Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Första grad — straffarbete på lifstid, Andra grad — straffarbete från 8 till och med 10 år, Tredje grad — straffarbete från 6 8 år, Fjerde grad — straffarbete frän 4 6 år, Femte grad — straffarbete från 2 4 år, Sjette grad — straffarbete eller ensamhetsfängelse frän 0 månader till och med 2 år, Sjunde grad —straffarbete eller ensamhetsfängelse från och med 30 dagar till och med 180 d. c) lika med Utsk:s förslag; d) att i den mån tillfälle dertill gifves, ensambetsfiingelse skall begagnas för dem, som dömmas till fängelse i sjunde eller sjette grad; e) Lika med Utsk:s förslag; f) alt vid hvarje i lag förekommande fall, del minsta och högsta belopp af böter, hvartill dömmas ma, bör vara utsatt; 324 Den 28 April. g) att böter, vid saknad tillgång till deras gäldande, böra i alimännhet till fängelse vid vatten oell bröd förvandlas, oell endast undantagsvis till sådant enkelt fängelse, som i fängelselagens 2 cap. oinförmäles; h) lika med Utsk:s förslag; i) att bärförutan särskilda straff för embetsmän böra vara; ]:o afsättning; 2:o mistning af embete; 3:o suspension; k) att domaren skall äga att, inom vissa i lagen utsatta gräusor, mäta straffet efter brottets omständigheter, dock så att denna åt domaren medgifva pröfning icke, utan för särskilda undantagsfall, må sträckas utom en viss straffart, eller en enda grad deraf; 1) att i följd häraf hvarje fall, på hvilket ett straff skall användas, bör i lagen, så långt möjligt är, noggrant bestämmas”; Hvarjemte II. Ex. till kännagaf, att propositionernc skulle .komma att framställas i den ordning förslagen nu blifvit omnämnda. Hr Cederschjöld, Pehr Gustaf: I ett mål af denna beskaffenhet är del icke fråga om att Ståndet skall yttra någon gemensam tanka. Jag får derföre vördsamt hemställa, att contrapropos. måtte blifva äterremiss af betänk.
a. en robe, tätt besatt med ytterst värdefulla venetianska spetsar o c h hvars olika delar sammanhållas af tre diamantspännen. Vidare en I morgon lördag uppföres för första gången å k. operan » Skrifvarkungen », opera-comique i 3 akter, Kejsarinnans musiken af Messager (elev af Saint-Saens), texten af A l b. Carré, öfvers. af Ernst Wallmark. Hufvudrollerna innehafvas af fröknarna Holmström och Moritz samt hrr Lundmark, Sellergren, Johanson och Brag. K. Dramatiska teatern gaf i tisdags för sista gången under innevarande termin skådespelet » Bröllopet på Valéni ». Det synnerligen omtyckta stycket återupptages i höst. I onsdags skulle för första gången uppföras » Krig i fred », lustspel i 5 akter af G. von Moser och F. von Schönthan. För denna gång måste vi inskränka oss till att nämna, att rollerna och deras innehafvare äro: kapitalisten Heindorf — hr Grunder; Matilda, hans fru — fröken Karl Wåhlin, har från och med detta år ställt sig i vår tidskriftslitteraturs ej allt för manstarka led och fyller där en plats, som kan räknas bland de mera framskjutna. I de stora kulturländerna ha sedan länge existerat billiga, utomordentligt väl illustrerade månadsskrifter lör skönlitteratur, konst och kulturfrågor; » Ord och bild » vill för Sverige blifva deras motstycke och har verkligen med hvarje nytt af de hittills utkomna häftena allt mångsidigare uppfyllt äfven höga förväntningar på ett gediget, omväxlande innehåll och verkligt goda illustrationer, båda delarne anslutande sig till dagens skiftande intressen. I det senast föreliggande häftet bjudes så till exempel på två synnerligen fint utförda planscher, efter Edelfelts här nyligen utställda porträtt af prins Carl och efter en tafla af Kronberg, tillhörig fru Helen Berg och benämnd » Svärmeri », en IDUN 1G8 lavering af Wallander, flere porträtter och inströdda illustrationer, dikter af Curt Thelander, Gustaf Frö- ding och P. Rosemus, en berättelse frän Finland af Juhani Aho, en intressant skildring » Ur kampen om Afrika » af H, E. Larson m. m.
