Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det särskilda tillskott, som för materiels anskaffande nu erfordrades, skulle alltså komma att uppgå till 2,250,000 Ridr, och anhöll derföre Trafikstyrelsen, att ett mot sistnämnda summa svarande belopp måtte för nu sagda ändamål anvisas; varande af Styrelsen, i sammanhang härmed, dels erinran gjord derom, att derest vid den tid, då kostnadsförslagen för Statens stambanor upprättades, det verkliga behofvet af rörlig materiel kunnat förutses, anslaget dertill tvifvelsutan då blifvit beräknadt till dubbelt emot de belopp, som i berörda förslag för detta ändamål upptogos, hvaraf åter följden skulle hafva blifvit, att de trafiköfverskott, som sedermera uppkommit, varit verkliga behållningar, som kunnat lemna bidrag till räntorna på Statens jernvägslån, dels jemväl uppmärksamhet fästad derå att, genom rörelsens ständiga tillvext och varuomsättningens allt större och större liflighet, Statens jernvägstrafik för närvarande befunne sig i ett stadium, då kraftiga åtgärder måste vidtagas, så framt transportförmågan skall kunna gå i jemnbredd med de anspråk, som derå ställas af allmänheten. Ju fullständigare dessa anspråk uppmärksammades och tillgodosåges, desto hastigare komme rörelsens utveckling att försiggå och desto förr den tid att inträffa, då trafiköfverskotten äfven räcka till afbetalning af ränta och amortering af anläggningskapitalet, under det att, å andra sidan, eu bristande transportförmåga nödvändigtvis skulle tvinga till återgång från den redan beträdda vägen till trafikafgifternas nedsättning, enär skyldig omtanka för Statens bästa då bjöde att till förmån för inkomsterna höja fraktafgifterna nätt och jemnt så mycket, att för handen varande materiel hade full sysselsättning med befordrandet af de varor, som, oaktadt de förhöjda fraktprisen, nödgades välja jernvägen såsom transportled.
Jemte det han uttalat sitt Lag-Utskottets Utlåtande, N:o 4. 5 omdöme i vissa samhällsvigliga ämnen, har han åter upptagit de i hans föregående, vid sista riksmöte granskade berättelse af honom behandlade frågor angående dels hans rättighet att granska Högsta domstolens beslut och deröfver i sina Embelsberättelser sig yttra, dels ock domarens rätt att pröfva . lagars giltighet; och afsigten med detta återupptagande har varit att vederlägga de inkast, som blifvit framställda emot Justitiae-ombudsmannens åsigter i omförmälda frågor, i afseende på hvilka stridiga meningar ock varit rådande och jemväl uttalats bland Rikets sist församlade Ständer. Den försvarade granskningsoch yttrande-rättens frihet är likväl af samma Ständer medgifven: hvadan frågan derom nu icke påkallar något yttrande af Utskottet. Men vid den sednare frågan kan Utskottet ej undgå att fästa en närmare uppmärksamhet. Då nemligen Juslitiae-Ombudsmannen för andra gången i sina till Rikets Ständer afgifna Embetsberättelser upptagit och sökt bevisa riktigheten af den läraj, han i denna del framställt, synes afsigten ej kunna vara annan, än att göra samma lära till en erkänd praktisk sanning här i landet; men i så fall torde den i sin tillämpning böra bindas genom sådana former, som förekomma de vådor, hvilka icke gerna kunde undvikas genom den oinskränkta tillämpningen. Satsen att en i behörig ordning icke tillkommen lag icke bör komma att gälla såsom lag, förnekas således icke i sin allmänlighet; men att utan vidare bemyndigande, utan vidare föreskrifter öfverlåta åt hvarje domare, att efter sitt enskilda omdöme bestämma huruvida en i den ordning Grundlagen utstakar promulgerad lag må vara giltig eller ej, vore dock för rättssäkerheten alltför äfventyrligt och skulle derjemte kunna leda till en inskränkning i regeringsmaktens verksamhet af icke mindre betänklig art. Man kan derföre icke antaga, att stifiarne af vår Grundlag velat medgifva en sådan ovilkorlig och allmän rättighet åt domaremaklen.
