Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Man har äfven och icke ulan skäl anmärkt, all del varit önskligt, om i delta förslag kunnat närmare än hvad som skett uttryckas hvad, sorn skulle sältas i stället för sjelfskrifvenheten, att således R. o. Ad:s valsätt blifvit i grundlagen intaget emot hvilket, om det berott af min enskildta tanke, jag icke skulle haft något att invända. Jag tror likväl, ali om Utsk. inlåtit sig i lagstiftning i delta fall, hade sådant i väsendtlig mån hindrat framgången af Utskrs förslag. Icke blott vid delta utan äfven vid flere föregrde tillfällen, hafva vi sett, alt tankarne om det bästa sättet för R. o. Ad. att genom val representeras, hafva varit och åro inora delta hus serdeles skiljaktiga och säkerligen äfven inom de andre Stånden. Någon möjlighet för R. o. Ad. att härutinnan förena sig torde väl finnas, men att sådant kan ske inom de öfrige Stånden, vågar jag knappt hoppas. Man hyser fruktan för den osäkerhet, hvilken förslaget härutinnan lemnar, och jag nekar ej dertill, all skäl ju förefmnas. Men vi böra ihågkomma, att om detta förslag vid en kommande riksdag vinner R. St:s bifall och följaktligen Konungens sanktion derå begäres, kan densamma icke lemnäs förr, än de serskilda Stånden till K. M. inlemnat en i öfverensstämmelse med detta förslag upgjord vallag. Vi hafva t. ex. vid 1840 års riksdag, då R. St. beslutade en förändrad organisation af Statsrådet, sett, att K. M:s sanktion derpå icke följde förr, än R. St. bestämt lönerne för Konungens rådgifvare. På samma sätt måste uti förevavide fall tillgå. K. M. kan icke lemna Sin sanktion 214 Den 27 Maj f. m. förr äQ förslag till vallag blifvit af II. St. till Honom ingifvet. Detta leranar ganska mycken säkerhet, ty om också vallagen icke upfyller allt, hvad man personligen önskar, bör man likväl vara förvissad, att den icke innebär något för fäderneslandet vådligt.
Land tm. yttrade, att han visserligen ansåg hvad Gr. v. Fersen nu begärt blifva en följd af R. o. Ad:s redan fattade beslut, men likväl alltför gerna ville till Ståndet hemställa, om det behagade bifalla Gr. v. Fersens nu förnyade framställning. Hr Hjärne: Jag har ingenting emot bifall till hvad Gr. v. Fersen sednast föreslagit; men jag anser ett sådant beslut öfverflödigt, emedan den rättighet, som skulle reserveras, i allt fall är R. o. Ad. förvarad, då ifrågavar. betänk:n inkomma. Grundlagen lägger intet hinder för ett Stånd att besluta, i hvilken ordning målen skola till afgå - Den ig Januari e. m. 369 rande företagas, och jag tror således den propos., hvarom Gr. v. Fersen nyss anhållit, vara alldeles öfverflödig. Men deremot har Gr. v. Fersen gjort en annan begäran, hvarpå afseende hittills ej blifvit fästadt, och som jag tager mig friheten understödja. Han har nemi. föreslagit, att prot.- utdr. rör:de den nu beslutade inbjudningen måtte redan denna afton uppsättas och justeras, för att så mycket förr komma de öfriga Stånden tillhanda; och derom anhåller jag, att propos. måtte blifva framställd. Gr. von Fersen: För min del anhåller jag visserligen om den åtgärd, Hr Hjärne omnämnt, men jag anser något R. o. Ad:s beslut derom ej erfordras; ty om prot.utdr. i afton kan uppsättas och justeras, kommer sådant säkerligen utan något Ståndets beslut att äga rum, och jag har derföre ej begärt någon propos. derom. Jag vill icke vidare ifra för den proposition, jag nyss begärt, utan önskar blott, att R. o. Ad. ej måtte komma att ångra, det Ståndet icke reserverat sig rättighet att afgöra, hvilket af Constit.Utskrs betänk:n först skall pröfvas. Då ingen instämt i mitt förslag att bevara 11. o. Ad. en sådan rättighet, vill jag icke insistera derpå, och anhåller endast, att detta mitt yttrande må i prot. intagas.
