Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I moraliskt hänseende är depravationen ibland tjeustefolket på landet tvifvelsutan större och af mera förderfligt inflytande på det stora heia inom samhället, än uti städerna; ty åtminstone uti de större städerna finnes polis, som tvingar deras försummade och bristande uppfostran inom behöriga gränser, men sä icke på landet, der man kan säga, utan att hafva sagt för mycket — att der finnes ingen polis. Kronofogdeoch länsmanspolisen är i sanning för gammalmodig och för litet aktad, till följd al svagheten uti sjelfva institutionen och personalens omöjliga ställning till allmänheten i afseende på att kunna upprätthålla på landet någon verklig polis. En polispersonal, som är aflönad genom boställen med jordbruk, och som dertill är oförhindrad att bibehålla sin ställning ändock dess medlemmar kunna utveckla sitt jordbruk derhän, att de blifva verkliga possessionater, kan lika litet uppfylla sin bestämmelse, som om man kunde tänka sig en sådan efterlåtenhet beträffande polispersonalen i hufvudstaden, att dess medlemmar, med bibehållande af sin ställning, tillika finge egna sig åt industriel företag, såsom grosshandel, viktualieeller kryddkramhandel, eller åt en välloflig krögerirörelse. Dertill bidrager ytterligare till omöjligheten af landtpolisens rätta handbafvande det förhållande, att kronofogdar och synnerligast länsmän, jemte ofvannämnda egenskap af possessionater i större eller mindre skala, tillåtas vara auktionister och homme d’affairer åt hvar man, och hvilket förhållande sträcker sig ända intill fjerdingsmännen. Dä till förhållandet af en sådan polis lägges allmogens efterlåtenhet, att icke säga vanvårdande i allmänhet af sina barns uppfostran, jemte det att folkskolan hvilar i händerna på Kyrkan och presterne, så kan man veta på hvilken bildningsgrad den stora mängden af tjenstefolket sig befinner och hvilka utsigter till upprätthållelse det aldravigtigaste moment af ett samhälles tillvaro har för sig, som är husbondeväldet.
hufvudet mot nattduksbordets skarpa kant, såg rakt framför sig på täckets blomstermönster med en trött blick och mumlade slött: » Synd mot den helige ande hvarken i detta lifvet eller det tillkommande » Detta var icke dröm — det var hennes egna onda tankar, och de voro icke ofria, oansvariga! JE. Wn. Husgerådet. Aseptin. (Forts.) Undertecknad, Iduns månad redaktör bortrest. af medarbetaren Huskurer. c h l o r e t. ferric. i tidningen ' dr under göromå / en juni skötas hr Pehr J. Wallin. Hellberg. Iduns byrå och expedition under måndagar, Acet. Morph .. __ g r. Caryophyl. 50, h v a r a f tages 25 ä 30 droppar hvar annan timme. Niimar. Asta. jista. Fönster trädgården. Rosodling för rum. Asta. Omplantering af krukväxter. Bakning. Grahamseller sundhetsbröd. 1 lisp. sammalet hvetemjöl, 2 kannor mjölk, 1 skalp, s o c k e r, 1 skalp. s m ö r. Konservering. Ett billigt medel. Naftalinet efterlemnar ej nå- gra fläckar. annonser som beröra familjekretsen. — Annonser mottagas endast genom S. Gumaelius annonsbyrå och hos redaktionen. Abonnentsamlareantagas .. S / t vtlja särskildt fasta uppmärksamheten på Iduns lämplighet för platssökande och platsutbjudande annonsörer, äfvensom för alla öfriga slags S A N D G R E N, Hushållet. Apelsinskal b ö r man ej förkasta. D e t t a sylt kan förvaras öfver år. Bra sätt att salta kött o c h fläsk. A n m. Svesack. Af elektricitet torde ni ha föga eller ingen hjelp att vänta; hellre då badbehandling. Edert utslag hade behöft noggrannare beskrifning. Försök emellertid den salva, som finnes angifven i svar till Fru Hulda 2) i n:r 11. Sigrid. Ni kan vara fullkomligt lugn för, att kräfta ej uppkommer af denna orsak. Rådlös. Se råd till X. Y. 2. i n r 11!
