Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vanloos emissarie följde hopen till stridsplatsen. Der tillgick det ganska hett. Svullna näsor uppspirade ymnigt i det väldiga påkregnet, mången brunögd kämpe fick blått öga, man slog blindt till höger och venster i ruset, mörkret och dimman. Stridsrop, svordomar och jemmerskri skallade i de trånga gränderna, tilldess slutligen begge partierna tyckte sig hafva fått nog stryk och efter en timmas fortsatt slagsmål drog sig tillbaka hvart och ett med sina sårade (stupade funnos lyckligtvis inga) till sina respektiva värdshus, för att dricka på ny kula och skryta öfver sina bedrifter. Vanloos utskickade följde de olika hoparne, bestodo trakteringen och släppte under hela natten icke kämparne ur sigte. Men under tiden hade hertigens vagn rullat ut från slottsgården, utan att den folkmassa var honom till möte, som skulle åtföljt honom på hans äfventyrliga väg till riksstånden. Andra uppträdet. Vid Norrmalmstorg i grannskapet af Vanloos hus fanns denna tid ett värdshus, som hade anseende för att vara det förnämsta i hufvudstaden. Värden var adept i den franska kokkonstens mysterier, och de bästa vinkännare försäkrade, att om han utspädde sina viner, så skedde det med största grannlagenhet och försigtighet. Stället var för öfrigt bekant för sina höga priser och vackra uppasserskor. Icke underligt således, att blomman af hufvudstadens glada och förnäma ungdom samlades i dess anspråkslösa rum, för att någon gång egna Bacchus och Fortuna sin dyrkan. De under namnet Goinfres bekante rumlarne hade här haft sin hufvudstation, och hade den ännu derstädes, ty detta brödraskap var icke alldeles upplöst. Döden hade visserligen anställt stora härjningar i dess krets, och tiden strött ålderdomens snö i de öfverlefvandes lockar, men Lorentz von der Linde och bröderna Horn stodo ännu såsom mäktiga pelare midtibland ruinerna, och en skara af njutningslysten ungdom hade samlat sig kring dessa nöjets veteraner, såsom fordom Athens ungdom samlade sig kring de epikureiske filosoferna.
Det hade talats ett helt års tid härom, men först nu hade det blifvit verklighet af. Den placerades i högra hörnet bakom en grupp med bladväxter; liksom lefvande framstod för hennes ögon en liten pojke, helt naken, med vingar på ryggen, ett kogcr med pilar öfver axeln och en båge i handen; på det lockiga håret hvilade en krans af svällande rosor. Mamma kallade honom för Amor, och sjelf hade hon nyss läst i skolan, att detta var kärleksguden, ja, just så hade hon tänkt sig honom, fast kanske ej fullt så barnslig. 3 T O R A De långa vintereftermiddagarne satte bon sig gerna i en af de låga läustolarne, som hon dragit fram midt i rummet, och tittade på sin pojke. Hon nändes nästan aldrig röra vid honom, det var, som om något mystiskt, hon visste icke rätt hvad, hållit henne till baka. Det der om kärlek förstod hon egentligen sä litet af. Ibland kunde hon roa sig med alt räkoa ut, hvad den der pojken ungefär kunde kosta. Kanske den gick till öfver tusen, ty pappa hade nog råd dertill. Kanske hon nå- gon går / g kunde bli så rik, att hon kunde köpa den. I en framtid, så. Så gingo åren. Det första hon gjorde, när de " om höstarne flyttade in i sin granna vå- ning, var att damma af och se om » sin pojke », som hon envisades att kalla honom. Hon började nu att begripa det der om kärlek, som hon förut icke förstått. Hon var hela aderton år! Ofta tändes kronorna i de stora salongerna, och gäster i eleganta drägter trängdes om livar andra. Hon, såsom husets äldsta dotter, var den mest firade; hennes käre, dåraktige far gladde sig deråt. Aldrig kunde hon få honom att inse, hur tomt deras IIt * egentligen var, hur meningslösa de tusentals smickrande ord, som hviskades halfhögt, tillräckligt högt för att höras af henne. En gång, under en af danserna, hade hennes kavaljer, en lång ståtlig löjtnant, fört henne in i salongen. De hade satt sig ned i soffan midt för bysten.