M e t är den ljufligaste majdag i detta Herrens år 1897, och rundt omkring den gråtimrade torpstugan står skogen, den stora vida skogen^ med nylöfvade doftande björkar och skyhöga granar med rödvioletta blomvippor på sina breda vågiga draperier. Inne i skogsskymningen hoppa solstrålar öfver de tätt strödda granitblocken och framlocka här och där hela strålknippen ur glimmerkornen, samt leka » tag fast » på mossan, som ligger likt svällande kuddar öfver klippstycken, hvilka tyckas vara brutna ur tusende väldiga bergsjätte borgar och slungade ut öfver den fagra skånska skogsbygden. Röda och gula primulor lysa i skogsbrynet och liljekonvaljen börjar öppna sina klockor emellan ormbunkarnes sammanrullade bladknyten, bland lingonoch blå- bärsrisets fina klockblommor och smultronets hvita stjärnor. Och öfver all denna obeskrifliga fägring, öfver detta framvällande och svallande lif i växternas värld, fladdra flockar af färgrikt skimrande fjärilar, kvä- där göken sin kärleksvisa i kapp med trast och bofink och vilddufvan kuttrar förtroligt där uppe i granens topp. Men från det maj sol rinner upp tills hon sänker sig bak västanskog förnimmes aldrig en mänskoröst uppstämd till sång; inga barn jubla i lek på de blomprydda backsluttningarna, endast hårda klingande ljud från stenhuggarnes hackor blandas med fågelsången och bära budskap från människans värld. Från det ensliga torpet kommer ändtligen kvinnan, som vi värfvat för att koka vårt kaffe. Öfver sitt trasiga lifstycke har hon dragit en noppig trikåväst, köpt i någon bod, samt knutit ett rent förkläde öfver sin tunna kjol. Hon dukar nu upp åt oss och sig af våra medförda matförråd på en ofantlig stenhäll, på hvars ena hörn taklökens vackra rosetter sticka upp ur löt " och mossa och linnean spinner sina fina bladrankor kring den låga flata hällens skrofliga fot.
Denna nådiga framställning hafva Rikets Ständer tagit i öfvervägande ; och alldenstund Rikets Ständer tillförene, vid anvisandet af extra medel för bestridande af Expeditions-Utskottets Förslug tili underd. Skrifvelse N:o 240. 191 garnisonerande truppers af arméen malhålluiugs-kostnader, varit af den åsigt, alt manskapet bör med tillräcklig föda förses, hafva Rikets Ständer, då genom afslutade räkenskaper behörigen blifvit utredt, dels ali, i följd af inträffad pris-stegring ä de flesta lefnadsförnödenheler, den för år 1856 uppkomna bristen i tillgångarne för ifrågavarande mathållning uppgått till det i E. K. M:ts nådiga proposition upptagna belopp, dels oek att Femte Hufvud-Titelns allmänna besparingar icke lemna någon tillgång tili betäckande af denna brist, funnit sig, till förekommande af oreda i räkenskapen och förvaltningen i allmänhet, särskildt böra anvisa (b; af E. K. M:l för ifrågavarande ändamål äskade medel, hvadan Rikets Ständer, pä sätt E. K. M:t begärt, till ersättande af den i lillgångarne för flottans matrosers och uppfordrade båtsmäns mathållning för år 1856 uppkomna brist, beviljat ett anslag af 22,042 R:dr 23 sk. B:ko eller 33,063 R:dr 71 öre Riksmynt, att från Riksgälds-kontoret utbetalas. Hvilket Rikets Ständer, lill svar i ämnet, härmed få hos E. K. M:t i underdånighet anmäla, framhärdande Rikets Ständer etc. Slockholm den 25 Februari 1858. i\:ö Uppläst och godliändl tios Ridd. och Adeln den 24 Febr. 4858.
