Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets Utlåtande, angående sökt befrielse från Tiondes utgörande för Aluntillverkningen vid Lowers Bruk, samt om uppmuddrande af Hamnen vid Degerliams Lastageplats. N:o 78, I följd af återremiss uti frågan om inköp för Statens räkning af Landsortsoch Korsö Fyrbåkar. I anledning af Utskottets Utlåtande, angående den förste KammarMusicus B. Crusell tillagde Pension. I anledning af återremiss uti frågan om Stipendier för Officerare, till bivistande af krig Utrikes. N:o 81. I anledning af återremitterade frågan, angående raserandet af en gammal Kyrkogård vid Landskrona Stad, samt Den 23 Mars e. m. 3a5 dess ordnande till en allmän Trädgårdseller Promenads-plats. I återremitterade frågan, angående ett Lunds Kongl. Academie frånkändt Tionde-anslag. I anledning af väckt fråga om ersättning till Staden Philipstad och andre Städer för Tullbetjentes samt deras Enkors och Barns underhåll. Angående väckt fråga om Löne-ersättniog till RådhusRätternes Notarier för handläggning af göromål, som tillhört de indragna AccisRätterne. Angående anslag af jord tili ökadt utrymme för Eskilstuna Stad, N:o 86. I anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående upplåtande af 2:ne Tunnelands jord på Lotten N:o 8, af Eskilstuna Kungsladugårds ägor, till inrättande af en ny Begrafningsplats för Eskilstuna Stadsoch LandtFörsamlingar, N:o 87. I anledning af Kongl, Maj:ts Nådiga Remiss uppå LandsKamereraren, Herr Kaminar-Rätts-Rådet Sellings ansökning, örn dess Pensionsrätt vid afskedstagandet. Angående Stenkolsverket vid Höganäs, 326 Den 23 Mars c. m. N:o 90. Öfver ExpeditionsUtskottets Memorial N:o22, angående tillökadt biträde vid Correctur-läsning. I anledning af väckt Motion, angående Statens ordinarie Räntors utgörande i Skåne, Blekinge samt Bolms Län. Frän BevillningsUtskottet:
Vid ConstitutionsUtskottets Memorial N:o i3 angående StatsUtskottets anledning till anmärkning vid gjord disposition å MilitiasBoställsCassan, för inköpandet af ett Boställshus uti Örebro Stad åt SecundChefen vid LifRegementsBrigadens HusarCorps, utbeder jag mig att få göra den anmärkning, alt ConstitutionsUtskottets anmälan, att Föredraganden icke i underdånighet tillstyrkt beslutet om inköp af ett Hus till Boställe för SecundChefen vid LifRegementsBrigadens HusarCorps för mig visar sig allt för litet tillfredsställande, då jag hadetrodt det 136 Den 17 Jul ii e. m. vara enligt med ConstitutionsUtskottets pligt, att äfven uppgifva, om Föredraganden hade afstyrkt en åtgärd, stridande ej mindre emot Författningarnes stadgande, än emot grunderne för en god och riktig hushållning med Statens medel. Det är ingalunda nog, att Rådgifvare icke tillstyrka skadligt verkande Styrelseåtgärder; de måste, för att hafva uppfyllt deras pligt, bestämt afstyrka sådane, emedan de äro lika ansvarige i anseende till tystnaden, när de bordtråda, som för det felaktiga i rådslagen. Hvarföre Utskottet härvid alldeles förbigått att upptaga, tili hvad del de öfrige Rådgifvande, utom Föredraganden, genom tilleller afstyrkande deltagit i beslutet, kan jag ej annorlunda förklara, än ifrån Utskottets synbart antagna grundsats, att i allt, i anseende till Konungens Rådgifvare, undanrödja ansvarspåföljden för Rådgifvareåtgärder i allmänhet. Jag är för mindel öfvertygad, att alla de Rådgifvare, hvilka antingen genom tillstyrkan, eller tystnad, befrämjat inköpet af ifrågavarande hus, brustit emot det anspråk å omsorg för Rikets sannskyldiga nytta, som Grundlagen lemnar rättighet att fordra hos desse höga Embetsmän. Jag grundar min mening härutinnan derpå, alt inköp af Boställshus i Släderne, Den 17 Julii e. m. ligger alldeles utom omfånget för MilitiaeBoställsCassans verkningsplan.
