Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
SDeputom uppgifwet: 3nnc(jafn>anbe 4?årab$l)6f* btnge*befTåUmngen: 33oftållet ©ranhult 4 procenta Svanta bera .300: örbinarie Son Uppgift till ^arering^ommitree i 5?, 5?. 0tnb fot åt 18 -• rodrbe. 3nfom(l. l^nbetteEnab ibEar torell fjårftabeS fåfom ©rcjjljanblare Siger *&ufet 5f?:e ötoarteret 9i. 9? 8 ^tmlrtni) (Ssfrt&äjorö meb tillftoranbe obelbt utmarE fjerbebel i &i)Ue @feppéljmarf . &t åttonbebel i 0feppet Neptunus om SåjterS brågt ö m —i co ~C> Srbttiarie Sufnta • > 9Kaufal<H^rmmaar . 2agmauö< od& ^paraibé^éf&irtse' éiänta . jt>jefne<pcnningar §urf)ué<mebd . : »5ränTOiné>nfgtff för Remman ©ito för panncrpmbert Silo för fifmcrjTjittanbc tiUnierfmngöbelopp f*. r. • «:b. ff. r. 3}etoiftnitig: (Efter 1 ta ärt. å 44 fF. I ©i(0 a 22 jl. (Efter 2:3 ärt. för fperfonct £>ito för ^genbom ©ifo för Soörclfc SKufFfien^^etvinntng SKotefrifrelö-afgift 3jör ©esktSeieln Summa 1 Mnurd t;-C e é: Orbinarie Sfätrtmt, förn i fdt'ffifb.1 fdn uti elifa !)5rt‘febMr utgår, bör owittiforiigen på 'halppan af Sebet
Maj:ts disposition och emot vanlig redovisning» skola i § inflyta eller icke; vid hvilket förhållande Bonde-Ståndets beslut, att de utaf beväringsskyldige erlagda algifterna för vapenöfningsfrihet skola »redovisas till Statsverket för att användas till besparande af andra från samma verk utgående medel för Beväringens vapenöfning,» icke lärer kunna komma under vidare öfvervägande, holst den mening, som, i det mellan de öfriga Riks-Stånden stridiga hänseendet, deraf kunde dragas, icke skulle kunna, utan att upphäfva verkan af det, hvari dessa Riks-Stånd öfverensstämma, uttryckas annorlunda, än på sätt Borgare-Ståndet beslutit, får Utskottet, som på grund häraf anser den af 4 Sammansatta Stats-, Lagsamt Allm. Bcsv.- o. Ekom-Ut skottets Memorial N:o 2.9. Utskottet föreslagna, af två Riks-Stånd godkända, bestämmelse böra blifva ja-proposition och Borgare-Ståndets mening nej-proposition, till Omröstning i förstärkt Stats-Utskott föreslå en så lydande ¥o(erings>iir«iDO$hi«ii: Den som anser § 57 böra hafva följande innehåll: »Af de i § 15 omförmälda afgifter skall, under benämning: »Allmänna Beväringsfonden, » bildas en särskild tillgång, att efter Kongl. Maj:ts disposition och emot vanlig redovisning användas till beväringsinrättningens ytterligare utbildande, » röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej. anses Rikets Ständer hafva beslutit, alt orden »efter Kongl. Maj:ts disposition och emot vanlig redovisning» skola ur ifrågavarande § uteslutas. Stockholm den 6 September 1860. Reservation: a!
Liljencrants hade föreslagit, att Bevilln. -Utsk:ts i dag bordlagda Betänk. N:o 8, ang. tullbevillningen, och Utlåt. N:o 9, i ani. af återremiss af Betänkit N:o 3, äng. allmänna bevillningen, skulle å målslistan uppföras näst 192 Den 14 April f. m. efter Stats-Utsk:ts Utlåt. N:o 60, ang. regleringen af utgifterna under Riks-Statens Sjette Hufvudtitel; hemställde Hr Gr. o. Landtm., huruvida R. o. Ad. behagade härtill lemna bifall. Ropades ja. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 10 e. m. En fidem, O. Brakel. Lördagen den 14 April 1866. Plenum kl. 10 f. m. Justerades ett prot.-utdrag för den 7 och 11 dennes. Upplästes och godkändes Exped.-EJtsk:ts skrifvelseförslag: N:o 41, ang. anvisande af medel till ett vägarbete i Jemtlands län, lör beredande af arbetsförtjenst åt den i följd af miss växt nödställda befolkningen; N:o 42, i ani. af K. M:ts Nåd.