Då jag vid många föregående tillfällen lifligt nitälskat derför, att de vanprydande byggnader, som på Riddarhusets gårdsplan för närvarande finnas, måtte borttagas, och gården på ett lämpligt sätt ordnas, är det med ledsnad jag vid detta tillfälle finner mig förhindrad att biträda det af Utsk:t i sådan syftning afgifna förslag. De invändningar, som deremot blifvit af flere talare sakrikt framställde, anser jag icke kunna bestridas. De äro hemtade dels från ekonomisk synpunkt och dels från svårigheten att sätta förslaget i verket, utan att allt för mycket rubba klubbrummen. Jag har mycket tvekat, huruvida jag skulle deltaga i denna diskussion, emedan det tillkommer Riddarh.-Direktm att verkställa R. o. Adois beslut i frågan; och då Direktionen såsom en persona moralis afgifvit sitt förslag, anser jag det ej fullt lämpligt, att någon af dess ledamöter framkommer med något deremot stridande. Men den meningsskiljaktighet, som i afseende å denna angelägenhet gifvit sig tillkänna, torde förklara mitt uppträdande vid detta tillfälle. Jag finner mig dervid först och främst föranlåten att anhålla 0111 afslag å Utslcts hemställan, i öfrigt hafva tvenne förslag blifvit väckta, det ena af Frih. Alströmer och det andra af Frih. Leuhusen. Det förstnämnda af Den 16 Juni. 679 dessa förslag närmar sig ganska mycket de åsigter, jag inom Direktionen förfäktade, vid det tillfälle då Direktionen egde att afgifva utlåtande i anledning af Stadsfullmäktiges hemställan om afstående af en del af Riddarhusgården. Nämnda hemställan blefaf R. o. Ad. underkänd. Nu har Frih. Alströmer framkommit med ett förslag i något när enahanda syftning, hvilket dock ej torde vara så stridande emot R. o. Ad:ns berörda beslut, att icke Hr Gr. o. Landtm, kan derå framställa propos. Emellertid lemnar det saken i ovisshet, och allra minst kan jag godkänna det med det amendement, Hr Trolle föreslagit.
Likväl och då Bevärings-manskapets inrättande åsyftar, att tillsammans med den stående hären bilda landels fullständiga försvar, måste ock vapenöfningarne för della manskap ordnas så, att de lemna någon borgen för uppfyllandet af detta ändamål. Enligt nu gällande stadgande skall vapenöfning med Beväririgs-manskapet ega rum hvarje år, men då endast med årets l:sta klass samt med dem af föregående årens klasser, hvilka, af en eller annan orsak, tillförene icke undergått vapenöfning. De af Rikets Ständer, för detta ändamål, anslagne medel afse likväl endast 14 dagars inölo, hvaraf, då derifrån afräknas inoch utryckningsdagar samt 1 å 2 helgedagar, blott 10 å 11 egentliga öfningsdagar återstå. Att denna tid, såvida dervid afses att emå någon väsendtlig öfning, är allt för knapp, det har länge varit insedt och öfverklagadt, ej allenast af alla, som hafva närmare kännedom om militäriska förhållanden, ulan äfven af dem, sorn, saknande denna spccielare kunskap, likväl nitälska för ett rätt ordnande af fosterlandets försvar. Denna korta så kallade vapenöfningstid kan ej vara att betrakta annat än såsom ett medel att utplåna den farhåga för krigstjensten, hvartill de, egentligen af otjenliga organisalions-åtgärder föranledde olyckor under 1808 och 1809 årens fälttåg gåfvo grundad och förklarlig anledning; men sedan det numera torde hafva lyckats att, genom omvårdnad och ändamålsenligt undervisningssätt, återväcka ungdomens militäriska lynne, samt hos densamma inplanta förtroende och håg för det ärofulla kall, hvartill den är egnad, synes tidpunkten åtminstone nu vara inne, då man borde börja bibringa Beväriugs-raanskapet någon mera insigt och erfarenhet såsom fäderneslandets sjellskrifne försvarare. Liksom hvarje annat yrke måste äfven krigare-yrket inläras och härtill fordras tid, 108 Bil. M 3 lill Kongl. 1Maj:ts Nåd. Prop. Ni 1, om Statsverket 1886.
