Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men annonseringen hiille sig huf rudsakligast inom affärsoch handelsvärldens gebiet l Det finnes oinrkden, där annonssei.ingssystemet, om än ej helt och hållet förkastligt, dock ar mindre på sin plats, och - här öfverga vi utan vidare omsvep t.ill det, hvartill vi vilja komnia - vi afse då i främsta rummet hvad till det uppväxande släktets uppfostran och utbildning hörer. Naturligtvis menas ej här skolornas och de olika uppfostringsanstalternas oundgängliga annonser ocli anmälningar, lika litet som de s. k. legala annonserna. Nej, det är. emot det inom enskilda familjer, allra helst pk landsbygden, vedertagna bruket a t t vid valet af lärarinna uteslutande taga annonseringen till hjälp, som vi här skulle vilja rikta några anmärkningar. L å t oss skarsk&amp;da saken något närniare. En familj pH landet med två, tre, fyra döttrar, ofta en eller par söner, som skola aliisss upp&gt; till någon af storsk kol ans^ första klasser, önskar en lärarinna. blan sätter ihop en annons ?ed den för dylika litterära alster brukliga forinuleriiigen: * en skicklig guvernant, kunnig i språk, musik ocli alla vanliga skolämnen^ o. s. v. och insänder densamnia till en tidning, StockIiolms Dagblad, Dagens Nyheter, Idiin eller något annat af vira större annonsblad. Svar låta ej länge vänta p % sig. De strömma in från östan ocli vestari. Bref med skoloch prestbetyg, fotografier, intyg af alla slag formligen öfversvamma familjens postväskaNed allt detta material framför sig sätter iiu frun i huset sig ned -. fainiljefaderri bekymrar sig, frukta vi, oftast ej o m giivernenantsfrågan - för att utse en uppfostrarinna åt sina barn. Tack vare betyg och vitsord bör ju detta vara en sina1 sak. S % tyckes det, men vi äro öfvertygade om, att mer än en moder kiiiiner sig ganska rådvill och osäker, äfven efter det iioggrannaste stiidiuiii af de inknga svaren.
S. D. Föredrogs ånyo Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 45, angående föreslagen indragning af vice Presidents-embeten i Hof-Rätterne och förändrad benämning af Hof-Rätternes ledamöter, samt 0111 ordningen för förslag till ledamöter i Hof-Rätter och Collegier. Återremitterades. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Bevillnings-Utskottets Betänkande N:o 19, så väl i anledning af verkställd granskning af Post-taxorna för Inrikes brefvexiingen, som ock angående åtskilliga Postväsendet rörande motioner. S. D. Följande Stats-Utskottets Utlåtanden blefvo nu, vid förnyad föredragning, bifallna: N:o 157, i anledning af väckte frågor 0111 upphörande af den, skattlagde qvarnar och sågverk åsatte, grundränta. N:o 159, i anledning af föreslagne förändringen uti Upphörds-Författningarne, i hvad de angå afskrifning af efterlyste personers skatter och ådömde böter.' N:o 160, i anledning af väckt motion, dels om anstånd för invånarne i vissa orter af landskapet Dalarne med betalningen, dels afskrifning af skuld för undsättnings-spanmål. N:o 161, i anledning af motion om öfverlåtelse till staden Falkenberg af Kronans Tullbro öfver Etthra-strömmen. N:o 162, i anledning af motion, angående användandet och förvarandet af öfverskolts-medlen. N:o 163, i anledning af väckt motion om nedsättning i lösen för Dränge - Troi. TJtdr. d. ij Juni 1840. 363 och Öke-dagsverken till å Svartsjölandet belägne Kungs-ladugårdsoch Hofstall-ängar. N:o 164, i anledning af väckt motion om Kronoparken Ombergs försäljning till skatte. Från Vä 110fl. Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogos å nyo följande Utskotts bordlagda Utlåtanden, Memorial och Betänkanden: l:o Stats-Utskotlets:
Hon var mycket vacker, den vackraste qvinna jag någonsin sett, men hennes skönhet var stel och förfärlig som en andes, hennes åsyn isade blodet i mina ådror, och jag fruktade hvarje ögonblick, att hon skulle återkomma, för att anklaga oss och föra oss i fängelse för Andrews tillärnade brott. Vid ett sådant lif som vårt har man dessutom en sådan labyrint i sitt minne af större eller mindre öfverträdelser emot den vanliga ordningen och lagarne, att man lefver i en ständig fruktan för en undersökning derom; det är denna fruktan, som gör zigenarens lif så hänförande och är dess mest lockande behag, åtminstone efter Andrews påstående, men hos mig var förskräckelsen alltför stor för att vara angenäm, och det oaktadt erkänner jag fritt, att jag aldrig kommit i tillfälle att inrätta mitt lif, så att jag kunnat undvika densamma. Slutligen då solen redan gått ned, hörde jag den låga genomträngande och uthållna hvissling, hvarmed vi brukade signalera hvarandra; jag besvarade den genast och såg strax derefter min mor komma genom parken, men hon var icke ensam, hon åtföljdes af tvenne personer. Jag blef i början förskräckt och visste knappt, om jag skulle krypa fram ur hagtornsbuskarna, der jag gömt mig, men då jag närmare granskade hennes följeslagare, fann jag att ingen fara var på färde. Den ena af dem var en karl, mycket fint och väl klädd, med ett städadt och hyggligt utseende; jag fick sedan veta, att det var lord Hawerfields kammartjenare Morris, och den andra var en ung vacker qvinna i en något ovanlig drägt, som drog med sig en liten barnvagn öfvertäckt med en sufflett af grönt siden. Båda dessa personer syntes så förskräckta och bekymrade, att det genast frapperade mig, och jag tänkte inom mig: hvad finnes det väl för ett vidunder i parken härinne, som tyckes hafva skrämt vettet af alla, som komma derifrån?
Detta liar skett af den anledning, att Utsk:t föreslagit, att man skulle fiånträda den grundsats, som hittills varit gällande i vår inteckningslng, eller att den förmånsrätt, som åtföljer inteckningar, hvilka sökas vid domstolar å landet, skall beräknas från det ting, då inteckningen söktes, samt i stället antaga det nya stadgande »att förmånsrätt »för inteckning i läst egendom skall gälla från den dag, då in »teckningen vid rätten sökes.» Såsom motiv för denna lagförän dring ilar Ut3k:t anfört, att hvarjehanda olägenheter upstå för fastighetsegare, hvilka ämna belåna sin egendom, då de icke kunna på inteckningar erhålla penningar före tingets slut, emedan först derefter fastighetsegare!! kan förete det från tingets slut utfärdade gravationsbevis, hvilket utvisar de inteckningar, som gravera den belåuade egendomen. Det är visserligen sannt. att en sådan olägenhet för närv:de existerar, eller att den jordegare, som vill söka belåna sin egendom, icke kari genast få penningar, förrän tinget blifvit aflyst; men jag befarar, att man, genom den föreslagua förändringen, icke i delta fall skall komma målet en hårsmån närmare ån hittills. Förhållandet skulle i berörde hänseende blifva alldeles enahanda som förut; men en annan följd af denna förändring skulle deremot utan tvifvel upkomma, att nemligen personer lätteligen blefve narrade i afseende på säkerheten hos dokumenter, sorn visade att inteckningar i fast egendom i vederbörlig ordning blifvit faststälda. Detta kommer otvifvelaktigt att inträffa, sä vida icke domare iakttaga den försigtigheten, att, ifall inteckningar sökas på första rättegångsdagen eller någon af de följande, icke fastställa desannna förrän tinget aflyses. Men sker ej detta, kan den borgenär, som fått sin inteckning fastställd att gälla med förmånsrätt från första eller andra rättegångsdagen, hastigt beröfvas sin förmånsrätt, om under tingets lopp en förändring i eganiferätten upstår, och den nye egaren, innan tinget aflyses, presenterar köpebref och erhåller försia uppbudet.
