Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hans moraliska känsla måste således ovilkorligen blifva nedsatt. Detta är visserligen nu till någon del rättadt, så att befälet åtminstone behandlar honom menskligt. Ur dessa förhållanden utvecklar sig den tanken, att det är ett syndastraff att blifva båtsman, men i sjelfva verket äro båtsmännen ganska bra. Om man nu undanrödjer dessa orsaker och låter båtsmännen få exercera och slippa släparbete, och om han under sommaren fick komma om bord på ett fartyg, som seglade en längre tid och han der fick kunskap om det yrke, som han tillhör, så skulle han tilltvinga sig större aktning, och man skulle slippa att höra några klagomål öfver hans oduglighet och dåliga uppförande. Om den nu föreslagna skrifvelsen till K. M. kan hafva den påföljd, att K. M., för att lätta rustningen, minskar båtsmanshållet, och om sedan de inflytande vakans-afgifterna användas på sådant sätt, att de qvarvarande båtsmännen blifva bättre hållna, så att deras sjelfkänsla väckes, så är ett ganska stort ändamål vunnet, och vid sådant förhållande vill jag yrka på bifall till Detänk:t. Hr Mannerskantz: Under den senare delen af diskussionen har man mycket fästat sig vid den tafla, som af motionärerne blifvit framställd. Man kan måla en tafla på olika sätt och likväl måla sannt. Jag tror att denna tafla bar fått väl starka färger, men det hindrar den icke att vara natursann. Ett misstag är här begånget, när man trott att målningen omfattar de i tjenst varande båtsmännen. Så är icke förhållandet, men den stora mängden af båtsmän inverkar på befolkningen uti de omkringliggande delarne af landet. Det är naturligt att de, som hafva befäl öfver båtsmännen, äro angelägna att endast behålla de karlar, som äro dugliga, och deraf följer att en hel hop får kasseras vid temligen tidiga år. Dessa blifva sedan qvarboende i trakten och komma merändels att ligga fattigvården till last. Allt detta gifver stoff till en sådan tafla, som nu blifvit framställd.
Estafettesamt 8 och 9-sitsiga Postvagnar äro ej upptagne för icke-chausséerade vägar. § 17. För uppfyllandet af de i kontraktet öfvertagna skyldigheter, ålig ligger Entreprenören att ställa kaution för ett belopp, som motsvarar den månatliga godtgörelsen till honom, enligt kontraktet, och minst 25 Thalen Kautionen kan bestå, antingen i sådant hypothek, som antages till Pupillsäkerhet, eller ock i räntebärande Statseller andra af Staten garanterade, kur serande papper (som noteras på Börserne). § 21. Bestämmer Ofver-Post-Direktionen, att vagnarnes underhåll skall ske efter räkning; så åligger den Postanstalt, till hvars inventarium vagnarne höra, att låta verkställa vagnreparationerne genom dugliga, bepröfvade handt verkare. § 32. När en vagn blifvit så utnött, att han icke vidare med fördel för den Kongl, kassan kan grundligt iståndsättas, för att vidare i post-tjenst begag nas, skall han, efter uppskattning af värdet, på offentlig auktion försäljas. § 33. Privatvagnar, hvilka till form och inredning skola vara lika med de Kongl. Postvagnarne, kunna såsom Hufvudvagnar användas allenast vid bikurser och öfverhufvud taget blott i sådana fall, när nyttjandet af Kongl, vagnar skulle falla sig mera kostsamt. För anskaffning af Privatvagnar, med inbegrepp af underhåll, underreden, rengöring och smörjämnen, kan, såsom maximum, betalas på ChausIckechaus séer. serade vägar, för en 2-sitsig vagn per mil ... \\ Sgr 2 Sgr » i—6—8 d:o eko ... 2 » Jf » (i a ö-sitsig). » 9 d:o d:o d:o 2^ » — § 34. H ufvud vagn arne för posten, antingen de tillhöra Staten eller privata, skola belysas för Postkassans omedelbara räkning, och belysningen sker med stearinljus. Om Kongl. Personers resor. § I. För dessa resor gälla i allmänhet samma bestämmelser, som för Extra Postbefordringen. § 4.