Då det i öfrigt, såsom mig synes, på goda grunder blifvit föreslaget att i ett sednare mom. af Tryckfr.förordn. intaga, att de, som utsprida skriften, skulle stå författareansvar, om skriften är brottslig och författaren ej kan uppgifvas, så kan jag ej finna annat, än att alla garantier äro ställda, för att man utan några inquisitoriska åtgärder skall kunna komma under fund med författaren; och om man då icke kan upptäcka boktryckaren, så lärer det vara likgiltigt, emedan, så länge vi äga tryckfrihet, den tactik väl icke lärer kunna begagnas, att man söker qväfva denna frihet genom att göra den mechaniske boktryckaren ansvarig. Jag vet väl, att sådant försökes i despotiska länder; men vi måtte väl icke i Sverige vilja komma derhän, och jag tror derföre, att om vi i detta afseende taga ett steg tillbaka från 1812 års Tryck fr.- lag, så hafva vi tagit ett steg framåt på de nyttiga reformernas bana. Jag förnyar min anhållan, att Utskrs förslag måtte få hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag. Hr Cederschjöld: Jag är väsendtligen förekommen af den siste värde talaren, nemi. i framställningen deraf, att de högre böterna icke lätta upptäckten af boktryckarnes förbrytelser, om icke på det sätt, att anklagaren eller efterforskaren skulle få hopp om större tillgångar att genom spioner anskaffa de underrättelser, han söker; men en sådan speculation skulle han knappast våga äfventyra, emedan han ej hade att påräkna mer än hälften af böterna, och han således, i fall förbrytelsen skedde första gången, ej kunde erhålla mer än i5o r:dr, samt, om också förbrytelsen skedde 3:dje gången, boktryckeriet kunde vara af så ringa värde, att speculationen lemnade förlust. Jag finner således Den 9 April e. m. ingen betänklighet vid att bifalla Utskts förslag.
Mellertid voro de ”philosophiska böckerna” på väg, att göra henne olycklig. ”Deras skrifart”, förtäljer hon, ”stod mig väl an; djup, redig och demonstrativ, tycktes den nära och uppodla mitt lilla förnuft: men i stället för att fästa och öfvertyga mig om något visst, lemnade de efter sig en tviflan och en ny trängtan Jag hade snart kunnat blifva en Sceptica, om jag ej träffat i bekantskap med en man, som genom invärtes arbete och utvärtes lidande redan blifvit fast i sina tankar en ny Socrates, som i utseende, tankegåfvor och lefnadssätt liknade temligen den gamla”. Det var en ung Mechanicus, Johan Tideman, broder till den förutnämnde; lärjunge af Polhem, och kallad till hennes faders egendom, att biträda vid anläggandet af manufactur-verk. Sådana anläggningar begynte då i Sverige bedrifvas med stor ifver. Det Mångvälde, som upprest sig på Enväldets fall, firade just då sina vackraste dagar: nyttans och välmågans genius uppträdde liksom personificerad i Alströmer, under det tillika återstoden af den fordna aristokratiska storsinnigheten hade en icke alldeles ovärdig representant i Arvid Horn; de egentliga ”fribussarne”, såsom Dalin kallar dem, voro ännu okläckta eller ofjädrade. Man får ej neka, att denna hvilotid från excentriska bragder var tjenlig för befrämjandet af de concentriska, som uppkomma, hos den enskilde liksom hos samhället, genom en sinnets vändning åt inre föremål. Tideman synes varit en af dessa stilla i landet, som gå bort utan att omtalas, från en välgörande lefnad full af djupt, men fördoldt, ingripande verkningar. En man af stark tankegåfva, genomträngande urskillning, upplyst undergifvenhet för Gud och det Outforskliga, orubbligt sinneslugn, ren och intagande sedelära, och ett uppförande, som i allo motsvarade den: sådan beskrifves han af en tacksam vänskap, hvars vittnesbörd är oss heligt.
