Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skillnaden cmeHan ofvan uppgifna inkomstoch utgifts-summor samt de belopp, som finnas upptagna i de trvckta Räkenskaps-utdragen, härleder sig derifrån, att, i de sednare, taxeringskostnader och restitutio ner m. (1- utgifter blifvit från deri utförda bevillnings-summan afdragna; hvaremot dessa utbetalningar här äro bland utgifterna upptagna. 53 — Till Rikets Ilöglofl. Ständer! Då den Berättelse, Rikets Höglofl. Ständers sednast församlade Revisorer afgifvit, angående granskningen af Riksgälds-Kontorets förvaltning och räkenskaper, innefattar åtskilliga anmärkningar och framställningar; hvilka synas påkalla en närmare utredning af deruti vidrörda förhållanden; få Fullmäktige, till följd af 5 § uti den för revisionerna af nämnde Verk gällande Instruktion, meddela och Revisorernes numera, till trycket befordrade Berättelse bifoga de upplysningar, som, enligt Fullmäktiges åsigt, erfordras, för att med tillförlitlig sakkännedom bedöma och afgöra de anmärkningar och förslag, samma Berättelse innehåller. På sätt i början af Revisions-berättelsen är uppgifvet, redovisas Riksgälds-Kontorets förvaltning genom de hos Fullmäktige förda protokoller. Vid den under sednaste revision verkställda granskning af dessa protokoller för en tid af nära 5 qvartaler, eller från medlet af Juli månad 1844 den 1 ^ September nästlidet år I&45, har, så vidt Be rättelsen utvisar, allenast en enda af de mångfaldiga särskilda förvaltningsåtgärder, Fullmäktige under denna tid vidtagit, af Re visorerne funnits anmärkningsvärd. Deremot hafva Re visorerne, i anledning af den förrättade räkenskaps-granskningen, hvilken omfattat Riksgälds-Kontorets afslutade hufvudböcker för åren 1843 och 1844» framställt flera erinringar, jemte förslag till mer och mindre genomgripande förändringar ej blott uti det vid Riksgälds-Konloret hittills begagnade bokföringssätt, utan äfven i sjelfva organisationen af detta Verk.
Den 25 i samma månad en af Directionen om Verkets administration och tillstånd afgifven baräuelse till ofvannämn* de Committée remitterad. 100:0. Rörande de under CommerceCollegii förvaltning stående Fonder, samt om re* viderande af Allmanna Magazins-Directionens räkenskaper. Stats-Beredningens underdåniga utlåtande -häröfver infordradt, sedan bemälte Collegium och Direction , hvar för sig, hörde blifvit. Förra frågan åter anmäld den 6 Mars 1816, då Kongl. Maj:t bland annat biföll Riksens Ständers hemställan, att de i Collegii räkenskaper balancerade fordringar måtte redovisas och utsökas, eller ock, vid bristande tillgång, afskrifvas , i hvilket ämne jemväl Kongl. Maj‘t sedermera under den 1 October 1817 meddelat Dess slutliga förordnande. Atgärdeme vid sednare delen, se ofvanfore N:o 99. ioI:o. Angående åtskilliga vid förvaltningen af Malmö Discont-Verk gjorda anmärkningar. Efter Remiss till Justitia CancellersEmbetet, föredragen den 3 Julii 1816. 102:0. Rörande utfärdandet af en författning om Judars bosättning i Riket. Allmän Kungörelse härom expedierad. 103:0. Med underdåniga önskningar om afhjelpande af den öfveiklagade förlägenheten 1 allmanna rörelsen. 104:0. Med önskningar i afseende på jfustitiiTOmbudsm. Embets Berättelser. 403 •leri vissa Städer förunnade oinskränkta Nedet"* lags frihet. TullCommittéen, till hvars utlåtande dessa båda skrifvelser blifvit remitterade, har, hvad den förra beträffar, efter urskiljande af deruti innefattade, till Committéens åtgärd egentligen hörande delar, iakttagit Uiksens Ständers framställningar, vid afgifvande af dess underdåniga betänkanden och förslag, så väl till sjelfva Tull-Taxorna, som i öfriga Tullväsendet rörande ämnen.
