Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Nro 74, i anledn. af väckt fråga om upphäfvande af skyldigheten för rustoch rotehållare, att förse ryttaren eller soldaten med torp; Nro 7 5, i anledn. af väckt motion om anställande af undersökning rörrde åtskillige rnslhållsnummers i Bjäre Härad af Christianstads län skyldighet att erlägga kronotionde; Nro 76, i anledn. af väckt motion om Ira och 2ra Lifgrenadier-regrternes befriande från garnisonstjenst i Malmö; Nro 77, i anledn. af väckt fråga om befrielse för boställshafvure att erlägga skifteskoslnader; Nro 78, i anledn. af väckte frågor om öppnande af åtskilliga nya postcommunicalioner; samt Nro 79, i anledn. af väckt fråga om indragning af ordinarie aflöningsauslagen för åtkillige postcontor. Föredrogs och lades till handlingarne Statssamt Allm. Besv.- o. Ekon.Utskrns d. 15 dennes på bordet lagda meni. Nro 80, i anledn. af erhållen ålerremiss å utlåt. Nro 11, angrde väckt fråga om lindring i kronobrefbäringsskyldigheten. Vid föredragning af Stalssamt Allm. Besv.- o. Ekon.Utskrns d. 15 dennes på bordel lagda utlät. Nro 81, i anledn. af erhål - Den 17 Mars e. ra. 431 len å(.erremiss af nllåt. N:o 22, biföll R. o. Ad. sistnämnde af Utsk:n vidhällne ullätande. Föredrogs och lades till handlingarne StatsTJlsk:s d. 15 dennes på bordet lagda utlåt. I\T:o 82, i anledn. af återreniiss å Ulslcs utlåt. N:o 29 i fråga om hemmansägares å Gottland befriande från skyldigheten alt underhålla strandridareboställen. Föredrogos oell lades till handlingarne Allni. Besv.- o. Ekon.- Utsk:s d. 15 dennes pä hordet lagde meni.:
IV.-o 44- 79 bete i ett land, hvars tryckpressar, ej mindre i papperets godhet än stilarnas prydlighet, äro de flesta länders i den bildade verlden så mycket underlägsna. Genom Utskottets förslag förblifver likväl en Svensk, utrikes vistande Medborgare i detta fall försatt i ett vida ofördelaktigare förhållande till sitt fädernesland, än sjelfva utlänningen.” ”.När utländsk man på Svenska språket författar och låter trycka Skrifter. Efter mitt begrepp skulle detta för Vårt språk vara en ära, som förljente att uppmuntras och beskyddas, ej beskattas. Litteraturen är ej en skråvara, hvilken som ett fabricat får behandlas. Greker och Romare hafva under århundraden beherrskat verlden genom skönheten af deras språk och deras Litteratur, sedan de sjelfve längesedan upphört att vara ett folk. Och vi skulle försmå en sådan ära, om den oss förunnades?” ”Genom eftertryck. Detta är det enda fall, då en lämplig tull torde böra ega rum, i förening med sådana eontroller, som för ändamålet äro användbara; en händelse, som likväl högst sällan kan inträffa.” 8o Bil. till Bevillnings-ZJlskotlets TJtl. N.o 44- cl) ”Om ett folkj med samma språk som vårt, genom politiska händelser kommit under annan Styrelse. Här gäller Finska nationen såsom exempel. Man betraktar Vetenskaper och Litteratur ur en alltför inskränkt och origtig synpunkt, om man tror, att de, såsom snillets fria skapelser, kunna i sin helhet och allmänhet anses beroende af politikens vanskliga tilldragelser. Vore t. ex. Franzéns Sångmö ej densamma och för oss lika dyrbar, om Författaren ännu bebodde den Finska jorden? Och hvarföre borde vi, i sådant fall, för hans Skrifter betala u5 procent mer, än för Shakespeares, Göthes och Rousseaus, hvilka få inkomma tullfritt? Jo, han har skrifvit på Svenska! Detta språk får ej utomlands tryckas och oss communiceras med andra vilkor , an deni, som gälla för införandet af Tobak och Peppar.
