Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då nu 112 §. i Banco-Reglementet, bland annat, stadgar, att något köp af Silfver för Bankens räkning icke må ifrågakomma när kursen håller sig öfver pari: då med Bankens säkerhet icke är förenligt, att så beskaffade större summor, hvarom här är fråga, från Banken utgifvas på endast aine namn; då, genom de på längre tid meddelade räntefria förskotten samt 44 Baiico-Utskottets Utlåtande , N',o 27» lefverantörerne dessutom tillagde transportkostnads-ersättning, desse förunnats större fördelar, än Fullmäktige jemlikt nyssåberopade §. äro berättigade att lemna, samt då, likmätigt 120 §. i Banco-Reglementet, sedelstocken i intet fall får, genom någon af Banko-Styrelsen beroende åtgärd, ökas när Metalliska Cassan ej öfverstiger 2js deraf; så och ehuru Utskottet följaktligen icke kan gilla den tolkning af Banco-Reglementet, som legat till grund för de af Banko-Fullmäktiges pluralitet fattade beslut, anser Utskottet dock, i betraktande ej mindre af innehållet uti 3 §. af den för Fullmäktige gällande Ansvarighets-Lag, än äfven af den omständighet, att sedan de ingångne Contracterne blifvit fullgjorde, något ersattnings-anspråk ej kan ifrågakomma, de emot ifrågavarande åtgärder gjorde anmärkningar icke vara af beskaffenhet, att åtal i anledning deraf bör anställas. §• ii (i843 års Revisorers Berättelse pag. 16—-17 samt Banco-Fullmäktiges Berättelse §. 29).
— Med hänsigt till jerrivägsanläggningarnes utförande, har Herr von Troil uppgifvit de sätt, hvarpå sådane anläggningar inom främmande länder vanligen verkställas. Vid dylika anläggningar iakttoges nemligen, antingen alt staten både anskaffade medlen eller var förläggare till arbetet och läte ombesörja detsammas utförande; eller att staten väl vore Bih. till B. St. 4 Samt. 1 Afd. 2 Band. 48 Häft. 2 10 Stals-Utskottets Utlåtande, N:o 273. förläggare, men öfverlemnade utförandet åt entreprenörer, emot den på förhand bestämda och i mån af arbetets fortgång utfallande betalningen; eller också att både medlen anskaffades och utförandet ombesörjdes af ineller utländska bolag eller enskilda entreprenörer, emot särskilda förmåner, bland hvilka en under vissa är bestämd räntegaranti vore den vanligaste; varande de fördelar, som i allmänhet ansåges åtfölja hvartdera af dessa 3:ne olika förfaringssätt, äfvensom deremot förekommande erinringar, jemväl af motionären anförda. Genom remiss från Ridderskapet och Adeln, har Stats-Utskottet äfven fått emottaga en hos samma Riks-Ståud af Herr Sandströmer, Anders Petter, väckt motion, innefattande förslag i afseende på anskaffningen af erforderliga medel för sådana jernvägsanläggningar, som genom menigheternas försorg böra utföras. Före framställandet af detta förslag, har sistbemälde motionär fästat uppmärksamheten å den svårighet, som, i anseende till betydligheten af de med jernvägsaniäggningar förenade kostnader ecb dessa företags, åtminstone i början, ringa direkta afkastning, måste förekomma emot medels anskaffande dertill genom sådan aktieteckning, som vore förenad med större kapitalinbetalningar. Någon annan utväg för anskaffningen af nödiga medel till dylika anläggningars utförande syntes derföre icke vara att tillgå, än beredandet af önskad räntegaranti för sådana amorteringslån, som emot billiga vilkor kunde erhållas, hvarigenom de för verkställigheten af dessa företag intresserade personer kunde, under åtnjutandet af de häraf motsedda indirekta förmåner, lättare bära de uppoffringar, samma företag fordrade. En så beskaffad upplåning förutsatte emellertid real-säkerhet.
