Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Nog kände jag mig så där märkvärdigt kall om vänstra sidan, som jag alltid gör, när inte Ruffen är med, och fasligt svårt hade jag att hålla takt med mig själf, men fram kom jag ändå. Där stod en kö, o, en k ö! Måntro man får kaffekoppar gratis, tänkte jag. Ja, då ska jag då riktigt ha mig en, ty negerkoppar är bra mycket intressangtare än kaffeförädlingskoppar, fast nog är de också alldeles utmärkta, mest därför att de verkligen förädlar kaffet i en så rent af otroligt hög grad. Ändtligen slapp jag in. Vid trappsteget satt en svart byting, idel mage, skenben och ögon samt med ett skinn som svart olja. » Gud, så utsökt väl han är modellerad, » sa jag åt en herre bredvid mig. Men han bara flinade. Han var tydligen inte van vid något finare t a n k e u t b y t e! Inte att jag sett några andra negrer än tobaksskyltarues förstås, men nog kan man väl ha sitt omdöme klart för det. Pojken grinade som en solvarg, och så kved han, litet grötigt i halsen, men rätt klart ändå för att vara en automatisk p o j k e: » tio öre » och så räckte han mig någonting programaktigt, som jag likväl inte tog. Se själf är mitt program. Ar det inte alldeles förunderligt, hvad konstindustrien står högt nu för tiden, till och med i fråga o m människor! Som jag inte hade någon annan att nypa, så nöp jag mig själf (jag måste nypa, när jag är riktigt förtjust, eller också kreverar jag), efter jag inte vågade mig på någon n y herre. Rnndt kring cirkusen stod hyddor och s. k. cabaner med halmtak och hufvudskålar utanför, på höga stänger, till prydnad och varnagel. Hu, sådana seder, sa jag för mig själf. Men så ofantligt godt om hufvuden de må- ste ha i det landet. Annat är det hos oss. Sen fick jag visserligen höra, att skallarna inte var skallar, utan kurbitser. Men jag undrar just hvem som kan hindra dem att begagna skallarna både till kurbitser och skallar!
Jag har så ofta hört omtalas 1776 års misslyckade realisation, att jag ej kan underlåta att tala derom, ej allenast af aktning för en stor mans minne, ehuru äfven denna personela sak på mig har inflytande, men fast mera i den öfvertygelse, att 1776 års realisation bör noga från alla sidor och opartiskt betraktas, enär Den 14 Julli «. rn. 751 '-den för oss lemnar ett &å högst vigtigt och ta> lande efterdöme. Då uppstår dea fråga •’ var 1776 års realisation vörkeligen misslyckad? Jag torde få nämna, att år 1778) sorn var början af realisationen, förhållandet af Bankens silfver till dess sedlar var såsom 5 till 8- fsilfVerfönden var 4,6681369 R:dr och de utelöpande sedlarne Utgjorde en summa af 7)388,336 R:dr. Emedlertid gick realisationen med denna, sorn det skulle tyckas, icke motsvarande fond, rätt bra. Man åberopar, som skäl, fraktförtjensteii och Amerikanska kriget. Man må då tillåta mig, söm gammal nog, för att med ungdoms-minnets hela kraft hafva fattat nämnde händelser, att få utreda dessa saker, och jag Vet, att jag ej skall framställa annat än det sorn är riktigt. Jag glömmer ej det sorn skett för 40 å 50 år sedan, ehuru jag väl kan glömma det som nyligare timat. Då var förhållandet sådant, att under åren 1779, 1780, 1781, 1782 och 1783 gick verkeligen silfver ut, oaktadt det lyckliga handelsförhållandet, öch silfvérfonden minskades.
