Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
33 mensamma föremålet för en Landsfaderlig Styrelses och ett redligt Folks önskningar. Till detta ädla ändamål vill BondeStåndet använda allt sitt bemödande; Och de billiga förhoppningar Fosterlandsvännen fäster vid detta Riksmöte skola ej svikas, om det lemnar en Ökad erfarenhet af det ömsesidiga förtroende, hvarmed Landets representanter böra gå hvarandra till mötes, och hvaruti, likasom i upplysta och kraftfulla rådslag och beslut, vi hoppas att nu, som tillförene, förelysas af Rikets första Stånd. BondeStåndet innesluter sig uti Högloflige Ridderskapets och Adelns fortfarande ynnest och bevågenhet. Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken svarade sålunda: Ridderskapet och Adeln emöttager med synnerlig fägnad försäkringarne om det Hedervärda BondeStåndets vänskap och förtroende. Ridderskapet och Adeln äro förvissade att äfven under detta Riksmöte uti det Hedervärda BondeStåndets handlingssätt finna förnyade bevis på den tillgifvenhet för Konung och Fosterland, på den Redlighet och på det förtroende till medStänder, som vid så många tillfällen af det Hedervärda BondeStåndet blifvit ådagnlagde, och hvarigenom det Hedervärda Boni H. 3 34 Den 12 November f. m. deStåndet skall förvärfva sig nya anspråk af vänskap och tillgifvenhet. Det skall för Ridderskapet och Adeln blifva icke allenast en pligt, utan äfven en fägnad, att lemna sitt kraftigaste biträde till allt, som kan leda till Fäderneslandets väl och medborgares lycka, och det skall för Ridderskapet och Adeln äfven blifva en tillfredsställelse, att i sin tillgifvenhet för det Hedervärda BondeStåndet fortfara,' att vara hvad det alltid varit, samt omfatta detsamma med oföränderlig aktning och förtroende. Jag får anmoda Deputerade att. till det Hedervärda BondeStåndet återföra dessa Ridderskapets och Adelns tänkesätt. Sedan
THORA snabbt. SANDÉN. Snus är bättre. Bjuder snus. Var så god. Thora SANDÉN stiger upp. och rufvar på något? Tror ni inte, jag ser och har länge sett, att ni går THORA. att qväfva mig. Ja, ni har rätt. Jag bär på en ångest, som hotar Ge den då luft, så blir det bättre. Yngva! THORA. SANDÉN. THORA. SANDÉN. THORA. SANDÉN. Hvad är det med henne? Jag vet inte. Ja, inte jag heller. Hör ni! Jag vet inte, hvad som fattas mitt barn! Hur vet ni då, att det fattas henne något? Hon glider ifrån mig allt mer och mer. Det är THORA. SANDÉN. någonting osynligt, någonting, som jag inte kan få fatt på, som skiljer oss åt. Jaså. SANDÉN torrt. THORA nästan blygt. SANDÉN. Ibland käns det, som om jag inte kände henne. Det gör ni naturligtvis inte, efter som ni är hennes mor. Det är nu en egenhet, att mödrar aldrig känna sina barn, åtminstone inte sina döttrar. THORA. Vanliga mödrar, vanliga döttrar, kanske, men med oss två är det någonting helt annat. Åh, om ni visste, och de äro inte få hur jag försökt härda henne, nan än sig sjelf! Och ändå käns det, som om jag doktor, hur jag studerat hvarje skiftning i Yngvas lynne göra henne fast och stark, utan fruktan för någon anstode framför ett nederlag mot en fiende, som jag inte känner. Ångesifullt. Tror ni, att hon inte älskar mig längre? SANDÉN. THORA. Prat! Det vet ni väl att hon gör. Kanske. Till hälften för sig. Och ändå käns det, SANDÉN rätar ut benen med en Oroa er inte. Yngva befinner sig i uppkokningsgrimas. som om hon skulle hata mig ibland. stadiet, det är alltsammans. Men bara soppan får sätta sig, så blir den bra, det lofvar jag. Yngva döljer något för mig. THORA. SANDÉN. Det är väl hennes förbaskade rättighet, skulle jag tro! Rättighet, ja. Hastigare.