Alla de rättslärde, som sysselsatt sig med detta ämne och hvaribland jag nu endast vill nämna Mittermayer, sammanstämma deri, att oäkta barns arfsrätt åtföljde inträngandet af den, i jemförelse med de Germaniska lagarne mera utbildade Romerska Rätten, hviken såsom bekant är, i Tyskland gäller såsom supplementarlag, samt att den Romerska lagens stadgande uti ifrågavarande fall adopterades i den Fransyska lagen, hvilken doek ej vågat gå så långt som LagUtsk., utan åtnöjt sig med att tillägga de oäkta barnen endast en bestämd andel i föräldrarnes qvarlåtenskap, och detta icke på grund af laglig arfsrätt utan fastheldre såsom ett slags testamentsrätt, en i min tanke ganska försigtig utväg hvarigenom man förekommer, att de oäkta barnen anses såsom medlemmar af familjen och följaktligen delaktige uti de dermed förenade rättigheter, såsom t. ex. bördsrätten. Då den Romerska rätten icke i Sverige blifvit såsom supplementar-lag antagen, så har deraf blifvit en följd, att oäkta barn icke här i landet, såsom i Tyskland, fått någon arfsrätt, och frågan blifver nu följaktligen den: »är det skäl att införa en sådan rätt eller icke?» härvid har Hr Dalman sagt, att en sådan rätt blifvit införd i Norrige år 1854 samt att densamma der icke var ny, på sätt LagUtsk. sjelft vitsordat. Detta har emedlertid LagUtsk. icke sagt, och det är icke heller någon sanning, att oäkta barns arfsrätt är äldre än år 1854; utan Utsk. har blott sagt, att hvad sålunda 1854 stadgades var en efterklang af Norrmännens äldsta lagstiftning af rätts-åsigter, som fordomtima i allmänhet gällde i Norden men måste gifva vika för kristendomen. Jag erkänner sanningen af det påståendet, att den nu g;iIlande lagen är sträng; men jag har antagit såsom en oafvikelig grundsats, att lagen måste vara sträng i fråga om sedlighetens skyddande.
Man har då öfverenskommit inom stiftet att adjunktens aflöning utgår från en gemensam kassa och denna kassa fy lies på det sätt, att de särskilda pastoratklasserna betala olika afgifter, så att alla kyrkoherdarne i stiften, i mån af pastoratens klass-ställning, bidraga till adjunkternas aflöning. Således tror jag, att klassindelningen, alldeles oberoende af befordringslagarne, är ganska nyttig. Utan att i ringaste mån vilja beröra denna sednare, får jag dock säga, att jag tror det vara en oriktig beskyllning mot mig, att Usta klassen blifvit sämst lottad i afseende på presterskap. Jag har visserligen icke länge varit chef för ecclesiastik-dep:mentet, men jag vågar påstå, att under den tiden har icke något lista klassens pastorat haft skälig anledning till missnöje med de utnämningar, som skett. I allmänhet har man haft lyckan ega tillgång till dugliga personer, som sökt och vunnit lörsamlingarnes förtroende. Det har visserligen handt att man måst göra afseende på öfvervägande lärdomsmeriter vid tillsättandet af ett Usta klassens pastorat, ehuru jag visserligen medger att dessa i sin allmänna betydelse icke grundlägga något säkert omdöme om en persons tjenlighet såsom prest i en församling och sjelfva författningen ger anledning till att det icke är den verldsliga lärdomen, på hvilken ett öfvervägande omdöme bör grundas. Ehuru jag' medger, att befordringslagarne kunna undergå förbättring, så är dock icke så farligt att Usta klassens pastorater, derföre att de äro goda, skola få de samsta’lärarne. Hvad angår de extraordinarie presterna, hvilkas öde talaren beklagat, så medger jag visserligen att deras vilkor icke varit synnerligen stora. Det är ock vanligt att, då de bättre pastoraten sökas af och förses med personer, som ådagalagt en större bildning, de, som i pastoralexamen fått klena betyg, länge vänta på befordran och slutligen ändock vunnit en knapp bergning; men, i afseende på adjunkternas aflöning, Sr på sednare tider åtskilligt gjordt till deras förbättring. Då jag har mig bekant, att PresteStåndet bifallit denna punkt af K.
