Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid förnyad föredragning af ExpeditionsUtskottets Memorial N:o 14, om erhållande af Högloflige Ridderskapets i,och Adelns beslut i vissa omständigheter, sorn ega sammanhang med frågan om bestämmandet af ett nyt myntsystem, lades samma Memoria! lill handlingarne.. S. D. Till slutlig handläggning företogs nu Banco Utskottets Memorial N:o 39, med förslag till jemkning af Riks-Ståndens beslut, i afseende på Utskottets under N:o 14 afgifhe Utlåtande., Bonde-Ståndet fann, att det varit olämpligt af Utskottet att göra Bonde-Ståndet inbjudning om frånträdande af det beslut, hvarigenom Ståndet förklarade, alt bestämmandet af mynt-enheten utgjorde ett Lagsliftningsämne för bägge Stats-magterne, och att föreslå Rikets Ständer, att genom votering afgöra, huruvida frågan vore af denna beskaffenhet, eller att hänföra till egenskap af önsknings-mål, enär Bonde-Ståndets beslut grundat sig pä antaget begrepp om Grundlagens rätta förstånd i denna del, samt Utskottet icke bort undfalla, att skiljaktigheter emellan Riks-Stånden, angående Grundlagens rätta mening, icke kunna blifva föremål för afgörande i> den vMgr sorn Utskottet föreslagit; i följd hvaraf proposition icke kunde meddelas på hvad Utskottet, härutinnan tillstyrkt, och det ansågs icke föi anleda: till annan, åtgärd å Ståndets sida, än att läggas till handlingarne. Likaledes lades till handlingarne Utskottets hemställan om fördelningen i tolf runstycken af en skilling; i allt öfrigt gillades hvad Utskottet i Memorialet N:o 29 föreslagit,. S. 1). Viii förnyad föredragning af Allmänna Besvärsoch Oecortomie-Ut kottets. Betänkande N:o io3, i anledning af väckte motioner, oiu åtskilige töi ändringar i Författningarne,. rörande Bergs-och Tern handteringen i Riket, blef detta Betänkande, på, grund af dervid gjorde anmärkningar, åt er remitterad t, S.
Orten och tiden, när samt hvarest den utfärdas;— uttrycklig benämning af vexel; — om den är ensam, (sola,) eller, derest flere exemplar utgifvas på en och samma penningesumma, hvilkendera i ordningen den då är, såsom första, andra, tredje, fjerde, (prima, secunda, tertia, cjuarta, j och så vidare; — den persons namn, till hvilken vexeln utfärdas, kallad vexeltagare (Remittent); —■ viss penningesumma att, pä grund af vexeln, uppbäras, i Svenskt eller utländskt mynt, utsatt både med bokstäfver och siffror, och hvilken summa, hvad angår sådane vexlar, som utgifvas i Sverige och dragas på Svensk ort, ej må understiga a5 R:dr Silfver specie; — den persons namn, hvilken i vexeln anmodas att densamma inlösa, kallad godkännare {Acceptant); — orten, hvarest godkännaren bor eller vistas, och hvarest betalningen ske skall; — betalningstiden, hvilken kan bestämmas: a) vid uppvisandet, (anfordran, vista sigt); b) viss tid efter uppvisandet; och c) viss tid efter utgifvandet (dato); •— samt vexelgifvarens (Trassentens) egenhändiga underskrift. 2. §. Äro flere exemplar af vexel utgifne och inlöses ettdera, vare de Öfrige kraftlöse. 3. §. Vexel kan vara dragen på en person, och betalbar hos en annan: den kan vara ställd att betalas till vexelgifvaren sjelf: den kan vara ställd att inlösas af vexelgifvaren sjelf på annan ort: den kan vara utfärdad å annans vägnar, efter fullmagt, (j)rociira). 4- §• Bil. lill Expeditions-Ulskottets Förslag till und. Öfverlåtelse af vexel kan ske genom öfverlåtarens blotta namntecknirtg (in blanco). II. Gap. Om Vcxelköp. 5. §.