192:o af den 4 Februari 1863, angående utarbetande af förslag till förändrade Instruktioner för direktioner och tjenstemän vid Länslazarettet och Kurhusen. (24.) Efter det Kongl. Majit, under den 11 September 1863, i nåder uppdragit det äskade förslagets utarbetning åt en Komité, samt bemälde Komité den 19 April 1864 med underdånigt betänkande i ämnet inkommit, har Kongl. Majit, efter inhemtande af Sundhets-kollegii utlåtande öfver de afgifna förslagen, den 21 Oktober samma år låtit utfärda nådig Kungörelse, angående förändrade Instruktioner för Direktioner, Läkare och Sysslomän vid länens Lazarett och Kurhus. 193:0 af den 18 Februari 1863, angående Kurhus-afgiften. (33.) Kongl. Majit har den 13 Mars 1863 låtit utfärda nådig Kungörelse i ämnet. 194:o af den 18 Februari 1863, angående meddelande af nödiga föreskrifter till förekommande af sjukdomen Fosfornekros. (35.) Den 22 Maj 1863 anmäld och remitterad till Sundhets-kollegium, som den 14 Augusti samma år med underdånigt ultåtande inkommit, l95:o af den 18 Februari 1863, angående rättelse i gällande föreskrifter beträffande ersättning åt läkare-korpsens medlemmar efter reglemente och för inqvartering. (38.) Ofverlemnad till Kongl. Landtförsvars-departementet. 196:o af den 18 Februari 1863, angående upprättande af normalritningar m. m. att tjena till ledning vid folkskolors uppbyggande. (39.) Den 28 April innevarande år har Kongl.
För handeln och realcrediten är åter nästan ingenting gjordt. Hos oss är det i omvänd ordning köpmannen, som måste speculera med egna otillräckliga capitaler. Lägger jag härtill den tröghet i eapitalernas omlopp, som misstroendet vållar, så inser man lätt, att just uti organisationen af våra låneeller, rättare sagdt, undsattningsanstalter skall man finna orsaken till bristande handel, städernas långsamma uppkomst och industriens slummer. Långt ifrån att ingå på ett annat system föreslår man att rycka ännu flera capitaler från näringar och handel för att i låneväg åt jordbrukaren bereda en ersättning för hvad han just genom samma åtgärd förlorar i årlig behållning. Antingen upplåningen verkställes inom Riket eller om, efter skedd utländsk upplåning, jordbrukaren inåste för ränteliqvidernas skull uppträda såsom vexelköpare på börsen, blir inverkan lika menlig för handeln. Det är visserligen icke 19 H. u 82 Den 3 Februari f. m. genom denna cirkelgång, som man inför något verkligt enskildt och allmänt välstånd varaktigt lugnar statens rörliga elementer och grundlägger harmoni dem emellan. Hypotheksföreningarnas stiftande utvisar ett gillande af samma felaktiga lånesystem, som nedhåller vår industri; och hvad den enskilde möjligtvis dervid kan vinna, skall staten i det hela förlora. Man skall mot mig' åberopa andra länder såsom bevis för hypotheksföreningarnas välgörande verkan; jag går derföre att undersöka, om de der bildades under samma förhållanden. För att icke taga R. o. Ad:s tid för mycket i anspråk förbigår jag den allm. ställningen efter 7-åriga kriget, då Fredrik II först understödde den Schlesiska Adeln, och jag flyttar mig till en närmare tid. Under det allm. Europeiska kriget hade dels genom en stor del af den manbara befolkningens flyttning från plogen till slagfälten och forvagnarna och dels genom arméernas requisitioner prisen på alla landtmannaproducter blifvit uppjagade. Byarna lågo brända, vinberg och skogar härjade; kreatur och redskap voro förlorade, landtmannen nedsänkt i skulder; men under allt detta var ingalunda brist på penningar i Tyskland.
Jag hörde, hur de tisslade och tasslade omkring mig, och kände, hur man baddade min panna med vatten. Jag låg där med slutna ögon, ännu hälft medvetslös och utan " att kunna reda upp tankarne och få klart för mig, hvad som var dröm eller verklighet. Slutligen öppnade jag ögonen. Där borta, på bordet framför länsman, såg jag de dyrbara silfverkärlen, så som de plä- gade stå på altaret, då församlingen gick till nattvarden. Jag stirrade dit bort och kunde ändå ej få riktigt klart för mig, hvad det var fråga om. Slutligen hörde jag länsman nämna mitt namn. » Fredrika, » sade han, » känner du dessa kärl? » Om jag kände dem? Det var inte så värst l ä D g e, sedan de för första gången dukats fram äfven för mig. Om jag kände dem! » Ja, » hviskade j a g till svar. » Och du känner igen denna duk, i hvilken de varit inknutna? » » Ja! » Det var en stor brokig näsduk, som Johan hade fått af mig. Länge fortfor länsmannen med sina frågor, som jag knappast hörde än mindre uppfattade, så förvirrad och bedöfvad var jag. Hvad jag svarade, vet jag icke, men det föll mig aldrig in att söka försvara mig, och så lär jag ha erkännt allt hvad man sökte förmå mig att erkänna. » Jag behöfver nu inte veta mer, » sade slutligen länsmannen och reste sig upp. » Och du, Fredrika, får allt stiga upp nu och utan några vidare krånglerier följa med oss till länshäktet » Jag vill ej trötta frun med att något utförligare berätta, hur det sedan gick; från den stunden tycktes det mig, som om jag själf, den Fredrika jag ej behöfde skämmas för, var död, och som om den Fredrika, som sedan dess lefvat, vore en helt annan, som drar skam och vanära med sig, hvart hon går. För resten har frun kanske läst det i tidningarne. Johan blef dömd till fyra års f ä s t n i D g för inbrott, och jag, jag dömdes till sex månaders fängelse, därför att jag gömt tjufgods. Sådan är lagen, och den skall väl vara rättvis, kan jag tro.
