Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Domare för att tilltala honom för fel eller brott i Ämbetet; och då berörde Kongl. Fö; k läring tillika anvisar dpn s m förmenar sig vara af Domaren i Ämbetet oförrättad, att anmäla sia klagan, antingen hos HolRätten, hvarunder Domaren lyder, eller hos JusiitiffiCanceileren, hvilka äro pligtige att dervid lemna laglig åtgärd och förhjelpa den klagande till upprättelse, samt utvägen särskildt är honom öppen , att vända sig till Riksens Ständers Justitieombudsman, som eger tillräcklig magt att upptaga enskilde Parters klagomål mot Domare och meddela det biträde, sorn till sådan talans utförande sökes och kan vara af nöden; så kan Utskottet icke snnat finna, än att all tillständig frihet sålunda är klagande Parten förvarad; och då den pröfning, hvilken HofRätten eller JustitiseCancelleren tillkommer , huruvida en emot Domare anmäld klagan är af den egenskap, att Domaren b >r ställas under tilltal, egentligen afser att urskilja om den öfverklagade Ämbetsfelag - 714 Lagutskottets Betdnkanden. tigbeten är af den beskaffenhet, att om »len bevises, ansvar derå bör följa, men icke förutsätter att alla de skäl och bevis, hvilka till klagomålets bestyrkande åberopas, skola vid dess anmälande ovillkorligen vara ait tillgå, hvaraf följer, att en klagan icke bor kunna ogillas i brist af sådane bevis, som kunna vara af den beskaffenhet, att de först undeT en formlig rättegång kunna åstadkommas; så torde hvad Anders Danielsson i detta afseende anmärkt, af sig sjelf förfalla. , » Herr Btgge bar i anlodning af Utskottets yttrande i Betänkandet, att det icke är någon Part betaget, hvars klagan blifvit till utförande af Actor öfverlemnad, att sjelf följa målet och jemte Actor afgifva slutpåstående, anmärkt, att då en sådan rättighet icke genom någon Lag blifvit den enskildte Parten lermiad, eller Herr Bagge har sig bekant, att någon fått begagna en sådan förmån, det vore nödvändigt, att
Jag skall i denna fråga söka ställa mig till efterrättelse en upmaning, som en värd talare i förmiddagens plenum gaf, att icke endast låta känslan tala, och jag skall vara så kort som möjligt, vid uptagande af hvad sorn här på f. m. blifvit yllradt, samt tillkännagifvande af de skäl, på grund hvaraf jag reserverat mig emot Utsk:s förslag. Den 19 Mars e. m. 65 Man har till en början, emot Judarnes emancipation, åberopat deras förhållanden i andra länder. En värd talare har inför R. o. Ad. npläst och till dess prot. öfverlemuat elt yttrande, öfversatt ur en Tysk tidskrift, hvilket innefattar ganska svåra beskyllningar emot Judarnes framfart. Om den värde talaren hade fortsatt läsningen af samma ämne uti denna tidskrift, så skulle han hafva funnit, att den, som författat denna upsats, var en af Judarnes varmaste anhängare i Tyskland. Han skulle hafva sett, att hvad som författaren der yttrat, och hvad talaren öfversatt ur tidskriften, endast varit en historik öfver Judarnes beteende i Rhenländerna, ett beleende, som författaren ansett såsom en nödvändig följd af Judarnes förtryck i allmänhet. Han har sedermera vidare utvecklat sitt ämne och slutar med att tillstyrka en fullkomlig emancipation af Jitdarne. Sedan han nemi. genomgått hvad som år 1847 blifvit i denna emancipationsfråga åtgjordt, och klandrat de halfva åtgärder sora blifvit vidtagna, slutar han sin upsats med följande ord: ”alla dessa åtgärder gagna till intet. Frihet, full frihet måste skänkas åt Judarne.” Vidare har man åberopat Judarnes förhållande i Polen och Ryssland, men deremot sagt, att England icke kunde såsom något exempel i detta afseende åberopas. Jag medgifver ali England står i ett annat förhållande än Sverige i delta afseende; men om man anser sig kunna åberopa exempel ifrån Polen och Ryssland, så tror jag också att man bör erkänna dem, som hemtas ifrån England, Holland och Danmark. I Danmark hafva Judarne redan länge varit i åtnjutande af snart sagdt fullkomliga medborgerliga rättigheter, utan att Danmark deraf haft någon olägenhet.