Det var till och med då mången som trodde, att kriget vid vårens inbrott skulle stå för dörren. När Gr. Platen då lät, utan den ringaste protest å sin sida, 600,000 rdr afprutas på det af honom begärda anslaget till materielens förbättring, anser jag det vara fullkomligen följdriktigt, att vid detta tillfälle icke begära något extra anslag till flottans behof. Till en flottas nybyggande fordras tid, längre än den, som ligger mellan detta nu och sommaren, och i afseende på uppköpet af en pansarfregatt, delar jag Sjö-Ministerns åsigt att detta ej bör ske. Af de sednaste skjutförsöken i England har man nemi. funnit, att 100-pundiga kanoner af smidt jern med bomb kunna genomskjuta ett pansarfartygs sida med lika förfärlig verkan som om detsamma varit af trä. Detta tyckes bevisa, att träskeppen ännu icke utspelat sin röle, utan att de äfven fortfarande torde komma att till en viss grad utöfva sitt välde på hafvet, t. ex. vid blokader, transporter och äfven vid strid. Naturligtvis hafva pansarfartyg, på ett visst längre afstånd, en större motståndsförmåga, men om träfartyg göras ytterst snabbgående, kunna de snart intaga det afstånd, på hvilket deras kanoner göra full verkan mot ett pansarfartygs. Man bör derföre, enligt min tanke, icke för den ringa fördel ett pansarfartyg eger på ett större afstånd, uppoffra de stora fördelar, som ett träfartyg i allmänhet erbjuder. De jernfartyg, som bäst komma att uppfylla sitt ändamål, blifva troligtvis snabbgående monitorer, och jag är öfvertygad om att en Svensk flotta i en framtid bör blifva sammansatt dels af dessa, dels af snabbgående träfartyg med grof bestyckning.
Nej, dessa tecken uppenbara sig äfven i yttrade lärov, för hvilkas tillämpning, om de möjligen kunde vinna någon burskap, sjelfva deras yrkare skulle studsa; i läror, som under granna ord att befästa samhällets grundval, skulle i verkligheten upplösa det till sin innersta sammansättning; i läror, hvartill mönstren införskrifvas, och som oftast förlora på efterapningen; i försök att inkräkta på Konungamagtens Lagliga rättigheter, genom egenmäktiga tolkningar af Grundlagar-, nes tvifvelaktiga ord; i delta höga, afgö - Den 28 N o v e m b e r f. ro. rande Språk, som utesluter all annan pröfning, än sin egen; i denna blindhet för den ringaste förtjenst å Styrelsens sida ; i denna skarpt väpnade syn, för Dess ringaste misstag. Men huru blekna icke alla dessa tecken bredvid dem, som den stora massan af Folket erbjuder. Med kärlek och förtroende möter det en Faderlig Regering. Förgäfves dåna i dess öron dessa hemska rop i öcknen, som mana på stormarna, då allt är lugnt omkring oss, som söka att väcka oro i sinnen, hvilka äro nöjda. Ja, omå ena sidan, genom Representationernas, nyttiga controll på den verkställande Magtens utöfning, dennes Organer fått sig ökade mödor och en ökad ansvarighet ålagde, hvarig enom de väl kunna begå misstag, som är mensklighetens vanliga lott, men ej öfrerträda de gränsor, som enskild rätt och allmän tydlig lag för dem utstakat; så måste, å den andra sidan, medgifvas, att genom tidernas sansade utbildning, afven Folk-förledarens röle är lika utspelt som Folk-förtryckarens. Ju mera den förstnämde blottar sinq egne passioner, sine egne felslagne beräkningar, och under medborgerlighetens täckmantel ännu med svårighet döljer utbrottet af sin enskilda förtrytelse, ju mindre farliga blifva de vapen lian använder, ju mindre trodda, de påståenden han anför.