Lör regleringen as lönerna vid den n^a dustitigz-8tats-Lxpeditionen samt dustitire-kevisionsoek dustitss-Lanrilers-Xxpeditionerna erfordrades, utöfver nu kelintlige tillgängar, >5,666 K:dr 32 sk. kvaras 1 o,^ov ki:dr redan voro kegärda i Xongl. lVlajrts l^ädiga Droposition om ätats-Verkets tillstånd oek keti os. Återstoden skulle ketäekas, dels as öfverflyttade löner frän 5 cl. 8c>sLanxlers-kxpeditionen 3,666 lkdr 32 sk. dels as det serskildta arfvode» »>6oo X:dr, som kittills as kxtra Dtgists-medlen utgätt för kiträde vid du* 8titise-8tats-lVlinist6rn8 statistiska emkets-kei ättelse. d3Il Dtrikes Departementets Expedition komme, säsom ofvan ar nämndt, att öfverlista» en Lanr:listlön, 800 k:dr llän s. d. Dos-LanrlersXxpeditionen. Vid sädant forkällande skulle 8tats-anslagen utgöra: för dustitiae-8t:>ts-Lxpeditionen 7,666: 32, — -— dustitiae-Kevisions dito - 3/>,6oo: dustitise-LanLlers dito - ^,266: 3a. — /r,ä. c>// /t. öt, ,F^o. , 7 22 //a/t. 4 22 67. Ven under lönerna inke^iisine 8^anmalen sliiills forsfara. Ofvannämncle lö>-sIi,A innelassacle för öfri^s un(lerclgni,«s sillgs^rlcancle gst lionel. Na^:t säolcse8 förnya clen i I<.on!;I.
Jag tror icke, att man, särdeles under närvide förhållanden, bör bevilja denna summa, i synnerhet som de i saken interesserade troligen skola anskaffa erforderliga medel, då de, såsom jag har nämnt, kunna vinna 4 ä 5,000 t:l:d odlingsbar mark. Frih. Cederström, Rud. : Afven jag skulle dela Gr. Sparres åsigt, så vida de förutsättningar, från hvilka han utgått, vore riktiga. Det må vara, att de så kunna synas vid första påseendet; Den 5 D e c e m b er f. m. 99 men enär jag vid sistl. Riksdag hade äran vara ledamot af StatsUtsk. just på den tid då denna fråga der först företogs, så kan jag tillfälligtvis uplysa, hvilka af Hr Gr:ns förutsättningar, som icke äro fullt tillförlitliga. Hr Gr:n sade, att det vore ett vådligt prejudikat, om man tilläte (eller genom sitt bifall upmuntrade och gillade) samma person eller bolag, som på sin begäran erhållit ett anslag, under vilkor af ett visst arbeles fullbordande, att vid påföljande Riksdag ingå med begäran om ett större anslag. Förhållandet är likväl sådant, att just samma person, som upträdt i egenskap af motionär vid denna Riksdag, äfven var det vid den sisth, och begärde då, till en början, en vida större summa, på vida förmånligare vilkor, än Ständerna sedermera beviljade, men som han, under de inträffande och då existerande förhållanden, ansåg sig böra med tacksamhet emottaga, i förhoppning, att det möjligen skulle räcka till. Nu har Cbefen för Vägoch VattenbyggnadsCorpsen officiel t intygat, att första kostnadsförslaget, på grund af den prisstegring, som inträffat, måste förhöjas med 60 proc. Detta är en omständighet, som väl bör förtjena något afstde. Vidare har Hr Grin sagt, att man icke borde bifalla StatsUtslcs tillstyrkande, emedan det ifrågavtde arbetet skulle utföras inom det rika och bördiga Östergöthland.
