Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— Att både stänga emot angränsande hemman och lägenheter, samt alla delar, sorn kunna åt enskilde af allmänningarne eller skogarne upplåtas, måste blifva allt för betungande. Och i öfverensstämmelse härmed, samt då jag har mig bekant, att några Sockne-allmänningar ännu finnas, hvilka äro odelade, har jag ansett mig böra tillstyrka, att ifrågavarande §. måtte förändras till följande lydelse : Hvad nu om stängsel-skyldighet stadgadt finnes galle ock i fråga lägenheter på landet ä andra sidan; äfvensom i afseende på stängseln dels emot odelade Lands-, Härads• och Sockne-allmänningar, dels emot Grufve-skogar, Djurgårdar, Krono-parker, Krono-allmänningar och andra Kronans lägenheter, med undantag af Kronans ödeliggande marker i Rikets Norra Provincer, nemi. Stora Kopparbergs, Gefleborgs, IVester-Norrlands, jemtlands, We~ steroch Norrbottens Lån; men har någon, utaf dessa skogar och allmänningar, fått någon del sig tillagd, antingen såsom tillhörighet eller understöd till hemman, eller eljest såsom lägenhet eller nytt hemman, hålle han ensam stängsel så länge Lands-, Häradsoch Sockne-allmänningar ne icke äro emellan int eres sent er ne delade, och de öfrige äro under allmän uppsigt bibehållne. 10 §. Då, den i l mom. förutsatte händelse, att å eller ström ej gör fred, jemväl kan inträffa i afseende på sjö, dam eller träsk, torde uttrycket: ”Går Rågång eller Skillnads-linea i Å eller Ström, den der ej ” böra förändras till följande." Går Rågång eller Skillnads-linea i Ä, Ström eller annat vatten, det der ej etc. Vid denna §. bör till besvarande upptagas Riksdags-Fullmägtigen B. G. Apelqvists framställde yrkande, att, liksom delning af jord sker genom taxering, äfven delning af går desgår dar må vinna en lika behandling, och. afseende fästas o den olika local och skiljaktigheten, som dervid sig förete.
M 191, i anledning af väckt motion angående anvisande af ett förslagsanslag tili fyllnad i enskilda bidrag för uppresande of ett monument öfver Konung Carl XII, m. m. Bifölls. IM 192, i anledning of väckt motion om statsanslag till betäckande sf den förlust, f d. Kapitenen M. U. Silfverbrand lidit vid uppförandet af landshöfdingeresidens-byggnaden i Luleå. Bifölls. S. D. Föredrogs och bifölls Banko-Utskottets Memorial, M 72, angående instruktion för Rikets Ständers Banko-Utskott vid nästa riksdag. S. D. Föredrogos och bifötlos Lag-Utskottets Betänkanden: M 72, i anledning af motion om ändring af 2 och 3 §§ i 3 Kap. Kyrkolagen; samt M 73, i anledning af motion angående giltigheten af Kongl. Brefven den 7 Juni 1733 och den 24 Januari 1740, i (råga om handräcknings meddelande för barns befordrande lill dopet S. D. Vid föredragning af Särskilda Utskottets Utlåtande, M 3, i anledning af de inom Riks-Slånden gjorda anmärkningar och fattade skiljaktiga beslut i afseende å Utskottets Betänkande M 2, öfver Kongl. Maj:ts nådiga Proposition till Prot.Utdrag den 21 Oktober 1863. 671 Rikets Ständer med förslag till ny Sjölog, fattade Ridderskapet och Adeln här nedan antecknade beslut. Utskottets yttrande å sidan 2, angående de delar af lagförslaget, som blifvit af tre Riks-Slånd godkända. Lades till handlinyarne. §§ 31, 321 samt § 33. Utskottets hemställanden biföllos. § 38. Utskottets hemställan bifölls. § 55. Utskottets hemställan bifölls. § 60. Utskottets lörsta hemställan bifölls och dess sednare yttrande lades till handlingarne. § 04. Utskottets hemställanden biföllos. § 66.