Riddarh.-Sekret, uplvste, på förfrågan af Hr Ribbin g, Arvid, att underrättelse om något af Preste-St:t i afseende på förevar:de Betänk, fattadt beslut ännu icke blifvit af R. o. Ad. meddelad, men att enl. ankomne prot.-utdr. Borgare-St. bifallit Utsk:s Betänk, samt Bonde-St. låtit bero vid Utsk:s yttrande om afskaffande af s. k. offen till Presterskapet samt återremitterat Ulsk:s Den 31 Jann ari. 239 hemslällanden rör:de håfgång, kolleliter och de s. k. vaxljus-penningarne; hvarefter Hr Ribbing anförde: Man skulle tycka, att ifrågavar:de Betänk, omfattar småsaker, men de äro kanske icke så att anse icke ens de s. k. oflerna. Utsk. har orkså icke afgjort denna fråga utan upskjutit densamma för att afgöras i sammanhang med frågan om presterskapets all& Dessa frågor äro, som vi alla känna, af en mycket svårafgjord beskaffenhet. De hafva vid hvarje Riksdag återkommit och derföre torde det möjligen kunna hända, att frågan ang:de offer hädanefter såsom hittills, oaktadt derom väckta motioner, kommer alt blifva oafgjord. Frågan om presterskapets aflöning tjenar måhända blott till hänvisning för ärendets undanskjutande. Här i norra Sverige är föga bekant, huru med dessa offer tillgår. I medlersta Sverige är det icke heller mycket kändt, men i södra delen af riket desto mera. Något mera stötande vid en allmän gudstjenst än denna offer-ceremoni kan man knappast tänka sig. Dervid tillgår så, att offertagande prester ställer sig vid sidan af altaret och församlingens ledamöter hvar efter annan framgår under afsjungande af en psalm och på sjelfva altaret allemnar de penningar, den summa, han vill gifva presten, dervid denne gör en liten bugning eller tacksägelse för hvad han får. För hvarje tänkande, som från barndomen icke blifvit vand vid åskådandet af dessa ceremonier, äro de högst vidrige.
R:dr för aktier i f. d. Götheborgs diskont, hvartill Ridd. o. Adeln, vid förra Riksdagen lemnade sitt bifall. Af de öfriga under Riddarhus-Direktionens förvaltning ställda 17 särskilda testaments fonder, hvilkas sammanlagda belopp vid 1855 års bokslut utgjorde 281,722 R:dr 1 sk. 5 rst., hafva 14, eller en Onämnd välgörares fond, Bungencronska, Stjerncreutziska, Wulfcronska, von Blockiska, Bergenstjernska, Tersmedenska, Stjerncronska, Fröken U. C. von Hausvolff*, Stråleska, von Liewenska, Gyllenbåtska, Queckfeltska och Sölfverbergska fonderne ökat sig med tillsammans 3,337 R:dr 36 sk. 3 rst., hvaremot de återstående tre eller de Silentzska, Rerghmanska och fru B. M. von Hauswolffs fonderne minskats med 280 R:dr 3 sk. 2 rst., så att tillökningen på småfonderna i det hela uppgått till 3,057 R:dr 33 sk. 1 rst. allt B:ko. Sammanlagda beloppet af de medel som af Riddarhus-Direktionen förvaltats, hvilka enligt 1852 års Räkenskaper utgjorde 707,919 R:dr 31 sk. 3 rst. uppgår, på sätt det sednast granskade bokslutet för 1855 utvisar, till 776,575 R:dr 18 sk. II rst. och har således under dessa tre år ökats med 68,655 R:dr 35 sk. 8 rst. allt B:ko; häruti likväl icke inberäknadt kapitalvärdet utaf en frami. Öfverste Ambrosius Berghmans fond tillhörig, emot ett årligt arrende af 171 tunnor råg utarrenderad egendom i Wermlands län, jemte frälseräntan af ett helt hemman i Calmar län, hvilken, efter markegångspris i penningar förvandlade, afkastning af Direktionen disponeras till stipendier och pensioner.
