Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Häraf uppkom* mer den nu öfverklagade brist uli tredje HufVädTiteln» Hade StatsUtskottet ökat tredje Huf* -vudTiteln med de af Kongl. Majit föreslagne besparingar uti Salpeterskatten, öfverförande af Carlscrona arbets-compagnies kostnad på andra Huf«j VudTiteln m. m.; så hade dessa summor, enligt Konungens Nådiga Proposition, verkeligen forsett tredje HufvudTiteln med dess behofver, utan att öka folkets beskattning. Med Friherre Björnstjerna instämmer jag deruti, att misstag i beräkningen derigenom ägt rum, att förråden årligen blifvit plundrade och minskade, och att således mindre hitintills åtgått; äfvensom jag lika med samme värde Talare hemställer, om icke Ridderskapet och Adeln skulle finna för godt och med rättvisan mest öfverensstämmande, att bifalla Kongl. Majsts Nådiga Proposition angående tredje HufvudTiteln i hela dess vidd. Hans Excellence Herr Grefve af Iletterstedt, Gustaf: Jag skall ej upptaga Ridderska pets och Adelns lid med besvarande af hvad Friherre Anckarsvärd yttrat, i afseende på summorna å tredje HufvudTiteln, Jag respecterar hvars och ens öfvertygelse i ett constitutionelt land, der alla äro berättigade att bedöma, huruvida de anse de äskade medlen behöflige, eller icke. Het vöre likväl önskeligt, att man höll sig vid ämnet, och ej inblandade andra, sorn icke stå i sammanhang med det förevarande. Jag ménar härmed den Politie©'Qeconomiska undersökning, Den 18 September /, m. ny Iivari Friherren ingått om vår Statsförfattning, om dess enlighet med den .såkallade Monarkiska priiv cipen, och örn främmande Makters omdöme öfver vår ställning och vårt förhållande. Jag bör bekänna att jag. icke vet, hurudan dessa makters öfvertygelse om oss är beskaffad, och jag tror ej eller detta vara det rum» der en sådan fråga bör väckas.
Bränvinseller destillerings-panna skall vid mätningen vara försedd med löst bröst, då sådant finnes, och med hatt eller stängselskifva och rör samt öfriga tillbehör, som, enligt nästföljande § ärq stämpling underkastade. Pannans hela kubikinnehåll mätes med vatten till öfversta kant eller läckande brädd. Om hatten är försedd med en eller flera luckor eller någon annan öppning än ångröret, skall den vid mätningen påsättas och redskapen uppmätas till öfversta luckans eller öppningens nedra kant, till så stor höjd, som mäsk kan deri inrymmas. Hatten med ångrör skall äfven till hela sitt kubikinnehåll uppmätas. Den fals, som är ämnad att nedskjutas i pannan, ingår i mätningen för den del, hvarmed den möjligen kan öfverstiga ett tum. 8 Likaså uppmätes mäskvärmare, der sådan finnes, till hela sin rymd, med afdrag för derigenom gående rör. Då panna, som är försedd med aftappningsrör, uppmätes, skall tappen eller vridhanen insättas och intet afdrag för rörets innehåll äga rum. § 30 (26). På panna och dertill hörande hatt eller stängselskifva, löst hattrör, afkylningsredskap, löst pannebröst, mäskvärmare och rektifikations-apparat skall justeraren med stämplar utmärka sitt namns initialbokstäfver, årtalet då uppmätningen skett, nummerordningen för året å den redskap, som stämplingen undergår, samt, å både panna och hatt, redskapens pannerymd, utan afdrag af kokrummet. På pannan anbringas stämpeln å halsen eller pannans öfversta del och på öfriga uppräknade delar å ställen, der den blir väl synlig, ulan att skada redskapen. § 31 (27). För redskaps mätning och stämpling åtnjute justerare i arfvode 6 runstycken för hvarje kanna af redskapens uppmätta rymd. Varder justerare i sådan tjenstförrättning kallad från sitt hemvist till enskild man, tillkomme honom derjemte i traktamente 1 R:dr 16 sk. om dagen, tillika med skjuts efter en häst till och Irån förrättningsstället.
