Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den, som, i enlighet med Stats-Utskottets, af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet godkända, hemställan, anser, att Rikets Ständer, för debiteringen, uppbörden och redovisningen af det vid Stockholms Sjömanshus skattskrifna eller i dervarande rullor införda sjöfolks krono-utskylder för 1849 och derpå följande år, intill dess nästa bevillnings-förordning kommer att tillämpas, höra åt Skepps-ombudsmannen J. S. Freese bevilja och till utgående från Riksgälds-kontoret anvisa en serskild vedergällning, motsvarande det belopp, som Skepps-ombudsmannens uppbördsoch redovisnings-arfvode, enligt den beräkningsgrund, hvilken i nyssberörde förordning varder fastställd, skulle för alla dessa år hafva utgjort, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej. 6 Stats-Utskottets Memorial, N:o 868. Vinner Nej, hafva Rikets Ständer icke beviljat denna serskilda vedergällning åt ofvanbemälde Skepps-ombudsman. Och sorn denna votering utfallit med 63 Ja och 56 JVef hafva Rikets Ständer alltså beslutat, i enlighet med Ja-propositionen; Hvilket Förstärkta Stats-Utskottet skolat härmed] tillkännagifva. Ank. till Exp.-Utsk. d. 22 Nov. 1854, kl. 2 e. m. Memorial j angående verkställd omröstning i frågan om anslag till Lasarettet i Lund. Sedan den af Stats-Utskottet i dess Memorial N:o 353 föreslagna voterings-proposition, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, angående väckt fråga om anslag till Lasarettet i Lund, blifvit af samtlige RiksStånden godkänd, har Förstärkta Stats-Utskottet denna dag anställt votering öfver berörda, så lydande proposition:
St. 1 den redan är gällande, hafva vi ansett nödigt här fästa uppmärksamheten å den särskilda nådiga Förordningen i afseende å verkställigheten. Denna mening är temligen lika med den i 1826 års förslag. Orden: »med tiden och ett sådant förhållande fortgående förändringar och rättelser» synas oss böra dels utgå, dels ändras. 1826 års förslag sid. 13 rad. 19 till och med sid. 15. rad. 18, eller från och med »Det ligger uppenbart» till och med »lakegods» o. s. v. bör i vår tanke utgå. Genom noggranna forskningar hafva vi gjort oss öfvertygade derom, att det sätt, hvarpå näringarne i fordna tider bedrefvos, ej hade något så väsendtligt inflytande pä de, tid efter annan, skedda regleringar i afseende ä mått och vigt, som i nämda förslag är uttryckt. Då emellertid historien om de olika måttens Sami. 1 Afd. 17 Uä(‘.. G 42 Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition, N:o 62. såg både behofvet af gemensamhet för liela Riket i afseende å de antagna måtten samt vigterna, och nödvändigheten af att öfver hela Riket ega allenast ett enda slag af mått och vigt. An mindre uppfattade man då ännu de stora fördelarne af likstämmighet i måttenas och vigternas öfveroch underafdelningars sifferförhållanden, och af något säkert sätt att förhindra, det de en gång antagna mått och vigter ej möjligen kunde ändras till deras storlek. Yi skole i korthet visa, i hvilka svårigheter man insnärjt sig derigenom, att man ej insett eller nog uppskattat vigten af ofvannämde vilkor för beqvämlighet och säkerhet härutinnan, och hvar och en skall säkert finna behofvet af det frigörande från de oredor, som sålunda uppkommit, hvilket Vi med ofvanåberopade nådiga Nya Stadga afsett; och anse Yi för sådant ändamål tillräckligt allenast fästa uppmärksamheten å hvad af äldre författningar härutinnan hufvudsakligen qvarstår.