RiksStånden giiladt, för sin del dervid låta bero. Ut supra. S. D. Sedan Riksens Ständer, med bifall till StatsUtskottets den 17 sistlidne Junii gjorde hemställan stadgat, att Revisionen af Krigsraket, ska perne bör till och med år 1820 fortsättas, samt RiksStåndens Deputerades arfvoden tili berörde tid utgå, men att, i händelse någon tids arbete likväl derefter skulle återstå, Deputerade torde derunder fullfölja deras befattning, utan att derföre påräkna någon ersättning. beslöt Riddersksp.t och Adeln, att åt de nu varande Revisorer af Ridderskapet och Adeln uppdraga, att äfven under den härefter återstående tid, ä Rtdderskapets och Adelns vägnar, uti berörde Revision, emot de af StatsUisköttet (öreslagne olvannämnde vilkor deli taga. Ut supra. S. D. Sedan Presteoch BorgareStånden ansett de af Allmänna Besvärsoch Ekonomie^ Den 13 Julii. 263 Utskottet vid denna Riksdag handlagde frågor, dels angående en friare handel med Svenska skogsproducter, och dels om ProductPlacatetg livilande , böra förfalla, beslöt Ridderskapet och Adeln, att genom en särskild skrifvelse till Kongl. Maj:t i underdånighet öfverlemna . Ridderskapets och Adelns den 18 sistlidne junii deröfver fattade beslut, jemte Utskottets den 23 sistlidne April i berörde ämnen afgifne Betänkande, och dervid bifogade särskildte meningar ■, och skulle Hedervärda BondeStåndet vänligen inbjudas, att en lika beskaffad åtgärd jemväl för dess del vidtaga. Ut supra. S. D. Föredrogs å nyo och bifölls RiddarhusUtskottets den 9 dennes afgifne, samt den 11 derpå följde på bordet lagde , Memorial, angående Protocollstryckningsoch ReparationsFondernes tillstånd. Ut supra. Justerades pleniProtocollerne för den 27 sistledne Maji, föroch eftermiddagen.
„Menniskan lefver icke endast af bröd; och brister hos oss än ofta bröd, så brister oss än mera den ande som fordras, för att förädla brödets bruk“. „Har du betänkt, hvilka lidanden dig kunna förestå, hvilket lif af försakelse du skall lefva? Du är icke stark, ditt bröst tål icke stora ansträngningar. Eller är det martyrkronan, som glänser i dina ögon? O, min son, denna fåfänga är usel som all annan fåfänga, och äfven den kronan kan ju så lätt undgå dig. Huru få missionärer äro dock icke de, som vinna äran af en lysande död!“ „Död eller lif, sjukdom eller helsa, o moder, äro frågor, stora visserligen för en hvar, och för en mindre stark man, som jag, i hög grad vigtiga. Men det finnes dock något, inför hvilket tanken på dem måste försvinna, och det är öfvertygelsen om, hvad som är sannt och rätt. Och derföre måste jag offra hem, vänner, fädernesland, helsa, ja, om så fordras, lifvet, allt, allt hvad som är menniskan kärt och dyrt“. Ännu länge samtalade moder och son, men den unge mannen stod fast i sin föresats, och han gick att vidtaga mått och steg för att sätta den i verket. Det var tre år sednare. På sin dödsbädd låg den unge presten Henrik. Han slumrade. Ansigtet syntes tärdt. Var det sjukdomen ensam, som hade plöjt dessa fåror? Sakta lemnade den åldrige läkaren sin plats vid sängen. Henriks mor smög sig efter honom, och när båda hunnit i det yttre rummet sade hon: „O min Gud, jag kan ej mer. Doktor! är det ännu något hopp, eller måste han dö? O, bedrag mig ej, säg sanningen, huru hård den än må vara“. „Min fru, jag brukar aldrig dessa småsöta, förbannade, välmenta lögner. Ja, det är hårdt att beröfva er hoppet; men föga vunne ni på, att några timmar längre lefva i ovisshetens qval. Ni måste bjuda till att med ödmjukhet underkasta er; inom några timmar är kampen slutad.
