Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Beträffande Kongl. Bibliothekariens lön är i åberopade Statsrådsprotokollet af den 13 Oktober nästlidet år anfördt, att denna, ehuru vid tidpunkten för sednaste allmänna lönereglering af Kongl. Maj:t föreslagen att utgå med samma belopp som för Riksarkivarien och Riksantiqvarien eller med 5,000 R:dr, likväl blifvit bestämd till allenast 4,500 R:dr, hvarmed den ock sedan dess fortfarande utgått, utan att den flera gånger deri begärda förhöjning af 500 R:dr kunnat vinnas; men att, då de skäl, som hittills mot ifrågavarande löns förhöjning gjort sig gällande, vid nu ingående riksdag jcke vidare syntes komma att ega rum, tidpunkten fördenskull vore inne att söka återvinna den före sednaste lönereglering befintliga lönelikställighet mellan ofvannämnde trenne embetsman; och har i följd häraf Kongl. Majit ånyo föreslagit att Kongl. Bibliothekariens lön måtte med 500 R:dr förhöjas. Med hänseende till hvad sålunda förekommit, anser sig Utskottet nu böra tillstyrka, att förevarande nådiga framställning må af Rikets Ständer bifallas. 6:o. Vidare har Kongl. Majit begärt att andre vaktmästarens lön må ökas med 50 R:dr; och då denne vaktmästares aflöning för närvarande endast utgör 450 Ridr, tillstyrker Utskottet, att den äskade lönetillökningen, 50 Ridr, må beviljas.
Då någon sådan Proposition sedermera ej blifvit till Rikets Ständer aflåten, men Rikets Ständer, med afseende å den längre tid, som förflutit, sedan ifrågavarande jernrör och öfriga materialier på Statens bekostnad anskaffades, anse det vara nödigt att få bestämdt ulredt, huruvida dessa jernrör och materialier numera kunna på ett ändaBih. lill B. Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 223. målsenligt sätt användas för det företag, hvartill de blifvit upphandlade, eller om desamma böra, för det allmännas räkning, förjttras, få Rikets Ständer i underdånighet anhålla, att E. K. M:t täcktes meddela den nådiga föreskrift, som härvid förekommande förhållanden anses påkalla, med hänsigt till antingen oftanämnda jernrörs begagnande för det dermed afsedda ändamål, eller föryttrande och de derför inflytande medlens aflemnande till Riksgalds-kontoret. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den i December 1854. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 5 Dec. ISSA. Preste-Ståndet den A Borgare-Ståndet den A Bonde-Ståndet den A Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, om ändring i Kongl. Förordningen den 22 December 184 /, till förekommande af olof ig ineller utförsel af varor m. m. (Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk:ns Bet:de N:o 39.) S. A. Ii.
Banco-Utskoltet, som ansett för dess pligt att göra till föremål för sina första öfverläggningar frågan om verkställigheten af den genom Rikets sist församlade Ständer beslutade realisationen, såsom det ämne, hvilket varit förnämsta anledningen lill Rikets nuvarande Ständers sammankallande, samt åt delta ämne, jemte den dermed förenade frågan örn hufvudgrunder - Bancooch Lag-Utskottens Bet. JV.-o 2. i5 ne för Rikets Ständers Banks förvaltning och rörelse, föranlåtits, snart sagdt uteslutande, egna dess tid under första delen af Riksdagsgöromålen, har dock, med fäsladt afseende ej mindre å vigten i allmänhet af en väl ordnad creditrörelse, än äfven å det nära samband hvarje åtgärd, till vinnande deraf, onekligen eger med det numera verkställde rea lisa lion s-förelaget, genast efter aflåtandet af Utskottets första Betänkande, angående Bankens öppnande till ulvexling af silfver och hufvudgrunderne för Bankens rörelse, till pröfning företagit Herr Skogrnans ofvanberörde motion, under önskan och hopp att med slutligt Utlåtande deröfver kunna till Rikets Ständer ingå, om ej samtidigt med, åtminstone omedelbart efter afgifvandet af BancoUtskottets svar, å de vid förstnämnde Betänkanden inom Riks-Stånden framställde anmärkningar; men sedan Banco-Utskottet behandlat de delar af samma motion, hvaröfver Utskottet ansett dess yttrande egentligen erfordras, bar Utskottet funnit nödigt, att, med begagnande af den rätt 43 §.