Beträffande dernäst frågan, huruvida, då ledighet i laga ordning beviljas utsktsledamot af R. o. Ad., val till ny ledamot i hans ställe, under den permitterades bortovaro, genast borde ske, hvarefter lians befattning vid den sednares återkomst skulle upphöra, så har Utsk. för sin del, lika med Hr Frih. Ehrenborgh, icke kunnat uppfatta stadgandet i 79 § Reg.F., ang:de val af ny utsklsledamot, då någon ordinarie ledamot af de ofrälse Stånden erhåller ledighet, annorlunda, än att den ledamot, som fått ledighet, derigenom upphört alt vara utskrsledamot, och att den nyvalde ledamoten i hans ställe inträder, icke blott för tidrymden af den förres frånvaro, utan för hela den återstående delen af riksdagen, eller tilldess han befattningen sig afsäger, — ett ordaförstånd, hvilket synes Utsk. tydligen ådagaläggas af den nästföljande perioden i 79 §:n, der enahanda föreskrift, nemi. om val af en ny ledamot, meddelas för den händelse, att ledamot flera än 3 gånger å rad från Utskts sammanträden utan laga förfall sig afhåller. Utur denna åsigt har Utsk. icke kunnat tillstyrka Hr Frih. Palmstjernas förslag; och vidkommande införande uti Ridd.Ordn. af en med 79 § Riksd.Ordn. lika lydande föreskrift, har Utsk. skolat fästa uppmärksamhet dervid, att sådant, långt ifrån att skärpa, skulle tvärtom mildra de controller, R. o. Ad. nu äger på Ståndets ledamöter i Utsk. Ridd.Ordnts föreskrifter i denna del, innefattade i dess 2j Den i5 Augusti c. m. 77 och 24 §§, äro vida strängare än Riksd.Ordnts.
Utsk;s majoritet hade upsatt ett annat, hvilket han bad att få upläsa, som också skedde; och jag kan bestämdt förklara, att jag icke var den ende, som ansåg Frih. Cederström vara författare till det nya Betänk:t. Men det fägnar mig att höra, det så icke är förhållandet, utanatt Hr Frilen tvertom benämnerett sådant påstående för en personlig beskyllning emot honom. Då Hr Frih:n betraktar upgift.en att har. skulle vara Betänk:ts författare såsom en personlig förolämpning, har han derigenom gifvit det bästa bevis derpå, att Hr Frihin sjelf ogillar Betänk:t, och då det således icke gillas af någon, utan ogillas af alla, anser jag numera öfverflödigt att yrka på propos. om Betänkits läggande till handlingarne med ogillande, utan inskränker mig till att endast anhålla om dess läggande till handlingarne; dock får jag, i anledning af det fortsatta påståendet, som åtskilliga ledamöter haft, att R. o. Ad. icke skulle kunna lägga Betänkit med ogillande till handlingarne, påminna om, att de förblanda ordet ogillande med afslag. Frih. Tersmeden; Det är i ani. af Gr. Björnstjernas yt trande, som jag begärt ordet. Han jemförde R. o. Åd:s åtgärd, i händelse Ståndet skulle med ett eller annat ogillande uttryck lägga Betänk:t till handlingarne, med Utsk:ts åtgärd att underkänna Talmannens i BorgareSt:t proposis-vägran. Skilnaden är dock betydlig. Det första bevisar icke annat, än ett uttryck af R. o. Ad.-s opinion, som icke verkar till förändring i Konst.Utskrts beslut; det andra åter hade kunnat hafva till följd att en medlem i BorgareSt:t blifvit utvoterad, och att således ett Högsta Domstolens beslut blifvit uphäfdt Detta hade således haft en bestämdt verkande påföljd, då deremot det förra icke kan hafva det. Derföre vill jag dock ej yrka något läggande till handlingarne med ogillande, emedan jag har ani. att befara, det H.