Herr Franc Sparres motion och det beslut, som i anledning af densamma vid sista Riksdag fattades, tror jag visserligen var en hyllning åt de liberala ide'erna, och Den 23 Mars e. nr. en ganska vacker hyllning. Detstora, med landets folkmängd disproportionerliga, antalet af Sveriges Adel, och den i många afseenden, nu mera än förr, inom Familjerna öfverhandtagande medellösheten, påkallade visserligen åtgärder, hvarigenom Adeliga ynglingar skulle vänjas ifrån, att endast på den Militaira eller Civila banan söka sin fortkomst. Men att Ridderskapet och Adeln skall etablera Stipendier för dem, hvilka afträda den bana, som deras fäder beträdt, anser jag oriktigt. Jag tillhörde 1823, då beslutet fattades, minoriteten, och om jag hade behöft bekräftelse på den öfvertygelse jag då hyste, har jag i dag fått den, då jag afhört Herr Hjertås StatsEkonomiska afhandling. Målningen var ej fördelaktig, men den är beklagligtvis sann. Jag hemställer, om man med 160 R:dr, Svenska Bancosedlar> gifna åt några Adeliga ynglingar, som derigenom skulle indragas i näringarne, kan upphjelpa dessa näringar då vi, under de 30 år vårt samhälles skick varat, icke ännu hunnit få bort våra skråförfattningar. Het är genom en klok Ekonomisk Lagstiftning som näringarne skola upphjelpas, och åtminstone närmas den höjd, hvartill de, inom andra länder hunnit. Ett Riksstånd, en fjerdedel af Representationen kan ej, med någon fordel för dessa näringar, 20* 3oS O en Mars e. ro. gä Lagstiftningen i förväg. Skulle det dock kunna ske, fordras dertill vida kraftigare medel, än Stipendier af 160 R:dr Svenska Bancosedlar. Här har blifvit yttradt, att en Ryttmästare vid ett CavallerieRegemente blifvit en skicklig Färgare; och att han lärt denna sin konst utomlands.
Då jag anmälde mig, så var det för att begära upplysning om de öfriga Ståndens beslut. Af den upplysning, som nu blifvit meddelad, finner R. o. alt ett R. St:s beslut i denna fråga redan är fattadt, och jag hoppas derföre så mycket mera, att R. o. Ad. i sin helhet bifaller ett betänk., som är af så mycken vigt och så nödvändigt för det allmänna. Gr. Cronhjelm, Polycarpus Erik: Frågan om anslag till folkundervisningen tyckes -i allmänhet såväl inom som utom representationen hafva väckt så starka sympathier, att jag icke tror att R. o. Ad. skulle tillåta sig eller ens sälta i fråga alt vägra ett anslag lill detta ändamål, helst ett sådant redan blifvit gjordt till föremål för en K. propos. Frågan torde således kunna inskränka sig lill bestämmande dels af anslagets belopp och dels af den form, hvarunder det bör utgå, för att bäst motsvara sitt ändamål. I båda dessa afseendeu skulle möjligen något vara att invända emot Utskms betänk; men då det redan blifvit af tre Sfånd bifallet och således de facto redan utgör ett R. St:s beslut, så an - Den 19 April f. m. 603 huller jag, alt R. o. Ad. malle inskränka sig endast till bifall på betänk. Frih. Sprengtporten, Jacob Wilh.: Jag instämmer med de värde talare, som hafva tillstyrkt betänk., hvilket, efter hvad jag hört, redan är af lie Stånd bifallet. Men jag mäste likväl beklaga, att detta betänk, är uppstäldt utan full kännedom om förhållandena i hufvudstaden, der en tillämpning af Utsktns förslag skulle medföra ganska stora svårigheter. Sälundo är i mörn. a) sagdt, att afgiften skall anslås och utgå inom hvarje församling. Stockholms stad utgör en enda commun, och om anslaget der skulle gå särskildt till hvarje församling, så klefve deraf icke någon särdeles stor hugnad.
Vi äro emellertid öfvertygade om, vi emellertid hört fröken Munck — af helt att naturliga skai - — uttrycka den önskan, att den skall blifva fullt tillräcklig för de hennes porträtt ej måtte offentliggöras före hem, der pretentionerna beträffande lyx och ej äro allt för stora, samt utgöra eklaterandet af hennes trolofning med h. k. modesaker h. prins Oscar, bjuder oss grannlagenheten att en god ledning vid förfärdigandet af såväl gå denna hennes önskan till mötes. Våra enklare som bättre, ej allt för luxuöst utstyrda, drägter. ärade läsarinnor få sålunda stilla sin otåligHoffröken Ebba Muneks porträtt modehet till nästa nummer. I stället skola vi då Till en början hafva vi inryckt tidningen i Iduns hufvudnummer på så bereda dem en dubbel öfverraskning. Vi ämna nämligen utgifva nästa veckas nummer — sätt, / ' att den med lätthet kan skiljas från detta senare och hvardera vid årets slut st: f. på fredagen — redan på måndagen bindas för sig. Allt efter som tidningens eller dagen efter trolofningens eklaterande. Vi hafva derjemte blifvit satta i tillfälle att spridning ökas, skola vi emellertid i alla hänseenden utvidga såväl hufvudnumrct som då meddela det allra nyaste och utan jemoch mönsterbilagan. Handförelse bästa porträttet af fröken Munck, modetidningen till o. d. skola likaledes efter hand inhvilket hon suttit hos hr Gösta Florman, arbeten vår rymmas i modetidningen. framstående hoffotograf, för endast ett par komma oss så tidigt till dagar sedan. Idun blir den första tidning, Modebilderna hända från utlandet, att vår modetidning som kan meddela detta charmanta porträtt, hinner bli färdig samtidigt med att de hvilket för tidningens räkning skares å hr W. offentliggöras u tomlands. Meyers välrenommerade xylografska atelier härstädes. Redaktionen. Redaktionen. af Iduns modetidning med mönsterbilaga följer med detta månadens sista nummer. Vi hoppas, att det måtte falla våra ärade läsarinnor i smaken. Denna Ulla modeÄ r a d e et påstås ofta, att » modegalenskapen » nu nått sin höjd, eller, att den aldrig förr nått en sådan höjd.