Banco, heldst genom det förändrade skick, hvari Hufvudstadens Krono-Uppbörds Verk kommit, efter Eders KonglMajus dertill, under d« 16 Nov. sistlidet år, utfärdade Nådiga Reglemente, sistbemälte Tjenstemän och Betjente fått sig ålagde i betydlig mån tillökadt arbete och an« svar, emot hvad dem i thy fall förut tillhörde. Med djupaste underdånig vördnad, trohet och nit framhärdar Stormägtigste Allernådigste Könung! Eders Kongl. Majus underdånigste och tropligtigste tjenare och undersåte Carl Mörnef. Christ. Zaars Afskrift* I (/ ■ _ ; t | FRIEDRICH med Guds Nåde, Sveriges, GötheS och Wendes Konung 8Cc. SCc. &gc.s Éandt-Grefve till Hessen 8Cc. &c. 8£c. $.tc Bonnet. 135. 136. Vår 1074 Den 11 Juli. Vår ynnest och Nådiga benägenhet med Gud Allsmägtig Troman och Öfver Ståthållare t Oss hafva Riksens Ständer, genom■ underdånig Skrifvelse af den a nästlidne Dec , berättat, det Stockholm^ Stads Magistrat hemställt , huruvida Kronan, så hädanefter sorn hittills, bör bestå de extra ordinarie Uppbörds-Cornmissariers aflöningar , som årligen skola indrifva
— Det afskräckande i sjelfva straffet, hvilket i lindrigare läll endast är vallen och bröd, men i svårare spö och fästning, går ingalunda upp emot det lockande i förespeglingen alt måhända under ransakningen lyckas undkomma, samt att få förändra fängelse. 4:o Att hvarje, afven den ringaste, förbry telse eller oordning inom fästningsoch correctionsanstalt hastigt och utan vidlyftiga formaliteter afstraffas; derpå beror hufvudsakligen möjligheten alt inom en dylik inrättning kunna bibehålla ordning och en viss sorls disciplin. Jag tror derföre, att commendanten eller styresmannen är den eompetentaste och tjenligaste att hädanefter, som hitintills, nfdömma slika mål, och har föreslagit prygel, såsom tjenligaste bestraffningssättet, dels emedan detsamma inom krigsståndet användes med fördel emot dylika förbrytelser, och dels derföre, alt menniskor, som redan sjunkit lill den grad, som de, hvilka Rudet mesta äro vid dylika inrättningar fängslade, ej torde göra afseende å annan slags bestraffning, än den som är förenad med kroppslig smärta. 5:o Ofta händer, att fästningsfångar och correctionister inom fängelseområdet begå brott, endast för alt derigenom kunna komma i tillfälle att ombyta vistelseort; och det är derföre jag föreslagit, att de inom dylika inrättningar begångna brott äfven inom desamma böra afdömmas och afstraffas, på det att fången ej må genom brotts begående finna anledn. att vänta förändring i vistelseort elier belägenhet.
Dock vill jag mindre fästa mig vid den för höga beräkningen af den besparing, som genom upphörd tillverkning af småsedlar Den 4 Mars e. m. 61 skulle uppkomma, men får anmärka, alt det är icke endast den obetydliga slagskatten, som banken förlorar, genom att tvinga allmänheten taga silfvermynt i st. f. b:co-sedlar. Slån mäste äfven beräkna räntan ä det silfver, som derigenom drages utur banken, och som för bankens öfriga behof blir alldeles förloradt. Man svarar mig ä detta: silfret kan i alla fall icke lånas ut, och att banken har stora fonder oullånta. Det vore orätt, att under nuvar. utsigter för framtiden lägga medel uti Utländska fonder, men det finnes dock ett sätt, alt göra det silfver fruktbart, man kan tro sig äga öfver sina behof, här finnas Svenska fonder i utländskt mynt, löpande på utländsk ort. Har banken 800,000 r:dr silfver mer än den anses behöfva, så låt den för dem köpa så beskaffade obligationer, då besparas de årliga räntor, som nu för dem gå ur riket, och endast elter 4 procent skulle banken draga en behållen inkomst eller vinst af 32000 r:dr silfver, och kunde vid behof använda de kopia obligationerne på utrikes ort, till besparing i påkänningen af dess metalliska kassa. 32000 r:dr silfver eller 85333-y r:dr b:co ny inkomst af dessa 800.000 r:dr sålunda använda, i st. f. att emot innehafvarnes vilja med dem inlösa småsedlarne, öfverväger vida de 33 eller 34000 r:dr b:co som småsedlarnes tillverkning, högt räknad, kostar. Sedan jag således tror mig hafva vederlagt alla de stora fördelar, som man anser sig böra kunna vinna genom småsedlarnes tvungna indragning, kommer jag nu till olägenheterna deraf.