Hvad åter rörer den föreslagna rättigheten för Jord-ägare till inrättande af Stampvérk för valkning af Valmar och andra Ylletyger, anse Riksens Ständer , vid de tillfällen, då sådana Verks anläggning icke äger vidsträcktare föremål , än endast att bereda sådana ylletyger, hvilka ortens innevånare kunna till eget behof erfordra, de Jordägare, hvilka hafva lägenhet till nämnde Stampverks inrättande , icke böra belastas med en kostsammare omväg för erhållande af tillstånd dertill, i följd hvaraf Riksens Ständer tillstyrka, att i dessa fall Jordägaren må tillåtas att sin åstundan om inrättningens anläggande hos Härads-Rätten anmäla, som, sedan stället Ven 11 Juli. 1001 stallet blifvit, utaf en dertill förordnad Kronobetjent med biträde af t vä rine Nämndemän, besigtigådt, och de öfver rörhällandet bevis med. delat , bar att , sedan alla vederbörande hörde blifvit, frågan pröfva och afgöra, hvarefter deri, som nied Harads-Rättens beslut icke ätnöjes, äger att hos Konungens Befallningshafvande sin talan genom besvär en månad derefter fullfölja. Beträffande slutligen förslaget om Hall-Rätternas indragning, så hafva Riksens Ständer beslutit, att nämnde fråga må varda öfverlemnad till den Committé, som Eder Kongl. Majit, enligt Riksens Ständers underdåniga önskan, förordnat till Civiloch Criminal-Lagarnes öfverseende; hvilket allt Riksens Stander härmed till Eders Kongl. Majtts Nådiga pröfning och stad. fa stel se i underdånighet öfverlemna. Riksens Ständer framhärda med djup undersåtlig vördnad, trohet och nit Stormägtigste Allernådigste Konung! Eders Kongl. Majtts \ < - / underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter På Ridd. och Adelns På Prest-StåndetS vägnar vägnar Carl Märnér, J. A. Lindblom, h. t. Landtm. n. v. Talman. På Borgare-Ståndets
Vidare: ”Mina ord äro såsom den ringastes och den ytterstas. Men om J icke tron mig, så blifver vreden öfver er, och J kommen aldrig derin. – Hvi talar jag till eder? Bort det. J ären ju dock maskar? Tron hvad jag säger, det är det enda rätta, och jag tager intet tillbaka. – Icke säger jag att J ären maskar. Men J ären ormar. Icke säger jag att J ären ormar, utan J ären såsom villande får på marken, de sin egen herde uppslukat. Jag talar intet till eder. – Fördenskull talar jag till eder, och säger: J ären ett förbannadt folk! ett förtappadt och fördömdt slägte ären J.” Klingar icke detta, mine vänner, ungefär som Kellgrens parodi af Svedenborgs skrifter, som är qvick, men dock säges hafva det felet att icke träffa? Följande ställe, i theologiskt hänseende, förekommer mig rigtigt betänkligt: ”Gjorde icke Han allt tillfyllest i vår stad och ställe, huru kunde vi undgå vreden? – Icke kan vreden bortgå af sig sjelf, ty den Mäktige, som har vreden, är rättfärdig. Han är rättvis, och när han ser synden, vredgas han. – Vi skulle derföre straffas? Så är det. Men nu skulle vi blifva salige? Så var det. – Derföre har han, den ene, Frälsaren, tagit våra synder på sig, att straffas i vår stad. Såsom han ock gjort, och det är skedt. – Så har han lidit och straffet är utståndet, och vreden slut. Ty vreden kan ej vara längre efter straffet. – Den Store i himmelen är nu nöjd, ty rättfärdigheten är tillfyllest gjordt, efter straff är utståndet. Och åt hans rättvisa är nog skedt, derföre är han nöjd. En har gjort synden, och en annan har lidit straffet, och detta är rättvist. Så är den Mäktige nöjd. – Ty ingen kan undkomma rättvisan: så äro vi nu undkomne.” Skulle icke detta inkast med fördel kunnat stått i Voltaires skrifter, och hos hans samtida bellespriter passerat för ovedersägligt?
