Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
När trollpackan kände igen honom, döljde hon sin vrede och gaf många fagra ord, på det hon skulle få konunga-sonen i sitt våld. Raskargod bistod henne derefter att tvätta kläder. När det så lidit någon stund bad trollpackan honom ömsa vatten i den stora grytan, medan hon sjelf gick åt skogen att hemta ved. Raskargod lofvade göra såsom honom var sagdt. Men när käringen var borta, slog han smuts och sot i grytan, samt stänkte deraf på kläderna. Derefter tog han allt gods som han kunde finna, och gick, med hjelp af sin trollstaf, skyndsamt bort öfver elfven. När han kommit till andra stranden, återvände troll-qvinnan utur skogen och såg hvad skada han hade gjort på hennes byk. Då ropade hon: »Raskargod, är det du som tagit mitt silfver och guld, och förderfvat mina granna kläder?» Raskargod svarade: ’ja, kära mor! det har jag gjort.’ Käringen sporde: »kommer du mer igen?» Konunga-sonen genmälte: ’ja visst, kära mor!’ Derefter drog prinsen hem till sin fader. Men när konungen fick spörja hans olydnad, vardt han vred, och bannlyste Raskargod öfver hela sitt rike, så att prinsen måste söka tillflykt djupt in i skogen, hvarest han träffade en fattig enka, som gaf honom hus och herberge. Det led så någon tid bortåt, och konunga-sonen kände en stor lust att ännu en gång besöka troll-qvinnan. Han gaf sig derföre på väg, och blef väl emottagen i berget. En dag sade troll-konan, att hon ville fara bort och helsa på sin syster, som bodde lång väg derifrån. Käringen for, och Raskargod stadnade ensam qvar. Då begynte prinsen att noga genomsöka berget på alla sidor, intill dess han fann ett stort rum, som var öfverfullt med guld, silfver och annan rikedom. I berga-salen låg jemväl en stor bok, hvarest funnos upptecknade namnen på de troll, hvilka voro döda och efterlemnat gods i sina berg. Raskargod tog den stora boken och allt godset, och for sedan tillbaka öfver elfven.
Denna rättighet eller detta privilegium har man, sedan längre tid tillbaka arbetat på att beröfva oss, och jemförelsevis är det privilegium, som nu utgör föremål för öfverläggningen, visserligen af föga eller ingen vigt eftersom det egentligen rörer privaträtten, men nekas kan dock ej, att det i viss, icke så ringa mån sammanhänger med den politiska institution, som vi f. n. ega, och utgör, åtminstone i min tanke, den ringa ännu återstående delen af den ringmur, hvarmed denna politiska institution varit omgifven, och efter hvars borttagande man kan vara förvisssad, att det icke skall draga långt på tiden, förrän sjelfva institutionen tillintetgöres. Jag tillstyrker fortfarande afslag å betänk. Hr Carleson, Ed v. Henr.: Inom LagUtsk. har jag ensam varit af skiljaktig mening i denna fråga, som vid alla riksdagar sedan år 1828 förevarit och blifvit agiterad, och det har synts mig som om orsaken till denna agitation härrörde hufvudsakligast derifrån att man i stadgandet i 6 § i de adliga privilegierna samt 8 och 9 mom. i 8 kap. 2 § R. R., hvilka lagrum härflutit från samma § i privilegierne, endast velat se ett prerogativ för R. o. Ad., utan sammanhang med samhälls-institutionerna i öfrigt. Så tror jag, att man betraktat frågan, då man yrkat, att nyssnämnde föreskrift i privile202 Den 5 Mars e. m. gierne och de dermed sammanhang egande lagrum mätte uphäfvas. Alan ihågkommer icke alt i 6:(e § af omförmälda privilegier och 8 kap. 2 § 8 och 9 mom. R. B. något forum privilegiatum ingalunda blifvit åt R. o Ad. i allmänhet förbehållet och att på grund af dessa föreskrifter tillkommer Hofrätterna uptagandet af endast några vissa R. o. Ad. rörande mål.