Att då, enligt 24 §:n uti de af Rikets Ständer vid 1828 års Riksdag fastställda Reglementariska föreskrifter för Låne-Contoirens Organisation och Förvaltning, Banco-Fullmägtige ej allenast ega att pröfva , huruvida hinder icke möter att till Låne-Contoirs-Direction öfverlemna en af Revisorer gifven decharge, hvilken också beror af Fullmägtige att godkänna, utan. äfven hafva sig förbehållit, att när som helst, antingen genom någre af deras egne Ledamöter, eller genom Ombud, i afseende på Låne-Contoirens förvaltning anställa improvisorisk eftersyn, det synes icke vara lämpligt, att åt Directeurer vid Låne-Contoir, sjelfve underkastade Controll af Bankens Styresmän, uppdraga en hufvudsaklig granskning af de sistnämndes åtgärder. 3:o Att en sådan brist på ämnen till skicklige Revisorer icke finnes , att de skulle behöfva sökas bland Låne-Contoirens Directeurer; hvarföre dylika motsägelser, som de ofvannämnde, lätteligen kunna och böra undvikas. Banco-Utskottet tillstyrker vördsamt, det Rikets Ständer må besluta: Att Ledamöter i Directionerne öfver Piovince-Låne-Contoircn icke $ Battco-Vtikoitttt Betitikandt. Ar.*o 16. må kunna väljas, eller anses behörige till deltagande i Revisionsförrättningar öfver Stats-, Bancooch Riksgälds-Verken. Hvilket vördsamt underställes Rikets Sländers närmare bepröfvande. Stockholm d, ao Februarii 1829. N:o 17, Memorial, rörande na gr a i Banhem Räkenskaper vid 1827 års slut balancerade Summor, hvilka, oberoende af hvad som i sammanhang med Allmänna linanceRegleringen vidare kan i fråga komma, Utskottet ansett böra. till fulla beloppet eller till någon del afskrifva5.
Af detta kakalorum blef en följd att hr S. fick skapliga roler, men om det var ovanan att stå i första ledet, räddsla eller annat, det gick ej bra. Tenoren var som instrument charmant, men för klen för operasalongen och isynnerhet hofkapellet, och skådespelaren fanns ej. Och denna höst har hr Strandberg ett tu tre i icke ovigtiga pointer öfverträffat den begråtne t. f. dansken i hans bravurrol, Romeo! Jag tillstår öppet att min förvåning öfver den gynnsamma Strandbergska metamorfosen var så stor att qjelfva herr — Arvid Ödmann ej kunde förvåna sig mer. Hr Strandberg hade fött röst, operaröst, han hördes och hördes förträffligt, låt vara att den utsökta Gounodska instrumenteringen betydligt bjelpte under. Hr S: s röst är af samma klang som hr Odmanns i dennes första sudium, samma ungdoms-skära, oförderfvade glastimbre. Som en Strandberg egnar, sjunger hr S. mer naturtroget musikaliskt än hr ö., hans fras är oftast synnerligen musikaliskt korrekt. Tonbildoingen i höjden börjar taga sig, de begge första gångerna hr S. tog höga h förmärktes en viss snäfhet och lindrig skärpa i ljudet, men sluttonen var som ton betraktad af alldeles ypperlig beskaffenhet, väl kanske ej så bred som föregångarens, men låogt skärare, vekare, reot försmältande i timbre, m. e. o. idealet af en lyrisk tenors höga h i svensk smak. Men mer än vid en ton — » som dock bara är en ton », som Duprez brukade säga — föste vi oss vid uttryck srikedomen i rösten, som särdeles i 5: e akten slog oss med häpnad. Endast någon gång har hr Ödmann åstadkommit något liknande (såsom vid ett galaspektakel med Grabow (Julia) eller i Carmen (vis å vis LuccaJ.
