Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Främmande äro dina män och kvinnor, främmande deras lumpor och laster, främmande din sabbats buller och färdsel, dryckjom och handel, dina spelhelveten, dina skamlösa krognästen, dina svältlöner, dina baracker, dina våningshus och dina få, pompösa, öfverfyllda kyrkor; främmande är att din hjärna hyllar människorätt men ditt väsen trampar den afundsamt ned; främmande är din brist på gedigenhet, din förslagenhet, din misstänksamhet, ditt rasande förvärfsbegär, som inga medel skyr och din agande oro. Detta är icke Amerika, det är det moderna Europa på Amerikas frihetsgrund, i dess lätta drifvande luft, det är på sin höjd ett halft Amerika. Kanske är det framtiden. Kanske är utvecklingens och ofullkomlighetens lag den, att ljuset skall brytas genom din prisma, Chicago. Men du är icke den heliga nya värld, hvarom fädren drömde. Du har icke vetat konservera, icke bygga på gammalt godt underlag; därpå kännes bastarden ... Louise Hultman sitter i den mörka affärsbyggnadens förstuga, hon har krupit in i ett hörn af järnspiralen, som vindar sig upp ett godt stycke mot skyn och hon får sitta i fred, ty de stora hissarna där borta besörja transporten. Från gatan ser hon männen komma halfspringande, utan öfverrockar, de ha ännu knappt sväljt sista biten lunchpaj, filthatten sitter på tre kvart och en diamant glittrar nedanför den tvifvelaktigt rena kragen. Med ett språng stå de bakom gallren – en knyck – och som en häftig vindstöt far den svängande buren till väders. Hon har sett Tore försvinna någonstädes i sjuttonde våningen – och det är så underligt söfvande att vänta, en mängd idéer fara genom henne, de ackompangeras af det idkeliga hvinet och gnället från drifmaskinen. Folk slår i dörrar högt uppe och långt nere, och hon sätter ofrivilligt samman hvad hon läst och tänkt och hört med det lilla hon sett af den underliga staden, det blir till ett fantastiskt helt och gnager likt en envis fil på hennes trötta hjärna. Som det hemlighetsfulla orkersterbruset ur forsen, utgör det själen i det nyktra, lefvande sorlet rundt om ...
A 226. — angående återinförande derstädes af belåningsrätt å råkoppar för Falu Bergslag. XI. B. 77- A. 85. — och dess Låne-kontor, angående belåning af guld och silfver uti. XI B. 151, 266, 278. A. 280. — Banko-Diskont-verket och Låne-Kontoren, om ny expeditionstaxa lör. VI. B. 41. 337- A. 468 VII. E. 3. — angående utgifvande derifrån af ett räntefritt lån å 50,000 Rdr Ernt till Myntverket. VI. 371. 11. 464. VIII. B. 113, 124. A. 127. E. 197. — om rättighet för, att utan hinder af det för dess behållningar å utrikes ort nu stadgade maximum, inköpa det silfver KiksgäldsKontoret kan i Hamburg och Altona hafva att aflåta. XI. 353. 11. 354. B. 441, 444, 454. A. 457. — om nedsättning i priset å silfver, som i omyutad form försäljes från. V. B. 176. A. 226. — om vissa förändrade föreskrifter angående medels emottagande på uppoch afskrifnings-räkning i. lil. B. 37. A. 38. Bankens Depositions rörelse och vexlings-kassa, angående vissa förändrade föreskrifter rörande. IX. U. 612. 790. E. 815. — diskontering af vexlar mot 4 procents ränta, om upphäfvande tills vidare af stadgandet rörande. B. ISO. A. 194. — fastighetssamt skiftesoch odlingslån, angående. I. 499. II. E. 4.