— Om denna af de sjöfarande tili förmån för stiftelsen afstodes, vore väl ej obilligt begärdt, att al Rederierne lemnades en lika summa, hvilken, då Handelsoch Sjöfarts-fonden genom dessa blifvit skapad och stiftelsens föremål icke kunde anses främmande derför, från denna fond torde kunna få utgå, samt att af Staten, genom anvisning af tullmedlen, tillskjöts enahanda belopp, eller åtminstone hvad ytterligare kunde för ändamålets vinnande vara af nöden, dock icke öfver nämnde belopp. På grund af hvad sålunda blifvit anfördt, har motionären föreslagit, att Rikets Ständer, för bildandet af en Pensions-anstalt för Sveriges Handelsflottas Skeppare, Styrmän och sjöfolk, måtte för sin del besluta att, oberäknadt ej mindre de afgifter, som Stats-Utskottets Utlåtande, N:o i80. 7 nu, enligt 1748 års Reglemente och 1828 års Kongl. Förordning, af Besättningar och Rederier för ifrågavarande ändamål tillsjömanshusen erlades och hvilka borde till Pensions-kassan aflemnas, uppgående förlidet år, endast för Stockholms stad, till omkring 3,000 R:dr, än äfven den så kallade Föringen, hvarmed de sjöfarande sjelfve skulle bidraga och hvilkens utbetalning skulle ske på det sätt och med de vilkor som uti Rikets Ständers underdåniga skrifvelse angående Tullbevillningen af år 1848 omförmäldes, — såsom ytterligare tillgångar härför finge årligen användas dels af Handelsoch Sjöfarts-fonden en lika stor summa, som Föringen utgjorde, samt dels af Tullmedlen hvad vidare, i händelse af behof, skulle erfordras för att fylla den ofvanbefäknade nödiga summan, äfvensom att Rikets Ständer ville hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla att, sedan förslag till Reglemente för ofvannämnde Pensions-anstalt blifvit utarbetadt, och vederbörande, på det sätt, som ansågs bäst befordra sakens framgång, fålt tillfälle deröfver yttra sig, Kongl. Maj:t täcktes sådant Reglemente i nåder pröfva och fastställa.
M:s i ämnet gjorda nåd. propos., och i stället fäst sig vid en enda motionärs, Hr Westins, enorma projekt samt föreslagit 16 sk. b:co för hvar mantalsskrifven person årligen. 2:o Beslöts vid 1840 års riksdag att af de då till 12 sk. person förhöjda kurhusmedlen, 2000 r:dr b:co jemte räntor skulle användas till amortering af de 14000 r:dr skuld, hvaruti kurhuset då häftade, och resten för patienternes behof. När nu hvarje sk:s förhöjning räknas till 1000 r:dr årligen, så inses ju, att då 2j sk. årligen tagits till amorteringen, 9| sk. varit fullt tillräcklige för kurhusets behof, oaktadt både nybyggnader och planeringar m. m. verkstäldts, hvilket aldrig vid 1840 års riksdag ens var beviljadt eller påtänkt. 3:o Om kurhus-direktionen hushållat med stadens kurhus-medel, har aldrig någon anticipation behöfts, men då 1200 r:dr b:co anslagits åt 2:ne besigtningsläkare onödigtvis, ty stadens läkare hafva alltsedan 1812 utan arfvode Verkstält dessa besigtningar, då 500 r.dr b:Co årligen ökats åt öfverläkaren och underläkare bibehållits med 300 r:drs lön, hvilken tjenst tillkom, endast som biträde de sednare åren för den gamla, numera aflidne öfverläkaren, så inses genast att 2000 r:dr b:co blifva årligen bortslösade onödigtvis, och att endast 7| sk. af inkomsterna återstå för patienterna. 4:o Begagnas nu icke mera chinarotsutan mall-dekokt såsom varande billigare och lika nyttig för patienterna, alltså en besparing för kurhuset; och dock föreslås förhöjning i st. f. nedsättning. 5:0 Anser jag den fattiga omöjeligen kunna betala kronans kontribution och kurhusmedel m. m. om icke dessa blifva nedsatta åtminstone till 8 sk., eller ock så ställes till, att de rika få betala för de fattiga.
