, fick han ingenting veta. En half timme hade förflutit, då Karl XII återkom i spetsen för femtio man. Äfven dessa hade han befalt att ej yppa hans namn. Kring lägerelden lågo svenskarne och polackerna helt vänskapligt och berättade för hvarandra en massa äfventyr, som de å ömse sidor upplefvat. Detta är krigets ljussida. Under dylikt glam förgätes helt och hållet vreden och oviljan; man är då endast menniska och ingenting annat. Just som konungen anlände till bivuaken, var en af polackerna som bäst i farten med att berätta, huru han för ett par dagar sedan varit ute för en trupp svenskar. Det gälde lifvet, och han hade af alla krafter sprungit öfver ängar och sädesfält, ända till dess han utmattad sjunkit ned i ett dike vid randen af en skog. De svenska ryttarne hade då förlorat hans spår; de sprängde öfver diket utan att se honom. Polackerna skrattade, och äfven de svenska soldaterna måste instämma i skrattet. Härunder anlände konungen till platsen. "Ar du färdig nu, gubbe?" sade han till den gamle polacken. "Ja, herr officer." "Du visar väl säkert vägen?" "Skulle jag ej det, då min dotters räddning beror derpå!" Karl XII fann mannens ord så naturliga, att han ej vidare tänkte derpå. Oförvägen, som han var, önskade han ingenting hellre än att komma i äfventyr. Det han nu gick att möta, visste ingen af hans generaler af, ty i sådant fall hade de nog på ett eller annat sätt lagt hinder i vägen för honom. "Hör på, ers majestät", hviskade Anders Trygg vid lägligt tillfälle, "får jag ha ögonen på den gamle polacken?" Kungen betraktade sin drabantkorporal med förvånade blickar. "Hvad menar du?" sade han derpå i samma hviskande ton. "Jag tror icke att polacken har någon dotter."
Dikets 8täncier vili nu körestaencie Uttima Diks3a^ askas, samt kvaci kor ökri^t rör<ie clet körslsA till u^ reAlerinA ak 4:äe Dukvucl-l^iteln, som Dikets 8täncier korcie koreläb^gg; anmälcie 8tst8-Däliet oek Dioken kor Dancitkorsvars-De^artementet Drikerre Der/ro/r uu i unclercläniKket <ke krän lvriA8-6olle^ium oell 8tats-Dontoret karo01 alZikna unclerääniZa torslaA oek utrecinin^ar m. 10., liva rektor kemälcle 8tats-Däll oek De^artemen ts-Dkek sk»ak köljancie skriktliZa ketänkanlle i ämnet: 'Da jaF i unciercläni^ket köreställt mi^, att uti cle kramställnin^ar om kornhall reglering ak Diks-8 taten, 80m uti Dciem I<ou-;l. Droposition om 8tat8verket8 tillstänci oek kelcok kora till Dikets 8täncler vilk nu instunclancle llilisclaA Föra,8, kekokven komma att, i lik ket meck k va cl uncler lien 86lkna8te tillen äAt rum, köra8 uncler 2:ne