Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Riksdagarne på divisioner af 8 personer, och deras derunder till Riksens Ständer framställte yt - 8S5 Den z5 Martu'. frandén och omdömen, med Riksens Ständers Revisorers granskning och omdömen af Revisionens fulla personal 24 personer, denna jemförelse skall tala emot Utskottets principe, till förmohn för ett större antal af granskare, som acke af det större antalet lörspordt något hinder för den jemna lugna uppmärksamheten, hvarigenom Nationens rättigheter likväl tryggast bevakas då den ursägt, för underlåten granskning, icke kan lå förebäras att man icke känt ämnet och icke suttit på den division, der det Runnat förekomma Under åberopande af hvad jag nu anfört, och med förbigående af de svagare skäl, Utskottet emot dess förstärkande, anfört, anhåller jag vördsammeligen att få fästa RidderSkapets och Adelns uppmärksamhet derpå „ att frågan som nu är föremål, för öfverläggning icke är så likgiltig, som vid hastigBåsigt den torde flere förekomma, utan deremot för framtiden af ganska stor vigt, helst densamma, ä anseende till tillämpning af granskningssättet af Regeringsärenden närmare rörer hufvudgrunderna i vår Constiiution, enär ConstitutionsUtskottet genom dess uteslutande rättighet till bedömande och ansvars yrkande är den enda Constitutionelle motvigt emot administrativa åtgärder, hvarom denenskilta Riksdagsmannen åcke äger omdömesrättighet, utan måste lägga hand på munnen under trones lydnad; och hade väl vid Constitutioreas antagande, Riksens Ständer aldrig medgifvit, att det, i 29 §. Riksdagsordningen föreskrifne antal, af 24» till läsning af StatsRådets Protocoller skulle Den 25 Marlii, 887 få inskränkas till 8 för den vigtigaste och mäst magtpåliggsnde af alla Riksens Ständers rättigheter, men som likväl, emot lagstiftarens vilja och kännedom hittills blifvit tillämpadt, då Utskottet öfverlemnat sin läsnings och derpå grundade anmärkningsrätt åt 8 personer, 2:ne Ledamöter af hvarje RiksStånd.
Dylika arbeten, huru förtjenstfulla de än vore, gåfve likväl icke i allmänhet någon egentlig behållning, och på det sist utgifna af dessa arbeten, kartan öfver medlersta och södra Sverige, häftade en skuld af betydligt belopp. Den hedrande utmärkelse, som sistnämnda arbete vid 1862 års verldsutställning lått röna, i det 2:ne medaljer deröfver erhållits, vittnade, lika med allmänna omdömet om Hahrs arbeten i allmänhet, att de egde förljenster, som, då helsa och arbetsförmåga nu vid fyllda 60 år började svika dess författare, påkallade representationens uppmärksamhet på nödvändigheten att tillse, det icke en förtjent förfaltare på sin ålderdom komme att lida nöd; och hafva i följd häraf och med fästadt afseende derpå all Hahr, som för sjuklighet måst taga afsked ur aktiv tjenst innan han ernått den för erhållande af pension stadgade ålder, numera hade svårt alt sig och sina minderåriga barn försörja, motionärerne föreslagit, att Rikets Ständer mätte för Major Hahrs återstående lifstid bevilja honom en pension af 1,500 Riksdaler Riksmynt.
Santesson, är af Ronde-Ståndet återremitterad, men deremot af de öfriga Riks-Stånden bifallen ; och som, likmätigt 75 §. af Riksdags-Ordningen, detta ärende är af Rikets Ständer afgjordt, kan återremissen deraf icke föranléda ytterligare åtgärd å Utskottets sida. Å 24:sta punkten, hvaruti afstyrkes bifall till väckt motion, att förre tillf. Kanslisten i det upplösta Allmänna Magasins-kontoret A. Ekman och förre tillf. Kammarskrifvaren derstädes G. A. Forssberg skulle å allmänna indragnings-staten tillerkännas ersättning för dem, vid förändrad organisation af Stats-kontoret, frångången aflöning, har Utskottet från Ridderskapet och Adelil samt Preste-Ståndet erhållit återremiss. De anmärkningar, som föregått återremisserna, äro förnämligast följande: Uti Kongl. Rrefvel den 19 Oktober 1850, hvarigenom fastställdes förändrad organisation och aflönings-stat för Stats-kontoret, vore Allmänna Magasins-kontoret derifrån undantaget. Rikets Ständer hade derefter uti underdånig skrifvelse den 21 Augusti 1851 medgifvit, att utaf det för nyssnämnde kontor å allmänna indragnings-staten anvisade anslag 6,442 R:dr, Kongl. Maj:t skulle ega att, sedan 3,920 R:dr 32 sk. kunnat, efter afgående tjenstemän, Stats-verket besparas, för Stats-kontoret använda återstående i mån af afgång disponible blifvande 2,521 R:dr 16 sk. Sistnämnde summa förmentes hafva såsom arfvoden utgått till nu ifrågavarande, jemte 2:ne andra tjenstemän, sa-mt vaktbetjeningen i Magasins-kontoret, hvaremot de till besparing afsedda 3,920 R:dr 32 sk. skulle motsvara aflöningen för de. 3:ne personer vid samma kontor, hvilka tilldelades pension å allmänna indragnings-staten. Sedan förberörda underdå Bih. till R. St.