De hade omringat dem under sömnen och fångat dem. Det hade icke fordrats något hjältemod för den bedriften. Nu kommo de åter till staden med dem, drifvande dem som om de varit djur. Hämndtörstens galenskap hade gripit segervinnarna. De slogo för att få slå. Då någon af de fångna knöt näfven åt dem, fick han ett slag i hufvudet, som kastade omkull honom, och därpå haglade slag öfver honom, tills han reste sig och gick vidare. De fyra männen voro nära sin död. Det är så vackert i de gamla dikterna. Den tillfångatagne hjälten måste stundom gå i bojor i sin segrande fiendes triumftåg. Men han är stolt och skön ännu i motgången. Och blickarna söka honom lika väl som den lycklige, som besegrat honom. Skönhetens tårar och kransar tillhöra den ännu i olyckan afundsvärde. Men hvem ville svärma för den stackars Petter Nord? Hans rock var sönderrifven och hans linfärgade hår klibbigt af blod. Han fick de flesta slagen, ty han gjorde mest motstånd. Han såg hemsk ut, där han gick. Han vrålade utan att veta det. Pojkar hängde sig fast vid honom, och han släpade dem med sig långa stycken. En gång stannade han och slängde småfolket i gatan. Just som han var färdig att fly, fick han ett slag i hufvudet af en påk och föll till marken. Han for upp igen, halft döfvad, och stapplade framåt, under det att piskrapp haglade öfver honom och pojkarna hängde som iglar vid hans armar och ben. Så mötte de gamle rådmannen, som kom från sitt vistparti i gästgifvarens trädgård. »Jaså,» sade han till förtruppen. »Jaså, ni ska ned till häktet med dem.» Och han ställde sig i spetsen för tåget, ropade och ordnade. Efter en sekund såg allt anständigt ut. Fångar och fångvaktare tågade framåt i fred och ordning. Men stadsbornas kinder blossade; somliga stötte i gatan med påkarna, andra lade dem på axeln som gevär. Och så öfverlämnades stadens fångar i förvar åt polis och fiskal och fördes in i häktet vid torget. De, som räddat staden, stodo länge ute på torget och talade om sitt mod och om den stora bedriften.
För detta Konungen har wal bortarrenderat Bergshamra, men wär nu warande Constimtion säger, att den är Rikets Egendom, och jäledes har Konungens rätt uphört, och Riksens Ständer kunna deraf disponera. Herr LIurZlxor, 6erclt, trodde akt nar Kongl. Majtt cedem sin disposmons-ratt, tillhörde det afven Rik - Den !4 Zebruarii689 Riksens Stander att determinera, att Kongsgärdarne pä auction kunde försäljas. Herr Grefwen och Landtmarffalken erin, drade att hwad bergshamra anginge wore derom icke nu fräga. Herr kLKIman trodde ej att något derom funnes i detta Be ankande. utan an det. jemte flere dylika casus, förekommer i en serstilvt Betänkande, som snart ifrän Utflonet lärer anlända. Herr Grefwen och Landtmarskc.lkcn gjorde proposition ä bifall till Skals-Utflottets Betänkande, hwilken med Ja beswarades - Uplastes följande: Riksens Höglofl. Ständers Allmänna Beswarsoch Oeconcmie-Utflolters Utlåtande, i anledning af ätfl-llige anmärkningar wid Urflottets Betänkande den 9 September sistl. är, angående ändring i flyllnings-tiden för Tjenstehjon. Sedan Utflottet genom berörde Betänkande tillstyrt, att den hittills antagne tid för Tjenstehjons ombyte kunde, enligt hwad i de till Ulflotter remitterade - 690 Den 14 Zebruarii. terade Memorialer war förestagit, andras och hädanefter den i6 Junii dertill fastställas för Landet samt i Staden, der anie Sämmorider nyttjas, den ena utsänes, i likhet med Landet, till den ,6 Junii och den andra till den 16 December, med undantag likwäl af Landsorterna i Rikets Södra och Norra delar, eller Prowincn Skäne samt Gefleborgs, Westernorrlands och Westerbottens
