Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Nå, men Aurora, nu måste du berätta något om dig och dina sträfvanden". "Ja, hvad kan jag berätta? Mitt hushåll är litet, upptar vanligen knappt ett par timmar af dagen. Min man sitter hela dagen på embetsrummet och jag broderar. Stundom läser jag någon roman en aftonstund, ty att dertill använda Guds klara ljusa dag synes denne mig nästan för god, och någon förståndsläsning kommer naturligtvis ej i fråga för ett fruntimmer. Stundom går jag ut på visiter, men också det är allt litet tomt, och så broderar jag igen; och ni vet ju att jag har rigtigt vackra kragar. Och dermed har jag sagt hvad jag om min lefnad vet. Jag drömde fordom allehanda, men drömmer ej numera". "Lycklig du som kan låta bli att drömma", sade Augusta. "Ack huru ofta, isynnerhet om morgnarna vid min söm, då allt husets folk ännu sofva, likaså om aftnarna när allt är redan tyst, ja om dagen när jag vaggar den minsta och de äldre barnen derföre ej få stoja alltför högt i rummet invid, huru ofta försjunker jag ej i drömmar så sköna, att jag glömmer alla ögonblickets små ledsamheter och känner mig sedan med stärkta sinnen lifvad och rask att vidtaga mina göromål. Men ack, då blir jag alltid ängslig öfver att jag sålunda låtit mina tankar irra ifrån hvad som ensamt borde sysselsätta dem. Stundom drifver mig liksom ett inre våld att anteckna mina fantasier, det är som jag skulle känna ett behof att med någon annan dela dem, men lyckligtvis har jag dock oftast hos mig funnit styrka att dämpa denna håg. Blott någon enda gång, då sjukdom gjort arbete för mig omöjligt, har jag nedskrifvit en eller annan af mina funderingar, och de få, som sett dem, tyckas hafva ansett att jag ej öfverskattat deras anspråk". "Men Augusta, äger du rättighet att förqväfva en förmåga sådan som din, äger du rätt att vara en andelig sjelfspilling". "Helene, tyst, väck ej de fängslade tviflen i min själ.
— En högeligen intressant teaterafton bereddes i måndags vår elitpublik, då Håkansson-Svennbergtourncen å k. operan uppförde den finska författarinnan Minna Canths mångomtalade skådespel » Sylvi ». Som kändt, är detta stycke bygdt på en uppskakande tilldragelse, hvilken för några år sedan verkligen passerade i en finsk landsortsstad, då en ung lektorsfru, intagen af en otillåtlig, passionerad kärlek till en annan, med gift röjde sin man ur vägen. Huruvida de p i n s a m m a ämnet lämpar sig för dramatisk behandling, kan väl omtvistas, och ej heller är fru Canths behandling af detsamma synnerligen konstnärlig, men visst är att den framställning, som fru Håkansson gifver af den olyckliga Sylvi, är i högsta grad verkningsfull och gripande. Med öfverlägsen sä- kerhet finner den rikt begåfvade skådespelerskan slående sanna uttryck för rollens oerhördt skiftande stämningar: för det ytliga, nöjeslystna naturbarnets sprittande själfsvåld i de första akterna, för frestelsens hemska strider och den paniska fasan efter brottets fullbordan i den tredje akten samt för förtviflan och de nästan sublima vanvettssynerna i slutakten. Det var en företa rangens prestation, som sent kan glömmas. Alldeles utmärkt fyllde hr Scennberg vid hennes sida sin uppgift som den godmodige och godtrogne mannen, hvars tillit på ett så förfärligt sätt svikes. Denne skådespelare uppnår med en ytterligt behärskad konst och de minsta medel ofta nog en verkan, som de största tragedilater förgäfves skulle eftersträfva. Om de öfriga rollinnehafvarne är ej mycket att säga; de försvunno så temligen vid sidan af de redan nämnda. En hr Wefcer s o m förledaren, ingeniör Hoving, var icke synnerligen eldig eller förledande; bättre voro då fru Molander i en liten biroll som fångvaktarinna och fröknarna Tuné och Lihr som ett par småstadsfröknar. Publikens spänning och bifall voro intensiva, en väl förtjänt hyllning åt ett konstnärskap, af hvilket vi endast allt för sällan få komma i åtnjutande i vår hufvudstad.