Riksdag berodde af H. R. o. Ad:s godtfinnande, och Riddarh.- kassan således komme att öfvertaga utgifterna äfven för Riddarhusets årliga underhåll, följden deraf otvifvelaktigt blefve, att kassans öfverskott komme alt minskas och måhända slutligen helt och hållet försvinna; och att, äfven under förutsättning af kapitations-afgiftens fortfarande, kassans tillgångar kunde till och med blifva otillräckliga för derå redan anvisade utgifter, så vida, på sätt vid föreg:de Riksdagar varit ifrågasatt, och måhända med föranledande ?f den förestående brobyggnaden från Riddarliusgränden till Röda Bodarne, R. o. Ad. framdeles funne för godt besluta att låta nedrifva de vanprydande nuvande flyglarne kring Riddarhusgården för att antingen derå af Riddarhusets medel upföra en prydligare byggnad eller ock bereda en fri och öppen plats, hvilket utan tvifvel skulle gifva en vackrare anblick åt sjelfva Riddarhuset och betydligt försköna denna del af hufvudstaden, men hvaraf likväl följden för Riddarh.-kassan blefve, i ena fallet, alt en större del af kassans kapital komme alt medtagas, och i det andra, alt kassan helt ocli hållet ginge i mistning af sin för de nuvande lägenheterna egande hyresinkomst af 2,280 R:dr b:ko ärligen. För alla dessa händelser vore det angeläget tillse, att å Riddarh.-kassan icke anvistes några betydligare utgifter för en längre framtid, hvilka möjligen icke, utan upoffring af angelägnare föremål, kunde utgå. Vidkommande Hr Thams motion, insåg väl Direktionen nyttan och intresset både för R. o. Ad. och det allmänna, att de uti Riddarh .-Arkivet i handskrift förvarade, ännu från trycket outgifna, Riksdags-prot:r och handlingar blefve tillgänglige för en större allmänhet; men Direktionen befarade likväl, att Riddarhusets tillgångar ej medgåfve, att i så stor skala, som motionären ifrågasatt, understödja detta företag, hvilket utan tvifvel blefve förenadt med ganska stora kostnader. Och då Direktionen jemväl inhemta!, att K.
Staden bar redan en gång medgifvit alt bevilja en viss summa i och för ändamålet att få vatten från de s. k. slampkällorna, som ligga ofvanför Lyckeby och Augerums qvarnar, men sedan ansåg man att denna vattenledning blt-fve för dyr och valtenqvantileten otillräcklig för stadens behof, hvarföre vattnet ansågs böra ledas ifrån Lyckeby å, ofvanför fallet, då det under passagen genom mils långa jernrör skulle blifva lika godt, som om det komme ifrån sjelfva källan. Detta är dock endast undanflykter från stadens sida, för att komma ifrån kostnaden, hvilket ej kan gillas, helst stadens innevånare en gång medgifvit ett bidrag till vattenledningens underhåll. Utsk. fortfar: ”samt att K. M., derest arbetet skulle anses böra öfvergifvas, då täcktes förordna om de till vattenledningen redan uppköpta jérnrörs och andra materialiers försäljning och medlens ingående till Riksg.cont. :” detta synes vara något förhastadt; man bör väl först vara öfvertygad om outförbarheten af företaget i det ena eller andra afseende!, innan man skrider till en sådan försäljning och medlens inlevererande i Riksg.cont.; ty hvad Utsk. sedermera säger, inbillar jag mig aldrig kunna blifva utaf, nemi. att för framtiden kunna tagas i beräkning i och föranläggning af en vattencistern af ofvaituppgifna beskaffenhet, (nemi. som på Sveaborg) så framt en sådan inrättning skulle anses kunna vid Carlskrona ändamålsenligt tillvägabringas och Den ao Mars c. m. 205 de ifrågavar. medlen lemna tillgäng lill kostnadens bestridande. Om man nu säljer bort rören oell sedan finnér att man ej kan göra en sådan cistern, hvaruppå jag storligen tviflar, så liar man plottrat bort livad man bade lill en vattenledning, sorn säkerligen skall lyckas.
Län; att Herr Friherren och General* - Den 22 Junit. 8ig Neral-Majoren, som saknade al! militainst utred, ning, hos Konungen i underdånighet anhallit om g a 4 weckors anstånd, för att lana penningar till Equiperingens anskaffande, och att äfwen fa med senare Transporten asga; hwarkil! Konungen gifwik Nådigt Bifall och tillika lemnat Herr Friherren ock General-Majoren anwisning, att uppbära pen, ningar i Calmare Läns Landt-Rämerie; och stalt Herr Friherren och General-Majoren, som anfelt desse penningar såsom en gafwa, ytterligare uti en sadan förmodan blifwit styrkt deraf, att Commissetriacet i Finland ej wäckt fraga om ersättning, utan lill fullo ligwiderat Transport kostnaden; äfwensoM iL a iz ar förbigått, innan någon anmärkning försports. Enär någon anledning icke förekommit/ att sätta i twifwelsmal det af Herr Friherren och Gei neral-Majoren salunda i underdånighet uppgisne för, hällande, synes det wara billigt, att Herr Friherren och General-Majoren^ ffom först genom veu ffedde anmärkningen samt Kongl.