Maj:ts Befallningshafvande dertill utsättande dagar, och att ingen till Kronobrefbäring skyldig måtte på andra dagar eller vid andra tider än de således bestämda, kunna åläggas att fortskaffa Bref; så vida ej ärendets vigt och angelägenhet det oundgängligen kräfver, såsom vid DurchMarscher, Kronoeller Kungsskjutsar, Skallgångar, Skogseldar med mera, i hvilka fall, till förekommande af missbruk, Brefvets innehåll bör i korthet och i allmänna ordalag på detsamma an - 122 Besv. och Ekon. Utsk. Bctänkanden. tecknas: Att de personer, som till Kronob brefbäring äro berättigade, skall åligga, hålla noggranna och ordentliga Förteckningar på Brefvens antal och innehåll, samt tiden, då de aflemnas, hvilka Förteckningar borde Qvartaliteter inlemnas tili Kongl. Majus Befallningshafvande, för att i LandsGancelliet undergå granskning; samt slutligen att, med afseende på hvad Utskottet förut hemställt, i anledning af särskildt vackt fråga angående Länsmäns skyldighet att påteckna Kungörelser om Auctioner och Bouppteckningar, sådana Kungörelser jemväl må uppå de bestämda Brefbäringsdagarne till Brefbärarne aflemnas; Och förmodar Utskottet, att, om Bäksens Höglofl. Ständer hos Kongl. Majrt framförde en underdånig önskan, om utfärdande af ett allmänt stadgande i detta hänseende, i enlighet med da af Utskottet nu föreslagne grunder, och Kongl. Maj:t derå ville fästa Nådigt afseende, så~att Kongl. Maj:ts Befallningshafvande anbefalldes, att hvar i sitt Län uppgöra dermed enlige regleringar, skulle da olägenheter, som gifvit anledning tili Motionerne, förekomma?, OGh Kronobrefbäringan derefter icke blifva mera betungande, än att samma onus kunde anses uppvägdt af de fördelar och rättigheter, som i och för detsammas utgörande blifvit bevilljade; vid hvilken jemnkning frågan om särskild ersättning för Kronobrefbäring desto heldre torde Eesv, och Ekon, Utsk, Betänkanden.
Efter denna sakernas ordning och då ingen ära var att inlägga hos ep degraderad nation, begaf sig G. efter uppehåll här och der på olika orter till Tripoli, der han anstäldes som privatsekreterare hos svenske generalkonsuln derstädes Jakob Gråberg af Hemsö. Denne hade visserligen en fördom att emottaga den unge G. i sådan egenskap, ty, som han utlät sig till en person af facket, “ G. är älskvärd och ridderlig — men obemedlad — och jag har sjelf tvänne oförsörjda döttrar ". Icke förty installerades han i funktionen och familjen, och blef snart der upptagen och ansedd som en son. Och oaktadt de berättigade faderliga skrupler Gråberg hade med hänsyn till tvänne förtjusande döttrar, hindrade icke G: s installering den yngsta att göraett lysande gifte med en riksgrefve, hvaremot den äldsta af outredda anledningar förblef ogift. Vistelsen i Tripoli var också för G. särdeles angenäm och en oas i öknen efter utstjindna mödor. Sedan Gråberg blifvit rappellerad och tillika med familj begifvit sig till Livorno qvarstannade dock G. något öfver ett års tid i Tripoli. Ehuru med stor saknad efter denne sin välgörare och hans älskvärda familj, öfverlemnade sig icke G. efter deras afresa åt endast känslo-utgjutelser, hans energiska själ behöfde näring och hans tillvaro verksamhet. Generalkonsul Gråbergs rikhaltiga bibliotek hade redan i början af deras bekantskap stått honom till buds, ett tillfälle som Grusenstolpe icke försummade begagna sig af. Den högt bildade förmannens samtal * i förening med nyssnämnde förhållande inverkade också fördelaktigt på den unge svenskens intellektuella utveckling, hvars håg, riktning och mindre fantasirika än kontemplativa natur låg åt det vetenskapliga området. Bland annat studerade han flitigt Montesquieu, hvilket framgår af hansefterlemnade anteckningar.