Herr Grefven och Ordföranden samt Herrar Ribbing och Hjertström vöro af skiljaktig mening i fråga om särskilte Sabbatsbrotts-böters åläggande, då någon af ifrågavarande förbrytelser begås å Söneller Helgedag, och yttrade, att då Lagen bestämmer ett särskilt svårare ansvar för förbrytelser, begångne under Gudstjent, utan att dervid föreskrifva, det den för Sabbatsbrott i annat Lagrum stadgade påföljd äfven bör ådömas, när samma förbrytelser ske å Söneller Helgedag, följde deraf desto heldre att Lagstiftarens mening icke varit, det särskilte Sabbatsbrottsböter i dessa fall borde ega rum, soln Gudstjenst å Söneller Helgedag icke bor 843 Lagutskottets Bettinkanden, hållas mera i helnel, än förrättningar af enahanda beskaffenhet å SÖcknedagar; för hvilket omdöme jemväl tillkom det skäl, att då, enligt Kongl. Brefvet deli 17 Augusti 1738, och Kongl. Förordningen d. 2/^ Aug. 1813 den som i kyrka är drucken samt derunder gör oljud och åstadkommer förargelse, icke allenast skall böta a5 Daler för hvardera förbrytelsen, utan äfven bor åläggas särskilte Böter för FylleriBrottet; så skulle med antagande af den föreslagne Lagtolkningen, straffbestämmelserne för dessa brott a:ne gånger undergå skärpning i och för tiden och stället der brotten föröfvas; och af dessa skäl, ansågo bemälte Ledamöter sig icke böra tillstyrka bifall till den i detta ämne förcslagne Lagförklaring, Ut Supra. Ex Protocollo, Joli. Jac. Kleman. K: o 142. Ankom den 11 Aug. 1813. Utlåtande, i anledning af anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 34, angående förrymd Makas rättighet att träda i nytt gifte. Hö glo fl. Piidnerskapet och Adeln, samt Högy» Lagutskottet! Betinkandcnl 843 Högv.
Maj:t i nåder täcktes hos Rikets snart sammanträdande Ständer göra förnyad framställning om beviljande af tillökning med 500 Riksdaler i Kongl. Bibliothekariens lön samt tillika föreslå Rikets Ständer att uti lönen för den vid Kongl. Bibliotheket anställde andre Vaktmästare medgifva en förhöjning af 50 Riksdaler, hvarigenom lönen för den förre komme att uppgå till 5,000 och för den sednare till 500 Riksdaler. 4:o. Hos Eders Kongl. Maj:t har Kanslern för Upsala Universitet, uti underdånigt Memorial den 27 nästlidne Juli, anmält följande Universitetets behof, om hvilkas afhjelpande genom anslag vid instundande riksdag Consistorium Academicum Majus hos Kanslern gjort framställning, nemligen: A) Till löner för nya lärareplatser: l:o. För en profession inom juridiska fakulteten till uppehållande af ett läroämne, som särskildt skulle bestämmas, 4,500 R:dr.
N:o 102.) S. A. K. Uti en till Eders Kongl. Maj:t ingifven och jemte vederbörandes utlåtande, under den 13 sistlidne April, till Rikets Ständers Stats-Utskott i Nåder remitterad skrift, har Grosshandlanden Ludvig Tyde'n, hvilken, enligt Eders Kongl. Majrts och Rikets Kammar-Collegii den 13 Februari 1839, meddeldte Bih. lill R. St. Skrifvelse j N.-o 36. Resolution, fält öfvertaga återstående arrendet till den 14 Mars 1859 af det Ulricsdals Kungsgård tillhöriga, i Solna socken, Danderyds skeppslag och Stockholms Län belägna torpet Sveden, på anförde skäl i underdånighet anhållit, att E. K. M. täcktes i Nåder tillåta, det lägenheten Sveden finge af sökanden till skatte lösas emot erläggande af Tio års arrende eller 400 tunnor spanmål, hälften Råg och hälften Korn, såsom köpeskilling, samt ntgörande af de utskylder, hvilka vid blifvande skattläggning kunde varda fastställde. Rikets Ständer hafva tagit förevarande fråga i öfvervägande, och då lägenheten Sveden, i anseende till dess fördelagtiga belägenhet i hufvudstadens granskap, är serdeles lämplig att till sommarställe begagnas, i följd hvaraf bör förmodas, att, då, vid slutet af nu varande arrendetid, ny auction för lägenhetens utarrenderande anställes, anbuden icke komma att understiga det belopp, som nu i arrende för nämnde lägenhet utgöres, samt den af sökanden erbjudna skatte-köpeskilling ingalunda motsvarar den inkomst, Staten af arrendet åtnjuter och kan påräkna, hafva Rikets Ständer, vid sådant förhållande, lemnat Grosshandlanden Tydens ifrågavarande ansökning utan afseende. Hvilket, med anledning af Högstberörde Nådiga Remiss, Rikets Ständer få i underdånighet anmäla; framhärdande &c. Stockholm den 11 Juli 1840. Uppläst ochgodkändt hos Ridd. och Adeln den 3 Juli i84o.