Detta har varit anledningen hvarföre jag väckt denna motion och emedan jag trodde, att någon annan med mera insigter och erfarenhet skulle hafva väckt dessa frågor om ändring i krigslagar och regbten, och att äfven detta skulle något hafva blifvit vidrördt vid denna Riksdag, så dröjde jag till sista dagen att afgifva dessa motioner; detta gör också att den nu ifrågavaride motionen blifvit något knappt upsatt, hvarföre jag ön - 568 Den 10 December c. m. skade, att få förändra den, på sätt jag redan framställt, men då detta icke i sin helhet kan låta sig göra, anhåller jag, att mitt nyss uplästa skriftliga anförande, måtte, såsom ett amandemang till min motion, jemte dessa mina yttranden till Utsk. få åtfölja, med önskan, att Utsk. dervid måtte fästa det afseende, som saken verkligen förtjenar, och jag tror, att Gr. af Ugglas skall erkänna billigheten af hvad jag här yttrat och vid närmare betänkande icke sätta sig mot saken. Remitterades till Allm. Besv - o. Ekon.Utsk Föredrogs Hr Muncka, Bror Gust. Reinh., d. 4 dennes e. nr. på bordet lagda motion, ang:de löneregleringen för Kaptener vid Artilleriet samt tjenstgörings-penningar för verkligen tjenstgörande befälet. Hr Munck hade inlemnat ett så lydande anförande: För tillfället ej närvarande, anser jag för min egen skull nödvändigt att underrätta R. o. Ad. derom, att till följd af ganska naturliga omständigheter, motionen, då den först till behandling på Riddarhuset förekom, ej blef fullkomligt troget upläst. Hr Bildt, Didrik Gillis: Granlagenheten förbjuder m-ig att, då motionären är sjul; och frånvarande, ingå i någon fullständig granskning af den nu föredragna motionen, men, på det att icke inom Utsk. vid motionen må fästas ett afseende, som den icke förtjenar, så anhåller jag att bland denna samling£af sakkunnige personer öppet få förklara, att den, med undantag af det yttrande, att Kapitener vid Art:t böra erhålla löner till lika stort belopp, för öfrigt innehåller faktiska oriktigheter.
Majit uti Sin Proposition vid förra riksdagen föreslog eller 5,000 R:dr; men dä Rikets Ständer icke funnit sådane omständigheter vara för handen att löneförhöjning för ifrågavarande Chefsbefattning kan anses vara företrädesvis af behofvel påkallad, hafva Rikets Ständer ej kunnat högstberörda nådiga framställning bifalla. 4:o. Beträffande anslaget för Statistiska Centralbyråns ordinarie tjenstemän, har E. K. Maj:t äskat att, i stället för de till Byråns tre tjenstemän å staten nu uppförda löner, cn summa, motsvarande dessa löners sammanlagda belopp, eller 9,000 Ridr årligen må anvisas för att mellan de tre tjenstemännen lika fördelas; och hafva Rikets Ständer af det E. K. Maj:ts nådiga Proposition bilagda Stats-Rädsprotokoll öfver Civilärenden af den 14 Oktober 1859 inhemtat, att t. f. Chefen för Statistiska Centralbyrån, Medicinal-Rådet m. m. Fr. Tb. Berg, uti memorial af den 23 nästförutgångne Augusti, i omförmälda hänseende, på anförda skäl, i underdånighet hemställt, att E. K. Maj:t måtte af Rikets Ständer äska en summa af 9,000 R:dr årligen, att fördelas emellan Statistiska Centralbyråns Irenne tjenstemän, på sätt E. K. Majit kunde finna lämpligast, antingen såsom bestämd lön af 3,000 R:dr åt hvardera, eller ock jemlikt det förfarande, som, enligt E. K. Maj:ts nådiga föreskrift nu tillsvidare egde rum, nemligen att ExpeditionsUtskottets Förslag lill underd. Skrifvelse N:o 467. 49 all hvardera af beniälda tjenstemän åtnjöte 2,500 R:dr i årligt arfvode och Chefen hade att, med afseende ä hvarderas ådagalagda nit, arbetsamhet och skicklighet samt beskaffenheten af göromålen, hos E. K.