– Måhända förmodar någon, att Kellgren i alla fall, om han hade lefvat i våra dagar, skulle gjort sin mönstring långt mindre lindrig. Vi tro så med; men tillika, att under samma förutsättning skulle ock Bellman hafva gifvit långt färre anledningar till strängare utgallring, – emedan han då säkert hade i hela sin diktkonst varit ojemförligt mindre vågsam och frispråkig. Om till båtnad för hans poesi och för Sveriges vitterhet? – Detta kan starkt betviflas. Och härmed komma vi till en påminnelse af vigt. De, som bryta stafven öfver Bellman för hans ”oanständigheter”, synas icke veta eller besinna, huru mycket sällskapslifvets lynne, i hans och Kellgrens tid, både för tal och skrift gynnade ett mått af frihet i framställningar och ordasätt, som ofta öfverskred de gränsor, hvilka genom sednare begrepp om det höfviska och passande blifvit uppdragna. Ej heller var det blott umgänget mellan män, som dervid betedde sig mindre nogräknadt. Man känner ju genom tradition, genom mångfaldiga anekdoter, huru ofta då äfven fruntimmer, utmärkta ej mindre af bildning än af rang och skönhet, kunde tillåta sig yttranden och blixtra med infall, som nu skulle allmänt fördömmas såsom fräcka, men då lika allmänt upprepades från mun till mun, med beundran öfver deras qvickhet. Hvad har man ej hört berättas om t. ex. Fru Schröderheim, eller om vissa den tidens Grefvinnor? Väl förtäljer oss Kellgren (och just i anledning af Bellmans qväden), att redan hans samtida ofta till öfverdrift yrkade och ropade på anständighet i skick, tal, skrift, ehuru sedligheten ej vore i lika tilltagande. Ja, han sjelf och hans Stockholms-Post, under bådas utveckling från sina första begynnelser, hade i samma fordringar gjort ansenliga framsteg 145; så ansenliga, att han vid samlandet af sina skrifter ej blott uppoffrade ”Hjertat” (efter Boufflers), utan till och med den af hans beundrare allmänt prisade ”Sinnenas Förening”.
Plenum hade öfwerläggningenS resultat blifwit paria vcna: medgifwandes jikwäi Herr ak Klintkberg att den erindran icke kun, de åstadkomma någon werkön pä det nu fattade Beslutet. Upplästes följande nyst ankomna Kongl. MajttS Nådiga Proposition kill Riksens Ständer, om walet af en Depmarion riil Hans Kongl Höghet Kron - P>insen Gifwen Stockholms Slott den 5 Januari» i8io. Det är med den listigaste tiiifridsstallekse som K^ngl, Masit nu ftr Sig tstä-dfatt acr underrätta Riksens S ä der, att hanö Kongl Höghet Swea Rikes ulkorade K>on-Prins Dsn 5 Januarit 207 608D af 8LkIeskviF Illolllkein 8onckeiburLi ^ugulienburA, den 6 i denna manad ankommer till Riksgränsen tvid Sannesund för att därifrån öfwer Götheborg begifwa sig hit lill Hufwudstaden. Kongl. Maj:t har redan förordnat om nödige anstalter till Hanö Kongl. Höghets emottagande pä ett emot Desi höga wärdighec och Rikets anseende sivarande salt. Som Hanö Kongl. Höghet kommer akt stadna pä Drottningholm, för att därifrån göra Desi högti, deliga inlag härstädes, har Kongl. Majit nu welat förestå Riksens Ständer, akt i förwäg wara betänkte pä mwäljande af en stor Deputation, som anförd af Herr Landtmarskalken och Talcmännen kunde begifwa sig lil! förenämde sust-Elott, för att till Hans Kongl. Höghet a Riksens Ständers wägnar öfwerlemna ssilswa förenings och Wol-Acten öfwer Högbemälte Herres utkörande till Swea Rikes Kron-Prins, samt detzsö» inium taga Hans Kongl. HöghetS Underffrift a den af Riksens Ständer faststälde försäkran. Kongl. Majit förblifwer Riksens Ständer med all Kong!»