Hur som helst — begabbad, omtvistad, uthvisslad — gjorde den lilla pappersmagra säkert en fet vinst på vår publiks lättrogenhet, som aldrig visat sig i ett kostligare ljus än vid dessa representationer, som först gåfvo9 i den erkändt luftiga spanska Sveasalen, men sedan dä byggmästarn till salen gått och rotat i missens hemligheter och fått tag på missens löshand, (som doktor von Bergen m. fl. förmodligen ännu anser vara » astralisk »), flyttade herrskapet till Svenska teatern, som (annonserande med fetsil * Snygga pojkar ») förskapade sig till ffchu — jag menar naturligtvis Fay-house. Vasateatem — der namnet Vasa passar ungefär lika bra som en gyllene sköld i en ladugård — har, sedan den på det skamligaste konkurrerat med k. teatern med att spela en fars, som Dr. T. säkert gerna velat haft att supplera gumman Bonnival, återvändt till sin och krigsmaktens första kärlek operetterna, som dock redan förut ej legat nere, till — skada för fröken Pettersson, hvars röst i början af säsongen tycktes vara qvarglö * nd i Norge, men som sedan så småningom retournerats från vårt ärliga broderland. Frök. Petersson med sina direktions-herrar har sedan dess icke aktat för rof att upplifva en gammalOffenbachare, som vid reprisen för några år sedan i det Ham-merska tabernaklet befanns » re ’ n gammal då ». Uppriktigt sagdt — trodde vi direktionen ha bättre smak. Det må nu vara att frk Petter88009 animala magnetism på en del af gardet ooh de många puosehkamrarnes dito dito tillåter Vasateatern att taga upp snart sagdt hvilket operettskräp som helst med utsigt till fast program för lång tid i alla fall. Men — det ges något som kallas konstnärligt samvete! Med sådana röster som frökens egen, fru Gründers, herrar Lindblads, Kloeds och Johansons borde teatern kunna åtminstone ibland odla musik, d. v. s. upptaga några af äldre eller nyare skolornas komiska operor i en eller två akter.
De vagga på sina långa stänglar, då vackra kvinnoansikten flocka sig omkring dem, och då fagra kvinnoögon sända dem b e u n d r a n d e blickar, stiger en fin doft u r djupet af deras kalkar. Det är blommornas hviskningar till deras systrar kvinnorna. » Tag oss! » säga de, » för er skull anlägga vi våra skimrande färger, för er utveckla vi våra formsköna blomkronor, och vår plats är vid edert bröst eller i edert mjuka hår. » För att sätta I d u n s tusentals kvinnliga läsare när och fjärran i korrespondens med deras många vackra japanska syskon på den nyss afslutade chrysanthemumutställningen i hufvudstaden, h a vi låtit en af våra tecknare i dagens n u m m e r gifva éh bild från densamma. Teckningen återger det ögonblick, då utställningen öppnades i närvaro af prins Eugen, hvars bild synes i gruppen längst nere till vänster. Öfverst å samma sida sitta de tre japanskorna mot bakgrunden af det med kulörta lyktor prydda japanska tehuset. HISTORIEN MARIA H OM EN HÖNA. AF RIECK-MULLER. AR NÅGON H Ö R T en höna gala? Det var på försommaren. Men det var just, h v a d h a n inte gjorde — inte det allra minsta. AF TYCHO ÖDBERG. Ja, det såg jag sedan — inte just när jag kom ut på förstugubron, ty då var jag ond och h a d e bara mor och t u p p e n i t a n k a r n a. Ja, det var n o g så lustigt. E T T BIDRAG TILL KVINNOEMANCIPATIONENS HISTORIA. AF I. A. " DAVIDSSON. FORTS. OCH SLUT FR. FÖREG. N:R. Men det inträffade snart åter en reaktion på kvinnoemancipationens område. D e n s. k. D e n sökte 65 öre till kr. L å t o m oss t. ex. v ä n d a oss till litteraturen. 16: 45 pr meter — slät, randig, rutig, fasonerad, damast m. m. (cirka 240 olika kvalitéer och 2,000 olika färger, mönster m. m.).