Utdrag af protocollet, hället hos >Aederwärda Bonde-Ståndet, den 28 Maji I8l2. SD. ^bid ytterligare föredragning af Kongl. Majttv Nådiga Proposition af den 22 i denna manad, angående Passevolance-inrättning för indelte Infanteri-Negementernes underhallande wid möten och marcher, will wäl Bonde-Standet i sa matto för - Den 2Z Majizzs förena sig med Högloft. Ridderssapet och Adeln, alt detta ärende enligt z6 §. Riksdagsordningen ma af ett särstildt Utskott handläggas; men i afseende pa siere locala förhallanden, som derwid fö"ekomma, agtar nödigt, att det bör utgöras af Sex Ledamöter fran hwarje Stand, om hwars utwäliande BondeStandet - ill ga i författning, sa snart de öfrige Stånden sig deröfwer utlåtit. Vt supra. Lx ?rotc>collo, 6. Utdrag af protscollet, hället hos -^cderwärda Bonde Ständrt, wid Urtima Riksdagen i Orebro den 23 Maji 1312.
Men hvad Ryssland beträffar, tror jag bestämdt att den acclamation, som dec 21* 324 Den 29 Juli e. m. kunnat äga rum icke kan utgöra något skäl för oss att förfara på samma sätt. Om de öfrige argumentetden värde Gr:n anfört icke varit mera inverkande på huset än det nu omnämnda, tror jag raan icke har mycket skäl, alt lemna sitt bifall till förslaget. Hr Gr. von Hosén har velat gifva mig dementi i afseende på national-verksläderne i Paris. Jag hemställer huruvida han varit på stället. Jag har varit der och jag har förnummit att omkring 150,000 sysslolösa arbetare drifvit omkring på gatorna. Om Hr Grin ville citera huru stort antal stenhuggare och andra af honom omnämnde arbetare, som verkligen haft sysselsättning under den sednare liden, så tror jag alt skilnaden mellan hans och mina uppgifter icke skall blifva stor. På grund af hvad jag i början af detta mitt yttrande sagt, anser jag mig böra innehålla alla de många anmärkmr som jag i saken kunde hafva att göra. Jag anser mig nemi. hafva tillräckligen motiverat min mening. Gr. von Rosen har äfven haft tillfälle att yttra sig, hvadan det numera endast bör anses tillkomma huset att bedöma hvilkendera af oss som haft mästa skälen för sig. Hr von Troil, Sam. Gust.: Under flerfaldiga resor inom Europas större kontinentala länder, alltid företagna med Heta års mellanskof, har jag haft tillfälle öfvertyga mig om de omätliga framsteg, så i merkantilt som industrielt hänseende, de länder gjort, hvilka lyckats tillegna sig det stora fortskaffningsmedlet: jernvägar. Den första känsla som hos mig väcktes vid betraktandet af dessa jernvägar, var den af beundran öfver deras stora vigt och inflytande. Den andra åter, jag tillstår det, var en känsla af nedslagenhet, vid tanken derpå, att vårt land troligen aldrig skulle kunna komma i åtnjutande af samma fördelar. Jag var nemi. öfvertygad, att Sveriges lokala förhållanden lade hinder deremot, äfvensom att klimatet förbjöd deras användande vintertiden; och slutligen trodde jag, att kostnaderna derföre skulle öfverstiga vårt lands förmåga.
