Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vinsten af ökad tullinkomst vore dessutom så oändligt ringa, och uppvägde på intet vis de af ett sådant behandlingssätt uppkommande olägenheter; hvarföre det ansågs lämpligare att förhöja den vid sistlidne riksdag af Kongl. Maj:t föreslagna (ullsatsen 24 sk. till 28 sk. kannan, än att för olika gradtal stadga skiljda tullafgifter. Utskottet delar fullkomligt dessa åsigler, och enär den för arrak och rutnm nu stadgade tullsats, oaktadt den i följd af tull-lindringarne utgått med vida lägre belopp än sjelfva taxan bestämmer, likväl befunnits hafva framkallat en serdeles stark och för skärgårdsbefolkningen isynnerhet högst förderflig smuggling, samt det vid sådant förhållande icke torde vara lämpligt, att, vid uppbäfvande af tull—lindringarne, lemna tullsatsen å ifrågavarande artikel oförändrad, anser Utskottet sig böra till styrka, att för bränvin och sprit, alla slag, införselsafgiften må, vid tulllindringarnes upphörande, bestämmas till 28 sk, kannan, ulan skilnad för högre eller lägre gradtal. Vid sistlidne riksdag väcktes bos Bevillnings-utskottet förslag om antagande af vigtförtullning för bränvin och sprit samt vin och andra spirituosa. Ett från Norrköpings tullkammare då i ämnet afgifvet utlåtande, hvilket i nämnde Utskotts betänkande, JVs 13, finnes vid artikeln vin närmare omförmäldt, antydde den osäkerhet vid qvantitets-bestämmelsen, som vore förknippad med nu gällande förtullningssätt och rojningsmelhod; och Bevillnings-utskottet, som väl fann frågan icke vara så utredd, att Utskottet kunde till antagande föreslå det nya för lull ningssättet, men likväl ansåg samma fråga förtjena serdeles uppmärksamhet, tillstyrkte derföre Rikets Ständer, »att i underdånig skrifvelse anhålla, det Kongl.
S. D, Vid förnyad föredragning af Lag Utskottets Betänkanden N:o 45, 46, 47, 48, 49» 80, 5r, 52, 53 och 55, beslöts, alt dessa Betänkanden, jemte N:o 62, 65 och 68, hvilka alla åsyfta en ny ExecutionsStadga, skulle hvila, till dess Lag-Utskottet inkommit med Utlåtande öfver Riksdags-Fullmägtigea Peter Perssons den 5 Maji till Hedervärda Bonde-Ståndet ingifna, och den 10 i samma månad till Lag-Utskottet remitterade samt den 21 Maji de öfriga Stånden meddelade anförande, innehållande detaljerad utveckling af föremålen för hans i Betänkandet N:o 44* hesvarade motion, äfvensom öfver Hedervärda Bonde-Ståndets återre - 3* Piot, Uidr. d. 14 hdd tS34- miss af förstnämnde ellva Betänkande]); och skulle icke blott respective Med-Slånden, utan oek Högloflige LagVt kottet om delta Preste-Slåndets beslut underrättas. Från Vä Hofi. Borgare-Stå ndet. S. D. Föredrogos å nyo Bevillnings-Utskoltcts Utlåtanden och Memorial: N:o 17, i anledning af gjorde erinringar vid Betänkandet N:o 8, angående Curhus-afgiftens fortfarande; Ståndet lät bero vid Utlåtandet N:o 17, i följd hvaraf Betänkandet N:o 8 bifölls.