Detta är ett skäl; men han har. ej nämnt det andra skälet, hvarför denna rättighet blifvit hela Svenska popuJationen fråntagen och endast tillerkänd åkerbrukare, nemi. att deri är nyttig för ladugården och att gödsel behöfves för åkern. Jag hemställer, huruvida man kan bränna brännvin af gräs. Rian har sagt, att potatoes kunde dertill användas; men der man ej har sädesproduction, har man ej behof af gödsel för åkern, och der finnes således icke det ena skälet, hvarför man tillerkänt denna rättighet åt åkerbrukaren. Sedan man sålunda fråntagit Svenska folket dess allm. rättighet att koka ett extract af säd, och gjort det af 2tne skäl, det ena, att åkerbrukarne hafva något att koka af, utan att köpa det, och det andra, att de hafva behof af det affall, som derigenom för åkern kan erhållas, så ser jag icke, hvarföre vi skulle gifva ifrågavar. små jordägare en rättighet att bränna enskildt och nästan utan all controll i skogarna, då för dem det sednare och egentliga hufvud-* skälet icke existerar. För de större jordägarne, hvilka man icke räknat, finnes en gräns vid brännvinsbränningen bestämd, sora icke får öfverskridas, ehuru stort deras egendomsvärde må vara, och då tyckes det vara skäl att äfven bestämma en gräns för de mindre jordägarne; men dessutom är beskattningen på de större redskapen så hög, att jag icke tror, att många kunna bränna med pistoriska verk, om den nu föreslagna beskattningen godkännes. Allt detta afser en förminskad hrännvinsproduetion, samt följaktligen förhöjdt pris derå, och jag är ej. af den öfvertygelse, att ett lågt brännvinspris ej skulle hafva menligare följder, än att några fyllhundar skulle supa ihjel sig, ty derförinnan skola de hafva lärt andra att supa, och fylleriet skulle sålunda fortfara, så länge någon man finnes, som kan supa brännvin. En gräns för fylleriet bör således sökas i svårighet att förskaffa sig denna vara.
Landtm, anhålla om proposition, att de här gjorda anmärkningarna vid ifrågavar. förslag må remissen åtfölja. Gr. Cronhjelm: För min del kan jag icke ett ögonblick vara af den tanken, att Landtm, icke skulle framställa proposition till remiss af ifrågavar. anmärkningar oell yttranden, emedan jag icke finner den rättighet hos hvilken majoritet det vara må, att betaga minoriteten rättighet att få proposition derom framställd. Frih. Boye: Jag skulle tro, att ett missförstånd håller på att åstadkomma en obehaglig discussion. Om jag icke oriktigt fattat Hr Gr. o. Landtnäs yttrande, tillkännagaf H. Ex., att med remiss af de nu i formfrågan gjorda anmärkningar skulle anstå, intilldess hufvudfrågan förekommer, då de deri redan anmälda anmärkningar kunna, jemte de förra, på en gång remitteras. Skulle jag fela häri, får jag vördsamt erinra, att minoriteten icke kan vägras att få de nu afgifna yttranden jemte remissen till Utsk. afleinnade. H. Ex. Hr Gr. o. Land tm. yttrade, att det skulle göra honom ondt, om någon af R. o. Ad. trodde, det H. Ex. ville lägga något hinder i vägen för ett beslut, att de yttranden, hvilka, i anledn. af formfrågan rör:de remissen af den Nåd. Skrifv. blifvit afgifna, skulle samma remiss åtfölja; hvilket så mycket mindre kunnat vara H. Ex:s mening, som II. Ex. nyss förklarat sig vara sinnad att i sammanhang med remissen af de anmärkningar, hvilka i anledn. af den Nåd. Skrifv. kunna göras, äfven föreslå remiss af hvad rör:de formfrågan blifvit yttradt. Då nu emedlertid åtskilliga ledamöter tycktes önska, att remissen af de rör:de formfrågan afgifna yttranden ju förr dess hellre måtte beslutas, ansåg I). Ex. sig böra gå dessa Hrrs önskningar till mötes och föreslog altså, att allt, hvad som d. 8 dennes och denna dag i anledn. af K. M:s Nåd.