I st. a månaders lån mot hypothek af Anvisningar - — 44,050 En. t st. 6 månaders lån, tillsammans - 29,000 En. 9 st. 6 månaders lån emot borgen 12,850: " 3 st. 3 månaders dito emot hypothek af Actier och Reverser 6,300: 1 st. 2 månaders län emot horgen - 3,500: 42,650 — En. S st. 6 månaders lån emot borgen 6,600: a st. 3 månaders dit» dito <M00J «„, ■ I*,00* mmmi i68S Den 17 Juli. En 8 st. 6 månaders Fån 29,766 32 En % st. 6 månaders Fån , emot Hypothek af Revers intecknad i Fastighet ... 26,000 En 1 st. C månaders Fån , emot Hyppthek af Intepknad Revers 22,600: 1 st. 3 månaders Lån emot Borgen - > 4,600: 27,200 En 5 st. 6 månaders Fan ■-•sr 17.150 En 3. st.. Fan emot Hypothek af Revers 1 5,000:-a I st. Dito med Borgen 1,500: , 16,500 En 5 st. 6 månaders Dito emot Aciier 300: Transport 5,675: Transport 5,675: 3 st. 3 månaders lån emot borgen 8,800: 1 st. Båtö. emot: A ptier 2,300; 1 st. x Månads dito emot Falt-tassans anvisning 3,000: En 2 st. 6 månade-s .Fån emot Borgön 6,800: 1 st, 3 månaders ‘Dito emot dito 3,000: I st. 6 månaders dito emot Hypothek och Revers - 6,000: En 3 st. 6 månaders Fån emot Borgen - . 8,100: 2 st. 3 månaders Bito diio - 6,400: ■ En 8, st. 6 månaders. Fån emot Borgert 2,650:
B:ko för hvarje person, som i strid mot förbudet blifvit använd enahanda bötesansvar vare den fabrikseller handt verksidkare underkastad, som beträdes att emot 32 § 4 mom. hafva i arbete antagit barn under 12 års ålder, eller som underlåtit iakttaga hvad uti 56 § blifvit fabriksoch handtverksidkare med afseende på vården af arbetarnes helsa, sedlighet och undervisning ålagdt. 45 §. Eho, som idkar fabriksrörelse eller håller handtverksverkstad, utan att dertill hafva erhållit behörigt tillstånd eller eljest beträdes med oloflig varutillverkning eller öfverskridit den rättighet honom enligt denna författning tillkommer, vare straffad med böter efter förseelsens beskaffenhet, men högst 50 R:dr. 44 §. Så väl landsoch stadsfiskal, som kronobetjente i allmänhet ega att, i hvad på deras åtgärd ankommer, vaka öfver efterlefnaden af denna författning. Stockholm den 26 November 1862. N. S. v. Koch. iY:o 77. Af Herr von Hoch; Mils Samuel; om ändringar i Förordningen angående bränvins försäljning. Jag hemställer att Rikets Ständer för deras del besluta och hos Kongl. Maj:t anhålla om utfärdande af en författning, hvarigenom följande §§ af Förordningen den 7 December 1860 angående försäljning af bränvin och andra [brända eller distille rade spirituösa drycker, erhålla nedanstående förändrade lydelse: 1 §. Bränvin må icke till mindre belopp än 30 kannor säljas af annan än den, som enligt § 2 eller 4 dertill berättigad är. Sålunda för såldt bränvin får icke köparen tillmätas i mindre käril än hel-ankare och icke af köparen hemtas i mindre belopp än 30 kannor hvarje gång afhemtning sker. 2 §. Den, som erhållit rättighet att idka minuthandel med bränvin, får icke sälja, till köpare utmäta, eller till honom utlemna för a/hemtning mindre belopp an en half kanna, hvarje gång afhemtning sker. Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