Nej, kommer frågan om hemställan i berörde hänseende att förfalla. 1 1 :o För upphjelpandet af Fyroch Båk-anstalterne hade Utskottet tillstyrkt: alt till Kongl. Majit må öfverlemnas att, genom Förvaltningen af Sjö Ärendena, på billigaste vilkor upplaga ett lån, samt att till ränta och amortissements-fond för detsamma skulle anvisas de 9,333: 16, som under 4;de Hufvud-Titeln blifvit uppförde såsom ökad tillgång för Lotsoch Båkväsendet, utan andra förbehåll, än alt lånet borde till fullo vara liqvideradt senast inom 20 år efter detsammas upplagande. Stats-Utskottets Memorial N:o 318. Delta tillstyrkande är af Ridd. och Ad.j Prestesamt Borgare-Stånden godkändt, i hvad det angår frågan om låns upptagande samt anslag för ränta och amortissement; men i afseende på den Auctoritet, genom hvars försorg lånets upptagande skall verkställas, hafva olika beslut fattats, i det Ridd. och Ad. samt Preste-Ståndet gillat Utskottets förslag, men Borgare-Ståndet åter ansett, att Rikets Ständer böra uppdraga åt deras Fullmäglige i Riksgälds-Conloret att för Fyroch Båkväsendets upphjelpande på billigaste villkor upplaga lån, med föreskrift, att den anvisade tillgången g,333: 16 sk. af Fullmäglige så förvaltas, att lånet må vara återbetaldt sist inom 20 år efter dess upptagande. I händelse Borgare-Ståndet förblifver vid denna dess fattade, från de andra bägge Ståndens beslut skiljaktiga åsigt, torde frågan böra afgöras genom votering i Förstärkta Slats-Ulskotlet, hvarvid följande Proposition lärer få antagas:
Vidi G. Helsingius. Ankom den 29 Julli 1825. Memorial till Rikets Hoel. Ständer, rörande decharge för Herrar Banco .Fullmägtige i 668 Banco-Utskottets Betänkanden. afseende pa deras, efter sista Riksdan, öfver Banco-Verket förde styrelse. Hos Rikets Högh Ständer får Banco.Utskottet vördsamt anmäla, att granskningen af Banco* Verkets, Tumba Bruks saint Bancooch Riks» Discont-Verkens styrelse och förvaltning, ifrån sista Riksdag intill närvarande tid , numera blifvit af'Banco-Utskottet så vida fulländad, att något hinder ej Uppstår för meddelande af det i 32 §. Riksdagsordningen aribefalte yttrande lifver Administrationen på det hela, och för derpå följande val af Banco-Fullmägtige vid närvarande Riksdag, i enlighet med den föreskrift 6 6 §. af samma Riksdagsordning innefattar. Utskottet har, Under oafbrutet fästadt afseende på det af Rikets senast församlade Ständers Bancö-Utskott till Banco-StyrelsenS efterrättelse utfärdade Reglemente och deruti åberopade äldre författningar, till sorgfällig pröfning förehaft de ämnen, som af Rikets Ständers Revisorer , årell 1820 och 1822, i en ellet* annan måtto blifvit till Utskottets uppmärksamhet öfverlemnade, genomgått Herrar Banco Fullmägtiges Protocoller intill nästlidet års utgång, och särskildt Undfått del af alla hufvudsakligare beslut och åtgärder, sorn Under ,den sedermera framflutne tiden kommit i fråga. Ehuru Banco Utskottet funnit sig föranlåtet, att till Rikets Höglofl. Ständer framställa åtskilliga anmärkningar , rörande en för Banquens räkning verkställd byggnad, så anser dock Utskottet, att Herrar Fullmägtige i öfrigt vid alla tillfällen Banco-Utskottets Betiinkanden.
(St kapplands vidd, finge af hamnbyggnads-bolaget för framtiden, utan ersättning disponeras; — Och hade slutligen E. K. M:t och Rikets Kammar-kollegium med underdånigt utlåtande i detta ärende inkommit, samt, på grund af arrendatorns utaf Starby kungsladugård ofvanom förmälda skriftliga förbindelse alt utan ersättning aflemna den samma kungsladugård tillhöriga mark vid slotts - Expeditions-UIsko llets Förslag till tind. Skrifvelse, ,\:o 73. 