Äska de fleste borgenärerne ”Urtima Ting, varde det utsatt, att genast ”efter sex månaders förlopp hållas;” så har Jag funnit, att, då tillbakaflyttningen från den hittills stadgade fatalie-timman vid HäradsRätter, kl. 7 om aftonen, till kl. 12 middagstiden, skulle, enligt Förslaget, äga rum endast i afseende å Concurs-måls behandling, men den förra fatalie-timmen bibehållas för alla andra vid HäradsRätt fö - 65 II. 388 Den ia Mars e. iu. rekommande mål, komrae en sådan olikhet troligen att verka till förvillelse och, särdeles i början, innan allmogen hunnit vid förändringen blifva van, beröfva mången borgenär sin rättmätiga fordran; äfvensom att, om än, å ena sidan, genom bibehållande af det nuvarande stadgandet, att inställelse-dag i Concurs skall utsättas till andra rättegångsdagen af det Ting, som näst efter sex månader infaller, någon gång kan hända, att inställelsedagen inträffar ett Lagtima Ting sednare, än behofvet fordrar, så uppkommer likväl, å den andra, den menliga följd af det föreslagne förändrade stadgandet, att om ett Ting börjar en eller få dagar före slutet af de föreskrifne sex månaderne, borgenärerne ofta försattas i ovisshet, huruvida de vid berörde Ting böra sig inställa eller icke, hvilket förhållande icke är förenligt med den bestämdhet, Lagstiftaren, särdeles i fråga om fatalier, bör iakttaga. På dessa grunder har Jag funnit Mig icke kunna gilla och antaga Edert berörde Förslag, i följd hvaraf den jemväl föreslagne förändringen af redactionen till 5 Cap. 17 § af sig sjelf förfaller. J håfven ock föreslagit ett förändradt Formulaire till borgenärs-ed i Concurs-mål, samt att, med upphäfvande af Kongl. Förordningen den 22 October 1818, det föreslagne formulairet måtte intagas i Concurs - Den 12 Mars e. ra. Lagen, hvars 5 Cap. 18 § i följd deraf skulle undergå förändring.
Folkmängden uppgifves lill 2,201 mankön och 2,976 qvinkön, tillsammans 5,177, eller nära T’n del mera än år 1847, Handlandes antal uppgick till 54 och hade ökats med nära Edel. Desse handlande, bland hvilka 13 vunnit handelsrättighet enligt Handels-Ordningen den 22 December 1846, begagnade 46 betjenter. Fabriksidkare voro 20, eller lika mångå sorn år 1847, och använde 96 arbetare, deribland 4 barn under 15 år. Handlverkarnes antal hade gått ned j-del till 106 och vid handtverkerierna användes 91 ge - 15 saller, 119 lärlingar och 15 andre arbetare. Antalet af dem, sorn idkade handtverk eller annan handtering såsom försöjningsmedel, uppgick till 50. Om till grund för handlandes och näringsidkares välstånd lägges beskattningen för deras rörelse, så skulle, öfver hufvud räknadt, i årlig inkomst belöpa å handtverkare 100 R:dr, handlande 225 R:dr och fabriksidkare 350 R:dr och, vid jemförelse med förhållandet derutinnan år 1847, handlandernes välstånd minskats i samma proportion, som deras antal ökats, handt verkarne befinna sig på enahanda ståndpunkt och fabriksidkarnes välstånd ökats med s-del; och då sålunda en stor del näringsidkare icke funno utkomst af sitt yrke, hade hjelpmedel dertill måst sökas, synnerligast i jordbruk. Sjöfart idkades med två ångfartyg och nio segelfartyg och hade icke undergått anmärkningsvärd förändring. Handeln å stadens torg med hvarjehanda landtmannaprodukler fortfar att vara lika liflig sorn tillförene.