Besiktningsmännen skall i närvaro av skepparen och besättningsmännen underrätta sig om hur lång tid fartyget varit i fart eller om det legat stilla; när det senast drevades, om det håller tätt såväl tomt som lastat, om någon hemlig eller synbar skada är känd, om fartyget någon gång gått på grund, när det sist pumpades läns och om det reparerats. I berättelsen upptas på vilket sätt fartyget är byggt och av vilket material, ek eller furu. Om lastutrymmet är lämpligt för det kronan tänker använda det till. Undersöks fartyget utifrån och om rodret har hjärtstock och alla andra delar är ordentligt fästade och av erforderligt antal. Om botten är försedd med beckning och lappfalsning. Skulle fartyget visa sig ha brister kasseras det. Undersöks fartygets master, tackling, segel, ankare, tåg, inventarium och fartygets tillhörande båtar. Värderingen sker efter värdet per läst, efter ålder och beskaffenhet i jämförelse med ett nytt i hemorten, så att det anses äga helt, 1 / 3 eller 1 / 2 värde. Det biträde av manskap som är nödvändig vid en sådan besiktning och värdering hålls av fartygsägaren och bekostas av honom. Stockholm den 24 augusti 1813. VICTOR v STEDINGK Förordning mot fylleri och dryckenskap. Haga den 24 augusti 1813. Rikets Ständer har överlämnat åt Oss att vidtaga författningar mot överdrivet bruk av starka drycker. Den som genom missbruk av starka drycker i åtbörder och sinnesförfattning visar att han är drucken, har gjort sig skyldig till fylleribrott. De olika bötesbeloppen ökas för varje gång, som någon uppträder berusad Vid fjärde gången skall han dessutom en söndag sitta i stocken och förklaras oberättigad att delta i val eller att väljas till något som innefattar medborgerliga förtroenden. Från predikstolen i den församling där den brottslige bor meddelas om personens förbrytelse. Vid femte gångens förbrytelse sänds han till kronans arbetsinrättning eller spinnhus under ett halvt år. Den som sjätte gången eller mer tas för fylleri sänds till sådant arbete under ett år varje gång. Den som inför konungens befallningshavande eller vid domstol, allmänna sammankomster, läsförhör, stämmor, auktioner, marknader, skjutsningar eller skallgång uppträder berusad straffas med dubbla böter. Han skall också genast avvisas från platsen.
Jag är färdig att bevisa och tror mig hafva be vist för hvar och en, som vill taga skäl, att vi efter 1857 i afseende å utvecklingen af våra inhemska nä ringar gått så långsamt framåt, att icke ens är värdt att tala derom, under det att vi deremot förut gjorde förvånande framsteg. Jag tillåter mig vidare fråga, till hvilkas fördel dessa ansträngningar i frihandelsrigtning göras. Aro de till arbetarnes förmån? Det har så ofta blifvit ådagalagdt, att så icke är förhållandet, att jag icke ens bryr mig om att vidare orda om, huru grundlöst detta påstående är. Hvad arbetaren behöfver, är i lörsta rummet arbetsgivare, men om sådana saknas, hvilket ej sällan nu är fallet, då tillskyndas arbetaren vida större olägenheter än om någon oväsendtlig höjning af deras förbrukningsartiklar skulle ega rum. Man bar sagt, och det är en sanning, att inom tjenstemannaklassen finnas personer, som anse sin fördel förbunden med frihandeln. Men är tilläfventyrs ej äfven dessa personers uppfattning af förhållandet i hufvudsaken felaktig? Förlidet år var spanmålen nedgången till det lägsta pris, hvari den på länge stått. Jag vädjar till hvar och en, som då, i likhet med mig, bodde i Stockholm, om icke rågbrödet betalades lika högt och om icke hvetebröden voro precis lika stora som förut. På samma sätt förhåller det sig med kött och fläsk, nemi. att vinsten af det låga priset å dessa varor icke alls tillkommer arbetaren eller konsumenten i allmänhet, utan mellanhänderna. Man jagar här efter producenterne, men man förmenar sig ömma för konsumenterne och kan icke nog tilltyga de förra, men en annan klass af medborgare lemnar man all magt i händerna och denna utgöres af importörerne 420 Den 21 April e. ro. Dessa skördade tills vidare fördelen af frihandeln; från dem har den icke allenast sitt ursprung, utan upprätthålles äfven af deni, och för denna fåtaliga klass af medborgare utarmas hela Sverige.