För mor Annikas minne låg, att hon kände fru Metta såsom långt ifrån att vara Fleming tillgifven, och hon förmodade henne ej vara särdeles rädd för att missbruka hans hårstrån; men fru Metta hade andra tankar. ”Vigtigaste hufvud i landet, mor, hm, hvem kunde det väl annars vara, än riksmarsken, ståthållaren Klas Fleming? Huru skulle jag sådant ha.” ”Nå nå, nå nå, hvad man ej har, kan man få. Herr Erik Liljeholm, som Flemingen alla dar har hos sig, så mycket må han väl göra för att rädda en tjenares lif.” ”Herr Erik anser sådant för trolleri, och vill visst ej dermed befatta sig. Dessutom lefver hon ej så länge, att dermed kunde hinnas.” ”Nå nå, som fru Metta vill; men nog kunde man hålla lifvet i henne så länge; och om hon än skulle se ut som en död, så nog kunde man ställa så, att lifvet ändå låge i bottnen, till dess allt kunde fås ihop. Det fattas bara hårstråna, allt det öfriga kunde man ju emellertid bruka.” Fru Metta blef underlig till mods. Den fremmande, som satt inne i kojan, föreföll henne hemsk och mörk, der hon med gumman vexlade besynnerliga blickar. I sjelfva rummet rådde ännu en lukt af stygga, brända ämnen. Gumman såg vild och helt annorlunda ut, än fru Metta förr sett henne. ”Ja, men si för Gu, spinner hon icke något ondt, och jag vill ej vara hennes verktyg”, så var fru Mettas hemliga tankegång. ”Vare sig huru det vill, men jag skaffar inga hårstrån, om jag än kunde.” Nästan rädd för att mor Annika skulle höra henes tankar, sade hon nu högt: ”Jag har tänkt på saken, mor, men jag törs visst icke be om herr Eriks biträde i hvad han anser för trolleri. Ni hittar visst på någon annan bot. Kom nu bara och läs öfver henne. Det hjelper visst. I detsamma steg den underliga fremmande qvinnan opp, gick hastigt till Annika och sade betydelsefullt: ”Ni skall få höra af mig. Jag vill ej dröja längre. Farväl!”
Det är visserligen en enkel åtgärd, som Utsk. föreslagit, att de skulle i en § sammanföras; men följden af den åtgärden, har dock varit, att visa orimligheten af de höga cbarteringsbeloppen. Jag tror, att endast den åtgärden tillvägabringa!' ett så i ögonen fallande resultat, att det icke gerna lärer vara möjligt att frångå en nedsättning i chartaebeloppen. En värd talare har nämnt, att Utsk. har förbisett behofvet af, att i jemnförelse med hvad en tjensteman för sin lön aflägger, uppstegra lösen för de bevis, som en tidningsredacteur erlägger för stämpling af tidningar. Det är visserligen sant, att denna anmärkn. kan göras; men detta ämne torde ändock vara af ganska underordnad vigt; och då tillfälle är under discussioneu, att deröfver yttra sig, sa torde icke författningen förtjena ali derföre förkastas. Om den värde ledamoten i stället beräk - Den 4 Januari e. m. 47 nar den ökade beskattning, sorn uppkommer å de stora tidningarne, hvilka egentligen ligga Postverket till last, så skall han finna, alt den utgör en ganska betydlig tillökning, om också icke fullt motsvarande skjutskostnaden för Postverket; och jag kan icke eller i allo dela den åsiglen, att den deremot svarande förökningen bör laggas ensam på tidningarne, hvilka naturligtvis, i den mån de fördyras, äfven få ett mindre antal afnämare. På dessa skäl, men egentligen på dem jag först anfört, nemi. alt våra constitulionella förhållanden oundgängligen fordra att afgifva ett yttrande, rörde den af K. M. önskade förändringen af controllerne öfver charteringen; anhåller jag att Ståndet ville företaga denna författning till pröfning, då jag under loppet af discussiouen får anhålla om uppskof med åtskilliga punkter, intilldess den 5:te § blifvit pröfvad, i sammanhang med hvilken jag anhåller att få göra gällande den af mig i betänk, införde och af den siste värde ledamoten åberopade reservation. Frih. Palmstjerna, Nils Fredr.:
Jag gör det aldrig, aldrig, aldrig! Jag vill det inte, jag gör det inte. – Bortskämda pojkars vilja sitter i riset, hånade Björnberg. – Jag kan ej påtvinga mig till kompanjon, när han ej vill veta af mig, mumlade Carnegie i en ton, som om han resonnerat med någon annan än unge John, som börjat gå fram och åter i rummet, vridande sina händer, så att lederna knakade. – Jag förstår ej hur jag skall kunna hjälpa den, som inte vill hjälpas. Carnegie måtte ha sagt dessa ord högre än han ämnat, ty John Hall vände sig plötsligen mot honom, strök den tunga hårlocken från pannan och sade: – Jo, jag vill bli hjälpt. Jag vänder mig ju först och främst till min fars förtroendeman för att få råd och hjälp. Hjälp mig att skaffa några dagars anstånd! Det är det enda, jag begär. Hjälp mig härmed för min faders och hans hus skull, om ej för min. Nu är jag förvirrad af oro och vet ej, hvad jag skall taga mig till. Om några dagar, ifall min son kommer lefvande till världen, måste jag ju evigt förtryta, om jag tagit ett förhastadt beslut. Får jag ett par dagars anstånd, så reder jag mig. Om ett par dagar har jag säkerligen tillräckligt pengar för att tillfredsställa de mest presserande fordringsägare. Hjälp mig blott att få andrum, och jag kan rädda allt! Men nu kan jag ej tänka på annat än på henne däruppe och på – John Hall satte händerna för ögonen och började snyfta bitterligen. Ett par af herrarne blefvo oroliga, men David Carnegie stod fortfarande kvar vid dörren utan att yttra ett ord, och Björnberg röt: – Här hjälper det ta mig attan inte att lipa utan att handla. Tar herr Hall David Carnegie till sin kompanjon, ja eller nej? – Nej, nej, nej. Men kunna vi ej ingå någon annan öfverenskommelse, mina herrar? Hjälp mig! Råd mig! – En öfverenskommelse utom domstol om suspension af firmans betalningsskyldighet och tillgångarnes administration kan icke leda till ändamålet, såsom icke bindande frånvarande borgenärer, för hvilkas lagsökningsoch utmätningsanstalter herr Hall alltjämt skulle vara blottställd, svarade Åkerman. – Men jag kan ju hos magistraten begära några månaders anstånd med förfallna betalningar?
Under iakttagande af det förtydligande, att, näst eftet orden: ’’Tillcimpnings-Scholornes fullkomnande, " borde införas: ’*utan afseende dera till ”,hvilken Hufvud-Titel de höra,” har, i anledning af skedd inbjudning, att med Högloflige Ridderskapet och Adeln om detta be* slut sig förena, Hedervärda Bonde-Ståndet, den 15 i denna månad, berörde inbjudning antagit, men Högvördige Preste*Ståndet samt Välloflige Borgare-Ståndet, under deri i3 a£ oftanämnde månad, förklarat sig vidblifva deBill. till Riks-St. i/rot, 1828 183°, 4 Sami. 2 A/d, t> % idta Bit. i\\dje H\t. 2 Siats. s. AUm.Besv.o. Otc. Utsi. Mern. N:o 1S5. ras redan fattade beslut, hvarigenom Expeditions Utskottets förslag blifvit utan förändring godkändt. Med häraf henstad anledning har Éxpeditions-Utskottet, i Memorial till de respective Riks-Stånden, af den 19 i samma må-* nåd, framlagt förslag till Voterings-proposition, med hemställan derjemte, att denna fråga, deruti Tvänne Ständ stannat emot Två, måtte genom förstärkt Expeditions-Utskott få afgöras.