Kort derefter, men ännu innan korrekturläsningen var alldeles slut, inlemnades på byrån — jag mins inte från hvem, och detta blir nu säkert svårt att fa utred t — en afskrift af ett telegram från Rosenmuller, hvilket alltså hade kommit nästan samtidigt till en af de omtalade danska skandinaverna — bland hvilka Ploug nämligen icke var — och detta stämde förträffligt med Sohlmans meddelande. Detta försäkrade nämligen om ett bindande skriftligt löfte från kung Karl och afslöts med de orden: » Far kommer med drängarna; äldsta bror (d. v. s. nuvarande Kung Oscar) går frivillig med. » Icke heller detta telegram innehöll något åläggande att underrättelsen skulle vara en djup hemlighet. Deremot måste detta meddelande, som ju i det väsentliga blott var en omskrifning af Sohlmans, men som dessutom medförde en särskild nyhet, ytterligare styrka Fredrelandets redaktion i dess beslut att offentliggöra sitt telegram derför att det syntes som om kunskapen om konungens beslut på två vägar hade hunnit till de två meddelarne. Samma afton kom — som likaledes kan ses af » Fiedrelandet » for 16 December — ett nytt telegram från Sohlman, som upplyste, att det var ett personligt beslut af konungen utan att ännu något afgörande försiggått i statsrådet, och nästa förmiddag kl. 1 berättades i ett tredje telegram att depescher afgått till makterna och att det gjorts stora beställningar till hären o. s. v. Men intet af dessa telegram häntyder på att man hade önskat eller väntat något hemlighållande. Man har likväl förebrått D: r Ploug, att han handlade obetänksamt med att trycka telegrammet, derför att han derigenom komprometterade kung Karl och — när resultatet slog fel — derjemte sig sjelf. Men innehöll då telegrammet något, som skulle kunna kallas osannolikt, eller till-kännagaf det icke just hvad man hade god grund att vänta?
Mahr icke eller tyckes hafwa stad» gat betz nådiga tanka, ulan öfwerlemnac til Standens yogare underdåniga förestående, fordras en mera Kwerläggning, med bibehållande sa mål af hufwudföremälet, Jordbruket i det hela, som af en hwars enskillda och särskiilda i Lag stadgade rättigheter. Ibland jord of olika äispc>stkmr>s-ratt för Jnnehafwaren ar äfmen arfmejord a landet, som wäl kan säljas och förpankas, men icke borrtskänkas, hwadan jag trott sä beskaffade Egendomar icke eller böra sakna all ripmarksamhet wid undantag af kegostämmas owilkorliga bestånd eller akmindstone wid stadgandet af bestämningen för »rrenäs-tiden. Wid salu eller förpantning af sadan jord ar i Lag Bördemans rätt bibehållen, men utstrackes längsta stämmodag, ju närmare en mans alder, desto mer sättes Innehafware» i ulftand at betaga akmindstone närmaste arfwinge dest bördesrätt genom et obetydligt utsättande ärrenäs-belopp, som icke eller kunde nekas Jnnehafwaren at för flera ar ester fin lifstid, medan han leswer, upbära och cjuiusri, i hwiiket fall börden endast wore clumerigus, da jag wäl hade rättigheten, men K«nom en sadan föregången erkus blifwic ucur stand satt komma uti wepkellHa achMgMt^ fgube föll M lsy» LZ8 I afseende harpa och da Kongs. Maj:t i sörsta prnpofiimnen nädigst förklarat sig wittja bibehålla urgamla helgdm as bordesrätten, hemstattes i all ödmjukhet, om icke Herr Grefwe», ?rcstäsmen och Ommenäeuren, samt Herrar Ledamöterne täcktes lisspsLLivs
Riksgälds-kontorets skyldighet att liqvidera äldre, till betalning vederbörligen fastställda, kronofordringar; innehåller samma föreskrift i detta hänseende, som 21 § af 1858 års reglemente; men då Riksgälds-kontoret numera har fått sig uppdraget att genom upplåning på stadgadt sätt anskaffa do medel, som utöfver kontorets ägande, dertill disponibla, kontanta behållning erfordras för do detta verk åliggande utbetalningars bestridande, och då det synes mindre lämpligt, att under nuvarande kredit-förhållanden, vidare bibehålla en bestämmelse, till följd hvaraf lagligen pröfvade och fastställda fordringars ägare skulle vara nödsakade såsom liqvid för dessa fordringar mottaga särskilda obligationer, hvilkas på förhand bestämda ränte-fot icke uppginge till den lör andra fordringar då allmänt förskrifna räntan, har Utskottet ansett den härom i slutet af nuvarande reglementes 21 § tillagda bestämmelse böra utgå. Andra Afdelningen. Riksgälds-kontorets löne-fordringar.