varit nog svag att alltid till sist ge vika för dina » Skall du då ej kunna gifva med dig ens nu, önskningar Ja — ja — du rynkar ögonbrydå hon räddat mitt lif. Ty hon har räddat din nen min stolte, älskade broder! Men hvarför — broders lif, Karl. Under den häftiga sjukdomen hvarför kan du då ej bönhöra mig därhän att har hon icke vikit en sekund från min sida, icke endast en gång, en enda gång själf träffa henne, unnat sig ett ögonblicks hvila, icke någon sömn. tala med henne! Om hennes börd är okänd, henJag förstår ej, att hennes svaga fysik kunnat stå ut. » nes namn ej har anor och klang — hvad bety» Hon ångrade bittert efteråt », fortsatte han om der detta för mig, för en varm, årslång kärlek. » » Det skall dock medges och är sannt — Gud en stund, då brodern fortfarande förblef tyst, » att bon lät förmå sig att telegrafera. Ty hon vet, hur straffe mitt felaktiga hjärta », fortsatte han efter oförsonligt du hatar vårt förhållande. Det är icke en paus, » det har ej varit din myndighet allenast utan, att äfven jag vid tanken härpå ibland önsåsom släktens hufvud, som afbållit mig från att skat det gjorda ogjordt. Men å andra sidan länggöra min plikt. Det har ock varit värdslig beräktade jag så att. få se dig. — Hur mår det kära barnet Sonja? Är hon nu ensam hemma? » Du känner lika väl som jag, att mitt giftermål med en ofrälse kvinna enligt våra fideikommissbe» Sonja är med mig. » » Är hon! " Han reste sig intresseradt upp i stostämmelser skulle göra mig förlustig Lindestorp, len, men föll matt tillbaka igen. » Ack — hvarför mig och mina arfvingar till all tid. Denna snöda hänsyn har ock bidragit att hålla mig tillbaka. tog du icke henne med dig hit? » Men nu, nu har jag fattat mitt beslut. Hon har » Sonja kominer aldrig med sin fot öfver samma tröskel som hon — Käthe Bentson — aldrig — offrat sig för mig, offrat allt för mig — och jag så länge jag är hennes far », svarade Karl Stjärne skulle längre svika henne.
S. D. Beslöt Preste-Ståndet för sin del bemyndiga Banko-Utskottet, att, oberoende af stadgandet uti § 2 mom. 4 af gällande instruktion för Rikets Ständers Banko-Utskott, genast öfverväga och till Rikets Ständer med utlåtande inkomma, om och i hvad mån Riksbankens vinstmedel kunna användas för det i Kongl. Majits nådiga Proposition af den 17 November 1859, om anskaffande af medel för Statens jernvägs-byggnader, afsedda ändamål, att Banken skulle deltaga i ett lån stäldt i utländsk myntsort; och skulle de öfriga Riks-Stånden vördsamt och vänligen inbjudas att i detta Preste-Ståudets beslut instämma. S. I). Föredrogos ånyo Stats-Ulskottels nedan omförmälda Utlåtande och Memorial: N:o 29, i anledning af väckt fråga om anslag af allmänna medel för reparation af S:t Maria kyrka i Sigtuna. N:o 55, med anmälan om Riks-Slåndens heslut i fråga om remiss af en utaf Riksdags-fullmägtigen Måns Mänsson från Calmar län väckt motion om förhöjning i legan för den poslforsling, som af posthemman bestrides. Preste-Ståndet lät hero vid de öfriga Riks-Ståndens i frågan fattade beslut och lade Memorialet till handlingarne. N:o 56, med anmälan om Riks-Ståndens beslut i fråga om remiss af en utaf Riksdags-fullmägtigen N. F. Åndersson från Östergötlands län väckt motion, angående bestämmande af legan för all poslforsling, som af posthemman bestrides. Preste-Ståndet lät bero vid de öfriga Riks-Ståndens i frågan fattade beslut och lade Memorialet till handlingarne. S. D. Vid ånyo skedd föredragning af Lag-VIskottets Utlåtande N:o 14, i anledning af remiss utaf Kongl.