Sallader på Engelska sättet, erhållit nådigt tillstånd, att i Manufactur-Discont-Fonden uppbära lån i vanlig Discont-väg, under villkor att Fondens tillgångar sådant medgåfvo, ulan rubbning af den andra Fabriks-Idkare, efter verkställd reparation, tillkommande låhrätt, blifvit, genom Kongl. Brefvet af den 12 Januarii 1820, berättigade, att upptagas i den årliga repartitionen af nämnde Fond; äfvensom Kongl. Majit, genom nådigt bref af den 22 Martii 1821, tillåtit Handlanden i Götheborg, A. R. Lorentatt i förhållande till värdet af den Porter, lian, vid sitt nära Götheborg anlagda Porter-Bryggeri, åstadkommer, åtnjuta Disconträtt, dock så, att lånsumman icke får Öfverstiga 25,000 R:dr, och med villkor, att andra lånberättigade Fabriks-Idkare derigenom icke i deras lånrätt förnärmas: och hafva vi härvid endast bort tillägga, att det instämt med Rikets Ständers, uti underdånig Skrifvelse till Kongl. Maj:t, angående Fonderne och Medlen under Commerce-Collegii förvaltning, af den 14 Julii 1818, yttrade önskan, att Kongl. Maj:t, af de medel, hvilka blefvo användbara genom indragning af de vissa personer gifna utsträckta lånförmåner i Manufactur-Discont-Fonden, måtte i nåder meddela lån i vanlig Discontväg åt sådane flere Fabriker och Manufacturer, som Kongl. Majit kunde finna medföra den allmänna nytta och gagnelighet, att de förtjente delaktighet af dylikt understöd. I enlighet med hvad Rikets Ständer vid 1815 års Riksdag hos Kongl, Ma*j:t i underdå - 54Ö Riksens Ständers nighet begärt och Kongl. Maj:t, uti nådig Skrifvelse till Kongl. Commerce-Collegium, af den 6 Martii 1816, förordnat, har Kongl.
hafva afseende på mera aflägsna resultat utöfva en inskränkning af de känslor som leda till omedelbart nöje. När menniskor blifva mera fullständigt lämpade efter de sociala förhållandenas kraf, skola de klarare inse de onda följder, som dåliga handlingar helt naturligt framalstra, och de fördelaktiga följder, hvilka också helt naturligt alstras af goda handlingar. Ty här, om någorstädes, behandlar HerbertSpencer vår berömda civilisation såsom endast de första tecknen att vi böja oss från barbariet, hvaraf spår ocb qvarlefvor i alltför många ideer och vanor ännu vidlåda oss. Under titeln » Descriptive Sociology » har han utgifvit ett stort folio-yerk, för hvilket han under åtskilliga år an-vändt vetenskapliga biträden vid samlandet och klassificerandet af fakta hörande till alla samhällstyper, vilda stammar, utgångna raser, existerande civilisationsformer, och från denna massa af sakförhållanden deducerar han värdefulla iakttagelser. Han visar, att menniskan var ursprungligen danad för ett anti-socialt och rofgirigt lif, hvaraf kriget är en qvarlefva. Hennes primitiva omständigheter medförde, att hon skulle uppoffra andras välfärd för sin egen. Men genom befolkningens tillväxt har det förhållande i tillvaron, hvilket vi benämna socialt, blifvit nödvändiggjordt. Under verldens gång hafva menniskor blifvit ökade ända till dess de tvungits att lefva mer eller mindre tillsammans, och deras nuvarande omständigheter kräfva att de icke få uppoffra andras välfärd för sin egen. Men under sådana förhållanden fordrades en moralisk ordning till att dana menniskan för hennes ursprungliga tillstånd, och en annan be-höfves till att dana henne för sitt nuvarande tillstånd; och hon har varit, är och skall länge ännu fortfara att vara i en jemkningsprocess; så länge ännu hennes gamla egenskaper vidlåda henne, är hon ännu icke lämplig för det sociala förhållandet. Men hennes progressiva afpassning derför är säker, modifikationen i konstitution och karakter, hvarige-nom den åstadkommes, beror på en lag som genomgår hela den organiska skapelsen och som måste sluta med fullkomlighet. Under tidens lopp måste de menskliga förmögenheterna formas till fullständig afpassning för samhället: hvad vi kalla ondt och osedligt, måste försvinna.
