Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har förut yttrat min tanka, att Konungens sanction icke är nödvändig i afseende på FinanceRegleringen, och jag tror åtminstone icke, att denna sanction af någon ens kan sättas i fråga, i händelse Myntbestämning skulle kunna ske utan realisation. Den § i RegeringsFormen, nemligen den 79:de, på hvilken man stöder den motsatta meningen, lyder så här: Ingen förändring i Rikets mynt till skrot eller korn, det vare sig till förhöjning eller afslag j må äga rum utan Rikets Ständers bifall; Konungens rättighet att låta slå mynt dock oförkränkt. Här är tydligt endast fråga om de fall, då Rikets mynt skall förändras till skrot eller korn, genom förhöjning eller minskning; och Konungens sanction kommer således ej i fråga utan Realisation. Jag hemställer derföre lill Herr Den 7 September f. m. i3g Hjerta, om lian ej vill medgifva den Förändring af motionen, att orden: med eller utan Realisation, må utgå, emedan jag annars förmodar, att ingen, sorn är angelägen om Grundlagens helgd, skall kunna lemna gitt bifall till densamma. Friherre Cederström, Jacob: Då Herr Hjertås motion, i händelse den bifallest, ovilkorligen skulle medföra åtskilliga månaders förlängning af Riksdagen, men jag är öfvertygad, att de bland Svenska Folket, som intressera sig derföre, äro ganska få, emot dem, hvilka önska, att Riksdagen, så skyndsamt som möjligt må slutas, tillstyrker jag afslag å motionen, och anhåller om proposition derå. Hvad angår Herr Munck af Rosenskjölds Förslag om ändring af motionen, så bestrider jag all sådan. Motionen måste framställas till bifall eller afslag, sådan den är afgifven och nu föredragen; Herr Hjerta eller Herr Munck af Rosenskjöld dock obetaget, att göra nya lagliga motioner, bäst de behaga, blott de i laglig ordning blifva behandlade. Herr Hjerta, Gustaf: Jag får först försäkra, att mitt ändamål med motionen icke varit att söka förlänga Riksdagen, ty ingen kan mera än jag önska dess upphörande, NB. sedan ärenderne blifvit afslutade.
Besvärsoch Ekonomi-lits kottens Betänkande, N:o 1. 3 bränvins tillverkning och förädling, uttryckligen tillstädja hvar och en, ehvad han varan sjelf begagnar eller till afsalu håller, att, pä sätt han sjelf lämpligast finner, rena bränvinet, då det sker utan att försätta detsamma med någon slags krydda eller sådant ämne, som åt bränvinet meddelar smak, färg eller lukt, eller ock hos KonglMaj:t i underdånighet anhålla om utfärdande af en så beskaffad nådig förklaring öfver de föreskrifter, som redan i omförmälda afseende äro till efterrättelse kungjorda, att rättigheten till bränvins renande ej må vara någon näringsidkare betagen; af Carl Olsson från Södermanland, att all försäljning af bränvin, som hvarken är renadt ej heller destilleradt, må vid ansvar förbjudas; af Arvid Arvidsson från Elfsborgs län, om förhud för handlande å landet att till salu hålla bränvin eller andra spirituösa drycker, eller att sådane handlande åtminstone icke må vara tillåtet att af dylika varor sälja mindre än 15 kannor på en gång; af Ola Mänsson från Christianstads län, att tillverkare af bränvin må ega att till hvem som helst sälja minst | kanna af sådan vara, dock att förtäring deraf på försäljningsstället icke må ega rum; af Eric Carlsson från Stockholms län, om ett sådant förtydligande af 41 §. i förordningen, att det der stadgade ansvar för hränvinsbränning å helgedag må ådömas för hvarje gång förbrytelsen sker, och, om möjligt, förökas vid iteration deraf; af Grefve Mörner, C. G. D., att stadgandet i 47 §. af förordningen må varda sålunda förtydligadt, att det antingen uttryckligen utsträckes till all otillåten bränvinsförsäljning å helgedag, ehvad den sker af någon eljest dertill berättigad eller