Detta vill jag icke bestrida, men om så skulle ske, så har det sin orsak deri att man då kan bränna bränvin med större fördel i städerna, och då blir det ju en fördel för landet. Jag har sjelf aldrig drifvit denna handtering, men vet dock att bränning i städerna aldrig kan blifva farlig för jordbruket, emedan en mängd råämnen, såsom t. ex. potatis, icke kunna tåla lång transport. Då Gr. von Saltza emedlertid i sin motion så väl utvecklat skälen för sin åsigt, behöfver jag icke upptaga P. o. Ad:ns tid med att ånyo upprepa dem, utan inskränker mig till att yrka bifall till Utsk:ts förslag. Frih. Sprengtporten, Jakob Wilhelm: Vid remissen af K. M:ts Propos. i denna fråga yttrade jag några ord till afstyrkande af densamma, i likhet med hvad Gr. Sparre nu anfört, och jag har sedan dess icke funnit skäl att ändra min åsigt. Det är visserligen godt och väl att industrien får utveckla sig så fritt sorn möjligt, men jag tror icke att man kan tala om mycken frihet för en näring, som är underkastad så många kontroller som denna, och redan häri ligger ett medgifvande att lagstiftningen för densamma är af mera exceptionel natur; men hvad jag vet är, att den nu gällande lagstiftningen verkat ganska välgörande, och ej heller har jag hört några klagomål emot densamma. Hvad verkan den nu föreslagna författningen deremot skulle hafva, derom vågar jag icke nu yttra mig, men jag anser det dock orätt att gång på gång göra förändringar Den II Maj. 225 i den ekonomiska lagstiftningen. Det är visserligen riktigt att man tillser att hvarje industri och hvarje fabriksrörelse drifves så rationellt som möjligt, men jag ser derföre icke något som hindrar att en stor fabrikant, som anlagt bränneri i en stad, lika väl kan upphöra att drifva detsamma under en del af året, fastän det ligger der, då sådant later sig göra på landet. För öfrigt har jag icke något att tillägga. Jag tillstyrker att den nuv:de författningen bibehålles. Men om lio. Ad. skulle vilja förena sig om att antaga det bemedlingsförslag Gr. Sparre först framställt och Frih.
Det blir således ingen ränlebehälluing, men också icke någon behållning genom industriens lifvande; ty antalet af innevånare i den trakt hvarigenom banan går är så litet; och då bansträckningen icke går igenom den nödige transport-medel saknande bergslagen, så kan den icke heller der befordra någon tillökning i lackjernsblåsning och malmbrytning, emedan den ligger på flere mils afstånd derifrån. Den industri som i denna trakt der jernvägen skall framgå förefinnes, inskränker sig till de första lefnadsbehofven och invåuarnes antal är sä obetydligt att summan af deras industri icke myckel bör lagas i betraktande, lika litet som Köpings stads. Slen siger man, i Norrige anlägges en jernväg sorn är ungefär lika lång som den ifrågaställa jernvägen mellan Hult och Ötebro och som kostar ungefär lika mycket som hela sträckan till Köping. Uti Norrige äro förltållanderna helt olika. Jernvägen går der från Norriges hufvudstad, med en folkmängd något störte ån Köpings, Örebros och Hults folkmängd tillsammans, ty den upgår till vid pass 30,000, till en landsort som har llcre Den 27 Augusti e. m. 455 innebyggare än liela Nerike och Westmanland tillsammans, en landsort hvars enda ntväg är åt Christiania, en smal väg, full af backar, på flera ställen genomskurna af strömmar, och slutligen från hafvet lill en landsort som är möjlig att upbringa till en ganska hög grad af odling. För Norriges hufvudstad är det af största vigt att denna jernväg anlägges, enär hufvudstaden från densamma har så godt sorn sin enda vinter!införsel och trafiken der dessutom redan är så stor ali då jag för många år sedan vis'ades i Christiania, gick från Glommen till Christiania vintertiden 4000 hästar hvarje dag. En sådan rörelse eller liknelse dertill finnes icke i Nerike. Gr. v. Rosen har sagt, att om man lägger en bit jernväg bär och en bit der så blir del icke något helt deraf.