Jag har icke öfverlefvat någon tidpunkt, då det varit lättare att erhålla penningelån , än ifrån 1792 till 1800. GeneraiDisconten utlånte emot 5 procents renta på fastighet, och lån afslogos aldrig i brist på penningar uti någon Discont. Härigenom ökades hvarken \ 142 Den 20 Mart. coursen eller varuprisen; men den lättare pett* ningetillgången ökade varumängden, och å» stadkom en allmän odlingstäflan. Jag skulle derföre, till Industriens oell Jordbrukets upphjelpande och understödjande* önska, att någon säker tillgång på penningeförsträckning öppnades emot fastighets pant och passande renta. Detta kunde visst vinnas, om Banquen, likasom på 50! och i bör* jan af 6o:talet, utan undantag lemnade lån på fast egendom; men jag anser sådant skadligt i längden, och vill i dess ställe ödmjukast föreslå, att Kongl. LandtbruksAcademien af Banken erhölle mindst en million Riksdaler emot 3 procent, med rättighet att lika med öfriga Disconter utgifva Assignationer på Banquen ; samt om Academien funne nyttigt mottaga privata penningar mot 3 procent, sedermera bevilja lån mot 4 procent och inteckning i fast Landtegendom, hvilken förut borde vara värderad efter en ny och mera passande method : äfvensom i värdering6-instrUmentet bör upptagas redan skedde odlingar , samt huruvida tillgång finnes till verkställande af flera. Lånet, som beviljas, får aldrig öfverstiga halfva egendomens värde; och må det icke vara någon tillåtet erhålla större summa än 15.000 R:dr, samt efter första året afbetala årligen 10 procent af Capitalet, hvarigenom alltid tillgång på nya lån vinnes. Och bör Kongl. LandtbruksAcademien ej fordra i:sta inteckningen, blott ej egendomen blifver graverad för större summa än halfva vär - Den 20 Mars. 143 det; men 1 den händelsen, att ej första inteckningen erhålles, bör äfven laga borgen sättas
Då skall det visa sig, hvilket gagn, som jemväl i militäriskt hänseende vore att hemta af södra banans sträckning genom den ort, der större befolkning och större truppstyrka finnes, der lifsförnödenheter i större mängd kunna erhållas ochdet vigtigaste af allt — der örlogsflottans hufvudstation i en icke aflägsen framtid påräknar en anknytning till stambanan. Det enklaste politiska förutseende bjuder, att en sådan anknytning förr eiler sednare måste ske, och då nu så är, torde här vara rätta stället för den erinran, hurusom en bibana från Karlskrona till Lagalinien, utom det olämpliga i sjelfva sträckningen, skulle förete en anläggningskostnad, hvilken med vida mer än den skilnad af 1,647,000 R:dr, hvarom nu är fråga, komme att öfverskjuta utgiften för en i allo lämpligare bibana mellan nämnde stad och någon punkt på Nässjö-linien. Lägges nu till allt detta vidare: att Nässjö-linien med sina politiska, ekonomiska och industriela fördelar jemväl förenar den icke ovigtiga förmånen af ett «8 Stats-Utskoltets Utlåtande M 86. mera centralt läge; att krökningen mot Nässjö, långt ifrån att lända Jönköping och dess egenskap att vara banans qvasi-slutpunkt lill någon skada, tvärtom St denna stad uppfångar rörelsen från Jönköpings läns tvänne bördigaste och folkrikaste härader, Norra och Södra Wedbo; samt slutligen att Nässjö-linien, enligt hvad jag anser mig här ofvan hafva fullständigt visat, genom en ökad inkomst mer än väl betalar den med dess anläggande förenade större utgift; så har jag, förvissad derom, att den hushållning med Statens medel, hvarom vestra liniens förespråkare tala, icke blifver en hushållning längre än för ögonblicket, ansett mig böra gifva företrädet åt Nässjö-linien, såsom varande den bana, hvilken för ali framtid synes mig bäst garantera varaktigheten af de fördelar, som Sverige genom sina storartade jernvägs-anläggningar sträfvar att tillkämpa sig.