133 grafven, ansett (le villkor, hail dervid nu velat tillägga, icke förtjena afseende, hvarjemte och då af ofvanberörda, Wadstena slott tillhörande, 2:ne mindre holmar någon inkomst till Statsverket icke ingått, samt hamnanläggningen komme att för slottet och i synnerhet för kungsladugården medföra vida större fördel, än ifrågavarande obetydliga jordrymder, och vid förnyad utaTrendering af den sednare sannolikt föranleda lill högre arrénde-afgift, hvarigenom staten borde kunna påräkna ersättning för marken, Kollegium hemställt att E. K. M:t måtte till Rikets Ständer göra nådig proposition om upplåtelse, utan ersättning, från kronans jord af det utrymme, som för hamnbyggnaden blifvit begärdl. Under förmälan om hvad sålunda förekommit och med afseende pä hvad så väl Kammar-kollegium som E. K. M:ts Befallningshafvande i Östergöthlands län anfört, har E. K. M:t behagat, uti afbiten proposition i nåder föreslå, att Rikets
Sotnäsan plockar fåglarne, innan han slagtar dem, derför far fjädrarne af dem så der. Hi hi hi. Är hon hungrig, vill hon ha palt; ugnen blir just färdig. Gå bara fram efter sotnäsan, nog finnes det blod nog att göra palt af, der han går fram." "Hvarföre förevitar ni mig Flemings dåd, icke rår jag för dem." "Aha, ni rår inte, nej, ni rår inte. Nej. Jaså ni vill ha nattqvarter här?" Gumman tog en sticka, tände eld på den och lyste på den nyss ankomna från hufvud till fot. Snön hade börjat smälta, och rann nu ifrån hennes väderhufva nedåt, utför pelsen och på golfvet. Hennes långa växt och raka hållning syntes dock tydligt, oaktadt drägten var våt och förderfvad. Ett par svarta ögon blixtrade fram under mössan, men vattnet rann henne utför ansigtet. "Nå, hvem är ni då? Ansigtsdragena äro från Österbotten, pelsen med, bloddroppar sitter i mungiporna. Men hvem är ni?" Hastigt for fruntimret med handen åt munnen, och såg sedan på handen, men der syntes intet. "Ånej, inte ser ni sjelf den bloden. Nå hvad ser ni på handen, Hans Fordeelskan?" "Ha! hvarför frågar ni, då ni vet. Dock, hvad mer om en ensam qvinna i vildmarken känner mig. Hvad vet ni af Hans Fordeel, mor?" "Hans Fordeel, hi hi hi, han som täljt de flesta klubborna. Har hon sett hur han ska stå och dansa för Flemingen! Hå hå, har sotnäsan fått tag i henne med, efter hon är så vilsen nu. Ånej, han håller nog i klorna, hvem han får tag uti." Den resande hade emellertid lagt af sig de våta kläderna och satt sig på en stockända, som stod framför ugnen. Hon strök nu undan sitt svarta hår ur ansigtet och svarade: "Han har befallt mig att lemna hus och hem och bege mig till den ort, han anvisat, men jag har ej följt den kosan längre, än en af hans knektar följde mig.
» Lagom är bäst » äfven af de allra för som nu, i många scener, med det allvarliga konversationsstyckets långsamma vändningar. märkligaste själfupplefvade reseminnen, och Praktfullt lustiga äro emellertid hr Backströms • därför förklara vi från dags datum insändMalescot och fröken Åhlanders ' svärmorstyp. Hr ningstiden för dessa bidrag utlupen. Bergström har återigen en af sina outslitliga farsREDAKTIONEN. figurer från gamla Södran att framställa; man behöfver inte säga mera för att veta, att han är sig fullkomligt lik, kanske ej fullt så karsk, som då han F. Uhnér &amp; C:o, Hl., 1899. UTSTÄLLNINGSTVÅLAR: Viol, — Grieghonserterna hafva tyvärr måst uppskjutas i anledning af kompositörens iråkade sjukdom. Konserterna äro nu utsatta till den 4 och 7 november. Malson de premier ordre. Education soignée. Vie de famille agréable. Confort möderne. Demander le prospectus aux Directrices M:elles Guillaume, Rosevilla, Neuehätel (Suisse). (H. Utsökt sortiment af hålles öppet 2 okt. — 15 maj: för herrar kl. 7 — 10 f. m. och 2 — V25 e. m., » damer kl. 11 f. m. — 1 e. m., samt dessutom f5r snedbehandling kl. 5 — V * 7 e. m. D:r EMIL ZANDER. Institutet 3. i | TZTJNGL. TEATERN gaf i lördags » Tannhäuser », hvarvid hr Forsell för första gången uppträdde som Wölfram. Utförandet var i vokalt hänseende särdeles korrekt och med tillbörlig nyansering, spelet synbarligen ock väl genomtänkt och maskeringen i god stil. Hela prestationen skulle alltigenom hafva varit förträfflig, om i densamma funnits litet mera värme och känsla, egenskaper, som särskildt känneteckna Wolframs karaktär.