Jag vill derföre icke alt en regent skall ställas på så svåra prof; oell jag önskar att lagens bokstaf mätte gälla oberoende af Konungens vilja; men helt annat anser jag det vara att polismakten icke oskickligt och otillbörligt förfär med anklagelser, af hvilka de flesta kanske icke borde leda till domslut, och hvarken borde komma till allmänhetens kännedom eller under domarens pröfning. I sådana fall anser jag det ganska riktigt, att den högsta polismål,ten, suni ligger i Konungens händer, må kunna afböja alla sådana otidiga åtal; och af denna anledn. vill jag icke bestämdt påstå, att 1777 års K. bref bör upphäfvas; men att utsträcka detta lagstadgande till tryckfrihetsbrott afstyrker jag på det hög > ta. Hr von Hartmansdorff: Gr. Horn har i hufvudsaken vttrat detsamma som jag ville säga. Jag skall derföre icke upptaga tiden med upprepande deraf, såvida icke efterföljande talare dertill skulle gifva anledning. Men i afseende på hvad som i formelt hänseende blifvit omförmäldt, får jag hemställa till Frih. Boye, om han kan uppgifva något lagstadgande eller någon författning, som icke blifvit af domare i Riket olika tillämpad. Hr Cederschjöld eller kanske Gr. Frölich har yttrat att denna fråga blifvit under riksdagen af LagUlski Inhandlad, och ali mannu icke borde i grundlagsväg förfara annorlunda än förut i afseende på stadgandet i brotlmålslagen. Jag får upplysa, eller till yttermera visso anhålla, att Hr Ridd.Secretju ville upplysa, om icke LagUlskts behandling af denna fråga förfallit, derigenom alt två Stånd stannat emot två; åtminstone tror jag Den 3o Januari f. m. mig veta alt så fö i håller sig. Man liar äfven sagt, att derest stadgandet icke antoges, skulle åklagarne stanna i tvekan ali bestämma sig för åtals anställande eller icke. Derpå svarar jag detsamma som Frill, boye, nemi. alt om R. St. skola betaga alla åklagare deras tvekan, så befarar jag alt vi finge revidera alla våra författningar. lindert R i d d. Se cr e t.:
Vid Berga gård i Skultuna Socken har bemälde Ryttmästare, genom sänkning af den närbelägna Frövi-sjön, tillvägabragt betydliga ängsodlingar, som lemnat förmånliga resultater. En ganska betydlig fråga, nemligen sjön Tämnarens sänkning, har under sistlidna år blifvit förberedd och en Komité af jordegare har för 3 ändamålet varit i verksamhet samt, genom ett af Länets Hushållningssällskap till kostnadernas bestridande meddeladt förskott af 550 R:dr Banko, låtit anställa nivellering af vattenhöjden samt uppmätning af elen mark inom detta Län, som förmodades blifva odlingsbar eller genom vattensänkningen till odling mera tjenlig, derviddenna mark af förrättningsmannen blifvit bestämd att utgöra inom detta Län 4,521 Tunnland 16 Kappland, uppskattade och reducerade till 2,777 Tunnland och nära 23 Kappland; men vid derefter hållna sammankomster hafva intressenterne så väl inom delta, som angränsande Upsala Län, inom hvars gräns sjön jemväl sig sträcker och der den har sitt utlopp i Tierpsån, låtit förslaget förfalla, i anseende till de uppdagade svårigheterna och hindren, som icke utan allt för stora kostnader kunnat undanrödjas, oaktadt påräknadt betydligt bidrag af allmänna medel. §. 