Jag får härvid påminna, att då vi icke un - Den 28 Juli f. m. 265 under tiden eller ulltid kunna vara här närvar, och lenina våra röster till sådana åtgärders vidtagande, hvarigenom sedelemissioners skadliga inverkan på Banken skulle afböjas, måste vi nu lemna våra röster till sådana beslut, som kunna trygga oss mot alla faror i detta afseende, under Ii. lS:Is frånvaro. Om således proportionen i förevar, fall borttages. måste en bestämd valuta i summa utsättas, hvaröfver reella cassan måste stå och bibehålla sig, om sedelemissioner skola tillåtas. Gr. Cronhjelm har ganska riktigt hyllat den princip, som Hr Lefre'n framställt, likväl med den icke obetydliga skillnad, att Hr Gr. föreslagit, att, sedan proportionen vore upphunnen eller cassan nedsjunkit till det bestämda minimum, några sedelemissioner icke skulle få ske, med mindre valuta derför i Banken insattes; men bland denna valuta har Hr Gr. äfven nämnt exportabla efifecter, eller sådant, som här i landet produceras. Jag vill blott fästa uppmärksamheten derpå, att denna skillnad utgör en hufvudsaklig del, hvarpå afseende måste göras, och att, antingen en viss proportion eller en viss summa bestämmes, hvaröfver metalliska cassan måste stå, 0111 sedelemissiouer skola äga rum, något afseende på exportabla efifecter i och för sedelemissioner icke bör hafva. Hvad det förslag af Gr. Cronhjelm beträfifar, att io:de och litte punkterna borde sammanslås, får jag erinra, att flera försök redan blifvit gjorda att i en enda punkt uttrycka flera sladganden, och att man dervid kommit till det resultat, att sådant förfarande leder till långt större omvägar, än dem man vill undvika. Om vi deremot rätta den efterföljande punkten efter den föregående, skola vi undvika vidlyftiga discussioner; oell det är med afseende derpå, jag anser mig böra foga mig efter Hr Lefrens åsigt, såsom ledande till minsta bråk, tidsutdrägt och besvär. Frih. Rantzou:
Dess befallningshafvande i förening med konsistorium anbefalla att vederbörande församlingar förständiga; samt att om svårigheter å endera eller begge parternas sida skulle å den för ärendet afgörande utsatta allmänna sockenstämman inöta, dertill skälen i sådan händelse böra i protokollet fullständigt anföras, E. K. M ville, sedan vederbörande Landshöfding och konsistorium utlåtanden afgifvit och Kammar-kollegium öfver ärendet sig yttrat, begagna Sin höga rätt, att, jemlikt sista momentet i Kongl, kungörelsen den 3 April 1816, ”efter i hvarje läll förekommande omständigheter, dessa konDih. till R. St. Skrifvelse, JV.o 235. ventioner i nåder reglera och för en tid af 25 högst 50 år fastställa," dock att, 0111 en sådan konvention uppgöres under en pastors tjenstetid, för att gälla efter hans afgång, samma pastor må vara öppet och obetaget att det nya allöningssättet äfven för sin tjenstetid i församlingen antaga, derest med församlingens begifvande han så häldre vill, än att qvarblifva vid det, hvarom för hans tjenstetid redan kan vara öfverenskommel. I afseende åter på Komministrarnes nuvarande aflöningssätt; så ehuru författuingarne rörande det lönebelopp, som bör till desse tjenstemän utgå, ära i någon mån mera bestämda, än i fråga om pastorernes löner, hvilket förhållande oek synes berättiga till den förmodan, att mindre svårigheter torde möta för nämnde inkomsters behöriga ord liand ef förekommer likväl, å andra sidan, att komministers-Iönerne inom en del församlingar, till följd af dessa bestämmelser, torde blifva nog svaga och otillräckliga, för att rättvisligen kunna anses åt innehafvarne erbjuda skälig bergning. Och Rikets Ständer anse alltså ett allmännare tillvägabringande af konventioner för reglering och till någon del förbättrande af komministrarnes löner jemväl af behof vet vara påkalladt. Att meddela några närmare föreskrifter för detta ändamål torde dock mindre vara af nöden, enär E.
Dess och rikets Statskontor att, efter det vederbörande förvaltande verk blifvit hörde, sig i underdånighet yttra, angående den af Rikets Ständer i ofvanberörde måtto föreslagna reglering, samt i hvad mån och på hvad sätt densamma lämpligast skulle kunna tillvägabringas, afgaf Statskontoret, under den 30 October 1834, dess underdåniga yttrande i ämnet, dervid Statskontoret efter att hafva från de förvaltande verk, hvilkas inkomster syntes kunna blifva föremål för den ifrågaställa regleringen, infordrat sådane uppgifter, som Rikets Ständer ansett för ärendets pröfning erforderliga och hvilka uppgifter upptogo så väl förhållandet med inkomsterna för då sednast förflutna tio år, som afkortningar derå jemte de i och för upphörds-bestyret och kontrollen belöpande kostnader under samma tid, i underdånighet anförde, att enär inträffade alltför höga eller alltför låga markegångspris under sednaste fem år kunde lemna ett medelpris, som verkade menligt antingen för statsverket eller för de förvaltande verken, Statskontoret ansåg, det ett medium för tio år företrädesvis borde begagnas vid uppgörandet af ifrågavarande förslags-heräkningar, helst detsamma mäste anses innebära ett resultat, som mer närmade sig till det rätta, hvadan äfven, der det låtit sig göra, den af Statskontoret uppgjorda beräkning vore grundad på förhållandena under deh längre tidrymden; hvarjemte Statskontoret, som i öfrigt instämde uti den af Rikets Ständer yttrade åsigt, att all kronouppbörd, skatt och afgift, af hvad namn den vara må, borde ingå till statsverkets kassor, likväl ansåg det härvid af Rikets Ständer ifrågaställa undantag af de till Riksgäldskontoret inflytande bevillnings-medlen icke vara lämpligt eller af behofvet påkalladt. Vidare hade Kongl. Maj:t i ämnet hört de till uppgörande af förslag i afseende å skatteväsendets samt uppbördsoch redogörelseverkets förenklande serBih. lill II.