Vid denna tid talades mycket bland kristianerna om en bok, som kallades »Ensamhetens faror», och vars författare var eller uppgav sig vara en munk, som vistats många år i den egyptiska öknen för att fjärran från världens vimmel och lockelser tillbringa sitt liv med betraktelser och själens rening. Men under denna tid kom han till en dyrköpt kunskap därom, att man förgäves flyr till ödemarkens tomhet, när man dit medför sitt hjärta och sin inbillningskraft. I dem förborgar sig en värld, farligare än den, från vilken man dragit sig tillbaka, befolkad av samma lockelser, som denna äger, men mäktigare och oemotståndligare, emedan de här äro liksom eteriserade, befriade från den grövre materie, i förening med vilken de visa sig i den yttre världen. Ifrån att vara tillfälliga uppenbarelser, som i livets flod och i den friska verksamheten giva rum för andra, gripa de i ensamheten hela själen och göra sinnligheten till envåldshärskaren och demiurgen, som inblåser sitt liv i varje tanke och känsla. Till dessa inre fiender komma yttre, för vilka de öppna portarne. Författaren påminde om skriftens ord, att djävlarne, när de utdrivas ur de besatte, uppsöka torra och öde platser, där de dväljas under avvaktan på nya boningar. Han ville, att dessa ord skulle förstås ej endast bokstavligen, utan även bildligt, så att dessa torra och öde platser vore icke blott ödemarkerna i den yttre världen, utan även de genom ensamheten självskapade i människosjälen. Ensamheten är människans vän, tröstare och upplysare, så länge hon icke missbrukar och tröttar vännen genom enträgenhet, ty då blir samma ensamhet vår farligaste fiende. Sedan författaren genom egen erfarenhet övertygats om denna sanning, men ännu tvekade att lämna det av så många heliga män lovordade ökenlivet, hade han flyttat sin bostad till en trakt, där andra eremiter slagit sig ned. Hans närmaste granne var en kvinnlig anakoret. Han beslöt att dela tiden emellan ensligheten och ett fromt umgänge med henne. Hon var en ung kvinna, som, nedtryckt av motgångar och krossad av ett efter många förvillelser vaknat syndmedvetande, hade dragit sig undan världen.
Maj:t ville begagna sin höga rätt att, enligt sista momentet i Kongl. Kungörelsen den 3 April 1816, »efter i hvarje »fall förekommande omständigheter, dessa konventioner i Nåder reglera och för »en tid af 25 till 50 år fastställa»; och har Ekonomi-Utskottet vid 1850—1851 årens Riksdag yttrat, att då Utskottet delade den åsigt, att de med Presterskapets aflöningssätt, sådant det enligt äldre författningar vore bestämdt, förenade olägenheter, bestående hufvudsakligen uti det obestämda i afseende å inkomsternes belopp på de ställen, der så kallade konventioner icke voro träffade, samt uti olämpligheten af den form, under hvilken några af de extraordinarie Pastors in - Allm. Ilesv. och Eleon.-Vlsk. lie länk., N:o SO. 9 inkomsterna utgingo, bäst kunde afhjelpas genom tillämpning af det utaf Rikets Ständer, i enlighet med hvad föregående Riksdags Ekonomi-Utskott, på sätt nyss är nämndt, tillstyrkt, till Kongl. Maj:t afgifna underdåniga förslag, men deremot icke ansåge. sig kunna understödja hvad i afseende å Presterskapets aflönande af Staten blifvit föreslaget, funne Utskottet motionerne ej böra till någon åtgärd föranleda. I öfverensstämmande med så väl vederbörande Utskotts som Rikets Ständers vid föregående Riksdagar yttrade åsigter inser Utskottet väl olägenheterne af Presterskapets nu varande aflöningssätt, men finner äfven många och stora svårigheter möta dels för åstadkommande af en sådan reglering, hvarigenom lönerne kunde, efter pastoratens beskaffenhet, bestämmas till vissa belopp, och dels för införande af något utaf de föreslagna sätten för Presterskapets aflönande med kontanta penningar af statens medel. Att icke tala om de hinder för en sådan reglering, hvilka skulle kunna hemtas från Presterskapets privilegier, finnas en mängd sådana, hvilka ligga i sakens egen natur.
Majit aflåtna unlerdåniga förslag till definitift ordnande af aflöningskostnaden för den vid fångvården anställda tjenstemannaoch bevakningspersonal m. m., bland annat, i underdånighet hemställt, att de vid fångvårdsinrättningarne anställde tjenstemän måtte, vid 60 lefnadsår och efter att vid fångvården hafva tjenstgjort minst 10 år, varda berättigade till erhållande af pension, motsvarande den å fångvårdens ordinarie stat uppförda lönens belopp; och har berörda förslag sedermera vid pröfning hos Eders Kongl. Majit blifvit i denna del i nåder godkändt, dock med tillägg att för pensions åtnjutande erfordrades att hafva varit i Statens tjenst omkring 30 år; i öfverensstämmelse hvarmed Eders Kongl. Majit aflåtit nådig Proposition till Rikets Ständer. Med tillämpning af den sålunda underdånigst föreslagna och af Eders Kongl. Majit i nåder godkända grunden för pensioneringen å ifrågavarande direktörsoch 4 Kongl. MajUs Nåd. Proposition N:o 86. redogöraretjenst, för hvilken lönen numera utgår med, och jemväl i nyssnämnda definitiva förslag är uppförd till 2,000 Riksdaler, jemte ett särskildt arfvode för redogörarebestyret af 1,000 Riksdaler, skulle en afgående innehafvare af berörde tjenst således blifva berättigad till en pension af 2,000 R:dr Riksmynt.