icke, eller ock inskränkes till sådan förbrytelse, då någon missbrukar den honom eljest tillkommande rättighet till hränvinsminutering; af Eric Mallmin från Westerås län, om förtydligande af 47 §. i öfverensstämmelse med sednare alternativet i Grefve Mörners motion; af A. Medin från Kronobergs län, att handlande å landet, som försäljer spritdryck i mindre qvantitet än en kanna, må, då han med sådan försäljning andra gången beträdes, icke allenast böta efter lag utan äfven förklaras handelsrättigheten förlustig, utan att kunna den återförvärfva; af Peter Gabrielsson från samma län,
Att Konung Carl XI' varén Beskyddare af den Nordiska fornforskningen, har jag redan bevisat: Att under Konung Gustaf lil denna Vettenskap skulle tillvinna sig mindre uppmärksamhet, säger sig sjelf. Under en tid, då man af främlingar lånade bildning och vit. terhet , kunde man icke vara hågad, att undersöka källorna till en sann kunskap om Nordens ursprungliga egenheter. Hvad här blifvit yttradt om en Man, som mot 4co R:drs årlig aflöning är ålagd att sysselsätta sig med våra Isländska Handskrifters granskning, fordrar någon utveckling. Om med denne Man förslås AcademiaeAdjuncten, Magister F. G. Liljegren, den ende, åt hvilken, mig Den i 9 Martn. 2 75 veterligen, ett sådant förtroende blifvit lern-' nadt, måste jag upplysa, att enligt Kongl. Maj:ts Bref till CanceiliStyreben af 26. Febr', arii 1817, hans årliga aflöning under den tid af 3 år, hvartill hans befattning är inskränkt , utgör icke 400, utan endast 166 R:ir 32 Sk. Med så knappa löneviikor lärer han få uppgifva alla förslag att besöka Island, bäst bela en att få qvarstanna innom Fäderneslandet, der han genom enskild undervisning kan finna sin utkomst, ehuru med uppoffring af den tid, som han odeladt borde egna ät sin antiqvariska verksamhet. Just för denne man, hvars arbetsamhet och nit för saktn äro omisskännelige, vore tillfället att under sina forskningar vägledas af en lärd Isländare, högst dyrbart. Det skulle bespara honom mödan att £ Köpenhamn till Danska och Isländska Lärdes pröfning öfverlemna sina öfversättnings-forsök, för att vara säker om deras rigtighet. Att det Folk, som ari besittning af Liand, skall derföre äga ett afgjordt företräde i Isländska Litteraturen, Jean sä mycket mindre medgifvas, som denna Ö nu mera saknar nästan hela sitt förråd af Nordiska Fornskrifter, hvilka tid efter annan blifvit öfverförde till Sverige och Dannemark.
Beträffande åter den i motionens 2:dra mom. angifna åtgärd att Stats-Utskottet skulle, med ledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, förelägga Rikets Ständer förslag till s, k. extra statsreglering jemväl för åren 1868 och 1869, finner Utskottet en sådan åtgärd, äfven om den vore verkställbar, af ofvan angifna skål icke heller böra ifrågakomma. I afseende åter på motionärens i 3:dje mom. väckta förslag, att alla anslag, som vid innevarande riksdag beviljas, icke anvisas för längre tid ån till slutet af år 1867, har Utskottet ansett sig böra erinra derom att Rikets Ständer åro vid Stats-Utskottets Utlåtande N:o 8. 3 pröfningen af hvarje sårskild anslagsfråga oförhindrade att taga i öfvervägande, huruvida det belopp, som kan blifva för hvarje särskildt fall beviljadt, bör å ordinarie stat uppföras eller såsom extra anslag utgå; men att om vid sådan pröfning ett anslagsbelopp funnits böra å Riks-staten upptagas, detsamma kommer att utgå intill dess ny statsreglering vidtager, vare sig nu att detta inträffar efter ett eller flere år. I enlighet med hvad Utskottet sålunda anfört hemställer Utskottet, att Doktor Rundgrens ifrågavarande motion icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 24 November 1865. l¥:o H. Ankom till Exp.-Utsk. den 24 Nov. 186 5, kl. 1 e. m.
