Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta stadgande har likväl Lagcommitteen uteslutit ur förslaget, utan att något annat blifvit satt i stället. Fastän Lagcommitte'en meddelat föreskrifter ang:de boets delning och giftorätts förverkande för de olika fall, då äktenskapsskillnad inträffar, har dock den händelse blifvit förbigången, då skillnad inträffar i följd af ena makan ådömd landsflykt eller lifstidsfängelse. I öfrigt har Lagcommitteen uteslutit stadgandet om morgongåfva, förändrat giftorätten för större delen af folket, inskränkt den s. k. fördel, som nu uppgår till ^del af boets lösören, till blott vigselring, en uppbäddad säng jemte gångkläder. Om dessa förändringars värde och beskaffenhet vill jag ej fälla något omdöme; jag har anfört dem endast för att visa, att Lagcommitteen icke så mycket bemödat sig omatt, med bibehållande af nu gällande rättsgrunder, blott företaga ett ordnande af de spridda lagstadgandena, som fastmera att på förändrade och nya principer uppföra ett rättssystem, ganska olikt det nu existerande. Den har dock troligen till detta sitt förfarande ansett sig äga giltiga skäl, helst någon plan icke af R. St. lärer blifvit bestämd för arbetets verkställande. Jag kan dock icke dela deras åsigt, som önska en omarbetning af vår nu gällande lag efter nya grunder och åsigter.
På det sätt Herr Hammarsköld föreslå*- Den f Martlin git CantzliStyrelsens indragning, skulle man afven kunna sätta nyttan och nödvändigheten af hvarje annat verk i frö .va, i hvilken händelse jag tror Kongl. Bibhotheksb t,j'Mngen snarast och möjligast kunni blifva öfverflödig, emedan det icke är otänkbart att det kund® finnas dillettanter med egna tillgångar, hvilka, utan anspråk på lön af Staten, af ren vettenskapslust och nit för Bibliographien och djupare forskningar, Och för att äga ett fullkomligt och obehindradt tillträde till det rika Bokförråd som ej utan svårigheter är för allmänheten tillgängligt skulle vilja åtaga sig d® skyldigheter, hvi k a nu åligga Kongl. Biblioteksbetjeningen, sorn derigenom kunde indragas. Då nu Kongl Majus Nådiga proposition om en a lunån reglering af S atens Styrelseverk till Höglofl Ri.dderskajp.et och Adeln ankommit torde H rr Hammarskölds ifrågavarande mot on såsom helt och. hållit öfverflödig, böra, dela lika lott med dess framställning rörande EvangeliiBokens granskning och endast: \i 11 honom sjelf remitteras. N:o 12, Herr Printzensköld, Axeli ■ Då jag uti Flenisesgionen den 3 Mcrs togmig friheten anhålla om Höglofl. Ridderskapets och Adelns ynnestfull uppmärksamhet å behofyet af c-n, förändrad séglyring. af lönerne jn.om. Konungens Canzji och;StatsExpeditioner^ Dek 7 Martil. vsr det med föranledd öfvertygelse om ett aliminnare deltagande för Statsadministrationens möjligaste fullkomnande och med förutsättande att detta ämne i Rikets Ständers upplysta och rättvisa omdöme kunde finnas, i viss mån, med samhällets behof och angelägenheter äga gemenskap
Alt bref, som inläggas i lådor, hvilka, genom General-Post-styrelsens försorg, anbringas vid post-anstalter, äfvensom å andra ställen, der posterne färdas förbi, samt i diligenser och ångfartyg, böra vara försedda med frimärken, motsvarande portot efter brefvets vigt; skolande den, till hvilken brefvet är slälldt, i annat fall erlägga portot, så vida lian vill brefvet emottaga; 4:o. Att frimärken skola, på sätt General-Post-styreisen derom förordnar, från Postverket utlemnas; äfvensom att 2 procent af hvad genom dylika märkens försäljning inflyter må användas till ersättning dels lill de personer, åt hvilka nämnda försäljning kan varda uppdragen, dels åt den eller dem vid Postverket, som få vidkännas besväret med och ansvaret för frimärkenas emottagande, vårdande och redovisande; 5:o. Alt nu gällande stadganden i afseende på postkartor förblifva oförändrade; 6:o. Att s. k. lösbref och lokalbref böra emot hittills stadgad afgift befordras samt denna afgift fortfarande tillkomma Postförvaltarne; börande likväl dylika bref, för att genom Postverkets försorg fortskaffas, i vigt icke få öfverstiga, lösbref 8 lod samt lokalbref 4 lod ; 7:o. Att nu gällande föreskrifter angående brefs kringbärande medelst brefdragare fortfarande lända till efterrättelse; 8:o. Att blifvande öfverskott å Postverkets inkomster må tills vidare af E. K. M:t fä disponeras till post-anstalternes utvidgande och förbättrande samt postföringens ordnande på ett ändamåisenligare och efter tidens fordringar mera lämpadl samt för postförare mindre betungande sätt, än det närvarande, äfvensom till den ersättning åt Postförvaltare för förlorade inkomster af lösväskor, posträkningar m. m., som skäligen kan anses böra dem tillkomma; samt 9:o. Alt ofvan omförmälde förändrade stadganden skola tillämpas från och med den 1 Juli nästkommande år, men nu gällande post-taxor till nämnde dag bibehållas oförändrade.