Njål tog det tungt; “af henne vållas,“ sade han, “allt ondt, som kommer att ske efter hennes hitkomst här i trakten.“ “Aldrig skall hon göra vår vänskap om intet,“ genmälde Gunnar. Njål svarade, att det torde komma nära dertill. Emellertid lofvade han att komma till brölloppet. Sagorna omtala många vackra exempel på vänskap man och man emellan under olika tider. Vi finna de första exemplen redan i hjeltesångerna. Det förbund, som slöts mellan tvenne vänner, beseglades ofta genom vissa ceremonier och stäldes dermed under religionens hägn. Förmodligen hafva alla hört talas om fostbrödralagen, som voro så vanliga, och de pligter, man genom dem iklädde sig. Det fans knappt uslare nidingsdåd än att svika sin fosterbroder, såsom Gjukungarne sveko Sigurd Fafnesbane. Vida högre var dock Njåls och Gunnars vänskap än den vanliga, ty hon fortfor trots alla de omständigheter, som annars så lätt retade en Isländares sinne till vrede och oförsonligt hämdbegär. Njåls förutsägelse om Hallgerd visade sig vara fullkomligt riktig. Hon var verkligen illasinnad. Till en början sökte hon reta Bergthora, af hvilken hon ansåg sig hafva blifvit förnärmad. “I ären just ett vackert par,“ sade Hallgerd till henne, “du har en kartnagel på hvar finger och Njål intet enda skäggstrå.“ “Det är sant,“ svarade Bergthora, “men ingendera af oss gör den andra förebråelse derför. Thorvald, din man, var icke skägglös och du vållade likväl hans död.“ Sedermera, då Gunnar och Njål voro vid allthinget, lät Hallgerd döda den af karlarna på Njåls gård, som Bergthora satte mest värde på, och skickade sedan bud derom till mannen. Gunnar stod upp med de sina gick till Njåls bod och böd vännen komma ut. Han sade honom då, att hans hustru och hans rättare hade ihjälslagit Njåls karl. Njål var tyst tills allt var omtaladt. Sedan sade han:
Starens fullkomliga omstörrning endast genom ingrepp t den heligaste ägande rätt kunna dem och deras ägare frankannas; arr dec wore Ridderffapers och Adelns meddorger - Den 15 Ianuärsl. 82Z liga scb Ridderliga pligt att färgvara äZande rätten; acr detta rvore ett af de stora färeiuäl hwarför Ridderstapcr och Adeln nu wore här församlade; atr Ridderstapcr och Lldeln dorde pämmna sig hwad de warit, hwad de äro; Ekc RiksStänd; art de i denna sjelfständigt: egenskap dorde handla, icke dlrfwa en kastboll för andras ensidiga och mistedda ö>'ftinngar; Tilläagande Herr Grefwcn arr allt hade en grans och alt R.dderstaper och Adeln ej kunde inga i vifall tik! BondeStänders orrmliga önstningar. Under öfwer* läggningarne om NjksdagsOrdningen war Herr Grefwe" Oe Is O-ri-^iL en ibland dem som ifrigast förswacadr Ridderstapct och Adelns fordna företrädes-räktigbeker, den, fom i frägan om saktet att förordna Ordförande r Urikotten, yrkade födselns anspräk emot det medborgeliga förtroendets wal