Vid 1842 års slut funnos i staden sex handlande, hvilkas årliga varuomsättning kan beräknas till omkring 80,000 R:dr banko, och 46 handtverkare, hvilkas årliga tillverkningar uppgå i värde till enahanda belopp. Bland stadens näringsidkare utmärka sig fortfarande, framför andra, hofslagaren D. J. Ekenberg och kopparslagaren E. G. Edström, den förre för tillverkning af utmärkt goda åkdon af alla slag och den sednare genom sina goda bränvinsbrännings-apparater och brandsprutor. Sjöfart idkas numera med endast en storbåt. Ehuru ingen rikedom Finnes i staden, äro dock de fleste af invånarne väl bergacle, till följd af deras flit, sparsamhet och ordentlighet. En i staden år 1836 stiftad Sparbank har med ökadt förtroende fort farit i sin verksamhet. För ungdomens bildning och uppfostran finnas, utom privata undervisningsanstalter, en år 1839 organiserad vexelundervisningsskola och en år 1838 öppnad friskola för fattiga flickor i och omkring Södertelje, hvilken skola, grundlagd af Stadens kyrkoherde och understödd genom särskilda nådegåfvor, underhålles genom årliga afgifter af en fruntimmers-förening. Uti denna skola njuta omkring 30 barn kostnadsfri undervisning uti läsning och handaslöjder, samt bidrag till kläder och föda. Stadens fattigvård blef år 1839 organiserad i likhet med den i Jönköping befintlige arbetsinrättning. I staden finnes särskild antagen stadsläkare. Stadens skjutsskyldighet Lief år 1838 ställd på entreprenad, och bidraga stadens skjutsskyldige invånare till skjutsens utgörande med något öfver 1,000 R:dr banko. Norrtelje. Folkmängden, som år 1832 uppgick till 1,106 och år 1837 till 1,015, utgjorde, enligt 1842 års mantalslängd, 1,039. Mot invånarnes bildning och sedlighet är i allmänhet intet att anmärka, och fylleriet har under sednare åren synbarligen aftagit. Handel och handtverk äro de hufvudsakliga näringar, hvarå stadens be 0 _ # O o 7 stånd grundas.
Antaga icke Riks-Stånden samfäldt Konungens Proposition, vare den afslagen , och aflemne Riksens Ständer sitt afslag med skälen dertill skrift - Memorialen. N:o 85. styrkt hvad Riksdagsman, i sådant afseende i någon af Kamrar ne föreslagit, eller sjelf t, med stöd af 77 §., väckt dylik fråga, skall Riksförsamlingen, på sätt 71 §. 2 mom. förmår, deröfver besluta; hvarvid iagttages , att ändring i Konungens förslag hvarken i Utskott eller Kamrar ne, hvar för sig eller samfäldt, får äga rum. Om förslaget icke antages, vare frågan förfallen , hvarom anmälan göres hos Konungen, der Han frågan väckt. Godkännes förslaget, varde beslutet vid nästa lagtima Riksdag först pröfvadt af Andra Kammaren, som sänder sitt beslut till Medkammaren. Karder det af båda Kamrarne, hvar för sig , antaget, vare Riksförsamlingens beslut. Hvad någondera af slagit, förfalle. Kammare äge ej rätt att uti det hvilande beslutet någon ändring göra. Förfaller hvilande beslut, som grundar sig på Konungens framställning, varde Han derom underrättad. Ej må det slutliga af görandet uppskjutas, utan att Konungen och båda Kamrar ne, hvar för sig, till uppskofvet samtyckt. Godkännes det hvilande beslutet af båda Kamrarne, hvar för sig, blifve, om Konungs framställning derigenom antagen är, Konungen derom underrättad; men om framställningen icke af Konung är gjord, under ställes beslutet Konungen, som deröfver, innan Riksdagen åtskiljes, bör inhemta hela Stats-Rådets tankar och meddela Riksförsamlingen Sitt bifall eller de orsaker, för hvilka han beslutet icke kunnat godkänna. Hvad till ändring af Grundlagarne, uti nu föreskrifven ordning, Riksförsamlingen beslutit och Konungen gillat, eller Konungen föreslagit och Riksförsamlingen antagit, äge kraft af Grundlag.