Dc stora Romerska väganläggningar, hvilka ännu efter årtusendens förlopp väcka vår beundran, bära vittne örn den fullkomlighet, sorn för den tiden i detta hänseende förefanns. Se vi åter på nutidens kommunikalionsanstalter, finna vi England, Belgien, Frankrike och Tyskland och vissa delar af Norra Amerika derutinnan hafva ett obestridligt företräde ftamför andra länder, och lika obestridligt är det äfven, ali förstnämnde länder i odling hafva försteget framför öfriga delar af verldcn. Sedan ångkraften blifvit uptäckt, har emellertid jernvägen, som deraf varit en följd, blifvit det utan jemförelse fullkomligaste kommunikations - Den 23 September f. 111. 221 medlet; och allt hvad som förut blifvit sagdt i allmänhet om kommunikationsanstalternas genomgripande betydelse för ett lands framåtskridande, så väl i andligt som materiell hänseende, eger således i främsta rummet sin tillämpning på jernvägarne. Men på samma gång man betraktar en sak från dess allmänna synpunkt, måste man äfven se på sättet för dess utförande. Det förhåller sig nemi. så, att äfven den vigligaste sanning, lösryckt från det sätt, hvarpå den tillämpas, är af föga eller intet praktiskt värde. Vid förra Riksdagen, då jernvägsfrågan förevar, ansåg jag det system, som då antogs för jernvägars anläggning, till sjelfva sin grund felaktigt. Detta var skälet, hvarföre jag, som då likasom nu gillade saken i sin princip, likväl fann mig förhindrad alt i något afseende medverka till det beslut, som då fattades, och derföre endast med lystnad åhörde förhandlingarne, samt vid besluten fritog mig från all delaktighet deri. De farhågor, jag då hyste, hafva tyvärr bekräftat sig, och det jernvägsarbete, som då beslutades, har efter mitt omdöme varit en bedröflig sak, både till sin begynnelse och till sin fortsättning, och blifver del förmodligen äfven till sitt slut. Jag hoppas, att detta mitt yttrande icke tydes, såsom skulle jag linna något nöje deruti, att min åsigt i denna sak blifvit af erfarenheten bekräftad.
Vidare och med anledning af meddeladt Nådigt beslut om återflyttande från Befälhafvande Amiralen i Carlskrona och honom underlydande Stater till Krigs-Kollegium af befattningen med fästningsbyggna derne och försvarsanläggningarne vid Carlskrona jemte underhållet deraf, samt under hänvisande för öfrigt till hvad uti härvid bilagde Stats-RådsProtokoll rörande ämnet förekommer, begär Kongl. Maj:t af Rikets Ständer, att beloppet af en Material-Bokhållare-lön, som hittills utgått, på sätt Transport rdr 892: 40. 28 Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. om Statsv. 1850. Transport rdr i Protokollet, angående regleringen af 5lte Hufvudtiteln, omförmäles, må med varda å 4:de Hufvudtiteln uppförd och Stats-anslaget för Ingenieurkorpsen tilläggas. Ehuru det af Kongl. Majit vid sednaste riksdagen framlagda förslag till bildande af en serskild Ingenieur-trupp icke vann Rikets då församlade Ständers bifall, anser Kongl Majit likväl behofvet af sådane trupper för Svenska Arméen, hvilken ensam bland Europås krigshärar saknar dem, vara så oafvisligt, att Kongl. Majit deraf föranlåtes att ånyo upptaga denna fråga.