Detta ftulle genom Protocolls-Utdrag dc Respective Med-Ständen fa mål som Stats-Utskottet wördsamk och »vänligen tillkännagislvas. 17» supra. S. D. Te fliljaktigheter, sorn, enligt hwad Riksens Högloft. Ständers Expcditions-Utstott i Prolccolls» Ut - Den 17 April. Fog Utdrag för nästlidne dag anmält, hos Riks-Ständen förekommit i beflutet rörande Bcwillnings-Förordningcn, ansäg Borgare-Ständet, böra genast öfwerlemnas till Rikfcns Högloft. Ständers förstärkta Stats-Utffotts afgörande pä sätr 69 §. 1 Negerings-Formen innedäller; .Och pä dct en nödig skyndsamhet med denna ätcrsiäende åtgärd sa i afseende ä detta högst wigtiga mål som de flere angelägna ärenden, hwilka till ett lika behandlande stro af Riks-Ständcn hänwiste, mätte wid Riksdagens nära för handen warande flut, blifwa iakttagen, önskade Borgare-Ständet för sin del, att det förstärkta StatsUtffottet senast i morgon och derefter sä oafbrutit som omständigheterna kunna tilläta, behagade till desta mälS handterande och afgörande sammanträda. Hwilket de Refpective Med-Ztänden samt wcderbbrande Utskott wördsamt och manligen skulle tillkännagifwas. lllt supr». S. D. Efter uppläsandet af Riksens Högloft. Ständers Expeditions-Utflotts nästlidne dag utfärdade Memorial angäende Riks-Ständens skiljaktiga beslut i följande 2:ne mäll-, nemligen 1:0 angäende de till aflöning för Landshöfdingarne i Wisby och Malmöhus Län anflagne Kongsgärdar, Noma Kloster och Alnerup, och 2:0
Den måste sale" des, hvilket ej ka° vara svårt, småningom Bihans tili JUhffy, Ftfhl8*71*8*8,8;«1< Smh 2$, etf» Besv■ och Ekon. Vtsk. Betankandeit. utbytas mot finare Spånad af lin * eller, sorn vore än fördelaktigare för det Allmänna, mot väfnader af alla slag, hvilket redan med mycken framgång begynt att ske. De skäl, som man vill hemta af HandelsBalancens undervigt och verkan deraf på Yexelcoursen, förfalla helt och hållet, då juan besinnar, att värdet af det garn, sorn importeras, måste vara mindre än värdet af de väfnader, som deraf tillverkas inom Riket, och hvaraf all införsel utifrån nu genom Kongl. Maj:ts Nådiga och visa beslut är förbjuden. Detta förbud och den stora Consumtion af sådana varor, som äger rum bland alia Glassér af Nationen, gör således en stör mängd af garn nödvändig, som ännu omöjligen kan af några få hittills inrättade Mekaniska Spinnerier anskaffas, hvilka likväl genom andra jnedel böra på allt sätt uppmuntras, och äfven redan genom författningarna njuta den uppmuntran, att de Utländska . gröfre garnsorterne äro belagde med 25 procent i tull och de finare med en, i proportion af finheten minskad afgift. Härtill kommer äfven, att, då ej blott Kongl. Majus egen Nådiga uppmuntran, utan äfven Kongl. LandtbruksAkademiens och LäneHushållnings Sällskapare,as förenade åtgärder synas hafva bidragit hos Allmänheten till en högre uppdrifven konstflit uti hemvHfda tygers förfärdigande af finare och vackrare mönster, samt fastare sammansättning, än förut varit kändt och öfvadt, denna nu 2esv. och Ekon, Etsk. BkSnkandén. började öch så lyckliga sinnesstämning kitfide nedsättas antingen genom brist på Bomullsgarn af vederbörlig finhet» hvilket är så öUndgängeligen nödigt till sådana tygets för* färdigande» eller öok genom ett så öfverdrift