Majit, i afvaktan på Rikets Ständers beslut i detta ämne, medelst nådig kungörelse tillsvidare förbjudit all anläggning af nybyggen. Tillika och enär Eders Kongl. Majit ansett, att de delar af öfverloppsmarkerna, hvilka, med afseende på förut omförmälda omständigheter, vore mindre tjenliga till kronoparken icke borde såsom sådana bibehållas, utan lämpligast till skogsbruk användas under enahanda kontroll å afverkningen, som Eders Kongl. Majit ansett böra ega rum för skogarne till de nybyggen, som hädanefter kunde anläggas; har Eders Kongl. Majit, som, emot 77 § Regeringsformen, ej kunde annorlunda än i sammanhang med odlingsskyldighet upplåta samma öfverloppsmarker åt enskilde, vidare i nåder föreslagit: att sådana trakter å öfverloppsmarkerna i Stora Kopparbergs och de Norrländska länen, hvilka erbjöde ringa tillfälle till odling och till följd af sitt läge i oregelbundna figurer inom och emellan byars och utbrutna hemmans områden, eller annars, till följd af sin särskilda beskaffenhet, icke voro lämpliga att såsom kronoparker bibehållas, måtte enligt Eders Kongl. Majits bepröfvande, på grund af sig företeende omständigheter, antingen, der vissa hemman eller byalag å marken begagnade mulbete mot smörränta, med dessa hemman förenas utan skatteköpeskilling, men med tillökning i hemmanens mantal och ränta, på sätt afvittrings-författningarne föreskrefve, 38 Expeditions-Utskottets Eörslag till Mikets Ständers underd. Skrifvelse, N:o 80. eller och beläggas med skogs ränta, på sätt Kongl. Förordningen den 28 Juni 1775 samt Kongl. Brefvet den 5:
Det är nemi. bekant, att flere handtverksmästare i denna stad och andia släder ingingo till Konungen med en petition om ändring af Handtvei ksOrdnm i såväl denna puukt, som äfven i andra delar, hvilka jemväl blifvit af motionärerne uptagne, men Ulsk. till en del afslyrkt. Koil efter det denna petition var afgifven, samlades här i hufvudstaden en del arbetare i bandtverk och höllö sins emellan sammankomster för att afgöra, om de skulle anse denna petition nyttig för handlverkarne och arbelarne i allmänhet och för en hvar särskildt. De kommo då till den slutsats, att det var nödigt att hos K. M. i underddiet anhålla, att Han läcktes bibehålla Sin Författn. och afslå nästan hvareuda ponkt i petitionen. En petition afgafs af dera till K. M. och i denna mol-pelitiou upgåfvos bland annat några statistiska förhållanden, som utvisade, ali det bufvudsakliga motiv, hvarpå mästarne grundal sin anhållan om restriktioner, nemi. alt 1846 års författning redan visat en förderflig verkan till handtvei keriernes förfall och handtvei karnes obeståud, alldeles icke öfvet ensstämde med verkliga förhållandet. Det framhölls nemi. i denna kontra-petilion, att då man ville bedöma huruvida författmn efter sin tillkomst verkat fördelaktigt eller menligt på handtvei karnes välstånd, kunde man icke göra det annorlunda än dels efter antalet af dem, sora hade, åren före och åren efter författnrns tillkomst, blifvit mästare, och dels efter det registratur i RådhusRälten, som visade huru det förhöll sig med cessionerne både före och efter förfalln:ns tillkomst.
Det sednare alternativet i Hr von Knorrings motion, innefattande ett yrkande, att StatsUtsk. skulle ökas med fyra medlemmar från hvarje Stånd., anser jag sämre, än att tillsätta ett särskildt Utsk.; ty då dessa personer blifvit valda till ledamöter af StatsUtsk., ser jag ej, att de icke äfven skulle ega rättighet att öfvervara andra derstädes förekommande mål, och deraf skulle uppenbarligen endast dröjsmål och villervalla upkomma. Jag hemställer för öfrigt huruvida icke, derest StatsUtsk. möjligen skulle finna det öfverskrida sin förmåga att handlägga löneregleringsfrågan, det då blir tids nog för Utsk. att sjelf inkomma med begäran om förstärkning i sitt antal, hvilket R. o. Ad. samt de öfriga Stånden säkerligen icke lära afslå. På dessa grunder afstyrker jag bifall till Hr von Knorrings motion. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att han, då flere talare anmält sig, och den fråga, som upstått, angick nyttan af förslaget, finge till discussionens förkortande förklara, att han ansåg Frih. von Knorrings motion icke vara af beskaffenhet att R. o. Ad. lagligen dertill kunde lemna bifall, eller propos. till remiss deraf kunde framställas. Uti 36 § Riksd.Ordn. vore visserligen stadgadt, att R. St:r, derest de finna flera Utsk. vara af nöden, må obehindradt tillsätta dem, men detta stadgande, ehuru det synes bestämdt, kunde likväl i förevar:de fäll ej tillämpas, emedan andra gg innehölio föreskrifter, hvilka, då de utgjorde undantag från ett allmänt stadgande, måste respekteras. I allmänhet eger i grundlagarnes upstälining det förhållande rum, att vissa gg innehålla bestämda stadganden, utan att antyda undantagen, hvilka, uptagna i andra gg, visa sig lika bestämda. Sålunda innehölle 37 § Riksd.Ordn. att intet Utsk., Oonst:s o. BankoUtskm allena undantagna, vore berättigadt att väcka frågor till afgörande i R.