» Du vet j u att pappa tänkt på dig, såväl som på syskonen, o c h du får din julklapp senare, det kan du vara viss på. » Lilla Klara lofvade allt, hvad mamma begärde, o c h bjöd också ärligt till att hålla sitt löfte, men visst sved det litet i sinnet, o c h tårarne voro ej så långt borta, när alla andra vecklade upp paket och behagligt öfverraskades af vackra gåfvor. Några småsaker föllo väl på hennes lott, men det var ändå så underligt tomt. Värst var det, att alla de andra af den unge pastorn blifvit ihågkomna med nätta o c h väl valda presenter, men icke den minsta småsak från honom föll på lilla Klaras lott. Och dock hade han, när han i höstas lemnade grannförsamlingen o c h gjorde sitt afskedsbesök i prostgården, sagt några ord s o m Men det var j u ej värdt att tänka^ därpå hon hade bara varit enfaldig, som gått o c h drömt och byggt på de där orden I Om hon blott kunde bli kvitt den underliga känslan af att något satt sig i halsen, så att hon ej kunde svälja, o c h om hon kunde låta bli att gråta » Till mamsell Klara » läste prosten utanpå ett tjockt bref, » att efter godfinnande mottaga eller förkasta. » Klara mottog brefvet och bröt det. Ett papper, som såg ut som en ämbetsskrifvelse, föll därur. » På kallelse af patronus i — församling har utnämnt och förordnat pastor till kyrkoherde därsammastädes, » läste hon ytterligt förvånad. » Det är j u fullmakt på ett pastorat, » stammade hon, » hvad skall jag göra därmed? » » Tag emot du, min flicka, tag emot, hvad du kan få, » uppmanade prosten skrattande; » men när du har fått pastoratet, så skall du väl hafva presten med, » tillade han o c h drog sin unge ämbetsbroder fram till den häpna och rodnande flickan. » Seså, min bror, nu får du föra din talan själf! » fortfor den fryntlige gamle, tog sin gumma under armen och begaf sig in i sitt eget rum, dit de öfriga barnen snart följde, lemnande » syster Klara » och » farbror pastorn » aliena.
Strömsholm dels ifrån de sanka beteshagarne; dels ock från de mindre tjenlige Föhlungsstallen, hvilka i brist af tillräcklige medel ännu icke kunnat ombyggas. Inka med hvad Riksens Ständer vid 1812 års Riksdag stadgat, finner jag att till StuteriDlrecteur bör antagas en redlig, kunnig och. värdig man, men då jag icke kan frångå den öfvertygelse att Chefen för detta Verk äfven måste förena grundelig kännedom om race hästars behandling, och deras dresserande till de serskilta ändamål hvartill de finnas vara tjenlige, nödgas jag äfven härutinnan skilja mig ifrån hvad Herr Öfverste Tersmeden anfört, och förklara att jag anser hvar oell en Stuteri Styresman hvilken icke förenar desse hufvudsaklige egenskaper såsom dertill högst otjenlig och oskicklig. Rika litet kan jag äfven dela Herr Öfverstens farhåga att Kongl. Commitéens upplösning skulle hafva till följd Stuteriets förstöring; tvertom tror jag att detta lika med alla andra Verk snarare skall vinna genom en förenklad, och deraf mera kraftfull Styrelse; Aldrahälst vid en tidpunkt då Stuteriet kan anses i det närmaste hafva uppnått det af Riksen^ Höglofl. Ständer åsyftade ändamål, och nu befinnes så väl i anseende till hästars antal, som deras godhet uti ett beständigt tilltagande. Härhos bilagde summ ariske sammandrag af Häste - antalet vid innevarande års början visar att utöfver det i Staten bestämde antal af T^po Hästar, 53 st. finnas af hvilka en stor del under loppet af året kuuna afyttra*-, Ståts-Utskottets Betänk anden! a a 8*f Hvad sluteligpn angar nödvändigheten att försöka ombyte af Styresman, blott af den orsak, att den nu på stället varande mindre gynnats af lyckan, så skulle jag emot en så beskaffad principe, om den någonsin kunde blifva ett ämne för Riksens Högiofl. Ständer eiler deras Utskotts öfverläggningar, på det högsta protestera.