Vidkommande fordringarne i Mathematik samt Latinska och Grekiska språken, så torde inöfvandet i logarithm-tabellers bruk samt konstruktion af analytiska expressioner få betraktas såsom fackstudier, hvilka det stora flertalet bland lärjungarne vid ett elementarläroverk aldrig komma att tillämpa, och pensa i Latin och Grekiska förekomma mig utsträckta utöfver hvad till elementär undervisning rälteligcn må räknas, särdeles sedan sistnämnda två ämnen nu blifvit föreslagna alt uppflyttas tiil högre klasser; och jag yrkar följaktligen alt inskränkning i samtliga ofvannämnda pensa må ega rum.” Emot Utskottets beslut i afseende pä 8:de punkten i Herr Sommelii motion rörande förminskande af skrif öfning ar: Af Herr Ljungberg: ”Emot Utskottets beslut att icke göra någon förändring i nu gällande ordning eller föreskrifter i afseende på stilskrifningen får jag vördsamt reservera mig. Jag anser nemligen, att, då den öfveransträngning, för hvars hälAllm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 118. 61 vande Representationen måste hysa det största intresse, väsendtligen har sin grund i de vidlyftiga studier, sorn fortfarande egnas de döda språken, bemödandet måste riglas derpå att, så vidt möjligt, befria den ungdom, som icke är i behof af djupare studier uti nämnda språk, från den del af dessa studier, som erfordrar största tidsuppoffring. Denna del är onekligen skrifningen, emedan ynglingen, för alt förstå en författare, i allmänhet ingalunda behöfver de omfattande studier, hvad de döda språken vidkomma, hvilka erfordras för att kunna väl uttrycka sig i skrift; och då denna sistnämnda förmåga knappt någonsin i del verkliga lifvet lärer tagas i anspråk, anser jag att Utskottet bort taga den fråga i allvarligt betraktande, huruvida icke lalinskrifningen borde hädanefter vara icke —■ obligatorisk.
Min öfverträdelse hafver du förseglat uti ett knippe, och sammanfattat mina missgerning. Förfaller dock ett berg, och förgås, och en klippa går af sitt rum; Vattnet sköljer stenarna bort, och floden förer jordena bort; men menniskones hopp är förloradt. Ty du stöter henne platt omkull, så att hon förgås; du förvandlar hennes väsende, och låter henne fara. Äro hennes barn i äro, det vet hon icke; eller om de äro föraktelige, det förnimmer hon intet. Medan hon är i köttena, måste hon hafva sveda; och medan hennes själ är än när henne, måste hon lida vedermödo. Då svarade Eliphas af Thema, och sade: Skall en vis man tala så i vädret, och uppfylla sin buk med väder? Du straffar med onyttigom ordom, och ditt tal kommer intet till gagns. Du hafver bortkastat räddhågan, och talar förakteliga för Gudi; Ty så lärer din ondska din mun, och du hafver utvalt ena skalkatungo. Din mun skall fördöma dig, och icke jag; dina läppar skola svara dig. Äst du den första menniska, som född är? Äst du för all berg aflader? Hafver du hört Guds hemliga råd? Och är sjelfva visdomen ringare än du? Hvad vetst du, det vi icke vete? Hvad förstår du, det som icke är när oss? Gråhårote och gamle äro när oss, som länger hafva lefvat än dine fäder. Skulle Guds hugsvalelse så ringa aktas för dig? Men du hafver något hemligit stycke när dig. Hvad tager ditt hjerta före? Hvi ser du så stolt ut? Hvi sätter ditt sinne sig emot Gud, att du låter sådana ord gå af dinom mun? Hvad är en menniska, att hon skulle vara ren; och att han skulle vara rättfärdig, som af qvinno född är? Si, ibland hans helga är ingen ostraffelig, och himlarna äro icke rene för honom. Huru mycket mer menniskan, som är stygg och ond; den der orättfärdighetena dricker såsom vatten? Jag vill visa dig det, hör mig; jag vill förtälja dig, hvad jag sett hafver;