Slut ligen och som Banco - Fullmägtige «ti Sjtats-ttistoiters härhos äterföljande Betänkande, icke funnit »agre flere till B mquens åtgärd framsatte ämnen, Utom fortfarandet af Riksgälds-Comoirels långt före dctta tiKagde Disronträtt af R:dr 600,020, e»not 2 Procents ränka , böra Banco - Fullmägtige deröswcc enr Dm iz December. 77S endast ».bedja sig Högloft. Banco-Utskottets för» ordnande. Slockholm den 2 December 1829. ksbirn kersen. L. k.axerbcio§. ^kcscbt Hare. 6uscak klurrg) . ?sr äam. Dillon. (larl kl. Oläsnbur^. Wedelin. k. tillbom. k.ars 0!rt'on. , L. kink. Enligheten med Originalet intygar: kl. IckelsmZlur. Hans Excel tens Herr Grefwe Uuutl» Som det war i anledning af Stals-UiskoltctS Finan» ce.projeck, och dct deruti förestagne biträde as Banco» Wcrket, som remis; kill Banco Utskottek skedde, och Banco UlstottelS nu inkomna utlåtande star i sä mycken gemenskap med Fiuance planen , sär jag ödmju» keligen hemställa, om icke berörde Ullätande mätte re» milteras till Stats-Utskottet för att tjena detsamma till ledning och rättelse wid upgörandct af den nya plan, som deraf torde blifwa en följd. Herr von 8cbulr:enbsjm, vsvick. Del upläste Betänkandet om ytterligare biträde» frän Riksens Ständers Banque är un de termer sörsattadt, som man af det Höglofl. Banco. Utskottets wärde Ledamöter och kunnige BancoiFullwägkige bordt sörwänta. Högloft.
Domstolens flesta ledamöter trodde, att den skog, som blefve från skifte undantagen, sedermera ej borde få skiftas, utan att alla delegarne derom vore ense; och då, i händelse en härmed öfverensstämmande föreskrift komme att meddelas, densamma blefve tillämplig å all skogsmark, som från skifte undantogs, syntes det i 5 mom. af 12 Kap. 1 § Skiftes-stadgan särskildt för de norra provinserna förekommande stadgande böra upphäfvas; dock utan att sådant skulle ega inflytande på den rätt, delegare i skogsmark, som enligt nämnda stadgande redan blifvit från skifte undantagen, nu eger att fordra densammas skiftande. Justitie—Rådet Alexanderson var, beträffande frågan om rättighet att framdeles begära skifte å den undantagna oskiftade skogsmarken, i så måtto skiljaktig, som Justitie-Rådet hemställde, om icke stadgandet kunde blifva af det innehåll, att samma skog sedermera ej finge skiftas, med mindre antingen alla delegare voro derom ense, eller ock, vid någon delegares bestridande, skiftet pröfvades kunna ske utan Kongl. Maj:ls Nåd. Utön hans märkliga men, i hvilket ämne, då tvist uppstår, fullständigt utlåtande borde meddelas af skiftesmannen och gode männen, som hade att med ärendet vidare förfara, på sätt i 6 Kap. 2 § sagdt är. Justitie—Rådet Iggeström yttrade: »Med Högsta Domstolens flesta ledamöter instämmer jag väl deri, att till ifrågavarande stadgande böra läggas nödiga bestämmelser, dels i ändamål att bringa detsamma till likstämmighet med åberopade föreskriften i 10 Kap. 3 § Skiftes-stadgan, dels ock i fråga, huruvida dylik i samfällighet lemnad skogsmark skall allt framgent förblifva oskiftad eller sedermera må kunna underkastas skifte; men jag kan deremot icke deltaga i hemställan derom, att den skog, som från skifte blifvit undantagen, icke skulle få delas med mindre alla delegarne derom voro ense.
