Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då jag nu öfvergår till framställningen af de särskilda behof för sjöförsvaret, som i det föregående blifvit antydda och till hvilkas fyllande medel borde vid nu instundande riksdag af Rikets Ständer begäras, utber jag mig i underdånighet att få anmäla frågorna derom i den ordning, hvartill behofvens fördelning i sådana, som fordra ständiga eller ordinarie anslag, och sådane, som äro att anse såsom tillfälliga eller inom viss tid begränsade och således blott kräfva extra anslag, samt, hvad de förra beträffar, Riks-Statens nuvarande uppställning föranleder; och förekommer då först, under rubriken: P.o Aflönings-Stalei'. Departementets Kansli-Expedition. Med undantag af Expeditions-Chefen, hvars befattning tillkom först år 1840, qvarstår Expeditionens personal, i likhet med dess vederlikar inom de öfriga fördelningarne inom Eders Kongl. Majlis Kansli, ännu med den aflöning, som för densamma bestämdes år 1834, eller för 22 år tillbaka, ehuru de förvaltande verken under tiden kommit i åtnjutande af mer och mindre betydliga lönförhöjningar. De nu för nämnde personal, med afseende pä den sedermera väsendtligt stegrade lefnadskostnaden, ifrågasatta löneförbättringar öfverensstämma med hvad för de öfriga Stats-Departementens Expeditioner i underdånighet föreslås; hvarvid jag särskildt i underdånighet hemställer, att Expeditionens Kanslist, som nu emot arfvode utöfver lönen bestrider Registrators-göromålen, må i stället fä uppföras såsom Registrator med lön och skyldighet att tillika Kanslist-göromålen förrätta. Enligt* det på omförmälde grunder uppgjorda förslag, deruti, till jemförelse, äfven de nuvarande lönerna 4 Bil. N:o 4 till Kongl. Majds Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1856. finnas angifna och hvilket, likasom öfriga längre fram förekommande förslag blifvit Riksmynt beräknadt samt torde under Litt.
Hur hade hon icke fruktat stjufsonens hemkomst från den långa resan, fruktat hans förebråelser, om ock ej i ord uttalade, öfver att hon intagit hans moders plats i hemmet. Men den unge mannen mindes ej mycket sin länge sedan aflidna moder, och han hade under sina ferier alltid tyckt hemmet vara det kallaste och dystraste hus på jorden. Nu fann han det helt annorlunda: den unga qvinnan hade stämplat hela sin omgifning med ljus och trefnad, och hur tilldragande var hon ej i sig sjelf! Han fattade så väl sin faders önskan att i sitt hem omplantera denna skära ros. Som han stod och såg på henne, der hon satt, öfvergjuten af det glödande skenet från brasan, kom det öfver honom en plötslig lust att taga den smärta gestalten på sina armar oeh föra henne bort till sin egen nya, tomma boning. Hon kände hans magnetiska blick och domnade under den. &gt;Spela litet! » sade hon nästan ' med ansträngning, dels för att säga något, dels i obestämdt hopp att förlänga dessa sista smärtsamt lyckliga ögonblick. Utan att svara satte han sig till pianot. Der borta var så dunkelt, att hon nätt och jemt kunde urskilja konturen af hans hufvud. » Den, som finge ståj bakom honom, finge smeka hans hår » steg det upp inom henne. » O m jag vore hans mor, eller syster,. är jag det ej! — Kanske — men utan någonderas rättigheter. — Att blott en enda gång, » ljöd rösten ännu, » få föra handen genom det mjuka håret, ned öfver den vackra nacken! » — » N å då, sådana infall !-•&gt; Hon satte sig hastigt tillrätta i stolen och svepte, liksom till skydd mot frestelsen, in händerna i klädningens draperier. Arvid hade börjat spela, sakta och osäkert. Tonerna kommo först liksom tvekande, en och annan, derefter vaknade så småningom allt flere upp, höjde och sänkte sig, dröjde, sprungo om hvarandra, tills den spelande tycktes ha samlat och mönstrat alla sina trupper. Hervor slöt ögonen och lyssnade.