Under ett luftstreck, sorn hastigt förändras; uti ett Land , som starkt alväxlar till utseende och natur, der Ynglingen uppklättrad pä fjället andas fritt, och skådar rundt om sig nya Caractairer; der han neråt dalen ser fallets raska bölja skynda undan sig, der med ett ord, allt är häftighet, liflighet, der måste Folket vara häftigt och lifligt, fordrande snara resulrater, dömmande kraften efter dess första verkan. Hvarföre ej då inse, att ett sådant Arbete, bör så snart som möjligt, fä visa de följder det kan åstadkomma. Jag har förut yttrat min öfvertygelse i hufvudsaken, och jag anhåller således att dessa mina anmäikningar måtte få åtfölja Friherre Pfeiffs yttranden. Friherre Stael von Holstein, Corfitz Ludvig: Förmodeligen hade en väntad vinst mera an» Den 30 April. del i den täflan att deltaga i Canal-Bölaget är 1809, än begäret att bidraga till det Allmännas gagn och nytta; man uppoffrar icke vanligtvis flera tusende R:dr i sådana fall , ännu mindre köper man af andra den äran att få visa sig som Patriot; detta skulle dock hafva handt, då man tillhandlat sig Actier med uppgäld. 1812 började redan töcknet att skingra sig, många drogo sig försigtigtvis ur spelet, och 1815* sedan det var tämlig säkert uppdagat, att hvarken i Oeconomiskt eller Mercantilskt afseende något gagn var att vänta af detta företag, vardt man nödsakad framställa saken från en annan synpunct, nemligen den Militairiska, för att derigenom förskaffa sig ett mägtigt understöd. — Detta lyckades. Den Militairiska nödvändigheten af denna Canallemnar jag derhän, den förekommer mig mycket problematisk, hellst då jag betänker att Sverige i Secler försvarat sin sjelfständighet utan någon Canal.
På de af Frih. Stjernstedt, L., uti dess Ridd.tJtsk:s nu återremitterade betänk, bifogade reservation emot bänkmansyalens bibehållande fullständigt upptagna grunder, hvilka jag anser öfverflödigt att här upprepa, får jag mig äfven nu reservera emot Utsk:s i detta betänkts första afdeln. gjorda hemställan derom, att nemi. principen af de omedelbara eleclorsvalen, åtminstone tills vidare, borde lemnäs utan tillämpning. Frih. Stjernstedt, L.: Jag åberopar min Ridd.Utskts återremitterade betänk, åtföljande reservation i detta ämne, på grund af hvilken jag ej heller nu kan instämma i majoritetens mening örn hänkmansvalens fortsatta bibehållande. Frih. Hermelin, Carl: Då jag icke kunnat förneka de olägenheter, som vanligen inträffa vid närvar, valsätt af bänkmän och electorer, har jag instämt med Utsk:s pluralitet i dess framställning af den föreslagna förändringen, såsom i min tanka oskadlig samt troligen innebärande någon förbättring; men i händelse R. o. Ad. skulle föredraga att omedelbarligen eller directe utse sina electorer, hemställer jag, huruvida Utsk. skulle i detta afseende anse sig böra föreslå något alternativ, och skulle då för min del förslagsvis framställa att R. o. Ad. måtte på hittills öfligt sätt indelas i 12 elier minst 10 afdelningar, deraf hvarje inom sig valde 2:ne electorer.