Intendenten vid Kongl. Landtbruks-Akademiens Experimentalfält, angående löneförbättring åt honom; motion af Herr Mauritz Constantin Wolffelt: se Motioner. Intresse-medel, angående: se Stats-Utskottets Utlåtande N:o 45, rörande beräkningen af Stats-Verkets inkomster. Inträdes-kort: se Billetter. Inventering af Bankens kassor, i anledning af väckt motion om inhemtande af upplysning huruvida stadgandet i 6:te §:n af Banko-Reglementet, angående en årlig sådan inventering, blifvit iakttaget: B. VI. 392, 439, A. 439. Invigningen af Vestra Stambanan, angående inbjudning till deltagande i högtidligheterna dervid: I. 26, 30. — —, afsägelser att deltaga i högtidligheterna dervid: I. 38,44. Invändnings-frågor, i anledning af väckt motion om ändring i nu fällande föreskrifter angående anmälan af missnöje emot sådana domstols i invändnings-lrågor meddelade beslut, hvaremot klagan icke får annorledes lin i sammanhang med hufvudsaken fullföljas: B VI. 392, 441, A. 44!; E. VII. 93. J. Jagten, den så kallade »lilla», angående utsträckning af dess fridlysning till skogsfågel; motion af Herr Rodolf Adlersparre: se Motioner. Jemtland, angående anvisande af medel tili betäckande af kostnaden för iståndsättandet af åtskilliga broar å den så kallade Carl-Johans-väuen i nämnde landskap, m. m.: VI. 21, 26, R. 26; B. VII. 66, 79, 85, A. 85, 86, E. 289.
Dessa vexlar äro icke kredit-sedlar, utan äro invisningar på verkliga valutor, ehuru de anticiperas år från år, genom utgifvande nya invisningar när antingen förra årets ingått eller i deras ställe guld och silfvermyntet influtit. Utsb. säger sig icke kunna förstå, huru Staten på så sätt skulle kunna förvärfva sig ett kapital af 25 a 30 mill:r. Det är väl möjligt att Utsk. icke kan förstå detta, men saken är i alla fall temligen klar. Det är omöjligt att kunna uptaga sjelfva argumentet. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Pr otocoll, hållna hos H ö g 1 o f 1 i g e Ridderskapet och Adelil, \id Lagtima Riksdagen i Stockholm, År 1840. Fjerde Häftet. STOCKHOLM. Hörbergska Boktryckeriet, 1840. ; , , 5 '• * •■■ir - ; Onsdagen den 11 Mars 184o. Plenum kl. 10 f. m. Öppnades Hrr Eiectorers lista till val af en ledamot i Ridd.Utsk. efter N:o 105. Hr Falkenberg; Fullm. Hr Gyllenkrok, Knut Axel, och befanns dertill hafva blifvit utsedd: N:o 286. Frih. Raab, Carl Gustaf. Upplästes till justering och godkändes Exped.Utsk:s förslag till und. skrifvelse till K. M., ang:de aflidne Professoren P. H. Lings enkas und. ansökning, om bibehållande af den hennes man i lifstiden tillagda löne-tillökning. Då nu justering skulle börja af pleni-prot. för den 29 sisth Febr. f. m., anmälte sig: Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolph, och yttrade: Innan prot. justeras, anser jag mig böra tillkännagifva, att jag, med Ståndets bifall, önskar utesluta ordet oförtjent ur den af mina motioner, som angår Hr Assessor Crusenstolpe.
Under den derpå följande rasten hade alla de öfriga inträdessökandena sina delvis beundrande, delvis afundsjuka blickar fästade på mig, och jag kunde tydligen läsa deras tankar. De tänkte nu, att jag var en rigtig öfverdängare, såsom jag ju också verkligen var. Och Pettersson sade: »Du kan ju kristendom som den värste biskop.» Vid dessa ord väcktes naturligen minnet af mina gamla biskopsfunderingar åter till lif, och i sammanhang dermed tanken på min ömma moder och hennes dröm, och jag gladde mig i mitt hjerta öfver att kunna skrifva till henne, huru densamme alltmer och mer syntes gå i fullbordan. Derefter vidtog examinationen i historia och geografi. Alltifrån första början märkte jag, att läraren i dessa ämnen företrädesvis lade an på att undersöka, huruvida vi kände till våra egna bygder och hvad som der tilldragit sig. Mig frågade han, om någon större strid egt rum i min hemtrakt, hvarpå jag svarade: »Ja, vid Axtorna.» Jag fick nu redogöra såväl för årtalet 1565, då slaget stod, som för hvilka de stridande voro, nämligen konung Erik den 14:des fältherrar Jacob Hindriksson Hästesko och Erik Gustafsson Stenbock tillika med Nils Sture, som för att rädda svenska hufvudbanéret ref fanan af stången och stoppade henne i byxorna, samt å andra sidan konung Fredrik den 2:dres fältherre Daniel Rantzow, om hvilka jag mer än en gång läst i Bexells Hallands historia. Äfven beskref jag den s. k. Svenska grafven, som är att se ännu i denna dag på Axtorna gärde. Läraren var förtjust öfver det intresse, jag lade i dagen för detta ämne. Han ansåg sig ej behöfva fråga mig mera i historien, utan öfvergick nu till geografien, hvarvid jag fick uppräkna Hallands elfvar och städer, hvilket gick utmärkt. Dermed var äfven denna examination afslutad. Emellertid återstod mitt och kanhända äfven mina medinsökandes farligaste kunskapsämne – matematiken! Fordringarna voro visserligen ej så synnerligen stora: Hela tal, vanliga Bråk och Decimalbråk.