Fullmägtige uti Riksgälds-Contoret hafva, i följd af föreskriften uti BancoReglementets 143 §, till Banken aflemnat 968 st., enligt af Rikets Ständer faststäldt formulär, utfärdade nya 4 procents Obligationer, å 4,000 R:dr hvardera, med dertill hörande ränte-coupons; hvaremot de år 1830 till Banken utgifne 440 st. räntebärande förbindelser blifvit till Fullmägtige i RiksgäldsContoret å terstai de. I enlighet med Rikets Ständers beslut, att af Bankens i dess räkenskaper, inom linien, balancerade fordran hos Staten, för den af f. d. Allmänna Magazins-Inrättningen begagnade invisnings-rättighet, emot ränta, åren 1812 22 till och med 1823, R:dr 1,800,000, finge afskrifvas En Million Riksdaler, och samma fordran uti såväl Bankens räkenskaper, som Banco-Reglementel, enligt rätta förhållandet upptagas till 800,000 R:dr, har berörde afskrifning, vid uprättandet af 18J0 års General-Hufvudbok, för sig gått. Till Banco-Fullmägtiges Protocoll för den 23 April 1840, har Kammarherren och Riddaren Rosenblad, i egenskap af Ledamot i Götha CanalDirection anmält, att Götha Canal-Bolag den 31 nästförutgångne Mais beslutat, att Motala Mechaniska Verkstad skulle försäljas.
Man frågade honom då, huru han kunde rösta på sig sjelf, och derpå svarade han: »Jag är ensam i min bänkmans-afdelning och har dessutom mesta förtroendet för mig sjelf». Jag anhåller om remiss å min motion. Efter det öfverläggningen härmed ansetts fulländad, hemstälde Hr Gr. o. Landtm., att motionen jemte yttranderne finge remitteras till Riddarh,Utsk:t. Ropades ja, hvarefter anmälde sig och yttrade Hr Brakel; Det ämne, som Riddarh.Utsk. kommer att handlägga, är så fullständigt utredt vid förra Riksdagen, att jag anser, det Utskit behöfver en ganska kort tid, för att inkomma med utlåt, i frågan. Det torde också vara en grannlagenhet mot R. o. Ad., att nu, då Ståndet är tå talrikt församladt, lemna det tillfälle att besluta, huru valen skola ske. På grund häraf anhåller jag vördsamt, att Riddarh.Utsk. måtte förständigas att inkomma med utlåt, i ämnet inom tre veckors tid. Sedan H. Exc. Hr Gr. o. Landtm., i anledn. häraf, framställt propos. å bifall till Hr Brakels nu väekte förslag, samt denna propos. blifvit med blandade Ja och Nej besvarad, gjordes propos. å förslagets afslående, och besvarades jemväl med många Ja och Nej i blandning, hvarefter och sedan förnyad propos. å afslag blifvit framställd och besvarad med starka Ja och Nej, H. Exc. förklarade sig nu hafva funnit Ja öfvervägande. Hr Brakel begärde votering.
Maj:t i Nåder föreslagne sätt tillvägabragdt, enär det af hemmanet Karleby nu utgående arrende, hvars belopp borde ingå i beräkningen af Kronofogdens löne-inkomster, enligt hvad ett vid skriften bilagdt sockenstämmo-betyg utvisade, vore öfverdrifvet högt, och det således kunde befaras att vid nuvarande arrendets upphörande, då Kronofogden, hvars tjenstegöromål ej tilläte honom att behörigen egna sin tid åt jordbruket, skulle nödsakas att hemmanet ånyo utarrendera, en lägre arrende-summa derför torde erhållas, än hvad som för närvarande erlägges, fästat Rikets Ständers uppmärksamhet derå, att, då Kronofog - Slats-Utskottcts Utlåtandej N\0 228. 25 nofogden i Wadsbo härad, det största och frikostigaste inora Skaraborgs Län, egde den ansenligaste uppbörden och mest besvärliga befattning af detta slag, billigheten syntes fordra, att han erhölle åtminstone enahanda löneförmoner, som öfrige inom Länet anställde Kronofogdar, hvilka åtnjöle lika ränte-indelningar och dessutom vore försedde med boställen, som i värde fullt motsvarade hemmanet Karleby, samt att följagtligen berörde hemman, utan afdrag å de indeldte räntorne och utan afseende å nuvarande arrendets belopp, kunde i stället för hemmanet Esbjörnstorp blifva bestämdt till boställe åt bemälde Kronofogde, heldst den uppoffring, som Kronan, i följd häraf, skulle komma att vidkännas, ej uppginge tili högre belopp än omkring 200 R:dr årligen; förklarande Hasselström slutligen, att, i fall hemmanet Karleby icke funnes böra annorlunda än på de af Kongl. Maj:t i Nåder föreslagne villkor till Kronofogde-boställe upplåtas, Hasselström vid sådant förhållande vore mera belåten att bibehållas vid sitt nu innehafvande bohemman och önskade, att frågan om utbyte deraf måtte förfalla.
