Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad arbeta ej här Kronans tjenare! så kallas företrädesvis Ministrarne, – dagen om i sina ämbeten, – ofta natten öfver i Parlamentet! – Också slitas de opp i förtid. Så dog William Pitt. I allmänhet, huru tyst skötes ej i denna omätliga stad en sådan omätlighet af bestyr! Huru idkas ej handeln, handtverket med begagnandet af hvart ögonblick! – allt ting alfvarsamt, försigtigt – driftigt! Det finnes intet fjesk hos denna nation. I sjelfva trängseln på Londons mest besökta gator, ser man mångfaldiga bevis derpå. Se denna mängd af formän, väntande på hvarandra för att få fri genomfart, och åter denna mängd af fotgängare väntande på dem! – Det är ett lugn i all denna oöfverskådliga rörelse. – Jag är öfvertygad, att Engelsmannens fåordighet till en stor del kommer – om dagen af arbete, – om aftonen utaf behof af hvila. Engelskt arbete öfvergår Svenskt begrepp. – Sådant hör till hemligheterna af nationers storhet. Tyst är verkeligen denna nation med besked. Träd in i ett Caffehus! Der är som i en graf. Gästerna sitta som i bås, hvilka bås skiljas med plank och gröna gardiner, så att hvar och en har rum att ostörd njuta sig sjelf. – Den vackra verlden begynner nu infinna sig här med våren, och upplyser, tillika med solen, London på en tid. Hydepark hvimlar af promenerande. Jag försummar sällan att der tillbringa en del af min Söndag, på hvilken gå är det enda tillåtna nöje. En ström af menniskor är gjuten öfver vägen från staden till Kensingtons trädgård. De stryka fram och åter, tätt som på en myrväg. Bredevid gångstigen är en annan väg för ridande, och bortom denna ännu en annan för vagnarna. Första anblicken af denna mängd välklädda, ofta vackra menniskor (ty Engelsmännen kunna kallas ett vackert slägte), är grann, och skulle ge ett lifligt nöje, om hela denna massa gåfve något annat tecken till lif än den rörelse, hvarmed den vältas fram och åter.
Jag kan icke neka, att jag erfar en obehaglig känsla, då jag nämner denna stora summa, ej blott med afseende å svårigheten att densamma anskaffa, utan ock emedan den vittnar om den mindre betänksamhet, hvarmed representationen här gått tillväga; och det är i sanning ett sorgligt testamente, som vi härmed lemna våra redan utsedda efterträdare, hvilka få tillfälle att Den 13 Maj f. m. 323 säga, att de 4 Stånden, sista gången de voro tillsammans, bevisade siri oduglighet, genom att obetänksamt sänka riket allt djupare i utländsk, skuld, och, utan afseende på framtiden, för ögonblickliga fördelar ådraga efterkommande stora olägenheter. Gr. Liljencrants, Gustaf Fredrik: Äfven jag anhåller att lå, i afseende å detta Betänk., yttra några ord. Först och främst vill jag vidröra frågan, om staten bör tillegna sig bankovinsten. Vi veta att Banko-Utsk:t ännu icke lemnat oss någon utredning af den vigtiga Irågan, huruvida denna vinst kan anses behöflig för bankens egen konsolidering, eiler om den må påräknas för fyllande af statens behof; men jag gissar det går nu, som tillförene, att man lägger vantarne på den. I sådant läll borde man åtminstone lemna banken en ersättning, som har något värde, och jag vågar derföre hemställa, att till densamma öfverlämnäs obligationer lör de försträckningar, hanken kan komma att lemna, likasom det skedde med 4 millioner vid förra riksdagen, samt att sådant nu måtte ske för hela beloppet. Det är en särdeles besynnerlighet hos oss, ty näppeligen finnes väl något land i verlden, der man såväl behöfver kapitaler, och der dock kapitalisterna äro så alskydda. Man anser nästan alltid en kapitalist för en penningejude och egnar dem sitt förakt derföre, att de vilja halva ränta på sina penningar. I stället att befrämja kapitalbildningen, gör man alldeles tvärtom. Kapitaler uppkomma genom besparingar, som användas till nytt förlag för en tillväxande rörelse, och så går det till i andra länder; men hos oss gör man motsatsen; man äter upp icke blott allt hvad man sjelf kan förvärfva, utan äfven en god del af hvad man hoppas efterkommande skola kunna producera.