Ank. till Exp.-Utsk. ilen 8 Sept. 1860, kl. 2 e. m. Memorial, angående verkställd omröstning i anledning af RilcsStåndens skiljaktiga beslut, rörande åtskilliga till statsregleringen hörande frågor. Sedan Riks-Stånden meddelat sina beslut, angående de uti Stats-Utskottets Memorial JV2 124 och Utlåtandet M 159 afgifna förslag till voterings-propositioBih. till H. St. Prut. 185!) & 1860. 4 Sami. 1 Afd. 3 Band. 4 Haft. 1 2 Stats-Utskottets Memorial M 175. ner i åtskilliga frågor rörande regleringen af utgifterna under Riks-statens 1 :sta — 7:de Hufvud-tiliar, ilar Förstärkt Slats—Utskott, jemlikt stadgandet i 69 § Regeringsformen, denna dag anställt omröstningar enligt här nedan omförmälda dels af samtliga Riks-Slånden, dels af 3:ne Riks-Ständ godkända volcrings-propositioner. l:sla voteringen: Den som vill, att Hans Kongl. Höghet Hertigens af Dalarne anslag af Svenska Statsverket, i enlighet med Stats-Utskottets af Ridderskap»! och Adeln samt af Preste-Ståndet godkända förslag, bestämmes till 36,000 R:dr, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, kommer berörda anslag, jemlikt Borgareoch Bonde-Ståndens beslut, alt utgå med 25,000 R:dr. Denna votering har utfallit med 65 Ja och 56 Nej; hvadan Rikets Ständer beslutat, i enlighet med ./a-propositionens lydelse. Den sorn, nied godkännande af Stats-Utskottets yttrande, anser, att Kongl. Majlis nådiga framställning om en tillökning af i 7,000
Han gifter sig nu och är en stadgad medborgare, som visserligen ses med mindre blida ögon af de höglärde herrarne i hofrätten, men som tages under armarne af de förnäme, som han själf allt fortfarande tyckes känt sig dragen till. Vid sin död var han auditör vid * Se H. Schiicks » Svensk litteraturhistoria » sid. 394 o. f. Wivallius erbjöd sig bland annat, för att vinna friheten, att till Sveriges gagn skrifva politiska afhandlingr.r, som skulle skada landets fiender, och en annan gång att upptäcka hvar nere i Tyskland en skatt förvarades, som skulle gifva sin upptäckare herravälde öfver hela romerska riket. utgifres af Frithiof Hellberg gardeskompanierna i Stockholm och ägare af släktens gård Wivalla. * * Om Wivallius skrifvit sina memoirer, skildrat sina egna lefnadsöden, så skulle de utgjort en oskattbar spegelbild af honom själf och hans samtid, en bild, sådan ingen romanförfattare kan åstadkomma, hur liflig fantasi han än har eller hur omfattande hans studier än äro. Han skulle ej kunna se med sin » hjältes » ögon, ej tänka med hans tankegång eller se världen och människorna med hans blick. Ju allvarligare den, som vill skrifva en historisk roman, söker tränga in i den tids anda oeh karaktär, han ämnar skildra, dess svårare blir uppgiften för honom, dess mera outförlig. Han kan komma ett stycke fram emot målet — men han är likväl barn af en annan tid, och han hvarken tänker eller känner eller ser med det århundrade, han vill sätta sig in i. Wivallius var typisk för sin tid genom sitt ständigt friska vagabondlynne, sin äfventyrslust, sin rådighet oeh sin frihet från betänkligheter. Hans fyraåriga vandringstid i länder, där krig och laglöshet rådde, lärde honom att begagna sig af hvarje tillfälle, att taga för sig hvad han kunde, att använda all sin energi till att göra den dag, som är, så värd att lefva som det står i mänsklig förmåga. Han älskar prakt och glans och trifs som fisken i vattnet som gäst hos de danske adelsmännen. Han betalar deras gästfrihet med att göra bruk af sina säilskapsgåfvor.