Det är just felet, att c!et ej, år upplyst, och att vi icke vete, hvad det år jjör ett fall; vi kunna således icke d,ömma, om det år ringa eller iok?. Jag begår derföre åter* remiss af Betänkandet, icke på det att resultatet må förändras, men på det att Riksens Ständer må få kunskap orri de anaiårkningar, sorn föranledt Betänkandet. Friherre Boije: Jag vänder mig. till; de Herrar, som begårt återremiss, och, ber dem eftersinna, om icke frågan fått eii ömtålighet, sorn, yål förtjenar uppoffring af ämnet.. För Fäderneslandet å,r det mångfaldigt yigtigare, att det beslut Stånderne tagit, till gråns för konstitutionsutskott ets magt, får qvarstå oöfvertrådt, ån att, genom utgången af nu förevarande discussion, en rubbning deri gjordes. Jag förutser med smärta hvarthän vi nu kunna komma ^ och då jag ser i frågans nedläggande ett. medel att undgå den första anledning till missnöje, så misströstar jag icke, alt ju denna utväg lemnäs oss af de Herrar, som begårt återremissen, Herr Grefven och Tjanåt Mar fhalk en yttrade, det han trodde sig böra underställa Ridderskapets och, Adelns pröfning ett förslag, sorn, möjligen torde leda till uppfyllande af alias Önskningar. Man hade icke yrkat återremiss af Utskottets Memorial, för att derigenom bereda någon ändring uti ConstitutionsUiskottets beslut, utun endast, för alt erhålla en mera fullständig underrättelse om hvad Grelve^ Posses till UU 524 Veu ii Julii /. m. skottet ingifne anmårknings-skrift tilläfventyrs kunde innefatta. Herr Landt-MarJkalken föreslog derföre, att Utskottets förevarande Memorial kunde tills vidare hvila på bordet, samt Utskottet emedlertid meddelas Ridderskapets och Adelns önskan, det Utskottet måtte till Ridderskapet och Adeln inkomma med närmare upplysning om innehållet af Grefve Posses nyssberörde aninårkuingsskrift.
Ridderskapet och Adelö bifaller, ait betänkandet tor närvarande läggrs till handlin. gavne, samt att framdeles, enär Skånska tillverkningen af Stenkol finnes någorlunda svarande emot Landets, j m e Fabrikers och Näringars behof, und ruänig hemställan om (ullf ns förhöjande å udändska Ster kol till Kgl. Majt ofvetlemnas, så att en tillbörlig gräns ej mindre för utlänningens, än otk tor väre inhemske Stenkol Grufve-Intr ssenters öfverdrifna vinningslystnad på sådant sätt efter omständigheterne må varda stadgad Herr Munck af RosensköldJag vill blott anmärk», i anledning af hvad Herr Cederschjöld yttrat, att, af de 2;ne sätt att uppmuntra inhemsk produetioo, nemligen antingen genom prtemiur eller hög tull, det sednare i min tann a är för närvarande fall det rättaste; i synnerhet sorn ingen Nation i Europa möjligen kan i afseende på Stenkols afsättning concurrera med Engelsmännen, och således äfven våra Stenkol, o 11 ock deras utförsel vore med prtemier förknippad, ändå icke kunde till andra länder sä'jis för samma pris som de Engelska. Jag tror, att man i sådana frågor Ridd. 0. Åd. Prof VI B IL Aidel. 67, 6a. Den 29 Majil ej bör hålla sig vid det Handelsoch Närings-* frihets-systéme, som betragtar olika länder så* som provincer af ett och samma Rike, och ur** agtlåter vigten af ett Rikes oafhängighet af andra Riken för sine nödvändighetsvaror. Hant Excellence Herr Grefoen och Landt Mari skalken tillkännagaf, att underrättelser endast inlupit från arne RiksStånd, att de afgjort förevarande ämne, samt bifallit Utskottens betänkande, i anledning hvaraf Hans Excellr-nce hemställde, om icke Ridderskapet och Adeln ansåg de vid Statsoch Ekonomie-Utskottens betänkande gjorde anmärkningar böra föranleda till återremiss deraf. Ropades Ja. Friherre af Klinteberg:
Huru stor artistens oföïm8ga an varit, hade han dock ej helt och h81- let lyckats fr8ngh originalet, ty der fans i portrattet nagot af den storsinte, företagsamme, romantiske man, jag hört talas om. Jag tyckte mig ocksh der kunna upptscksr egenskaper jag redan funnit hos Miss Fanny, namligen den öppenhjlrtighet och mottaglighet för nya intryck, som kom henne att synas s8 ung och gjorde det möjligt för henne att v8ga den strid hon gett sig in pi. Miss Fanny aftorkade ramen med sin nasduk, förde mig fr8n den ena sidan till den andra för att beundra taflan och sade mig namnet p&amp; den jammerlige kluddaren, .som m8lat den. Hon bertittade för mig om ' Polk och Clay9-affhren, i hvilken domaren Marchbanks och min farfar gemensamt hade agiterat för det parti inom staten, hvilket de tillhörde - och hon försökte artigt, men dock fruktlöst att pipeka lika m h g a triumfer för min farfader som för sin. Att de b8da herrarne voro i minoriteten fördunklade ej i hennes ögon för ett ögonblick deras ara. Jag ser henne alltid framför mig som hoh sAg ut den dagen som en liten natt prestinna framför en tempelhelgedom; hon satt i en stol intill vaggen, s i a ' tt hon i det lilla rummet skulle vara p8 lampligaste afstand fr8n taflan; hennes gr8 har var nhgot krusadt och Iatt tillbakastruket, en gyllene medelvag mellan gammalmodigt och modernt - Miss Fanny var ej den, som hangde fast vid det gamla för dess egen skull - och kring hals. och armar bar hon enligt modet niitta uppslag af spetsar. Hennes figur var helt flickaktig, rak och riktigt natt, men den gamla, svarta kladningen var lappad och illa med faren, hvilket gjorde mig sorgsen, ty den lilla kvinnan var ej och sknlls säkerligen aldrig blifva likgiltig för sin klddsel.
Enligt ofvanberörda förslag till förändrad organisation af befålspersonalen skulle sjöförsvaret ordnas på tvånne särskilda afdelningar, den ena under namn af Kongl. Flottan, afsedd hufvudsakligast för det yttre kustoch sjöförsvaret, samt den andra under benämning Kongl. Skärg år dsartilleriet; och skulle från flottans nuvarande officerskorps till den sednare afdelningen öfverflyttas så många officerare, som för detta vapen erfordras; varande officerspersonalen beräknad för yttre sjöförsvaret till 96 och för skårgårds-artilleriet till 86, tillhopa 182, eller 46 officerare färre ån den officerspersonal, som, enligt sednaste statsreglering, år för Eders Kongl. Maj:ts flotta fastställd; hvarjemte de officerare, som icke komme att upptagas i de begge nya korpsernas rullor, skulle öfverflyttas med innehafvande aflöningsoch inqvarteringsförmåner samt fortfarande tjenstgörings-skyldighet till en särskild stat, kallad Nya Beserv-staten. Och hafva Rikets Ständer, i enlighet med Eders Kongl. Maj:ts nådiga förslag, medgifvit, att de för befälsoch underbefäls-personalen nu anvisade medel må, för tillämpning af samma lönestater och organisationens fullständiga genomförande, fortfarande och framgent blifva använda. 2:o. Vid underdånig föredragning af frågan om den förändrade organisationen af flottans officersoch underofficerspersonal har Eders Kongl.