1 anledn. häraf , får jag förklara, att lika litet som R. o. Ad. behöfver frukta för opinionens dom, i händelse R. o. Ad. skulle reformera sig sjelf, lika litet anser jag denna reform vara ändamålslös, tvertom tror jag den skola lända R. o. Ad. till nytta, hvilka förkastelsedomar den så mycket omnämnda allmänna opinionen än må öfver Ståndet fälla. Hvad sjelfva sättet för R. o. Ad:s ombildning angår, anser jag visserligen Gr. Frölichs och Frih. Palmsljernas förslag förtjena afseende, men måhända är en och annan restriction nog sträng, och dit räknar jag stadgandet, att den civila 94 D e n 14 Juni e. m. tjensteman, som icke uti 20 års tid varit i Statens tjenst skall vara berättigad, att deltaga i R. o. A:s representation. En tjensteman kan under loppet af 20 är vara extra ordinarie. Hans omständigheter kunna vara sådana, att lian icke ens vill hafva någon ordinarie tjenst, men han har icke desto mindre tjenat Staten pä ett sådant sätt, att han både bör vara berättigad att deltaga i Ståndets öfverläggningar, och ega den upplysning samt erfarenhet, som göra honom till en nyttig ledamot inom Ståndet. Likaledes har Frih. Palmstjerna föreslagit, att endast graduella examina vid akademierne skola bereda inträde i Ståndet. Afven detta anser jag vara en nog långt sträckt restriktion. Man vet nemi., att vissa examina, hvilka icke äro graduella, såsom hofrättsexamen fordra nära nog lika högt kunskapsmått som juris-kandidatexamen. Afven bergsoch eancellie-examina fordra denna högre grad af kunskaper, och alla dessa examina äro således af den beskaffenhet, att de böra berättiga till inträde i Ståndet. Jag anser så mycket heldre dessa modificationer böra äga rum, som sällan någon hinner, att genomgå nu uppräknade examina förr, än han uppnått den ålder, som är föreskrifven för inträde på Riddarhuset.
Då kostnaden såväl för kanoner, som för fordon, är beroende af de konstruktioner, som kunna blifva antagne, och, hvad kanonerna beträffar, af det ämne hvaraf de förfärdigas, antingen jern eller stål, hafva kommitterade, som icke ansett sig tillkomma att ingå i pröfning af dessa tekniska frågor, icke heller kunnat uppgöra några beräkningar öfver erforderliga medel för artilleriets bringande i det skick de föreslagit; helst den för de nya kanonerna använda materielen redan är äldre. Då fästning»-artilleriets styrka och beskaffenhet beror på de bestyckningsplaner, som kunna blifva uppgjorda med stöd af den erfarenhet, som det ännu under utveckling varande nya artilleriet kommer att lemna, med deraf föranledda förändringar i fästningskonstruktioner, hafva kommitterade ansett dessa frågor icke tillhöra området för deras handläggning. Sjukvårds-materielen har redan, i sammanhang med frågan om arméens sjukvård i fält, blifvit af kommitterade behandlad Bil. A. Beräkning öfver kostnaden af nedannämnde persedlar för en styrka af 15,000 man: En halsduk Rdr — 55. » vapenrock (materialier) — Ett par klädesbyxor » 11: 25. » kalsonger » » 1: 80. » linnestibletter » » 1: — » linnebyxor » » 4: 30. En lägermössa » 60. Ett bandoler med lifrern m. m » 9: — En kopparflaska med rem » 5: — » mattornist » 3: — Summa Rdr 98: 50. KRIGS-FÖRVALTNINGEN. Kongl. Maj:t har uti dess nådiga bref af den 16 Juli 1861 och den deruti innefattade instruktion för komitén till utarbetande af underdånigt betänkande uti åtskilliga landförsvaret rörande frågor behagat, i 6:te punkten till komiténs besvarande framställa »kan och bör krigsförvaltningen un»dergå någon förändring ledande till mera enkelhet, redighet i öfversigten deraf och besparing med »behållande af nödiga kontroller?» För besvarandet af denna fråga har komiténs uppmärksamhet främst bordt fästa sig vid sammansättningen och verksamheten af det centrala embetsverk, som nu eger ledningen och öfverinseendet af arméens ekonomiska angelägenheter.