Den afdelning af Revisorerne, som handlade ärendet, ansåg Rikets Ständers uppmärksamhet böra fästas derå, att »de af Bankens tjenstemän, hvilka före Verkets sednaste reorganisation innehade förordnande att bestrida tjenst i högre tjenstegrad och vid den förändrade regleringens verkställande icke kunde å nya lönestaten inflyttas, utan måste till sina förra tjenster återgå, derigenom såväl som i följd af det vid sednaste riksdag meddelade förbud för Bankens tjenstemän inom de 3:ne högsta tjenstegraderna att innehafva annan ordinarie befattning, tillskyndats icke ringa minskning i de förmåner, hvaraf de inom Verket förut voro i åtnjutande.» Men Revisorernes pluralitet fann, vid pröfning af besvären, hvarken ett dylikt yttrande böra till Rikets Ständer afgifvas, eller skäl vara anförda, verkande till ändring i Fullmäktiges beslut. Klaganderne hafva nu hos Utskottet besvären fullföljt, under anhållan att Utskottet ville, med undanrödjande af de öfverklagade besluten, förklara dem berättigade till befordran inom Banken i den ordning och under de vilkor, de före Banko-verkets sednaste organisation gällande Banko-reglementen medgifva och således utan skyldighet för dem att afgå från de tjenste-befattningar, de i andra embetsverk innehafva, eller, om detta icke kunde dem beviljas, att Benckert, Hedberg och Ohlsson måtte antingen bibehållas vid de tjenster och göromål samt öfriga rättigheter och förmåner, hvilka de före organisationen innehade, eller ock varda öfverflyttade på Bankens pensionsstat, med lönens bibehållande under deras återstående lifstid.
Men som jag befarar, alt en sådan förändring skulle nedsätta värdet af Den 17 Februarii f. m. Bankens sedlar, förnyar jag min förklaring, att jag härmed endast velat erkänna grund* sattsens riglighet. Slutligen har man fästat sig vid den ökade magt, Konungen skulle få, genom delaktigheten i Bankens lagstiftning. Jag får deremot erinra om de skäliga anledningarne till fruktan för enväldets missbruk, på hvilkendera sidan det må befinnas. Ständerna hafva utöfvat envälde öfver Banken, och den ena Bankrutten efter den andra har varit följden deraf. Delningen af detta välde synes således vara nödvändig, på det alt penningeväsendet icke må rubbas utan bägge Stalsmagternas sammanstämmande beslut; och säkrare försigtighetsmått gifvas icke. Hvad ränlevinsten angår, så är hon utlryckeligen förbehållen Rikets Ständer med det undantag, då Konungen anser henne nödvändig för bibehållandet af Bankens grundfond, d. v. s., för att stadga Bankens egen säkerhet. Mig synes således, som framginge man med lika afseende på Bankens säkerhet, som på meningarne för dagen, för hvilka ingen lagstiftning kan vara alldeles likgiltig. Jag tillstyrker, att Ridderskapel och Adeln måtte såsom sin gemensamma tanka antaga Hr Rosenblads förslag. Herr von Troil: Sista gången jag hade ordet glömde jag att fästa uppmärksamheten på en olägenhet af Herr Rosenblads redaction, så vida icke förord bryter grund - igo Den 17 Februari i f. m. lag, att nemligeu alla förbindelser i klingande mynt, blefve olagliga. Jag förenar mig i allo med Herr von Hartmansdorff, att det nemligen vore bättre antaga bans redaction; men jag kan icke förena mig derom, att Bancosedelns värde derigenom skulle nedsättas. Den §, som nu är i fråga, kan icke antagas förrän vid nästa Riksdag, och då är realisationen redan börjad, i annat fall blir §:n afslagen. Sedan vexlingen är börjad kan sedeln ej falla, förr än Banken tillsluter luckan för vidare växling, men intill dess sökas papper, som inlösas vid anfordran, heldre än klingande mynt, för deras större lätthet att kunna transporteras.