Tersmeden: Det må vara att detta stadgande om de 5 åren icke är alldeles nödvändigt. Men då meningen är att öfverlemna till kommunalstämman att sköta kommunens angelägenheter, synes mig ett sådant stadgande ej vara utan sitt gagn. Då dessutom 3 Stånd redan bifallit §:n, sådan den är af komiterade föreslagen, anser jag det ej löna mödan att diskutera densamma, hvarföre jag anhåller om bifall till §:n oförändrad. Den 5 Oktober f. m. 77 Gr. Lagerbjelke: Det vill synas mig snarare åstadkom ma en bättre kommunalanda, om man öfverlemnar åt kommunen att sjelf besluta i detta afs:de, än om man pålägger ett sådant band som det ifrågavide, hvilket ovilkorligen hämmar dess verk samhet. Jag fortfar att förena mig i Gr. Mörners yrkande. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade H. Exc. - Hr Gr. o. Landtm., att derunder yrkats dels bifall till §:n och dels att densamma skulle erhålla följande förändrade lydelse: »För bifall till förslag om afskaffande af kommnnalfullmäktigskap erfordras, att mera än hälften af kommunens hela röstetal efter röst, värdet sig derom förenar; och skall beslutet hos Konungens Befhde anmälas.» Härefter framställde H. Exc. först propos. på bifall till §:n oförändrad, dervid svarades flere nej jemte några ja, och sedermera propos. på antagande af nyssberörde förändrade lydelse af §:n, då svaren utföllo med flere ja jemte åtskilliga nej; och förklarades ja nu haft öfvervigten. §§:ne 37, 38 och 39, samt g 40 med den deri af Utsk:t föreslagna förändring. Tiilkännagåfvos vara godkända af MedSt:n och bjföllos. § 41. Tillkännagafs att PresteSt:t godkänt §:n samt att BorgareSt;t lemnat l:sta mom:t utan anmärkning, men afslagit det 2:dra. Gr. Sparre: Enligt mitt förmenande har man vid bestäm mandet af hvilka som icke kunna vara ledamöter i kommunalnämnden gått något för långt.
I öfriga under denna Hufvud-titel uppförda anslag har Utskottet icke funnit skäl föreslå någon förändring; hvadan desamma blifvit till enahanda belopp, sorn vid förra Riksdagen, uppförde, på sätt närlagde tabell utvisar. Stockholm den 13 Mars 1854. Bih. till 11. St. Vid l:a punkten: Af Ola Månsson från Christianstads län: »Emot Utskottets förslag, att på enskild motionärs framställning öka Justitie-rådernes löner med 800 R.dr, måste jag afgifva min reservation. De motiver Utskottet användt, kunna väl icke ogillas och hade varit på sin plats, om förslaget, efter vederbörandes hörande, blifvit af Kongl. Maj:t i Nåder framstäldt; men då jag icke, utan en sådan föregående pröfning, kunnat göra mig förvissad om och i hvad mån lönerna böra höjas; så har jag för min dol velat tillstyrka, att, med afseende på det skick, hvari frågan inkommit, Rikets Ständer måtte bevilja en löneförbättring -från de nu på stal .uppförda 3,200 R:dr endast till 3,500 R:dr». Vid 5:te punkten: Af Herr J. F. Gråå: »Då jag icke kunnat i allo instämma uti det förslag till lönereglering för Hof-rätlernes tjenstemän och vaktbetjente, som af Stals-Utskoltet blifvit till Rikets Ständers oinpröfning framlagdt, får jag, med anmälan af min reservation emot de delar af samma förslag, som af mig icke blifvit biträdde, uppgifva de punkter, i hvilka jag hyst skiljaktig mening. Dén inskränkta tid, som blifvit medgifven för reservationens författande, tillåter mig endast alt i största korthet antyda grunderna för min, från Utskottets avvikande, åsigt.
