Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Giftermåls» Balken, anser Preste,Ständer alt den skulle bidraga icke allenast till de mäst obilliga och härda följder för de Qwinnor, som genom löften af försäkrad vbrottslighet och trohet ingä i detze förbindelser, dä det skulle hända, att den förnedrades godkrohet härdare straffades än den förned, vandes trolöshet, utan ock att genom den sörestagne lagsörändring wägen till lättsinnighet och sedcfördärf »Utvidgades. När härtill kommer att Lag, Utskottet sränkänt barn, födde under bewisligt äktenskaps löfte, den arfsrätt och mödrarne den giftorätt, som är försäkrad i i §. § Cap. 7 §. ro Cap. Gistermäls-Balken hwilka lagställen såsom onämnde i bägge Lag »Utskottets yttranden, lära icke kommit i betraktande; sa ock wid öfwerwägande af obilligheten deraf, att kagen i afseende pä arfsrätt skulle wanwärdas i den stund tarnens egen oförmägaj, moderns belägenhet sch Faderns känslolöshet lämnade det utan stöd och förswar, kan Preste, Siandet icke annat än för sin del assia Lag-Utskottets förenämnde förslag, och tillstyrka ail iv §. g Cap. Gristermäls-Balken jämte de flere af detta stadgande sammanbundne laaställen sörblifwa hädanefter sä oförändrade de besinnes, kunnandes dek tliswa en ofelbar skyldighet af sädane personer, hwilka dylika äkta förbindelser ingä, men erhälla wederbörligk skillnads tillstånd, att förete laga bewis om afwikkrinq och giftorättens godtgörande, innan de i annar gifte fä träda. Enär Den 7 December. 405 Enär pä sätt förenämndt är 1 H. 5 Cay.' 7 §. 10 Cap. Giftermäls-Balken, jämte Kyrkola» gens stadgande i i §. 16 Cap. samt 14 §. 15 Cap. hafwa ett det närmaste samband med de lögställe»?
St:s sammanträdande hvart tredje år, räknadt från riksdags slut i st. f. från dess början, så har visserligen en arman praxis, alltsedan den treåriga mellantidens fastställande, härutinnan gjort sig gällande; men det har skett, icke till följd af något förändradt stadgande i grundlagen uti denna del; enär den, med undantag af utbytet af årtalet 5 mot 3, innehåller precist samma ordalag efler 1840 års riksdag, som förut. Men då man redan hunnit ett steg närmare lill riksdagarnes af åtskilliga åsyftade permanens, så ville man skynda att komma delta mål ändå närmare genom att utsätta tiden för nästa riksdags begynnelse till en tid, som, till tredje årtalet, motsvarade dåvarande riksdags början, icke mera, såsom tillförene, dess slut. Man var likväl icke genast så noga i delta fall, att man ville binda sig till en viss begynnelsedag, nemi. densamma, riksdag från riksdag. Nu synes likväl praxis vilja göra första mom. i 2 § Riksd.Ordn. med förbiseende af rätta meningen med dess andra morn., så strängt bindande, alldeles på Norrska viset, alt man skulle alltid fä d. 15 Nov. till lagtima riksdagarnes begynnelsedag, en dag så otjenlig i anseende till de svåra kommunikaiionerna; många andra omständigheter ali förtiga. Beträffande den politiska delen af frågan, torde det, vid närmare eftersinnande, vara orätt af mig att lemna den siste värde talarens anförande utan allt besvarande; och jag frågar då, om icke den ordinarie statsregleiingen mäste fortgå riksdag från riksdag, utan förändring, der ej sådan är fastställd? — Och hvad hindrar då att den äfven får fortgå inpå fjerda året? Och hvad åter den extra slatsregleringen beträffar, så böra vi ihågkomma, det vi hafva besparat \ af Bankovinsten. Vid öfverläggningarne på detta ^um om berörde medels användande, visade sig alt de Den 2 April. 233 Heste ledamöter, som lillkännagåfvo sina tankar i saken, hade, med hufvudsaklig! instämmande omdömen, gillande omfattat Hr Mannerskanlz’s i ämnet afgifna, sakrika och i så många hänseenden förtjenstfull reservation.