St. tinna mina anmärkningar förtjena afseende. För min del tror jag, att utlåt, icke ens lagligen kan antagas. Det har sedan blifvit yttradt af en ledamot, att ett sådant förslag, sorn det jag gjort, skulle vara alt skrinlägga statens krafter. Jag har ej begrepp om hvad det vill säga att skrinlägga statens krafter. Jag (einnar detta yttrande till det värde, det kan förtjena, och till den förklaring, som blir nödig för att göra det begripligt. Jag tror, att om staten hvarje år utlånar medlen, blifver ingen skilling skrinlagd, och alla de krafter, som genom dessa medel kunna komma i rörelse, blifva nyttigt använda. Det måste ju vara ett samhälles interesse att städse vara i ett till förbättring ordnadt tillstånd; samhället måste bereda sig tillgång för tillfälliga behof, och utan att en gång börja, kan man ej komma till detta mål. Det har ytterligare blifvit yttradt såsom ett hinder för för - Des aS Maj c. 111. slaget, att innan summorna hunne lill något högt belopp, E. St. skulle tillgripa dem. Jag ur af en annan tanka. Jag tror, att E. St. samt Svenska folket, om de se, att capitalerna användas till sådana företag, som befordra näringarnas fortkomst, skola, långt ifrån att draga en skilling derifrån, vara angelägna att se systemet fullföljas. Jag kan ej före-, stalla mig den kortsynthet, att R. St. ville förrycka sådana medel, då de utan särskildt bidrag kunna låta dem qvarsta, och då man beräknar, att, i den mån de kommit till näringarnas förkofran, dessa hafva genom statsbidrag lylli de brister, hvilka pä de öfriga titlarna kunna finnas. Jag skulle tro, att vid en lugnare besinning man skall komma till den öfvertygelsen, att hvad jag framställt, kan blifva nyttigt. Jag fortfar att yrka återremiss. Hr Lagerhjelm: En talare har anmärkt, att 89 §. Rcg.F. skulle hindra E. St, att antaga Utskrs förslag.
Visserligen kan man antaga, att i en betydlig del af riket, uti de norra provinserna äfvensom i Bergslagsorterne, leverering in natura aldrig ifrågakommer, men de provinser, der åkerbruket är mera vidsträckt, spanmåls-productionen i följd deraf betydlig och afsättningstillfällen tidtals saknas, skulle möjligen genom förändringen blifva lidande, och der kunde lätteligen inträffa, att en och en half tunna spanmål medtogs för att inbringa lösen för en. Utskottet hyser således ilen mening, att, ehuru ovillkorlig lösen med penningar, i stället för räntegifvares rättighet att efter eget val leverera in natura vore för Stats-Verket af icke ringa vigt, ett sådant åläggande likväl blefve för räntegifvarne så menligt att Utskottet icke kan tillstyrka något allmänt gällande beslut i denna syftning; utan inskränker sig till att föreslå räntegifvarnes hörande i frågan. Uti de orter hvarest desse åtaga sig att allt framgent erlägga sina ut - Siats-Utskottets Utlåtande, 7V:o 287. 9 utskylder endast i contant, kan större jemnhet uti skattebördor beredas, om, på sätt Utskottet för löntagare, verk och inrättningar föreslagit, å ränteperseillarne hvart femte år sättes ett värde i öfverensstämmelse med. medeltalet af sednast förflutna 10 årens markegångspris samt lösen för dem under nästpåföljande fem år utgöres elter sålunda fastställdt pris. Markegång för dessa prisbestämmelser, i bör likhet med hvad ofvanberördt är, sättas efter den tid, då afsättningen allmännast egt rum, ock icke på förhand, innan man erfarit årets pris. På samtelige dessa skäl och grunder lår Utskottet nu vördsamt föreslå följande beslut: 1:0