” Bevillningen af dessa bergverk bar för år 1835 — 1840 utgått med 65,514 r:dr 30 sk. 4 rist.; märkandes dock, att denna inkomst härflutit icke blott från stångjernsbruken, utan äfven från manufacturverken inom riket, äfvensom från svafveloch alunverken. Den nedsättning, som möjligen skulle kunna blifva en följd af min motion, skulle komma att belöpa sig till en summa af 18,000 r:dr. Jag får likväl dervid fästa Herrarnes uppmärksamhet derå, att en dylik nedsättning alldeles icke är en absolut följd af min motion, utan innebär denna blott ett förtroende till taxeringscomiteerne, då deremot de värde ledamöter, hvilka här talat emot min motion, måste hysa ett misstroende till samma comiteer. Det är blott denna ytterligare rättelse jag velat anmärka, alt nemi. allt hvad af min motion följer, är icke mer och icke mindre, än en öppnad rättighet för taxeringscomiteerne att göra stadgandet i 33 § i bevilln.förordn. lill en sanning, vid tillämpningen deraf på 73 och 74 §§ i samma förordning. Frih. Ridderstolpe, Fredr.: Någon synnerlig insinuation för Hr Waerns motion har jag icke här hört yttras; hvad som egentligen utgjort föremål för discussion, har varit den af Hr Lagerhjelm väckta. Denna motions öde inom detta Hus kommer säkerligen att afgöras af Hrr ledamöters öfvertygelse om den mer eller mindre fara, som de möjligen kunna anse vara förknippad med antagandet af ett nedsatt minimibelopp emot det som nu förefinnes, d. v. s. med andra ord: faranatt åt taxeringscomitéerne lemna en ytterligare latitud, än den, som hittills varit åt dem upp,- låten. För att bedömma del tillkommande, tror jag det alltid vara intressant att skärskåda det närvar. Då Westmanland är ett län, som till ganska stora qvantiteler producerar jern, så tager jag mig deraf anledn. att anföra, hvad som derstädes vid sista pröfningscomiteen hlef beslutet.
Men tungt bagage är högst olämpligt; mycket bättre då att hafva två små koffertar eller kappsäckar än ett stort vidunder, som riskerar att bryta ryggen af bäraren och stöta målningen af dörrar och väggar. För att af hjelpa denna öfverträdelse af gästfrihetens principer och denna kränkning af en värds känslor borde husmodern, då hon städjer tjenstefolk, underrätta dem om det vanliga antal gäster, som brukar emottagas; tydligt låta dem veta, att gåfvor äro alldeles förbjudna, Men jag, som pä tusen altar stum, att mitt eget hjerta så armt och tafatt är. De glänsa ju dock så hvita, ty du dem plockat och frän har, dina varma kyssar de gömma doften qvar. för en ville offra jag finner mig, ej ord att såga, hur djupt jag älskar dig ... Johan Nordling .. Ett tomrum att fylla! Några ord till uppväxande döttrar af Inga Sclienfelt. Vid Iduns femte pristäfling belönad uppsats. e oändligt många annonser om platsers erhållande för unga flickor, som man ser upprepade gång på gång, kunna komma oss att tro, att alla möjliga verksamhetsfält för dem äro upptagna, och att snart nog ingen utväg står att finna för dem, som måste sjelfva försörja sig eller ock af andra skäl önska lemna hemmet. Så är likväl icke händelsen. Det är redan ganska många, som öfveransträngt sig och blifvit sjuklingar af det enerverande arbetet vid telegraf och telefon, likaledes såsom sjuksköterskor. Ett stort antal qvinnor upptager platser vid posten, på handelskontor och vid banker m. m. d., der våra unga män haft det trångt, redan förr än qvinnorna kommo och gjorde intrång på de banor, der de förstnämda sträfvade sig fram till lefvebröd för sig och familj, Men ingenting förslår — qvinnorna äro legio och aldra flest de qvinnor, som söka lärarinneplatser.