O;o ps ^ctis - Xgsrnes uti Oeneral-Disconten inkatts Silkver utöfver Berss belöpsnäe fonä »— 16,666 16,666 16,666 16,666 Ilo kvliliiooer LreBit-Lscllar, lerliferacls meB 75 proLentr väräe, gör ut! Utom Benna penninge6ock kar alltiB Ban^uen til förlag för Dircovterna ock Dan xs Kletallsr m. m. emellan 5 » 4. klilkioner ltikzBaler ut! omlopp. Det kuppyneraa, st sär 6et närvsrancle äger Bao^uen en specie tilgäng — Igsnnin inkättningar sk Silfver sntages älven st Banc^uen Isnar ps lo sr Aätie-v^garne ut! Osnersl-Oisconten lsärs inlemna Silfver, L5 prvLenk Itilcvä. 666,666 O:o 6e minäre Discont-LolsZrn Z5Z-Z54' Bancpien koper ärligen Silfver kör ness vink! eller Lkverklcott, kom utkores til — Dlo me6 en ärlig /^mortiskements - fon6 sk Riksdaler 400,000, kan ut! Silfver, ris vaikvkinaöerna akäragSL, minäkt erksllas ViMrnmans Lanc^usns Lxecio-I^oncl Os Lanc^uen antogs kunna utgifva ^.äel 8e6- Isr, utöfver clek» kp>-cis trlgsng, gör 6et en tiläkning sk ltlksclaler filläggse Lsncpiens kupponersäs vink sk f)isconterna SaI6o, utelöpancle Sms Lre6it - Secllar efter körttL Beslikstionen — >— —- Summ» Kikzelsler KealiLtion meä olik.3. koncl. Kliil'o >.
Jag hör icke till dem, som älska statsskuld quand méme, som tro att blott en Stat genom utländska lån skaffar penningar in i landet, så skall dess välstånd upblomstra. Jag tror icke heller, att i de länder, som vanligen citeras i detta afs., statsskulden varit orsaken till välståndet. Tvärtom, möjligheten af ett statsskuldsystem ligger i ett förutvarande välstånd i dessa länder. England har gjort sin statsskuld först för det Amerikanska kriget, och sedan för kontinentalkriget; också var dess skuld störst år 1815, och har sedan så småningem amorterats. Frankrike har för sin statsskuld att tacka sina revolutioner och sin krigslvstnad. Belgien fick sin statsskuld till följe af revolutionen och skiljsmessan från Holland, hvartill sedan kommit lånen för anläggande af jernvägar; men Belgien är en så uteslutande industriel stat, att man kunde på förhand med full visshet inse de stora fördelarne af att betacka landet med ett nät af jernvägar. Om vi nu öfvergå till våra egna förh:den, så får jag ännu en gång uprepa, att jag icke älskar statsskuld och skulle helst se att den kunde undvikas. Men det kan den icke nu, ej blott derföre att jernvä garna äro nödiga för att höja vår industri och vårt välstånd, utan äfven med afs å en annan sak, som är ännu vigtigare, nemi. vårt fosterlands försvar. Det är klart, att då alla andra länder i Europa anlagt jernvägar, så ega de derigenom ett lika mägtigt anfallssora försvarsmedel. Vi hafva i år sett, huru hela armékorpser på jernväg förts från Österrike till Italien och ställts uthvilade på slagfältet. Vi hafva äfven sett huru Frankrikes kejsare med otro - Den 1 f> Februari f. m. 4fi!» lig skyndsamhet öfverförde till Italien 120,000 man, samt huru på 5 dagar en massa pontonredskap transporterades från Strassburg till Genua. Våra grannar hafva också skyndat att tillegna sig detta mäktiga vapen, och det land, som ligger midt emellan, vore redlöst, om det försummade att äfven skaffa sig detsamma.