Landstingen sålunda redan då de först komme i utöfning af sin nya funktion, att utse ledamöterne i den Första Kammaren, förvärfvat sig inflytande och betydenhet i afseende å länens kommunala angelägenheter och haft flere eller färre sådana mera eller 122 Den 20 Januari. mindre vigtiga angelägenketer under behandling, — så vore härom mindre att säga. Nu synes man ej sakna skäl att befara, att Landstingen redan från början komma att betraktas hufvudsakligen såsom valkollegier eller att åtminstone en sådan åsigt snart skulle göra sig gällande; dertill ock i sin mån måste bidraga att Landstingen i afseende å sin befattning såsom Kommunal-myndigheter äro underkastade kontroller från Regeringens och underordnade myndigheters sida, hvilka lätt nog kunna förlama deras verksamhet och minska allmänhetens intresse för dessa institutioner, i annan egenskap än den, der någon sådan kontroll enligt lag ej får ega rum, nemi. i afseende å valen till Riksdagen. Och i detta fall försvinner största delen af de fördelar, man velat vinna genom att låta Första Kammaren af dessa Landsting utses. Den andra bestämmelsen, att ledamöterne i Första Kammaren få väljas öfver hela riket och ej skola åtnjuta arfvode, är utan tvifvel af vigt och måste utöfva ett betydligt inflytande å beskaffenheten af de personer, hvilka deri insättas. Men detta stadgande, som för rikare länder än Sverige möjligen skulle, om det kunde i längden bibehålla sig, i betydlig mån verka till uppfyllande af det ändamål, man velat dermed uppnå, synes för vårt land innefatta många betänkligheter; ty det kan på goda grunder betviflas, att här i landet skulle finnas ett tillräckligt antal personer, som på en gång ega de egenskaper man skulle önska hos Ledamöterne i Första Kammaren och dertill äro så qvalificerade, att de både kunna och vilja åtaga sig, att minst 4 månader årligen i 9 år uppehålla sig i hufvudstaden för att utan ersättning egna sig åt Statens angelägenheter, och stadgandet härom kan lätt leda till ett alldeles motsatt resultat mot det man önskat, att nemi.
Gränsen måste bestämmas af samhällets intressen, hvilka åter utgör summan af personligheternes; bevaras de förra, bevaras äfven de sednare, uppoffras de förra, uppoffras äfven de sednare; och detta förhållande inträffar oundvikligen om de stora sociella frågorna skola bedömmas af massan, hoc est af okunnigheten, men icke af upplysningen. Personlighetsprincipens erkännande i det hvilande förslaget är ingen, af dess författare införd, okänd nyhet; många, nästan de flesta Europeiska samhällena hafva måst lemna sin gärd dertill. Efter delta nakna erkännande, hastade de dock att, i möjligaste målto, vid tillämpningen tillintetgöra grundsatsen. Der valrättigheten för mycket utsträekes, inskränkes valbarheten, så att representationsrätten, som de jure tillerkänts massan, de facto tillfallit de upplystare classerne. Ju mera valrättigheten blifvit utsträckt, desto säkrare har detta ändamål vunnits genom den demoraliserande eorruption, som införts i samhället. Ett ytterligare correctiv har man åstadkommit, medelst den öfre kammarens uteslutande conservaliva sammansättning. Det hvilande förslaget saknar alla dessa garantier: det har till det yttersta utsträckt valrättigheten, utan alt inskränka valbarheten; den andra kammaren, skenbarligen tillsatt endast för paraden, saknar allt återhållande element och skulle endast blifva ett echo af den första. Allt beror således uteslutande pä första kammarens sammansättning. Man har icke här, mera än annorstädes, oinskränkt vågat tillämpa personlighels-grundsatsen; den är således begränsad af en census, som dock endast af den mindre förmögenheten, democratiens representanter, ovillkorligen tillgodonjutes; de af censusföreskriften medgifne rättigheterne inskränkas ju mera förmögenheten stiger, och dess innehafvare lemna samhället garantier för sjelfständighet och upplysning i åsigler samt oberoende i ekonomiskt hänseende. Obenägenheten mot all högre upplysning uppenbarar sig i alla förslagets föreskrifter.