Afven jag delar den åsigt, att man icke med löjets vapen bör behandla ifrågavar. ämne. Jag har förut inom detta rum haft tillfälle att yttra mig i denna fråga, och jag har kommit till den öfvertygelse!!, att det Kongl, prerogalivet att utdela titlar borde bibehållas. Jag har fattat denna öfvertygelse på den grund, att i Sverige Konungen äger så få medel att belöna den verkliga förtjensten, och jag anser, alt dessa medel icke böra beröfvas Honom, derföre att man vill släfja fåfängan. Det är icke värdigt en lagstiftning att lagstifta endast för dårar. Inom Sverige finnas sådana förhållanden i den militära hierarkien, att Konungen, om han afstår från denna makt att belöna förtjensten, derigenom mången gäng verkligen skulle beröfva fäderneslandet en nyttig tjenst och sig sjelf förmågan att den påkalla. Genom vårt indelningsverk äro så väl de civile som militära personerne ofta bundne vid jorden. En driftig embetsman, lönad med boställe och indelning, kan ofta blifva förledd att nedlägga på sitt boställe större omkostnad, än han rimligen bort göra, om han haft en billig omtanka om sin befordran. I sådant fall skulle ofta nog, i min tanka, belöningen för hans förtjenster vara för honom ett straff, om han, i st. f. att qvarstå på en lägre plats inom sin grad, för alt få en högre plats förflyttades lill en annan ort. För sådan händelse anser jag det vara af vigt, äfven för K. M., att kunna upprätthålla en sådan persons anseende, belöna hans förtjenster och bibehålla hans verksamhet för samhället, genom att förläna honom en högre rang med bibehållande af hans lägre Ben 5 September. 209 lägre tjenst, enär lian icke kunde förflyttas till en högre tjenst, utan att hans ekonomiska olycka derigenom bereddes. En värd talare har omnämnt, huruledes K. M. i fält kan vara i behof att belöna förtjensten, utan att äga medel att gifva en förtjent person embete med åtföljande lön pä stat.
Med anledning häraf utfärdade K. M:l Kungörelse af den 12 Maj 1865, hvaruti bland annat stadgades, alt belrielse från läsning af grekiska språket må, efter iäroverks-koilegiets hörande, bero af Ephorus, och skall den dispenserade, på de åt detta språk anslagna lärotimmar, sysselsättas med skriftliga arbeten på lärorummet. Nio månader efter denna kungörelse föreslår nu Ekon.-Utsk:t en förändring uti densamma af enahanda lydelse, som uti 1856 års läroverksstadga — således en återgång till det primitiva stadgandet, hvilket R. St:r 1858 begärde få upphäfdt. Detta blir ju ett kretslopp al vexlande åsigter och af vankelmodiga framställningar fram och tillbaka; kan dylikt vara värdigt ii. St:r? Utsk:t yttrar sid. 9: »det torde kunna inträffa att (lertalet af dem, som läsa latin, begagna sig af tillåtelsen att icke läsa grekiska.» Jag läster mig vid detta yttrande; om t. ex. uti de klasser vid eti fullständigt läroverk, der de döda språken läsas, finnes 30 lärjungar, och af dessa, ej llertalet, utan endast hälften, det är 15 läsa båda språken, 15 endast latin, måste ju nödvändigt deraf följa att tre bildriings-linier uppstå, en med grekiska och latin, en med latin, en utan dessa språk. Skall undervisning kunna fullständigt och ändamålsenligt meddelas för dessa tre linier samtidigt, fordras ovilkorligen större lärarekrafter än nu är fallet, således nya utgifter lör staten; det var just detta som 1858 års Ständer ville undvika, enligt livad jag ofvan anfort. Utsk:t synes ock insett detta och föreslagit, att lärjunge, som ej laser grekiska, skall undervisas på lämpligt sätt inom eller utom skolan. Väl kan lärjunge, vare sig inom eller utom skolan, på de fria timmarne sysselsättas, men huruvida han kan med framgång undervisas, det anser jag vara högst tvifvelaktigt. Jag har hört erfarne skolman — sådarie, till hvilkas erfarenhet jag
— Nyttan af denna projecterade apparat har blifvit erkänd af skicklige jordbrukare ifrån flere provincer, och hvilka icke ensamt genom theorier, utan ock genom långvarig erfarenhet äro öfvertygade, att denna redskap är en passande medelväg till allas nytta. — Detta är en billig öfvergång och som medförer belåtenhet. —Denna belåtenhet visar sig för den större egendomsinnehafvaren derigenom, att bans revenue af handteringen blir lika stor, ty ett mindre qvantum bränvin, med högre pris, lemnar lika stor summa i penningar, bans ladugård blir förbättrad och mera inkomstgifvande, utom det, att han har en del spanmål och potaloes i behåll, att till andra nyttiga ting användas, och för den mindre bränvinsbrännaren, så, om han inrättar denna enkla och högst litet kostsamma redskap jag föreslagit, och hvilken redan mycket begagnas, kan han äfven njuta samma fördelar och erhålla lika mycket bränvin per Lispund säd och Tunna potatoes, som genom större pannor. — Man må ej låta irra sig af dem, som påslå, att med 28 Bevilln.