M. så lämpligt finner, vidtaga åtgärder till förverkligande af II. Stms önskningar angående antagande af stadgande!) till ordnande af de ömsesidiga handelsoch rättsförhållandena emellan de förenade rikena, hvarjemte R. St:r i underdånighet hemställa, att den af Noriges Storthing för dess del beslutade ändring i Noriges grundlag, hvarigenom det i samma grundlag intagna unionella stadgande att till Ståthållare i Norige kan utnämnas antingen en Norrman eller en Svensk, skulle komma att uphäfvas, icke måtte af E. K. M. till pröfning företagas förr än i sammanhang med de förändringar af eller tillägg till föreningsbestämmelserna, sorn af den begärda revisionen kunna föranledas. Sedan, uppå begäran af Hrr Dalman och Printzensköld, Hr Nordenfelts och Exp.Utsk:ts skrifvelselörslag jemviil blifvit upläste, upropades och yttrade Hr Dalman: Ehuruväl jag erkänner så väl särskildt R. o. Ad:s som R. Stms förbindelse till Gr. Sparre för den möda han gjort sig att sammanfatta ett förändradt förslag till skrifvelse i den Norska frågan, och ehuru jag anser denna skrifvelse hafva åtskilliga företräden framför den af Exp.Utslct föreslagna, så kan jag likväl icke underlåta att, på samma gång jag tillkännagifver, det jag icke godkänner Exp.Utsk:ts förslag, erkänna, att Utsk:t haft ganska svårt att författa ett förslag, för bifall hvartill man svnes hafva fordran att det i väsendtlig mån skulle afvika från upstäilningen och motiveringen i det af R. Sl.-r bifallna Ekon.- Utsk:ts Bet:de. Gr. Sparre åter har uti detta hänseende icke varit bunden af några föreskrifter och Gr:n har också tillåtit sig åtskilliga tillägg och friheter i redaktionen, hvilka, enl. min upfattning, ingalunda kan hemta sin grund från det af R. St:r ; ämnet fattade beslut samt, såvidt mig veterligt är, icke eller utgjort föremål för R. Stms pröfning.
Emot de vidtutseende följderna af deri emellertid i Utskottet nu tillstyrkta och i Sverige hittills oerhörda, fonderade stals-skuldsällningen af nära 30 millioner R:dr R:mt, för jernvägs-arbeten på en gång å alltför många spridda ställen, under den koria liden blott intill nästa statsreglering, har jag således kännt mig på samvetet pligtig att dela Utskolts-minoritetens protest, ulan alt jag derföre nu kan eller vill neka de färre millioner R:drs anslag, äfven med statslån, som, utöfver statsverkets tillgångar, må erfordras för de, efter min åsigt, nödvändigaste, och redan påbörjade, södra och vestra stambanornas rastlösa fullföljd intill nästa statsreglering, oell som den norra ban-delen, med sin löftesrika framlid, efter Herr Öfverste Ericsons, af Kongl. Maj:t gillade, förslag, lorde af Rikets Ständer böra anses förtjena, i sammanhang med en för denna norra väg erforderlig bangård i Stockholm, äf vensom för den nordvestra ban-delens villcorliga begynnande mot Norrige. Varsamhet i ett så stort företag som della, måste för land och folk vara vida tillrådligare, än den, såsom mig synes, allt för stora ifver, hvarmed förelaget, till snar verkställighet i så många och olika riktningar, nu hos Rikets Ständer af Stats-Utskottet förordas, med stundande exempellöst behof af en arbels-personal-styrka, som flerestädes i landet befaras komma alt under liden inverka störande, hämmande och prisstegrande för åkerbrukets och näringarnes bedrifvande.
Deremot bar det aldrig varit primitiva afsiglen, alt den öfriga bevillningcn skulle undanhållas Konungens disposition; men alldenstund dessa bevillningar på en gång debiterades, så gjordes ingen skillnad dem emellan, utan de följdes åt till Riksg.cont., och derifrån gick sedan den mindre delen, som 1S09 särskildt bestämdes till 6 högst 700,000 r:dr b:co, hvilka skulle hållas tillhanda vid förefallande behof, till Stalscont. Sådant, mine Hrr, är det verkliga och historiska förhållandet med denna fråga, hvilket, såsom jag förut yttrade, styrker min öfvertygelse derom, att icke allenast de nu varande extra-ordinarie utlagorna, utan äfven den allmänna bevillningen, efter grundlagens mening, borde vara under Konungens omedelbara disposition, och af det mindre rikliga förhållande, som genom nyss anförde omständigheter uppstått, nemi. alt dessa medel funnits i Riksg.cont., hör väl icke rimligtvis blifva en följd, alt äfven de öfriga bevillningarna skola likaledes dit öfverllyttas. Men om äfven, såsom jag anser rättast, all upphörd inginge till Slatscont., så borde, enligt min tanka, Rikscont. icke derföre helt och hållet indragas, emedan detta verk dessutom har ganska vigliga åligganden och kunde få det ännu mer, ifall man, hvarom pä sednare tider fråga blifvit väckt, åt detsamma uppdrog vissa delar af vårt allmänna penningeväsende, som äro mindre förenliga med Bankens rätta organisation. I sådant fall skulle penningerörelsen vara bättre ordnad än nu.