— Slutligen har en annan ledamot, sorn Stalscaléndern ännu upptager bland antalet af Konungens rådgifvare, för R. o. Ad. omtalat en stor mängd af Radana adresser, som Ständerne under förflutna riksdagar till Konungen aflå — tit; och man skulle deraf kunna draga den slutföljd, att han icke heller nu skulle funnit en sådan adress stridande mot grundlagen; men han har yttrat den förmodan, alt adressen icke komme att innehålla ett oblandad! beröm, och på sådan grund motsatt sig densamma. Jag kan ej undra på, 0111 en person, i den sållning sorn den värde ledamoten, söker förebygga möjligheten af en sådan adress; jag finner det å hans sida helt naturligt. Jag vill icke ingå i någon vederläggning af hvad han i denna syftning anfört, ulan endast nämna, att det vill synas, att han icke följt det af en annan ledamot gifna exemplet att afsvärja sig sin fordna taktik. Slutligen måste jag protestera mot ett annat här fäldt yttrande, att throntalet vore en Konungens enskilda handling, derföre att det icke vore contrasigneradt. Delta kan jag ingalunda anse som sådant, och någon contrasignation behölves icke på ett tal, som hålles af Konungen i närvaro af samtlige Dess rådgifvare i sina embetsdiagter. Throntalen i England äro icke heller contrasignerademen ingen har ännu satt i fråga, att icke anse dem som officiella statshandlingar. Alt Hr von Hartmansdorff sökt bestrida adressen, föl undrar mig icke; men att han velat leda saken derhän, att den skulle åsyfta ett ogillande mot någon annan än Konungens rådgifvare, var en nödfallsundflykt, sorn jag skulle önskat, att lian icke begagnat. Det är en 2 II. 52 Den 36 Februari f. m. insinuation af den beskaffenhet, att den aldrig bort framkastas i en parlamentarisk församling. Vidare har han, deraf alt man yrkat det Konungens rådgifvare skulle äga nationens förtroende, dragit den slutsats, att man ansåg likgiltigt, huruvida de ägde Konungens.