Dylta svafvelbruk „ 88,587: 80. 1860—1863 års anslag för fortsättning och vårdande af Kamerera ren Sandbeigs samlingar rörande Svenska kameralväsendet ... , 2,000: — återstoden af anslaget till uppförande af nytt véxthus i Lunds Universitets botaniska trädgård , 13,000: — återstoden af 1860 års anslag till aflöning af en Antiqvitetsintendent „ 1,000: — 1861—1863 års anslag till äldre Svenska historiska handlingars ut gifvande : „ 9,000: — anslaget till företrädesvis beböfliga arbeten å den åt Stockholms Veterinär-inrättning upplåtna egendom .' » 13,000: — återstoden af 1861—1863 års anslag till högre folkskolor » 29,334: — återstoden af samma års anslag till Folkskolelärare-seminarierna .. .. „ 4,416: 66. dito dito till förbättrad undervisningsmateriel och till läroböckers utgifning »' 22,770: 99. återstoden af 1863 års anslag till arfvoden och resekostnader för Folk skole-inspektörer » 2,233: 64. återstoden af 1861—1863 års anslag till förbättring af folkskolelärar nes löner » 171,425: 78. dito dito till folkskoleväsendets utveckling och förbättring n 116,011: 53.
Sprengtporten, förklarat sig för den af Utsk. föreslagna åtgärd, vill jag icke sätta mig emot del af flera talare yrkade bifalltill betänk. 246 Den 15 Mars f. m. Hr Adelborg: Hr von Hohenhausen har anfört, ”att då H. M. Konungen infordrat af direktionen ett förslag till barnhusets reorganisation, så vore det obehöfligt för R. St. att tillstädja någon annan ålgärd, innan man liek se hvilka följder häraf vore att förvänta och att man således med den föreslagna granskningscomitéen gerna kunde vänta till nästa riksdag.” åled kännedom om Hr von Hohenhausens allmänt kända redbara karakter, kan jag ej annat än tro, att detta hans yttrande tillkommit deraf, att han ej rätt eftertänkt de bedrötliga följder som skulle uppstå vid ett längre uppskjutande af undersökningen om barnhusets förhållanden. Dä direktionen oaktadt 3:ne förnyade påminnelser ej ännu inkommit med något nytt förslag, så är möjligt, att ännu en lång tid kommer att förflyta innan ett sådant blir färdigt; men barnhusets närvar, omständigheter fordra en snar och verksam förändring af sakernas ställning och följden af att det förblifver i samma skick, blir en fortfarande hög mortalitet, hvilken nu uppgår till ungefärligen 32 procent. Jag frågar om Hr von Hohenhausen vill taga dessa smås död på sitt ansvar och om man ej, då man är satt i tillfälle att beskydda någon, bör i första rummel tillse vården om dem, som i följd af sin värnlösa belägenhet äro inkastade i verlden utan annat menskligt skydd än det en allmän inrättning skänker dem. — Hr Ekströmer har anmärkt, att den föreslagna comitéen möjligen kunde blifva sammansatt af för ämnet främmande personer och att deras tillgörande skulle blifva icke allenast gagnlöst utan äfven af vådlig inflytelse på inrättningen och har han i följd deraf förordat att direktionen sjelf borde få uppgöra förslaget till barnhusets reorganisation.