Hör lill Särsk. Ulsk. Del. 1834, M !!. STOCKHOLM, TRYCKT HOS JOII. M 2 lill Särslt. (Ilsk. Bet. JW 8. 1 Reservationer: Af Friherre Raab, A. »Ehuru jag i hufvudsak instämmer i de åsigter, som gjort sig gällande i det förslag till ny bränvinstillverkningslag, som Särskilda Utskottet afgifvit, och ej ett ögonblick skulle tveka att varmt tillstyrka dess antagande, sådant det nu framlägges, hellre, än att offra fruktlös möda på försöket att bygga en ändamålsenlig författning på samma bedrägliga grund, på hvilken vår nuvarande bränvinsförordning allt för länge hvilat, har jag likväl icke ansett mig böra förtiga min Öfvertygelse, alt Utskottets förslag skulle genom några förändringar, dem jag anser innebära förbättringar, blifva mindre störande för den enskildes hushållning, mindre utsatt för framtida reaktion, och således säkrare leda till det mål, vi alla söka, nemligen fäderneslandets lösgörande från det förnedrande beroende, hvari såväl dess modernäring jordbruket, som alltför inånga af dess medlemmar beklagligtvis ställt sig under bränvinet. Det är derföre jag reservationsvis tillåter mig att till Rikets Ständers bedömande framställa min från Utskottets majoritet skiljaktiga mening i följande § 1. mom. 2. Utskottet har i detta moment velat förbjuda åtskilliga der uppräknade civila, äfvensom alla ecklesiastika einbetsoch tjenstemän, samt kyrkobetjente, att befatta sig med bränvinstjllverkning, Qch detta icke blott på sina boställen, utan äfven på sina egna gårdar. Ingen kan högre än jag uppskatta de ädla motiver, som frammanat detta just af embetsoch prestman dikterade beslut; men jag anser det obehöfligt och ingalunda gagnande för den goda saken; ty såvidt jag kunnat förnimma, rättfärdigar icke erfarenheten den, för våra embetsmän i viss man förnärmande, förutsättningen af behofvet att framtvinga en större opartiskhet än den af dem hittills ådagalagda.
Således kan man väl föreställa sig, att, ett bolag på aktier till en början ingås af redlige och aktningsvärde män, hvilkas ”namn” inge förtroende, men desse män af en eller annan orsak öfverlåta snart till andre sine aktier, som slutligen stanna hos sådaue personer, hvilka icke draga i betänkande, att till egen fördel, om ock till andras skada, företaga allt, hvarå laga ansvar ej kan följa. Hvad är då lättare, än att, sedan den varande direktionen eller styrelsen, på grund deraf, att de sållt sina aktier, afträda från sina befattningar, och erhållit decharge, de öfrige aktieegarne, utan vidare spår huru dervid tillgått, dela bolagets tillgångar, och när sedermera fråga uppstår om bolagets fordringsegares rätt, då finnes ej vidare några direktörer, något bolag eller delegare deruti. Ålla aktier äro förstörda. Bolag på löpande aktier synas endast böra hafva till föremål, att med en viss af delegarne sammanskjuten summa verkställa arbete och uppnå det mål, bolaget söker. Är icke den påräknade summan tillräcklig, så synes den rätta utvägen vara att intaga nya aktie-egare eller utfärda ett större antal aktiebref, hvilka säljas lill hvad derföre kan erhållas. Den på detta sätt blifna långifvaren har ingen betalning af bolaget att fordra, endast att åtnjuta sin rätt såsom delegare. Jngen blifver då bedragen. Vill åter bolaget uppträda såsom låntagare, så frånträder detsamma sin primitiva egenskap och delegarne komma i andra förhållanden, än såsom blott aktie-egare. Det torde således böra stadgas, att under bolagets förbindelser må ej annan underskrift än bolagets firma finnas. Den, som emottager en så beskaffad handling, kan ej förebära, att han gjort det i förtroende till någon viss person, eller att harn vore okunnig om bolagets beskaffenhet. 3 §. Allmänna lagen förutsätter uti 15 kap. Haudelsbalken, 7,8 och 10 §§, att viss tid för bolags tillvaro bör vara uti bolags-ordningea bestämd. Detta torde ock till rättegångars förekommande böra stad» Kongl. Maj.ts Nåd. Proposition j N.o 56. gas i afseende på aktiebolag.