Sedan dess bar åter nya skäl för bifall å densamma framkommit, såsom dels att en högst vigtig statsinkomst reducerats ganska betydligt, dels att statens -tillgångar, till följe af de synnerligast vid 8:de bufvudtiteln beviljade anslagen, i betydligare mån, än t i 11- Smnadt varit, blifvit t anspråk tagne, dag frågar om Gr. Lagerbjelke billigtvis kan påstå att enahanda motiver göra sig gällande vid de båda af mig nu framdragna punkterna. — Hvarföre skulle R. o. Ad. så behöfva fatta enahanda beslut? Som jag för min del icke finner något skäl, hvarföre R. o. Ad. fortfarande bör vidblifva sitt förut fattade beslut, yrkar jag, att den af Utskrt föreslagna inbjudningen måtte bifallas. Frih. Hermelin, Carl Samuel: Jag anhåller, att till prot:t få nedlägga min reservation mot det beslut, att statsverkets behof skall komma att fyllas med bankens medel, och kommer jag alltjemt att motsätta mig hvarje beslut, som afser ett tillgripande af bankens tillgångar för att betäcka bristen i budgeten. Hr Ehrenhoff: De skäl, Gr. Sparre föreburit för bifall å Utslcts förslag, förefalla mig ganska besynnerliga. Hr Gr:n säger nemi. att nya skäl hafva tillkommit, som böra förändra R. o. Ad:s förut fattade beslut i afs. på den ifrågav:de millionens öfverlemnande till statsverket, och bland dessa skulle det vigtigaste vara att staten vore i behof af penningar. Detta förutsätter, att R. o, Ad:s förut fattade beslut grundade sig på den omständighet att Slaten ej behöfde några hjelpmedel; jag för min del tror, att beslutet var grundadt derpå att R. o. Ad. ansåg att banken sjelf vore i behof af sin egendom. För min del får jag yrka att R. o. Ad. måtte, med v i dbl ifvan de af sitt förut fattade beslut, afslå Utskits i denna punkt föreslagna inbjudning. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade H.
Nio 242; Nio 286, angide det rolehållarne inom Norrbottens län tillkommande belopp utaf 1830 med 1846 års rotefrihetsafgift för nya hemman inom samma län; Nio 287, angide restitution af bevillning för den utaf Konungariket Norriges bidrag till Konvoy-Kassan utgående aflöning; Nio 288, angide sökte löneförbättringar och föreslagne tjenstgörings-arfvoden vid Riksgiskont.; Be vi 11 n i n gs-, Lagsamt Allm. Besv.- och E k o n.-U tsk i n. Nio 4, i anledn. af RiksStms olika beslut, angide vilkoren för tillverkning och försäljning af bränvin; Lag-Utskottet: Nio 40, i anledn. af väckte motioner, angide bördsrättens gphäfvande; 11* 164 Den 6 Augusti. N:o 41, i anleda, af väckt motion om förklaring af stadgandet i 5 kap. 1 § Jorda-Balken, ang:de bördeskillings beskaffenhet; N:o 42, i anledn. af väckt motion om uphäfvande af lagens stadganden ang:de morgongåfva; samt N:o 43, i anledn. af väckt motion om förklaring, huruvida 1845 ars arfslag må inverka på fördelning af egendom, sorn förut blifvit emellan barn gjotd af föräldrar, hvilka likväl, först efter det nämnde lag hlef gällande, aflidit. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. ^ till 4 e. m. In fidem protocolli. Albert Munck. Thorsdagen den 7 Augusti 1851. Plenum kl. 6 e. m. Justerades 11 prot.uldr. för gårdagens plenum och pleni-prot. för d. 26 sistl. Juni. Föredrogs och bifölls SlatsUtsk:s i gårdagens plenum på bordet lagda utlåt.