Akademiens arbete har emellertid icke bedrifvits efter sådan plan och metod eller med den kraft koncentration, att ens efter hundra år en duglig ordbok kunnat sättas i allmänhetens händer. Akademien, som tydligen haft en känsla deraf, att den språkvetenskapliga delen af ordboksarbetet varit en af de svåraste stötestenar, har väl till sitt ursäktande föreburit, att vårt land » på senare tider » (sic! ) skulle saknat språkforskare, hvilka varit uppgiften vuxna, eller, som det heter, » språkforskare af första ordningen », — likasom just alla de af akademien eljest offentliggjorda alster i skaldekonst, vältalighet och häfdateckning eller alla dess 94 ledamöter uteslutande varit hänförliga till denna ordning. Halten af detta förebärande har ock såväl i denna tidskrift som annorstädes tillräckligt ådagalagts. Man har med ratta förebrått akademien att på ett otillbörligt sätt hafva försummat de språkliga krafter, som funnits, hvilken uraktlåtenhet efter vårt förmenande framför allt visat sig deruti, att akademien under de 90 första åren af dess tillvaro, — nu är det ju något bättre — haft, vi våga säga det, — endast en ledamot med djupare insigter i svenska språket, nemligen författaren af svenska språkets lagar, med hvilken, af hans samtida, t ex. en Hagberg eller Bottiger på detta område på långt när ej kunde mäta sig * — Man har frågat, om en Liljegren, Rietz, Uppström, Säve, Schlyter m. fl. varit för akademien obekanta. Och man kan ännu spörja, hvilken ställning akademien intager till flertalet af våra framstående yngre språkforskare, hvilka plöjt nya, för akademiens fleste ledamöter sannolikt främmande och okända falt. Månne, så som förr, den af en upphöjd och stelbent Maximus cunctator? Akademien eller åtminstone akademiska ledamöter hafva väl ej alldeles saknat väderkorn, då det varit fråga om att uppspåra behöfliga hjelpkrafter, om än minnet af dessa försök inom akademien ej till närvarande tid fortplantats eller möjligen ansetts böra utplånas. Men sättet, hvarpå akademien gått till väga, då det gält att för dess arbete vinna dugliga krafter, synes ej ha varit nog taktiskt, för att bemödandet skulle kunnat medföra något framgångsrikt resultat.
Det kan icke dragas i tvifvelsmål att Sverige visserligen erhållit betydliga fördelar af sin spanmålsexport, hvilken lyckligtvis genom landets upodling på de sednare åren tilltagit och som vi väl hoppas allt framgent kunna fortfara; men denna fördel för landet skulle blifva vida större, om vi, utan att begagna konstlade medel af förbud eller tullafgifter kunde med bibehållande inom landet af en del af den sädesproduktion, som nu utföres, genom ladugårdsskötselns updrifvande deraf producera sådana artiklar, som vi nu till betydligt belopp måste införa från utlandet såsom smör, ost, hudar ull m. m. Derigenom skulle ej blott besparas frakter och haudelsomkostnader, utan landet erhölle också en betydlig del gödningsämnen i behåll, som skulle kunna bespara en del af de summor hvilka nu utgå Den 14 Oktober. 101 för iuförskrifvande af guano. Frågan huru lika stora fördelar må vinnas genom ladugårdsprodukter som genom spanmål, ligger hufvudsakligen deri huruvida vi blifva i stånd att producera dessa artiklar till lika godhet som det sker i andra länder. Det kan icke undgå att fästa hvarje tänkande persons upmärksamhet att t. ex. Holland, som måste införskrifva en betydlig qvantitet spanmål till brödföda, och tager en del af denna spanmål från Sverige, likväl är i stånd att åter hit exportera ost. Osten göres såväl i det ena som det andra landet af mjölk och vi hafva här lika god mjölk som Holländarne. Orsaken hvarföre vi exportera spanmål men icke kunna tillverka ost till vårt eget behof, måste då ligga deri att vår tillverkning icke är så god som den borde vara eller ock deri, att landtbrukarne i allmänhet ännu icke hunnit öfvertyga sig om fördelen för honom i längden, af att på en större del af sin jord än hittills odla foderväxter. Jag har gjort denna långväga deduktion för att ådagalägga att om Regeringen t. ex skulle vilja kosta ut de här ifrågasatta 50,000