Vid förnyad föredragning af Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens den 34 oc^ &S sistlidne April på bordet Jagde Utlåtande, N;o 189, i anledning af erhållna ålerremisser utaf Betänkandet, N:o io5, blef den del af Utlåtandet, N:o 18g, sora angår snällposternas förskaffande efter träffade öfverenskommelse»- (nederst på 6:te sidan), af Ridderskapet och Adeln afslagen, men i öfiigt bifölls nämnde Utlåtande, N:o 189. S. D. Då nn ånyo föredrogs BevillningsLagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens den a8 sistlidne April på bordet lagde Utlåtande, N.*o i5, i anledning af gjorda anmärkningar vid förenade Utskottens Betänkande N:o 7, angående reglementariska föreskrifter för bt änvinsbränningens utöfning samt om hvad vid försäljning af bränvin och beskattningen derå iagttagas bör, blef Utlåtandet, N:o i5, af Ridderskapet och Adeln bifallet, med den förändring, att r momentet af 43 §• skulle erhålla följande lydelse: Försäljning af bränvin wider en kanna vare, sd i stad, som pi landet, icke lofgifven på andra ställen, än sådana gästgifv ar egdr dar samt värdshus, källare oeh andra lilldtna näringsställen, hvarest mat alltid och ovilkorligen derjemte måste vara att till - Prat. Ut dr. den 5 Maj 1841. gä. Är gustgifvarehällningen fördelad emellan flere åboer, tillkommer nämnde rättighet endast den åbo, som efter tur gästgifveriet besörjer.
RegeringsFormen tillämplig i detta fall; och tror mig så mycket heldre böra vidhålla mitt då framställde yrkande om återremiss, med anhållan att ConstitutionsUtskottel ville pröfva för detta StatsRådet Grefve Cederströms förhål - 122 Den 21 Julii e. m. lande, i hela sin vidd, samt deråt gifva tillämpning af 106 §, som jag anser mig derigenom bereda för Grefve Cederström ett tillfälle att, om han det gitter, inför Domstol, visa sin oskuld, och derigenom tillfredsställa opinionen. Herr Tham, Wolrath: Likasom i Plenum sistlidne Lördag nödgas jag nu äfven bestrida återremiss, och får dertill anföra följande skäl; nemligen att Herr Cederschjöld förklarat, det ConstitutionsUtskottet ej funnit någon lämpelig anledning, att hänskjuta denna fråga lill RiksRätt; och då Herr Cederschjöld förklarat detta, hvilken reserverat sig i allt hvad formen angår, tager jag för gifvet, att ConslilutionsUtskot* tet enhälligt deltagit i detta beslut, så mycket mera, som de frågor, hvilka kunde komma till Domstol, ej röra Grefve Cederström såsom Rådgifvare, utan såsom GeneralAmiral, nemligen i afseende på verkställigheten af saken, den han ej handlagt såsom Rådgifvare, utan såsom GeneralAmiral; att jag ej tror, det GeneralAmiralen, såsom sådan, kan ställas under RiksRätt; och att jag ej tror, det RiksRätten kunnat upptaga frågan, om den blifvit dit hänvisad. Det enda ConstitutionsUtskottet kunnat göra, är en anmälan efter 107 §, hvilken Utskottet äfven framställt. På dessa skäl bestrider jag återremiss, och hemställer, om ej Friherre Boije ville från sitt yrkande derom Den 21 Juli i e. m. 123 afstå, hälst bifall dertill icke skulle gagna till något, och hvarigenom vi kunde få besluta bifall eller afslag å Utskottets framställning. Herr Nordenanckar, Gustaf:
Attåcftt, AuenAfta ocft 3et Aet, oacftt, Auafna, j; al !na, Den Aflogat pCotAftgt ftanAEotna fitänDetna 3at 3tt, tij-cfle, Catt » flog » Btt, Atåmntngen, j; Ptj,ftta ocft ocft i-nAj-ÖAtucfte. ftunnit s å a m m a fttt aj? o a x t a n S e 6ttan3Btf3, me3an ftötn, tij-ggat, taj; Cotna otj-et ett » duggat, Atat / uettetnaA ftttng än. j£ånga g t e n t t i l f l j: onAttet eft BöcftetnaA oppnan3e ^atma, mötfl, ftnuten. tttat, ApegefAfti j; u o t n a otu3 * at gfä3j,en 9TLe££an AftuggotA cSftenet ftotntumAtntettotn, fitå3t •Bott ocft ^uttaA. CuAet j ^ Aucftan. &lt; YV | {ammotna * aj: t&gt;tn3eno utnftfatna — fij-ötft inneACuten. t ttj-ttftaftePugnAtucftan, genom nät Aptingot. ttm^toAtApunnen Dtöntmet, ojnatt ttä3gåt3en pEanftetA ocft Atämntngat oaferv man. tätt, j ^mcjot, Pugn j; ängA£at 6at me3an. 2) agen ä t j; utf !3 a j; j ä f f a n S e tätanSe JtinotjWi ocft mj-uft öän3et.