Jag vill icke absolut bestrida, att icke denna distinction kan göras; men jag påstår, att det är i högsta grad svårt att bestämma gränsen emellan dessa särskildta förhållanden, och att, om denna gräns godtyckligt öfverträdes af redactionen, sorn vägrat försvarsartikelns införande, så kan denna distinction inför vettets domstol icke gälla såsom ett urskuldande för en sådan vägran, om nemligen allmänna vettet finner artikelns införande,icke bort förnekas. Lika omöjligt det är för en tidnings-redaction att upptaga denna gräns så bestämd, att han ej laudatur ab his et culpatur ab illis, — lika omöjligt skall det vara att åstadkomma en lämplig och D e n 8 Juli f. m. 35j rättvis lagstiftning för detta förhållande, hvarför jag äfven begagnar detta tillfälle för att afstyrka Const.Ulsk. från allt försök att lagstifta i detta ärende. Tryckfriheten är af den beskaffenhet, som jag redan haft äran nämna, nemi. att jn mindre man nedstiger till detaljerna, ju bättre. Det gifves en annan utväg, sorn jag, derest jag blefve förnärmad, helst skulle vilja begagna, nemi. att stämma författaren till ansvar inför domstol. Så länge den står öppen, kan det icke vara fråga om andra än sådana mindre smädelse!', sorn den offentliga makten antingen föraktar eller också har tillfälle att kasta tillbaka på redaclionen sjelf genom en artikel, som, derest den icke emoltages uti den tidning som innehåller klandiet, kan införas uti en annan tidning. Men så länge indragningsmaklen finnes, är det beklagligen sannt, att tidningar gifvas, uti hvilka en om sin heder och sina grundsatser angelägen man icke vill införa någon artikel. Ett sådant förhållande hoppas jag likväl skall försvinna på samma gång som indragningsmaklen. Jag hoppas, att en allmän puriflcation af tidningarna i deras hela maner och deras hela förhållande ofelbart skall inträffa, om vi en gång blifva så lyckliga att få bort indragningsmaklen; men dess upphörande är ett conditio sine qun non derför; och vinnes detta villkor, hoppas jag, att R.
Sedan Ulskottet i sitt Betänkande N:o 5, rörande allmänna bevillningen, blend annat, vid § 128 af Bevillnings-förordningen föreslagit förhöjning af lösen för debetsedlarne, och Utskottets förslag blifvit af Ridderskapet och Adeln samt Presteoch Borgare-Stånden godkändt, men Bonde-Ståndet för sin del vidtagit ett derifrån skiljaktigt beslut, så yttrade Utskottet tili Utlåtandet N:o 9, att sorn tre Stånds beslut uti denna fråga, hvilken icke vore af bevillnings natur, utgjorde Rikets Ständers, Utskottet ansåge sig endast böra sådant anmäla. 1 anledning af denna anmälan har Bonde-Ståndet fattat följande beslut: ”att som Regerings-formeus 83 § bjuder, att grundlagarne skola i hvarje särskildt fall efter ordalydelsen tillämpas samt § 00 samma Regeringsform stadgar, det några allmänna afgif(er af hvad namn och beskaffenhet som helst, icke må utan Riksens Ständers samtycke kunna förhöjas, och lösen för debetsedlarne utgör en allmän genom bevillning bestämd afgift, om hvars förhöjning nu vore fråga, Betänkandet skulle i denna del återremitteras, med föreläggande för Utskottet att uppsätta voterings-propositioner för ärendets Bih. lill R. St. Prot. 1850 # 1857. 5 Sami. 1 ARI 12 Haft, 2 Bevi/ln-Utskottets Betänkande N:o 12. hänskjutande till förstärkt Bevillnings-Utskott; och skulle de öfriga Riks-Stånden om detta Bonde-Ståndets beslut underrättas och inbjudas att i detsamma sig förena”.