- och Oecon.-Utsk. Betänkande N.o 3. små pannorna icke kan erhållas lika mycket bränvin af Lispundet, som med de större, — derföre att deras egare vanligen äro mindre skicklige att bränna. — Såsom resultat af nyssnämnde minskada tillverkning, skulle alla bränvinsbrännare och hela nationen få erfara, att supandet blefve mindre, ty den säd som icke brännes kan ej supas upp etc., och jag tror med alldeles fullkomlig visshet, att, om alla Sveriges jordbrukare finge serskildt yttra sitt omdöme, skulle åtminstone po ibland ioo:de gilla det af mig nu föreslagne, och endast de, som drifva den stränga statsoeconomiska theoretiska principen, utan att besinna de hinder, som i •vårt land gör dessa satsers användande olämplige, ogilla detsamma.
Maj t täcktes, genom serskilt Nådig Resolution, dan försutne tiden å, t erst älla; Och skulle det åligga RiddarhusDirectionen noga tillse, att hvad berörde Författningar , så val härom, som i öfrigt rörande introduction ner, innehöllo, blef nogsamt iakttagit: men att under Riksdagarne introduction likväl ej finge beviljas, lörr än Riddarhu&Direciionen hos Riddar, UusUtskotict Ullkännagifvit 3 och Riddarhus-Ut* 3i* Deri 11 Oclober e. rn. slcottet hos Ridderskapet och Adeln anmält, det vederbörlige prestanda blifvit fullgjorde; samt af detta stadgande, enligt Herr Grefvens och Landt. Marskalkens omdöme, syntes följa, att RiddarliusDirectionen vore pligtig emellan Riksdagarna meddela introduction åt dem , hvilka i sådant afr seende företett behörige prestanda; Oell Friherre Wrangels af RiddarhusUtskottet tillstyrkte motion, att introduction å Riddarhuset hädanefter icke må emellan Riksdagarna af RiddarhusDirectionen, utan endast af Ridderskapet och A-. deln under påstående Riksdag meddelas, sålunda innefattade en förändring uti den, rörande Introduetioners meddelande uti 51 §. RiddarhusOrdningen befintelige föreskrift, samt en slik förändring icke kunde på annat, än det i 52 RiddarhusOrdningen stadgade sätt, lagligen tillvägabringas, men RiddarhusUtskottet icke funnit 51 § RiddarhueQrdningen vara i behof af någon särskild omarbetning eller förändring i och för antagandet af ifrågavarande motion; alltså och då Herr LandtMarskalken ej heller, jemlikt 45 §, Riksdagsordningen, ägde att föreslå något som vöre mot RiddarhusOrdningen stridande, utan endast hvad som fordrades till verkställighet af det Grundlagarne eller RiddarhusOrdningen föreskrifva; ansåg Herr LandtMarskalken sig icke kunna meddela proposition till bifall å RiddarhusUtskottets
— Sedan nu säledcs, genom be i PrestStändets Protocolls-Utdrag införda voterings-propositioner samt hwad jag hast äran anföra, uplpscs, ast blott Z46 Den iz September. blott dek historia, icke bet financiela af Realisationen , blifwit, genan! besia proposijioner, stoldt i fräga; att Banco-Uiffottet bestulit, att fbrhällanbet deraf sk,!l?e jemte anmärkning i slutliga Berättelsen til Rikets Ständer intagas; att inebgifwandc af Contrapropositionen äfwen innefattade sammandrag om förändringen af Rcalisatious-Plancn, icke rörde Bancohemligheter, som äfwen att detta Sammandrag kunde blifwa allmänt kändt, dä det pä voteringens ukgäng berodde, om detsamma genast skulle till Rikets Ständer afgä, eller icke; fär jag, med bfwcrlemnande af ben Proposition, hwars behörighet är ställd i Häga, Herr Grefwcns och Landt - Marskalkens samt Högloflig? Riddcrskapcts och Adelns upplysta granskning underställa , huruwida det förut af Banco-Utffottet den 22 Juni fattade Beslut i nägon mätto derigenom kunnat rubbas eller upphäfwas. Propositioncrnc och i sammanhang dermed äfwcn Kanfli-UtikottctS i samma ämne äro af följande innchäll: Kansli - Utskottets sä lydande: "Widare och pä ytterligare gjord proposition bcflöts: att till Hbglofl. Bancv-Utffottets ktenum hemställa, om icke i Banco - Utskottets till afgifwande ullätande mä andragas: att de omständigheter, rörande den skedda förändringen af iZoo ärs fastställda RcalisationSPlan» som förenämde till Banco-Utskottet remitterade Memorial innchäller, hos Utskottet till noga öfwcrwägande förewarit, och att Utffottct, cnligt kleniProtocollct för den 22 sistl.