Rå Riddersk. och Adelns På Prést-Ståndéts vägnar vägnar Carl Mörner J. A. Lindblom li. t. Landtmarskalk-. n, v. Talmän. På Borgare-Ståndets PäBönde-Ståndets vägnar. v., vägnar ... :H. Schwan» \ Lars Olsson» h. t. Talman. ' a. v. Talmarn -■ äite Bandtu §3. 94. yördd 738 lien 7 Juli. Vördsamt Memorial! Genom, vördsam skrifvelse af den 4 April lräf 'Eipeditions-HTtskoitet förbehållit sig, att till biträde få antaga en tredje Cantzlist, och Biksens Ständer hafva äfven dertill gifvit sitt bifall. Då Utskottet funnit, att genom nu varande Betjeningens oförtrutenhet intet uppehåll i expeditionerna, utan en ny Cantzlists antagande, inträffat, och Utskottet af de nuvarande Cantzåisterna erhållit försäkran, att med full drift de återstående görornålen skola blifva skötte, deremot de vid ett och annat tillfälle fatt begagna Renskrifvare, har Utskottet trott det leda till mindre kostnad att sådant bevilja, än -af t öka Betjeningens antal, och åberopar sig derföre det äf dess Ordförande vid regleringen af Betjeningens tractatnen-ten gjorda förbehåll, att för détta Utskotts Cantzlister få beräkna Renskrifvarehjelp. Utskottet anhållerderföre , det täcktes Eiksens Ständer öfverlemna åt dess Statsutskott att efter' inhämtad.upplysning af Expeditions - Utsko tets Ordförande.,., denna Benskrifvarehjelp föreslå. Afven har JJtskottet trptt sig böra anmäla, att ehuru tryckningen af Bi harige t till BiksSt|ndens Protocoller blifvit drifven med den skyndsamhet, att redan nära. 70 ark ifrån trycke! utgått. detta r)arbete nu vid Riksdagens annalkande'; slut knappast såsom halffärdig! kan anses Enä'f för.
Endast få militärer hafva yttrat sig öfver detta speciela ämne; må derföre samtlige här närvar. medlemmar af arméens befäl genom sin röstgifning i anslagsfrågan gifva tillkänna, huruvida de, genom ett bifall till de begärda 600,000 r:dr, vilja medverka till det resultat, alt deras underlydande indeldta eller värfvade soldater må komma att för mindre förseelser inspärras pä arresterne inom samma yttermurar med tjufvar och missdådare af alla slag, från dem endast genom cellväggarne ätskiljda, men, inför menighetens omdöme, torde hända inbegripne i samma kategori med öfrige arrestanler. Af många skäl, som ofvan åberopade blifvit, önskar jag för egen del, såsom förut, betänkts återremitterande. Ropen på propos. förnyades. Gr. Sparre, Erik: Hvad som här i afton emot mig blifvit yltradt, är af den beskaffenhet, att jag endast med få ord vill besvara en de! deraf. Chefen för fångstyrelsen, Hr von Troil, har bestridt min uppgift om cellfängelsets menliga inflytande på fångars helsa. Jag är visserligen icke i tillfälle, att styrka denna min uppgift med annat, än fångpredikantens vid det nya länsfängelset mig derom lemnade upplysningar, men dessa torde dock böra äga ej ringa värde. Nämnde predikant, Hr Egnell, har nemi. berättat det af mig i f. m. omnämnde fallet, med en person, som förlorade målet under sill vistande i cell och icke återfick det förr än han flyttades på korrektionsinrältningen, hvarförutan han sagt mig att flera andra fångar, efter ett längre vistande i cell, försjunka till apathi. En af styresmännen för detta fängelse har också i dag på detta runi vitsordat riktigheten af den händelse som jag i f. m. omnämnde, eller att en f. d. fånge sistl. höst anmält sig hos föreståndaren för nya länshäktet och anhållit att få ”ackordera med kronan” om att få vistas i häktet. Jag vill icke trötta II. o. Ad.
Stat och plan för det påföljande årets arbeten och grunden för arbetsplanen hemtas af förut skedda undersökningar; hvarefter och sedan en sådan plan blifvit af Kongl. Maj:t i Nåder antagen och stadfästad, densamma bor^ de af Committerade bringas till verkställighet, fonden ställas på särskild räkning i Riksens Ständers Bank och utgifterne derifrån enligt Committerades anordning utassigneras, äfvensom Committerade skulle meddela nödige Instructioner för redovisningssättet i orterne och föranstalta, att Räkenskaperne blefvo inom den 3o Junii det påföljande året fullbordade och till granskning aflemnade samt dessutom, efter 678 Riksens Ständers slutadt arbete för hvarje år, underdånig berättelse till Kongl. Maj:t utan dröjsmål ingifva; Och ålåg det Committerade att grunda lörsta årets arbetsplan på de upplysningar som bunde hemtas, dels af de undersökningar, hvilka, på föranstaltande af Committerade för väganläggningarne i Rikets Norra Provincer, redan voro förrättade, dels oek på den berättelse en af Committeens Ledamöter i underdånighet afgifvit, rörande en af honom, efter erhållen Nådig befallning, om hösten år 1818 företagen resa genom nämnde Landsorter.