R:dr med 40,000 R:dr årligen under fyra år, att af Kongl. Maj:t, i mon af behofvet och för beredande af sysselsättning åt de å nämnde ställen förvarade arbetsfångar, emellan begge dessa fäslningsarbeten fördelas; äfvensom Ståndet biföll Utskottets tillstyrkan, alt Rikets Ständer måtte medgifva, att de kostnader, hvilka erfordras för vid ifrågavarande arbeten använda fångars vård och underhåll, m. m., må fortfarande, utgå af det för sådant ändamål å Riks-Statens åttonde Hufvud-Tilel anvisade förslags-anslag. I sammanhang härmed skulle de respective Med-Stånden vänligen inbjudas att förena” sig uti de beslut, som Borgare-Ståndet, vid bestämmandet af anslagen för befästningsarbetena å Waxholm och uti Stockholms skärgård, för Carlsborgs fästningsbyggnad, till Carlstens fästning och Marstrands hamnförsvar, samt till befästnings-arbeten vid inloppen till Carlskrona, den 13 uti innevarande månad och denna dag fattat, i afseende på Correctionisters, arbetsfångars och arbetslöse personers sysselsättande. 7:o Angående ifrågastälda anslag till Telegraph-persedlars anskaffning, samt för Telegraph-Inrätlningarnes underhåll. St'n - Prot. Vtdr. d. i5 Mars 184-1• 201 Ståndet godkände Utskottets i denna punkt, uti Utlåtandet, N:o 354, Lit. A., afgifna och i Utlåtandet, N:o 435, Litt. A., vidblifna yttrande; äfvensom Ståndet till handlingarne lade, hvad Utskottet, pag. 31, i det senare Utlåtandet, förklarat, i anledning af gjorda framställ ningar, angående Postverkets behof af ökade tillgångar, i följd af skjutslegans förhöjning, samt, i afseende på de af Kongl.
Min öfvertygelse är således, att bela den politiska ställningen i Europa, som för närvar, är belt annorlunda, än då K. M:s nåd. propos. afgafs, icke föranleder till sådana anslag, som kunna sättas under rubrik af krigsrustningar, och under en sådan rubrik mäste väl en del af de anslag hänföras, som i den nåd. propos:n äro begärda. Jag öfvergå!" nu till den financiella synpunkten, och jag vill äfven i detta hänseende visa Eder, mina Hrr! huru olika ställningen är nu och då K. M. aflät sin nåd. propos. Det är visserligen sannt, att äfven då borde Konungens rådgifvare och de, som följa statens financer, hafva insett, att dessa financer stodo på en dålig fot; men jag vill förutsätta, att de, efter öfvertygelse, på god tro framstallt statens och financernas ställning så fördelaktig, som de i början af riksdagen gjorde det. Under loppet af riksdagen har det emedlertid af StatsUtsk. blifvit utredt, att den framställda sifferuppställningen var felaktig; att i stället för öfverskott visat sig brist; att Riksg"cont. behöfver 722,000 r:dr om året för att betäcka redan åtagna förbindelser. Under loppet af riksdagen hafva åtskilliga ganska bedröfliga calarniteter hemsökt fäderneslandet. Vi hafva haft missväxt, choleran, och en af våra mest blomstrande städer har blifvit ett rof för lågorna. Alla dessa olyckor hafva föranledt Konungen att göra framställningar till Ständerna om ett creditiv : för missväxter af icke mindre än 4°o,ooo r:dr, för choleran af 5oo,ooo r:dr. Hvad K. M. ämnar begära för Wenersborg vet jag icke. Det är bekant, att i Conseillen är beslutad en propos. om 2,000,000 r:drs creditiv för hypotheksföreningarna. Stora och lilla creditivet skola ställas på Riksg.cont. Allt detta förändrar betydligen förhållandet. Riksg.cont. kommer derigenom i den position att utan ökade skatter och mycket ökade ansträngningar omöjligen kunna uppfylla dessa behof.
