Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna propos. besvarades med starka nej blandade med ja, hvarefter H. Ex. hemställde om R. o. Ad. behagade afslå Utskrs förevarzde förslag samt, dä härvid ropades starka ja, jemte åtskilliga nej, förklarade det han funnit ja öfvervägande. Gr. Sparre begärde votering. Uplästes till justering och godkändes följande v«ter:s-propos. Den, som anser LagUtskzs förslag, om uphörande af bördsrälten i stad, böra bifallas, med den rättelse all jemväl 3:dje punkten i l:sta § 3 kap. Jordabalken förklaras höra utgå, voterar Ja; den det ej vill voterar Nej; vinner nej, varder Utskzs ofvanberörde förslag af R. o. Ad. afslaget. Sedan härefter H. Ex. Flr Frih. o. Landtm., med tillkänna gifvande, . att han som i anseende till den korta föredragms-listan, hvarå endast ett betänk, varit upfördt, beräknat att plenum icke skulle fortfara mera än en timme, vore hindrad att nu längre qvarstanna, anmodat främste närvar, ledamoten Gr. Gyldenstolpe, Ant. Gabr., att under den föreslående voteringen föra ordet och afsluta plenum, bortgick II. Ex. och emottogs klubban af Gr. Gyldenstolpe, hvarefter voteringen företogs och vid dess slut rösterue befunnos hafva utfallit som följer: Ja _ 7. Nej — 34. Frih. Toll, Gustaf anförde skriftligen: Då Konungen utnämde Frih. Gyllenhaal alt vara Landtmarskalk vid innevar:de riksmöte, gaf Ilan åt fäderneslandet ett förnyadt vedermäle af den huldrika faderlika omtanka, hvarmed Han alltid åt den utmärktaste förljensten anförtror vården öfver fäderneslandets vigtigaste angelägenheter. Hr Frih. Gyllenhaal, som mottagit Landtmarskalksstafven har under fortgående riksmöte bekräftat de stora förhoppningar R. o. Ad. redan vid första underrättelsen om dess utnämnande till Landtmarskalk fästade vid dess person.
Räfkakor eller Räfkryddor, hänföras under Apotheksvaror. Rödfärg; se Färger. Rör af jern eller annan metall, tullbehandlas lika med Redskap och Machinerier. Rothe; se Färger. Rötter för Apothekares behof, ej specificerade, hänföras under Apotheksvaror. Sablar, hänföras till Stålarbeten. Saccarum Saturni; se Blysocker. Saffian; se Hudar och Skinn. Sagogryn; se Gryn. 10 Samt. 1 Afd. 43 338 Expeditions-Vtskottels Förslag till underd. Skrifvelse, N:o i36. Tullvärde. i ' - Qvantitet för Tullberdkn. Inf. Tull. Banko. R:dr 5 j sk. r. Sa ivar: Öfverskärare-, samt saxar till klippning af plåtar och bleck . Skräddare-, Trädgårdsoch Ull andra slag: opolerade 1 lisp. 1 skålp. Införsels-tullen bestämmes efter den å väfnaden, hvaraf de bestå, med tillägg af 10 procent. Senap: omalen 1 skålp. 1 — 24 — malen och preparerad 1 skålp. — 6 3 16 — Serpentinsten, arbetad 1 lisp. — IG — 1 Siktar och Såll 1 skålp. — 12 — 1 12 Siktduk, af metall, tullbehandlas såsom det ämne, arbeladt, hvaraf duken är förfärdigad. Silfver: arbetadt, förgyldt eller oförgyldt Viglen för pappersbladen, emellan hvilka silfret ligger, inberäknas. Musiv-, Målare-, Pudereller Unsen Silke, färgadt 1 lod 10 15 1 skålp. i 16 8 — Sirop, alla slag 1 skålp. — 2 — 12 Skomakare-arbeten: af siden 1 skålp. 3 8 4 af andra tyger, samt af Karduans-, färgade eller tryckta skinn Becksömsoch s. k. Sjöstöflar 1 skålp. Sammetsband; se Band. Sandarak; se Gummi. Sandel; se Färger. Sassafras, hänföres under Apotheksvaror.