Han är mera fogligt sinnad än i norra delen af Länet, som fått namn af det sjelfsvåldiga och åtminstone i ett Pastorat förljenar detta namn; ty ehuru det en längre tid haft lyckan äga en i alla afseenden utmärkt och duglig Prestman, som sökt mildra folkets lynne och bringa det till lydnad och aktning för lagarne samt äfven till ej obetydlig del deri haft framgång, är det dock ej sällsynt, att i detta Pastorat påträffa personer, bärande märken efter knifven, det vapen, sjelfhämnden mest begagnar. Bränvinssupandet, som svårligen kan inskränkas, så länge husbehofsbränning är tillåten, inverkar ock i hög grad skadligt på folkets moralitet och är ej sällan orsaken till åtminstone de gröfre brott, som inträffa. 3:o När in gar. Jordbruk. Under denna period hafva betydliga odlingar blifvit företagne och fullbordade, så att Länet, då ej missväxt inträffår, nu producerar spannmål tillräckligt för eget behof. Dessa odlingar äro lill stor del följder af laga skiften, hvars fördelar allt mer och mer inses; men emedan odlingarne hufvudsakligast verkställas medelst öfversta lagrets af matjorden förbränning och skördar derefter år efter år tagas, så länge jorden kan gifva någon afkastning, utan att den erhåller hvila eller tillräcklig gödning, 5 kommer della brukningssätt alt i en framtid leda lill hemmanens skada. Länets Hushållningssällskap har, genom ulfärdad kungörelse, sökt motverka delta odlingssätt, men hittills utan synnerlig framgång, ty ögonblickets vinst gäller mer än de klaraste skäl och bevis. Vid 1840 och 1841 års Riksdag äro 10,000 Riksdaler Banko beviljade för Himble och Tollereds aarnes upprensning och jordägarne, hörde, hafva begagnat sig af det tillfälle, dem sålunda beredis, att få dessa vattensjuka och derigenom föga afkaslningsrika trakter förbätlrade. Af berörde summa är en tredjedel bekommen som anslag eller gåfva utan ålerbetalningsskyldigbet.
— Snälla frun, det är alldeles för starkt för oss, sade han och blef af denna dråpliga kvickhet så upprymd, att han rusade ut i tamburen, fick på hatt och rock och inom ett ögonblick stod, frustande af skratt, på trappan. Westerhjelm var honom i hälarna. Men i dörren vände han och lät bugande hatten göra en siratlig sväng inåt. — Har den äran, mina damer — och låten nu för all del eder fromhets sköna orgeltoner ledsaga oss ut i den syndiga världen. Ty Ludde Westerhjelm kunde minsann vara både poetisk och bitande. Holm kom blossande ut på trappan. — Det är för flickornas skull, mumlade han osäkert, man kan inte — jag försäkrar er Nedanför stodo vännerna och sågo så gäckande muntra ut. — Nu ge vi oss af direkt till föreningen, sade Bentzén och hoppade upp i första spårvagn. Tonen var litet myndig, det var icke han, som hittat på den misslyckade idén. Westerhjelm satt länge tyst. Men på hans magra kinder brunno två röda, skarpa fläckar. På ömse sidor om den framilande vagnen brusade åter det världsliga lifvet. Plötsligt kände urmakaren ett grepp i sin arm, och en gnällande röst framstötte: — Hör du Kalle — det är juldag, förstår du, en helig dag — och inte något förbannadt uppkomlingsskoj, som den där otäcka föreningen består sig med. — Vi tittar in till Janssons, det är ett hem, ett svenskt hem och Men fortsättningen drunknade i ett bullrande skratt: — Ludde du ä — du ä — en fästprisse! I väntan på revolutionen. Med ett sarkastiskt stick i sina små svarta ögon dref mr Sewell omkring under tältet framför sin kortvarubutik på Second street och njöt af att se julisolen gassa på Southoch Lombardgatorna. Han tuggade hela tiden eftertryckligt och sparkade då och då fruktskal, som förirrat sig till hans del af trottoaren, öfver på den italienska fruktsäljarens område — ett tilltag, som på grannen judemånglarens anlete framkallade ett hånlöje. Hvad hade väl förmått honom, Thomas Archibald Sewell, att så länge stanna i downtown? Pah, han var en godsinnad narr.