Hvad Stats-Rådet i afseende å förestående tjugutvå mål i underdånighet yttrat och hemställt, behagade Kongl. Maj:t i Nåder gilla. t Ex protocollo Joh. Rob. Bergin. Kongl. Majlis Nåd. Prop. om Statsverket, 1853. 5 Utdrag af Protokollet öfver Civil-är enden f hållet inför Hans Majit Konungen i Stats-Rådet ä Stockholms Slott den 44 Oktober 1853, dervid Hans Kongl. Höghet Kronprinsen jem väl var tillstädes. Närvarande: Hans Excellens Justitiae-Statsministern, Herr Grefve Sparre; Statsråden: Herr Friherre Palmstjerna, Fåhraeus, Gripenstedt, Grefve Mörner, Ulner, Reuterdahl, Grefve Gyldenstolpe. Efter föregången justering af Protokollet öfver Civil-ärenden för den 4 innevarande månad och sedan anmäldt blifvit, att Hans Excellens, Statsministern för Utrikes Ärendena Herr Friherre Stjerneld, samt Stats-rådet Wallenstien voro af fortfarande sjukdom hindrade alt i Stats-rådet tillstädeskomma, föredrog Departements-chefen, Statsrådet Fåhreeus, i underdånighet: l:o. Kommerse-kollegii underdåniga skrifvelse af den 14 sistlidne September, i fråga om erforderliga statsanslag till vissa här nedan upptagna Navigations-skolor, nemligen: Stockholms Navigationsskola, hvars Direktion, uti en till Kongl. Maj:t ställd, af Kommerse-kollegium insänd skrift, i underdånighet anhållit, att Kongl. Maj:t måtte, genom aflåtande af nådig Proposition till Rikets näst sammanträdande Ständer, ej mindre förskaffa nämnda läroverk, för hvilket ett årligt anslag af 2,800 R:dr blifvit endast för tiden intill nästa Statsreglering å Handelsoch1 Sjöfarts-fonden anvisadt, en för framtiden betryggad ställning, än ock bereda följande tillökningar i berörda Navigations-skolas hittills varande anslagsbelopp, nemligen dels af 300
Från Väl lo fl. Borgare-Ståndet. S. D. Borgare-Ståndet beslöt att, genom serskildt Protocolls-utdrag, vänligen inbjuda de respeetive Med-Stånden att med Borgare-Ståndet sig förena i det af Ståndet den 20 i denna månad fattade och genom Protocolls-utdrag, N:o 590, meddelade beslut, angående Stats-Utskottels Utlåtanden N:ris 382 och 432, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse, rörande eftergift af en vid Arbetsoch Corrections-inrättningen i Norrköping yppad balans. S. D. Föredrogos ej mindre Utdrag af Höglofl. Ridderskapets och Adelns Protocoll för den 30 sisLlidne Januari samt den 3 och 6 dennes, än äfven Utdrag af Högvörd. Presle-Ståndels Protocoll för den 3 dennes, innefattande dels nämnde tvänne Riks-Stånds beslut, i anledning af Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande N:o 3, och Utlåtande N:o 28, angående grunderne och vilkoren för hemmans-klyfning samt afsöndring af jord eller andra lägenheter från hemman, dels inbjudningar af hvartdera af bemäldte Riks-Stånd till Med-Stånden alt i besluten sig förena. Härvid förekommo uti Förfaltnings-förslaget: A i36 Trot. Ridderskapels och Adelns inbjudning antogs. 1 Cap. 3 <$*. Ridderskapets och Adelns inbjudning aniogs. 1 Cap. 8 §. 1 och 3 mom. Ridderskapets och Adelns inbjudning antogs, i afseende på 3 momentet, men icke, hvad angick det l:sta. 1 Cap. g §. 3 mom. De af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet antagna förändringar blefvo äfven af Borgare-Ståndet godkända. 2 Cap. 1 $. Ståndet förenade sig uti Ridderskapets och Adelns beslut. 2 Cap. 4 S1 och 2 morn.