Det är med afseende på K. förordn. af år 1819, rörtde beklädnaden för indelta infanteriet och instructionen för beklädnadsdireclionerna af år 1822, som Utsk:n Jiem ta t anledn. att anse Krigscollegium och rotehållarne vara parter emot hvarandra, såsom orden här falla, på sätt, att ingendera bör pröfva den andras anspråk. För mig är det icke förklarligt, huru Utskrn kunnat leda sig till en sådan slutsats från dessa författningar, ty för mig oell andra, som handlagt dessa frågor, synes förhållandet vara alldeles motsatt. Rusthållarne hafva nemi. samma intresse som Krigscollegium i beklädnadsfrågor, emedan rusthållarne utgöra den ena hälften af soldatens beklädnad samt K. M. och Kronan den andra hälften. Det är endast beklädnadsdireclionerne, som kunna i dessa frågor vara parter emot Krigscollegium och rolehållarne gemensamt å andra sidan, emedan de, som hafva samma intresse i samma sak, ej kunna vara parter emot hvarandra. Utskm tyckas för öfrigt här hafva förblandat revisorerne öfver räkenskaperna med beklädnadsdirectionerna, som äro något helt annat. Beklädnadsdirectionerne, som kunna blifva parter, hafva sig ombetrodde förvaltningen af beklädnadsmedlen och bestämma beklädnaden vid infanteriet. Revisorerne äro åter särskildt valde ombud inom compagnierna vid indelta regitena, för att revidera dessa beklädnadsdirectioners räkenskaper. Den i5 April f. m. per. Jag anser mig, i följd af den framställning, som de förenade Ulskrn gjort, likväl böra litet närmare detaljera denna fråga. Beklädnads-directionernes räkenskaper revideras årligen af Krigscollegiutn, och det året då generalmönstring inträffar, väljas revisorer af rotehållarne, för att afven revidera samma räkenskaper för alla åren sedan sista generalmönstringen. Denna sednare revision, nemi. af rotehållarnes ombud, förekommer icke förr än rakenskaperne lill en böl jan varit i Krigscollegium reviderade.
Vår tids produktion af god ungdomsliteratur — eller rättare sagdt: läsning for ung och gammal — är ej, hvad den fordom varit och nu möjligen kunde vara. Våra förfader i första och andra led hade lika riklig tillgång som vi till röfvareromaner och slipprigheter, men samtidigt frodades sund och gedigen literär alstring, som gladde så väl ung som gammal. Hvar äro väl nu en Walter Scott, en Hugo, en Dickens, ro. fl.? Hvar finnas de, som skrifva arbeten sådana som en Daniel Defoes Bobinson Crusoe eller en Gabriel Ferry ' s Skogslöparen? Hvem skall efter vårt broderlands Topelius alstra något jämförligt med » Fältskärns berättelser »? Hvilka skola i vår egen literatur upptaga mantlarne efter en Emilie Carlén, en August Blanche, andra namn att förtiga? Då j a g nu nämnde ett par svenska namn, erinrar j a g mig helt plötsligt, att svensk lektyr snart torde komma att räknas till de ting, som varit. H ö r efter i våra lånbibliotek! Ni kan där göra intressanta, men smärtsamma statistiska rön. J a g har trott mig finna, att det i synnerhet är fyra utpräglade romantyper, som dominera inom förströelseläsningens område. Och då jag nu skisserar dessa typer, så anhåller jag förbindligast om tillgift hos dem af er, mina damer, hvilkas innersta känslor jag sårar. Först ha vi Marlitt-typen. Hennes hjältar och hjältinnor tillhöra i allmänhet det borgerliga slaget. Hjälten är den förkroppsligade ädelheten, en sammanfattning af alla möjliga talanger. Till att börja med är han förälskad i en skön och talangfull kvinna med förhatlig karaktär samt utan spår af huslighet. Hjältinnan nummer 2 är äfven hon skön, men hennes karaktär är idealistiskt upphöjd. Dessutom är hon i själfva verket betydligt mera talangfull än den andra, och ingen annan kvinna förstår att så genialiskt som hon märka linne, excellera i patentstickning och inlägga surkål. Hon älskar hjälten i tysthet. Men den andra, den utvalda, hon föraktar honom, ända tills han erhållit en orden eller på något annat sätt höjt sig i societetens ögon. Men då är det för sent. D å vet hjälten, hvar han skall finna sin verkliga lycka.