För min del finnér 40 D e n 1 A ngas 11 e. m. jag mig således desto mindre befogad att emot Utskits förslag i berörde hänseende något erinra, som det icke står i strid med hvad Tullverkets styrelse sjelf tillstyrkt i det underd. förslag till ny tullstadga, sorn för ‘Z:ne år sedan afgafs och nu beror på K. Mits Nåd. afgörande. Deremot kan jag icke undgå att framställa en anmärkning emot den förändrade redaktion, som Utskit, i följd af den föreslagna kontroliutsträckningen, gifvit åt den förevarande gms 3:dje morn., hvilket förekommer särdeles dunkelt och svårfattligt. Enligt detta mom. skulle tiilverkningsbevis »åtfölja bränvin, då det, utan att sändas saltsjövägen, föres mellan inrikes orter eller i större parti än tjO kannor». Åliggandet skulle alltså, för ett och samma fall, ega rum, både dä det föres inrikes orter emellan utan afside pä qvantitet, och då det öfverstiger 60 kir. Vid jemförelse med motsvarande stadgande i nu gällande författning, som för bränvinstiansporter i det inre af landet icke innehåller sådan föreskrift, utom då partiet öfverskjuter nämnde kannetal, är det påtagligt, att Utskit icke haft för afsigt att utsträcka föreskriften till dylika transporter af huru ringa qvantitet som helst. Och då vid all saltsjöfart bränvinet skulle komma att åtföljas af tullförpassning, hvilken icke finge utlärdas, innan tiilverkningsbevis aflemnats, så enär kontrollen icke kan anses stärkt, derigenom att tillverkningsbeviset jemte tulllörpassningen åtföljer varan, hemställer jag att, i 3:dje momit af den nu föredragna gin, ordet »eller» måtte_ uteslutas, hvarigenom stadgandet Olifver logiskt, utan att vidare lemna rum för någon tvetydighet. Gr. Mörner; I likhet med Hr Fåhreeus yrkar äfven jag att ordet »eller» i 3:dje momit af ifrågavide g måtte uteslutas.
— » Så, nu är jag färdig, Harald; tycker du, jagdröjt länge, » ropade Edith. » Nej, Anders har hållit mig sällskap. » Han nickade åt den gamle oeh följde sin fästmö. » Hvad du är tyst och tankfull, käraste Harald. » sade hon vänligt, » Låt oss sätta oss här i skuggan och tala vid hvarandra en stund. Det är inte värd t att dröja längre. » De togo plats på en stor sten. Edith var mycket blek, men lugn. » Vill du slippa ifrån trollet, » frågade hon vekt, » Jag är rädd, att du längtar till något annat. Du skall få veta den lösen jag tänkte mig skulle föra oss bfida ut till gemensam sträfvan i den rika, stora världen. Blott ett litet ord skulle det vara: kärlek. En sådan där kärlek, som tager Och gifver allt, ej portionerar ut i vissa kvantiteter efter en tillfällig stämning. Jag hade tänkt mig, att vi skulle bytt tankar och åsikter, haft allt gemensamt. Du skulle lärt mig, jag dig, ty det finnes saker, där lärdomen famlar blindt, men känslan hittar säkert. Jag skulle blifvit din kamrat, din vän och förtrogna, icke endast värdinnan i ditt hem. » Han såg på henne. Menade hon, att det skulle vara slut emellan d e m? Trodde hon icke längre på h o n o m? Han tyckte, att han gått en lång vägsifäcka förgafves, gått och gått ifrån lyckan vid sin egen tröskel för att söka den hos främlingar. Hos Edith hade han aldrig sökt andligt förstående, det hade han icke ens tänkt på. Vanan att se henne gå där, tillbakadragen o c h blygsam, hade förblindat hans o m d ö m e. Han drog henne intill sig o c h kysste henne varmare än på länge. » Förlåt mig, Edith, » sade han, » och följ din riddare ut i världen. Jag har älskat mitt lilla troll, men jag visste icke, brydde m i g ej om att veta, det du ägde skatter, dem ingen anade. Hvarför gaf du dig ej tillkänna f ö r r?
Bil. till R. ft. Just. Ombtidsni. Emb. Ber, den i5 Jan. 1834. 3r svar å Kongl. Ma):ts Proposition, angående strafflag emot Negerhandel och delaktighet deri. i83o den 7 Januarii förordning expedierad, 3g:0 Rikets Ständers skrifvelse af den 28 December 1829, med svar å Kongl. Mapts. Proposition om tillägg i 20 Cap. 5 RuttegångsRalken. t83o den 7 Januarii förordning expedierad. 4 0.0 Rikets Ständ ers skrifvelse af den 18 November 1829, angående utfärdande af strafflag emot slafhandel i allmänhet. 183b den r Mars; svar å Riks-Salen, och förordning expedierad. 4l.O Rikets Ständers skrifvelse af den 18 November 1829, med svar å Kongl. Majlis Proposition, angående ålder för dera, sjöm af Hof-Rätterne till Domare-Embetels utölvande förordnas. lS3o d. 7 Januarii bref expedieradt till IIof-Rätterne, som derom utfärdat circulaire. 42.0 Rikets Ständers skrifvelse af den 28 December 18 gående utsträckning af arlsrätt för sidoarfvingar i fjerde och fjermare led. i83o d. 12 Mars; svar ä Riks-Salen.. 4 vid Riks-Ståndens sammanträden. r83o d. 1 Mars; svar å Riks-Salen, samt Lag utfärdad. 44» Rikets Ständers skrifvelse af den 28 December 1829, med förslag till ny redaction af 5 §. 2 3 Cap. Ärfda-Eallen., i83o d. 1 Mars; svar ä Riks-Salen. 3a Bil. till R. St. Just. Ombudsm.