Maj nämnde år destomindre kunde anses innefatta fel i Domare-embetots utöfning, som Kongl. Majit och Kronans, jemte de fattiges rätt, så vidt den af bouppteckningens verkställande kunnat bero, redan innan Stadsfiskalens ansvarstalan emot den efterlefvande mannen gjordes anhängig, behörigen iakttagits derigenom att förrättningen blifvit till bestämd dag utsatt, samt, enligt det i nämnde beslut åberopade lagrum, den efterlefvande icke varit förfallen till annat ansvar, än att af sin lott i gemensamma boet mista en fjerdedel, som skolat tillfalla hustruns arfvingar, hvaraf följde, att på dem allena berott att rörande sådant ansvar väcka talan elier icke, Kongl. Hofrätten pröfvade rättvist, att Rådstufvurättens Ordförande och Ledamöter från all påföljd af åtalet frikänna. På grund af de under skriftvexlingen upplysta förhållanden ansåg Justitie-Ombudsmannen sig kunna låta bero vid Kongl. Hofrättens utslag, så vidt Rådstufvurättens Ordförande och Ledamöter derigenom blifvit från ansvar för uraktlåtandet att taga behörig vård om boupptecknings-ärendet befriade; men fullföljde deremot i underdånighet till Kongl. Majit åtalet i fråga om det beslut, hvarigenom Stadsfiskalens ofvanomförmälde ansvarstalan blifvit lemnad utan afseende. Härvid anmärktes, hurusom en med Stadsfiskalens lika beskaffad anmälan af Allmän Åklagare inför Häradsrätt, den der icke omedelbarligen egde lägga hand vid en försummad boupptecknings verkställande, för ingen del kunnat afvisas på enahanda sätt som här hos Rädstufvurätten skett, utan nödvändigt bordt föranleda till ett föreläggande vid vite för vederbörande sterbhusdelegare att den försummande skyldigheten fullgöra. Då häraf följde, att Allmän Åklagare hos en sådan Domstol måste ega talan i ämnet, men rättigheten till denna talan ej kunde vara mindre hos ena arten af Domstolar, än hos den andra, yrkades till förebyggande af vidare tillämpning af Rådstufvurättens grundsats i underdånighet, att, med ändring af Kongl.
S. 9 ämne, som, med afseende å Grundlagarnas stadganden, angående sättet för frågors väckande om ändring i Grundlag, lärer finnas icke tillkomma LagUtskottets behandling, samt, beträffande de skriftliga eller muntliga uppgifter, om hvad hos Riks-Slånden förelupit, hvilka så afvika ifrån sanningen, och äro af den eftertänkliga art, att ansvar derå bör följa, erforderliga straffbestämmelser, med nödig latitud för Domarens pröfning utaf försvårande eller mildrande omständigheter, icke saknas uti 6o Cap. Missgernings-Balken, jemfördt med 111 §. Regerings-Formen samt 77 §. Riksdagsordningen; får Utskottet, som, sedan det ifrån sistlidne Riksdag hvilande förslag till ändring i Grundlagarnes stadgande om tryckning af Rikc-Ståndens protocoll numera blifvit ogilladt, anser det skäl, Motionairen ifrån samma förslag hemtat för sitt yrkande, hafva förfallit och således icke påkalla något svar, härmedelst föreslå, att Strindlunds ofvanberörde motion måtte lemnäs utan vidare afseende. Dock varder detta omdöme Rikets Höglofl. Ständers egen upplysta pröfning vördsamligen understäldt. Stockholm den 18 Ankom till Exp.-Utsk. den 19 Mars kl. 5 e. m. Betänkande öfver Riksdags-fullmägtigen från Gottland Pehr Isacsson Myrungs motion om upphäfvande af g §. i 2 Cap. Giftermåls-Balken. Hedervärda' Bonde-Ståndet har, enligt Protocolls-utdrag för den 10 sistlidne Februarii, till Lag-Utskottet remitterat ett af Riksdags-fultmägtigen från Gottland Pehr Isacsson Myrungs afgifvet Memorial, så lydande: ”Genom Kongl. Förordningen den 10 April 1810 är den Kongl. ”Maj:t uti 2 Cap. 3 §. Giftermåls-Balken lemnade dispensations-rätt, i ”afseende på giftermål emellan syskonbarn, utsträckt till personer i det ”svågerlag, hvarom 5 och 6 §§. uti nämnde Capitel handla.