K - H27. lizi. liz/. lgz;. l?^7. l344. Ian. Masi io5o. 1062. io85. — logo. 1098. 1099. — upphöjd i'Grufligt ständ, Iun. ibi;.— om dest Portrait, Apr. 7002. Uandk-Räntt mästares, ätstill,'ge, ansökning om förböjning ä Remisilage för de till ^istsgälds-Contoiret ingående. Vcwillnings-medel, k!sv. 16Z2. Land-Tullariies indragning, Jun. 856. Äng. logr. logg. Land twär net, osti befrielse frän Bcwillning för dem som warit i falt. Febr. 72g.. l-sniierstjerns, - lolisii 4Villirliii, yttranden , Dec. g94. ri^z. 125-t. Ian. Von HmitiiitzzstauscN) Grefwe ^Idrsolit, yttranden, Register. Jul. <. zo. 34. 42. Izoo. izvg. Leckö, Kungsgärd, om desi förlänande at f. d. Konungen, Sept. 278. 678 ät Hr. General Lieutcnanten Friherre ^älercrouts, Sept. 6zg. 678. Ledamöter 1 Utffott; se Lista, sk Leoxolä, 6si'I 6nstsk, introducerad, Lee. 1261. Ape. ZiZ. 820. Se härom widare Finance-Planen. Lif-Drabant-Lorpsen, om hästar för densamma. Febe. Lif-Gardet till hast, om desi reducerande till en del samt om accords - ersättning för Officerarne, Nov. i;57. 1421. Brante, yttrande, Iul. ;4z. Lils eborn, Oustsk ^äolpb, yttranden, Maji 6. ;i. Iun. 568.
Då jag deltagit i beslutet härom, anser jag mig böra yttra några ord i anledning deraf och får säga, det jag önskar, att Utsk:s betänk., hvad denna fråga angår, måtte gå igenom, helst jag tror, att Ständerne redan efterskänkt så mycket af sina rättigheter, att jag tycker, det vi böra försvara hvad som återstår i bevillningsmål. Jag kan icke inse, hvilka olägenheter för Staten derigenom skulle uppstå, eller hvad Staten derigenom skulle förlora, då en minimi-tariff är uppgjord och bestämd; och då denna icke kan understigas, så torde icke besvär i taxeringsmål så ofta kunna komma under Kammar-rättens pröfning, utan det skulle lill största delen blifva debiteringsmål, hvilka icke ofta lära föranleda till någon åtgärd från berörde embetsverks sida. Deremot har, enligt hittills varande förhållanden, mycket missnöje försports öfver K. Kammar-rätten oell att dess anmärkntr oftast ansetts obefogade, Min meningar inga - Den 19 Maj. lunda att nedsätta Kammar rättens värde; men jag tror, att Taxcr.consileen, genom sin närmare bekantskap med personerna och deras omständigheter, är, mer än nämnda verk, competent att med sakkännedom bedömma dessa frågor. Slutligen ina jag nämna några ord i anledning af anmärknrna mot Utskts förslag i afseende å karaktersfullmakter. Att ett slöseri med sådana fullmakters utdelande bedrifves, synes påtagligen, äfvensom att dylika nådebevisningar utgöra en skadlig näring för den Svenska arfsynden, fåfängan, samt leder till smak för lux oell misshushållning. Någon särdeles nytta deraf kan jag icke inse; man säger, att dymedelst uppmuntras förtjensten; erfarenheten har likväl visat, att det icke alltid Éir den verkliga förtjensten, som ihågkoinmes, utan att det lika ofta är af politiska skäl och till följd af slägtförhållanden, som personer dermed hugnas. Den verkliga förtjensten tror jag skall finna sig bäst belönad genom en vidgad verkningsförmåga, om honom lemnäs tillträde till Statens högre embeten, då deremot en tom titel oftast kan leda endast lill ökade iefnadskoslnader.