Dito för 7 Canzlister, om dagen hvardera 3: Dito för 5 Vaktmästare, om dagen hvardera 1: 16.- IIos BcvillningsUtskottet; Arfvode för Secreteraren, i månaden 166: 32.- Traktamente för 3:ne Notarier, om dagen hvardera 3: 24. - Dito för 3:ne Canzlister, om dagen hvardera 2: 24.- Dito för 3:ne Vaktmästare, om dagen hvardera 1: 16. - Betänkande n. 135 Hos Lagutskottet Arfvode för Secreteraren, i månaden 1G6: 32.- Traktamente för en Notarie, om dagen 3: 24.- Dito för arne Canzlister, om dagen hvardera 2:24.- Dito för en Vaktmästare, om dagen 1: 16. - Hos Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet: Arfvode för Secreteraren, i månaden 166: 32.- Traktamente för 3 Notarier, om dagen hvardera 3 : 24. - Dito för 5 Canzlister, om dagen hvardera . 2: 24.- Dite för 3 Vaktmästare, om dagen hvardera 1: 16. - Hos ExpeditionsUt skottet : Arfvode för Secreteraren, i månaden 166: 32.- Traktamente för en Notarie, om dagen . 3: 24.- Dito för en Canzlist, om dagen 2: 24.- Dito för 2:ne Vaktmästare, om dagen hvardera 1: 16. - Beräkningen af så väl Arfvoden, som Traktamenten synes oss, efter vanligheten och den verkliga arbetstiden, böra vid Ståndens Ganzlier begynnas ifrån och med 4:de dagen före Riksdagens utblåsning samt fortfara till och med 8:de dagen efter Riksdagens slut; och vid Utskotten beräknas, ifrån antagningsdagen till och med 8 dagar efter Utskottets upplösning.
Likartade jemmerrop upphäfdes också, när förbudet borttogs och nedsättning skedde i tullen på porslin, men icke desto mindre halva dessa fabriker gått betydligt framåt i alla afseenden, och de nuvarande egarne al våra porslinsbruk hafva haft den upprigtigheten att öppet förklara, att de äro belåtna med den nedsalta tull, som nu sedna>t blifvit fastställd. På samma sätt förklarade man äfven, med den största säkerhet, att hela vår jernindustri skulle gå sin undergång till mötes, såvida de till dess förmån stadgade exportoch import-förbuden borttogos. Nå väl! dessa förbud hafva försvunnit; ja, till och med tullarne, såväl vid export som till stor del vid import, äro borttagna, men jernindu-trien har icke gått under; den har icke förminskats, utan befinner sig tvärtom i en, om ej hastig, dock jemn tillväxt, och man har efteråt icke ens vågat påstå, att den lidit något af de vidtagna tullförändringarne. Jag skulle kunna fullfölja denna granskning, jemväl för andra näringar, och visa, att resultaterna i det hela alltid varit desamma; men hvad som redan blifvit sagdt torde vara tillräckligt för att förklara, hvarföre jag för min deLicke kan fästa något synnerligt afseende vid alla dessa olycksprofetior, hvilka ständigt upprepas, fastän de aldrig besannats. Jag tror deremot, att våra näringar ej blott kunna bestå under en friare handelslagstiftning, utan ock, att den täflan med andra landers industri, som de härigenom underkastas, utgör ett kraftigt medel till deras egen utveckling och till deras gagn för det allmänna. Mot de särskilda bestämmelserna i den franska traktaten hafva många anmärkningar blifvit framställda. I främsta rummet har man klandrat, alt den icke innefattar fullständig reciprocitet, enär svenska fartyg endast vid direkt fart blifvit likställda med franska, och man har påstått, att det varit Frankrikes vägran att medgifva en sådan reciprocitet, som löranledde de föregående underhandlingarnas afhrvtande, men att man denna gång varit mindre nogräknad och nöjt sig med en traktat utan full reciprocitet.