Min mening var, att om än inmutningsrätt icke vidare får lemnäs till en annans trädgård eller den tomt, hvarå hans boningshus blifvit upfördt, hvilken inskränkning onekligen förtjenar loford, kan det dock framgent finnas platser, ägande det pretium affeclionis för jordbrukaren, att det skall blifva för honom lika påkostande att till dem . förlora jordäganderätten, som om den rörde boningstomt eller trädgård. Tillgifvenheten för en ärfd eller eljest lagligen förvärfvad grundbesittning är en i sig sjelf vacker och med fosterlandskärleken nära sammanhängande känsla; den bör således vårdas och ej utan nödfall såras. Denna sanning bör upställas lill motvärn mot det nyss af en värd talare yttrade påslående, att alla de stenarler, som för bergsrörelsen äro nödige, böra blifva föremål för inmutning; men härigenom skulle äganderätten efter min åsigt kunna i flere fall på ett högst betänkligt sätt förnärmas. Det kunde bli att taga från den fattige och ge åt den rike. Bör icke enhvar vara af lägarne skyddad i besittningen af sitt eget välfångna område? Bör han väl kunna deri rubbas för främjandet af andras enskilda fördelar? Bör något annat än det allmännas direkta fordringar kunna inskränka eller tillintetgöra denna hans rätt? Besinnom hvarthän godkännandet af en motsatt åsigt kan leda! Vill man gynna en aktningsvärd och nyttig näringsgren, så må det på många sätt ske, dock icke på nästans bekostnad, icke lill förfång för annan loflig näring, och aldraminst genom intrång i äganderätten. Jag sluter mig till Gr. Mörners åsigt i detta ämne, och förenar mig i hans yrkande ang:de detta Betänk.; saint anser Uisk:s förslag för öfrigt äga företräde framför den ifrågasatta utvidgningen af inmutningsrälteu. Frih. Alströmer: Jag är i många delar förekommen af föreg:de talare, men anhåller likväl få tillägga några ord. Frih. Tersmeden har sagt, att ulmålslagarne äro exceptionella. Deri instämmer jag rried honom, men jag tror, att K. M. i Sin Propos. fästat tillbörligt afseende på exceptionella frågor.
»Åh,» ropade de, »det är ej sant, patron Julius vill ej lämna Ekeby?» »Jo,» sade han och slog knytnäfven i klädkistan. »Som Loth flydde från Sodom och Gomorra, så flyr jag från Ekeby. Nu finns där icke en rättfärdig man. Men då jorden störtar samman under dem och svafvelregnet smattrar ned ur skyn, då skall jag fröjdas öfver Guds rättvisa domar. Adjö, flickor, akten er för Ekeby!» Därmed ville han fara vidare, men detta var ingalunda de glada flickornas mening. De hade för afsikt att vandra upp till Dunderklätten för att bestiga den, men vägen var lång, och de hade god lust att i Julius skrinda fara ända till bergets fot. Lyckliga de, som kunna glädjas åt lifvets solsken och ej behöfva någon kurbits för att skydda sin hjässa! Inom två minuter hade flickorna fått sin vilja fram. Patron Julius vände om och styrde upp mot Dunderklätten. Leende satt han på matsäcksskrinet, medan skrindan fylldes af flickor. Längs vägen vuxo prästkragar och sötblomster och gökärter. Oxen måste stundom hvila en stund. Då stego flickorna af och plockade blommor. Snart hängde prålande kransar kring Julius hufvud och oxens horn. Längre fram råkade de ljusa ungbjörkar och mörka albuskar. Så stego de ur och bröto kvistar för att pryda skrindan. Den blef snart som en resande skogsdunge att skåda. Det var lust och lek hela dagen. Patron Julius blef allt mildare och ljusare, ju längre dagen led. Han delade ut sin matsäck bland flickorna och sjöng visor för dem. När de stodo på toppen af Dunderklätten, med det vida landskapet liggande nedanför så stolt och skönt, att de fingo tårar i ögonen öfver dess fägring – då kände Julius hjärtat slå häftigt, orden stormade fram öfver hans läppar, och han talade om sitt älskade land. »Ack Värmland,» sade han, »du sköna, du härliga! Ofta, när jag sett dig framför mig på en karta, har jag undrat, hvad du månde föreställa, men nu förstår jag, hvad du är.