Ständers förenämnde reglementarisk» föreskrifter, inträffat. Vid jemnförelse dernäst af det uti Banco-Reglementets 4 Art. 2 Afd. 2 intagne stadgande: *’I texten å de nya Sedelvaleurer, som enligt i §. i punkten Litt. a. komma att utgifvas och hvaraf redactionen öfverlemnas åt Banco-Fullmägtige skall bestämdt utsättas det qvantum Silfver, som på hvarje R:dr efter vid denna Riksdag fattade beslut innehålies”, samt § §. 3 och 4 uti Kongl. Maj:ts Nådiga Förordning angående Myntfoten, med det uti texten till de nya Sedel-valeurerne intagne förklarande ”R. dr innehållande i fin-Silfver ^^:dels Skålpund Victualievigt/’ har det synts Utskottet, att det qvantum fin-Silfver, som hvarje Riksdaler skall innehålla icke blifvit utsatt i fullkomlig öfverensstämmelse med de uti ofianämnde Nådiga Förordning intagne stadganden, hvarå Utskottet, genom Protocolls-Utdrag af den 29 sisth April, fästat Banco-Fullmägtiges uppmärksamhet och hvaröfver Utskottet under den 16 innevarande månad infordrat Fullmägtiges förklaring. Uti den till följd häraf afgifne förklaring, hvilken den 22 dennes till Utskottet inkommit, hafva Banco-Fullmägtige hufvudsakligen anfört, att af åberopade 2 §. i 4 Art. 2 Afd. af i83o års Banco-Reglemente torde finnas ovilkorligt vara stadgadt 1:0 Att i texten skulle bestämdt utsättas det på en Banco-R:dr belöpande Silfver-qvantum ulan tillåtelse att hänvisa till någon förklarande Lag eller Förordning samt 2:0 att detta qvantum vore det, som efter vid dåvarande
S. D. Föredrogos Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets följande betänkanden: JVq 83, i anledning af väckta motioner om ändring i hittills gällande - Prut.-Utdrag, den ./ December 1844- 377 laude bestämmelser, i afseende å Sveriges och Norriges ömsesidiga handelsförhållanden : Bifölls; N:o 84, i anledning af väckt motion om upphörande af rättigheten alt använda Finska och Åländska fartyg för transport af träd varor och tjära från de Norra Länen till andra inrikes orter: Ståndet biföll Utskottets tillstyrkande al en underdånig skrifvelse lill Kongl. Maj:t, med den förändring allena, alt de i detta tillstyrkande förekommande ord: ”med 18 ]5 års sint” utbytas mot dessa: sednast med 18 }(> års slut Utskottets yttrande i slutet af betänkandet: Bifölls; Ndo 85, i anledning af väckt motion om förtydligande af Kongl. Förordningen dea 11 Februari 1832, angående landtmanna-seglationen: Bi jolis-, N:o 86, i anledning af väckt motion om upphörande af stapelstädernas åliggande att importera vissa quantiteter salt: Bifölls; N:o 87, i anledning af återremiss af betänkandet N:o 35: Bifölls; N-o 88, i anledning af återremiss af betänkandet, N:o 39: Lades till handlingarne. Från Vällofl. Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogos å nyo Constitulions-tJ(skottets memorial: N:o 10, rörande Stats-Ulskottets anmärkning, i fråga om de år 1841 fastställda lönings-stater för Kammar-Collegium och Kammar-Rätten; Ståndet beslöt att, med ogillande af memorialet och instämmande uti Herr Petrés reservation, lägga memorialet till handlingarne; N:o 11, angående Stats-Utskottels anmärkning, i afseende på fortfarande utbetalning af f. d. Stats-Secreterarne Grips och von Hartmansdorffs löner: Uih. till R. St.
För vattenaftappningar och odlings företag, utaf dertill under 1840 och 1841 års riksdag anvisade medel, „ dito dito under 1850 och 1851 års riksdag dito „ hamnbyggnaden vid Götheborg _ „ nya kyrkors uppbyggande i staden Lidköping och Knäreds församling samt Wexiö domkyrkas reparerande — „ uppförande af en jernbro öfver Svartån å landsvägen mellan Linköping och gästgifvaregården Berg „ ny tomtreglering i staden Christianstad „ återuppbyggande af den år 1849 nedbrunna del af staden Lidköping till Stockholms Stora Barnhus Tills vidare förräntade’, medel samt dervid förskottsvis godtgjorda räntor För inköpta böcker åt Riks dags arkiv et — _ Aflöning och expenser för Rikets Ständers Justitie-ombudsman och dess Expedition, jemte reseoch tryckningskostnader, — Lön för Sekreteraren hos Bonde-Ståndets Kansli-direktion — - General-assistans-kontoret Taxering skostnad er inom Stockholms stad Kostnader för tidnings stämpling en derstädes — Dito för kort, stämpling en - '.."'7 Barnhusens m. fl. barmhertighetsinrättningars andelar