Om dessa stå på förteckningen eller ej, då de icke finnas, kan väl vara likgiltigt, men att verkställa ett sammandrag af dem torde vara svårt. Hr von Hartmansdorff, Äng.: Jag förmodar att R. o. Ad. lärer nogsamt finna, att det icke går an att begagna ordet förteckning; ty om man uttrycker sig på det sättet, så kunde man taga meningen så, som önskade R. St. få ett register på de författningar, som skola upläsas. Meningen kan icke vara sådan, utan hon år, att i den bok, om jag så får kalla det, eller den samling af författningar, hvilka äro af beskaffenhet, att böra årligen upläsas, skola de vara införda, så vidt upläsning deraf bör 94 Den 19 Mars e. m. ega rum. Således skulle presterskapet i boken finna allt hvad som borde upläsas. Om detta icke skedde, utan Presten blott finge en förteckning i sina händer, så skulle det gå såsom Hr Bråkenhjelm nyss bar nämnt, att han icke kunde förrätta upläsningen, emedan författningen måhända icke funnes i kyrkans archiv. Ordet sammandrag är icke riktigt. Det borde hetat samling af författningar, påbud eller något dylikt. Benämningen kan dock vara likgiltig; ty så förvändt kunna Konungens rådgifvare icke förslå framställningen, att de skola lemna blott en förteckning eller ptt register, ulan de meddela ofelbart sjelfva författningarne, så vidt deSsa böra upläsas. Jag tror mig följakleligen kunna tillstyrka R. o. Ad. att antaga betänk., sådant det är. Hr Bråkenhjelm: Om jag rätt förstår mitt modersmål, så lärer väl sammandrag af en författning blifva något annat än sjelfva författningen. Det lärer väl vara onekligt. Begära R. St. ett sammandrag af författningarne, så medgifver jag, att saken kan blifva oskyldig på det sättet, och det har jag icke något emot. Min mening grundar sig på faran af att skrifva om en författning i kortare form, emedan detta är, såsom bekant är, mycket äfventyrligt och ordet sammandrag uttrycker just precist en sådan omskrifning i en kortare form.