Redan tidigt insåg jag dessa svårigheter och har nu mera kommit till den öfvertygelse, rörande all lagredaction, att den aldrig kan frambringa något dugligt, derest icke de, som under öfverläggningar finnas af stridiga och oförenliga syftningar hvar för sig utarbeta alternativa förslag — det enda sätt, hvarigenom enhet kan vinnas. Här hade jag tillräckliga anledningar att befara, det resultatet möjligen skulle kunna bli en väfnad af så heterogena, hvar för Bihang till R. St. Hor till Bancooch Lag-TJtskotlens Viljande iV. o 4- sig bristfälliga och ojemna trådar, att de omöjligen kunde bära sig i slycke, jag skyndade alltså alt tillsammman med några män, som ville åt samma håll, göra en egen uppränning, hvilken före discussionens början öfver återremisserne var färdig, och lemnade mig en stor fördel framför dem, som blott hade en punkt i sender till föremål, den nemi. alt vid hvarje tillstyrkt förändring i det gamla förslaget, jag kunde inse del belas blifvande sammanhang och derjemte under det j »g fick ytterligare tillfälle granska egna åsigter och begagna alla motsidans invändningar för alt rätta fel i mitt eget förslag, mig, såsom icke bunden af något beslut, var öppet att undvika alla de misstag jag hos motsidan kunde upptäcka. Jag har ansett mig böra nämna, att det är på detta sätt, som, efter otaliga correctioner, mitt alternativa förslag tillkommit. Jag skall söka närmare motivera detsamma i det följande, men anser nödigt dessförinnan utpeka några af de, efter min tanka, väsendlliga felaktigheter, hvarmed Utkoltens förslag äro behäftade. Anmäi kningur. N:o i. Fastän lemnad utan anmärkning i Stånden, har Lagens titel blifvit alldeles omändrad, oell dermed hela offentligheten — en så vigtig dislinclion, såsom motsats emot Pi ivat-Banker af några få personer, utan delegation — blifvit kastad åter i skuggan. Sannt är likväl, att den förra titeln hade det felet, alt icke utmärka dessa Banker såsom Sedel-Banker i motsats emot dem, som röra sig endast med Stats-Bankens mynt.
Pastor i Nordingrå. Pastor i Bygdeå. L. S. L. S. Dan. Bachman. Gustaf Kolmodin. !:gl. Hof-Predikant, v. Cont. Prost och Kyrkoherde i Prost, Pastor i Brunflo, Eista, L. W. Orden. LS, L. S. Per Säve. \ longi. ITof-Predikant, Prost •ch Pastor j Roma, På Borgare-Ståndets vägnar: Carl Fr. Landberg. b. t. Talman. L. S. * , ' N:o X. för Stockholm, för Stockholm,' Johan Westin. And. Fredini Vice Talman, L. S; L. S. för Stockholm. för'Stockholm. JSils Limneliuss L. J. Lundgren. L. S. L. S. för Stockholm, för Stockholm, H. N. Schwan. jSils Settervall. L. S. L. S. för Stockholm, för Stockholm, Fritz Ebel. Jac. Lindström. L. S. L. S. för Stockholm, för Stockholm, J. J. Littke. 'And. Jac. Lundh. L.S . L. S. N:o 2. för Upsala. N.o 3. för Norrköping, Johan Gottlieb Schram« M. L. Ekelund. L. S, 1 i4 i Rik s/lags-Beslutet, N:q 4, för Götheborg, för Götheborg, Sam. Arvidson, Zach, Wideberg, L. S, L, S. för Götheborg, N:o 5. för Malmö, Erik, M. Leffler, H, A. Falkman, L. S, L. S. för Malmö, N:o 6. för Landskrona, L. J. Bager, L. L. Edelberg. L. SV L. S. N:o 7, för Calmar, N;o 8. för Carlskrona, ^4, L, Schwan. Mart. Thunell, L. S. L. S. N:o g, för Nyköping. N:o 10, Westervik, Pehr Malmberg. P. Fogelmarck, Ls. L.