LM. fläsk \ a 3 R:dr 24 sk ... 2: 30. — tt oxe å 29 Rd:r ... 1: 39. ■— 1 får . å 2 R:dr 32 sk ... 1: 16. — i gås ä 1 R:dr 32 sk 20. — 20. — 10 ägg å 24 sk : 12. — 1 lass hö :. å 9 R:dr 8 sk ... 4: 28. — 5 kärfvar halm \ a 16 sk ... 1: 32. Enligt 1748 års Kongl. Förordning, utgår den med alterum tantum af gamla kronovärdet, eller Salpeterhjelpen: 3 tunnor jord 1 tunna fårgödsel 1 dito aska 3 lass ved 2 kärfvar halm . 2 dagsverken å 12 sk 1: 12. — 24. Skj utsjärdspenningar 1: — 373 — Dagsverkspenningar : 6 ökedagsverke» Summa 14: Stockholm af Kongl. Krigs-Kollegii Indelningskontor de» 15 Januari 1848. J. A. Hasselström. LitC N:o 1,091. Afskrift. Stockholm den 9 December 1845. Till Konungens Befallningshafvande i Malmöhus Län, angående utbetalning af entreprenadmedel för karaktershus vid Öfverstebostället Hilleshög. Tit: Kongl.
— I allmänhet var det icke utan, att ju Thorild gerna ville betrakta landets Magnater, Capitalister och högre Ämbetsmän såsom sina kassaförvaltare. Att understödja Snillet, ansåg han för deras egentligaste pligt. Och huru kunde de då använda sitt mynt till något bättre, än att understödja honom? – Hvad särskildt beträffar lofsången öfver Forsmark: så är den sannerligen, bland hans större skaldestycken, det artistiskt bästa; eller det, som är mest ”poem i form”. Vi antaga, att Ugglas läste det med tacknämlighet. Hvad valuta det eljest inbragte, är mig obekant. I slikt afseende förblef, bland alla Thorilds Gynnare, Tham den säkraste att anlita. Han var, om än icke en fullständig hjelpare, dock af dem samtligen den både frikostigaste och längst uthållige. Hvad han tänkte om ”problemet för Thorilds lif”, eller om den verldsomskapande revolutionsplanen, skall snart visa sig. Mellertid var Thorild sjelf så belåten med sin epistel, att han ännu ett år derefter, eller i Augusti 1788, skref derom från Upsala till Heurlin: ”Det brefvet du tycker så om, för sitt Utomordentliga, är – det är sannt – det märkvärdigaste papper nu i Europa. Det var till Pehr Tham; och jag begärde sjelf det åter. Det är dock – blott ett bref; och jag skickade det som ett exempel af hvad jag gör, när jag (såsom man påstår) gör intet”. – Så mycket större blef hans missnöje, då Tham behandlade det ”märkvärdigaste papperet i Europa” såsom ett document lagdt ad acta, hvaröfver det vore bäst att yttra – ungefär ingenting. Upsala den 22 Oktober 1787. Jag fick M. N. Herres bref; det är: jag hade ett lifligt nöje. Men – så litet, i ett så stort ämne! M. N. Herres spartanism i styl och tankeart är mera för en redan fullbordad storhet, än för en till sitt mål sträfvande. Den har en köld, en hvila – en mognad af visdom; – men den lemnar mig liksom ensam på jorden, och gör min eld till en yrsla.