17 att genomgå seminariet i Hernösand, sedan de haft tillfälle inhemta kännedom om Svenska språket och hunnit vänja sig vid lefnadssättet uti sydligare belägna trakter, icke velat till hemorten återvända; och hade Konsistorium, i anledning af denna Landshöfdingen Widmarks framställning hördt, instämt uti hvad han yttrat om behöfligheten af ett seminarium i Luleå. I afseende på det för seminarierna anvisade anslag, vore en förhöjning utan tvifvel af behofvet högeligen påkallad. Genom det utfärdade reglementet hade dessa läroanstalters verksamhet blifvit i betydlig mån utvidgad, och då lärokursen derstädes numera vore på tre klasser fördelad och i afseende på omfånget, ehuru främmande språk deruti icke inginge, fullt jemförlig med de treklassiga lägre läroverkens, samt det dessutom för hela folkundervisningen vore af stor vigt alt de blifvande skollärarnes bildande kunde anförtros åt män, hvilka voro utrustade med de förenade egenskaper, som dertill erfordrades, så hade Kongl. Majit funnit det i främsta rummet vara nödvändigt, likasom med billigheten öfverensstämmande, alt Seminarii-föreståndaren erhölle en förhöjd aflöning, hvilken Kongl. Majit föreslagit måtte ifrån början af nästa statsregleringsperiod utgå med 2,500 Hidr, äfvensom att andre läraren, hvars lön nu utgjorde 1,000 Ridr, tillerkändes enahanda rätt till löneförhöjning efter vissa år, som för Kolleger vid elementarläroverken vore medgifven; dock att de sålunda föreslagna löneförmånerna icke skulle komma seminariernas Föreståndare och öfrige hufvudlärare till godo, med mindre de aflagt kunskapsprof, motsvarande dem, som för anställning vid elementarläroverken voro stadgade eller filosofie-kandidatexamen och ett af Kongl. Majit, med hänseende till seminariernas bestämmelse, särskildt förordnadt undervisningsprof; Kongl. Majit dock öppet lemnadt att i särskildt förekommande fall från fullgörandet, af bvad sålunda i ena eller andra hänseendet blefve föreskrifvet, lemna befrielse.
Presidenten sjelf, såsom dåvarande Stats-Secreterare lör Handelsoch Finance-ärender, må tydas, så är likväl obestridligt, alt den åt Herr t. f. Presidenten derigenom inrymda dispositionsrätt öfver Gamla UIl-Discontfondens medel i intet fall hort utsträckas utöfver det af Kongl. Maj:t fastställda maximi-belopp af 3000 R:dr B:co. Emedlertid börjar den öfver detta creditiv med Herr Presidenten Skogman förda räkning för år 1837 med en balance från föregående året af ända till 7175 R.dr 15 sk. 5 r:st., hvaraf väl linder loppet af år 1837, medelst inköpta 4* lotter i Magasinshuset och godtgjord resterande actie-utdelning för desamma, redovisades 4541 R:dr io sk. 5 r:st., men återstoden 2634 R:dr 5 sk. balancerades till år 1838. Af sistnämnde summa redovisades under år 1838 endast 2188 R:dr 28 sk.; men den 12 December samma år anordnade Kongl. Commerce-Coliegium likväl till Herr Presidentens disposition ytterligare 3500 R:dr, så att utgående balancen till innevarande år å denna räkning uppgick till 3945 R:dr 25 sk., eller nära 1000 R:dr utöfver den bestämda maximi-summan. Utom ofvån antydda anmärkningsvärda förhållanden, har det icke kunnat undgå att väcka Revisorernes uppmärksamhet, att, vid Gamla Ull-Discontfondens af Kongl. Commerce-Coliegium hos Kongl. Maj:t öfverklagade brydsamma ställning, Kongl.