Fieandt icke är oförtjent af Höglofl. R. 8t:rs bevågenhet och välvilja torde framgå af efterföljande korta lefnadsteckning. Otto Magnus v. Fieandt var son af den under 1808 års fälttåg mot Ryssland för tapperhet och ihärdighet utmärkte OfversteLöjtnanten Otto v. Fieandt. Sonen bestämdes tidigt för krigareyrket och intogs vid KrigsAkademien, derifrån han redan vid IG års ålder utexaminerades och befordrades till officer. Af sina i obemedlade omständigheter stund icke något understöd eller annat arf än den hos honom inplantade grundsatsen: att endast lita på sig sjelf. Denna följde han troget under hela sitt lif. Lyckan gynnade honom i detta afs:de, i det han, med det regemente, dervid han erhöll sin första officersbefordran, genast fick deltaga i 1813 och 1814 årens Tyska och Norska fälttåg, som för honom tillika blef den enda och rätta gradpasseriugen. Den 10 Okt. 1813 förunnades den då 17-årige ynglingen att högtidligt fira sin födelsedag vid Leipzig och att omkring '/a år derefter göra sig förtjent af guldmedaljen för tapperhet i fält. Hans bemödanden att efter fälttågens slut kunna, utan skuldsättning, med den lilla 200 rdrs fändrikslönen lifnära sig lyckades endast genom umbäranden af alla slag. De underlättades i betydlig mån sedermera, dels genom den anställning, han år 1821 lyckades erhålla såsom Adjutant, med 240 rdr bko årligt arfvode, hos Presidenten i K. KrigsKolh, dels ock hufvudsakligen genom de sommarkommenderingar till tjenstgöring vid Topografiska Korpsens rekognoseringar, i hvilka han i sammanlagda 13 år deltog. År 1833 tillförordnades han till Intendent öfver Arméens Utredningsförråd i Stockholm och blef följande året utnämnd och konstituerad till samma tjenst, som han till sin död innehade. Han tjenade Staten sålunda i 47 år. Den aflidne var under hela sitt lif en redlig samt i sin tjenstebefattning ordentlig och verksam man. R.
När de hungriga norrmännen, på återväg till den efterlängtade middagsbjudningen, fingo se denna besynnerliga rykande eld, höllo de den för en signal och öfvertygade sig att svenskarne fått stor förstärkning och tänkte på något förräderi. Hastigt glömmande både hunger, middag och proviantering, började de fly af alla krafter, så att den tappra unga damen blef sittande ensam med sina stora tillrustningar, hvaröfver hon dock icke alls beklagade sig, när hon fick höra omtalas den fart, hvarmed hennes gäster aflägsnade sig. Historien förmäler ej huruvida den gamla aktningsvärda backstusittarinnan, som ännu hade i minnet forntidens bruk och så väl visste att begagna dem, erhöll någon belöning för ”tapperhet i fält”, men det är troligt att hon åtminstone sjelf fick proviantera af det, som varit tillärnadt den fiende, hvilken hon drifvit på flykten. De fiendtliga trupperna nalkades nu Uddevalla. Befälhafvaren hade på förhand afsändt arméns generalqvartermästare, öfverste Giedde, för att till invånarnes säkerhet öfverbringa det manifest, som i tredje kapitlet af denna berättelse blifvit anfördt. På kort afstånd från staden syntes ett nyss anlagdt retranchement, hvilket redan egt 4 kanoner, som likväl icke längre funnos der. På förhand hade det varit bestämdt att Uddevallas borgerskap skulle försvara ingången till sin stad, men efter Qvistrums-affären hade de afstått från detta beslut, och alltså låg vägen fri för de ovälkomna gästerna. Vid tullporten emottogos prinsarne af magistraten, och efter några humant vexlade ord ålades borgmästaren af danske befälhafvaren att öfverallt i staden låta anslå hans manifest. Men borgmästare Åberg vägrade envist att verkställa detta, förklarande att såväl hans tillgifvenhet som pligt mot sin konung gjorde det för honom omöjligt att lyda den erhållna befallningen. Detta så hedrande drag af mod och patriotism, då fienden stod hotande vid tröskeln, slog särdeles an på prinsens egna känslor. Och långt ifrån att väcka harm, blef det en källa till välvilja.