2. Invånare. Folkmängden i detta Län utgjorde, efter sisla Femårs-Berätlelsen, 90,828 personer, men enligt 1843 års Mantalsskrifningar 92,813 personer, på säll följande Tabeller utvisa: Antalet efter sista Berättelsen. Närvarande antal. Förökning eller förminskning. Dito 1,420 1,481 + 61 Westerås Fögderi . Af elen här uppgifna folknummern, 92,813 personer, äro: Mantalspengar betalande. Befriade. Summa. Mankön. |Qvinkön. Mankön. |Qvinkön. Mankön. Dito
Majit inhemtat utlåtanden af Chefen för Ingeniörkorpsen och Kongl. Majita och Rikets Krigs-kollegium, hvilka embetsmvudigheter sammanstämmande, och enär ifrågavarande tomt befunnes vara den enda jordrymd, som kan användas till en högst behöflig utvidgning af stadens kyrkogård, underdånigst tillstyrkt att den underdåniga ansökningen måtte i nåder bifallas, likväl under vilkor att staden tillförbindes icke allenast till Kronan afstå ett, denna tomt till storleken motsvarande, jordstycke med tjenlig mark för gårdsplats och trädgård, i likhet med dem, som å tomten nu finnas, utan äfven till samma jordstycke förflytta och ånyo uppsätta de tvänne smärre byggnader, som för närvarande stå å tomten och hvilka af ålder varit afsedda till begagnande af den i staden förlagda Ingeniör-underofficern och en för fortifikations-arbeten anställd murare, — eller, om hinder härför skulle möta, å den till vederlag afstådda platsen uppföra en annan byggnad, innehållande lika antal rum samt lägenheter af enahanda storlek och beskaffenhet med de nu befintliga; dervid tillika föreslagits, att de rnaterialier, som erhållas vid ritningen af de på tomten varande begge gamla byggnaderna, finge af staden disponeras, emot det att skälig hushyre-ersättning lemnades åt så väl underofficern, sorn muraren under den tid antingen de gamla byggnaderna flyttas eller den nya byggnaden uppföres. Med afseende å det sålunda anmälda behofvet för staden Christianstad af den ifrågavarande, Kronan tillhöriga tomtplatsen derstädes, har Kongl. Maj:t härigenom velat begära Rikets Ständers medgifvande, att denna plats må, emot de af Chefen för Ingeniör-korpsen samt Krigs-kollegium föreslagna. vilkor, till nämnda stad öfverlåtas. De till detta mål hörande handlingar skola tillhandahållas det Rikets Ständers Utskott, till hvars handläggning frågan varder öfverlemnad; Och Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med ali Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. CAHL. A fl K. Reuterskiöld. 20 Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 12.