Mörkt när hon reste. ”Hvem kan komma så här sent?” utropade grefvinnan förvånad då hon hörde vagnen på gården. Stor förvåning när pastorns hustru trädde in. Ännu större förvåning när man såg henne komma på barndop och icke vara klädd i stor toilette. ”Här är främmande,” sade värdinnan förskräckt, ”fru Lundegård kan icke gå in i den drägten, stanna härute så länge, att jag åtminstone får gå efter en mantilj.” Och hon gick ut efter en af sina mantiljer, hvilken hon hängde öfver henne. Man kan veta hur den stolte presten kände det vid allt detta. På qvällen åkte han icke med henne, utan gick hem. Han kom före henne in och berättade för modren och systern om uppträdet, gick sedan ned på sitt eget rum, för att slippa träffa henne. Härom dagen fann Ida i Justus’ chiffonier ett bref från Axel till honom, skrifvet i Lund på våren i fjol. Der stod: ”vore det icke för att ej göra pappa emot eller bedröfva mamma, så satte jag då aldrig min fot öfver hemmets tröskel så länge det lilla svarta vidundret skall styra och ställa der. Vi kunde ha ett gladt, trefligt och gästfritt hem, men nu är det ingen af delarne.” (om Axels skuld t. Ågren se sid. 32.) I dag talade Marie om att Ågren med 50 kr. bidragit till Lysekilsaffären. ”Hon hade just fått sin lön,” hette det. Få sin lön midt på sommaren! – det är en smula ovanligt.35 Den gången Marie fått Axel till att bedja fadren om förlåtelse hade missämjan kommit af att Axel tagit tyg till gardiner och madrasser på kredit, utan att först fråga fadren. Efter försoningen hade de omfamnat hvarandra. Hu, så Marie smickrade mig i dag, det var riktigt äckligt att höra. ”Hur förståndig jag är, hur hemmets trefnad är mitt verk.” Usch! Axel fick vexeln påskrifven af gubben å både fram[-] och baksidan. Uno skref också på. Den lydde ej på mer än 150 kr. Der var inga pengar i gubbens bref, endast vexeln.36 Paul Heurgren är 19 år.
De innehålla mycket, som kan förklara ett lösare samband af förtroende och kärlek emellan församlingarne och dess själasörjare, som kan göra naturligt hos desse sednare den bristande kraften uti anda och tro, som hos dem till en viss grad kan göra ursäktligt det mera och mera domnande nitet, och hågens samt sinnets, om än icke hjertats, frånvändande ifrån det heliga kall, de hafva sig ålagdt att vårda. Jag förbigår, att icke detta andragande må blifva alltför vidlyftigt, hvad som torde bero uppå en felaktig eller förbiseende upfattning af kyrkolagens föreskrifter; såsom, före prestvigningen, ett noggrannare afseendes fästande, icke allenast på den unge mannens kunskaper, utan äfven uppå deras inflytande pä hjerta, sinne och vandel; så ock kyrkodiscipiinens handhafvande. Jag kan dock icke, hvad denne sednare rörer, afhålla mig ifrån att yttra, att redan mycket skulle vinnas derest, vid de af kyrkolagen anbefallda visitationer, allvarligare uppmärksamhet fastades vid presternas handhafvande utaf deras embete, och vid det förhållande, derutaf föranledt, som emellan presten och församlingen förefinnes; äfvenså om Konsistorierna, vid de mål, som inför dem dragas, allmänt strängare beifrade de försummelser, fel och den osedlighet, som kunna komma prester till last. Om af en eller annan orsak, flathet, misskund eller önskan att öfverskyla hvad som på Ståndet tros kunna kasta en skugga, dylika försummelser och fel mildt bedömmas, eller endast lindrigt tillrättavisas och bestraffas, qvarblifva just derigenom på Presteståndet de fläckar, hvilka det ifrigt borde söka aftvå; fortgår förargelse inom församlingarne, och, hvad värst är, äfventyras missaktning för den kyrka, som dess målsmän sjelfve sålunda synas anse kunna af försumliga eller ovärdiga händer betjenas. De djupast inverkande bristerna, eller rättare sagdt felen, uti vår kyrkolagstiftning, de hvilka icke bero uppå missupfattning af dess föreskrifter och anda, utan uti dess bestämda bud hafva sin grund, ligga uti löneförhållandena och befordringslagarna.