Den beräknade tillökningen å restantier, 19,8g! r:dr 47 sk. 6 r., synes icke böra äga rum, enär, på sätt StatsConUs lind. berättelse innehåller, denna först vid sista riksdag uppförda inkomsttitel för år i83o utgjort endast 105,727 r:dr 33 sk. 10 r., och dess betydligen tillökta belopp för i83i varit tillfälligt, härrörande från flera skattskyldigas oförmåga, i följd af i83o års missväxt, att inom räkenskapsåret erlägga skatterna. Utan att nu ingå i frågan om olämpligheten att genom Nummerlotteriet bereda inkomst för staten, anmärkes, att upphörandet af en sedan längre tid utgående ordinarie inkomst icke bort föreslås, utan att tillstyrka någon ersättning för densamma, helst StatsUtsk. har sig nogsamt bekant, att K M. äskat flera angelägna utgifter, grundade på den af K. M. antagna inkomstberäkning. Då K. M. vid sista riksdag föreslog Nummerlotteriets upphörande, hvilket ej af R. St. bifölls, ansåg K. M. beslutet derom ej böra förrän efter en viss tids förlopp sättas i verkställighet. På dessa skäl yrkar jag, att Nummerlotteri-inkomsten ej må för det närvarande ifrån statsverkets ordinarie tillgångar uteslutas, med mindre en motsvarande summa såsom ersättning anvisas. Upplysningsvis och såsom tillägg till de af Utsk. ineddelade uppgifter får jag nämna, att för sisth år inkomsten af Nummerlotteriet utgjort: för statsverket, behålln 98,612: 47• 6. „ postporto 7,199: 47. — „ bevillning af vinster 9,814- 25. 6. 115,627: 24- — 4:0 Den i K. M:s nåd. propos. föreslagna tillökning i beräkningen af båkoch lotsmedlen, 3,066 r:dr 32 sk., är erforderlig för angelägna utgifter vid lotsverket och bör således bibehållas. 5:o
Att låta detta vederfaras den mindre jordbrukaren och göra all bränvinsbränning för honom omöjlig, pä samma gång man låter tillverkningen florera i de större godsegarnes och fabrikanternas händer, är ett förfaringssätt, föga egnadt att stärka allmogen i dess redan förut något vacklande tro på lagens likställighet för alla. Man invänder häremot, att de mindre jordegarne kunna bilda bolag och sålunda sjelfva upptiäda såsom brönvinsfabrikanter, men för hvar och en, som känner förhållandena 8 landet, behöfva vi icke niet än antyda de svårigheter eller, rättare sagdt, omöjligheter, som möta mot ett sådant arrangemang, och man må göra hvilka invändningar som helst, sfi biifver dock för den mindre jordbrukaren ingen annan utväg öfrig än att til! brönvinsfabrikanter för underpris sälja en råvara, af hvilken han, genom densammas förvandling i bränvin, eljest kunnat hafva ep billig vinst, på Sj) flatna gång sora han för sitt Jadu gård och sitt jordbruk erhölle Sathmansatla Hemlin,-, Lagsamt Allm. Hest!.- och Ekon.-Utsk. Het. M 4. 34 biprodukter af högst väsendtligt värde Att bygga jernvägar och underlätta kommunikationer pä samma gäng, som man förbjuder den mindre jordbrukaren att förvandla det tunga råämnet lill en mera lätt och transportabel vara, innefattar dessutom ett sätt alt gifva med ena och taga med andra handen, som —■ i likhet med alia andra inkonseqvenser — förtjena! föga beröm. Af hvad vi nu anfört torde framstå klart, att Utskottets förslog, såsom uteslutande all möjlighet för de små brännerierna att tälla med de stora, ofelbart skulle föranleda de förres tillinletgörelse. Vi lemna derhän hvad Slaten derpå skulle vinna i skatt eller samhället i sedlighet, men det veta vi och upprepa ännu en gäng, att mången redlig man, som oförtrutet sträfvar med knappa tillgångar, skulle genom ett dylikt; ingrepp i hans enskilda hushållning bringas i olycka och det allmänna missnöje, som deraf blefve en följd, vida öfverväga de fördelar, dem man af Utskottets förslag trott sig kunna hemta.
må ega att disponera ett Stats-anslag af 7,000 R:dr till understöd för anläggning af berörde väg; och 5:0 från bemälde Riks-Stånd att biträda dess beslut, vid handläggningen af meranämnde Utlåtande och littera, samt rubriken: ”Väganläggningar;’’ att nemligen ett Stats-anslag af i5,ooo R: lr måtte beviljas och ställas till Kongl. Majtts disposition för förbättring af vägen emellan Westerås och Fahlun, och till lika fördelning emellan Westeråsoch Stora Kopparbergs Län, med tillägg, att nämnde tvänne Län, för ihågavarande väg, till hvars förbättring berörde anslag beviljats, icke skulle vara berättigade till andel uti det af Borgare-Ståndet den 11 nästlidne Mars beslutade anslag för omläggning och förbättrande af vägar i allmänhet. Ståndet förklarade sig vidblifva sine i dessa ämnen fattade baslut; hvadan ifrågavarande inbjudningar icke blefvo af Ståndet antagne. S. D. Remitterades till Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten Fredrik von Zweigbergks från Skaraborgs Län väckta motion, att rotehållare inom alla Rikets Län måtte tillerkännas rättighet att erhålla utsyning af virke å Kronoparker eller allmänningar till knekte-stugors uppförande. S. D. Vid förnyad föredragning af Stats-Utskottets Memorial, N:o 48a, angående det emellan Kongl. Majit och Kronan å ena, samt nya Troll - Prot. Ut dr. d. 15 April 18 4 1 • 353 Trollhätte Canal-bolag, å andra sidan, afslutade contract i och för Trollhälie Canaloell sluss-verks ombyggnad, blef samma Memorial, med dervid gjorda anmärkningar, till Utskottet ålerremitteradf. S. D. Fö edrogos ånyo Staissamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Utlåtanden: N:o 184, i anledning af återremiss af Utskottets Betänkande, N:o 87, angående be: kaitningen å slångjerns-tillverkningen i Riket.