Herr Doktorn och Biskopen framställde den frågan: »Anser Kyrkoherden Hallin nyss anförda vår bekännelses dyra läror sakna grund i den Heliga Skrift?» hvarpå Kyrkoherden förklarade, att han stöde fast vid sina uttalade åsigter, till dess lian blef ve öfverbevisad om deras oriktighet; att Herr Doktorn och Biskopen deruppå ytt - 71 rat, att det vöre utan ändamål att ingå i någon vederläggning af denna Kyrkoherdens mening och framlägga skriftbevisen för nämnda läror, emedan den, som förnekade Christi gudom, ej kunde -annat än förneka dessa läror, samt vidare erinrat, att det köttsliga sinnet vore en fiendskap emot Gud och uppenbarade sig, ej mindre genom öfverträdelse af Hans bud, än genom motstånd mot Hans sanning, så ock alt innehållslösheten, tomheten och skrymteriet af en predikan utan tro nödvändigt måste undergräfva tilliten till det ord, som förkunnades och dermed aktningen' för dess bud, och att otrogne lärare i sanning hade på sitt samvete ej minsta delen af den skuldbörda, som tryckte vår samtid; — att, sedan Kyrkoherden Hallin fått afträda, Domkapitlet, efter öfverläggning, stadnat å det beslut, att efter då meddelad alfvarlig varning, en besinningstid af Tre månader skulle Kyrkoherden Hallin lemnäs, efter hvilken tid han borde hos Domkapitlet åter inställa sig och på ett bestämdt sätt gifva Domkapitlet tillkänna om han fast hölle sina villomeningar eller ej; och att Kyrkoherden Hallin ånyo blifvit inkallad och erhållit af Herr Doktorn och Biskopen, under allvarlig varning och förmaning, underrättelse om Domkapitlets nyssanförda beslut; samt att slutligen, enligt
«Hör på, min unga vän!» sade baronen, som ingalunda tycktes med särdeles nöje emottaga underrättelsen, «ser du, jag har ingenting med mig, som jag kunde lemna dig till erinring om denna stund, – om du icke ville förvara den här,» han upptog härvid ett litet guldmynt och lemnade sin följeslagare, «och gifves det för dig något förhållande i lifvet, då du behöfver ett stöd, en vän, så visa Edvard Sonnenstern denna penning, och du skall finna hvad du söker.» «Godt, ädle herre!» sade främlingen, glad och med en öppen ljus blick, «jag tar denna borgen för uppriktigheten af ert löfte, och torde snart påminna er derom.» «Snart!» upprepade baronen, i det han nickade farväl. Först då gossen försvunnit bland granarne, gaf han sin häst sporrarne och aflägsnade sig. FJERDE KAPITLET. «Ah! nu maa jeg fra dig gaae «Det er koldt i dine arme, «Og jeg eger ingen vraa, «Hvor jeg mig igien kan varme.» Oelenschläger. Få äro de bland dödlige, som ej få af egen erfarenhet en förklaring öfver dessa Göthes ord: Ach! den herrlichste von unsern Trieben, Warum quillt aus ihm den grimme Pein? Kärleken är ett frö som innesluter jordelifvets största både sorger och fröjder. Derur växa blommor svarta, blommor blå; de sednare äro, ty värr! blott blommor för dagen, af det vanskliga slägtet convolvolus; de förra, ack! för hela lifvet. – Baron Sonnenstern var en af dessa djuptkännande, fasta, men likväl eldiga karakterer, som fatta hvarje intryck med jättekraft, och qvarhålla det sedan, tills det fastvuxit med det inre väsendet, och icke låter lösslita sig, utan att tillika skada de delar, hvarmed det förenat sig: en af dessa sällsporda gedigna naturer, som icke så hastigt genomglödgas, men som behålla känslans värma länge qvar. Kärlekens brinnande stråle sänkte sig långsamt, men djupt i hans bröst.
Ständer fråga blifvit väckt om rättighet för räntegifvare å Gottland, att efter markegångspris få erlägga penningelösen för den deras hemman såsom grundskatt påförde räntetjära, hvilken, till följd af äldre stadganden, hitintills blifvit in natura för Flottans behof levererad, och Rikets Ständer härvid inliemtat, att, af Kronans behållne skattetjära på Gottland, 393i tunnor äro anvisade till Örlogsflottans behof, med afdrag af 12 tunnor, som till påfyllning ansetts afgå, äfvensom att denna räntepersedel utgöres af en mängd skattegifvare uti smärre delar, samt att uppbörden deraf, jemte magasinering och utleverering, är förenad med omgång och kostnader, så väl för Kronan som för de skattskyldige; så hafva Rikets Ständer, uti Skrifvelse af den 2 sistl. Junii, underdånigst förmält, att då anledningen till Kongl. Påbudet af den 6 Julii i^Zo, om presterande årligen för Amiralitetet i Carlskrona af 4°° tunnor god Gottlands-tjära, nemligen att .annan tjära ej med samma nytta kunde användas, numera upphört, sedan å ena sidan tjärutillverkning icke, såsom tillförene, utgör en hufvudnäring på Gottland, utan denna vara understundom måst å auction upphandlas, och å andra sidan tillfällen icke mera lära saknas till uppköp af tjära för Flottans behof utaf lika god, om icke bättre beskaffenhet än förenämnde skattetjära, ansågö Rikets Ständer det vara öfverensstämmande, icke allenast med ömsesidig fördel, utan ock med den grundsats, Kongl. Maj:t och Rikets Ständer gemensamt antagit, rörande Kronans spanmåls-intrader, — hvilka, jemlikt Kongl.