Men som anskaffning af detta allt, äfvensom af den särskildt förekommande sjukvårdsmaterielen, icke på en gång kan ifrågasättas, anhåller jag att, i sammanhang med förslaget till extra slatsregleringen, få i underdånighet anmäla de behof, för hvilka, i anledning af särskildt gjorda framställningar, jag anser anslag böra hos Rikets nu sammanträdande Ständer begäras. Efter hvad jag sålunda anfört angående behofven i allmänhet för försvarsverket till lands, anhåller jag i underdånighet få anmäla, hvilka anslag jag anser erforderliga för kommande statsregleringsperiod: hemställande jag, att alla anslag under 4:de hufvudtiteln, hvarom här nedan icke särskildt omförmäles, måtte blifva oförändrade i enlighet med nu gällande Riksstat. Landtforsvars-Departementet. Krigs-Kollegium. — Sedan Eders Kongl. Majit, uti Nådig Proposition till Rikets sednast församladeJStänder, begärt detas medgifvande, ätt Krigs-Kollegium finge förvandlas till en, i^hufvudsaklig öfverensstämmelse roed vissa uppgifna grunder, organiserad Arméförvaltning, derest Kongl. Majrt skulle finna skäligt att före påföljande Riksdag derom förordna, samt att i sådan händelse det för Krigs-Kollegii aflöning nu pä
Men då nu Hr von Hartmansdorff sjelf synes erkänna, alt åtminstone i denna punkt, ronde bildandet of öfre kammaren, hans egen yttrade åsigt icke hvilar på en alldeles fast och säker grund, då nemi. den värde ledamoten så betydligen har nmenderat och förändrat sin första uppställning, att föga eller intet deraf qvarstår, och då deruti för mig ligger ett bevis på svårigheten för R. o. Ad:s ledamöter att nu omedelbarligen kunna uppfatta en opinion, en öfvertygelse om denna kammares bildande, som må anses än aflägset närma sig till hvad sora skulle vara det rättaste, samt då de återstående punkterne i Hr von Hartmansdorffs förslag äro af en mera underordnad reglementarisk egenskap och följaktligen mycket lämpligt böra öfverlemnas lill Const.- Utsk., för att i detta hänseende, efter behörig utredning och närmare kännedom af förhållandet, föreslå hvad Utsk. anser vara nyttigast; så skulle jag helst önska, att Hr von Harttnansdoff nu mera ville låta så väl denna punkt, som alla de återstående, uti sitt framställda förslag förfalla. Jag skulle icke anse det vara nyttigt, om R. o. Ad. ingick i alltför många detalj-föreskrifter i fråga om reglementariska bestämmelser, eller framställde allmänna satser i vigtiga frågor, som voro uppställda på så lösliga grunder, eller voro D c ii a November f. m. >7 af den beskaffenhet, att R. o. Ad. framdeles , sedan Utslc. inkommit med förnyadt yttrande, vid den slutliga pröfningen skulle finna sig nödsakadt ait frångå hvad Ståndet nu skulle förklara för dess gemensamma tanke. Af denna anleda. finner jag mig slutligen föranlåten att afstyrka antagandet af Hr von Hartmansdorffs förslag till gemensam tanke, icke blott i denna punkt, ulan äfven i aila de eftei följande. Frih. Iioye:
Uti den Nådiga Propositionen till Riksens Ständers Statsutskott, den 5 Juli 1809, täcktes Kongl. Makt förklara Dess nådiga benägenhet att sorgfälligt iakttaga alla utvägar Bihang tillRiksSt. Brot, i8*7-»8i3j o:<^e Sami. 4Ö2 Serskildta Utskottets Betdnkandett. till indragningar i StatsVerkets utgifter, som vore förenliga med RiksStyrelsens tillbörliga handhafvande, och tillika uppdraga åt Statsutskottet, att uppgifva de besparingar, som enligt dessa grunder kunna finnas nyttiga och rättvisa; då Kongl. Majit tillika i Nåder yttrade den förmodan, att vid en förbättrad gång af de allmänna ärenderna, dessa skulle, med lindring i Statens kostnad, kunna lika noggrant som förut vårdas och behandlas af färre, dock till en del bättre lönade Embetsoch Tjenstemän, än de nu antagne. Men dä Utskottet, i anseende till de härvid erforderliga många och grannlaga undersökningar och pröfningar af Ärendernas och Verkens beskaffenhet, ansåg sig omöjligen kunna medhinna ett arbete af denna vigt och omfattning, funno sig Riksens Ständer föranlåtne att, uti skrifvelse af den 3 Januari 18x0, i underdånighet hemställa, att Kongl. Maj:t måtte i nåder utnämna en Comité af nitiska, driftiga och kunniga män, hvilka finge sig uppdraget att, med iakttagande af de grunder, som i ofvan högstberörda Kongl. Majrts Nådiga proposition blifvit uppgifne, utarbeta en fullständig plan i detta afseende.