Det skulle fortfarande ha kastat sig öfver mig hvar gång ni stängde dörren, – allt det der, som er personlighet förtog hvar gång jag såg er, – allt det ofina, råa, som aflagrat sig i min själ under den oafbrutna samvaron med kälkborgarnaturer, år efter år. Och då skulle jag kanske nu, när jag icke längre ser er, ha haft en annan uppfattning af er än den jag nu har. Och hur mycket jag än lider af att ha slagit dörren igen mellan er och mig, så tror jag dock att jag föredrager detta. Det ligger nu en klarhet och helhet öfver minnet af er, som jag då aldrig skulle ha känt. Ert öppna tillmöteskommande, hvarje vänligt ord, före det olyckliga missgreppet, står nu för mig i ett helt annat ljus. Kort sagdt, utan denna konflikt skulle jag aldrig ha förstått er så, som jag gör nu. Men vi bytade, och ni tog min misstro. Mot den är jag vanmäktig. Jag måste finna mig i att för er vara en lågsinnad varelse. Ni menar att jag helt egoistiskt lemnar ur sigte, att jag sårade er? Hå, – en myra, som gaf ett litet bett; man skakar henne af och det hela är glömdt. Jag har aldrig sagt att ni behandlat mig illa. Jag har tvärtom betonat, att jag var en sådan der skygg en, långt innan jag såg er, långt innan jag trampat ut barnskorna, – en af dessa, som draga sig tillbaka och visa tänderna vid hvarje oväntadt närmande, derför att hvarje vänlighet ger dem som en förkänning af hotande smärta. Min misstro gälde icke er särskildt, den gälde äfven alla andra. Det var sjelfva den varma medkänsla ni visade mig, som kom att underblåsa den. Att jag betraktade er med den skepsis, jag har för alla andra, kan ni undra på det? Synnerligast som det här fans ett särskildt ”gif akt”. – Har ni ej sett någon som stod er nära, som ni höll af och som ni ville hålla fast, ändå vackla för de röfvarhistorier man nu en gång icke kan undgå att få sig slungade i ansigtet om er.
År 1030 kom han åter och red till hemmet, klädd i pelsverk, som han fått af den Byzantinska kejsaren, och deröfver bar han en röd skarlakanskappa. Hans svärd hade hjaltet siradt med guld och guld var lindadt kring handtaget. Hjelmen var förgyld, skölden var röd och derpå syntes en riddare i guld. I handen bar han en dolk, “som sed var i främmande land“. Hvar han kom med sina män, berättar Laxdæla Saga, brydde qvinnorna sig ej om annat än att se på honom och hans grannlåter. Samma saga förmäler, att han var den förste nordman, som vistats i Miklegård, hvilket likväl icke är sant, ty andra sagor nämna flera, som före hans tid företogo den långa färden; de tvenne förste foro dit före 950. Dessa färder fortsattes efter Bolles tid. Hösten år 1032 kom Harald, som Norges konung kallad Hårdråde, till Constantinopel och fann der före sig som Väringarnas höfding Isländaren Mår Hunradsson. Harald for vida omkring på Medelhafvet, kämpade mot Sarracenerna i Syrien och på Sicilien, mot Normanderna i Södra Italien. År 1044 lemnade han södern. När dessa färder började komma på modet, var dock den rätta vikingatiden förbi. Man kan inom vikingatiden urskilja olika afdelningar; härjningstågen drefvos icke alltid med samma ifver. Efter den första tiden, då oräkneliga skepp svärmade kring, särskildt i de vestra farvattnen, kom ett något lugnare skifte, då man for ut till Island eller nedsatte sig der man var, utan att dock dessa farvatten kunde blifva fullt fredliga. I stället för dessa enskilda företag började småningom mer storartade, utgående från Norge och förnämligast från Danmark, då konungasöner och sjelfva konungarne foro kring med samlad styrka och härjade, som Olof Tryggvason och Olof Haraldsson, eller underkufvade sig till sist land och rike, som Erik blodyxe, Sven tveskägg, Knut den store. Ju mer det Nordiska väldet i vestern vann styrka, desto mindre kunde några fortsatta vikingatåg till dessa trakter sättas i fråga.