Dessutom reserverade sig mot Utskottets beslut Riksdagsfullmäktigen Efraim Larsson från Elfsborgs län. JW 58. Ant. till Exp.-Utsk. d. 13 Mars 1851, kl. 1 e. m. Utlåtande, angående vackt fråga om forandradt användande af böter för vanvård af nummerhäst. Från hedervärda Bonde-Ståndet bar till Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet blifvit remitterad en motion af Riksdagsfullmäktigen från Malmöhus län Jöns Månsson, hvaruti han anfört att, bland de föreskrifter, som blifvit lemnade för att betrygga vården och underhållet af kavalleriets hästar på rusthållen, äfven funnes en af 1783, som stadgade böter för försummelse i sådant afseende, samt att dessa, hvilka i enlighet med Kongl. Brefvet af den 23 Juni 1806 och genom Kongl. Krigs-kollegii Cirkulär af den 22 Juli samma år, blifvit förhöjda till 20 R:dr banko för den rusthållare, som vintertiden, och 10 R:dr banko för den, som på gräsbete utsvälter hästen, lära skola lör allmän räkning till krigsmanshuskassan erläggas. Då Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, som vid sistlidne riksdag afstyrkt dessa böters användande på sätt motionären då föreslagit, likväl uraktlåtit att närmare utreda frågan, samt då motionären ansåge kontrollen på böternas redovisning och ändamålet med desamma kunnat bättre vinnas genom antagande af hans förslag till deras förändrade användande, så har han häraf sett sig löranlåten att dels hemställa, det »Utskottet ville meddela Rikets Ständer underrättelse, om dessa böter verkligen utgått och om de blifvit till krigsmanshuskassan aflemnade och dels att förnya sin vid sistlidne riksdag väckta motion, att Utskottet måtte föreslå Rikets Ständer, att böterna i stället må, uti de fall då de någon delegare i gemensamt rusthåll åläggas, af Konungens Befallningshafvande uttagas, samt uN betalas till den delegare i rusthållet, som öfverlagit rustningshastens vård och skötsel, samt genom behörigt intyg visar sig hafva väl vårdat och utfodrat densamme. » På Allm.