Lea har skrifvit ett par berattelaer i djurskyddsv %nlig mening; i en af dem, " Gubben Nörk ", har hon @ tt s l llngt, att hon t. o. m. M e r &amp; te Per, som vaktar himmelrikets port, öppna för gamle Mörk, derföre att han skyddat och alskat de viirn1Osa och bortglömda djuren. Amnet till de flesta berattelserna ilro hemtade ur barnaverlden. Dock finnas Ifven niigra sagor. Albrekt Segerstedt har lemnat en svensk folksaga, och Ave en med titeln " I j&amp;tterAldn. Denna sista förefaller $oss val tendentiös for att vara, en akta saga. Ej heller tro vi, att sagornas prinsessor bruka satta, v5rde pil " att ha sitt porträtt i lan dets alla tidningar " och att ega tio skrifvare, som uppteckna allt hvad de saga och göra. Illustrationerna iiro, i farhlllande till det billiga priset, förvilnansvardt milnga och goda. Visserligen synas en del af .djuren harstamma fr8n en lilrobok i zoologi, men s&amp; har Jenny Nyström i gengäld gifvit oss lifslefvande barn. Nya svenska barnbiblioteket, tredje samlingen af C. J. v. Hof" En julhelg p&amp; landetn ar den langsta och roligaste berattelsen och gifver de sm&amp; en inblick i det friska och glada lifvee i en prestgard p$ landet under julhelgen. Fröken Hofsten berattar i allmänhet enkelt och naturligt, och barnen kanna sig hemmastadda i d e n verld, dit hoa inbjuder dem. Ibland synes hon dock glömma bort, att satirens udd ä r ett vapen, föga h p l i g t att nyttja bland barn. I berättelsen " Pullornan har förf. passat p&amp; att vara satirisk, s&amp; snart ntigot Iiimpligt tillfalle yppar sig. - kille Gunnar skall mata kycklingar.
Af herr C. V. Palander: »Emot banko-Ulskottets beslut uti betänkandet N:o 42, rörande förhöjningen af fastighets-belåningen med 500,000 r:d banko, reserverade jag mig, och finner mig numera hafva förökad anledning vidblifva denna min åsigt så mycket heldre, som den under sednare månader inträffade handelskrisis möjligen för banken kan medföra ganska obehagliga händelser, hvarför klokheten bjuder, att med största varsamhet disponera öfver bankens tillgångar till förekommande af obehagligheter så väl för banken, som för den allmänna rörelsen». Angående inrättandet af ett lånekontor på Gottland. Af herr doktor Lyth: »Jag reserverar mig emot Utskottets beslut. Då detta ej kunnat grundas på något annat eller bättre skäl, än dem 5:ne Riksstånd redan pröfvat mindre antagliga, och då den från 3:ne Riks-stånd beslutade återremissen ej kunnat hafva annan syftning, än antingen bifall lill motionen el ler ett på grundligare skäl motiveradt afslag, tyckes det mig innebära någon missaktning för Ständernas majoritet, att så envist vidblifva ett afslag, ehuru man Banko-Utskottets Utlåtande, N:o 60. il ej lyckats påfinna andra motiver, än de förut underkända. Väl har man velat lägga en utomordentlig vigt på de kostnader, som ett litet lånekontor i Wisby skulle förorsaka. Man har beräknat dessa kostnader till ungefärligen lika belopp med dem, hvilka banken i och för filialkontoret i Malmö får vidkännas; men man har icke velat fästa afseende hvarken derpå, att de arfvoden, som åt direktörer och tjenstemän i Wisby komme att utbetalas, kunde i betydlig mån nedsättas under den aflöning, som erfordras vid en låneinrättning, der rörelse-kapitalet är mer än fyradubbelt större och göromålen i samma mån vidlyftigare, ej eller derpå, att lokala förhållanden i Wisby medgifva en icke obetydlig nedsättning i den uppgjorda öfverdrilna kostnadsberäkningen. Denna skulle, med iakttagande af erforderlig sparsamhet, sannolikt kunna från 7,000 reduceras till 3,000 eller högst 4,000 r:dr.