Till alla Utsk., utom Hemliga och Ridd.Utskrn, väljas af It. o. Ad:s Lleelorer, pa anmodan al Landtm, in pleno, suppleanter lill | af del antal ledamöter, som R. o. Ad. till hvarje Utsk. förordnar, dock att till LagUtsk., der, i anseende till ledamötcrncs antal, nämnde förhållande icke kan bibehållas, 2 suppleanter varda utsedde. 2:o. Ledamot al Utsk., som af förfall hindras att sammankomst derstädes bevista, anmäle sådant skriftligen eller muntligen, men så tidigt som ske kan, ej mindre hos Utsk:s ordf., än hos Landtm., hvilken sistnämnde derefter genast late utfärda kallelse å vederb. suppleant samt meddela honom erforderlig skriftlig handling, hvarmed styrkes, alt han, efter behörigt val, äger att, i anledn. af yppadt förfall för ledamot (hvars namn utsattes), i Utsk. inträda. Sådan handling företes hvarje gång suppleant inlager rum i Utsk. 3:o. Af suppleanlerne inträde i utöfning af befattningen fiirst den, som vid valet erhållit de flesta röster. Mellan två eller lieie personer, som fått lika antal röster, skiljes genom lottning. Yppas i något Utsk., genom anmälde förfall, flere än en ledighet, inträde annan eller andre af suppleanterue i den ordning, som, af erhållet röstantal eller, vid likhet i röster, genom lottning bestämmes. När ledamots förfall upphört, träde suppleant ut ur Utsk. och ledamot åtcrlage sin plats. 4:o. Vill suppleant sig denna befattning afsäga eller ledighet söka, lände lill efterrättelse hvad som i 23 § Ridd.Ordn. om Utsk:s-ledamot stadgas, och skride i sådant läll, efter skedd behörig anmodan, Electorerue lill val af annan suppleant. Juträllär för suppleant tillfälligt förfall, vare pligtig, att detsamma lius Landtm, anmäla, pä det vid förefallande behof kallelsen må kunna till annan behörig suppleant utfärdas. 5:o.
Med förbigående af det oformliga deri, att, sedan Stats-utskottet beslutat rörande punkten om nya qvarnars skattläggning efter bevillningsgrunder, ånyo öppna frågan genom att begära sammanträde med Ekonomi-utskottet i och för frågan om undersökningen, hvilket ledt till det resultat, det gemensamma betänkandet innefattar, vill jag fästa Bikets Ständers uppmärksamhet derå, att uti Sveriges kameral-lagsliflning qvarnanläggningar städse varit ansedde såsom ett behof för allmänheten, för att med visshet kunna få sin säd till mjöl eller gryn förmald; att således antalet qvarnar eller par stenar städse beräknats med hänsigt lill den folknummer, som vid angränsande hemman befanns, dervid i allmänhet beräknats såsom behof, öfver hufvud för gammal och ung, 2 tunnor mäld på person. Häradsrätterne har det redan från äldre tider ålegat alt, då anläggandet af nya qvarnar ifrågakommit, undersöka bebofvet deraf och der folkmängden ej tilltagit, eller mäldetrång icke kunnat styrkas, afstyrka bifall till nya qvarnanläggningar, hvilket ock ofta bänder, emedan de äldre tullqvarnarnes rätt eljest skulle förnärmas. Att olofliga tullqvarnar genom inläggning af flere par stenar, än som skattlagde blifvit, eller derigenom att å nya qvarnanläggningar allmänheten betjenats med mäld emot tull utan dertill bekommet tillstånd, och således i smyg, förnärmar äldre qvarnars rätt, är kändt, men det är äfven kändt, att genom de undersökningar om sådane qvarnar eller tillökade stenpar, som i de sednare åren blifvit anställde, en mängd sådane oloflige stenpar blifvit utrifne och sådane nya qvarnar förvandlade till husbehofsqvarnar, der de ej genom Häradsrättens undersökningar pröfvats vara behöflige för en tillökad folkmängds behof inom distriktet, och ifall af ett sådant behof blifvit skattlagde.