Ånyo föredrogs och remitterades till BancoUtskottet Herr Rosenblads, Bernhard, den 3o sistlidne Januarii på bordet lagde Motion, angående en Medailles präglande, på Bankens bekostnad, i anledning af Deras Kongl. Högheters Hertigarnes af Skåne, Upland och Östergöthland födelse. Uppå af Herr Rosenblad nu gjord anhållan, hemställde Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken, om icke Ridderskapet och Adeln behagade inbjuda de öfrige RiksStånden, att sig uti nämnde remiss förena; hvilket bifölls. i6o Den 12 Februarii f. m. Föredrogs å nyo och gillades StatsUtskotlets den i6 sistlidne Jannarii under N:o 34 afgifne, och den 3 dennes e. m. på bordet lagde, Utlåtande, angående Sörforss KronoLaxfiske-Arrendatorers ansökning om eftergift i taxan för 3 år, m. m. Vid förnyad föredragning gillades LagUtskottets den i/\ sistlidne Januarii under N:o i4 afgifne, samt den 29 derpå följde på bordet lagde, Betänkande öfver väckt Motion örn upphäfvande af 22 Cap. samt 27 Cap. 9 §. RättegångsBalken. Företogs till pröfning StatsUtskottetS 1 den 16 sistlidne Januarii under N:o 35 afgifne, och den 3 dennes e. m. på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss uppå Mjölnaren Eric Wässels underdåniga ansökning om nedsättning i arrendet för Carl Gustafs Stads Krono-Tullqvarn. Herr Pejron, Gustaf Abraham: Upplysningsvis får jag vördsammast den äran tillkännagifva, att den ifrågavarande arrendatorn, genom det år 1823 ingångna Contract, iråkat det obestånd, att arrendebeloppet de 2:ne sista åren måst uttagas hos Cautionisterne.
Och för öfrigt afser iippfostran afven annat an intellektuell utveckling, Den allmänbildning, soin den unga kvinnau erhåller i v %ima skolor, kan val tjäna som underlag för yrkets mera speciela utbildning i flera, fall, sasskild i fråga o111 de s. k. högre stiniiens yrken eller sådana, som kräfva ett intellektuellt arbete af 1iiei.a teoretisk art, inen deiina skolbildning torde föga bidraga - det kan ju icke nekas - till flickans ntbildiiing för det liiismoderliga kallet. Och dock borde riil förli~llandet vara det motsatta, ty knappast om någon flicka kan med iiagon grad af saniiolikliet pistås, a t t hon icke en g&amp;ng blir malca ock mder, ja, a t t detta a t t vara maka och moder icke blir snart sagt hennes uppgift i lifvet. Om det icke kan nekas, att flickskolan, iivilita bildningskraf hon %n i öfrigt har a t t tillgodose, i första rummet bör tillse a t t den allmänbildning, lion meddelar, Itan friimja afven en uppfostran till Iiiislighet, så inaste den nordiska flickskolan öfverhufviid väsentligt andra sitt ' prograin. Hon måste hafva två m %l i sikte, men måhända det mindre, för Iivilket hon hittills verkat mest, och det mest, för hvilket hon verkat minst. Det ä r en reform i antydda riktning, som de läroverk för kvinlig iingdoin sökt å~t~adkomina, hvilka på sin arbetsordning upptagit huslig ekonomi, omfattande dels praktisk öfning i matlagning och darined likartade öfningar, dels en sådan utvidgning af undervisningen i vissa läseänmeii, exempelvis naturkunnighet och matematik, som kan vara af betydelse f ö r det praktiska lifvet och en eventiiell utbildning för huslig verksamhet, Man skall kanske invända, a t t den liusliga ekonomien afser en mera fackmässig utbildiiing och därför icke väl försvarar sin plats bland skolans öfriga äninen, soin hafva till uppgift a t t vara mera allmänt u p p f o ~ t r a n ~ e Så. är emellertid icke förh&amp;llandet.