I förstnämnde afseende skola alltså Comiterades förslag upptaga icke allenast alla de såsom svaga uppgifne rotar, hvilka befinnas vara af un* derstöd i behof, samt den rote-andel, hvarmed hvarje sådan rote skulle understödjas, utan ock alla de nyhemman och lägenheter, som i sådant ändamål äro att använda, den rotedel, hvarför hvarje nyhemman och lägenhet genast kunde och borde ansvara, och huruvida prestationen kan fullgöras af hvarje lägenhet, antingen med rotering in natura till viss närbelägen rote, eller, i anseende till locala förhinder, endast med roterings-besväret motsvarande vacanceeller rotefrihets-afgift. Skulle vacance-afgifterne af de från rotarne a ilag sive ivy hemmanen icke förslå till alla de svaga rotar, sorn med sådan afgift tilläfventyrs borde undsättas, komma samma afgifter att repar!erns rotarne emellan, v förhållande till allmänna behof vet, så länge och intill dess, af i skatt och rotering vidare ingående nyhemman, den erforderliga vacance-afgiflen lil ifver tillräcklig, så att alla undsättning behöfvande rotar kunna erhålla dem tillkommande understöd lill fullo. Hvad deremot vidkommer det beviljade Stats-anslagels fördelning, tillhör Comitera.le endast alt bestämma den hvarje rote deraf tillfallande anpart, men Kongl. Majlis: Befallningshafvande att, hvar för sitt Län, i Stats-Contoret reqvirera den del af anslaget, som på Länet, efter berörde bestämmande, sig belöper, för att genast, utan att derom afvakta vidare Nådig föreskrift, vederbörande rotar tillställas; egande Coroiterade jemväl att under förrättningen, enligt Författningarne, undersöka och pröfva frågan, huruvida postoch gästgifveri-hemman böra åtnjuta större eller mindre rotefrihet.