R:Dr årligen unDer näntnDe 3:ne år 405,000: 7:o $ör fompletteranDe af bejlpcfningarne å cJ5ap holmö och Sarlftenö fäjlningar, 24,S43 R:Dr 16 |f. årli» gen unDer D:o 74,530: 8:o c£ill anjfaffning af reDjfapS*, riD>, anfpannä# od; ftalbperfeDlar för ett feppunDigt fältbatteri, 6666 R:Dr 32 i?, årligen unDer D:o. 20,000: 6 9:o gör npa gevärs anflajfning, 33,333 fH:Dc 16 fl. årligen under åren 1848, 1849 od> 1850 100,000: — lO:o Sill anjfaffanöe af fängfyålötappar od) flagfruts* f;ufvar m. m., 6666 Dv:dr 32 fl. årligen under C>:o 20,000: — il:o Sill förvärfning af Det för SSeväringSmanflapet bildade referoförråD, 26,666 9i:dr 32 fl. årligen under d:o 80,000: — 12:o Sia godtgörande af $rigS#£olIegit l§ortiflfationS» afdelning^ fordran, för förfljutne medel till inföp eller upp# förande af fafern* od) flat!# m. fl. byggnader åt den i ‘pflad förlagda fqvadron af JCronprinfenS «£)u£ar*9eegemente 2,223: 15. l3:o Sill fofrnader för garnifonS*förflärfningen i ©tocf# flolm innevarande år 150,000: — l4:o
Ar det ej densamtna, som man ansett gifva penninge-mannen anledning att aldrig insticka sina capitaler 1 Näringarna, utan hålla dem i beredskap att göra hvad man kallar lyckliga coups, ofta på det allmännas bekostnad. — Jag vill gerna, för min del, anse denna Cassa förrentning i det mesta oskadlig, och medgifva att missbruken bro färre, än man trott; Men den må då ock förblifva vid de Verk, som hittills varit i laglig besittning deraf. Den må ej användas att halia en stor del af nuvarande Riks-Discont-fonden i inactivitet, hvilket hvar och en sakkunnig lätt inser skulle blifva följden af det nya projectet. Och togo Den 20 Juni. Och dessa upplåningar emot 5 procent, och annu värre, dessa arinuitets-lån emot 6,'hvarifrån skola de val komma? Jo! från uppsägningar af de medel, som hittills varit intecknade i'Egendomar, eller eljest för längre termin utlånade åt Jordbrukar och Fabrikanter, särdeles ifrån de allmänna Caf.sorna, hvilka visserligen skola preferera att utlåna sina penningar åt ett Verk, der aldrig något besvär af bevakningar, förnyade inteckningar och dylikt behofver äga rutn. Till tröst fa de forlägne gäldenärerna nu den anvisning, att concurrera med hvarannan om samma penningars erhållande i vanlig JDiscontväg. Dessa Discontlan erhållas också verkeligen , så vida Ifiksgälds-Contoiret icke vid samina lid behofver for egen räkning begagna de ofvannämnde insatta medlen; men örn detta skulle inträffa, hvar finnes då låne-tillgangen ? De 5 ä 6 Millioner R:dt> som förut omedelbarligen af Banken i Discontväg utlåntes, få nu icke tillgripas, utan mäste, såsom sagdt är, till största delen frgga h vi lande såsom reserv-fond för 3-procentr. - medlen, och sjelfva rörelse-capitalet i Landet blir således ackurat så mycket mindre,än hittills, som beloppet af denna reserv.fond.
Anmärkningen angående Nederlagsvahrorne är väl i så måtto grundad, att de icke utgöra Svensk product, men månne det i all händelse ej är en stor fördel för Sverige, att dessa vahior afhämtas derifrån, i stället att Finnarne, för hvilka det är likgiltigt af hvilken de erhålla sina förnödenheter, med afseende blott å beqvämlighet och pris, skola tvingas taga dem directe från productions orten eller få dem sig tillförde af Nationer, sorn ej utestänga deras vahror? Detta synes så mycket mera gälla, som största delen af dessa vahror torde tillhöra Svenska medborgare, hvilka genom be» talning af Finska afnämare, ej allenast sätta9 i tillstånd, att betäcka den skuld, som uppkommit genom vahrornes inköp af utlänningen, utan ock skörda betydlig handelsvinst. Uppgiften af en uoderbalance af 560,690 R;dr 7 sk. 7 t., äfven med det kanske origtiga uteslutandet från Svenska handelsvågens credit af de exporterade Nederlagsvahrorne, tål någon rättelse; ty om Tullinkomsten 813404 R:dr 2m Dea 7 April e, m. *17 sk. 6 r, såsom en behållen vinst ej mindre för Statsverket än för landet tillägges samma Credit, så återstå endast 479,285 R'dr 36 ski 1 r., hvaraf åter böra afgå handelseller C°mi missionsvinsten, på afgångne nederlagsvaror, talrika Besättningars och passagerares provisioner och förtäringar, värdet af oangifnevahror och den Finska import som med vinst å-t ter tili utlänningen exporteras,hvilket tillsam-j mans mäste utgöra en betydlig del af föreståe de saldo, men endast gissningsvis nu skulle kunna bestämmas. Under namn af provision, hvarmed hvarje person, får vara försedd, som till Finland öfverreser, afgå i synnerhet bränvin, Socker och Caffe, som fordell på mångå tusende personer icke bör vara obetydligt. Utländskt jern är.till införsel i Ryssland förbjudit, men jern med Finska Bruksstämplar få efter Finlands införlifvande med Ryssland dit införas.