million pund sterling, för att iterupprepa ' de så, minga gånger redan gjgrda, misslyckade)) d e n sig va ?a e n högeligen filantropisk, meii f ö g a. aff ihslrl ok, nation)). H. Ccid,cjö. Från landsbygden i ~verige. Pr %i det onndgängliga vemodet öfver den tid * soin gatt och %syiien af kvarlefvorna friii f örra sthtligare f örliållandeii, ar det iippfriskande att viinda blicken till den tid, som kommer och db nya typer, soin iiiotsv.ara de nya krafven. Mycket liar förändrats pB landsbygcleii i Sverige iiiider cle sista 15-20 åren och utveckliiigen liar gatt s % raskt frainBt, att de nya förli~bllandeiia redan litiniiit frainkalla en ytterst behaglig typ. J a g inenar de nya disponentoch ingeiiiörsbostaderiia pli, skdana stiilleii, dar iilan .icke varit bunden af tvånget att wdra nytta afu den &amp; mila 1ierrgåi: den - utan kunnat bygga nytt. Det är både vackert. och q t t det niönster, som redan liminit utbilda sig - dessa oljestrflkiia och fernissade eller ljusbruiiinålade trähus med breda,. spetsiga gaflar. och fraiskjutande tak, med. foiistreii saniinanförda i. ginpper och pi~idplanen frigjord från den gamla .fyrkanten -, %mit med dessa. rymliga verandor, for inbrgoii' och för kvällssol, livilka nian på de, stora herrgårclariia, af liiinsyn till den statliga gårdsplanen och galula stentrappan, s&amp; ofta inkte unclvara. Och. det kan icke nekas - aför mtideiis fordringar) ?. äro de nya bostäderna bra mycket bekvämare än m h g a af de gainla lierrgårdarne;. h v a o vidlyftiga.
Ja, nog har jag gjort en erfarenhet af sorgligt slag; nu på våren, då allt vått som finns samlar sig på landsvägen, tänkte jag att nu vore allt en » 10 cms kjol » bra att ha. Nå ja, beslut och handling — jag ta ' r min s. k. promenadkjol af tjockt tyg ' och klipper af den 8 cm rundt omkring, och jag riktigt jublade vid blotta tanken på, hur bekvämt det skulle bli på alla sätt: gå obehindrad öfver och förbi » pussar » på vägen, hoppa öfver diken och i skogen ej släpa på allt ris och bråte m. m. Men ingen » himmel utan moln »! Då jag fått min 10 cms kjol färdig och skulle göra min stora promenad, kände jag mig så märkvärdigt liten, och om jag mötte någon, hade jag benägenhet för att gå med böjda knän. Men höjden af harm erfor jag, då småsyskonen sade, att jag » ville visa mina nya knäppkängor » — då kände jag att jag ej var banbryterska för den korta kjolen, utan tog helst till det gamla — jag skarfvade upptill, hvad jag klippt af nedtill, och sålunda fick jag finna mig uti att få kjolen förkortad en 2 cm. Så nu känner jag mig mera belåten. Men kära Idun, tror du att många varit lika dumma som En stackars bondtös. * En moder har hos redaktionen anhållit om plats för följande behjärtansvärda vädjan till andra mödrar: Hur ofta hör man icke nu för tiden klagas öfver, hur dålig ungdomen är. Om det är sant, så ligger nog felet hos föräldrarne, som lämna de unga allt för stor frihet. Tron icke, I mödrar, fast er gosse är konfirmerad, att han då genast och bättre än förut kan taga vara på sig själf. Kanske tvärtom! Nu vill han anses för » en hel karl » och så litet som möjligt stå under sin moders uppsikt. I allmänhet får han nu också ett eget rum att disponera, och ofta ligger det långt från de andra rummen i hemmet. Detta ger då den unge, liflige pojken tillfälle till att gå och komma, när han behagar, och om han ock redan vuxit från en hel del själfsvåld, kan det dock sannerligen blifva ödesdigert att lämna honom för stor frihet.