Riksdags-Ordningen, Stats-Utskottet finnér sig icke nu ega att något utlåtande häröfver afgifva. Beträffande frågan om Talmannens ersättning för egna Riksdagskostnader och hvilken Preste-Ståndet ansett böra vara fullt anständig; så Stats-Ut skottets Betänkande N.-o 2. 5 förekommer väl, å ena sidan, att, genom upphörandet af Talmännens representations-skyldighet, de kostnader, dem i sådan egenskap förorsakas, äfven skola i betydlig mon förminskas5 men, å andra sidan, lärer icke eller kunna nekas att Talmännen , i och för uppfyllandet af det dem anförtrodda vigtiga kall, få vidkännas betydliga utgifter, dels genom vistandet på en främmande ort, dels ock genom omöjligheten att under Riksmötet egna erforderlig tid och omtanka antingen åt innehafvande embeten eller enskilda angelägenheter. Dä härtill kommer, att, vid föregående Riksdagar, utom representations-penningarne, serskilda ersättningar beviljats dels efter räkning, dels genom månadtliga hyres-anslag, anser Stats-Utskottet sig böra tillstyrka, att, äfven vid innevarande Riksdag, ersättning må anslås åt Herr Landtmarskalken och Herrar Talmän för deras Riksdags-kostnader. För bestämmandet af beloppet utaf en sådan ersättning, har Utskottet sökt ledning af hvad vid föregående Riksdagar egt rum, och dervid inhemtat, att representations-kostnaden , som vid 1015 års Riksdag utgick: för Herr Landtmarskalken, efter ingifne räkningar, med omkring 2,500 R.'dr samt för Herrar Talmän med 1,000 R:dr Banco för hvarje i månaden, vid I825 och 1320 årens Riksdagar varit fastställd till ett månadtligt anslag af 600 R:dr Banco, med undantag för Herr Landtmarskalken, sorn derå icke väckte anspråk, men med tillägg för Preste-Ståndets Talman af 200 R:dr i månaden till hus-hyra och ved, samt af 250 R:dr till hus-hyra för Bonde-Ståndets Talman, Secreterare och Cancellie.
Arfvoden till Då, för besörjande af Låne-konlorens angelägenheter i Stockholm, alltsedan Fåne-kontoLSne-kontorens inrättande varit bland Bankens tienslemanna-nersonal utsedde särrens KoniJ * mitterade i skilde Kommitterade, hvilka derför uppbära arfvoden lill belopp, som af Fullmäktige, Ranken. mef| afgeen(je § göromålens omfång, årligen bestämmas, och för nästlidna år utgingo från Låne-konloret i Göteborg med 750 R:dr, från Låne-konloret i Malmö med 500 R:dr och från Lane-kontoret i Wisby med 200 R.dr, oaktadt de för Banken och Låne-kontoren fastställde aflönings-stater ej upptaga något anslag för berörda ändamål, hafva innevarande års Revisorer, för den händelse att Rikets Ständer skulle finna skäligt medgifva utbetalning jemväl för framtiden af dylika arfvoden, och således de bestyr, hvilka det åligger ofvanbemälde Kommitterade att besörja, icke skulle kunna, såsom Revisorerne för deras del ansett, åt vissa af Bankens tjenstemän uppdragas utan åtnjutande derför af särskild ersättning, hemställt, att tillåtelse för Fullmägtige att bevilja ifrågavarande arfvoden inom det belopp, Rikets Ständer lära bestämma, måtte uti Banko-reglementet intagas. Efter inhemtad kännedom af den förklaring, Fullmäglige afgifvit öfver Revisorernes sålunda gjorda hemställan, får Utskotlet anmäla, alt Utskottet vill framdeles till Rikets Ständer inkomma med yttrande i fråga huruvida ofvariberörda bestyr må, Banko-Utskottets Berättelse M 6. 7 kunna Släggas vissa Bankens tjenstemän såsom tjenstepligt, eller, på sätt Fullmägtige tillstyrkt, Låne-kontorens Kommitterade må bibehållas vid åtnjutande af vissa derför bestämda arfvoden. S «■ (1839 års Rev.-ber. § 19 och Fullm.