En jemförelse mellan föreståndaren för Alnarps landtbruksinstitut och Bektorerne vid de Högre Elementarläroverken torde vara icke olämplig, ty dessa äro i likhet med den förre både föreståndare och lärare. Nåväl, bemälde Rektorer hafva i lön 4.000 rdr och dessutom 500 rdr i hyresersättning. Det synes mig då åtminstone icke vara ringa tilltaget, att tillerkänna föreståndaren för Alnarp en kontant lön af 6,000 rdr. Då denne (enl. Statskalendern) sjelf är lärare i Statsekonomi, må han icke misstycka, att jag finner det vara en mindre god hushållning med Statens medel att tillägga honom en så stor lön, ty det torde vid sådant förhållande icke böra förvåna, om från samtlige Rektorer vid elementarläroverken en anhållan framställdes, att dem måtte tillerkännas enahanda löneförmåner. Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att derunder hade yrkats dels bifall till Utsk:ts hemställan oförändrad, dels af Frih. von Schulzenheim bifall dertill med den förändring, att anslagsbeloppet nedsattes till 10,000 rdr, och dels af Hr Stuart bifall till samma hemställan med nedsättning af anslagssumman till 8,600 rdr. Härefter framställde Hr Gr. o. Landtm. f"rst propos. på bifall till Utskits hemställan oförändrad, hvarvid svarades många ja jemte några nej, sedermera propos. på bifall dertill med den af Frih. von Schulzenheim föreslagna förändring, då svaren ut folio med många nej jemte åtskilliga ja, och slutligen propos. på antagande af Utsk:ts hemställan med den ändring Hr Stuart yrkat, hvilken propos, likaledes besvarades med månea nej och några ja, hvarefter och sedan propos. på bifall till Utsk:ts hemställan oförändrad blifvit förnyad samt med många ja och några nej besvarad, Hr Gr. och Landtm, tillkännagaf sig nu hafva funnit ja öfvervägande. Utslcts hemställanden biföllos. Den 14 April e. m. 231 34:de punkten.
Slagfältet med de kringströdda benen, som vid Herrens ord till Hezekiel fingo kroppar och lif Uppenbarelsebokens glashaf med eldpelaren, solen där öfverst och kring henne regnbågen de sju inseglen och de sju basunerna hvilka ämnen för vakna drömmar! Vid Uppenbarelsebokens sjette kapitel såg man i bilder de sex första inseglen brytas. Efter ryttaren på den hvita hästen sågos de tre efterföljande ryttarne, han på den röda, han på den svarta och han på den blacka hästen, bryta löst öfver jorden. Han på den röda hästen syntes mig vara den mest förskräckande. Jag uppslog texten och läste: »Och där utgick en annan häst, som var röd, och åt honom, som satt därpå, vardt gifvet att borttaga friden på jorden, så att de skulle slakta hvarandra, och honom vardt gifvet ett stort svärd.» Den trettonårige gossen stirrade på orden och förstod dem blott endels. Han förstod, att den röda hästen betecknar kriget, men han förstod icke, att detta kunde vara en straffdom. Huru? Kriget, som fostrar hjältar och segervinnare; kriget, som uppskakar folken ur deras dåsiga dvala; kriget, som är den frie mannens ädlaste yrke och tappraste bragd; kriget, som uppfyller historiens skönaste blad och hastigare än något annat för ett namn till odödligt rykte, skulle det vara en straffdom? Skulle det vara jämförligt med en ärelös strådöd af hunger och pest? »Borttaga friden?» Mesarnes frid? »Slakta hvarandra? Skulle det vara hjältars födkrok? Och medveten om sitt högre mannamod, öfvertygad om sin bättre insikt i världshistorien, tillslöt skolans unge latinare den tunga bokens massiva träpermar med ett öfverlägset förakt. Gå, skägglöse domare öfver människors handlingar och gudomliga rådslut; lifvet skall lära dig sofra domen. Vet du hvad kriget är? Kriget är den mänskliga lidelsen, ordnad i massor. Kriget är hat och mord. Kriget är nöd och död. Kriget är lögn och svek. Kriget är den starkes öfvermod och den svages förödmjukelse. Kriget hånar Guds lag och förtrampar människors.