Men detta förhållande, att en sådan åskådning, med sina konsekvenser omfattande hela den moderna tillvaron, aldrig tecknats som af denna för så länge sedan fallna romarstilus, låter oss röra vid en företeelse nogsamt känd inom civilisationshistorien, men dock alltid ägnad att förvåna. Det drefs härom året – som en och annan kanske erinrar sig – en kuriös sport. Meningen var att sätta upp en förteckning på »de tjugu eller femtio bästa böckerna». Detta gaf anledning till många vanligen mer eller mindre likgiltiga försök till en litterär rangordning. Men i denna tanke fanns en kärna. Det kan bildas ett litet bibliotek af de bästa, de oförytterliga, de heliga, ja man kan gärna säga de inspirerade böckerna. Litteraturen har en rad paläotyper, som mänskligheten icke kan tänkas undvara, men som själfva lätteligen ersätta otaliga andra. Det är som hvar sida af lifvet och hvar tids innersta sätt att koncipiera världen blott en enda gång skulle få det monumentala uttryck, i jämförelse med hvilket alla andra behandlingar nedsjunka till bleknande kopior eller förtydligande varianter. Jobs bok, Kristi Efterföljelse, Divina Commedia äro exempel på sådana paläotyper. – Så länge människohjärtat känt olyckans förtviflan och plågans skam, har det klagat, hädat och inför sin jämmers obegriplighet bytit ord med »Gudarna» eller »Ödet», men hvilkens tal har därvid i tidernas tider nått en storhet, som kan jämföras med den skabbslagne judens i hans växelspråk med Jehovah. Hela tidsåldrar hafva haft klosterisoleringens uppgående i Gud till ideal och törstat efter rökelselågans doftande undergång i andakt, men endast i Thomas a Kempis är den religiösa själfförbränningens sötma helt och fullt uttryckt. Alla på en gång högdragna och fromma naturer med rättfärdigheten till lifspatos hafva drömt om den upptäcktsresa genom vedergällningens, luttringens och belöningens trenne riken, som Dante verkställde, men han ensam kom tillbaka och gaf oss den stora, underbara resebeskrifningen. Detta gäller intill våra dagar. – Pascal och Swift, Hamlet och Faust, hur ensamma stå ej trots alla tidsdrag andar och verk som dessa?
Herr Noréus har ansett, att assigneringpns uppkomst utvisade behof af penningar, och att, då desse utspridas i utbyte emot arbete och pro. dukt, skulle ett sådant utspridande vara nyttigt, äfvensom att, ju mera den enskildta crediten kunde åstadkomma penninge-representativer, ju mindre behöfde Banco-Sedelstocken förökas för att fylla alla behof. —- Den Räntevinst, sorn tillskyndades utgifvarne af assignatloner, under det desse^voro utelöpande, skall/ efter Herr Norli tanka, vara nödig till verkställande af företag, vid hvilka berörde vinst äfven vore påräknad för ersättning af de dermed förenade kostnader; och, om en idog närings-idkare, eller en driftig handlande förmått bereda sig det förtroende, som erfordrades, för att kunna begagna omförmäldte förmon, skulle han billigen förtjena den uppmuntran och belöning, att Författningarne understödde, men icke undergräfde ett sådant förtroende, hälst uti en tid då Rikets productiva näringar strida emot de mäst tryckande behof, och då man tillika varsamt måste behand - Lag-Uisftattets Eetiinkanden. Sa Bankens Credit, genom förekommande af Sedelstockens förökande, vid hvilket förhållande nyttigast skulle vara att låta den enskiidta crediteri representera och att icke, genom nya anfall emot densamma, till Statens obotliga skada betaga näringarne kraft och lif.
Ständers Cylistitutions,Utskott remikteradt, ett af Herr Astesto» ren Den 19 Zebruarii. 849 ren Dalln ingifwit Memorial, angående elt tydligt stadgande akt Hufwudstaden bör wara en blifwande Zustitiä-Ombndsmans Ordinarie och egentlige Embersvrt samt att denna Embetsman, sa lange han Justitiä-Ombudsmans-Syftan förrättar, ej nlä tillika bestrida sitt förra Embete, utan det sednare af en Vicarius förrättas, hwilket de Respective Med-Sständen ffulle wördsamt och manligen härigenom tillkännagifwas. Dt Luxra. Lx krotocollo Ist. peterson. Föredrogs ett ifrän Consiitutions-Utskottet ingifwit sa lydande: Wördsamt Memorial! Wällofl. Borgare-Ständet har till Constitmions Utskotier remitterat etc af Herr Asiestoren D. Dalln ingifwit Memorial, hwaruli yrkas att, dä den af Riksens HögloftStänder nn mera gillade Jnstrnctionen för deras Jnstiiiä-Ombndsman ej lemnar någon uttryckelig föreskrift om Lmbets-ortcn för Justitia-Ombudsmannens expedition och icke eller stadgar att denna Embetsman under sin tjenstetid ej kan til. lika bestrida någon annan publique Syfta, Riksens Högloft. Ständer altja mätte för större tydlighet och säkerhet, härom gifwa ett särskilt förklarande. Det 8Z2 Den ry Zebruarii. Det synes wara en bestämd följd af de ät Justitiä-Ombndsmannen updragna göromål, att han dels såsom Åklagare eller Actor, dels som Ordförande i Trycksnhets.Coliimilteen bör egentligen wistas i den ort, der Rikets Högsta Embetsman och Coltegier samt de med Trycksrihets-mäl befattning ägande Domstolar och Embets-Werk befinnas, der Nationens representanter sammankomma och der i allmänhet styrelsens grenar förena sig.