Sålunda utredes på det enklaste sätt Bankens förlust på konkurserne. Att åter betrakta hela den fordran, för hvilken Banken ingår i konkursen, såsom förlust, och sålunda såsom anledning för Banken att upphöra med sin rörelse, vore orimligt, heldst konkurs-massor kunna finnas af den beskaffenhet, att de lemna alla kreditorerne full betalning. Skulle man lägga dylika, mer eller mindre tillfälliga förluster, som drabbade Bank, eller hvarmed den hotades, till grund för dess ställande under utredning, så funnes sådana af mångfaldigt slag, hvilka med lika mycket skäl som förlusterne af fordringar i konkurs, i nämnde afseende borde ifrågakomma. Så kunde exempelvis brand, sjöskada, krigs-oroligheter åstadkomma enorma egendoinsförluster; och låt vara, att egendomen vore mot sådana skador försäkrad; — assurans-bolagen kunde ju blifva insolventa. Någon absolut betryggande säkerhet förefinnes lika litet inom detta, som något annat område för menskliga beräkningar. § 21. Emot det från nu gällande lagstiftning i denna § införda stadgande om en preskriptions-tid af två är, inom hvilken, då Bankbolag upplöstes eller råkade i konkurstillstånd, innehafvare af Bankens kredit-sedlar borde dem till infriande förete, vid förlust af all betainingsrätt, har ingen annan anmärkning förekommit, än att samma preskriptions-tid borde förkortas till ett år efter det kungörande, hvarigenom preskriptionen bestämmes, och skälet till en sådan förkortning skulle förefinnas deruti, att dä sedlarno löpte med sex procent ränta, det kunde hända att, om räntan folie, innehafvaren icke brydde sig om att låta inlösa dem förr än tiden vöre ute. Detta skäl kan emellertid Utskottet icke tillerkänna synnerlig vigt, enär det väl högst sällan skulle inträffa, att någon, för den jemförelsevis ringa vinsten af ett års ränta, skulle underlåta att förete sedlarne till infriande. Bih. lill 11. St. Dessutom torde för närvarande, da Privatbanks-sedlarne ännu hafva ganska vidsträckta omloppsbanor och våra kommunikations-anstalter ej ega synnerlig snabbhet, två år vara den kortaste tid, som skäligen kan i förevarande hänseende bestämmas.
Då jag uti min Motion antydt, att jag för den väntade föga framgång, bör jag äfven nu anmäla, att det dröjsmål, som ägt rum vid föredragningen deraf, varit af mig föranledt. Motionen åsyftar, att på ett offentligt sätt fästa den enskildta, men också blott den enskildta, uppmärksamheten på ett medel, att till någon del ersätta det oriktiga och möjligtvis förtidiga i planen för de i Motionen nämnde och redan färdige Canalerne; och till vinnande af detta syftemål, 102 Den 21 April e. m. anhåller jag vördsamt, att få göra den ändring i Motionen, att den åtgärd, hvilken jag föreslagit att Rikets Högloft. Ständer måtte uppdraga åt deras Fullmägtige i Banken eller RiksgäldsContoret, må inskränkas derhän, att i den händelse private personer anmäla, det de äro betänkte på att besörja undersökningen; att de försäkrat sig om, att intet hinder dervid möter från Jordegarnes sida; samt att de äro förvissade om biträde af en skicklig och tillförlitlig person, Fullmägtige i sådant fall må äga att hålla de private personerne skadeslöse för de omkostnader, som med en sådan undersökning kunna vara förenade. Med denna förändring i Motionen, anhåller jag om remiss deraf till Statsoch EkonomiUtskotten. Herr Anckar swärd, August: Med anledning af Herr af Uhrs första Motion anser jag mig skyldig lemna den upplysning, att trakten emellan Sjöarne Wettern och Idjelmaren icke längesedan blifvit fullständigt recognoscerad, hvilket ledt till det resultat, att allt tvifvel om möjligheten af dessa Sjöars förenande medelst en Canal är häfvit. Detta kan styrkas med sjelfva afvägnings-handlingarne, om så skulle påfordras. Min mening är dock långt ifrån, att föreslå en sådan Canal-anläggning. Jag tror fastmer, att den närvarande tiden har