Må de, som äro odugliga, för krigareyrket, från detsamma aflägsnas; detta är allt hvad Staten, hvad def allmänna bästa kan fordra. Jag skall straxt visa orimligheten och skadligheten af prygelstraffets qvarstående för beväringen. Den äsigten, att det skulle vara nödvändigt för disciplinens upprätthållande inom indelta armén, torde numera äfven bland militären hafva få förs varare; den i allmänhet ordentlige, gudfruktige och af sträng pligtkänsla genomträngde indelte soldaten, sjelf ofta make och far, behölver ej, liksom en okynnig pojke genom fruktan för käppen hällas till uppfyllandet af sina skyldigheter. Inom mänga, indelta regementen har äfven på flera år ingen prygelbestraffning egt rum. Det vore således egentligen för den värfvade krigsmagten, som prygelstraffet skulle vara nödvändigt, och detta tröttna ej dess försvarare vid att oupphörligt upprepa. Låtom oss nu antaga, att beväringen räknar 100,000 man och samtliga stående korpser till lands och sjös 40,000 man, af hvilka sednare högst 7,000 äro värfvade, så finna vi att för denna ringa procent, som blott utgör en nittondedel af hela krigsmagten, prygelstraffet skulle bibehållas. Men äfven inom denna nittondedel Bih. till B. St. Prot. 1862 och 1863. 11 Sami. 3 A/d. 29' 226 Motioner i B or gare-Ståndet 1862. J\@ lil. är det naturligtvis blott ett ringa antal individer, som icke anses kunna ledas medelst mildare behandling. Nu vill jag (Väga: finnes den allägsnaste rimlighet att för dessa få dåliga subjekfers skull inom krigsinagten bibehålla ett förnedrande straff, sorn, utan att medföra den åsyftade verkan, den sanna disciplinens upprätthållande, likväl är så vanarande för liela nationen?
Sedan Rikets Ständer vid 1834—1835 årens riksdag roedgifvit afskrifning af tillsammans 33,043 r:dr 39 sk. 4 r:st, utgjorde bemälde diskontverks på utredning och konkurser beroende fordringar en summa af b:ko r:dr 34,888: 17. 3., hvarå på bankens och enskilda aktiegarnes samfällda andelar in flutit nedanstående afbetalningar, nemligen r år 1834 348: 24. ~ ,„ 1835 . 389: — 10. „ 1836 481: 31. 8. 1837 . 958: 14. 11. ” 1838 • * 206: 6. — 2.383:29. 5. af återstoden r:dr 32,504:35.10. hafva Rikets Ständers revisorer Öfver diskontverket lill afskrifning anmält: vid 1836 års revision 5 lån å tillhopa r:dr 6,962: — 2. „ 1837 „ , 8 lån 3,153: „ 1838 „ 9 lån 13,404: 8. — 23 519; 8 2 hvarefter återstående i balans-extraktet till år 1839 upptagna 18 stycken lån, å hvilka någon afbetalning allt sedan år 1838 icke influtit, på sätt ofvan är nämndt, blifvit vid 1846 års revision till afskrifning anmälde, med r:dr 8,985:27. 8. Och har Utskottet, vid noggrant genomgående af ombudsmannens redogörelse för dessa lån, funnit desamma vara af den beskaffenhet, att verket icke å dem kan förvänta någon vidare afbetalning; vid hvilket förhållande och enär innehafvaren af de enskilde aktiegarnes andel i f. d. riks-diskontverket, häradshöfdingen J.
Det vexte opp, min ranka sköt i höjden, jag bastade och band henne. Hon sköt ut lena, fina trådar, liksom för att omfatta eller fästa sig vid något, men ofta då jag vridit och format och bundit henne, hade just den sida råkat vändas utåt hvarifrån trådarna skulle vexa ut och så sköto de fladdrande i luften, och så skar jag bort dem. Trädets stam var på sina ställen skroflig och knölig. Min hårdt bundna ranka blef vid sådana ställen kantig, underlig och liksom knuten. Småningom stego dock de bleklagda stänglarna uppåt, de trängde sig fram med list emellan många af de finaste af trädets grenar och tvungo dem att vridas ur sin rigtning, sammansnärjde och hoptrasslade andra, och mitt träd och min ranka stodo hoptofvade till en underlig skepelse, der väl trädet egentligen syntes stödja rankan, men mången påstod också, att det var rankan som beherrskade trädet. Små bleka blommor prydde ändå här och der min stackars ranka, men hon såg så sned, så kantig och så bortkrånglad ut, att jag tänkte: nej ranka, så var visst icke ditt väsendes rätta art! Invid ett annat träd satte jag nu mitt andra frö, sålunda att rankan och trädet skulle dela lika af Guds sol och luft och dag. Mitt frö vexte opp, jag lät stängeln vexa fritt utan att binda den i konstladt tvång. Trädgårdsmästaren, min granne, kom och såg det, han hånlog och sade. „Jaså, du vill göra ett träd af den der rankan, men se det blir den ändå i evighet icke; rankan blir aldrig annat än en ranka“. Skall det då nödvändigt fordras tvång, för att kunna bli, hvad man är skapad till att vara, tänkte jag. Behöfver Gud hjelp af menniskolagens tvång, för att få sin skapelse fulländad; men jag svarade intet. Jag såg ju, huru i Guds fria sköna verld allt artade sig väl utan bojor och band, och jag trodde på min ranka. Och hon vexte och hon skickade ut sina fina trådar och fäste sig med dem vid trädet och slingrade sig om trädet och utvecklade sig allt rikare och smög sig allt närmare.