I somliga Provinser hafva Kronofogdarne ringa lön, i andra temligen bergliga vilkor. På sistnämnde sätt förhåller det sig i Westmanland. Länsmännen äro ej allenast i olika Län olika lönte, utan inom samma Provins är förhållandet alltför mycket varierande. I Westmanland finnas de, sorn äro försedde med rätt goda boställen, andra som äga endast 6 R;dr 32 sk. indeldt lön, utan boställe. Det är endast för de Länsmän i Riket, Sorn sakna boställe samt hafva alltför otillräckliga indelta eller penningelöner, som jag anhåller att anslag måtte göras, intill dess en fullständig reglering kan blifva verkställd. 702 Den % g Maj. Men jag itererar min vördsamma anhållan om Betänkandets afgörande punktvis, då öfverläggning härom i sinordning förekommer. Friherre Stael von Hollstein• Vid Generalén Friherre Hjertås anförande och yrkande på detta ärendets snara och särskildta afgörande, får jag anmärka, att det grundar sig derpå, att desse Tjenstemän skola af alla vara sämst lönte. Detta har väl icke straxt blifvit motsagdt, men jag är öfvertygad, att om någon af Herrar Presidenter i Collegierna varit närvarande, de bestridt denna uppgift, och visat att de fleste Embetsman i Collegierna äro i långt större behof. Kronobetjeningen har uti sportlar en outöslig källa till inkomst, som multipliceras allt efter hvars och ens särskildta anlag. Att desse Tjenstemän äro öfverhopade med göromål,'kan just icke nekas; men om dessa inskränktes blott till det som egentligen tillhör tjensten, skulle de mycket förmindskas.
Hur skulle hon väl emottaga honom, om han komme nu? Gråta en liten pers och sedan falla i hans armar? Han är hennes barns far, hon hyser utan tvifvel ännu kärlek till honom – och i ensamheten har hon måhända redan försonat sig med tanken på, att hon icke är den enda? Nej. Hon är icke en dam med ett rymligt hjärta och en spetsfundig själ, full af världsklokhet. Hon är blott en liten kammarjungfru, som satt in allt hvad hon ägde af andakt och illusioner i sin kärlek. Men just därför skall hon aldrig kunna glömma den brutala våldsbragd, hvarmed han sköflade hennes Eden – och i mörka stunder, då han känner sig ensam och trött och vek som nu, skall han alltid förnimma samma brännande sveda i bröstet – alltid minnas de stelt stirrande ögonen och hennes ansiktes smärtfyllda uttryck. En half timme senare smyger han uppför trappan till hennes bostad och stannar lyssnande vid dörren. Han hör ingenting annat än sitt eget hjärtas bultande och är till mods som en gymnasist, bidande med ängslan, längtan och spänning utanför sin tillbeddas hem. Ändtligen öppnar han dörren och trefvar sig fram genom salen, som är mörk och kall, in i kabinettet. Där sitter hon i ljusskenet, lutad öfver bordet och stickar på en hvit liten socka. Då hon ser honom, blir hon mycket blek och för handen till hjärtat. Så reser hon sig upp och kommer honom till mötes. Det finns ingenting uppstyltadt eller tillgjordt i hennes hållning; den är full af naturlig, enkel värdighet. Och hennes mörka pupiller glänsa exalteradt under de tunga ögonlocken – icke af älskarinnans lidelse, icke af någon blodets förväntan, utan af den hjärtats värme, som strålar ut i undergifvenhet och tålamod, den stora och starka känsla, som en mor hyser för sitt barn, när barnet sänkt hennes lif i sorg. Hans ögon fyllas af tårar. Han skulle velat falla på knä för hennes fötter, som den förlorade sonen; men han nöjer sig med att kyssa hennes hand. Ingen af dem säger ett ord och han vågar icke smeka henne. Han respekterar hennes tillbakadragenhet och välsignar hennes hjärtas ödmjuka stolthet.
sor ros is.&gt; liar genom meningsutbytet odlat kviiiiiaiis tankeoch talförniaga, framdragit tveksainma, blyga medenimar ocli gifvit den omedvetna begifniiigeii tillfiilie att göra sig giilande. P i m h g a banor Iiar .Rorosis B fostrat kvinliga förrnågois. D5 programmet var afsliitadt, började saintalet hter, giister presenterades för frainstaende niedleinin: u~, Belitenhet. iitt.rycktes nied.sani.i~iankonistens vittra presta.tioiier ocli vid l / 2 5-tiden skildes nian åt. Sh stort vai det intresse xSorosis~ ingifvit mig, att jag et.t par (lagar efter saini~aakoinsteii iippsökte kliibbens inhiigiriga presiclentska, Mrs. Crolz, valkiilid författarinna under signatiiren » Jeiiny J i i n e ~ och giidinor till » Sorosis) &gt;. Hon kunde battre an iiKgoii .gifva inig iipplysningar oin kliibbens tillkomst ocli iitveckling. J a g fann Mrs. Crolz 11 % redaktionskontoret bland högar af pa,pper. Pb det iilskvardaste bjöd lion mig till sin niottagiiiiigsafton i sin bostad p i söndagen, d % jag af henne erfor itslcilli,gt af intresse oni » Sorosis * i synnerhet ocli kvinnokliibbarnes alliiiiinna forbiiiid dessiitoin. Xottagningen hos den vittra, alslrvfirda friin i liennes eleganta vaning var sadan som jagm ofta hört Fredrika Bremers inottagningar beskrifvas. JIaten spelar en helt imderordiiad roll. Men lirad iii.