Lån för 4 proCents ränta och 2 proCents afbetalning, eller tillsammans 6 proCent, allt i BancoSedlar, nu likväl skulle tvingas att betala inalles 3 proCent i Silfver, som Betänkandet anses kunna gå till 71- proCent, men som, då Silfret såsom mera eftersökt, nödvändigt skulle stiga i pris, också blef mera. Sedan -|:delar af LånSökanderne redan fått njuta 1815 års RiksdagsBeslut till godo; så tror jag att löftens helgd fordrar, att äfven de andra f:delarne blifva dervid bibeh ål Ine. 3:o Lika med Prosten Fröberg, i dess särskilta mening, anser jag den anstalt, att utgifva underhaltigt Skiljemynt, icke vara af någon enda möjlig fördel, som icke redan är vunnen genom våra så kallade Småsedlars beskaffenhet, och vårt KopparMynt; men likväl kunna blifva skadlig. 4:o Förslaget att Banquen skulle upplåna 3 millioner i Silfver mot 6 proCents ränta och 2 proCents årlig afbetalning i Silfver , anser jag för ett rakt och alldeles ofelbart Medel att ruinera Den 15 Jpril. 49? ruinera Banquen; och jag bestrider det der» före i högsta måtto. Silfret har ingen propa» gations-fÖrmåga, och sunda förnuftet säger alltså, att när Banquen i io år utbetalt 8 proCent i Silfver årligen, så är 8o proCent af Låne-Capitalet också återgifvit till Långifvaren, söm likafullt har andra 8o proCent af Capitalet att fordra: Af denna återstående skuld vore ju då Ildelar eller 6o proCent efter helt räknadt, en ovedersägelig förminskning i Banquens nu ägande primitiva Silfverfond, hvilken också, om Lånet längre dvarstod, skulle slUteligen deraf alldeles uppfrätas. Så tydlig delina skadlighet ligger för eftertanka!!, så tydlig ligger också i mill öfvertygelse grund lösheten af deri föregifnä nyttan.
Frih. Fleetwood, Carl Gust.: Den här upkomna striden mellan Fullmäktige i Banken och Riksg:s-kont. anser jag ligga bredvid sjelfva ämnet. BankoUlsk. har ingalunda förbisett, att de båda verken möjligen skulle kunna paralysera hvarandra. Huruvida något sådant egt rum eller icke, har legat utom BankoUtsk:s befattning att bedöma. Utsk. har egentligen afsett förekommandet af ali sammanblandning af de båda verkens penningerörelse. Jag tror, att BankoUlsk. deruti har handlat, åtminstone välment, men måhända äfven fullkomligt rätt. Kunna de båda verkens styrelser öfverenskomma om de åtgärder, som skola vidtagas, är detta lika lyckligt som nyttigt, men vill man, att BankoUlsk. skall hafva uttalat den åsigt, all det ena verket skall i ringaste mån vara beroende af det andra, tror jag i händelse ett sådant förslag skulle af R. St. godkännas, icke vara fullkomligt rigtigt, och med ledning af hvad erfarenheten härutinnan visat, anser jag klokheten bjuda, att man tager sig till vara derför. Hr Mannerskantz: Jag anhåller att få fästa upmärksamheten i det ämne, som nu egentligen är under öfverläggning. På sätt den siste talaren omnämnt, hafva Revisorerne föreslagit, att en närmare förbindelse skulle åstadkommas emellan Fullmäktige i Banken och Riksg:s-kont. BankoUtsk. deremot har ansett en sådan direkt föreskrifven förbindelse emellan desse Fullmäktige icke vara nyttig, aldraminst för Banken, enär erfarenheten visat, alt just en sådan gemensamhet emellan Riksg:s-kont. och Banken, vid flerfaldiga tillfällen varit för den sednare serdeles menlig. Skulle man sammanföra dessa båda verkens styrelser, kunde det visserligen hända, att Fullmäktige i Riksg:s-kont., någon gång genom Banko-fullmäktiges å besluten utöfvade inverkan, handlade i Bankens intresse, men del kunde lika lätt inträffa en annan gång, att Styrelsen i Banken blir öfverröstad af Riksg:s-kont:s styrelse till Bankens skada. Och jag måste derföre fortfarande anse, att BankoUtsk. har handlat välbetänkt då det afstyrkt all sammanblandning mellan dessa båda styrelser.