Upplästes ett Memorial från Gonstitu? tionsUtskottet, af förliden gårdag, af deC hufvudsakliga innehåll: att Friherre Stael von Hollstein, grundande sig på det Särskildta Utskottets Betänkande och dess Ordförandes enskildta genom tryck utgifna yttrande, uti inlemnad skrift till Constitutiöns Ufskottet ansett anledningar vara för handen till anmärkningar enligt royide RegeringsFormen, i. följe af tillåtelsen att importera Engelska Manufaktur er och Utländsk spannmål; hvarjemte Utskottet förklarar, att dessa uppgifna anledningar ej ilsyfta andra' ämnen än dem, hvilka Utskottet med största noggranhet redan under pröfning och öfvervägande förehaft; att om af trycket utkomna skrifter kunna föranleda Friherre Staél von Hollstein till det steg lian tagit, Utskottet deremot å sin sida ej kunnat eller bort grunda sina omdömen på sådana handlingar, hvilka sakna den slags oflicialitet, Sorn skulle gifva dem trovärdig» Dea So Juli. e. r/U 88& het i afseende pä pröfningen af personers förhållande; att Constitutionen, i anvisningen på StatsRådets Protocoll bestämdt utmärkt hvilka handlingar böra utgöra Utskottets ledning vid utöfningen af en pligt, hvaraf medborgliga säkerheten så väsendtligen beror; att det är i anledning af dessa Frotocollers granskning sorn Utskottet förut ansett ingen anmärkning vid dessa af Fri*, herre Staél uppgifna fall kunna äga rum, och således af hvad han anfort icke-erhållit någon anledning att frångå sitt förut fällda; omdöme. Friherre Stael von Hollstein-» Corfits JLuävig, uppläste ett så lydande Yördsamt Memorial. Att ConstitutionsUtskottet icke gjort afseende på de anmärkningar jag gjort, har alldeles icke förekommit mig ovantadt, då jag förut sett att SärskildtaUtskottets Betänkande icke väckt någon uppmärksamhet hos ConstitutionsUtskottet.
Men detta lugn herrskade bland ett folk, som blifvit beröfvadt sin jord och genom sin religion var satt utom lagen. Betraktom det tillstånd, hvari densamma Revolution, som befästade Englands frihet, hade lemnat Katolikerna! En Irländsk Katolik var ännu under Wilhelm och Maria utesluten från rättigheten, att köpa eller ärfva, (om en protestantisk arfvinge fanns) eller för mer än 31 år arrendera jord, att äga en häst af mer än 5 pund sterlings värde, att hafva vapen i sitt hus att vara förmyndare för sina barn, att lära eller låta lära dem i katolsk skola, att hålla sig prest, att bekläda ämbeten, att praktisera såsom advokat eller läkare, och att votera till Parlamentet eller till någon slags municipalbefattning. Dessa undantagslagar – lemningar af ännu strängare ifrån Elisabeths tid – voro tydligen omöjliga att efter bokstafven verkställa i ett land, der ännu den stora pluraliteten af folket var katolsk. Också öfversåg man i vissa afseenden allt mera med verkställigheten, nöjd att hålla bokstafven förskräckelse, hvilken ansågs oundgänglig till upprätthållande af Protestanternas öfvervigt (the protestant Ascendency), öfver folkets hufvuden, och att sorgfälligt utestänga det från all politisk inflytelse; hvarföre genom en egen Parlamentsact 1727 Katolikerna ännu strängare uteslötos från all delagtighet i valen. Slutet af Georg II:s regering kan anses såsom den gyllne åldern af den Engelska konstitutionen, sådan den framgått ur 1688 års Revolution. – De bägge stora politiska partierna, Whigs och Tories, (de siste ursprungligen Stuartska husets anhängare) hade, utan att utplånas, likväl ordnat sig inom konstitutionens gränsor. Med det fullkomliga utbildandet af begreppet om en konstitutionell opposition var den stora regeringsmachinen af Engelska Parlamentet färdig, och beundrades i hela Europa. Känslan af närvarande rikedora och makt, förkänslan af ett ännu rikare tillkommande gåfvo, sammanräknade med bildningens framsteg i allmänhet, äfven åt tankesätten en utvidgning, som gjorde att liberalitet och tolerans begynte höra till ordningen af dagen.