Något vidare bidrag i kontant har varit samma borgerskap desto mera omöjligt, som det, i och för hamnbyggnadens fullbordan och underhåll, från och med 1842 fått och fortfarands under loppet af ännu minst 30 år får vidkännas en utöfver hamnafgifterne gående utgift af icke mindre än 1,240 R:dr b:ko årligen, till beräntning och amortering af de summor, som af statsverket och enskilda blifvit upplånte. Enär alla dessa förhållanden varit för Utskottet förut kände, så vill del synas mig, som Utskottet mer än tillbörligt strängt förfarit, då det icke blott underkänt Kongl. Maj:ts nådiga proposition om erforderligt anslag till hela det ifra - StatsUtskottets Utlåtande, N:o 163. 39 l gavarande arbetets fullbordan, utan derjemte förbigått att yttra sig öfver det alternativa förslag, som innefattas uti herrar komiterades till Kongl. Maj:t i November månad 1850 ingifna underdåniga ansökan, deraf Höglotl. Utskottet kunnat och utan tvifvel inbemtat, att de mest öfverklagade olägenheterna för seglationen i Stångån föranledas af de på kartan med ordningsnumrorne 1, 2 och 3 utmärkte krokarne, hvilkas genomskärning och förseende med nödigt pålvirke kan verkställas för en kostnad, som endast tarfvor ett statsbidrag af 7,666 R:dr 32 sk.; en summa, som ehuru betydlig för en kommun sådan som Linköping, icke kan sägas vara det för statsverket, åtminstone under nuvarande gynsamma period, aldrahelst då dermed skulle kunna beredas en så betydlig lättnad i transporterne af den närmast Linköping liggande fraktens stora spanmåls-tillgångar samt för ladugårds-produkterne från länets södra del och den angränsande norra delen af Småland, som i Linköping hafva sin naturliga afsättningsort.” Häruti förenade sig Herr Rappe, G. Herr Lektor /Vallman och Herr Norin. Vid 11: te punkten af Herr Hörnstein. Vid 21:sta punkten af Kiksdagsfullmäktigen David sindersson från Hallands län: ”Emot
Ank. till Exp.-Utsk. den 4 Dec. 1835, kl. 11 f. m. Memorial, i fråga om afskrifning af åtskilliga vid Lånekontoret i Göteborg upptagna diskontlån, äfvensom af derstädes ba lanserade öfverräntor å dylika lån. I den berättelse, Styrelsen öfver Lånekontoret i Göteborg till Utskottet afleninat, har Styrelsen hemställt, att ur räkenskaperna måtte få afskrifvas 19 stycken lån, utgifna från allmänna diskontfonden, å ett återstående kapitalbelopp af 5,090 K:dr samt 1,228 R:dr 11 öre, upplupna öfverräntor å 6 stycken lån, för hvilka, sedan kapitalbeloppen blifvit indrifna, ytterligare liqvid icke kan erhållas. Af de för hvarje särskildt lån meddelade redogörelser har Utskottet inhemtat: att lånekapital-återstoderna äro af den beskaffenhet, att icke något vidare kan derå indrifvas, enär låntagare, löftesmän och hypoteksutgifvare antingen redan i utfattigt tillstånd aflidit, eller, der de ännu lefva, äro tiggare, boende inhyses och, saknande det nödvändigaste, åtnjuta understöd af fattigvårdsinrättningar och följaktligen, vid de år efter år hållna kostsamma undersökningar, befunnits sakna all förmåga att rätt för sig göra, eller ock i alldeles medellös ställning begifvit sig till okänd ort, utan att upplysning, oaktadt gjorda efterspaningar, sedermera kunnat erhållas, hvarest de sig uppehålla; hvadan ifrågavarande lån blifvit under åren 1843—1857, såsom osäkra, förda inom linien samt af Revisorerne för granskning af Lånekontorets styrelse och förvaltning föreslagna till afskrifning och att, i afseende på de till afskrifning föreslagna öfverräntor, det befunnits att 79 R:dr 44 öre utgöra öfverräntor på tvänne mot sedermera falska befunna Bih. till B. St.