Riksens Ständer, at wid hugkomsten af denna Stora Konung, fa för dest älskade Ättling, för Eders Kongl. Maj:t betyga sik öma deltagande i de sorgeliga kanstor, som wid åminnelsen deraf sönderslita Eders Maj:ts hjerta: och da Riksens Ständer i underdänighet beklaga förlusten af en Konung, som iXslioncn dyrkat, rillak dem äfwen, Allernadigste Konung! at härmed offenteligen ådagalägga st» assky för det brotlfliga fäkt, hwarigenon: en gräns bliswic ställd för Hans dagar och Han nödgatS fran förkrolighetcn med stt folk i förtid nedstiga i graiwen. Ester hem bärander af sin sorgeliga tacksamhet at sin borrtgangna Konung, samla Riksens Ständer sin upmärksamhct ater lil de ljusnande uksigterna af bet tidehwarf, som upqar. Riksens Ständer, som wid Eders Kongl. Maj:ks födelse önskade Nationen, at i Eders MafitS Person framdeles finna m god och rätkwis Konung, som sedan 59 funnit denna önskan öswergä til förhoppning, hakwa stuteligen under Eders Maj:ts ännu korrta styrelse upnätt wistheten derom: och det ar med de listigaste rörelser af glädje och beundran, Riksens Stander nyligen hört af Eders Kongl. Majus mun uttrycken af ömhet emot Dest folk, af renhjercenhet och sanning i underrättelserna om Den styrelse. Religionens ward, omsorgen om Rikets Dräcselwerk, afbetalning pä Statswerkets skulder, sparsamhet i hushållningen med Rikets medel, frikostighet i understöd at lidande ?rovincer, allmänna anstallter kil Näringars framgång, äfwensom til Landets upodling ge» nom rensningen af Finlands strömmar och det i Fba inrättade och af Eders Kongl. Majit sa nådigt skuddade Kongl. Hushållnings - Sällskap; hwilka stora föremal, som ibland stera andra framställa sig at päkalla en högtidlig och allmän erkänsla!
Skuggningen blir i följd häraf mycket jämn och harmonisk och går mycket fort. Mörkare skuggor än de nyss omtalade anläggas därefter på samma sätt, men med användande af lösare Wolfpenna (etc). Många saker ta sig bättre ut, om de utföras på detta sätt, d. v. s. blott med Wolfpennor (etc.) och utan användande af tusch. Andra däremot fä den rälta valören först genom ett begagnande af tuschpennan, som föres på samma sätt som kritan elter i riktning mot pressningen. Då sätter man i tusch i de mörkaste skuggorna, sä att de få sin behöriga ton i förhällande till det öfriga. Vanligen har man i dylika fall som sagdt förut skuggat med blyerts eller krita. Det kan dock ibland inträffa, att man använder tuschpennan enbart, begagnande sig af papperets bottenfärg så- som en något mildare skugga; de ljusare partierna skrapas mer eller mindre kraftigt. Teckning på skrappapper är ej synnerligen svår till följd af den hjälp man har däri att en botten eller grund från början finnes. Metoden går både fort och lätt och lämnar, i synnerhet när någon vana förefinnes, riktigt lysande resultat. Porlrätt, landskap, stilleben — allt lämpar sig för utförande å skrappapper. Framför allt kunna landskap, specielt stämningsstycken, såsom månsken, solnedgångar, vinterlandskap m. m., få ett mycket naturtroget utförande. En olägenhet, som häftar vid skrappapperet och som gör att det ej begagnas så mycket som eljes otvifvelaktigt blefve förhållandet, är dess höga pris. Det kostar nämligen l,so ä 1,75 (eller mera) per ark, och ändå är ett ark af detsamma ungefär blott häften så stort som ett vanligt ritpappersark. Skrappapperels relativt höga pris utgör nu visserligen ett hinder för ett mera allmänt begagnande af detsamma, men tar man i betraktande dess värde och betydelse — man kan ju utan att hafva svart på hvitt på att man är en tecknare ex professo åstadkomma rätt bra saker — får man väl vara .nöjd » i alla f a l l. Till sist kan tilläggas, att papperet i fråga finnes att tillgå i hvarje större pappershandel samt vanligen hos firmor, som handla med fotografiska apparater och tillbehör.