Jag vil| visserligen äfven tro, att det aldrig skall hända, att hvarken statsbanken eller privatbankerna icke inlösa sina sedlar; men tänkbarheten deraf är i ena fallet större, eller åtminstone att privatbankernas sedlar snarare falla i yärde. Om nemi. statsbanken ramlar, så falla äfven privatbankerna, enär de ej hafva skyldighet att inlösa sina sedlar med annat än bancosedlar, men om åter en privatbank kommer på obestånd, har detta ingen verkan på statsbanken. Man är således underkastad två chancer i ena fallet och blott en i det andra. Utgår man i öfrigt från den åsigt, att privatbanker böra af Statsmagterna betryggas lika med statsbanken, så bör man gifva dem begge samma förmåner och således tillåta privatbanksedlarnas emottagande i uppbörden. Men delta skall jag åtminstone alltid motsätta (nig, ty jag anser dera aldrig böra betraktas såsom lag - Den 21 Mars f. m. 453 ligt betalningsmedel; och om åter allmänheten ej får betala sina skatter med sådana sedlar, fordrar de skattdragandes skydd, att dessa ej blifva ensamt löpande i provinsen, enär uppbördsmännen annars skulle kunna föreskrifva livad agio sorn helst för deras emottagande, Jag har sett exempel derpå i Finland, der skatterna skola betalas med rubelsedlar; dessa finnas ej, och man betalar i stället med Svenska brcosedlar efter cours, som uppbördsmännen för tillfället bestämma belt och hållet efter godtycke. Detta alett factiskt förhållande, som, ehuru hemtadt från ett annat land, bör lända oss till varning, och jag hoppas således, att få ledamöter här linnas, sorn ej inse nyttan deraf, att någon minimivalör bestämmes; men om den skall blifva i eller i r;dr specie kan endast voteringen afgöra, ty det är ej möjligt att uppgifva bestämda och absoluta skäl för någotdera. Jag godkänner mina motståndares skäl och skulle äfven rösta för deras förslag, om jag ej befarade, att det skulle blifva ett binder för privatbankers uppkomst. Det är endast i följd af denna öfvertygelse, som jag röstar för I r:dr specie.
Utskottet att sig yttra öfver herr Prosten Grönvalls serskildta förslag, att, derest qvinna dör från minderårigt oäkta barn, af hennes qvarlåtenskap mätte, innan den skiftas emellan lagliga arfvingar, afsättas hvad som tarfvas för barnets underhåll, till dess det uppnått i5 eller 18 år. Men ej heller detta förslag kan Utskottet understödja. Utskottet har nemligen ej kunnat förbise, å ena sidan, alt, då gällande lag i 8 kap. 7 § Ärfdabalken stadgar, det oäkta barn skola njuta af fader och moder nödtorftig föda och uppfostran, till dess de sig sjelfva nära kunna, samt häraf följer, att dylika barns anspråk i berörda hänseende kunna göras gällande vid föräldrars frånfälle, den rättighet, som således blifvit tillagd oäkta barn, i sjelfva verket inskränktes, derest motionärens förslag upphöjdes till lag, enär det mången gång kan inträffa, att oäkta barn ej förmå sig sjelfva nära vid i5 eller 18 års ålder och således hafva behof af ytterligare underhåll; och å den andra, att, om genom lag stadgades, att utaf en afliden persons qvarlåtenskap ovilkorligen borde afsättas det belopp, som kunde tarfvas till föda och uppfostran åt den aflidnes oäkta barn, det troligen ofta skulle hända, det nödiga tillgångar kommo att saknas för äkta barns underhåll och uppfostran, hvilket åter vore oförenligt med billighet och rättvisa. Utskottet tillstyrker alltså vördsamligen, 4 Lag-Utskottets Betänkande, N:o 40. att herr Prosten Grönvalls alternativa förslag om förändring i 8 kap. j Jrfdabalken äf venledes malle lemnäs utan afseende. Stockholm den 3 April 1848.