N:o 8, i anledning af väckt fråga om belåning af guld och silfver i R. St:rs Bank och dess Lånekontor. Hr Printzensköld, Carl: Ehuru jag ganska väl förut ser, att mina tänkesätt ej skola delas af många, tager jag migdock friheten påyrka ålerremiss af detta Betule. Man har vid flera föregående Riksdagar städse framställt den åsigten, att det ingalunda är bankmässigt att utgifva lån på guld och silfver. Jag för min del vidhåller ännu den satsen, alt detta belåningssätt är af alla det mest bankmässiga. Man har ovilkorligen den stora fördelen af dessa lån, att, om låntagaren försitter sin rätt att utlösa panten, densamma behöfver endast skickas till mvntet. lör att förvandlas till penningar, oell jag frågar Eder, mine Hrr, om icke detta obetydliga besvär fullt upväges af den fördelen, att i Bankens hvalf få silfverplantsjir i stället för de utgifna papperslapparne. Enär detta är förhållandet och då det är alldeles omöjligt att Banken på detta belåningssätt kan förlora något på andra vilkor, än att tilläfventyrs någon kunde insmyga en falsk pant af icke ädel metall, så hemställer jag till det Höglofi. Ståndet, om man med fog kan drifva den satsen, att detta belåningssätt ej är bankmässigt. Man har alltid i stället ansett, att Banken bör lemna en hjelpsam hand åt egare af andra metaller, såsom jern och koppar m. m. Men om dessa panter försittas, är det omöjligt att införa dem i Bankens hvalf bland den reela valutan; de måste ovilkorligen först säljas, för att kunna förvandlas till silfver, en omväg, som ej behöfver vidtagas vid det nu ifrågav:de låuesättet.
Det är emedlertid å svarande sidan icke uppgifvet, än mindre styrkt, att ett sådant monopolium grundar sig å någon serskild stadfästelseresolution eller annan handling, som bjuder efterföljd och icke kan återkallas, utan det påstås fastmera, att bifall eller vägran till enskild Theaters anläggande i hufvudstaden kunde vara af omständigheterna beroende; och i detta fall lärer vid hvarje tillfälle, det sista så väl som det första, då Konungens Rådgifvare, med afseende å Kongl. Theatern och dess bestånd, afstyrka enskild Theaterinrättning, i sjelfva verket en uteslutande rätt för Kongl. Theatern anses vara påyrkad, och fastställelse på sådant sätt sökt åt ett monopolium hvilket utan tvifvel 192 åsyftat den enda, derigenom möjliga, vinning för Kongl. Theatern, att ensam och utan medtäflare vara föremål för allmänhetens uppmärksamhet, och att dess bestånd sålunda måtte tryggas; en vinning, hvarutöfver, omständigheterna likmätigt, icke någon kunnat med fog begäras eller med säkerhet påräknas. Men i allt fall och derest åsyftad vinning af ett faststäldt monopolium skulle uteblifva, lärer sjelfva åtgärden icke linnas mera laglig och anmärkningsfri, än eljest. För öfrigt och om det icke kan nekas, att så beskaffade, till stöd för Konungens Rådgifvares tillstyrkande uti ett serskildt mål, tillkännagifna grunder, så ofta de tillämpas, medföra samma följd, som genom tillstyrkt fastställande eif ett monopolium skulle uppkomma, att nemligen ”exclusiv rätt åt någon att ensam bedrifva en anläggning lemnäs,” vare sig för alltid eller blott för viss tid, synes det ej heller kunna ifrågasättas, att ju icke en sådan tillstyrkande åtgärd, ehvad frågans behandling pä sätt nu skett eller annorledes egt rum, likväl egentligen angått det förhållande, hvarå Grundlagens både ordalydelse och mening har afseende. På grund af dessa erinringar kan jag ej undgå att betrakta åtalade tillstyrkande åtgärden såsom stridande emot ofvanåberopade förbud i sista momentet af 60 §.