Straubinger visste rätt väl, att chefens punktlighet berodde af krigskassan och krigskassan af förgyllda Ruben. Efter något besinnande förklarade han, betydligt spakare, att han föredrog solden i morgon. Han hoppades likväl, att knektarne finge något för sitt besvär. Riktigt! De äro hundrafemtio. Hade ers välborenhet besvärat dem hit vid plundringens början, skulle de billigt gjort skäl för en gyllen per man, summa etthundrafemtio. Olyckligtvis ha de kommit två timmar för sent. Jag afdrager en gyllen för hvar minut, summa etthundratjugu. Återstå trettio, som jag härmed har äran ställa till ers välborenhets disposition. Ryttmästaren von Straubinger strök penningarna med en grimas i sin ficka, hvarifrån de sannolikt snart skulle trilla ut tillbaka hvart som helst, men icke till knektarne. Vänta, gamle gnidare tänkte den besvikne soldnären vid sig själf, när han gick detta skall du betala mig med ränta vid nästa plundring i Judengasse! Ruben Zevi tillkallade sin brorson Joas, hvilken med sin familj bebodde nedra våningen af huset, och gaf order om skyndsam undsättning åt de olycklige flyktingar, hvilka dels sökt en fristad här, dels förskrämda gömde sig i sina sköflade boningar. Det var icke första gången förgyllda Ruben varit för sina förföljda trosförvanter en Jehovas utskickade. Om de kristne ansågo honom för en svamp, hvilken omättligt insög hvarje guldkorn han öfverkom, ansågo honom judarne som en profet, hvilken lät manna regna för dem i den torra öknen. Bland dem fanns icke en nödställd, en lidande, en husvill, frysande, hungrande eller i lifvets vedermödor bruten usling, som ej hade gamle Ruben Zevi att tacka för tröst eller välgärningar. Bland de rike judarne, hans konkurrenter på marknaden, åtnjöt denne kloke, alltid rådige, alltid klarsynte gubbe ett högt anseende som sitt folks patriark, men de fattige nästan afgudade honom och ville gifva sitt lif för honom.
Sådant är verkliga förhållandet med denna så strängt bedömda skuldsättning, som vid ett hastigt påseende kan se ganska illa ut. Styrelsen hade måhända kunnat kasta yxan i sjön och lemtia läroverket åt sitt öde, men förvissad, att R. St:r haft fullt allvar med sitt beslut om Institutets inrättande, har styrelsen uppfattat sin kallelse annorlunda, och derför tror jag att man bör hålla henne räkning. En talare har sagt, att då styrelsen begärde 200,000 rdr till Institutets ordnande, meri endast fick dertill 175,000 rdr, så var det ett öfverskridande af R. Stills vilja att ändock använda 200,000 rdr för samma ändamål; men jag hemställer till Eder, Mine Hrr! om J icke velen att knappast något byggnadsföretag kan utföras till det beräknade beloppet, då man måste till det yttersta inskränka sina anspråk. Så var äfven här förhållandet: ett misstag vid första beräkningen har blifvit begånget, men dervid stannade det ock; ty ehuruväl styrelsen byggt för större summa än anslaget dertill varit, så är dock egentliga resultatet deraf, att Staten fått mycket bättre byggnader än den kunnat påräkna, och detta utan skuld, emedan enskilde personer skänkte det bristande beloppet. Institutet var också utan skuld, då den stora byggnaden stod färdig, och egde dertill några tusen riksdalers öfverskott. Nuvarande skuld har således sin upprinnelse från den tid .Institutet trädde i verksamhet och al orsaker som redan blifvit uppgifna. Jag hoppas att R. o. Ad. häraf torde finna att styrelsen icke handlat så, som man velat påstå. Styrelsen har ock aldrig dolt det nu så mycket klandrade förhållandet, utan årligen framlagt detsamma för de af K. Mit förordnade revisorerna", hvilka alltid godkänt styrelsens handlingssätt och med stöd af gällande reglemente meddelat styrelsen full décharge. Man har, beträffande denna skuld, vidare anmärkt, att densamma de första åren af Institutets verksamhetstid ökades ända till 60 å 70,000 rdr, men orsaken dertill är att bokslutet uppgöres den 14 Mars, hvarföre en stor del af grödan, såsom osåld, och kanske otröskad, ingått i tillgångarne stundom till ett värde af omkring 30,000 rdr.