Jag tror att man hvarken bör eller behöfver inlåta sig i en vidlyftig undersökning af den frågan, huruvida gränslinierna emellan Den 'i8 Junii c., m. Konungens economiska lagstiftningsrätt, och Folkets beskattnings blifva rubbade genom Utskottets behandling utaf ämnet. Ofvanföre citerade sista moment af RegeringsFormens 60 § torde gära osäkert huruvida ett, i afseende på tiden illimiteradt införselförbud, lagligen kan af verkställands magten utfärdas. Står den sats fast, att Ständerna icke kunna garantera den Statsintrad, som genom Tulluppbörd påräknas, med mindre icke Tariffen nedsättes, så gör ofelbart en anmälan deraf jemte nödvändigheten att afskaffa Lagar som mana till brott, tillfyllest, lör att besiämma Kongl. Maj:ts beslut. Om Utskottet, sedan de gjorda anmärkningar blifvit pröfvade, bibehåller sina nu framställda åsigter, så måste naturligtvis när Betänkandet återkommer, motiverne från Tull* tariffen skiljas. Denria senare blir ett föremål för Ständernas beslut; motiverna för Ständernas beslut, Kongl. Maju i underdånighet meddelade, lära sedan ofelbart erhålla det afseende, sorn Kongl. Maj:t vid pröfningen af förekommande casus, kan pröfva nödig. Beträffande Tariffen, får jag fästa Utskottets uppmärksamhet på nedannämnde puncter; Höfrö torde böra beläggas med högre införseltull, än för frön i allmänhet blifvit föreslagit. Höfröhandeln har redan blifvit cn inhemsk handtering. Den 28 Junti e. m, Tullen på Mascowade synes mig vara nog hög i förhållande till tullen på Toppsocker. Den lärer förr lia varit 6 procent af varans värde, nu skulle deo förhöjas till 10 procent. Utskottet föreslår *tt Styrelsen matte berättigas att efter omständigheterna moderera införseltullen för Spansemål. Jag tror att maximum af de i landet gångbara Spsnnemålsptts borde bestämmas, innan Tull? på ut-s ]ändsk Spaonemål bör kunna helt och hållet upphafvas.
Såsom jag hade äran nämna förra gången jag hade ordet, var jag icke uppkommen, då discussionen börjades, och fick således icke höra den förklaring, på grund hvaraf Hr Frih. o. Landtm, ansåg sig ej kunna tillåta remiss af motionen. I annat fall skulle jag icke underlåtit att då reservera mig mot den uppfattningen, att, då motioner, enligt 56 §:n Riksd.Ordn., efter motionstidens slut icke må framkomma, såvida de icke kunna hänföras under någon af de uti nämnda 5 bestämda 3:ne cathegorier, den ifrågavar. icke skulle kunna upptagas, derföre att den innefattade ett nytt ämne. Denna motion innehåller likväl icke något nytt ämne, ty föremålet är detsamma, som ursprungligen afsågs med Hr Munck af Itosenschöids första motion, nemi. Hr Assessor Crusenstolpes befrielse. Jag anhåller derföre att få reservera mig mot det af Hr Landtm, uppgifna motiv för vägran af remiss på motionen, så mycket hellre, som jag hört, att Hr Frih. o. Landtm, icke funnit anledn. till användande af 90 §:n Reg.Fm. Hr Ribbing: Då man jemför de 2:ne särskilda motionerna, af hvilka den första afser upphäfvande af en K. dom, och den sednare, att nåd måtte gå för rätt, så finner man att de handla om skiljaktiga ämnen. Den §, som Hr Frih. o. Landtm, åberopat lill stöd för sitt förklarande att motionen icke kunde upptagas, innehåller, att ämnen efter motionstiden icke få upptagas, såvida de icke föranledas af redan fattade beslut; men något beslut är icke fattadt i det ämne, som skulle hafva föranledt denna motionen, emedan beslut icke erfordrades deruti, enär motionären sjelf återtog motionen. Vidare innehåller samma § ett annat villkor, hvarunder frågor efter motionstiden kunna få upptagas, nemi. om de härleda sig från redan upptagna ärenden.