Gubben Folcker rättar kriaböcker med glasögon på näsan. Snöflar halfhögt: »utan all gensägelse är Gustaf Wasa ...» »Säkerligen torde en hvar fördomsfri svensk erkänna att Gustaf Wasa ...» Här afbröts han af småsyskonen, som grälade ... »Pappa, Hans tar min boll!» – »Håll mun, fördömda pojkar,» ropar då gubben och stampar i golfvet. Så går han öfver till en ny skrifbok: »vi instämma väl alla med Geijer, då han om Gustaf Wasa ...» Mamma sitter vid symaskin, alltid vid symaskin, lappar och lagar. Sjelf slukar hon uttröttad och missnöjd någon af de ej särdeles anständiga romaner, hon hittat bland pappas gamla studentbibliotek ... Eller hon bara stirrar på lampskärmen, undrar inom sig, om det var möjligt, att hennes stackars mor der borta, hvars hela ansigte såg så trött och illa medfaret ut, med knippor af veck i pannan, som tydde på ständiga, gnagande näringssorger, verkligen en gång varit en så lifslustig, yster skönhet, om det verkligen var hennes far, gubben, hvars enda återstående lifspassion var lördagsqvällens fylla tillsammans med klockaren och stadens radikala tidningsredaktör, som en gång var den beryktade gluntsångaren i Upsala, han som både gifvit ut dikter och hållit tal på studentmöten ... Tåget hade passerat Liljeholmen! Hedvig lade ihop sina saker, stälde sig vid fönstret. Hennes hjerta klappade otåligt af förväntan – att få se Stockholm. Bara namnet lät så innehållsrikt, och det var ett sådant vimmel af föreställningar, som skockade sig i hennes hufvud, blott hon nämde det ... Så stirrade hon ut genom den anlupna rutan. Endast här och der några få hus, som sågo tråkiga, fula och förstadsaktiga ut. Sedan tunneln ... Hon riktigt grämde sig öfver att se, med hvilket irriterande lugn hennes reskamrat – tungusen med helskägget – tog af sig sin resmössa och satte på sig sin stormhatt. Han var då stockholmare den göken, som icke ville se staden ... Men tyst, det blef ljust!
Detta är, efter min tanka, ett missbruk och ett sätt att undandraga sig att säga sin mening, der pligt och samvete likväl sådant fordrade, hvarföre jag, i händelse Utsk. icke redan yttrat sig häröfver, anhåller att, såsom ny motion, få till Ridd.-Utsk:s behandling framställa det förslag, att alla utnämningar lill pensioner och stipendier böra, der lottning icke är bestämdt föreskrifven, af Ridd.-Direct. verkställas genom omröstning ledamöterna emellan. Gr. Cronhjelm: I anledning af hvad den siste värde talaren anmärkt, får jag upplysa, att det stundom handt, att ansökningar om pension på en gång inkommit från omkring yo gamla fröknar eller enkor; och då det för Direct. varit omöjligt att äga särskild kännedom om dem alla, har Direct. visserligen någon gång, sedan först de blifvit utsedda, som, efter företedda betyg, varit mest förtjenta, af ren samvetsömhet verkställt lottning och låtit ödet afgöra t. ex. emellan 3 gummor om en pension. Men detta har skett af verklig samvetsömhet; ty man har derförutan icke på samvetet kunnat blifva säker att ej göra någon orätt. Jag hoppas således, att R. o. Ad. skall finna, att man i detta hänseende gjort sitt bästa, och jag önskar för min del, att ett sådant förfarande icke måtte för framtiden förbjudas. Frih. Boye: Jag är till största delen förekommen af Gr. Cronhjelm och får blott tillägga, att under de io år, som jag varit medlem af Ridd.-Direct., har det stundom handt, att 70 ända till go ansökningar inkommit till 3:ne lediga pensionsrum; och jag hemställer, huru det vid sådant förhållande alltid varit möjligt att utleta de mest förtjenta, särdeles då 12 till i5 varit försedda med betyg om lika ömande omständigheter. Jag hoppas, att intet misstag skett genom de verkställda lottningarna, samt anser mig skyldig både mig sjelf och mina kamrater att förklara, att alla pensionsuldelningar skett med den största noggrannhet, sedan Den 2 Maj e.‘ ra. raan på allt möjligt sätt sökt inhemta nödiga underrättelser.