Extra medel och uppbörder, som vid sednaste statsreglering upptogos till 30,000 R:dr hafva utgjort: år 1855 94,473: — „ 1856 68,068: - „ 1857 95,ol9: — och således i medeltal för dessa år Rdr 86,020, men enär under denna inkomst-titel numera inflyter lösen för expeditioner från Rikets kollegier, torde den kunna antagas till 90,000: 24:o. Intresse-medel, bestående hufvudsakligen af räntor å Lappmarks Ecklesiatikverks år 1835 till Riksgälds-kontoret öfverlemnadc fond, hafva, enligt hvad räkenskaperna utvisa, ungefärligen motsvarat det i sista Riks-staten beräknade belopp, hvilket torde böra här bibehållas med 5,000: Summa Ordinarie inkomster R:dr 8,174,270: ■— Enär Rikets Ständer, på sätt vid föregående riksdagar inträffat, framdeles, vid behandling af de särskilda utgiftstitlarne, måhända finna anledning att vidtaga sådana dispositioner, som kunna inverka på inkomsternas beräkning och föranleda jemkning uti här ofvan föreslagna belopp, finner Utskottet sig föranlåtet hemställa, att de beslut, Rikets Ständer i anledning af förestående inkomstberäkning komma att meddela, icke må utgöra hinder för Stats-Utskottct att framdeles, efter det do särskilda utgiftstitlarne blifvit fastställde, få iakttaga den jemkning af en eller annan inkomst-titels bolopp, som vid Riks-statens uppgörande kan finnas nödig. Extra Ordinarie Inkomster. Då det tillkommer Bovillnings-Utskottet att uppgöra och till Rikets Ständer afgifva förslag angående beräkning af dessa inkomster, får Ståts-Utskottet, utan att ingå i pröfning af beloppen, här endast uppföra dc särskilda summorna, som i Kongl.
Hos oss ville Gustaf den Hl jemväl i allmänhet afskaffa detsamma och endast bibehålla det för några få af de aldra grofsta brotten, såsom förräderi och fadermord, — ett försök, som, ehuru i viss män understödt af Riks-rådet, såsom Rådsprotokollerna för år 1778 utvisa, likväl icke kunde genomföras i vidsträcktare mån än som skodde genom 1779 års ofvan omförmälda förordning. Erågan var nemligen för ny, — för litet förberedd i allmänna tänkesättet, hvilket i detta straff såg icke allenast en af religionen sjelf påbjuden rättvisa, utan äfven ett för ordningens upprätthållande inom samhället nödvändigt Lag-Utskottets Betänkande N:o 35. 11 vapen. Att det var en framtidstanke, sorn blifvit utkastad, visade sig dock snart, då i alla civiliserade länder en betydlig inskränkning i dödsstraffets användande småningom skedde. Icke allenast i lagstiftningarne förekommer detta straff alltmer sparsamt. Äfven då det af domstolarne ådömes, förvandlas det oftast genom regenternas nåd i annat straff. Så i främmande länder, så jemväl hos oss. De rättslärde sluta sig alltmer till dödsstraffets motståndare; och äfven folkens rättsmedvetande börjar småningom uttala sig deremot. Allt häntyder derpå, att detta straff är starkt på återgång, och att detsamma inom en måhända icke aflägsen framtid skall helt och hållet försvinna ur månget folks lagstiftning. Att här söka återgifva de skäl, som emot dödsstraffens rättmätighet förekomma i den rika litteraturen i detta ämne, vore för det resultat, hvartill Utskottet kommit, öfverflödigt. Den enda omständighet, att dödsstraffet icke medgifver någon slags upprättelse, i händelse, efter straffets verkställande, den dömdes oskuld uppdagas, — och erfarenheten vitsordar, att dylika s. k. juridiska mord, fastän lyckligtvis, åtminstone i sednare tider, ytterst sällsynta, likväl icke kunna helt och hållet förekommas ens genom de varsammaste bevisningslagar, — tyckes egnadt att åtminstone förmå lagstiftaren i möjligaste mån inskränka detsammas användande.