i kortstämpelafgiften för åren 1851 och 1852 Anmärkningsoch indvifnings-arfvoden till Kongl. Kammar-Rättens betjening - Ytterligare kostnad för en' Riksgälds-kontoret tillhörig, sedermera försåld, egendom i Wenersborg Stuart. Bilaga, Litt. B., till Rikets Ständers, år 1853 församlade, Revisorers berättelse angående granskningen af Riksgälds-verket. Sammandrag* öfver de af Riksgäldskontoret bestridda omkostnader för 18d0 och i8ol års Riksdag*. För Höglofl. Ridderskapet och Adeln - „ Högvördiga Preste-ståndet __ „ Vällofl. Borgare-ståndet „ Hedervärda Bonde-ståndet * - ■> „ Konstitutions-utskottet „ Stats-utskottet _ „ Bevillnings-utskottet'
Helt och hållet instämmande med Utsk. samt de värda ledamöter, hvilka förenat sig uti dess förslag, anhåller jag, att R. o. Ad. för bedömmande af den verkliga orättvisan uti den sats, som Frih. Nauckhoff försvarar, behagade eftertänka hvilken ställning i samhället är fördelaktigast och följaktligen (einnar bästa tillfället att efter fyllda 60 års ålder kunna erlägga skyddsafgift, antingen skomakarens, hvars hela inkomst är uppskattad till 100 r:dr, och som således måste betala skyddsafgiften , ehuru inkomsten beror på hans händers arbete , som, i händelse han sjuknar, tillika med inkomsten upphör, eller den som äger en fastighet, taxerad till iooo r:dr men värd kanske 2a3 gånger den summan; ty, Den 3 O c t o b e r f. m. *7 på sätt HlRibbing upplyst, uppgår taxeringsvärdet sällan till hälften af det verkliga värdet. Jag anhåller om bifall till hvad Utsk. i detia hänseende föreslagit. Uppå derefter framställd propos. bifölls hvad Utsk. uti ullål. N:o 27 föreslagit i afseende på skyddsafgiftens erläggande för fast egendom efter fyllda 60 år. 2:dra Artikeln. Afgift af lön, egendom och rörelse ro. ro. Af em betsoch tjenstemän samt betjente, m. 11. a:dra §:n. Hr von Rosen! Jag finner att Utsk. i afseende på centonal-afgiflen uti sednare betänk, förändrat sitt tillstyrkande uti det första utlåtandet. För min del kan jag icke gilla denna förändring, och får derföre anhålla om propos. till bifall på Ut>k:s betänk. N:o 12 i förevar, fall. Skälen härför ligga klail i Utskts eget yttrande, då Utsk. säger, att det icke kan bestridas, alt denna afgift utgår efter en orättvis grund Särskildt får jag anmärka orättvisan uti cenlonal-afgift för städernes löntagare, hvilka städerna sjelfva aflöna, och hvartill statsmedel följaktligen icke användas.
Gr, Gyldenstolpe har föreslagit en annan beräkningsgrund, nemi. lösens bestämmande till ~ af markegångsvärdet, och han har underställt detta förslag R. o. Adrs pröfning, Det ginge visserligen an att göra en sådan jemnkning eller någon annan, som R. o. Ad. kunde finna lämplig, såvida PresteSt. ville så antaga den. Men detta kan vara osäkert, och just derföre, att PresteSt. begifvit sig till hvad Utsk. föreslagit, anser jag det vara bäst, om R. o. Ad. äfven instämde deruti. Hvad för öfrigt blifvit anfördt har varit utom saken och emot person, hvarföre jag icke anser mig böra upptaga det lill besvarande. Gr. von Platen: Då jag gerna tillstår, att det möjligen, hos mig åtminstone, varit mindre sakkännedom, som Den 16 Augusti c. m. 127 gifvit anledning till antagandet af lösens bestämmande till § af markegångspriset, då nästan ingen deremot gjorde anmärkning eller yrkade, att det var för mycket, och då här synes med något mera rättskänsla hafva blifvit påstådt, att gemenskapens skyldighet att utgöra dagsverken bör få ersättas med hälften af deras markegångsvärde, frångår jag gerna mitt yrkande om bifall till Utskts förslag och förenar jag mig med Gr. Gyldenstolpe deruti, att dessa dagsverken, då de ej in natura utgöras, må få ersättas med markegångspriset å i-J dagsverke. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Om den länge omtvistade frågan icke vore någon annan, än att, på sätt Hr v. Hartmansdorff sagt, bestämma, hvad med 12 öre stint bör förstås, så tror jag, att saken vore hastigt afgjord, sedan R. o. Ad. fattat det beslut, att alla gamla skatter, som varit bestämda i silfver, icke skola förvandlas efter det försämrade myntvärdet, utan utgå efter samma belopp, hvartill de varit debiterade fordomdags. I sådant fall vore frågan högst enkel, och bicfve ett alsing på Utsk:s förslag den säkra följden.