Så låg han då hemma en månad in på nyåret, men skaffade sig sen en plats på Serafimerlasarettet för att få bättre skötsel förstås, och det fick han väl också, och det skulle kanske gått bra med altihop, om han icke haft till rumkamrat en bagare från söder, som hade feber. Och så snart städerskan kom in om mornarne och frågade dem, om de ville ha en liten brasa i kakelugnen, så sa Fredrikson naturligtvis att han va mycket tacksam, om hon ville elda lite, för si han frös ju beständigt, den arma syndaren, men då ropade bagarn altid, att de var så hett derinne som i helvete, och att man för Jesu pina skull icke skulle elda mer. Så fick salig Fredrikson ge efter, för han va altid beskedlig han, och ligga och hutla bäst han kunde i sin bädd, och på nätterna fick han sällan en blund i ögonen för bagarn der, han yrade nu och talade och skrek i sömnen, så det var alldeles fasligt åt det. Till sist kunde Fredrikson icke hålla ut me’t längre, men lät forsla sej hem, fast han betalt sina stora pengar för månan ut. Och herrn kan aldrig tro, nej herrn kan aldrig tro, säger jag, hur lycklig han var, när han kom hem igen till gamla rummena här, han fick riktigt tårarne i ögonen, och blef bättre af pur glädje. En månad bortåt låg han ofvanpå, orkade tillochmed någon gång in i verkstaden, skar till litet och såg på hur Berglund arbetade, Berglund si herrn är gamla gesäln, som varit många herrans år hos Fredrikson och nu ibland arbetar lite för mej. Nå, jag var också glad, för jag trodde nu, att det värsta var öfverståndet, men en vacker dag då Fredrikson ritade derinne i verkstaden fick han kramp tappade både läderstycke och kritbit, och vi måste bära honom i säng, och då var han så klen och så usel, att han hviskade till mig: »Hanna du, nu är det visst slut med skomakeriet.» Och det var det också, för sen tacklade han Gud sig förbarma af, så det var rent rysligt att se det.
Föredrogs ånyo Stats-utskottets utlåtande N:o 36, i anledning af väckta motioner om anslag för bildande af arbetsoch straffkolonier; Bifölls. S. D. Föredrogs ånyo Lag-utskottets betänkande N:o 14, i anledning af väckta motioner om rättighet för fordrings-egare att hos Konungens befallningshafvande erhålla så kalladt promotorial i lagsöknings-mål. Bifölls. Från Vällofl. Borgare-ståndet. S. D. Borgare-ståndet beslöt, för sin del, en underdånig skrifvelse till Kongl. Majit af Rikets Ständer, med anhållan, att, då riksdags-ärendena icke kunna bringas till slut inom Irenne månader, beräknade ifrån den 23 November 1847 eller den dag, hvarå Kongl. Majlis nådiga proposition om slats-verkets tillstånd och behof afgafs, riksdagen må utöfver nämnde tid ytterligare en månad förlängas. Prat.-utdrag den 9 Februari 1848. 49 S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Stats-utskottets utlåtande N:o 36, i anledning af väckta motioner om anslag för bildande af arbetsoch straff-kolonier. • Från Hederv. Bonde-standet. S. D. Föredrogos oell biföllos Stats-utskottets utlåtanden:
Jag lemnar derhän i hvad mån det på Tumba kan tillämpas ”alt in”dustri-inrättningar, som tillhöra det allmänna och genom dess Ombud för’’valtas, vanligen lemna föga behållning, emedan de sakna den drifkraft, ’’som ligger i enskildta intresset och den sporre hvarmed detta äggas till ”verksamhet’*, men säkert är att Tumba Bruk i jemförelse med andra är ovanligt onereradt, så väl i afseende på Kronoutlagor, afgifter till Presterskapet samt öfrige allmänna omkostnader, som i afseende på Brukets enskildta omkostnader för hälsovård, fattigvård och pensioner, resor och traktamenten m. fl.; hvartill kommer, att de för all papperstillverkning vid Tumba nödige kontroller motverka den drift i arbetet, som vid ett enskildt Bruk, der tillverkningen kan få en ohejdad fart, står alt vinna. Hvad angår ”förfärdigande af andra papperssorter än sedelpapper, ”sorn med förmån kunna afyttras”, har jag icke kunnat sätta andra i verket, än de, som af vederbörande blifvit anbefallde eller tillåtne. Så länge Tumba icke har någon ordentlig försäljning, lärer icke heller någon afsättning af andre sorter än de beställde vara att påräkna. Mig vetterligen har under sednare åren någon klagan icke försports öfver Tumba Bruks tillverkningar ”i anseende tili någon ojemnhet i qvaliteten ”och saknad full likstämmighet med företedde prof”, och då Herr Revisorer icke heller kunnat angifva att någon sådan ägt rum, lärer i detta afseende icke vara anledning till anmärkning. Att utgifter för extra biträden vid Tumba varit, ”i förhållande till dem ”vid andra pappersbruk inom riket, bögst betydliga” kan jag, åtminstone för min del icke finna, och tror, att i det följande, motsatsen skall ådagaläggas. Nödvändigheten och ändamålsenligheten af de, under båda revisionsåren verkställde reparations-och nybyggnadsarbeten, har af Herrar Revisorer icke ens blifvit satt i fråga; deremot tyckes som skulle de öfver hufvud anse dessa arbeten obetydliga, emot den för dem under båda åren tillsammans använde summa af 13,877 R:dr.
Dels var migoväntadt, att den frågan då skulle förekomma till öfverläggning, dels hade jag föreställt mig Stats-Utskottets Betänkanden. 539 att saken talade så mycket för sig sjelf, samt att i en Klingenstjernas, en War gentius fosterland, skulle bemödandet, att bibehålla vår litteraira ryktbarhet i detta ämne, tala så högt för bifall till motionen , att dess understödjande af mig vöre öfverflödigt. Utskottets afslag var derföre för mig en verkelig öfverraskning. Hvad Vetenskaps-Akademiens inkomster och tillgångar beträffar, så torde dervid noga böra anmärkas, att Akademien ej egentligen kan sägas ega i inkomst hvad den endast emottager för att, efter bestämd föreskrift och till bestämde ändamål, använda. Man kan till exempel ej säga, att de Stipendier och Pensioner, som Riddarhus-Directionen årligen uppbär, och enligt föreskrift utdelar äro Directionens Inkomster, då de af Directionen ej få till andre ändamål användas, och samma förhållande eger äfven rum med Vetenskaps - Akademien och de medel den uppbär, för att enligt de särskilte Testamentens föreskrifter utdela till Rese - Stipendier, tili visse föreläsningars bestridande, till visse Vetenskapsgrenars uppodlande o. s. v. Akademien eger mig vetterligen ingen in - 5/{o Stats-Utskottets Betänkanden. komst af Stats-Verket, utan dess fonder hafva uppkommit genom privata Donationer, bestämde för vissa ändamål. Den betydligaste inkomst Akademien eger, är den af Almanachs-Arrendet, oclr deraf måste äfven största delen af de Utgifter bestridas, som oundgängligen fordras för Akademiens bestånd. Akademien måste deraf underhålla sine Instrument-Samlingar, så väl för de Astronomiske som dc Pliysiske Vetenskaperne. Den måste deraf löna sin Secreterare, sin Astronom, sin Bibliothekarie oell öfrige Tjenstemän.