Förhållandet är alltså detsamma, som om man lemnade nödig summa penningar till upköp af motsvarande qvantum stråpersedlar. Den andra anmärkningen är den, att det skulle medföra svårighet, att föra stråpersedlarne till andra orter, än de förr varit förde. Jag vill dervid blott anmärka, att då räntegifvarne sjelfve önskat, att få lefverera räntan in natura, och då de hafva sig öppet, att betala den med penningar; så hafva de sig sjelfve att skylla, om de komma att lida något, enär de kunna undvika denna olägenhet genom penningars erläggande. Hvad angår remiss af detta ämne till StatsUtskottet; så har jag väl intet deremot, men ser ej, att något ändamål dermed kan vinnas. Dessutom är motionen blott remitterad till Ekonomiutskottet, som derföre, enligt min tanka, ensamt bort behandla densamma. Herr Ribbing: Då en del af de anmärkningar jag gjort, angående Embetsmännen och rummet för persedlarnes emot - ilo Den 19 Februarii f. m. tagande ej blifvit besvarad, så återstå egentligen endast desse att vederlägga; och jag skulle kanske ej behöfva vidare emotsäga Grefve Posse, i afseende på de öfrige anmärkningar, som redan blifvit upptagne. Jag vill likväl göra det korteligen. Han har nämnt, att då blott ett visst qvantum hö och halm skall finnas för Kronans behof, och det är lemnadt räntegifvarne optionsrätt, att antingen lefverera det in natura, eller betala med penningar, så är det detsamma för den, som skall hafva hoel och halmen, ehvad det lefvereras i varan eller penningar. Men om del inträffar, att för de penningar, som lemnäs, man icke kan köpa det qvantum hö, som påräknas; så skulle det blifva jemt så stor förlust för StatsVerket, som skilnaden utgör emellan markegången och det verkeliga inköpspriset.
Öfrige deltagare i sammankomsten straffes, derest oordning eller särskilda förbrytelser egt rum, efter thy som lag och författningar i hvarje fall innehålla". Lag-Utskotteti Uttänkande, \:o 34. 7 I sammanhang hvarmed Herr Gyllens/tiJltl påyrkat, att en ytterligare erinran om iakttagande af föreskriften i 17(i2V års ofvanäberopade Kongl. Bref mätte utgå. Och slutligen har Herr Spängberg hemställt, om icke, med Konventikelplakatets upphiifvande, i stället må stadgas: »att den, som, utan att vara prestman eller eljest dertill vunnit behörigt tillstånd, beträdes med predikande, bibelförklaringar, förrättande af dop, utdelande af sakramentet, eller andra presterliga göromål, skall första gången inkallas till Konsistorium och allvarligen varnas, men, om han förnyar sin förbrytelse, dömas till fängelse med arbete i sex månader, samt om lian än ytterligare fortfar i sitt lagstridiga handlingssätt, såsom en för god ordning och den mindre upplystes samvetsfrid vådlig person, under sin återstående lifstid insättas pä dylikt fängelse.» Sedan Utskottet sålunda sökt att redogöra ej allenast för gällande lagstiftning uti förevarande ämne, jemte de hufvudsakligaste momenter i densammas utveckling och af de åtgärder, som till förändring deraf blifvit vidtagna, utan äfven för de förslag, som i sistberörde hänseende vid innevarande Riksmöte blifvit framställde, återstår för Utskottet att uttala sitt omdöme i ämnet. Då man granskar berörde förslag, finnér man hurusom alla, utom Herr Spångbergs, hufvudsakligen äro rigtade emot den punkt i Konventikel-plakatet, som, efter hvad nämndt är, inskränker det andliga lifvets friare verksamhet. Utskottet har redan antydt sin åsigt om olämpligheten af vidare inskränkning i religiöst, än i borgerligt hänseende.