Vid ä nyo skedd föredragning bifölls Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oecopomie-Utskottens Betänkande, N:o 33, i anledning ijf Kongl, Majsts Nådiga Proposition af ProC, Utdrag deri g Junii 182g, 39 den a 8 December 1828, angående en ny Stängsel - Förordning, S, D. Föredrogs a nyo och afslogs Uagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens Betänkande, N:o 3a, i anledning af väckta frågor rörande Närings-friheten. - S. D. Föredrogs å nyo och bifölls Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens Betänkande, N:o 31, i anledning af ■vackt fråga om utfärdande af de, vid sistförflutne Riksdag, af Rikets Ständer föreslagna Handelsoch Handtverks-Ordningar. S. D. Vid förnyad föredragning, biföllos följande Stats-Utskottets Memorial och Utlåtande: N:o 154, angående öfverskotten å Stats-Verjkets Inkomster samt dispositionerne dela; N;o 15 5, angående de utgifter, som dels före och dels efter sista Riksdag blifvit af öfverskotten på Stats-Verkets Inkomster bestridda och funnits böra hos Rikets Ständer anmälas till ersättning eller afskrifning; Nio 156, i anledning af Herr Friherre Carl Henric Anckarsvards Motion om erhållande af upplysning, angående en uppgifven behållning hos Stats-Verket, af omkring Fem Millioner R:dr; oell N:o 157, i anledning af Riks-Ståndens beslut öfver vissa delar af Utskottets Förslag, rörande beräkningen af Stats-Verkets Inkomster, intill dess nästa Stats-reglering varder gällande. 4o Vrot. Utdrag den g Junii 1829, S. D. Upplästes Expeditions-Utskottets förslag, N:o 84, till Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående tillåtelse i vissa fall till Bropenningars uppbärande.
SkogsStaten och JågeriBetjenin gen böra såttas på en verksammare och vetenskapligare fot, och alla platser deruti beklädas med mån, sorn hafva kunskaper i Skogshushållningen, eller åro skicklige att förvärfva sig dem, i annor händelse torde denna corps böra anses som öfveiflödig och ej svarande mot sitt ändamål, och, har man mindre skål, att förvänta sig dessa kunskaper hos dem här i Sverige, ån i något annat land? Månne Allmånningarnes fördelning och Kronoparkernes försäljning vore nyBig? Vore ej båttre att dessa bibehöllos oförskingrade och sköttes under Jtrångt ansvar af dem som fått, eller få, sig vården deröfver i Den 5 Mar t ii, 249 uppdrågen. Jag framställer således till Höglofl. Ridderskapets och Adelns bepröfvande, om icke genom en underdånig hemställan till Kongl, Majit kunde utvärkas, att SkogsStaten blefve bättre organiserad och satt på den fot att den blefve gagneligare till sin bestämmelse, samt Kronoparker och Allmänningar satte under deras ansvarsfulla vård, så skötte, att de icke allenast bibehöllos i sitt värde, utan förbättrades genom en omsorgsfullare behandling till föresyn för enskildta skogsägare, då i följd häraf dessa Parker kunde gifva en fortfarande säker inkomst åt Statscassan, samt Allmånningarne en årlig utdelning af SkogsefFecter åt Länens och Håradernes invånare. Att denna min motion blifver remitterad till vederbörligt Utskott, vågar jag i ödmjukhet anhålla. Herr von Schinckel, Johan Fredric:
Yngling ännu, med alla dess poёtiska dårskaper, – och redan äkta man, med hela dess prosaiska stadga! Stackars Gustaf! profvet hade törhända blifvit kinkigt, äfven för en yngling ur hopen; och du stod redan med ena foten på thronen! Kanske var det pligten, som dödade kärleken, detta fantasiens gudabarn, som lefver endast af frihet, omvexling och hinder. Dessutom var drottningen så oförbehållsam med sina frikostiga anmärkningar mot den nygiftas skick och väsende, och sonen, dittills van, att se med modrens ögon, kunde ej för sig dölja, att en och annan bland dessa anmärkningar var träffande. För brodern näst i ordningen, fastän två år yngre, blef den sköna svägerskan det första föremålet för dyrkan. Han var icke så nogräknad i afseende på det snille, hon saknade, fastän man icke utan obillighet kunde frånkänna Sophia Magdalena godt förstånd, ja, till och med ett fint omdöme, och hon hade ingen rättighet att belägga hans kärlek med kedjor. Hon var, med ett ord, icke hans hustru. Anmärkningen af Destouches i »Le philosophe marié« fann just här sin fullkomliga tillämpning: ”Oui; mais ce point, Monsieur, c’est le fruit défendu. Et voilà justement ce qui nous affriande. Parmi vingt bons ragoûts, la plus grossière viande Que l’on me défendroit constamment de gouter Seroit le seul morceau qui pourroit me tenter.” De begge yngsta konungabarnen voro för mycket barn, att annorlunda förstå och deltaga i det stora slägtuppträdet, än med syskonkärlekens hela paradisiska oskuld och innerlighet. Fredrik Adolf och Sophia Albertina skulle varit englar, om ödet ej dömt dem att vara furstar. Innehafvarne af Stockholms slott synas, liksom genom en tyst öfverenskommelse, anvisat vestra flygeln åt sina gunstlingar och förtrogne. Halfvåningen hyser konung Bernadottes: Gustafs andra hälft, Armfelt, bebodde den stora våningen i samma flygel.