I Riksd.Beslutet från förra Riksdagen finnes det icke, och i K. M:s Nåd. Propos. och de Skrifvelser, som utgått från Regeringsmakten äro helt andra åsigter uttalade. Hvar ser man då beviset för den satsen, att det vore en afgjord sak att vestra stambanan skall dragas norr om Mälaren? Gr. Sparre har yttrat, att det sunda förnuftet presiderade för beslutet att anlägga Köping-Hult-banan. Jag bestrider visserligen icke att i detta beslut legat en fosterländsk syftning, men huruvida beslutet varit så särdeles nyttigt, huruvida det haft de följder man åsyftade dermed, det synes vara en annan Den 6 December f. m. 439 fråga; derom torde tankarne vara delade. Gr:n har trott att det sunda förnuftet i detta fall skulle hafva bibehållit sitt välde, om icke intrigen, jag upfattade det så, hade lagt hinder i vägen derför. Visserligen har man, mine Hrr, stött på en intrig i detta fall, ty vi veta att det var en högst beklaglig och verldskunnig intrig, som störtade Köping-Hult-bolaget, men något annat spår till intrig har det åtminstone icke lyckats mig att på något sätt uptäcka, men väl har jag varit vittne till en strid mellan kompetetente auktoriteter i denna fråga på det mest öpna sätt, då man gifvit hvarandra skäl för och emot. Gr:n har yttrat att förslaget till anläggandet af den vestra stambanan, söder om Mälaren skulle hafva utgått från några jordägare i Södermanland. Förslaget har utgått från en aktad jordägare i Södermanland, hvilken nu icke är Riksdagsman vid denna Riksdag. Det har blifvit framstäldt i länets Hushållssällskap, som gillade detsamma och updrog åt en Komité att behandla frågan. Detta är det faktiska i saken. En annan talare har yttrat fruktan för det storartade i Öfverste Ericssons förslag.
Den återstående delens upptagande skall fullborda denna förening, hvarigenom Svenska Nationalrepresentationen kommer att innesluta all den upplysning och förtjenst, all den skicklighet och förmögenhet, som detta laud har att erbjuda, och af hvilka elementers naturliga verksamhet och rigtning skall alstras den princip, som, försonande och upplysande, skali upplösa striden emellan det förflutnas rättigheter och det tillkommandes billiga önskningar. Upptagandet af orepresenterade medborgare inom båda Kamrarne skall äfven verka förmedlande emellan dem. Öm dessa civilisationens och förmögenhetens re O presentanter utveckla det inflytande uppå Sveriges lagstiftare, soffi de hittills visat sig hafva ulöfvat på de Europeiska Staternas öden i allmänhet; >4 TIur lill Conslilutions-Llskollels Memorial, N.o 16. så lärer vä! deras fullständiga införiifvande med vår nalional-representation ej vara utan vi^l för Smides Irarntid. Sättet, hvarpå Ridderskapet och Adeln samt Presterskapet skola constituera sig till delaktighet uti denna Ramare, må bero afserskiidte ståndsordningar. Sådana äro icke främmande för nuvarande representation (jemför 12 § R. O.å, De böra förbehålla åt dessa Stånd rättigheten att serskildt valja ett Riddarhus och ett Ecclesiastik-Utskott, för att i allo förfoga, såsom dem godt synes, med ärenden, hvilka blott röra ettdera af dessa Stånd. Till följd af det föregående kommer denna Ramare i öfrigt att bestå utaf några Ledamöter, hvilka Kongl. Maj:t eger att utse för hvarje Riksdag,’samt af hälften af de orepresenterade. Att Kongl. Maj:t skall utse några ledamöter af Nationalrep-resentalionen följer redan deraf, att Konungen eger att tilldela Adelskap; men en sådan rättighet synes derjemte vara nödvändig för utvecklandet af Regeringens åsigter, och till försvarande af dess åtgärder, på det att tidningspressen under Riksdagarne ej måtte kunna antaga en ställning emellan Regering och Folk.