Enär, enligt hvad allmänt kändt är, konjunkturerna för tackjernstillverkningen förbättrats under de sistförflutne åren och för närvarande äro så fördelaktige, producen» ten skäligen kan begära, anser Utskottet det vara med billighet och rättvisa fullt öfverensstämmande, att den i beskattningen å näringen beviljade lindring upphör, då orsakerne, som vållat densamma, försvunnit; men som en hastig återgång till den före nedsättningen utgående afgift skulle, måhända känbarare än som vederbör, drabba tackjsrnstillverkarne, har Utskottet, med förenadt afseende på så väl statens anspråk, som den skattskyldiges förmåga, trott sig vid beräkningen af denna intrad böra följa en medelväg, och får i följd deraf hemställa, det Rikets Ständer ville för sin del besluta, att tionde-tackjernsafgiften, ifrån och med år 1849, intilldess den vid nästa riksdag blifvande statsreglering träder i verksamhet, förhöjes med 50 procent utöfver det belopp, hvartill samma afgift blifvit vid sednaste statsreglering bestämd alt utgöras, efter de på serskilda orter gällande grunder; kommande alltså tionde-tackjernet alt, i enlighet med den föreslagne förhöjningen, kalkylationsvis upptagas till 12,000skeppund, hvilka, efter det uti Kongl. Majlts nådiga proposition upptagne pris. 5 r:dr 32 sk. per skeppund, nu uppföras med 68,000:
Enligt Utskottet meddelade uppgifter åtnjuter ifrågavarande Kapellpredikant i löneförmåner, enligt Kongl. Resolutionen den 21 April 1796, fri bostad, en åkertäppa om 1 tunnland samt 165 R;dr kontant, 6 tunnor råg, 6 lass hö, 6 tjog halm och 16 famnar ved, hvarförutan lian af Levinska donationen för vård om ett kyrkan tillhörigt bibliolhek och myntsamling uppbär 57 Rvdr 50 öre om året. Alt dessa löneinkomster åro lör ringa lör en särskild prestmans aflöuande torde vara obestridligt, men då bidrag af allmänna medel för Kapellpredikanters aflönande icke synes böra ifrågakomma i andra fall, än då dels kapell-lagets afskiljande från moderförsamlingen år för själavårdens uppehållande oundgängligen nödvändigt, dels befolkningen är så fattig, att den omöjligen kan ensam Predikanten aflöna, samt det ej är vordet ådagalagdt att sådana förhållanden uti ifrågavarande fall äro för handen, hemställer Utskottet, att Biskop Annerstedts berörda motion ej måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. 7:o. Uti en bos Presle-Ståndet väckt, till Stats—Utskottet remitterad motion, N:o 43, är of Kyrkoherden N. G. Wennerström anfördt, att, sedan han den 12 April 1860 hos Kongl. Maj-.ts Befallningshafvande i Stockholms län anmält, att den honom såsom Pastor i Botkyrka och Salems församlingar, tillkommande vederlagsspanmål årligen utgått med endast 21 tunnor 6 kappar, ehuru samma vederlag, enligt Kongl.