Hvad åter beträffar husfaderns uppköp af tyg till sina kostymer hos en klädeshandlare och detsammas fraktande till en skräddare för föi färdigande • så tviflar jag på, att någon besparing göres därpå; skulle möjligen så vara, så uppväges den säkert af sina » franska sängar » är hou dessutom lika stolt som öfver sina grefliga gäster. Priset är 100 kr. för deladt rum och 115- 125 kr. för ensamt, och inbegripes häri allt, utom vin till middagen. Ett litet stycke nedanför, parallelt med ofvannämnda gata, går » Kommendörsgatan », på hvilken man viker in från den stora, vackra Sturegatan, ungefär midt för Floras kulle, där den ståtliga bronsstoden af den unge Schéele skymtar fram mellan träden. I huset n:r 16 finnes ett pensionat, fröken Johanna Bergs, hvars gäster ofta bestå af äldre och mycket gamla damer, för hvilket det äfven i betydlig mån är afsedt. Den stora våningen två trappor upp är ljus och glad, just lämplig att verka upplifvande på sina åldriga invånare. Dessa betala för helt år 8 — 900 kr., men hålla sig då egna möbler, ljus och linne. En äldre dam, som f. n. bor kvar för tredje året, betalar endast 600 kr. och har ett soligt, vackert rum. Priset för månad är med hel inackordering utan ljus och sänglinne för ensamt rum 6 0 — 7 0 kr. och för deladt rum 50 kr. Detta är mycket billigt, hvilket gör, att en mängd unga studerande flickor, telegrafistoch telefonfröknar — endast damer mottagas — söka få bo här, så mycket mera som den lekamliga spisen i förhållande till priset är mycket god — visserligen ej tillredd i enlighet med » fransyskt kök », utan på vanligt svenskt maner: morgonkaffe eller te med smörgås och skorpor; frukost med ägg, biff, mjölk och öl; middag med i regel två rätter mat samt öl och kaffe » med dopp » samt till sist te med smörgås. Enkelt visserligen, men bra — och till 50 kr. i månaden! E o ganska god kännedom om detta pensionat tillåter oss att rekommendera detsamma.
De öfriga svaren på den värde talarens au märkntr, tror jag ligga i sjelfva motionen, hvarföre jag ej vill dermed upptaga R. o. Ad:s tid; men hvad de oriktiga uträkningarne beträffar, får jag anhålla, ätt man måtte observera, att då jag omnämnt ti skeppts likhet med 5oo nya .Nederländska skålp., har jag icke sagt, att de äro precist, utan endast nära lika; och dessa uppgifter har jag lierntat från köpmän bär i'Stockholm, som tro sig äga säker kännedom om förhållandet. Hr Lefren: Jag anhåller, att R. o. Ad. icke måtte otåligt upptaga, att jag med några få ord besvarar den 4G Den 4 Mar f. m. sista talarens anmärknir. Ilan har såsom exempel omnämnt förhållandet i Frankrike, der, såsom bekant är, ett nytt räknesysteme infördes för längre tid sedan. Detta exempel anföres vanligen alltid af dem, som sträfva mot införandet af tiotals-systemet i mått, mål och vigt samt mynt; men jag ber den värde talaren och alla dem, som kunde vilja stödja sig på detta exempel, taga i betraktande en hufvudsaklig omständighet, som inträffat i Frankrike, men icke förekommer i andra länder. Man hade nemi. i Frankrike den ©försigtigheten, att på engång förändra både den enhet, som skulle delas, och sjelfva fördelningsgrunden. Om man der till enhet tagit J aune, likasom man hos oss dertill föreslagit J aln eller foten, så hade man icke åstadkommit den förvillelse, som i Frankrike ägt rum. Man antog deremot en ny enhet, nemi. metren, en milliondel af jordens omkrets, och denna nya enhet fördelte man efter ett nytt delningssätt i 10 delar. Der voro således 2:ne nya elementer som infördes på samma gång, först det som skulle delas och sedan sjelfva delningssättet. I Sverige är icke fråga om något sådant. 1 Frankrike tog man äfven i afseende på vigten en helt och hållet ny enhet. Hos oss vill man bibehålla den allmänt kända vietualiemarken. Således blir konsten icke större, än att veta skilnaden emellan och mark smör eller fisk; ty fråga är icke om en ny enhet, utan endast om en ny delning.