Det var, som om hela ovalen skiftat, näsan ändrat läge på samma gång som ögonen bytte färg. Så skarpt blef hela uttrycket. Och mellan dessa uttryck fanns en hel serie, som ingen ögonblicksfotograf, beväpnad med den modernaste kamera skulle hunnit att återgifva. Hon var icke gåtfull, men hon föreföll mig så, och mellan henne och den feber, som sjöd i mitt blod, fanns ett samband, hvilket värkade på mig som en oförklarlig sympati. Jag förstod ej, hvarför hon kommit, eller hvad hon ville mig. Men jag hade den besynnerliga känslan, att det hela tiden var till mig, fru Dagmar talade, och icke till min hustru. När hon gick, lämnade hon efter sig doften af en parfym, hvilken jag minns, att jag då fann obehaglig. Från denna dag var hela vårt lefnadssätt förbytt. Det blef oroligt, men på ett nytt sätt. Vi stiftade bekantskap med fru Dagmars man, en hygglig artist, hvars lif delades mellan konsten och beundran för denna hustru, hvilkens lif han icke kände, och hvilkens själ han icke förstod. Det blef ett lif på fyra man hand, som innebar en hel serie af lustbarheter, och det gula huset genljöd nu mera af de glada fester, som vi en gång flytt, när vi flyttade dit. En ny feber kom till den gamla och under den tid, som följde, upptäckte jag, att jag älskade fru Dagmar. Midt i den oro, som fyllde mig för hela vår ekonomiska ställning, midt i den känsla af, att Olga öfvergifvit mig, som gjort mig kall emot henne och satt mig till motvärn mot hvarje tanke på, att vi åter skulle närma oss hvarandra, slog denna passion upp som en klar låga ur lätt antändbart virke, och i dess glans såg jag, det lif jag lefvat, och det, som skulle komma, i en ny dager, hvilken syntes mig vara hoppets morgonrodnad, som varslade om en ny framtid. Hur det gick till? Hur det var möjligt? Jag vet det icke längre. Men jag plågades dagligen af den besynnerliga känslan, att jag var förrådd, förrådd af min egen hustru. I den förfärliga nervositet, under hvilken jag lefde, hade jag först gjort försök på försök att närma mig Olga.
M:s nåd. instruction för Iandtmäteriet angår, så föreskrifves deruti, att ingen vice commissionslandtmätare får hädanefter befordras till commissionslandtmätare, utan han upprättat en charta med beskrifning öfver någon socken i det län, der han Ur stationerad. Den vanliga afgången inom landtmäteristaten är 10 å 12 på året, hvadan således 10 å 12 sockenchartor kunna årligen blifva upprättade; men nu finnas i Riket 2,490 socknar, hvadan det skulle fordras omkring 200 år, innan hela Riket blefve i följd af denna anstalt sockenvis affattadt. Man kan taga för afgjordt, att långt innan de sista socknechartorna blefve fullbordade vore de äldre odugliga och till sammansättning med dem, en senare och mera upplyst tid tillväga.— bragt, otjenliga. Utskts 3:dje skäl är, ”att dylika specialchartor böra af de enskilda sjelfva påkostas, såsom i första rummet varande för dem af väsendtlig nytta, och hvadan sådana dels på många ställen redan finnas, dels ock tvifvelsutan fortfarande komma att på sådant sätt anskaffas.” Oaktadt jag sökt förskalfa mig kännedom om alla hittills utkomna sockenchartor, har jag dock icke funnit någon enda, som fullt motsvarar tidens kraf; och hvad åter angår den framställda satsen , att enskilda personer borde påkosta sockenchartor, är det emot sakens natur, ty dertill skulle fordras så mycken oegennytta och uppoffring, att man icke med fog kati vänta sådant inträffa annorlunda, än såsom sällsynta undantag. Om en enskild person äger hela socknen, kan det vara enligt med hans interesse att öfver denna socken låta författa en charta; men så stora possessioner börja att blifva allt mer och mer sällsynta. Det är just på den grund, att en så stor mängd af enskilda, spridda chartor finnes, som jag föreslagit, att desamma mätte sammandragas till sockenchartor, som blefve för både