Uppå derefter framställd propos., antog R. o. Ad. voterts-proposln me<l uteslutande af orden: ”i följe nf föreslagen indragning af hästar vid Lifgardet till häst och Kronprinsens Husar-reg:te.” Utskts yttrande öfver 3i:sta punkten upplästes. Undert. Ridd.Secret. lillkännagaf, alt PresteSt. gillat voler:s-propos. och att BondeSt. vidblifvit sitt förra beslut, med förklaring, i anledn. af Ulskts derom gjorda hemställan, alt 5låndet ansett berörde beslut vara derutinnan tydligt oell klart, att Ståndet för ifrågavar. ändamål endast beviljat 644>'66 r:dr 32 sk. b:co, oberäknadt de af rotefrihets-afgiften utgående 22,5oo rsdr. Frih. Cederström: Det Ilederv. BondeSCs förklarande af sitt beslut, att det nemi. är helt tydligt och klart, att BondeSt. icke menat annat än 644,'66 r"dr 32 sk. med sitt beslut, då det likväl uttryckt sig så att 666,666 r:dr 32 sk. beviljades och de 22,5oo r:dr skulle ingå till Riksg.cont., innefattar ett så särdeles märkvärdigt bidrag lill historien om StalsUtsk:s förhandlingar vid denna riksdag, och sätt alt uppfatta frågan samt redogöra för beslut till att öppna utväg för BondeSt. att genom en förklaring komma i tillfälle att nedsätta dess beslutade anslag ifrån hvad BondeSlts förra prot.utdr. tydligen innehåller, nemi. 666,666 r:dr 32 sk. till 644,>66 r:dr 32 sk., att dervid ingenting annat är att anmärka, än att man måste beklaga möjligheten alt ettUtsk. kunnat tillåta sig något sådant.
Uti ofvanberörde Memorial har Herr Majoren uppgifvit det de orsaker, hvilka i hans tanka skul’e lägga hinder i vägen för Jordbrukets uppkomst och förkofran, voro förnämligast: att Importen af varor år från år öfversfiger Exporten : att silfret undandrages näringarne, och dels förvaras på kistbottnen, de’s försmältes till dyra urnbärliga Toilettsoch Bordpieser; att närings-friheten a r inskränkt: att utrikes Spannemål införskrifves af andra än Allmänna Magazins-Directionen , som , i händelse behofvet någon gång så skulle fordra , ensam borde äga rättighet göra en sådan införskrifning : att en mängd syslolöse, öfverflödige Betjenter underhållas och således tagas från Jordbruket, der de bättre kunde behöfvas och användas: att ganska många arbetsföre personer dels sätta sig Inhyses, dels åt sig uppbygga Backstugor utan någon Jord att odla, och dels bosätta $ig uti så kallade Fäbodar, hvilka alla personer antingen icke kunna förmås att med arbete biträda Jordbrukaren, eller ock låta betala sig fyradubbelt mera än andra: att Fattighus och Arbets-hus dels icke finnas till iiödigt antal, dels ock äro organiserade på ett sätt som icke svarar emot behofvet och ändamålet: att luxén äfven bland arbetare och tjenstefolk tagit öfverhand, dertill Gårdfarihandlande anses vara orsaken, och slutligen att svåra vägar skola hindra communicationen och gö - Deri 27 Juli. gora afsättningen af Landtmannens egna varor bade kostsam och obeqväm; hvilka alla olägen' heter Herr Majoren önskat, att Riksens Hög. lofl. Ständer måtte genom vidtagande åtgärder afhjelpa. Utskottet får i affedning häraf förklara,' att då Riksens Högloft.