Han talade om att der i gården fans en gammal gubbe, ett slags inventarium; han hade tjenat på gården då Bengt Truedsson köpte den, och sedan hade han stannat qvar. Han var äldre än Bengt. Alla höllo så mycket af honom; han var så hjertegod och förståndig, alltid färdig att ställa till rätta, alltid färdig att hjelpa hvar han kunde. Ibland grälade Bengt på honom och var orimlig. Den gamle knotade aldrig. Han var frisk och ännu i ålderdomen så stark att han kunde gå i lag med de unga, när det gälde att hugga säd eller annat styft arbete, men han hade mindre lön än de. Han höll vid det gamla, var alltid nöjd, alltid sig lik. Han var fästad vid gården; rötterna voro för djupa för att han skulle kunna tänka på att lemna den. Bannor kunde han taga emot. Denne yngre, som var orättvis, förblef i hans ögon husbonden, den oantastlige. – Hur varmt Olof kunde tala, när det rörde denne gamle man, kring hvilken de alla vuxit upp! Om jag kunde låna hans ton, när jag skall berätta den gamles historia! När jag skulle resa till Köpenhamn hade det regnat en lång tid. Anna sade till mig: ”Hur vågar frun ge se ut på ett så’nt jyp nu, när der ä’ så mö’t vann!” Det var tidigt om morgonen jag reste från Hörby till Köpenhamn. (Okt. d. 12) Tåget gaf sin afskedssignal och vi skredo ut i dimman. Den var så tät att man endast kunde se sin närmaste omgifning. De gula träden stodo deri som korklandskap på ljusgrå pappersgrund. Medpassagerarne voro idel landtliga typer. En medelålders uppsnyggad bonde satt med en tjock cigarr i munnen, gapande öfver den med hufvudet neddraget mellan axlarne som om han redan förslukit sig.222 På mitt visitkort till Esman hade jag skrifvit: ”Jag har läst Gammel Gæld och skulle ha lust att göra dess författares bekantskap. Skulle Ni ha lust att titta upp till mig i morgon torsdag före teaterdags, d.v.s. vid ½ 6 tiden?”223 Det var vid half fyratiden. Jag satt och skref på ett bref till Nordensvan.
Enligt uppgjord calcul, skulle det ifrågavarande arbetet, hvarigenom Trollhätte Canal och Slussverk bringades till lika dimensioner som Götha Canal eger, kunna, med samverkan af Trollhätte Canal-eller ett i dess ställe inträdande nytt Bolag, äfvensom med bidrag från Götha Canal-|$olag, utföras, så vida ett räntefritt lån af En million R:dr B:oo anskaffades, att succesivt upptagas under de 5 a 6 år, som till byggnaden åtgå och hvilka medel återbetaldes genom amorterande å Capitalet af 20,000 R:dr årligen efter det byggnaden blifvit fullbordad. Då likväl under närvarande förhållanden man icke kunde hoppas Rikets Ständers bifall härtill, önskade dock Herr Santesson, det Rikets Ständer för detta ändamål måtte anslå 5 procents årlig ränta å ett slikt lån, genom hvilket bidrag Trollhätte Canal-Bolag skulle finna sig uppmanadt att tillskjuta de felande 45 procent på deras actier, eller i motsatt fall taga billig lösen för dess actier, i hvilken händelse ett nytt Bolag kunde bildas, som öfvertoge det hela samt utförde det efter den uppgjorde planen; och egde man derjemte anledning förmoda, det Götha Canal-Bolag skulle, sedan Trollhätte Canalen blifvit färdig, såsom bidrag till det goda ändamålet, afstå till och med år 18go hvad Götha Canal, enligt afhandling år 1810, åtnjuter från inkomsten vid Trollhätte Canal. Med dessa förutsättningar och om Rikets Ständers beslut om ett sådant bidrag öfverlemnades till Kongl. Maj:t, för verkställighet af denna nationalsak på lämpligaste bästa sätt, skulle det med nära fullkomlig visshet kunna antagas, att Trollhätte Canal inom 6 å 7 år härefter vore fullbordad till lika dimensioner med Götha Canal, och hela genomfarten emellan båda Håfven således användbar för fartyg om 100 lästers drägtighet.