Samt huru allt detta mä sä warda öfwerlagdt, b?stämdt och werkstäldt, att icke igenom en förhastad och öfwerdrifwen rustning, Landet! förtid sä belastas, att wid den inträffande anfallsstunden krigsbehofwen icke kunna ästadkommas? Äro af deri magtpäliggande beffaffenhct, att det, efter mintanka, hade warit högst lyckligt, om till deras ukweckling hade gifwits meta tid och rädrum, än närwarande omständigheter sy^ nas medgifwa. Mä jag ock förthy icke underläta för min del wvrdsammeligen förklara, att den widsträckta omfattning och granffning af detta ärende, som Högloft. Utskottets derom afgifne Betänkande utmärker, synas föga förenliga mH den dera anmanda korta tid. Om jag betraktade saken pä den Militairiska sidan, borde jag icke blanda mig derutinnan, utan öfwerlemna bedömandet deraf till dem, som derom äga nödiga kunskaper; men sedan ärendet blifwit i dett Ekonomiska wägen behandladt, och jemwäl i de flesta asseenden warit och ar af en siik behandling förtjent, sä torde det ocksä' tillätas mig deröfwer yttra mina tankar. Hwad således den första af oMförmälte frägor, nemligen om den erforderliga förswarssiyrkans storlek, angär, sa bör, efter min tanka och öfwertygelse, för bestämmandet deraf hafwas underdänigt afseende uppä Konungens Uti Nädrga skrifwelsen af dett Zi i förra mänaöen, anga ende Wargeringcns indragning, gifne nädiga proposition^ hwilken blifwit remitterad till Högloft. Utskottet, och följaktekigen bordt wara och blifwa rätta grunden för Utskottets öfverläggning och till afgifwande betänkande.
Majit och kronan ett belopp, som vid den af artilleri-afdelningens Kammar-kontor sedermera den 12 Oktober 1841, i öfverensstämmelse med Kammar-rättens föreskrifter, upprättade liqvid slutligen blifvit bestämd till 1786 r:dr 26 sk. 9 rst. banko, än ock sterbhusdelegarne efter aflidne Majoren J. Weinberg, hvilken i egenskap af förråds-officer varit Tygvaktaren Treslows kontrollant, att ansvara för detta ersättnings-belopp, för så vidt tillgångarne i den sednares sterbhus ej dertill vore tillräckliga; hvarefter och sedan Majoren Weinberg, innan ännu i saken blifvit dömdt, måst öfvertaga sysslomanskapet i Treslows konkurs, men år 1832 aflidit, utan att hafva kunnat för massan redovisa, samt besagda sysslomannabefattning sedermera öfvertagits af hans son Löjtnanten, J. P. Weinberg, som likaledes, innan redo - Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 82. 3 ‘ visning skett, med döden afgått, Rådhusrätten i Götheborg genom dom af den 29 Juni 1842 förpiigtat Majoren Wernbergs sterbhusdelegare att, inom en månad derefter, fullgöra redovisningen för sysslomannaförvaltningen i Treslows konkurs, vid påföljd att eljest i laga ordning ansvara Kongl. Majit och kronan för betalningen af hela den Lill ofvanberörde belopp fastställda fordran uti T restow s gäldbundna bo; så har Majoren Wernbergs efterlemnade enka, Jeanette Sahlstenuti en tili Kongl. Maj:t ingifven skrift i underdånighet anhållit, att enär, enligt ansökningen bilagdt bevis, bennes man vid sin död efterlemnat skuld utöfver tillgångarne och hon med tvänne oförsörjda döttrar, befunne sig uti alldeles medellös belägenhet, Kongl. Majit täcktes af gunst och nåd bevilja benne och döttrarne eftergift från gäldandet af ifrågavarande till ersättning ådömda belopp. Efter det Kongl. Krigs-koilegium, Kongl.