Herr Grefven och Landt - Marskalken hemställde, att sedan Ridderskapet och Adeln vid 3:dje Puncten funnit godt besluta, det Herrar Banco-Fullmägtige skulle äga att tillsätta Ledamöterne i Diretionerne öfver LåneContoiren, 4;de Punkten måtte sådan den i Utskottets Första Betänkande blifvit framställd, af Ridderskapet och Adeln gillas. Bifölls. 5:te Puncten. Herr von Hohenhausen: Inom Utskot tet har jag yttrat mig emot detta Förslag till aflöningen. Det har synts mig, att Den 7 November e. rn. när Riksens Ständer skulle tillsätta en art af Fullmäktige, kunde dessa ej förses med lionorarier mindre än de, som lemnäs istockholm, helst när man betraktar att skillnaden i lefnaden ej kan blifva betydlig på ena orten mot den andra, och hvad beträffar de Fullmäktige, sorn här äro i Disconten, så äro väl deras arfyoden mindre, men de hafva dem såsom ett tillägg lill det arfvode de såsom Banco-Fullmäktige äga. I öfrigt, hvad betjeningen angår, har jag ej trott mig finna någon grundad anledning till skilnad emellan Götheborgsoch Malmö-Contoiren. Tjenstgöringen upptager i alla fall lika många bestämda dagar och timmar och fastän summan är olika stor vid Låne-Contoiren, så lärer skillnaden att skrifva något mer eller mindre komma på ett ut. När dertill kommer, att Utskottets förslag ej hindrar betjeningen att vara commissionairer, så mäste det nödvändigt orsaka mera inkomst, där större summor äro att utlåna, än der de äro hälften mindre. Jag tillstyrker således, att förhållandet med lönerne måtte blifva lika i Malmö och Götheborg. Men hvad jag egenleligen velat fästa uppmärksamheten uppå är Banco - Ombudet, hvars arfvode ej är föreslagit till högre belopp än i3oo R:dr, på någondera stället. På hans uppmärksamhet och beredande beror till stor del den ordning och drift, sorn kommer att existera i Verket. Jag tror således, att han icke bör vara berättigad att vara commissionaire.
Till de upplysningar och yttranden i förevarande ämne, sorn Betänkandet innehåller, och hvilka åberopas, får Utskottet tillägga: att då erfarenheten visat det näringarne icke förkofra sig under ett vacklande fÖrbuds-systém; då detta är af den natur, att det retar till öfvertradelser, sorn' understödjas af beliofvet och opinionen, hvilken alltid ogillar stränga och obilliga tvångslagar; då för buds-systemet i ett fritt land således förr eller senare måste vika för det allmänna missnöjet; då Skydds-tullen och ett friare handels-systém deremot endast ogillas af dem, som, missförstående sitteget interesse, det de föredraga framför det allmännas, tro sig ega ett säkrare värn i stränga förbuds-lagar, som aldrig kunna rigtigt handhafvas; men sky dds-systemet genom tull i stället bör, till sin princip oförändradt, i alla tider kunna bibehållas och, efter omständigheternas kraf, i verkställigheten jemkas; samt då början med dess införande se - 20 Bevi/lnings-Utskottets Utlåtande N;o 44- dan år i8a3 haft en förmonligare inflytelse) både för näringarne i allmänhet och hela landets fördel, än man för tillämpning under så kort tid kunnat förutse eller hoppas, så vore det att handla emot välgrundad öfvertygelse, om Utskottet nu skulle frånträda den mening, som härom i förra Betänkandet yttras; och Utskottet finner till dess bibehållande en ny anledning deruti, att Kongl. Commerce-Collegium, åtminstone så vidt man får sluta från de uti dess ofvan åberopade underdåniga Berättelse om Fabrikernas och Manufacturernas tillstånd framlagda resultat) synes, med ledning af erfarenheten, hafva förändrat eller modifierat sin opinion i ämnet.