Hr Stjernstolpe, Jonas Magnus, 108. —11861. — von Hartmansdorff, August, Il8. — 2218. — von Weigel, Christian Ehrenfried, . Suppleanter : O co — 346. Friherre Manderström; Fullmäktig Herr Franc Sparre, Bengt Erland; genom lottning med N:o 3, Hans Excellence Herr Grefve De la Gardie, Jacob,. . 107. — 275. Friherre Sprengtporten, Jacob Wilhelm, 106. Friherre Ridderstolpe , Fredrik, uppläste följande: I Plenum den 7 Mars beviljade Ridderskapet och Adeln återremiss af Betänkandet N:o 3 från Statssamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskolten. För att inför Utskotten ådagalägga grundligheten af de anmärkningar, ledande till återremiss, som jag då hade äran anföra, Den 15 Maji liar jag insamlat afskrifter af min brefväxling med Kongl. KrigsCollegium och Krutbruks-ägaren, rörande forslingen af Krut och den fara, hvari Westerås Stad sväfvar, livarenda gång Kruttransporten sommartiden dit ankommen Då jag nu vördsamt anhåller, att nämde handlingar må till de sammansatte Utskotten remissen åtfölja, nödgas jag lika vördsamt yrka, att de sammansatte Utskotten måtte infordra yttrande häröfver från Städernes Allmänna Brandstods-Bolag såsom varande Part i målet; hälst, utom beräkningen af förlusten å menniskolif, genom en så möjlig olycka för en hel Stad, Bolaget skulle kanske i sine grundvalar skakas, såsom dess föregångare skedt är. Hvarjemte Friherre Ridderstolpe aflämnade ofvanberörde af honom omförmälte handlingar. Remitterades till Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskotten.
Den troligen förut aftalade planen har lyckats, hvarföre han också, sedan skriften blifvit upläst, gick sin väg. Sedermera hafva tvenne andra ledamöter, som likväl sitta qvar i StatsRådet, beträdt samma bana. Åtminstone den ene bland dem har läst upp ett skriftligt anförande af den längd och den sakrikhet, att det just af denna orsak varit omöjligt för R. o. Ad:s öfrige ledamöter att kunna göra det till föremål för discussion eller att bemöta dessa afhandlingar liknande förklaringar så, som de onekligen hade förtjenst. Jag erinrar mig nu att, då jag föreg:de Riksdag händelsevis var närvule, då likväl sittande på läktaren, fann jag precist samma ledamot som nu, ehuru då i spetsen för konseljen, upstå med ett skriftligt yttrande och derpå straxt aflägsna sig, dermed var tonen för den gången gifven huru saken skulle gå, och jag märker att idéen nu öfvergfitt till praktisk taktik. Numera synes ock systemet hafva utvecklat sig derhän, att det kan sägas, att åtminstone R. o. Ad., såsom ett af Stånden, och tillförene det egentliga inom hvilket dechargefrågan kunde med något moraliskt eftertryck behandlas, just för det StatsRådsledamöter här kunna ega säte och stämma, icke vidare äro i tillfälle att utöfva någon kontrollerande makt, d. v. s. gifva decharge eller skrida till tillämpning af 106 eller 107 §:n i Reg:sF:n, emedan nu har sättet att öfverlägga derom blifvit genom denna nya vändning i det formelia behandlingssättet försvåradt, ja till den grad att det är alldeles på förhand gifvet, att ingen annan utgång på saken gifves, än den som af den siste värde talaren antyddes, eller att, likasom en final till hela spektaklet, lägga Betänk, till handlingarne. Detta Utsk:s Betänk, var eljest icke menadt att anses såsom en vade-libell, ingifven ex officio för att påkalla en exception af dem, som önskade få decharge, utan det var en prealabel