Utom det att hon sålunda skall befria mannen från de småaktiga bestyren inom familjen, tillhör henne att för sina tjenare vara en husmoder, som på en gång med allvar och godhet leder deras sysselsättningar och vakar öfver deras sedlighet; att för sina barn vara en uppfostrarinna, som utan hårdhet vänjer dem vid lydnad och med säkert öga på deras olika böjelser och anlag förmår uppmuntra och lifva de goda och följdriktigt motarbeta de onda, samt att för sin man vara en huld maka, som gör hemmet för honom kärt och angenämt, kan förstå honom, hans fröjder och bekymmer, dela hans smärtor, hjelpa honom alt bära olyckan, uppmuntra honom, om han svigtar, och gladt nied honom göra uppoffringar, om hon finnér sådana af pligten påkallade. Under sådana förhållanden bär, inom det husliga lifvets krets, bildningen sina skönaste frukter. Men blott få särskildt gynnade naturer ega lörmåga att uppfylla en så hög kallelse, utan att af uppfostran vara dertill bildade. Denna bildning kan väl understundom och i lyckliga fall förvärfvas inom familjen, men ofta ega föräldrar icke dertill erforderlig förmåga, ofta äro båda eller den, som egde denna förmåga, bortryckte af döden, och ofta medgifva ej husets tillgångar att för ändamålet anlita främmande lärare eller lärarinnor. Gemensamma undervisningsanstalter måste i sådan händelse anlitas, och säkraste beviset, att denna utväg vid många tillfällen måste begagnas, lemnar det stora antal af privata flickskolor, eller så kallade pensioner, som nu finnas. Men i dessa får flickans undervisning som oftast en skef rigtning. Bildningen blir vanligen desto mera ytlig, som modersmålet och främmande språk inöfvas utan förståndets skärpning, vetenskaper inläras utan ordningens allvar och utan begrepp om deras frukter, samt yttre färdigheter och skimrande talanger snarare förvärfvas och måhända högre skattas, än verklig själsodling, hjertats egenskaper samt grundliga och nyttiga kunskaper. Staten har icke vidtagit någon åtgärd för att tillrättavisa denna missriktning, hvilken likväl för samhället varit högst förderflig. Utan någon statens åtgärd har dock i sednare tider en bättre åsigt börjat göra sig gällande.
Alt den uppsägningstid, som i allmänna Lagen 14 Gap. 1 och 10 $§:ne H. B. är fastställd, vore, på sätt erfarenheten både före och efter i8o5, skall hafva ådagalagt, den förmonligaste; samt 2:0 att, som tjenstehjon, sedan uppsägning egt rum, sällan förhålla sig lika beskedligt, som under den föregående tjenstetiden, det alltså stadgas måtte: ”att tjenstehjon, "som vill skiljas vid husbonde, bör säga upp ”tjensten icke tidigare, än två och icke senare än en månad före stämmodag, hvilket ”stadgande äfven gäller för husbonde.” Till svar å ifrågavarande anmärkningar få Utskotten vördsamt åberopa deras, pag. 4i och 4a af Betänkandet, afgifna yttrande Öfver de väckte motionerna, rörande bestämmandet af uppsägelsetiden ; hvarvid Utskotten dock hafva bordt, i afseende på sistnämnde anmärkning, tillägga, att en månad före stämmodag synes vara för inskränkt tid för husbonde att anskaffa annat tjenstehjon, J.ags. Allm. Bea t», o. 0<: c. U/A. Uti. N:o 71. 3g och för tjenstehjon att höra sig om efter annan tjenst. Att förlusten af ett halft års lön för tjenstehjon , som icke i rättan tid inställer sig i tjensten , syntes vara en allt lör vida utsträckt ansvarsbestämmelse. Utskotten anse Legostadgans föreskrifter böra i möjligaste måtto närma husbondes och tjenares ömsesidiga rättigheter och skyldigheter till harmonie med hvarandra. Stadgan ålägger den förre åtskilliga stränga förbindelser, såsom correctiv mot Contractsbrott å hans sida; det vore då icke skäligt att nedsätta ansvaret för den senare, när han brister i fullgörandet af sina pligter; och aldraminst då han brister i den, att inställa sig i rättan tid i tjensten, samt dymedelst kan åstadkomma obotlig skada för en husbonde, som i flyttningsdagarne blifvit ställd utan arbetsbiträde i sysslorne.