Hr von Francken, Georg Wolfgang: Inom Utsk:t bifölls detta Betänk, utan diskussion. På afdelningen, hvarest denna fråga handlades, yttrade jag mig emot denna Propos., hufvudsakligen på de af Gr. Mörner anförda skäl. Då emellertid densamma bifölls af Borgare och Bönder, under yttrande att det vöre ett förtroende-votum för regeringen, öfvergick jag på dessas sida. Jag skulle emellertid nu anhålla hos Riddarh.-Sekreteraren om upplysning, huru frågan är af de öfriga Stånden afgjord. Undertecknad tillkännagaf, att Bonde-St:t bifallit det ifrågav;de Utlåt:t, men att någon underrättelse om de öfriga Riksståndens beslut ännu ej ankommit. Hr von Francken: Då, enligt den nu lemnade upplysning, frågan ännu icke hos de öfriga Stånden förevarit till behandling, får jag yrka bifall till Utsk:ts Betänk., med det tillägg att beloppet af ifrågav:de försäljningssumma måtte ställas till K. M:s disposition, för att användas till för flottan nyttiga ändamål. Gr. von Platen: Jag har endast begärt ordet för att tillkännagifva, det jag tror mig kunna upplysa att ifrågav:de Betänk. är bifallet af Presteoch Bonde-St:n. Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm, att derunder hade yrkats dels bifall till Utsk:ts Utlåt, oförändradt, dels af Hr von Francken bifall till detsamma med den förändring, att den inflytande köpeskillingen skulle ställas till K. M:s disposition, för att användas till för flottan nyttiga ändamål, och dels slutligen af Gr. Mörner afslag å Utlåt:t.
Vidkommande åter anskaffningen af nödiga medel för stambanornas utförande, har E. K. M:t, med lemnad upplysning, huruledes sådant inom främmande länder hufvudsakligen skett pä 3:ne olika och jemväl uppgifna sätt, tillika, af anförda orsaker, ansett mest förenligt med det allmännas sanna fördel, alt hufvudbanorna, i stället att till anläggande öfverlåtas åt bolag, deremot utfördes genom Statens försorg och på dess bekostnad, medelst antingen direkta statsanslag eller utfärdade stats-obligationer, genom hvilka sednare landets rörelse-kapital till näringarnes förmån ökades. Vidare har E. K. M:t i Nåder upplyst, att, med iakttagande åf de förenklingar och förbättringar i byggnadssättet, som under de sednare åren begagnats, skulle, enligt sammanstämmande uppgifter af flera erfarna ingeniörer och på grund af den redan till en del derom äfven härstädes vunna erfarenhet, anläggnings-kostnaden inom Sverige för en mil jernväg med enkel bana och 5 fots spårvidd, afsedd att begagnas med lokomoliver, kunna antagas under vanliga förhållanden komma att i medeltal utgöra 333,333 R:dr 16 sk., kostnaden för driftmaterielen häruti inberäknad; efter hvil - 512 Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse, A.o tS3. ken kostnadsberäkning den hufvudbana, hvarigenom Stockholm och Götheborg borde sammanbindas, efter afdrag af hvad för den redan under byggnad varande delen af samma bana erfordrades, skulle komma att kosta R:dr 13,666,666: 32. — och den föreslagna jernbanan emellan Slockholm och Malmö » 21,333,333: 16. — samt banan från Köping-Hult-jernvägen till Norska gränsen, äfvensom jernvägen från Stockholm till Gefle » 12,333,333: 16. — tillsammans R:dr 47,333,333: 16.