På dessa skäl, och då det ansåges va* ra för tidigt, att göra ifrågavarande inskränkning i Bankens domstols-pri vilegium, så länge andra corporationer och enskilda personer bibehöllos vid deras privilegierade Domstolar, hade Bankens myndigheter in - 20 Banco-VtskotteUs Betänkande N.-o 6g. skränkt deras förslag i detta hänseende till följande hemställanden, nemligen: d) Af Fiscals-Embetetj det redan anförda, att mål, rörande Bankens fordringar, icke mätte hänskjutas till Kongl. Svea IlofRätt, utom i de fall, då någon hufvudsaklig anmärkning emot Bankens anspråk blifvit gjord. b) Af Bankens Commissariat och Fullmäktige : att gränsen emellan en hufvudsaklig och icke hufvudsaklig anmärkning ofta vore svår att bestämma; och alt den genom ett sådant stadgande skulle komma att alltför mycket bero på Concurs-Domarens godtfinnande, hvadan Fiscals-Embetets Förslag ogillades, och i stället tillstyrktes att låta saken bero vid utverkandet af en föreskrift lill Kongl. Svea IIof-Rält, det de till dess pröfning öfverlemnade Concursmål, deri Banken vöre Fordrings-egare, skulle skyndsamligen, och framför andräj till slutligt afgörande befordras, i likhet med hvad f.de Punkten i 1668 års Riksdagsbeslut bjuder. De skäl, som af Banco-Fullmägtige blifvit anförda, till undånrödjandeafFiscalsEmbetets ofvanupptagna Förslag, finna Utskotten vara fullkomligt giltiga; ty så län - Banco-Utskottets Betänkande N.-o 6g. 21 ge Concurs-tvister, som röra Banken, skola till Svea Hof-Rätt hänskjutas, synes det vara klart, att någon pröfning icke kan vid annan Domstol föregå, huruvida de anmärkningar, som vid dessa tvister göras, äro mer eller mindre hufvudsak liga.
Naj:ts Lefallningslrafvande i okvankerörde käti samt Kongl. Alaj:ts oell Rikets Kammar-Lolleginm i underdäniglret sig utlätit; E. titt A. §l. /'rot. 1814. 1 Samk. 1 3/Ä. 8 M/L 3 18 iko od. kann kongl. IV1aj:t, enligt dessa eiuI >e ts-m vndigket<>rs sammanstämmande tillstyrkande, oek med a sseende ä Undenäs körsamlings vidsträektliet ock ket^-dliga folkmängd, kvarak en del skall vara lioende pä 2, 3 till 4 mds akständ krän sockenkyrkan oek säledes sällan kan gudstjensten derstädns kivista, godt genom Nådigt krok den 2 kekruari 1842 körklara 8ig kenägen tilläta, att noria trakten ak Undenäs körsamling ma utgöra ett serskildt Oapel-lag; att inkvggarne derstädes mä kör sadant ändamål pä dertill utsedd plan, ' mil narr onr kemmanet 8annerud, utköra en Kapelllivggnad ak sten under iren åmning ak tiveds Kapell, oell att serskild predikant dervid ma anställas; i kö lid livarak kongl. Naj:t ankekallte konsistorium i 8kara, att, ekter Kapel-lagets körande, söka tillvägakringa lämplig reglering ak predikantens aklöning oek ökverenskommelse om det koställe, K varmed lian skulle larses.