Besök göras i ladugården och mjölkkammaren, der man får se hur mjölken uppsilas, hur smör och ost beredes, o. s. v. I augusti tjenar måhända skörden till betraktelseämne, liksom äplet under hösten, granen i december s. v. Vintertiden har man is och snö till ämne för teoretiska vinkar och - praktiska experiment, eller ock någon öfvervintrande fogel, hans utseende, hans lefnadsvanor, m. m. Inom det geografiska området al' det endast de mest enkla rumförhillandena som kon~ma i fråga, såsom barnkammaren, det egna lieinmet, eller grannens hem; luften och ljusets verkningar .på allt lefvande, solens stallning under de olika årstiderna, vädrets .och temperaturens växlingar, m. ni. Barnen göras hemmastadda i de närmast omgifvande rummen, i husets öfriga delar sisom vinden, källaren samt g ?irden, tradgirden och de närliggande gatorna. De kunna upprita det rum hvari d,e undervisas, sedan d e förut matt dess yta med sina små fötter; de mata afven vägen mellan de skilda hemmen samt afteckna och bygga denna vag med sina klotsar. Hvad barnet upplefver och hvad det ser, ställer det sålunda tillsammans med bilden, och huru ofullkomlig denna sammanställning an må utfalla, så har den d y k ett stort varde såsom .en omedelbart från barnet sjelft utgående verksamhet. Det tecknar fogeln, det modellerar aplet, det bygger stallet för hästen eller kon. De mindre barnen förfardiga af grenar och rispade trådar ett fogelbo; de större forina af lera såväl fogeln som ägget. Outtömlig ar rikedomen på ämnen son1 erbjuda sig. Barnen slappas icke i sina intressen, utan omfatta alltjemt föremå- len för sin undervisning med en kärlek, som uppspirar ur det satt hvarpa denna meddelas dem. Sålunda blir lärdomen lefvande, .lara är lefva~, och * det inlärda fäster sig på en gång i barnets hade hjerta och förstånd. Den skapande kraft, det verksamhetsbegär som innebor ej allenast hos den vuxna menniskan utan afven hos barnen finner på så satt rik näring.
De Geer, som säkerligen bättre än de flesta är i tillfälle bedöma ordens valör och vigten af hvart och ett sådant, då det nyttjas statsmagterna emellan, kan det således icke förundra, att desamma noga granskas, och att jag vid detta tillfälle nödgats beklaga, att det rätta uttryckssättet, som H. Exc. nu begagnat, icke influtit i den af Hr Frih:n kontrasignerade Propos:n från K. M:t. Då jag förra gången yttrade mig i detta ärende, förbehöll jag mig att framdeles, under öfverläggningens förlopp, få bestämma, huruvida jag ville deltaga i yrkandet om åtgärdens ogillande, hvartill jag visserligen hyste mycken benägenhet, om än jag ansåg enkan böra af oss lemnäs i oqvald besittning af hvad hon undfått eller åtminstone af den del, som motsvarade den henne af R. o. Ad. nu tilldelade pension. Men de af Hr Fåhrteus och Gr. Mörner andragna formella motskäl emot ett sådant, af R. o. Ad. uttaladt ogillande, 0hafva öfvertygat mig derom, att derifrån bör afstås. Återstår då, att, när rent afslag ej åsyftas, antingen bevilja hvad Utsk:t tillstyrkt, eller att, på sätt Frih. Liljencrantz föreslagit, nedsätta beloppet tdl 4,000 rdr, hvilket skulle stå i öfverensstämmelse med hvad R. o. Ad. nyss i sjelfva pensionsfrågan beslutit, och således väl kunna försvaras. Huruvida en sådan nedsättning i ett af K. M:t allaredan till utbetalning anordnadt belopp, skulle i annat hänseende vara önskligt, nemligen för den harmoni, som emellan statsmagterna bör finnas, och som jag alltid önskat bevara, om än ett hugneligare tillmötesgående af R. Skrs ej allenast önskningar, men beslut, kunnat vara önskvärdt i vissa, rätt vigtiga frågor, detta är ett föremål, hvarom jag nu icke vill yttra mig.