Föredrogs och lades till handlingarne Exped.Ulsk:s i gårdagens plenum på bordet lagda mern. N:o 12 i anledn. af R. o. Ad:s beslut rörande skrifvelseförslagel N:o 103. Upplästes och lades till handlingarne från de öfriga RiksSt:n ankomne prot.-utdr., nemi. frän PresteSt. af d. 13, 14, 15, 17, 19 och 22, från BorjiareSt. af d. 15, 17, 19 och 22, samt från BondeSt. af d. 14, 15, 17, 19, 22 och 25 dennes. H. R. o. Ad. åtskildes kl. | till 8 om aftonen. In fidem protocolli, Albert Munck. Plenum kl. 10 f. m. Justerades 4 prot.-uldr. för d. 26 dennes e. m. Upplästes ett af Hr Cederstråle, Joh. Kasimir, inlemnadt sålydande mern.: Som jag under den tid af tre veckor, räknadt från d. 7 i denna månad, hvarunder ledighet varit mig beviljad, icke medhunnit de göromål, som fordra min närvaro på fråu hufvudstaden aflägse orter; så nödgas jag härmed afsäga mig den befattning såsom ledamot i LagUtsk. jag under riksdagen innehaft; anhållande att vid min riksdagsmannarätt varda bibehållen. R. o. Ad. lemnade bifall till denna anhållan. Hr Aminoff, Joh. Fredr.:
Men med afseende å de i Memorialet N:o 4^6 uppgifna omständigheter, tror Utskottet, att denna årliga brislsumma kan, utan all olägenhet, nedsättas till omkring 5oo,ooo R:dr; och då, jemlikt Utskottets Betänkande N:o 548, den till ordinarie Stalsb. diofveus fyllande för år 1842 och följande åren erforderliga bevillningssutnma utgör t,5o3,5oo R:dr, hvartill, efter den sisllidne gårdag i Förstärkta Stats-Utskottet verkställda omröstning, kommer en tillökning af 2,000 R:dr i anslaget till fiskeri-näringens befordrande, så att Statsfyllnads-summans verkliga belopp nu utgör i,5o5,5oo R:dr, bar Utskottet, på det alt bela dea Slats-Utskotlets Memorialj N-o 558. 5 allmänna bevillningen må kunna till en rund summa fastställas, ansett sig Lora föreslå, alt, till fyllande af Riksgälds-Conloirets behof, från och med år ]843 °ch intill nästa Riksdag, ett årligt belopp af Fyrahundranittiofyra Tusen Femhundra Riksdaler må al Rikets Ständer anslås och till utgående af allmänna bevillningen för nästkommande och följande åren anvisas. I händelse Rikets Ständer godkänna de af Utskottet, för bestämmandet af be villningens belopp, uppgjorda förnyade beräkningar öfver de, till fyllande af ej mindre Stats-Vei kets, än Rikcgälds-Contoirets behof, erforderliga bidrag af ifrågavarande bevillning, kommer densamma att, vid denna Riksdag, fastställas till ett sammanräknadt belopp af 2,000,000 R:dr, hvilket med 3o 1,690 R:dr understiger den vid sisla Riksdag bestämda bevillningssumma, och med mer än 5oo,ooo R:dr denna afgifts, under de senaste åren till Riksgälds-Contoiret influtna, belopp. Stockholm den 29 Maj 1841 - N:o 558.
IVIan dar i denna ladeli upptagit deioppet ak Länkens Zrsvinster; tsdeilens sista column, undertitel: ^uorLl/rmgarnc» e/ter -gökråg F-rn^e/r» vinst /o> äret, utvisar i bvilken moda VexelLancoskulden elier sedelutgilningen blifvit ökad för att kunna bestrida de, för Statsbebok, pä Lanken ställde anordningar. Lanken» vinst för är 1828 är ännu icke gifven; men antages dea lika med 1827 ärs vinst till L:dr 470,000, sä gär summan ak Lanken» vinster för ären 1808—1828 tili L:dr 8,607,614 ocd gör »älede» totalbeloppet ak anordningarne pä Lanken, till bestridande ak Statsbebok, ekler afdrag af Lanken» vinster »3,842,996. Härifrån mäste likväl akdiagas bvad ären 1824—1828 algatt till L:g:»6ontoiret ak Lanken» capital, eiler StatsVerkets ärliga slbetalning pä brigsskulden, L:dr 750,000. Äfvensom 1826 är» Spannemälscreditiv, dvilket i det närmaste redan är insatt i VexelLanken . l,000,000. 1,760,000. Återstår gjord »kuld i sedlar eller maniko, »» till bestridande af StatsVerkets bebok: 12,092,996. femlöre» denna summa med den summa dvartill enligt tabellen, den undei m^ntkorm gjorda Statsskuld är 1824 uppgeck, nemligen L:dr ,4,899,873, »ä bar Statsskulden under älzmtsaini minskats med omkring Ldr 2,800,000 eller en verklig sedelkörbättring ägt rum.