Men så kommer verkligheten med bedöfvande dån allt närmare och närmare, och älfven går strid och upprörd. Det är nog bäst att få stiga i land då! En lummig skogsstig, där fåglar bo och sjunga i träden, slingrar sig efter niporna och upp till fallet. Och där ytterst på klipporna är man omgifven af kokande, fräsande vattenmassor, som störta sig utför under bedöfvande dån och kasta omkring och öfver sig en slöja af finaste skumrök. De höga, lodräta stränderna klädas äfven här af rikt schatterad skog. Här och där bryta sig vilda, svarta klippor fram i stup med klungor af saftiga ormbunkarne i remnorna. Ofvanför fallet skummar och brottar sig älfven hvit, ända tills den ett stycke uppför gör en tvär krök. Det är en stormande skara vreda, hvita vågor, som här kasta sig öfver hvarandra och arbeta sig till raseri under kampen att först komma fram. Och när de så kasta sig utför branten i en enda väldig massa, skimrar och lyser det som smaragd mellan skummet. Det kokar och sjuder, och brottvågorna kastas tillbaka mot klipporna under rytande hot. Och när stockarne följa med i den vilda dansen, slungas de ned mot undervattensklipporna, och ofta äro de afbrutna, när de åter dyka upp igen. Men det är ej värdt att länge se dit ned i det dårande, dragande! Svindeln står på lur, och ve den, som ej är den starkare! I selet där nedanför breder älfvattnet ut sig i maklig ro efter det djärfva språnget, och där hålla vildänderna till. De simma gärna upp emot forsen och i solskenet lysa de hvita teckningarna på vingarne likt skummet, där de gunga upp och ned med vågorna. Här faller lugnets ljuflighet öfver en, och kännes välgörande efter det vilda, fruktansvärda, men lockande sköna, som förut hållit en fången. Åh, än en gång säger jag dig: axla din matsäckskont och tag vandringsstafven i hand! En lapphistoria. Nog kan det gå an att vara lapp och lefva i obygden den tid på året, när dagen räcker dygnet om.
Karin fick helt oväntadt se E b b a Verhoff o c h gick gladt emot henne. * - » Farfar Tolstoi *. E n s o n till den store ryske författaren är s o m bekant gift m e d en fröken Westerlund från Enköping, dotter till Enköpingsdoktorn. Det unga grefliga paret har i dessa dagar fått en arfvinge, enligt hit ingångna underrättelser. Hundraåringen hos konungaparet. Den hundraåriga fru xlhlbom företog en dag i förra veckan den tillämnade färden i vagn kring Djurgården o c h uppvaktade därunder å Rosendal drottningen för att tacka för den vackra bukett, hvarmed h. m:t behagat ihågkomma den gamla på hennes 100-åriga födelsedag. Under omkring en kvarts timmes tid underhöllo sig konungen och drottningen m e d den gamla. » Å h så roligt att möta dig! Hvarifrån k o m m e r du? » » Jag har tagit en lång promenad på Djurgården, där är så härligt, fast betydligt smutsigt. Men nu vänder jag, och så gå vi fram till bron. » » H v a d du är fin, Ebba, » sade Karin beundrande. » En splitterny promenaddräkt! Men är icke den där kragen bra tunn? Så skulle jag aldrig få gå för min mamma, det vet jag. » » Ja, du, lilla fågelunge! Det är skillnad på oss två. Men hur k o m m e r det sig att lillan är ensam ute o c h traskar idag? » » Jo, när jag gick i kyrkan i morse, lågo alla där hemma, utom farbror, o c h sofvo, o c h då var det litet svårt för mig att få sällskap. » » Jaså, du har varit i kyrkan. » » Ja. Har d u? » » Nej, jag går så sällan dit. Det är som o m prästerna aldrig kunde ge mig någonting, — jag kan icke en gång hålla tankarne samlade. Men jag har nu alltid haft min egen religion, och den har blifvit mig dyrbarare, ju m e r jag fått lida o c h offra för den, » tillade hon sakta. Karin såg förvånad ut. » Ack, » sade hon, » du skulle höra den predikant jag brukar gå o c h höra! Han talar s o m ingen annan!