Vid det högtidliga tillfälle, då Ed. Kongl. Majit emottager Norriges Rikes Krona och Brödra-folkets hyllning, hafva Vi, genom utsedde Deputerade, skyndat Oss, att inför Eder Kongl, Majit tolka våra tänkesätt. Ofta hafva de blifvit yttrade, — alltid med förnyade anledningar till vördnad och tacksamhet. Kallad genom ett lika så enhälligt som frivilligt val, att blifva Konung för ett sjelfständigt Folk, har Ed. Kongl. Majit, allt sedan den första dag Eder Kongl. Majit beträdde Svenska jorden, med faderlig ömhet vårdat detta Folks rättigheter och sjelfbestånd samt Ofta, med ädelmodiga uppoffringar, sökt upprätthålla vårt anseende och befordra vår vältnagt. Vi erkänne det här, och Önska att, om möjligt vore, kunna göra det ännu offentligare. Med stolthet veta vi, det Svenska folket egt ett högt rum bland folkslagen. Derom vittna häfderna; och, om olyckor och felslagna beräkningar återfört våra landamären inom deras första trängare krets , hafva likväl aldrig vårt mod och våra vapens ära blifvit minskade. I den stora kraftfulla svidén om Europas sjelfständighet har Eder Kongl. Majit ledt Svenska Krigsmannen till nya segrar och visat verlden, att den ännu är lika varm för Konung och Fädernesland. Ed. Kongl. Majits höga bestämmelse blef det äfven , att, Bihang till Rikt-St. Prot. 1317—-iStSio:de Sami. N',r 61, 6a. 48a Underdåniga Skrfitelsen gemensamt med den Konung, hvars förlust Vi begråte , skingra det missförstånd, som under tidernas längd egt rum emellan tvenne Kämpa-folk, dem Naturen förenat, och bland hvilka, lycklige att numera lyda under Eder Kongl. Majus Spira, ingen annan strid hädanefter kan uppstå, än den af broderlig täflan i kärlek och vördnad för deras Ädle Konung. Med uttrycken af dessa känslor, bedja vi Eder Kongl. Majit emottaga vår underdåniga lyckönskan, då Ed. Kongl. Maj:t
Leistén skakade på hufvudet. "Jag medger, att vår svenska kultur är ytlig och lånad, och att den derför inte kan ha någon lång framtid för sig i vårt land. Men äfven denna yttre förfining bör man ändå inte förakta. Den har nog också sitt värde." "Sådant få vi nog med tiden på egen väg, i samma mån som vi utveckla oss." "Men hvilka skola hädanefter på finska sidan föra språksaken framåt? Presterna och tjenstemännen hafva tröttnat, borgerskapet är ännu svensktsinnadt, att inte ens tala om adeln. Bondeståndet är det enda, men hvad förmår det ensamt?" "Det förmår mycket, ty det representerar folkets mäktiga flertal. Det är grundvalen för alla öfriga stånd. Och då nu folket sjelft i språkstriden stiger i främsta ledet, så går det utan att vackla fram till slutlig seger." Leistén skakade åter på hufvudet. "Jag är rädd för den der demokratin. Den är en urartad humanitets bångstyriga barn ett barn, som i sin öfverdådighet förstör och krossar allt, som kommer i dess väg, och hvars värde det inte förstår att uppskatta." "Du börjar bli sentimental," sade John med ett spefullt leende. "Skratta inte. Tänk efter, hvart dessa obändiga krafter ledde under franska revolutionen." "Dumheter! Menskligheten har sedan dess skridit ett helt sekel framåt och blifvit mer sansad." Lagander och Nymark deltogo ej i samtalet, men Alma såg, att John oemotståndligt ryckte dem med sig. Och hennes barm höjde sig af glädje, stolthet och kärlek. John var så manlig och stark, visserligen inte så smidig och kvick som Nymark, och man kunde inte skämta så fritt med honom, men han stod vida högre. Maja Lisa visade sig nu, varm och upphettad, på trädgårdsgången. Hon gaf ett hemligt tecken åt Alma, som genast steg upp och bad herrarna komma och taga en smörgås. Bordet var dukadt ute på verandan. Sedan Alma kastat en granskande blick deröfver, smålog hon mot Maja Lisa, hvars ögon glänste i tamburdörrens springa.
Han skrattade till en del åt sin egen ifver och fortsatte alvarsammare: – Ja, men ser farbror, det är inte det, som är det värsta. Det värsta är, att här fins en så tidig, så hänsynslös, så beräknande, så brådmoget färdigbildad, ja, man kan nära på säga medfödd egoism. Allesammans äro de samhällsdjur i stället för människor. Ingen enda är karl för sin hatt. Jag har en bekant, som altid pratar om den saken. Han är det naturligtvis själf mindre än alla de andra tillsammantagna. Man brukar tala om, hur folk sätta heder och ära å sido för att göra karrier, som det heter, pruta på åsigter för att blifva behagliga för sina förmän och alt det där. Men det är just det förfärliga, att här är man i det fallet värre än på andra ställen, tycker jag. Man spårar det öfveralt, till och med i de yngres sätt att komma sig upp inom nation, att ställa sig väl med de äldre landsmännen, undvika att umgås med dem, som äro utskrikna som radikaler ... Ah. Och alt det där blir så mycket vidrigare, när man betänker, hurudan denna ungdom skall bli, när den blir fullväxt. Man talar om reaktion nu. Men då måtte det bli skönt. Jag tror bestämdt, att det var bättre på den tiden, när ungdomen gjorde turkisk musik på gatorna, klådde upp nattväktare och kastade timmerhögar i Fyris, under afsjungande af »Kung Karl den unge hjälte». Grane tystnade, men gick fortfarande fram och åter. Professorn log, i det han satte på sig och knäppte bonjouren: – Du tar fel i, att det var så mycket bättre på den tiden, sade han. Ty då var lättsinnet så oberäkneligt starkt. Det där slagets brådmogenhet, som du nu talar om, är otäckt. Ja det är det värsta, som kan möta mina gamla ögon, just därför att det är mig så främmande. Men det är mitt hopp, att detta endast måtte vara en väl behöflig reaktion mot det gamla lättsinnet. – Ja, men det lättsinnet, for Grane ut, kom ej af öfversvallande lifslust.