Nauckhoff, att jag för väl känner huru det går till vid besvärs anförande hos så väl Taxerssoch Pröfn:s-comite'er, som inom de högre instanserna, för alt, såsom Hr Frih:n uppgifvit, hafva kunnat säga , att besvären skulle ställas till Konungens Bef:h:de, enär Konungens Bef:h:de icke äger makt att i anledn. af besvären ensamt pröfva och besluta. Jag har endast sagt, att del är en rättegångsförmån, ett beneficium juris för den klagande, att kunna få inlemna sina besvär hos Konungens Bef:h:de; men alt sådant icke bör anses för ovillkorlig skyldighet, emedan sakens natur förutsätter att besvären skola inleumas till den embetsmyndighet , till hvilken de äro ställda. Alt undantag hittills ägt rum och framdeles komma alt äga rum, kan icke blifva ett skäl att fortfara med undantags-stadganden ; hvarföre jag vidblifver min hemställan, att den skattskyldige må vara obetaget att vid talans förlust före klockan tolf å första sammanträdesdagen sina besvär till Pröfn;s-comitéen ingifva. Frill, Nauckhoff: Gerna medgifver jag, att ali meniugsslrid må upphöra, emedan föga intresse är dermed förenadt, Likväl kan jag icke frångå, att jag å motsidan icke hört något skäl, som kunnat uppväga dem som jag anfört, då det icke lärer kunna nekas, det de klagandes fördel och säkerhet i förbemälda afseende är fästad vid den förändring, som jag tillstyrkt. Hr von Hartmansdorff: Jag vidblifver visserligen den mening jag förut yttrat, nemi. att besvären borde ingi IV a s dagen före Pröfnts-comiteens sammanträde. Men dd jag här äfventyra!’ att på andra sidan få ett sådant beslut som det
M. lärer utgifva.» När man i sitt sammanhang läser hela denna §, torde något hvar, som blott vill följa sitt sunda omdöme, finna att den har afseende på Landshms skyldighet att tillhålla underlydande tjenstemän att fullgöra sina skyldigheter, Den 4 April e. m. 145 digbeter, och att han i första rummet fått rättighet att »tilltala, näpsa eller inmana låta» den som icke upfyllde sin instrukt:ns föreskrifter, samt att Landsh:n derefter, och om den felaktige sig icke rättade, utan satte K. M:s tjenst tillbaka, ägde anmäla den felande till Kammarllevisionen. att der stånda Fiskalen till ansvar och emedlertid kunde honom ifrån tjensten suspendera. Då g således iir fullkomligt tydlig, måste man förvånas deröfver, att icke allenast Hr Dalman, som motionär, utan äfven andra, som gjort anmärkn:r vid densamma, kunnat derur draga den slutsats, att det s. k. brottet skulle hafva afseende endast på upbördsbrist, då icke ett enda ord derom i g förekommer. Men om man föresatt sig ett visst mål, så är det icke omöjligt att upnå det, om man vidtager den utvägen att sönderstvcka en §, att derutur utesluta hvad man finner icke vara lämpligt för sina afsigter, men att deremot tillägga ord i ett annat sammanhang, än de verkligen förekomma. Så har, i detta fall, Hr Dalman gått tillväga. Då jag först mottog detta Ekon.Utskrs Bet., och der såg Hr Dalmans motion citerad, kunde jag icke föreställa mig annat, än att Ctslc. sammandragit den, och jag erkänner upriktigt, att jag ansåg delta vara ett ganska stort fel. Jag gick derföre upp i Utsk., för att jemföra citationen med Hr Dalmans motion, och jag fann då att Utsk. fullkomligt rätt citerat den sednare, med det undantag, som ej torde vara af någon betydelse, att då Hr Dalman säger: »icke skulle efterlefva och fullgöra instrukttnen,» så har Utsk. i stället: »icke eflerlefver inslrulclmen.»