Den 26 Mars f. m. opinioner skola komma att tryckas, då det således är troligt, att de Ständer, som vid en påföljande riksdag hafva beslutanderätt, taga notis om de discussioner, som ägt rum vid den första riksdagen, då förslaget varit under pröfning, och således är deras vidläggande vid förslaget af ingen nytta, ingen nödvändighet och mera skadeligt än gagneligt; men jag är fullt öfvertygad, att ett sådant vidläggande vid akten icke hindrar pröfningsrätten. Jag mäste vid detta tillfälle förnya hvad jag började med att säga, nemi. en begäran om Hr Gr. o. Landtm.-s propos. till bifall på detta betänk., enl. 56 § Reg.F., hvilken jag förmodar, alt Hr Gr. o. Landtm, icke anser sig kunna framställa på delta förslag, som är helt och hållet grundlagsvidrigt, utan lärer Hr Gr o. Landtm, finna sig föranlåten alt vägra den af mig yrkade propos. hvilket just är hvad jag önskar, för alt sedan fä tillfälle att instämma med Hr Gr. o. Landtm, röride omöjligheten att framställa propos. till bifall å detta betänk. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att plenum komme all fortsättas pä e. m. kl. 6. Gr. Anckarsvärd: En värd ledamot af Const.Utsk. har visserligen här haft den godheten alt till R. o. Ad. framställa, att det ifrågavar. beslutet, om det blcfve bifall till Ltskis betänk., ingalunda skulle komma att gälla såsom prejudicat. Jled all aktning för den värde talaren, nödgas jag bestrida ett sä beskaffadt resultat, ty jag tror, att hvarken han eller någon annan förmår att sälta sig i disposition af frågans slutliga följder, om den skulle blifva antagen, då den säkerligen icke komme ali undgå ali vid andra tillfällen blifva åberopad såsom prejudicat. En annan värd talare, Hr von Hartmansdorff, bar mycket vidlyftigt sökt ådagalägga grundlagens otydlighet i förevar, fall. Jag vill ingalunda bestrida, alt motsägelser kunna förefinnas.
I>än befattningen i Hemliga Urstoitek, kan, sedan samma Utstotket bliswit j w rksamhct satt, ingen utan Konungens Egit Nådiga rustand endtledigas. §- ZS - Den r6 December. 969 §- ZZ Försummar UrsttttS Ledamot utan laga sörfall Z ne pä hwLrannan följande Sammankomster, eller borrtrtser han utan erhållit til-stät,d ware sin Riksdagsmannarätt för den Riksdagen förlustig; körandes sädant af UtstoitetS Ordd rande gen ast för Riddcrstaper och Adeln in Pleno tillkännagljwas och i Protoeollet der anteknaö. §. 3 Med Laaa försal! första? hwad Allmänna La« sten si ies st,dna u, 12 Cw. l §. Näktegängs-Bal-! ken. Skulle > ndre chnncrlige, der ej nämnde orsaker till'örlall anmäla? och siy.kas, mä pröfningen deraf pä N>ld.rst..pek och Adeln m Pleno ankomma. §. 35- Ansi q kill Plenum bör ffe dagen förut sist söre klock. 6 och lid U kott sist för kl. 8 om astonen. Är ei da Anslag steor mä a följande dagen Plenum ej halla?. Skal! D''enum eller Utstött pä eftermiddagen sammankallas, bör sädant rmd middagstiden samma dag och sist kl. i wara ansia.stt. §. Z6. Första gängen dä Ridderstapet e-ch Adeln tvid hwarje Riksdag in Pleno samlag, bör, jämte hwad i öfrigt till kungörande kan wara förestrifwit, denna Riddarhus-Ordning upläsas och sedan uti tryckt exemplar altio warg att tillgå, sä wäl ä Landt-Marstalkens bord hwarje Plenum, som uti Riddarhus-Cancelliet. Innan alla Utssott kommit