Proposition, N:o 9. egarne i elen såkallade Westroten N:o 143 1 Svärdsjö socken, bestående aE Öfre och Ytter Tenger, Lnmborns och Björnåsens byar, enstämmigt förklarat, det de skattskyldige i dessa socknar, socknedelar och serskilda byar önskade att för ali framtid blifva befriade från såväl räntesom mantalskolens utgörande in natura; Åhls socknemän anmält sin åstundan att endast utgöra ränlekolen in natura, men befrias från mantals-kolens erläggande, emot skyldighet för dein alt afbörda sig ortens mantals-afgift med penningar; samt Wika, Sundborns, Svärdsjö, Bjursås, Gagnefs utom Mockfjärds kapell, Tuna med undantag af ofnanuppräknade delar och byar deraf, jemte Idusby socknemän tilikännagifvit sig vilja hädanefter såsom hittills •vid StoraKopparberget in natura lefverera deras såväl räntesorn mantalskol; så finnér Kongl. Maj:t, med afseende å hvad utaf vederbörande yttradt och upplyst blifvit, de sluattskyldige, hvilka yrkat naturaprcestationens upphörande hvad både mantalsoch ränlekolen beträffar, hafva för denna sin önskan anfört grundade skäl, dels i följd af mindre skogslillgång, dels ock, hvad andra vidkommer, i anseende till skogarnas aflägsenhet från Stoa Kopparberget; hvadan Kongl. Maj:t härmed föreslår Rikets Ständer, det bemälde skallskyldige matte från åliggandet alt utgöra ränteoch mantalskolen in natura varda befriade, samt i stället förpligtas, dels att, utan uppsägningsrätt, framgent erlägga lösen efter blifvande, i behörig ordning fastställde, markegångspris, med penningar för ränlekolen, dels ock att, i stället för mantalseller qvarntullskolen, betala mantalspenningar till det för orten stadgade belopp af 8 sk banko, äfvensom alt
Latin. 3 — 5 Historia och Geografi. Tyska. 3—5 A. Svenska. B. C. Latin. A. Svenska. B. C. Latin. T vska. a Tyska. Tyska. Tyska. Fredag. 7—9 Svenska. Svenska. 7—9 Mathematik. Mathematik. Mathematik. Mathematik. Mathematik. Mathematik. Teckning. Teckning. Teckning. Teckning. Teckning. 3-5 Historia och Geografi. Historia och Geografi. 3—5 A. Franska. B. C. Latin. Franska. D. Engelska. E. F. Grekiska. Engelska. Grekiska. Engelska. Grekiska. Engelska. Grekiska. Lördag. O 7—9 Religion. Tyska. 7—9 Religion. Religion. Religion. Religion. Religion. Religion. 10—12 Mathematik. Mathematik. M0-H1 ^ 11 —41 A. Naturkunnighet. B. C. Latin. Historia och Geografi. A. Naturkunnighet. B. C. Latin. Historia och Geografi. D. Naturkunnighet. E. F. Grekiska. Historia och Geografi. Naturkunnighet. Grekiska. Historia och Geografi. Naturkunnighet. Grekiska, Historia och Geografi. Naturkunnighet. Grekiska. Historia och Geografi. A B G D E F Hör , f utmärker, att de 2 deraf inneslutna ämnen lecK.net till Bilagan N'.o 5 vid Kongl. Maj.-ts Prof. 1847. Anm. Enligt denna läseordning hafva läroämnena i de 6 öfre klasserna följande timmar i veckan, nemligen: Religion Månd. 7—9 N T o -in Tisd. 110—12 3—5 hvarannan vecka Vid en högre skola med det minsta lärareantal, d. v. s. med 2 klasslärare och 5 ämneslärare, skulle således de 5 ämneslärarne erhålla, i medeltal, 13 lärotimmar i veckan, utom tentamina och examina, skriföfningars rättande m. m.