Grytor, Kittlar, Kakel-ugnar. Gallerverk samt apterade Stolpar och Leil stänger dertill och Slussportar, och deri andra, med 10 R:drs varde och i R:dr i \ sk. utförselslult per skepp., få (Viljande lydelse; Hällar af i\ tums tjocklek och derunder till och med i turn, Lod och Lödjor till vigter af ett skepp, vigt och derunder till och med ~:dels skepp. Voteringen i hnfvudsaken kommer sedermera att försiggå på följande sått: öro. Den, som godkänner Utskottets, af Ridderskapet och Adelil gillade, förslag, att Jern: gjutet: Grytor och Kittlar, Hällar af 1 ± trims tjocklek och derunder, Kakelugnar, Lod och Lödjor till vigter af till och med 1 skepp, vigt stycket, Stolpar till Gallerverk och Ledstänger dertill sant Slussportar, hör under denna gemensamma rubi ik åsättas o./j R:dr värde och medgifvas tullfrihet vid utförsel, voterar Ja; den det ej vill, voterar Nej, vinner Nej; (irsta altern.} antages Piesle-Ståndefs beslut. (aldra altein.} antages Borgare-Ståndets beslut. ’’Pag. j2. Prop. ctc.” Sedan Preste-Ståndet frånträdt dess serskilda me ning, angående redaetionen och tullhestämmelserna å Jern, smidt eller val sa dt: Ar. kare oell 14 3rd je samt adra alternativet i 144 Ankare bör bestämmas 5o R;drs Bevillnings Utskottets Utlåtande, Nio 48. 10 värde per skepp., St. v., 6
M;t, under åberopande af en utaf Öfver-direktören vid Landlmäleriet uppgjord, i Slalsråds-protokollet omförmäld plan begärt, ali Rikets Ständer, med bibehållande å General-landtmäteri-kontorets stat af det för Socken-karle-vcrkcts bearbetande derå nu uppförda årliga anslag af 4,000 R:dr banko, måtte å extra stat för nu ingångna stnts-regleringsperiod anvisa ett årligt belopp af 10,500 R:dr samina mynt eller 15,750 R:dr R:mt, att, för enahanda ändamål, på sätt E. K. M:t kan finna lämpligt, användas. Genom beviljande af anslag lör sqcken-karte-verkets bearbetande, hafva Rikets Ständer vid föregående riksdagar erkänt nyttan och behofvet af detta karte-verk för vinnande af tillförlitliga upplysningar om riket i ekonomiskt och statistiskt hänseende; och då det hittills följda systemet för arbetets bedrifvande visat mindre tillfredsställande resultat, samt erfarenheten ådagalagt, att verksammare åtgärder måste vidtagas, om detta arbete skall inom en icke allt för lång tidrymd hinna afslutas, hafva Rikets Ständer, som inhemta!, det en ny plan för arbetet blifvit framlagd, hvilken synes kunna bättre, än som hittills skett, fortskynda arbetets utförande, ansett de härför erforderliga medel böra beviljas, hvadan, i öfverensstämmelse nied hvad E. K. M:t föreslagit, Rikets Ständer bifallit, ali, med bibehållande å Riks-slaten af det för socken-karle-verkets bearbetande derå nu uppförda årliga anslag af 6,000 R:dr, för nu ingångna stats-regleringsperiod å Riksgälds-kontoret anvisas ett extra anslag af 15,750 R:dr Runt årligen att för nämnda ändamål, på sätt E. K.