Riktigheten af denna åsigt är obestridlig, och att Revisorernes önskningar för dess tillämpning redan äro förekomna, torde vid öfvervägande af följande trenne omständigheter icke eller kunna bestridas: l:o äro de till Eders Kongl. Maj:ts fördelning anvisade nybyggnads-anslag, så vidt sig göra låtit, använda till de större och vigtigare arbetena vid Waxholm i första rummet och dernäst vid Carlsten, på hvilkas tidigare afslutande största vinsten af besparade “faux frais“ uppkommer och bör sökas; 2:o att likväl under tiden återstående fulländandet af rödjningar och jordarbeten m. m. på Kungsholmen icke bordt åsidosättas, för att få fästningen färdig, och att dertill icke från de angelägnare byggnaderna dragits större summor, än med afseende på tillgänglig dagsverkstillgång varit nödigt och arbetenas art medgifvit; samt 3:o att alldagliga tjenstgöringen i Carlskrona samt vården m. m. af dithörande befästningar och Kronans egendom, äfven sedan arbetena på Kungsholmen aro fullbordade, hafva behof af ingeniörs öfveroch underbefäl, hvilket enligt gällande författningar är berättigadt till aflöning och traktamenten, sä att alltid, så länge detta befäl der behöfves och finnes, traktamentskostnad kommer att äga runi; att således, då beräkningsgrunderna derför icke lärer billigen kunna vidare nedsättas eller personalen blifva fåtaligare än den var 1849, beloppet icke eller kommer att betydligen understiga medeltalet för ofvan anförda tvänne år, hvarföre ock den förhöjning i såkallade inspektionskostnaden, som verkligen från de pa Kungsholmen då utförda mindre betydliga arbeten härrört, blir ganska ringa och, dem fullt motsvarande, i intet afseende anmärkningsvärd. 1,-fSj Som den anmärkta och, sorn det synes, alltför dryga åtgången af skrifmaterialier blifvit i Flottans redogörelse-verk, dit redovisningen ingått, granskad, pröfvad och godkänd, är jag icke i tillfälle att någon förklaring deröfver afgifva. / — 272 — En per mille fonden. §. 2.
PresteSt. att i frågan om lika arfsoch giftorätt fatta samma beslut, sorn det R. o. Ad. fattat; emedan jag tror, alt det är hvarje Ståndets ledamots rättighet alt föreslå en sådan inbjudning: men då nu den värde ledamoten densamma föreslagit, så får jag derjemte hemställa, alt min särskilda mening måtte få åtfölja, del jag förmodar, att Högv. PresteSt:» ledamöter håde af känsla för fäderneslandets väl och af aktning för det Ständ de tillhöra, icke måtte biträda det af R. o. Adis majoritet i denna fråga fattade beslut. Hr Lagerhjelm, Pehr: Uti Hr von Hartmansdorff» framställning om en inbjudning till Högv. PresteSt. instämmer jag. Jag ser deremot icke, hvarföre en åsigt inom det 11. Ståndet, hvilken varit emot det af majoriteten inom samma Stånd fattade beslut, skulle åtfölja denna inbjudning; ty meningen med denna sednare kan icke vara någon annan än den, alt inbjuda medlemmarne af Högv. PresteSt. att fatta ett beslut, likartadt med det, som af majoriteten inom detta Hus uti ifrågavar. ämne blifvit fattadt. Någon discussion om sjelfva saken lärer icke eller bär vara på sitt ställe. Frih. Palmstjerna, Nils Fredr.: Jag är i allo förekommen af Hr Lagerhjelm. Jag har vid genomläsningen af förra riksdagsprot., aldrig funnit exempel derpå, att, när en deputation lill ett annat Ständ afgålt, enskild riksdagsmans afstyrkande mening medföljt. Jag inser icke ändamålsenligheten eller lämpligheten af en sådan åtgärd och får den, för min del, i allo bestrida. Frih. Cederström, Jacob: Som grundlagen är alldeles bestämd derutinnan, att, vid communicalioner af hvad som helst RiksSlm emellan, en ledamot, som är af skiljaktig tanka, äger rättighet att låta densamma communicationen åtfölja; så lärer någon vidare discussion i denna fråga icke kunna uppstå. Nu efter en inbjudning kommer alt afgå, hvilket icke kan bestridas, anhåller jag alt, såsom min enskilda tanka, få hemställa till det Högv.