Men om jag äfven för ett ögonblick skulle antaga, att ingen tullförsnillning vore möjlig och att tullen på utländska slöjdyaror vore och kunde vara så beräknad, alt den lemnade ett tillbörligt rum för täflan af inhemsk producent, så fruktar jag dock, att de jemförelsevis alltför svagt rotfästade Svenska slöjderne snart skulle falla ett offer för de utländska. Betviflar man ock, att andra länders industri, hvilken för sin existence måste söka göra sig gällande öfver hela den stora verldsmarknaden, skulle försmå den speculationen, att någon tid göra uppoffringar för att röja fältet rent till framtida säkra skördar, så måste det dock antagas som säkert, att den nya tillåtelsen skulle tillföra oss oberäkneliga qvantiteter af all deras öfverproduction, så väl i köp som consignation, hvaraf följden måste blifva ett till den grad nedtryckt pris, alt egne näringar ej förmå uthärda. Utgående sålunda från hvilken synpunkt och under hvilka förutsättande!) som helst, finner jag alltid proliibitioner mera ändamålsenliga än skyddstull och i allmänhet Utskottets förslag ej leda till något af de åsyftade resultaten, utan fastmer till alldeles motsatta, undergräfvande ej allenast all egentlig fabriksnäring, ulan äfven den handaslöjd, som i många socknar och delar af Riket utgör den Svenska allmogens enda arbetsförtjenst. Med Yllefabrikernes fall, skall också otvifvelaktigt den nya rigtning jordbruket vunnit genom ullculturen, gå förlorad, liksom alla landtmannanäringar i mer eller mindre mon lida. Jag bör dock icke i tysthet förbigå, att det finnas näringar i vårt land, som, utan att vara skyddade af förbud, kunna trifvas och växa, ehuru få de än äro, men utom det, att de merendels äro af en mindre compliquerad art, hafva de derföre helt andra orsaker än skyddstullsystemet att tacka, hvilket vid hvarje specielt fall lätt upptäckes.
En del talare tyckas hafva föreställt sig det såsom ovanligt, att modern skulle hafva barnet hos sig. Så är likväl förhållandet endast hos de högre klasserna, men deremot icke de lägre, der är det vanligaste att barnet qvarblifver hos modren, enär denna sällan har råd att betala barnets upfostran hos främmande personer. Vidare har det anmärkts såsom en oegentlighet, en inkonseqvens, att ett brott skulle kunna grundlägga en rättighet. Härvid bör man observera, att det icke är de brottslige som genom denna lag skulle få sig tillerkänd någon rättighet, utan tvertom det, i föräldrarnes förbrytelse alldeles oskyldiga barnet. Vår nuv:de lag, som förnekar oäkta barn arfsrätt, berättigar likväl föräldrarne till arf efter deras oäkta barn. Jag kan icke underlåta att härvid erinra om en händelse, som inträffade här i staden för omkring tjugo år sedan. En ung militär hade länge förgäfves sökt förmå sin fader att erkänna honom, såsom äkta barn. I förtviflan deröfver att han misslyckats i sina bemödanden, skjöt han sig; och hans hårdhjertade fader erhöll efter honom arf, som upgafs icke icke hafva varit så alldeles obetydligt. Sonen kunde icke ärfva fadren, men denne var lagligen berättigad till arf efter sonen. — Hr Carleson har fruktat att förslagets antagande till lag skulle lemna anledmr till skandalösa rättegångar. Så skulle möjligen blifva fallet, om fråga vore att tillerkänna oäkta barn arf äfven efter fadren; men då frågan endast gäller modren, och man icke kan sväfva i osäkerhet om hvem, som verkligen är moder, kan jag för min del icke inse huru af förev:de lagstadgande sådana följder skäligen böra befaras. Jag tillstyrker bifall till Utsk:s förslag. Hr Printzensköld, Carl: Den sak som här utgjort före mål för E. o. Ad:s öfverläggning, är verkligen af sådan vigt, att en hvar som något öfvertänkt densamma, icke bör underlåta att tillkännagifva sin mening. För min del förenar jag mig med de ledamöter af detta Stånd som yrkat afslag å Betänk.