För gifvet lärer få antagas, att det är Statens skyldighet att pensionera sine ålderstegne, i tjensten grånade eller blesserade krigsmän. Denna pligt har Staten allt hitintills icke uppfyllt, utan hafva såväl arme'ens officerare och underollicerare som de till armeen hörande civile tjenstemännen, som hosgående uppgift utvisar, från och med hr 176S, således i 76 år, genom egne tillskott, icke allenast fyllt den årliga bristen i de medel Staten för pensionering anslagit, utan äfven derutöfver bidragit att småningom bilda den fond, som Armecns Pensionscassa nu äger och hvars afkomst årligen användes för utgifter, hvilka det egentligen tillhör Staten att bekosta. Den berömliga omtanka, armeens medlemmar sålunda ådagalagt, att efter förmåga, af sina knappa lönetillgångar tillskjuta medel för att värna utur tjensten afgåeende kamrater mot nöd på gamla dagar, synes man nu sålunda vilja belöna, all man hotar deras äganderätt till välfången egendom, genom yrkande af redovisning inför Ständernes Revisorer för medel, som tillhöra enskilda, hvarigenom första steget är taget på den bana, som otvifvelaktig! leder till att framdeles taga det audra, som är att frånkänna dem sjelfva äganderätten till deras egendom. Detta framfarande i ett samhälle, som hedrar sig af att äga lagar, afsedde alt skydda hvar man mot godtycke och orätt, är lika oväntadt som bedröfligt, och mäste framkalla lagligt motstånd. R. St., såsom Svenska 510 Den 27 November e. m. folkets representanter, äro pligtige tillse, att Statens medel blifva vederbörligen redovisade, men de äro lika heligt förpliglade att harvid iakttaga yttersta grannlagenhet, så att hvarken maktbegär eller otillbörligt nit mä förleda dem att träda den enskildes äganderätt för nära, och derigenom emot sig uppkalla tillämpningen af Reg.Fts 16 §, som utgör den Svenska grundlagens förnämsta prydnad, emedan den utgör grundviirnet emot allt slags förtryck; och för hvem skulle iakttagandet af denna vördnadsbjudande § vara heligare, än för R. St. sjelfve, sorn deltagit i grundlagarnas stiftande!
Deli tidpunkt som begagnades till befrämjande af dessa beslut var fördelagtig, da, genom förbud mot brännvinsbränning, valman blef mera sällsynt och följagteligen dyrare. Sedligheten vann dervid. Sällan såg man dåf på Landsbyggden någon öfverlastad person, och äf - -ren inom Städerne, vid marknader och större folksamlingar, Klef dryckeuskaps-lasten allt mer och mer sällsynt; Men Bränn vins-bränningen blef åter tillåten, och med prisets fall sjönko äfven, till en stor del, de goda förhoppningarne att sede-förbättringen skulle .blifva varagtig. Visserligen bör egentligen bote-medlet emot detta onda sökas i en förbättrad Förtid ra vård under de spädaste .åren och en omsorgsfullare undervisning och handledning under den näst derpå följande .ålder, då sinnet .är .känsligt för uppfostrarens omsorger; Men i afvaktan på en så lycklig, säkerligen ännu aflägsen tidepunkt, anser jag, att, genom inskränkning i tiden .till brännvins-bränningen från .8 lill 4 månader örn året samt genom förhöjd .taxering å tillverkningen, äfven nu .varande Slägte kunde till sedlighet och nykterhet förbältras. Vid de årliga Bevärings-mönStringarna är man bäst i tillfälle att öfvertyga sig om behofvet af förminskad förtäring af denna förderfliga dryck, hvilken förvandlar de fordom resliga och kraftfulla nordbor till ett dvärgslägle. Allmogens näringsflit är uteslutande rigtad åt åkerbruket. Dess välmåga är i ganska märkbart stigande, efter de flere gynsamma skördar, hvarmed Försynen låtit landet välsignas. Då likväl alla tillgångar skola hämtas nästan endast af åkerbrukets afkomst, och förutseende af framtida behof hval ken är allmänt eller alfvarligt, är ett enda svårt missväxt-år nog, för att åter nedsänka innevånarne i förlägenhet och blist. I de från Hufvudstaden aflägsna^ trakter är tillgången på duglige arbetare något bättre, men äfven der svag, och synnerligen knapp är den i de närmare derintill belägna.