Jag tror nemligen icke, att det varit blott vårdslöshet, som förorsakat försumligheten, ej heller brist på vederhäftighet, utan i de fleste fall endast saknad af mynt för tillfället, som vållat dröjsmålet, en brist som så ofta inträffar hos den productiva klas - Den 27 Julii e. m. 121 sen, hvilken behöfver de lanta penningar på längre tid, och hvilken, örn man vill medgifva desse medborgare publiqve låneli 11 gå riga r, äfven borde medgifvas sådana vilkor, att de, utan att betungas med för dryg straffränta, kunde fullgöra återbetalningen. Jag finner det dessutom löjligt, att personer, som dock synas hafva Bankens fördel mera om hjertat, än landets, klaga öfver Discont-gäldenärernes försumlighet, liksom om Banken icke hade något gagn af straffräntan. Och huru många låntagare hafva icke derigenom ådragit sig straffränta, att de velat först betala de ofta sine penningar behöfvande enskildta långifvare, som ingen straffränta fått, och heldre vidkännts straffränta till Disconten , än låtit desse vänta. Jag anhåller, i följd af desse anmärkningar, om återremiss af Betänkandet. Herr Rosenblads Bernhard: Mot den siste värde Talaren lärer jag så mycket mindre behöfva försvara BancoDiscontDirectionens berättelse, sorn en Ledamot deri sedermera frångått de då afgifne tillstyrkanden.
A t t då såsom lion ryckas bort just nar lifvet ler som fullast, kan val synas tragiskt, men hur oändligt mycket aflindsvärdare ar ej en siidan lott mot den att öfverlefva lyckan och sig själf. Detta öde bief Anne Charlotte Leffler besparadt och det är därför lion ' ända in till döden, kan kallas ett lyckans skötebarn. St enkumlet. U r en medeltidshistoria af Selma LagedoCf. ' D e t var vid den tid, då ljungen stod röd. Öfver sandiiioii viixte den i täta tufvor. Från låga, tradlika stamniar höjde sig tätt sittande, gröna grenar med barrhårda, liardiga blad och små, sent vissnande blommor. Dessa tycktes ej vara gjorda af vanlig, saftrik blonisterväfnad, utan af torra och hårda fjäll. D e vor0 mycket oansenliga till storlek och form, ej heller var det stort bevändt med deras lukt. Barii af de öppna vidderna, som de voro, liade de ej blifvit utvecklade i den vindfria luft, hvarest liljorna iitspänna sina kalkblads djarfva linier, eller i den rika jordmån, livarur rosorna hemta näring för sina svallande kronor. Det, som gjorde dem till blommor, var egentligen färgen, ty lysinde röda voro de. Det färgalstrande solskenet hade de haft nog af. De voro inga bleka kallarväxter, inga skuggkära innesittare. Det låg hälsans viilsignade munterhet och styrka öfver hela den stora, bloiilstrande mon. Ljungen klädde det fattiga fältet ined sin röda mantel anda upp mot skogsbrynet. Dar reste sig på en svagt upPskjiitande bergås några uraldriga, halft sammanstöitade stenkummel, och liar nära än ljungen sökte a t t smyga sig intill dessa, funnos dock dar uppe refvor i dess vafnad, genom livilka fra~nskgint~ade stora flata liällar, flikar af bergets egna, skrofliga skinn. Under det största af kumlen hvilade en ganimal kung, Dårskild kallad.