”Hör mig, kära barn,” yttrade professorn, i det han lugnt påtände pipan och aftog glasögonen. ”Det har ingen fara med din fars sorg, ej heller med hans ädelmod och försakelse. Det der begriper jag alltsamman. – Det var ett för tillfället lämpadt medel, att få dig att ge vika af egen vaknad pligt och barnslig kärlek. Jag betviflar för ingen del, att din lycka ligger din far närmast om hjertat; men som han icke känner din kärlek, tror han att den borde befästas genom din förbindelse med Garben, och anser således billigt att för ändamålet begagna hvarje medel, som kan leda dit, på samma gång denna lycka upphjelper hans egen förlorade kredit. Detta är ock ej att undra på; ty för en man i sina bästa och kraftfullaste år är ett sådant overksamt lif den tyngsta, mest tryckande börda, framför allt då han har en stor familj. Men lugna dig nu! Vare långtifrån din gamle vän att ingifva dig någon känsla, som ligger i strid med din barnsliga pligt! Jag ville endast göra dig klart, att din fars lycka mindre ligger i ditt giftermål med Garben, än i den naturliga åstundan, att åter komma på fötter. Funnes ingen annan utväg, så vore det din och hvarje god och rättänkande dotters pligt, att uppoffra din egen känsla, för att trygga dina föräldrars glädje och trefnad, och jag skulle då, såsom din uppriktige vän, råda dig härtill. Men, min flicka, du vet icke hvad jag kunde göra, för att trygga icke allenast din kärlek, utan äfven den fina, ömtåliga dotterliga känslan, för att, med ett ord, bereda din jordiska lycka. Nu inga tårar mera! Var trygg, var lugn; din gamle vän skall vaka för dig. Har jag icke lofvat det åt Mannerstedt? Se så, tag ditt bref, gå hem och bygg i ro dina luftslott, der du och Mannerstedt ensamme residera, så skall väl jag emellertid upptänka någon utväg, att förebygga vidare stormar. Du vet, att jag älskar dig för mycket, för att kunna se dig ett rof för dessa strider. I morgon vill jag sjelf tala vid din far.”
Jag hoppas altså ogillande af ett förslag, hvarmed Utsk. grundlagsenlig^ icke bort framkomma, enär det endast är högst nödiga och nyttiga förbättringar, som Utsk. bör föreslå. Jag kan ingalunda finna vådan för RiksSt:ns säkerhet vara större i hufvudstadeu än i andra orter, utan så är, att freden är bruten med vår östra granne; och då är det Regeringens både rätt och pligt att sammankalla Ständerna till annan ort. Men att, utan sådant skäl, förflytta riksdagen från Stockholm, anser jag oriktigt, och en större latitud i denna del synes mig ställa Regeringen uti ett förhållande, som förnärmar dess värdighet, enär öfverläggning skall ske med R. St:s Fullmägtige derom, hvarest riksdagsorten bör blifva. Jag hemställer altså, att R. o. Ad. må förklara det framställda förslaget öfverflödigt. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade förklara såsom sin gemensamma tanka den af Frih. Rantzou gjorda anmärkn. vid Constit.Utsk:s uti memor. 3\:o 6q framställda förslag till förändring af 5o § Reg.F. och 3 § Riksd.Ordn. Ropades starka ja, blandade med mänga nej; i anledn. hvaraf H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, förklarade, det han funnit ja hafva öfverröstat nej. Hr von Hartmansdorff begärde votering. Hr Cederschjöld: Äfven jag instämmer i begäran om votering, på det man på siffran må kunna se, huru långt Ståndet hunnit på vägen till mognad för reformer. Hr Hjärne, Harald: Jag hemställer, huruvida icke Frih. Rantzou skulle finna för godt att förändra sin begäran om afslag å betänk, dertill, att R. o. Ad. må förklara den föreslagna ändringen obehöflig. Måhända kunna åtskilliga ledamöter fästa afseende af skiljaktighet emellan dessa termer. Frih. Rantzou: Jag begifven mig gerna till bifall å Hr Hjärnes hemställan. Upplästes till justering och godkändes följande voter:sproposm:
För den händelse det pröfvas, nödigt, att å 3:dje hufvudtiteln medel finnas ställde till Kongl. Maj:ts nådiga disposition för bestridande af sådana utgifter, för hvilka redovisning icke må ifrågakomma, synes det dock, som skulle någon af de i ofvanstående redogörelse omförnlälda belopp, deribland särskildt må nämnas utgifterne till expektanslöner, vara af den beskaffenhet, att desamma icke skäligen böra undandragas offentlig granskning, hvarken af det embetsverk, hvilket sådan granskningsrätt tillkommer, eller af Rikets Ständers Revisorer. Nu församlade Revisorer få derföre, hufvudsakligen instämmande i det yttrande förlidet års Revisorer i detta ämne afgifvit, för sin del hemställa, att, vid regleringen af utgifterna för Utrikes-departementet, ett visst bestämdt belopp må af Rikets Ständer anvisas för sådana utbetalningar, hvilka äro till s. k. hemliga utgifter hänförliga, och hvilket anslag fritages från redovisning, men tillika i sammanhang dermed besluta, att öfriga å 3:dje hufvudtiteln upptagna summor skola redovisas i den ordning, grundlagen för statens medel i allmänhet föreskrifter. Kongl. Skogs-styrelsen. Dess öfver ekplanteringsinedlen afgifne räkenskap, hvilken blifvit i Kongl. Kammar-rätten granskad vied anmärkning, redovisar inkomster och utgifter på följande sätt: Debet. Balans från ur 1859: Tillgångar Uppbörd.: Afkastningen af Wisingsborgs kungsgård Dito' af planterhagen Ostra Malmskogen Anmärkningsmedel Värdet af tillkomna inventarier Credit. Utgifter: Aflöning Förvaltningsm. fl. kostnader för Wisingsborg Diverse utgifter Värdet af afskrifna inventarier Balans till år 1861: Någon anmärkning vid denna räkenskap har icke hos Revisorerne förekommit. — 32 — Kongl. Skogs-institutet. Årets räkenskap, sora blifvit i Kongl. Kammar-rätten granskad med anmärkning, redovisar inkomster och utgifter på följande sätt: D ebet. Balans från år 1851): Tillgångar Uppbörd: Anslag af Skogsplanteringskassan Extra inkomster Tillkomna inventariers värde Credit. Utgifter:
Vid förnyad föredragning af Konstitutions-Utskottets deri 1 och 5 dennes på bordet lagda Memorial N:o 14, med förslag till ändring af 11 och 15 §8 ' Riksdags-Ordningen, angående förrättande af Riksdagsmannaval för Bonde-Ståndet, antog Ridderskapet och Adeln ifrågavarande förslag att hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag. Prot.-Utdrag den 12 Juli 1854. 285 S. D. Vid förnyad föredragning af Konstitutions-Utskottets den 1 och 5 dennes på bordet lagda Memorial N:o 15, med förslag till ändring i 39 8 Riksdags-Ordningen, angående val af Ordförande i Utskott och andra Rikets Ständers delegationer, hänvisades till Konstitutions-Utskottet den af Ridderskapet och Adeln såsom dess gemensamma tanke förklarade anmärkning, att ifrågavarande förslag till grundlags-förändring är hvarken nödigt eller nyttigt. Från Högv. Preste-Ständet. S. D. Vid förnyad föredragning af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Memorial N:o 107, i anledning af väckt motion om utverkande af förklaring utaf Kongl. Brefvet den 1 Juni 1854, uti hvad det rörer ansva_rs-påföljden för bränvins tillverkning på söndag, ansåg Ståndet berörde motion tillhöra det Särskilda Utskottets behandling. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Lagsamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens Utlåtande N:o 4, i anledning af dels Kongl. Maj:ts nådiga Proposition om antagande af decimal-system för mått och vigt, samt dels Irenne särskilda hos Vällofl. Borgare-Ståndet och Hederv. Bonde-Ståndet, angående mått och vigt, väckta motioner. S. D. Föredrogos ånyo Konstitutions-Utskottets redan omförmälda Memorial till Rikets Ständer: N:o 11, med förslag till ändring af åtskilliga stadganden i Regerings-formen och Riksdags-ordningen, i afseende på behandlingen af en del Regerings-ärenden.