Jo, att förslagst var opraktiskt och formvidrigt, att frågan var af den vidlyftighet att dess afgörande icke skulle kunna medhinnas på halfannat år, att StatsUtsk. skulle under tiden blifva hämmadt i sin verksamhet, att en stor del af de mål, som bordt tillhöra detta Utsk:s behandling, redan blifvit remitterade till andra Utsk., och det nu begärda således skulle blifva utan göromål, helst detta Utsk. icke kunde tillerkännas någon motionsrätt. Till besvarande häraf hemställer jag om det kan vara mera opraktiskt att tillsätta ett serskildt Utsk. för organisations-frågans behandling, än att hänskjuta sådana frågor till de Utsk. som redan finnas? Örn det kan vara mindre möjligt för ett Utsk., som icke har andra göromål än dessa organisations-frågor, att medhinna dem alla, än för de andra Utsk:n att medhinna vidlyftiga delar deraf, oaktadt de äro mer eller mindre öfverhopade af andra frågors afgörande? — 536 Den 10 December f. m. Om StatsUtsk. icke Sfven hämmas i sin verksamhet af de partiella omorganisations-frågorna, som af den generella, enär en fullständig statsreglering väl lika litet på förhand kan upgöras i ena fallet som i det andra, så vida det icke skall föreslå anslag till förhöjda löner för tjenster som kunna blifva förklarade vara obehöfliga och således böra indragas.
berättnr ännu lika friskt och varmt sina historier om lifvet, s %dant det ter sig hos finnarna, det frärrunande folket österifrån, som en gång invandrade i Värdands skogar. Att referera är h&amp; - alldeles öfverflödigt, d&amp; ju Gustaf Schröders siitt att berätta k nlltför väl Iriindt bland en gcid del nf Sveriges ungdom. Vi behöfva blott oint ?la, att vi till julen kunna bjuda vår nngdoni p&amp; en fortsättning af Orjan Kajland och hans pojkar. Hjältarne i denna berättelse lefva på Karl X Gustafs tid och äro till en del s. k. drifvnr-finnar, som råka i delo med de svenska bönderna och de svenslrn myndigheterna. För att skaffa sig rätt begifva sig ett par af dem till Stockholm, där de visserligen ej träffa kungen, men eGrefve Per;). Bfot slutet af berättelsen f&amp; vi veta, huru finnarne under det danska kriget tappert bist % de svenslm soldaterna på norska gränsen. Hela berättelsen har en historisk ram. Vi behöfvn ju ej säga, att vi jämte framställningen af hjältarnes alla. faror och äfventyr få förträffliga, skildringnr af naturen och djnrlifvet. Rokomenderas till ungdom från 14 tir. S Nybyggarne eller Susqi~ohannns kullor af B ' emhore Coopw. Öfvers. af A. Pris inb. : 3,75; häft. Coopers arbeten äro så allmänt kända, att någon redogörelse för innehallet i » Nybyggarnew ej här kan vara behöflig. Vi vilja blott p %minna föräldrar och iingdomens öfriga vänner, att den särdeles väl passar till ungdomsläsning. Också har den liksom Coopers öfriga berättelser under mer än en generation med förtjusning lästs. af ungdomen i alla länder. Hvad. som i synnerhet gör den store författarens poetiska akildringar så lämpliga till läsning för de unga ar, att de ej endast roa och fängsla läsaren, utan att de äfven verka förädlande på känsla, och fantasi, något som tyvari. ej kan sägas om flertalet af de arbeten, som vår moderna ungdomslitteratur har att bjuda p %.