Om Messias säges det: ”Messias skall föra Israel i ett nytt förbund med Gud; ”Guds kärleksoch kunskapsförbund, och genom Honom skall det ”Gudomliga riket på jorden uprättas;” och vidare: ”Med det gudomliga riket på jorden förstås alt den enda sanna religionen skall ”utbreda sig öfver hela jorden, så att alla menniskor erkänna en ”enda Gud, tjena Honom allena och älska hvarandra som bröder.” ”Det är omöljligt alt med denna vackra förklaring öfver det Gudomliga riket, som skall utbreda sig öfver hela jorden och omfatta alla menniskor,” tillägger Hr Waern, ”tro, att dermed afsåges Judarnes flyttning till Palaestina, men på det all ännu mindre tvifvel mätte kunna upstå att icke något sådant verldsligt företag afses, förklaras vidare, att de dödas upståndelse och den stora verldsdomen stå i förbindelse med tron på Messias, hvilken tro således är fullkomligt analog med vår tro på Kristus: ”dädan igenkommande att döma lefvande och döda,” och hvilken jag icke hört minska någons fosterlandskärlek.” 304 Den 23 Februari. ”Då jag således bevisat”, slutar Hr Wcernatt de fordna, i sammmanhang med Mosaiska religionen stående, politiska buden äro uphäfda; att denna religion icke innebär någon förkärlek för det förlofvade landet, utan tvärtom i den eviga Gudens namn bjuder och befaller oinskränkt fosterlandskärlek till det land, hvars undersåter dess bekännare äro: och att tron på Messias icke har afseende på detta lifvet, ulan på det tillkommande; samt tanken ali de för historiska minnens skull med mera förkärlek omfatta deras fä ders fordna fjerran aflägsna hem, än deras eget närvarande, icke tål pröfning, så tror jag ej att man längre kan påstå, att de äro af en främmande nation eller i denna fördom skall finna skäl att vägra dem medborgerliga rättigheter.”
Sprengtporten sålunda gjort sig skyldig, mot honom yrka laga ansvar; äfvensom jag emot Herr Polismästaren Bergman ej kunnat undgå att påstå, det han, som från början af oväsendet ofvanskrifne afton haft derom kännedom och erfarit syftningen af folkrörelsen, så fort densamma kom i gång, icke genast och ulan allt uppehåll härom underrättat Herr ÖfverStåthållaren, utan dermed dröjt minst en half timas tid, måtte för denna uraktlåtenhet af tjenstpligt lagligen ansvara. Öfver dessa påståenden hafva de tilltalade afgifvit förklaringar, deraf jag funnit mig föranlåten till påminnelser, hvilka till deras hörande varit utställda; och beror målet för närvarande på Kongl. Hofrättens pröfning. För skrift - fl. St. Just. Otnbudsm. Emb.-Berättelse förar 1848. 21 vexlingen ämnar jag en annan gång utförligen redogöra, när det förväntade utslaget kan derjemte meddelas. För öfrigt liar jag funnit mig höra upptaga de hos samtliga Hofrälterna år 1847 afgjorda anmärkningsmål, deri ansvar blifvit ådömdt dels för olaga domslut och dels för andra embetsfel eller försummelser, eller ock, utan sådan påföljd, ogillande omdömen öfver åtalade förfaranden ändock blifvit af öfverdomaren uttalade. I likhet med hvad i nästföregående berättelser skett, har jag häröfver upprättaL nedanstående sammandrag af samtliga dessa anmärkningsmål, hvilka sålunda hos Hofrätterna slutat med ansvar å de tilltalade eller annan för dem nödig ansedd rättelse, nemligen: För olaga dorn eller beslut i tvistemål eller brottmål sakfällde af Kongl. Svea Hofrätt . 15. af Kongl. Göta Hofrätt 10 25 För försummelse med handlingars eller domböckers insändande eller förseelse mot Expeditionstaxan,- af Kongl. Svea Hofrätt 29 af Kongl. Göta Hofrätt . 6 35 För andra fel eller försummelser i Embetsutöfningen, af O 7 Kongl. Svea Hofrätt 23 af Kongl. Göta Hofrätt 8 af Kongl. Hofrätten öfver Skåne och Blekinge ... 1 32 < 92.