Yid granskning häraf har likväl förekommit, som skulle betydligen olika grunder blifvit följda vid boställsuppskattningen, så att, för bestämmande af ett boställes taxeringsvärde, dess behållna afkomst kapitaliserats efter ömsom fyra, ömsom feni, och för ett uppgifvet boställe inom Christianstads län till och med efter sex procent. Då emellertid all anledning är för banden, att de ojemnbeter, som vid första tillämpningen af en Bevillnings-förordning med nya grunder för uppskattningen lätteligen kunnat uppkomma, skola rättas, då förändring i fastighetstaxeringen nästa gång skall ske, eller år 18(55, synes det Kongl. Maj:t, som olägenheten att ytterligare under en statsregleringsperiod bibehålla det provisoriska tillståndet i landsstatens lönereglering skulle vara mindre, än att redan nu antaga de värden, som vid 1862 års uppskattning blifvit åsätta. I betraktande häraf och då fullständig utredning jemväl saknas, i hvad mån boställsräntorna för vissa fall i värdena ingått, men, sedan uppmärksamheten blifvit fästad å den olika tillämpning af föreskrifterue i § 6 af Instruktionen för taxerings-förrättningarne, som nu egt rum, det bör kunna antagas att desamma vid en förnyad taxering skola mera noggrannt följas, föreslår Kongl. Maj:t, att Rikets Ständer, med antagande af den grund att ifrågavarande lands-statstjenstemäns boställen framdeles skola i stat upptagas till en afkastning af tre procent af det värde, som vid Bevillnings-taxering af Pröfnings-komité dem åsättes, ville för instundande statsreglerinsperiod medgifva, att den nu för dessa lands-statstjenstemän gällande stat må, likasom den för landsstaten i öfrigt, blifva provisoriskt gällande, allenast med de förändringar i afseende å vissa löntagare, som af särskilde framställningar kunna blifva en följd.
Det i vårt land häfdvunna, för Grundlagarnes uppfattning och tillämpning ändamålsenliga 12 Konstitutions-Utskottets Memorial N:o 5. sättet, att, sedan de undergått förändringar, låta dem i tryck bland Rikets allmänna Författningar framträda i det skick de genom förändringarne fått, skulle i följd af det nu anmärkta förhållandet komma att afstadna, för bibehållande af den historiska ledtråden. Eljest skulle i Svenska Grundlagarne förgäfves sökas upplysning om de fall, om hvilka 1 och 5 §§ i Förordningen, angående ändringar och tillägg i Riks-Akten, handla. Sedan den i sådant hänseende uti 41 § af Norriges Grundlag gjorda hänvisning till Sveriges Regerings-Form, i följd af dennas nu ilrågaställda förändring, upphört att lända till upplysning i ämnet, skulle då för Norriges invånare icke eller i Riks-Akten linnas en ledning härutinnan, utan denna ledning böra sökas i äldre upplagor af Svenska Grundlagarne. Efter att hafva sålunda utvecklat de i afseende på lydelsen af Kongl. Majits nådiga förslag lörekomne erinringar, anser Utskottet sig icke böra underlåta att i minnet återkalla, hurusom i Riks-Akten jemväl förefinnes en brist, hvars alhjelpande legat utom föremålen för Kongl. Maj-.ts nu allåtna nådiga proposition, men som torde komma att äfven för sig påkalla uppmärksamhet och blifva ämne för liv framställning till de förenade rikenas national-representanter. I underdånig skrifvelse till Kongl. Majit den 9 Juni 1841 anförde Rikets då församlade Ständer, att hos dem till öfvervägande förekommit, det Riks-Akten saknade bestämmelser, huru och när, vid Konungs minderårighet, frågor emellan Svenska och Norrska folkens representanter böra afgöras om det antal förmyndare, som för omyndig