M. ansett vara af det värde, att särskild 1’ropos. derom borde till II. Sl:r aflåtas. Elt skäl, som inom Utsk:t verkade på mig, men som, jag medgifver det, äfven kan anföras emot mig, var det, att af alla de så beskaffade frågor, som inom Utsk:t förevoro, ingen erhållit en så fullständig utredning som denna. I planen upptages nemi. bland annat en ganska specifik beräkning öfver den jordvinning, som af detta företag skulle erhållas, och deraf visar sig att 5,235 tunnland jord skulle förbättras och göras odlingsbar, hvarföre intressenterna skulle vinna elt kapital af 700,000 rdr; och då förefaller det mig att staten icke beliöfde lemna större understöd för detta,än för de öfriea dylika företagen. Jag tror ock att Utsk:t gått rättvist och billigt till väga, och anhåller derföre om bifall till punkten. Frih. Stjernstedt, Johan Wilhelm: I likhet med Frih. af Ugglas, tror jag visserligen att Utsk:t förfarit rättvist, men jag ber alt särskildt få framhålla, dels att eri summa af 100,000 rdr är, i förhållande till den stora egoryind och det stora gagn som skulle vinnas, ganska obetydlig, dels ock att befolkningen i denna ort är särdeles torftig och alt den lidit mycket af öfversväiniiingar från Wenern, samt att genom den ifrågaställa artappningen många andra än Sundals härad skulle skyddas mot de olla påkommande öfversvämningar, sorn försätta slöra sträckor odlad mark under vatten. Då det således är statens eget intresse att företaget bringas till utförande, anhåller jag att lå understödja Gr. Sparres förslag. Gr. Sparre: Då Frih. af Ugglas sagt, att Utsk:t iakttagit den regel, att tillstyrka beviljandet af hälften af deu för företa - 208 Den 7 September. gets utförande beräknade kostnad, ber jag att tir delta Betänk, få anföra följande:
Jag har redan vid ett annat tillfälle, yttrat den åsigt jsg har i fråga örn lagförändridgar, att neni - 43° ¥)en 14 Augusti f rit, ligen man skall gora skillnad derpå , om lägförändringen är i öfverensstämmelse med förut: antagne principer, eller om den innefattar någon förändring deraf. Vår lag antager, att den närmare 6lägtskapen räknas till och med syskonebaro. Derföre är ansvaret strängare för lägersmål deni emellan; rättighet till börd sträcker sig ej längre än til! syskonebarn, och vid detta led, stadnar äfven jäf emot Domare, ö. s. V. Rubbar man ä ett fall principen, si måste man äfven göra det i andra fall, annars uppstår skiljaktighet. Säger man att denna skyldskap ej hindrar äktenskap, så bör man ock säga, att den ej innefattar jäf, och antager man åter, att dispencerätfen ej är riktig, så bör man ock borttaga ali dispencefätt från Konungen i frågor om svågerlag. Med ett ord, då man vili rubba Lagens grund i ett fall, måste man undersöka aila de delar af Lagstiftningen, sorn dermed stå i gemenskap och detta torde Vara af tuera vidd och omfattning, än att detsamma, så till sågandes, på stående fot, kan tillvigabringas. Af dessa skäl, och då någon förändring nu icke är af behofvet påkallad, tror jag det vara rättast, och medförande de minsta 0- lägenheter, att afslå Betänkandet. Grefve Spens': Öm, eftsr hvad jag hörfe Herr Stråle och Herr Ehrenborg yttra, fråga blifver om afslag å Betänkandet, skulle jag för min del, ej vilja höja min föst deremot, så framt uti beslutet intages , att Ridderskapet Och Adeln ansett någon förändring uti stadgandet icke, för de i närvaråndg^v&t& af nödvän-, Den 14 Jugusli f, m, digheten påkallad, utan att dermed borde dröjas, till dess frågan förekom i sammanhang med nya lagverket.
Härvid iakltages, hvad särskildt IM i Ii tär—sta terne angår, all i dc fall, då Regementet eller Korpsen, hvarvid utnämningen sker, icke är och under loppet af de fem nästförutgångna åren varit på full stat, beräkningen sker efter den i R:dr (tre. SO: — 40: — 12: Bil. till Bevilln.-UUkottets Betänkande M 8. 11 1833 å rs normal-stat upptagna lön, såvida icke medium af nyssnämnde fem års tjensten åtföljande löneförmoner, för hvilka bevillning efter 2:dra Artikeln blifvit erlagd, öfverskjuter sistnämnde lön, i hvilken händelse berörde medium tages till grund; äfvensom alt, om vid det Regemente eller den Korps, hvarinom befordran egt rum, olika löner linnas inom samma grad, chartan beräknas blott efter den lön, som tillträdes; men sedermera, när högre lön inom samma grad erhallos, bör transport-resolutionen derom charleras efter beloppet af lönelillökningen; börande dock i hvarje fall Ac~ kords-ränla »arnt hästoch fourage-medel afräknas samt chartering endast ega rum för den återstående löneinkomsten. Om någon beställning med lön pä stat tillsattes genom General-ordres, anses dessa lika med conslilulorial på behaglig tid. Då Kongl.