Hvad angår väckt fråga om medel till hämmande af den tilltagande skadliga yppigheten'', skulle, efter Riksens Ständers tanka, detta angelägna ändamål befordras, om den i detta ämne under den i;sta Januari 1794 utfärdade Rådiga Förordning blefve upplifvad, och de deruti - IDtn 7 Augusti uti stadgad* förbud emot bruk af . åtskilliga ö£- verllöds-artiklar, morn lämpeliga af Eders Kongl. Maj.t i Nåder fastställda Terminer, förnyadt ; "hvarvid Riksens Ständer likväl trott följande tillägg och förändringar kunna äga rum, nemligen! im att det i 1. §. med vissa undantag stadgade förbud emot allt bruk af ineller utländska Silkessammet för manspersoner , mä sträckas äfven till fruntimmers klädnader, samt jemväl bruket af halfsiden till foder under kläder för mankönet upphöra. a:o Att då 1 3. §, för ordnas , att fruntimmers klädningar af brocherad, faconerad eller broderad Nettelduk ej må vara till nyttjande tillåtne, detta stadgande på det sätt förklaras, att det samma ej må kunna anses innefatta förbud emot bruk af sådana ki ' m af Nettelduk och andra bomullstyger, sem äro försedde med lrär påsydda broderier, hvilka arbeten utgöra lämpeliga försörjningsmedel för åtskilliga personer af qvinnqkönet-, samt att utländska Shawlar, af hvad beskaffenhet sorn, heldst, matte till inföiv sel och bruk förbjudas, och, till CQntroll mot missbruk dervid, inga andra blifva tili nyttjanr de utom hus tillåtne, än sådana inrikes till* verkade, som finnas med vederbörlig hallstämpel försedde. 3:0 Alt bruket af heloch halfsiden kläder för fruntimmer utom hus må inskränkas till endast sådana, sorn äro af enfärgadt svart eller hvitt, eller sådana grå släta tyger , hvilka äro sammanväfda af svart ränning och hvitt inslag, eller tvärtom. 4:0
Att detta bör blifva förhållandet med de delar af nämnde effekter, hvilka hänföras till den s. k. rörliga materielen, nemligen lokornotiver och vagnar med tillbehör, synes, i betraktande af hvad härom blifvit upplyst, vara utom all fråga, då deremot, hvad jernvägs-skenorna angar, Statens fördel att för jernvägarnas kommande behof begagna räler af inhemsk tillverkning synes bero på möjligheten, alt antingen uti dessa rälers större förmåga att motstå brytning, böjning och slitning samt bättre egenskaper i öfrigt finna motsvarande ersättning för ett måhända fortfarande högre inköpspris, eller att della pris kan nedsättas derigenom, att vigten på Svenska räler må kunna med bibehållande af samma styrka och slilningstid, minskas i samma förhållande sorn priset öfverstiger hvad utländska räler kosta; hvilka, på den sistberörda frågans bedömande inverkande, omständigheter finnas ännu icke vara tillfyllest utredda. Sorn emellertid, af redan vunna upplysningar, är tydligt alt, för åstadkommande af tillverkningar, hörande till den industrigren, hvarom fråga är, och för understödjande af dertill erforderliga verkstads-anläggningar, icke är nödigt, hvarken ali Statens tillgångar anlitas eller dess medverkan på annat sätt tages i anspråk, måste Stats-Ulsl:oltels Utlåtande M 156. 