Jag ville derföre inskränka mig att särskildt vända uppmärksamheten på en visserligen ringa, men dock ganska påträngande del af sabbatsfrågan, nemligen behofvet af förändrad tid, sätt och rum för de verldsliga angelägenheter, hvilka, enligt nu gällande lag, på Söndagen behandlas i samband med den offentliga gudstjensten. Utom den förut vidrörda hufvudgrunden, så tillkommer här en särskild och ömmande bevekelsegrund, för hvilken jag vågar hoppas ett allmänt behjertande. Såsom fosterlandsvänner kunna vi icke annat än hysa kärlek och deltagande för det Svenska kyrkosamfund, i hvars sköte vi alla blifvit upptagne, der vi ock ega en ren bekännelse och i öfrigt de dyrbaraste förmåner. Yi kunna ej annat än glädjas åt Bih. till R. St. N:o 69. hvarje företeelse, hvarigenom det röjer sig, att Kyrkan blifver af sin Herre omhuldad, upplifvad och stärkt för sitt dyra, vigtiga värf; men å andra sidan måste vi ock bekymras öfver och, såvidt på oss beror, söka undanrödja allt, som kan bidraga att nedsätta hennes lifskraft och intlytande; vi måste lemna benne det skydd, bon behöfver och framförallt omsorgsfullt tillse, att vi icke motverka hennes ändamål eller befordra hennes splittring. Nu har, såsom bekant är, under de seduaste årtiotalen, samtidigt med ett inom Kyrkan uppvaknadt lif, älven visat sig en lutning till separation, just ibland sådana, hvilka det för Kyrkan är angelägnast att för sig bibehålla, vårda och leda. Ett ganska verksamt botemedel häremot var den bekännelsefrihet inom Kyrkan, hvilken infördes genom upphäfvandet af 1726 års Konventikelplakat. Men ännu återstod det för separatismen högst närande verldsväsende, hvarmed sabbaten och gudstjensten är lagligen bemängd.
Under den femårsperiod, som denna berättelse omfattar, har väl skörden ett år, 1859, utfallit under medelmåttan, men lemnade dock äfven nyssnämnde år öfverskott utöfver provinsens eget behof. Det i senast afgifna underdåniga berättelse oinförmälde företag, sorn åsyftade att genom sänkning af Långhalsens, Hallbosjöns och Yngarens vattenytor vinna omkring 5,859 tunnland och 16 kappland till odling tjenlig jord, har redan år 1857 blifvit fulländadt. Detta omfattande och till sina följder vigtiga arbete har likväl medfört oberäknade kostnader till ganska betydligt belopp, härledande sig dels deraf, att arbetslönerna och priset på materialier under tiden hastigt ökades med 50 procent, dels ock derifrån, att på flera ställen förekommit arbeten, särdeles bergsprängningar, uppgående i kostnad till dubbla beloppet af det, som i den fastställda arbetsplanen varit beräknadt. Den verkliga kostnaden kan likväl ännu icke uppgifvas, emedan åtskilliga liqvider äro beroende på rättegång, och utbrytningen af jord från de hemman, som vunnit jord, men hvilkas ägare eller innehafvare icke velat deltaga i sänkningskostnaden, ännu icke hunnit verkställas. Emellertid anses vinsten af företaget lyckligtvis så betydlig, att den fullt uppväger alla kostnaderna. Boskapsskötseln fortfar att af landtmannen omfattas med stigande omtanka och intresse. Saknaden af statistiska uppgifter rörande beloppet af de ladugårdsprodukter, som från länet afsättas, gör det omöjligt att ens approximativt beräkna ladugårdens afkastning, men om man besinnar, hvilken rikedom af viktualier landvägen tillströmmar hufvudstaden från Södermanlandssidan, och derjemte tager i betraktande, huru de vidsträckta kuster, som beröra Mälaren och Östersjön, större delen af året sjöledes utföra sina produkter, samt slutligen, hvilken betydlig del häraf användes inom provinsen för en talrik och i allmänhet välmående befolknings eget uppehälle, sä måste man finna grundadt skäl till den slutsats, att Södermanlands län utmärker sig på ett ganska fördelaktigt sätt genom en högre drifven afkastning äfven af ladugårdens alster.