Utsk. afgöras hvilkendera meningen som skall blifva den rådande. Jag hemställer alltså vördsamt om icke lill undvikande af en sådan omröstning, hvartill nytt val af ledamöter i förstärkt Utsk. troligen skulle erfordras, R. o. Ad. kunde finna för godt att antaga inbjudningen? R. o. Ad. antog den af Utsk:n i denna punkt gjorda inbjudning. 2:dra punkten, angide 17 § af samma förordning. R. o. Ad. godkände Utskms i denna punkt afgifne förslag. 3:dje punkten, angille de i afseende pä fattigvårdsförordningen i öfrigt af RiksStin fattade skiljaktiga beslut. Lades till haudlingarne. Föredrogs och bifölls Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.Utskrns d. 30 sisth Augusti på bordet lagda betänk. N:o 41, i anledn. af väckt fråga om åtgärders vidtagande för hämmande af det s. k. stat-torpare och prolelär-systemet. Vidare föredrogs Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.Ulsk-.ns d. 30 sisth Augusti på bordet lagda betänk. N:o 42, i anledn. af väckte frågor om ändring i skyldigheten att bygga och underhålla vägar och broar m. m. Delta betänk, företogs punktvis till afgörande. l:sta punktet], angide ifrägastålld skyldighet för bruk, 298 Den 2 September. qvarnar, sagar med flera skaltlagde verk och inrättningar att uti väghållningen taga del. Den vid förevar:de betänk, af Hr Eklund bifogade reservation upplästes på begäran af Hr Printzensköld, Carl, som derefter yttrade: Några vidare skäl än de som i Hr Eklunds reservation blifvit anförda lill bevis för olämpligheten och det oriktiga i det förslag som de sammansatta Hiskin uppgjordt lärer icke kunna finnas, hvarföre jag, under åberopande af denna reservation och på de skäl sora deruti blifvit anförda, tillstyrker vördsamt att Utskins förslag i denna del mätte förkastas. Frih. Cederström, Jakob: Afven jag tillstyrker afslag på Utskms förslag.
Statsoch Lag-Utskottets Memorial och Betänkanden: — N:o 35, i anledning af väckta motioner om förändrad organisation af Domkapitlen: B. VI. 57, 135, 138, A. 138; E. VIT. 246. — N:o 36, i anledning af vackt motion om ändring af Kongl. Kungörelserna den 20 November 1845 och den 23 Mars 1858, rörande ersättning till vittnen, som i brottmål åberopas af allmän åklagare: B. VI. 58, 135, 139, A. 139. — N:o 37, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående ersättning til! domare och målsegande i de fall, då flera härad hafva gemensam tings-stad i brottmål: B. VI. 58, 135, A. 136, E. 219. — N:o 38, i anledning af väckt motion om stiftande af en lag, rörande afskedande af statens ernbetsoch tjenstemän, som i följd af vansinne, lamhet, blindhet eller annan obotlig sjukdom längre tid varit urståndsatte alt deras Ijenster bestrida: B. VI. 58, 136, 139, Å. 144; U. VII. 163, 169, A. 169. — N:o 43, i anledning af väckta motioner om förändrade före skrifter - — S — 257 skrifter i afseende pä böters fördelning och om bötes-medlens användande: B. YL 389, 391, 437, A. 437; E. VII. 93.
Att, såsom Utsk:t omnämner, frågan om trosspassevolans-afgiltens upphörande vid flera föregående riksdagar förevarit, utgör, i min tanke, ett bevis derpå, att den förtjenar behjertas, och nämnde omständighet ensam bör icke kunna verka ett afslag, om framställningen stöder sig på billigheten. Rustningsoch roterings-skyldigheten innefattar åliggande för jordegaren att till fäderneslandets försvar hålla häst och karl. Men att härtill ytterligare lägga anskaffandet af erforderlig tross och dennas framskaffande till mötesplatsen, synes mig vara att öfver höfvan utsträcka åliggandet. Det har länge och ofta blifvit sagdt, att rustningsoch roteringsbesväret vore det kanske tyngsta onus på Svenska jorden. Om vi vilja bibehålla indelningsverket, är det derföre af vigt att afskaffa sådana mindre olägenheter, som utan någon synnerlig uppoffring för staten kunna efterskänkas; eljest är fara värdt, att vi omsider komma derhän, att hela indelningsverket måste efterskänkas. Redan vid riksdagen 1840—41 eftergafs mötespassevolansafgiften, som uppgick till den betydliga summan af nära 300,000 rdr rmt. Den eftergift, som nu ifrågasattes, är, i jemförelse dermed, högst obetydlig och utgör icke ens tiondedelen af nämnda belopp. Men om R. St:r handlade i öfverensstämmelse med riktiga principer i förstnämnde fråga, måste R. St:r bifalla motionärens framställning i afseende å tross-passevolansen; ty båda dessa frågor stödja sig på enahanda princip, att nemligen jordegaren skall underhålla endast häst och karl, men icke trossen. I fordna tider var rustningsskyldigheten icke så tung som nu. Fodret hade då föga värde; anspråken på hästars duglig - Deu 31 Januari f. m. 2111 het och utseende voro icke så stora som nu, då en vacker täflan mellan rusthållarne manar dem att söka öfverbjuda sina grannar i ett utmärkt fullgörande af rustningsskyldigheten.