Kyrkorådet, »sorn genom detta egna förhållande befunne sig ur stånd salt att fullgöra sitt åliggande, enligt förr åberopade Kongl. Förordningen rörande Kyrkoråd,» ansåg icke destomindre de uteblifne skyldige att för deras utebhfvande plikta hvardera Fem Riksdaler till Församlingens Fattigkassa, och alt nå°ot sammanträde för det då närvarande icke kunde bestämmas, O O men beslöt deremot att hos Domkapitlet begära föreskrift, huru i ärendet vidare borde förfaras. I enlighet med den föreskrift, Domkapitlet, lill följd häraf, skall hafva m ddelat, utfärdade Ordföranden i Kyrkorådet den 4 December stämning å klaganderne att in ställa sig inför Kyrkorådet den 22 i samma månad, för att, hvad Egendomsägaren beträffade, afgifva förklaring ej mindre öfver de i första kallelsen framstälda klagopunkter än ock öfver orsaken dertill, att han dels icke hörsammat de två föregående kallelserna dels icke personligen eller skriftligen, utan genom ombud, velat uttaga flyttningsbetyg och sedermera låtit, utan sådant betyg, skattskrifva sig annorstädes. Vid Kyrkorådets sammanträde Den 22 December jnfunno sig icke någondera af de kallade, men Egendomsägaren lät genom ombud inlemna en skrift, deruti, enligt Kyrkorådets protokoll, »han bland annat uppgaf, att »han för sin helsås skull icke vågade göra någon längre resa den årstiden, och der»jemte antydde, att, då han hos Justitie-Ombudsmannen besvärat sig öfver Kyrko»rådet, detta skulle vara jäfvigt att emot honom föra någon talan och det så mycket 31 »mindre som han då vore både bosatt och skattskrifven i Stockholm och således »icke lungre hörde till samma församling som Kyrkorådet».
Bifölls. }■ - Herr Grefven och LandtMarskalken tillkännagaf, af enligt det för Högstsalig Hans Maj t Konung Cari XIII:s Begrafning utfärdade Ceremoniel, komma vissa Ledamöter af RiksStånden att deltaga uti den Kongl. Processionen; i anledning hvaraf och då Herr Grefven och LandtMarskalken hade sig be: 19 Den 17 Martil, /. m. kant, att 50 af Ridderskapefs och Adelns Ledamöter, skulle blifva dertill kallade, Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, det Ridderskapet och Adeln behagade innom sig välja bemäide Personer, antingen på det sätt, att de äldste bland Grafvarne, Flihenarne samt Riddersoch Adelsmän utsägos, eller ock att hvarje Bänk måtte innom sig utse en Ledamot; men då alla de Hofvet eller serskilda EmbetBmannaCorpser tillhörande Herrar Ledamöter redan vore berättigade att gå i Processionen, hemställde Herr Grefven och LandtMarskalken, om icke sådana Herrar Ledamöter, hvilka icke ägde någon dylik befattning, mätte utväljas, att vid samma tillfälle å Ståndets vägnar sig infinna; hvarvid AdeisUniformen med flor om armen och i värjan kunde nyttjas; och voro lör de öfrige af Ridderskapets och Adelns Herrar Ledamöter, hviikaicke kornmo att deltaga i Processionen, rum utsedde i RiddarholmsKyrkan, hvartill Biiletter funnos uti KiddarhusCanceiliet att tillgå. Gröf ve Mörner, Carl Stellan, hemställde, om icke, på sätt Herr Grefven och LandtMarskalken föreslagit, Ridderskapet och Adeln skulle finna lämpeligt, att hvarje Bänk innom sig ut; sage en Ledamot att deltaga i Processionen, Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde proposition lill bifall af hvad Grefve Mörner föreslagit, samt att, sedan alla Bänkarne utsett sine Deputerade, dessa sistnämnde mätte Den 17 Martil, f. m. z 1 till deltagande i Processionen låta sig hos RiddarhusFiscalen anteckna.