13 Utskottet anse de i dessa afseenden genom förevarande motioner gjorda framställningar böra förfalla. Hvad särskildt angår det utaf en af motionärerna i ämnet väckta förslaget, att lemna de enskilda personer eller bolag, som ville anlägga dylika verkstäder, en garanti att företrädesvis få sina tillverkningar afsatta till Statens jernvägsbvggnader, såvida de förbunde sig att, jemte verkställande af leveranserna i den mån de för jernvägsarbetenas oafbrutna gång erfordrades, tillhandahålla effekter af samina godhet, som dessa från utlandet kunde erhållas, samt till priser, som, med fästadt afseende å varans godhet, ej fördyrade jernvägsbyggnaderna, vill det synas, som skulle i alla händelser betänkligheter mot antagande af detta förslag möta.
Folket, Folkets rättigheter. — Då dessa ord med alvar uttalas, huru mycket har man icke då skäl att lyckönska sig till individer inom nationen, som •vilja hennes väl. Men deremot om de nyttjas i folkförförarens mun, för att dermed endast masquera egna äregiriga afsigter, egna hämdfulla planer, för alt stifta oro och missnöje, huru missbrukade, huru afskyvärde äro de icke då! — Om historien gifver oss åtskillige exempel på redlighet i uppsåt, är hon dock flerfaldigt rikare i motsatt hänseende, och man har funnit, att den, som mest yrkat på folkets rättigheter inför en af honom ansedd förhatlig Styrelse, sjelf, då han kommit till välde, oftast varit den störste tyrannen och förtryckaren. Herr Friherren har i ett sednare tal prisat "Wasa-Konungarnes lyckliga Regering. I sin tid vill jag utförligare orda härom. Jag får nu blott erinra, att den förste Konungen af denna stam, i sitt värf att befästa den frihet, han tillkämpat sitt fädernesland, äfven möttes af illvilja och afund. Den i December. Viri sidan af denne store Konungs bedrifter och ädla bemödanden försitt folk, slår en mörk skugga af den orolige oell förhatlige Thure Jönssons handlingar. Ju mera Historien tillägger Gustaf Ericson namnet af stor, ju mera skall hans afundsman sjunka ned i det förakt, hvaraf han så rättvisligen gjort sig förtjent. Han njuter en odödlighet, det är sannt för sina illvilliga stämplingar; men denna odödlighet för någon att ännu en gång eftersträfva, tillhör icke vårt Tidehvarf. Herr Anckarswärdj August: Jag tviflar högeligen att Friherre Anckarsvärd, om lian vore tillstädes, skulle besvara Herr Ugglas anförande; men jag får dock tillkännagifva, att Friherren är af sjukdom hindrad att härstädes i dag närvara. Företogs till pröfning
Januari detta år täckts infordra Krigs-Collegii underdåniga utlåtande, nemligen: 1:0. ”Uti Afdelningens Räkenskaper fortfara att år från år balanseras åtskillige så väl skulder, som fordringar för ved och lysnings”ämnen till flere Fästningar, ända från åren 181 x och 1812, "utan att ”under de år, som nuvarande Revisions-förrättning omfattar, någon åtgärd synes vidtagen för slutlig utredning och liqvid derom. Revisorerne anse att en sådan utredning bör utan vidare uppskof företagas, på det att antingen liqvid eller afskrifning, allt efter förekommande omständigheter, i hvarje särskilt fall, må kunna äga rum och "Räkenskaperne från ifrågavarande summors vidare balancerande befrias.” 2:0.