Den 27 Zebruarii. iszr klagligt att Riket skall befinna sig i en sä gäldbunden belägenhet, men hemställer tillika om det were skäligt akt wi stulle försälja alla Kongsgärdar förakt betala Rikets skuld och wära efterkommande slippa allt deltagande i denna betalning. Friherre Letterström, flacob. Jag tror att det wvre sä mycket nyttigare att Kronans Lagenheter efter arrendeårens förlopp styckas och till Skatte försäljas, som de dä mäste blifwa bättre stötte, dels derföre atr de utgöra mindre delar, dels derföre att man manligen bättre stöter sitt egit än en annans. Desiutom skulle Staten derigenom tillflyta en ärlig winst, säkrare att päräkna: och när dertill kommer att Staken genom försäljningen genast undfär en betydligare Summa att anmanda till Riksgäldens afbetalande, sä kan jag för min del ej annat än fullkommeligen bifalla detta alternativ. « Herr kälstman. Lika med hwad jag i StatsUtstoktet, dä frägan der förewar, yttrat, fär jag nu hos Högloft. Ridderstapet och Adeln tillstyrka det de Kongsgärdarne, allt efter som de succisi vt blifwa ledige, mä i mindre delar styckas och pä öppen Auction ät den mestbjudande försäljas. Om af en fädan an-vändning det genast tillflyter Riket en betydelig winst och en resource till Riksgäldens asberalr ning, blifwer denna winst' i längden ännu betydeligare. Ofta har man sett personer som äga tillträde lill Regenten, profitera af denna förmän för att surprenera hans wälwilja och wid Kongsgärds-arrenden betinga sig fördelaktiga wilkor till Statens förlust. Alt denna »lägenhet sörekvmmes är redan en winst as icke rings - I4Z2 Den 27 Zebrrrarii. ga betydenhet, men den mest synbara stall deraf upkomma att hwarje innehafware uti sin fulla ägande ratt sinner en säkerhet för sina odiingar.
Det är en qvistig fråga det, och kanhända likså lätt att besvara med en käresta som med en hustru.’ ” Innan grefvens ankomst angreps Lord Byron af en elakartad frossfeber, hvilken han ådragit sig derigenom att han på en af sina ridturer blifvit genomblötad af ett häftigt åskregn. Febern var så stark att han yrade och under sina fantasier dikterade han för sin kammartjenare vers, hvilka till grefvinnans förvåning voro nästan alldeles felfria. Då han återkom till medvetande fann han sin trotjenare, Fletcher snyftande på ena sidan om sängen och grefvinnan gråtande vid den andra; ”så att jag hade då icke brist på uppassning”, säger han skämtsamt i ett af sina bref. Innan han tillfrisknat kom grefve Guiccioli för att hemta Teresa, på samma gång han förelade henne en lång lista med förhållningsregler, hvilka han fordrade att hon skulle antaga, och hvari en af de första punkterna lydde på en fullständig skilsmessa från Lord Byron, samt upphörandet af all korrespondens dem emellan. Men Teresa var föga böjd att på dessa vilkor följa sin herre och man. Lord Byron höll sig fullkomligt passif och ville icke på något sätt inverka på hennes beslut. En afton under dessa dagar, då grefve Guiccioli hade rest till Venedig för att gå på teatern, satt Lord Byron och bläddrade i manuskriptet till Don Juan. ”Hvad betyder det?” frågade Teresa och pekade på en vers deri. Lord Byron svarade på Italienska: ”Er man kommer.” – ”O, min Gud!” utropade hon förskräckt och for upp, ”kommer han?” Lord Byron brast i skratt hvari hon snart instämde då hon fick veta att han endast öfversatt de ord hon pekat på. Mot all förmodan slutade underhandlingarne så att grefvinnan gick in på sin mans fordringar och, ehuru motvilligt, följde honom till Ravenna. Lord Byron flyttade in till Venedig, missnöjd med sig sjelf och hela verlden, samt besluten att aflägsna sig så långt som möjligt från Teresa, hvadan han vidtog allvarsamma förberedelser för att återvända till England.