Åkommor, såsom följder af fylleri och oordentlig lefnad saknas icke heller. Inom de flesta socknarue finnas examinerade barnmorskor, men i några bibehållas ännu oexaminerade, ehuru följderna af deras okunnighet mer än en gång beröfvat de qvinnor, hvilka nödgats begagna deras biträde, helsan för lifstiden, någon gang lif vet. Vaccina - Patienters antal. Undcrhållsdagar. Underhållskostnad. Äfven häri visar den fäderneärfda fördomen stundom sitt menliga inflytande. Statsbidrag. De från Länet utgående statsbidrag hafva under qvinqvenniet utgjort följande belopp: Eller i medeltal 164,478: — 8; varande uti dessa belopp inberäknade så väl statsoch riksgäldsmedel, som diverse verks, annorstädes debiterade och restantie-medel. Den för år 1850 utförda summan utgöres, efter afdrag af 11,034 R:dr 39 sk. 8 r. föregående årens reslantiemedel, af: R:dr s. r. Statsmedel 91,049: 40. 3. Sjömanshusens debitering — Skillnaden emellan grundräntornas och kronotiondens belopp efter statspris och markegång 49,886: 28. 10. 50,861 42 10 Sum ma 209,898 11 2 Berättelse öfver Westcr-Norrlands Län för åren 1846—1850. 11 82 Dessa medel bestå af: Skillnad emellan statspris oell markegång 49,886: 28. 10. Gärde spannmål Skogsoch stubbören Mantalspenningar Handtverkares Gerningsören Bötesmedel Dödsfallsoch avancements-besparing Besparing af Landshöfdingens f. d. resepenningar Båtsmans vakans-afgift Lappmarks ecklesiastik-medel Bränvinsbränningsafgift Fjerde hufvudtitelns besparings-medel Raspoch spinnhus-medel Tiondeoch hammarskattsjern Skogsrekognition Summa Statsmedel R:dr 140,936: 21. 1.
Men vare sig hos man eller kvinna, verkar den gängse fin-du-siécle hallstämpeln synnerligen motbjudande på mig. Och sällan har något synts mig så välbehöfligt, vara ett så verkligt ord i sinom tid, som då frö- ken Mathilda Eoos i sin roman » Skepp som förgås i stormen » i ädel harm, jag skulle nästan vilja säga med manligt mod, riktade sin lans, ingalunda såsom våra kritiker — som det syntes mig. ganska orättvist och kortsynt — ville påstå uteslutande mot fröken Ellen Keys bok, utan mot hela fin-du-sié- cle-uppfattningen. Hur lyckades hon icke på kornet träffa de moderna sofismerna och paradoxerna, den moderna slangen, hela den pretentiösa, men i själfva verket så flacka jargonen. Det är dekadansen hon velat träffa in i hjärteroten, och hon har lyckats. Hon har låtit den framträda så- väl i dess mera menlösa och förtäckta form som i dess vederstyggligaste, den motbjudande tragedi, för hvilken Wejerlingdramat i det verkliga lifvet gång på gång fått tjäna som föredöme. Det sköna har onekligen fått träda tillbaka för det sanna och det goda, då fröken Roos — en andra Fredrika Bremer — i denna sin bok låtit konsten tjäna som medel för vinnande af människovänliga och sociala syften. Säkerligen uppfattade fröken Roos till fullo det offer hennes, konst fick bringa, säkerligen insåg hon, att en roman sådan som » Skepp som förgås i stormen » hvarken kommer att förstås eller läsas, då de tidslyten och de missförhållanden, mot hvilka hon riktade sitt anfall, ramlat eller af nötts. Och måhända är den stund, då många af de förskämda, moderna idéerna och åsikterna måste vika, icke synnerligen aflägsen, ty ligger det icke i närvarande tidsriktning något så osundt, öfverdrifvet och måttlöst, att det borgar för att den skall blifva hastigt öfvergående? Och hvad litteraturen beträffar — den litteratur, som, låt vara, i ett än så estetiskt raffineradt omhölje, offrar åt en förskämd smak genom förhärligande af otyglad lidelse, af frivol njutningslystnad, framkallar den dock icke öfvermättnad? Blir den icke i längden osmältbar?