Hon lät då sina sköna toner ljuda ut i det innerligaste föredrag af Adams vackra, välkända julsång, ackompagnerad af förutnämnda unga brorsdotter. Som afslutning till denna enkla minnesruna, vill jag citera några ord ur det varmhjärtade tal, som kontraktsprosten Pettersson höll vid hennes bår: » Hvem bevarar icke i tacksam hågkomst de många tillfällen, då hon här inom dessa tempelmurar beredt oss verkliga högtidsstunder för att icke tala o m hennes deltagande i den sköna Herrens gudstjänst, hvilken hon icke gärna försummade, då hon gaf åt församlingssången en lyftning och klang, som man i allmänhet icke är van att höra i våra landskyrkor. Lägger jag härtill, att hon gärna ställde sin talang till förfogande, då det gällde något välgörande ändamål, gifver detta åt hennes lif för andra ett ännu djupare och rikare innehåll. Ingen vet, huru länge hon suckat under sitt lidande — hon ville icke störa andra genom att klaga öfver sig själf — visst är emellertid, att det blef henne till sist så öfvermäktigt, att hon önskade, att Gud ville låta henne slippa hä- dan, och hennes bön blef hörd, då döden kom som en befriare den l:sta sistlidna mars. » Uppriktiga sorgens och saknadens tårar fälldes vid hennes bortgång af många; utom hennes närmaste och vänner, för hvilka hon alltid varit en värmande och upplifvande solståle, begräto henne de många underhafvande vid Arsta, af hvilka hon var innerligt älskad — för hvar och en af dem hade hon ett vänligt ord och ett blidt leende. Så hvilar nu denna Fredrika Bremers sista skyddsling på den lilla fridfulla kyrkogården i V. Hanninge helt nära sin stora beskyddarinna, båda efter ett verksamt lif för andra bidande uppståndelsens morgon. A. S. Kvinnofrågorna vid 1898 års riksdag, A i år i frågor, som röra kvinnan, förfarit på det hela taget hyggligt och visliga. Visserligen har, en och annan brummat o m nymodiga påhitt, och det gamla talet o m kvinnans rätta plats vid hemmets härd, den dugande husmodern, strumpstickorna etc. har naturligen äfven nu förnummits.
Äldste Kammartjenarén Boman - 336': — Hof - Lakejen P. ' Almqvist - 100: - * 436 i Pensionairer nf Hand-Cassan Friherrinnan Manderström - 400: — Ofverstinnan Ehrengranat - 400; » * Transpotr 800: 16,803 24 5'te Sundet. 16g. 170. 1346 Den 14 Juli. Fru Laval Fröken Lovisa Sandelhjelm, som, enligt Kongl. Brefvet den 20 April 1814» bibehåller hela ilen af henne gemensamt med. sin aflidna Syster innehafde pension af A* M. Seinkneckt Fru Suthoff • Fru Stenius Fru Strålenhjelm loo: 66: 33: 16 : 33: 22 : 32. — 16. — 3S— i G. — 10. 8. ' Tillhopa årligen Härifrån afgår: Joh. Ad, Leyonmarck« Vördsamt Oen i 4 JuiU Uppläst hos Samtliga Riks-Stäriden deri 14 jrili; Vördsamt Memorial! Till följe af fen inom Corisiifutiöns TTtsicötiet väckt tnotiori; får CönStitutiöns-tJtskbtter höé Rikstens Ständer föreslå fett så lydande tillägg vid slutet af 6ö Regén ngs-lro fm teti: ”Uteslutande Privilegier å tid högst'fterfii ton år, för nya Uppfinningar, teller flya tellet? betydligen förbättrade Met boder i Konst telléf Näringsfång* varte likväl Konungen bbetäget, ätt fefter vedei böfandfes hörande bevilja. Hvilket förslag hoä Rikstens Ständer vördsamt antnäles j för ätt enligt f>6 §. RegeringsFormen behartdiaSa Stockholm dteri 13 Julii8i§; På Högloft. Riddersk; På Hög v. Prést-Siåhdeis •fih Ad. Uedämötfers
Frih. Rehbinder: Det af R. o. Ad. beslutade tillägg, som min inbjudning innefattar, .ansåg flertalet af Ståndets ledamöter vara Den 3 November e. m. nyttigt och behö/Iigt. Då jag, tinder samtal med flera ledamöter inom de öfriga RiksStm erfarit, att de vilja instämma uti inbjudningen, så får jag, då densamma blifvit 2:ne gånger bordlagd, och då det lider emot slutet af Riksdagen, anhålla, att inbjudningen måtte få afgå. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att då Frih. Rehbinders förevar:de förslag varit 2:ne gånger bordlagdt, det nu borde af R. o. Ad. afgöras. Gr. Lagerbjelke, Gust.: Då den af Frih. Rehbinder föreslagna inbjudning omfattar endast en af de punkter, hvilka R. o. Ad., i likhet med Ulsk:s förslag, förändrat, så, och då jag icke anser lämpligt, att inbjudningen uti ett så ofullständigt skick afgår, får jag vördsamt afstyrka densammas afsändande. Hr von Hartmansdorff: Jag har instämt i Frih. Rehbin ders förslag, och önskar att inbjudningen mätte få lill de öfriga Stånden afgå. Men om inbjudning skulle saknas för någon af de öfriga punkter, öfver hvilka R. o. Ad. fallal sådana beslut, som ej öfverensstämma med Utsk:s förslag, så föreslår jag, alt R. o. Ad. behagade inbjuda MedStm alt förena sig med alla de af R. o. Ad. i detta hänseende fattade beslut. Frih. Rehbinder: Enär jag instämt med pluraliteten, har jag ingenting emot, att inbjudning göres i afseende på de öfiige af R. o. Ad. vid detta tillfälle fattade beslut; men i afseende på Gr. Lagerbjelkes yttrande, får jag endast nämna, alt den af mig föreslagna inbjudning omfattar den vigtigaste af de utaf R. o. Ad. beslutade förändringar. Hr Carleson: Sedan nu frågan ytterligare blifvit väckt ora en ny inbjudning, anhåller jag att densamma måtte få hvila på bordet. Frih. Cederström, Rud.:
Den, son» bifaller första punkten af Ban - Den 12 Btcembar f. m. 553 coUtskottets Utlåtande, angående de föreskrifter, som må lemnäs för Bankens utlåning på fast egendom intill nästa Riksdag, hvarigenom högsta Låne-summan, som af en person må innehafves, blifvit bestämd till 2000 Riksdaler Banco, voterar Ja; Den det ej vill-, voterar Nej; Vinner Nej, kommer högsta Låne-sum^ nian, som af en person må innehafva?, att bestämmas till 6000 Riksdaler Banco på Fastighet å Landet, samt till 2000 Riksdaler på Fastighet i Städerne. Herr von Hejne: Jag skulle för min del önska, att ingen inskränkning gjordes för Städerne. Jag påminner mig icke, huru stort Maximi-beloppet der förut varit. I fall det varit 6000 R:dr, önskar jag, att det mätte få så fortfara. Herr Munck af Rosenskjöld: Jag får ä nyo meddela den upplysning, att Borgare-Ståndet redan fastställt Maximi-beloppet till 2000 R:dr. I följd deraf, och om den af Herr Grefven och Landt-Marskalken framställde Nej-proposition blir antagen genom Votering, hafva vi deruti gatt Borgare-Ståndet till mötes, och då hyser jag äfyeD det hopp, att Borgare-Stån - 554 Den 12 December f, m. det skall instämma med Ridderskapet och Adeln i den andra frägan. Harr Grefven och Landt - Marskalken förnyade den af honom förut gjorde voteringsproposition j hvilken af Ridderskapet och Adeln godkändes samt derefter anslogs, Sedan 43, 44, 45 och 46 <§. §. i Riddarhus-Ordningen blifvit uppläste , börjades voteringen klockan \ till 12 förmiddagen, och be funnos vid voteringens slut klockan half till 1 eftermiddagen, sedan en Voterings-sede! blifvit undantagen och förseglad , samt de öfrige Voterings-sedlame öppnade, rösterne hafva utfallit, som föijer: Ja — 67. Nej — s8.
RättegångsBalken, som 1801 års Kongl. Bref omformaler, ej kunna vara någre andre än de som upptagas i det senare Momentet af paragraphen, enligt hvilket partén må till Fnllmägtig nyttja Skyldeman, then i hans tjenst är , eller then han eljest häfver förtroende till; och att deremot i det nästföregående Momentet, enligt hvilket, för rättigheten att alimänneliga föra andras talan, fordrades Rättens tillstånd, en väscntelig tilläggning och förändring blifvit gjord, då enligt 1749 års Kongl. Förordning, äfven Academiskt Testemonium om Juridisk insigt blifvit stadgadt såsom villkor för nämnde rättighets utöfning,- hvaraf i min tanka följer, att nämnde Lagrum och Förordning icke kunna 6åsom sammanstämmige l?en ja Maj-i <?. »*.. oförändrade sfadganden, jemte hvarandra he~ $tå, utan att den senare mäste häfvas, om det förra skall i sin fulla kraft återställas. Då jag på denna grund afsfyrker en.aå beskaffad förklaring, sam Lagutskottet föreslagit, får jag, i frågan om hvad sam kan vaja lämpligt att för framtiden stadga, anföra * ntt. hvad Motionairen föreslagit, instämmer med, Kongl. LagCommittéeos i nain tanka rätisenliga åsigt, att nemligen, då det Er en hvar part tillåtit att sjelf föra sin sak så godt han kan, han ej: eller skäligen bör åläggas att i sitt (tälle sätta annorlunda qvalificerad person: och %tt vid tillämpningen af 15 Cap. 2 §. RättogångsBalken