Utskottet medgifver rigtigheten af de skäl, som emot den olika behandlingen af denna fråga, i afseende på de begge Universiteten blifvit anförde, anser Utskottet sig böra med frånträdande af hvad Utskottet, rörande det begärda förhöjda anslaget för Upsala Universitet, yttrat tillstyrka Rikets Ständer att bevilja det för hvartdera Universitetets materiella behof äskade ytterligare anslag af 2,000 R:dr eller tillsammans 4,000 R:dr Banco, så att en summa af 6,000 R:dr kommer att för hvartdera Universitetet intill nästa Riksdag uppföras. b) Inom Preste Ståndet hafva följande anmärkningar blifvit väckte, i anledning af Utskottets afstyrkande af den äskade tillökningen i Universitets-lärarnes löner, nemligen: att de nuvarande lönerne, i följd af nya tjenslers inrättande, blifvit nedsatte emot hvad de från äldre tider varit; att Utskottets jetnnförelse med andra Statens einbetsmäns lönevillkor, icke vore tillämplig, då nemligen desse, i en lika grad med Professorer, stå på midten af sin tjenstebana, med utsigt tili många högre beford ringsgrader, men Professorerne deremot, med intagande af en ordentlig lärostol, hunnit till spetsen af sin bana och ej kunde få någon ytterligare befordran, samt Adjunclernes aflöning, som för närvarande vid Lunds Universitet utgör 300 R:dr årligen, vore så ringa, att ingen annan med dem jemnförlig tjensteman fick åtnöjas med ett dylikt belopp; att jemnförelsen snarare bordt göras med hvad Utländske Universitets-lärare åtnjuta, då Ulskottet skulle koinmit till ett mångdubbelt högre belopp, än hvad af Kongl.
I sjelfva Wien ansåg man sig icke förhindrad att prisa ett sådant stampande uppträdande såsom god aktion, ehuru rollen var Almavivas i Figaro. Skådespelaren eller sångaren var en bland Berlins berömda, hr Bötticher. På sistnämnda ställe röjes dock i allmänhet mindre spår af denna ytterlighet, utan man går der heldre till den motsatta, till ett blott kallt beräknande, som, emedan det icke öfvergått till natur, röjer sig i hvarje ögonblick. Det är i detta förhållande, då skådespelaren hvarken i deklamation eller aktion ger något att klandra, men likväl lemnar åskådaren kall, som vi sagt att han gör för litet af sin roll. Hvad som felas är pathos i ordets goda mening, den värma i handlingen och sjelfförgätenhet hos individen, som just visar, att han är genomträngd af något substantielt intresse eller af en egoistisk, verklig passion, som dermed står i strid. Ty i detta hänseende kan skådespelaren till och med i någon mån ersätta hvad hos författaren brustit. Endast genom en sådan pathos kan han också förmå åskådaren att glömma honom för den person, han föreställer. För en mängd biroller uti en pjes kan dock bristen häruppå vara en mindre störande ensidighet, än öfvermåttet; men sträcker den sig äfven till hufvudpersonerna, så blir lätt det hela enformigt, medan i sednare fallet, vid en falsk pathos, åtminstone ögonblick kunna gifvas, då skådespelaren förer sin publik med sig. Dock har den sednare så mycket löjligt och störande, att man öfverhufvud finner sig mera belåten äfven med ett blott sansadt och välbetänkt spel. I detta hänseende kan nu sägas, att talscenen i Berlin eger företräde för Tysklands öfriga. Detta omdöme om scenen i Berlin stöder sig mera på totalintrycket af densamma än på egenskaperna hos dess utmärktaste talanger. Ty förf. hade ieke tillfälle att se de manliga, Seydelman och Mantius, af hvilka den förre, som erkännes för Tysklands förste skådespelare, vid förf:s vistelse i Berlin var sjuk, den sednare, som är en i Berlin omtyckt både aktör och sångare, var frånvarande.