Jag anhåller om bifall å Utskottens förslag. Friherre Cederström: Frånvarande, då beslutet öfver 5:te punkten fattades, har jag efter den digression, som hela tiden ägt ruin, ej haft anledning tro annat, än att vi ännu voro sysselsatte med 5:te punkten. Efter den upplysning jag nu fått, har jag ingenting att invända mot bifall å den närvarande 6:te punkten. Herr Rosenqvist, Fredrik leonhard, hade inlemnat ett anförande, som upplästes, så lydandet Då jag afgifver mitt yttrande i denna för mitt fädernesland så vigtiga omständighet, befinner jag mig i den mest brydsamma belägenhet under hela detta Riksmöte; Den 16 October e. m. ty jag nödgas skilja mig frän den opinion, som jag uti de flesta fall under denna Riksdag delat med Herr Friherre Anckarswärd och Herr Hjerta; äfven desse tvänne värde Ledamöter hafva förklarat sig vara för myntbestämningen eller realisation efter 128 skillrrs curs. Jag ser således på förhand, att min mening icke allenast skall tappa, utan till och med blifva af den nära möjligaste minsta minoritet; men, med den agtning jag hyser för dessa båda opinioner, som i denna fråga sammansmälta till en, hoppas jag likväl, att samma kraftiga opinioner likväl med välvilja skola anse, att jag öppet och af en ren varm känsla denna gång måste förklara mig mot dem båda. Endast framtiden kan gifva resolution åt saken, och utveckla, hvilken af oss har rätt, emedan det är omöjligt, att af ögonblicket begära hvad som med tiden kommer af sig sjelf. Då jag således nu förklarar mig vara af den mening, att mynlbestämningen eller realisationen bör uppskjutas, och blott förberedande åtgärder hädanefter, likasom det skett sedan 1823 års Riksdag, fortgå, så torde detta mitt yttrande få betraktas såsom min reservation för framtiden, och bifogar jag endast den innerligaste önskan, alt det lyckliga mål, som afses, må vinnas; att de anslag, som beviljades efter 96 skillrrs curs, ej må oss affordras efter 128 skrrs; alt Statsobligationer ej må blifva eft
Konungamagtens erkännande häraf är ock gifwit genom ingresten til den af Konungen accepterade Regerings-Formen, som förklarar uphafna alla siags Stadganden hwilka hittils warit under namn af Grundlagar kända. Säledes är Riddarhus-Utssottet alldeles obehindradt, at föreslå en i hwarenda wigtig eller ringa omständighet ny Rivdarhus-ordning, och synes mig redan af denna grund ej kunna rörande Clastisications-frägvn särskilt fä annan föreskrift än en hänwisning til ofwanberörde Ridderskapets och Adelns den iz Junit fattade allmänna Beslut. Jag säger, redan af denna grund, ty ännu en annan och wigtig finnes, nemligen den, at, dä en ny Riddarbus-ordning är et ämne, hwars utarbetande blifw.t i enlighet med 56 § af RegeringsFormen, til et Utskott remitteradt, kan Högloft. Ridderssapet och Adeln ej samma ämne och säledes ej nägon del deraf under tiden til pröfning och afgörande uptaga, utan at nödsakas, af hörsamhet för Grundlagens föreskrift, med allt utlåtande upssjuta intill dest Utskottets yttrande inkommit. Jag anhäller, pä desta skäl, at Herr Grcfwen och Landtmarssalken täckes göra Högloft. Ridderssapet och Adeln den proposition, om Ridderssapet och Adeln icke anser Riddarhus-Utssottet bade pligtig! och berättigadt, i kraft as Ridderssapet och Adelns Remist den Junii, at med Förslag MStändet inkomma - Den 3 Julik. 37 ma rörande alla med Riddarehus-Ordningen gemenskap ägande frågor. Herr Grcfwen och Landtm arffalken gjorde derefter proposition i enlighet med oella Dietamens innehäll, hwilken enhälligt V i fällö. Friherre ^clsIZvärcl, klric 6öran.