Jag vill icke bestrida Herr Hammarskölds tnotiön, att en granskning af 1820 års Skolordning måtte blifva Riksens Stånders Oeconomieoch Besvärs - Utskott tippdragen. Men skulle en petition om ny redaction af denna författning icke grandas på starkare skål, ån deria han anfört* så kan jag icke anse den behöflig. Slutligen anhåller jag att detta mitt Anförande måtte få åtfölja Herr Hammarskölds motion till behörigt Utskott och med de öfrige JElespectiVe RiksStånden coniinuniceras. N»0 10; Grefve Hård, Carl Gustaf : Hans Excellence Herr Grefve Cederström har yttrat, att Herr Grefven icke kan föreställa sig någon allmän nöd hos den talrika arbetande Folkklassen* under en tid, då alla födoämnen och alla andra förnödenhets-varor fallit till ett, emot förra tider, lågt pris, då ingen hungersnöd, inga farsoter, inga utvandringar ågt rum, då egendomar, ifrån Adelns och Ståndspersoners händer, kommit uti Allmogens, då föga eller inga restantier, efter hällne uppbörds Bil. till Ridd, o. Ad, Pr. a Band. q Den I Mars'. stämmor i Landsorterne, blifvit anmärkte. Den råtta nöden anser Herr Grefven endast finnas hos de personer, som förvillade till misslyckade speculationer, köpt dyra fastigheter med lanta penningar, eller af fåfänga gjort öfverdrifna depenser, eller haft sina enskilta aflairer i oordentligt skick. Om dessa Herr Grefvens yttranden voro grundade, hade både jag och de flere, sorn med mig gjort lika framställningar om allmän nöd eller förlägenhet, begått ett misstag och tillåtit oss en obehörig klagan, men det år långtifrån mig, att vilja anse enskild förlägenhet, som bevis på allmän nöd, och jag tror detta uppsåt vara långt ifrån hvarje Ledamot af detta Stånd, sorn måst lemnat prof af oegennytta, genom uppoffringar af enskilda interessen åt det allmänna. Den talrika arbetande Folkclassen består af Jordbrukare, eller sådane, som åt detta yrke ägna sina krafter.
Pä Expeditions-Utskottets Vägnar; 6ustrk O^IbeZ^bll, Olok L^urback, krec!, fyrström, Austers OIok8son, O, Valerius , H e rr Gr efw r n o ch L a n d t-M a r. skal k en, gjorde genast härä proposition till bifall; hvilken med Ja beswaradcS. Justerades klem Protocoller för ben iz, 14 pch September, Herr Grefwe» och Landt-Marskalken anmodade stuteligen Tredje Clastens Herrar Ledamöter att i morgon kl. 11 förmiddag sammanträda till 972 Den 26 September. till wal af en Elektor i ställe för Herr bloräenstolps som nyligen bortrest, hwarefler Riddcrssapet och Adeln ätssiljdcs klockan ^ tve Tisdagen den 26 September. klenum kl. ^ 1 förmiddagen. Upbröts Tredje Clarens Listor till wak af en Elektor i Herr blaräsnsto!p«8, l^nUsrs, ställe, och befanns dertill hafira crhällit fleste röstcrne. Herr La muel, Expeditions - Secreterare, R. N. O. ' Justerades följande: Utdrag af Protokollet, höllet k Högkoss. Ridderffapcts och AdelnS ktenum d. , 2s September istoy. S. O. BestötS att i anledning af gjorda anmärkningar tvid Allmänna Beswärsoch Economie-MfkottetS nu ö nyo fbretagne Betänkande af d. Zo ststl.