Illka, jemte fem andra af anstiftarne, blefvo fängslade, halshuggna och steglade, och några sändes fängslige till Åbo. Detta var att gjuta olja på elden. Uppmaningar att hämnas "det rysliga mord som i Österbotten skedt är", kringspriddes; presterna i nere socknar uppmanade sina församlingsbor att resa sig emot det olideliga tyranniet. Den ena socknen sände bud till den andra, ofta med hotelser om, att ifall de icke ville deltaga i försvaret af böndernas rättigheter, skulle de sjelfva ihjälslås och socknen sköflas. Från Kemi, Uleå, Limingo och mellanliggande socknar, tågade nästan man ur huset. Abraham Melchersson med 50 knektar blef omringad, det manskap han medförde dödadt, han sjelf tillfångatagen, förd till Stockholm och der afrättad "för det ynkliga mord och blodsutgjutelse, hvarmed han emot de Österbottniske bönder framfarit." Nu var åter bondehären samlad större och mera oppretad än någonsin. Mord, rof och brand betecknade åter dess spår, och qvinnorna täflade med männen i raseri. Ett vildt yrväder rasade öfver Tavastskogen, den tolf mil vidsträckta. Fritt kunde stormen bryta de seklergamla tallarne, ingen menniskoboning fanns der att krossas af deras fall. Vargarne ströko i skaror omkring och sökte efter de i snön nedbäddade liken efter klubbmännerne, som under flykten stupat för de förföljande knektarne. Men fredliga resande gjorde sitt testamente och beredde sig till döden, när de ensamma nödgades färdas genom den öde skogen. Flemings skaror hade tågat norrut, för att qväfva det värre än förut åter utbristande upproret, oro och bäfvan herrskade öfver hela landet, hungersnöden grep omkring sig och dess följeslagare sjukdom och död. Men på Tavastmon visste ingen af nöd eller sorg, ty intet menskligt hjerta klappade inom dess område, om ej stundom en vilsekommen brottsling gömde sig der. Men knappt hade ens röfvaren mod att trottsa vinternattens köld under de höga furornas hvalf, der vinden utförde sin vilda hvirfveldans.
Derest ledamot, som i Kammarens beslut ej in stämt, vill sin särskilda mening hos Med-Kammaren anmäla, skall sådant vara honom obetaget; börande han i slikt fall sin skiljaktiga mening skriftligen till protokollet aflemna, hvarefter den genom protokollsutdrag Med-Kammaren delgifves; men ej må häraf i något fall beslutets expedierande uppehållas. § 63. När fråga, hvaröfver Utskott sig utlåtit, till afgörande förekommer, eger Kammaren att antingen genast med bifall till utlåtandet eller, utan afseende å hvad Utskottet föreslagit, fatta sitt beslut, eller, om ämnet anses fordra ytterligare utredning, målet till Utskottet återförvisa. Stadna Kamrarne öfver någon fråga, deri ständigt eller i dess ställe särskildt tillsatt Utskott sig yttrat, uti hufvudsakligen eller till vissa delar olika beslut, då skall Utskottet söka att de olika meningarna, såvida möjligt är, sammanjemka och med förslag derom till Kamrarna inkomma.' Konstitutiom-Utskottets Memorial M 2. 21 Om frågan varit af tillfällijgt Utskott handlagd och den Kammare, som Utskottet tillsatt, icke afslår den i frågan väckta motion, skall beslutet genom utdrag af protokollet delgifvas Med-Kammaren, som derpå om frågan beslutar antingen genast eller efter dess hänvisning till ett för frågans vidare utredning inom Kammaren tillsatt Utskott. Derest Kammaren dä icke antager det af den Kammare, som saken först handlagt, fattade beslut, varder det afslaget eller med ändring återlemnadt till sistnämnda Kammare, hvilken i sednare fallet har att målet till ny öfverläggning företaga samt eger alt, om Med-Kammarens beslut icke oförändradt antages, ärendet dit ånyo öfverlemna till förnyad omprölning. Hvad , Kamrarne sammanstämmande besluta, det vare Riksdagens beslut. Blifva Kamrarne ej, efter den behandling ofvan är nämnd, om ett beslut ense, skall frågan, utom i de fall 65 § upptager, anses hafva för den Riksdagen förfallit, § 64.