Jag vill alldeles icke upptaga frågan, huruvida vapensköldarne här behöfde på ett annat sätt ordnas eller ej, ty detta tror jag att vi kunna öfverlemna lill Ridd.directionen; men det är det sätt, hvarpå detta förslag blifvit framstäidt, nemi, under förutsättning af antagande vid nästa riksdag af det förslag, hvarigenom R. o. Ad:s representation skulle komma att upphöra, som gifvit mig anledning att hos R. o. Ad. nu begära afslag på denna Hr Munck af Rosenschölds motion, emar det hvilande representationsförslaget blifvit af R. o. Ad. samt 2:ne andra RiksSt. med ovanlig majoritet förkastadt, och enär det synes mig, att, ifall delta förslag emot förmodan vid nästa riksdag skulle blifva antaget, det då är tids nog att väcka den fråga, som motionären nu framställt, och bestämma hvad man derefter skall göra med denna sal. För det närvar, yrkar jag afslag på detta betänkande. H. Ex. Hr Gr. De la Gardie: Som jag i mitt förra yttrande glömde omtala, att då Hr Munck af Rosenschöld endast ganska lösligt afgifvit förslag i den förra motionen huru vapensköldarnes ordning skulle förändras, så tror jag det vara bäst, alt R. o. Ad. öfverlemnar detta ordningsmål till den auctoritet, åt hvilken R. o. Ad. i vida vigtigare mål lemnat sitt förtroende. Frill. Rehbinder, Fredr. Wilh.: Då denna Hr Munck af Rosenschölds motion blifvit väckt långt efter motionstidens slut, och utan någon rimlig anledning, så vågar jag anhålla att den malte blifva af R. o. Ad. afslagen eller lagd till handlingarna. Frih. Boye, Fredr.: Det är verkligen icke fägnesamt att finna, att här nu åter skall uppstå en varm och ifrig debatt öfver en så indifferent sak, som denna. Jag auhål - De ii J Juni. 9* ler ntt få för eder, mine herrar! berätta, huru det tillgått med dessa vapensköldars ordnande.
Deremot skulle, efter hvad en Ledamot af Utskottet, Herr Borgmästaren Hjertström upplyst, ej allenast någon sådan lagfart å ofrie tomter ej kunna äga rum, utao en långifvare, ofta okunnig om slike egendomars rätta natur och egenskap, någon gång kunna äfventyra, att deD pantförskrifne fastigheten genom uteblif - 9© Deri u JuniijJ', m. ven betalning af "tomtören återfölle från in-S pehafvaren till Staden, och någon betalning af den emot pantförskrifningen försträckte sura», man således ej k«nde derutur utsökas. Vid sådant förhållande och då inteckning om den skall innebära den dermed åsyftade säkerhet, alltid måste förutsätta något fast, oflyttbart och orubbcligt, hvarutur, utan afseende på Ombyte af ägare, och utan behof för längifvaren att, vid förgträckningen för sin säkerhet beräkna annat än giltigheten af sitt fordran, värdet af fastigheten och beloppet af äldre inteckningar, betalningen må kunoa utsökas samt ett motsatt förhållande skulle föranleda till en olämplig förbländning af inteckning i fast egendom, med pant af lös egendom, hvarunder besittningsrätt alltid ansetts inbegripen, och i hvilken sisstaämnde egendoins flyttbara egenskap ligger orsaken hvarföre säkerhet deruti, vid skeende pantförskrifningar, endast genom sjelfva öfverlemnandet ansetts kunna gifvas, får jag, instämmande med hvad ofvanbemält* Utskotts Ledamot i sitt serskilta votum anfort, vördsammeligen tillstyrka återremiss af Betänkandet. N:0 3, Herr Ehrenborg, Co/per: Af de frågor rörande inteckningsväsendeti vid innevarande Riksmöte förekommit. Ijcn ti Juni i /■ nu 9* äro otvifvelaktigt de, öfver hvilka Högloft. Lagutskottet uti det nu upplästa memorialet sig utlåtit, bland de vigtigare, då förslagen åsyfta att åt inteckningar och inteckningshaf-rvare bereda en större säkerhet än hittills, och ined detsamma, en större lätthet att emot pant* förskrifning af fast egendom kunna erhåll» psnningeförsträckningar.