Falu stad ej eger någon stadsjord Motioner i .Borgare-Ståndet 1862. 69 ej heller kan från kringliggande landsbygd erhålla något skjutsbiträde, alldenstund ali denna jord är af bergsfrälse natur oell såsom sådan fri från skjutsskyldighet. Enligt de uppgifter den af Kongl. Majit år 1859 tillförordnade Kommitté för skjutsningsbesvärets ordnande, infordrade från samtlige rikets städer, uppgingo deras ärliga kontanta utgifter i och för skjutsens bestridande till den betydliga summan af 91,584 R:dr 82 öre K:mt, oberäknadt värdet å vissa förmåner, städerne sjelfve för nämnde ändamål anslagit, uppgående till 35,457 R:dr 65 öre s. m. Dessa siffror upplysa mer än tillräckligt i hvilken grad äfven städerna äro af skjutsskyldigheten betungade. Det mål, hvartill man bör syfta, är visserligen hela skjutsningsbestyrets, för såväl land sorn stad. öfvertagande och bekostande af Statsverket och sannolikt, skall man förr eller sednare komma dit, men ännu torde för ett fullständigt realiserande af denna plan stora svårigheter möta och Borgerskapet i städerna derföre böra nöja sig med, att för närvarande erhålla lindring i ett ondt, frän hvilket det ej helt och hållet kan befrias. En sådan lindring kan beredas genom ifrågavarande skyldighets utsträckning till flere medlemmar inom samma kommun, en utsträckning hvarpå ock Borgerskapet numera kan ega grundade anspråk, sedan det, enligt hvad kändt är, lemnat från sig största delen af just de privilegier och rättigheter, hvarpå dess uteslutande skjutsningsskyldighet skulle bero. Genom den likställighet i förmåner, sorn härigenom uppkommit mellan Borgerskapet och städernes öfrige medlemmar, böra ock desse sednare finnas villige att ställa sig lika med Borgerskapet i skyldigheten och utan knot deltaga i ett onus, sorn för öfrigt till sin natur är af så allmän beskaffenhet, som skjutsningsbestyret.
Barthelemy till detta ändamål anslagit en Summa af Trettio Tusende Fem Hundrade (30,500) B,dr Banco årligen att ifrån den 1 Augusti samma år qvartaliter utbetalas, samt på samma gång en summa af Tjugu Fyra Tusende (24,000) R:dr Banco till afbetalning på Theatre-Cassans skulder. I följe häraf ar till TheatreDi rectionen utbetaldt: !År 1815 för 5 månader 12,708: 16 — Till afbetalning på Theatre-Cas sans skulder . 24,000: 1816 30,500: —• — Till afbetalning på Cassans skuld 20,000: — ■— •— 1817 • • • 30,500: 117,708 Till understöd för Uppfostrings - Commitéen. Fortsatt utbetalning qvartaliter ä 2000 R:dr B:eo årligen: Ståts-Utskottets Betänk and t ti'. — •— 20O0: — -— 2000: Till underhåll af 30 Fri-Cadetter vid Carlbergs Krigs Academie. — Fortsatt utbetalning qvartaliter å 7.50 R:dr årligen. — 1816 • • •— 1817 isa och 2:a Qvart 3)7 5 0: — 7,500: — 3.750: Sedan utgifterne till detta nyttiga ändamål ej längre kun nät bestridas af Inkotnsterncfrån St. Barthelemy, har Hans Kongl. Höghet Kron - Prinsen af Egne medel till Krigs-Aca demiens Cantzler låtit aflemna en för flere år tillräcklig Summa. Till Landshöfdingen i Stora Kopparbergs Län Järta, Extra Lön. — Fortsatt utbetalning ä 2000 R:dr årligen: , . 1,000: — -— —- 1816 i:a och 2:a D:o