Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Åtskilliga anmärkmr hafva emot detsamma nu blifvit framställda; men jag kan icke finna att de vid en framdeles Riksdag böra kunna motivera ett afslag, lika litet som de nu kunna motivera ett förslag till en gemensam tanke alt återremittera till Const.Utsk. Den förste talaren, Hr Gunther, har framställt åtskilliga anmärkrrr, hvilka, efter min åsigt, och, som jag hoppas, flere andras, blifvit fullständigt besvarade af så väl Gr. Lagerbjelke som TIr Carleson. Hr Gunther tycks dock hafva återkommit till samma anmärknrr och vilja vidblifva dem. I hans sednare anförande har jag dock icke funnit några ytterligare skäl till deras försvar. Han säger, att om man å ena sidan genom hans förslag skulle blottställa sig för den olägenheten, att Regeringen under några få dagar läge nere, så vore denna svårighet ingalunda värre än den man skulle utsätta sig för genom alt man på samma gång hade 2:ne Regeringar. Huru dessa skulle upstå har icke blifvit så tydligen framställdt att jag kunnat fatta det; men troligen fäster sig Hr Gunther vid den Regering som finnes, då Konungen reser inom landet, såsom i 43 g.n sägs; och då påstår Hr Gunther, att om Konungen sjuknar så fortfar denna Regering. Jag åter tror, att då Konungen sjuknar så att Han Sig icke med Regeringen kan befatta, så fortfar denna Regering icke, på sätt Gr. Lagerbjelke framställt. Vidare säger Hr Gunther, att om Konungen sjuknar kan Han alltid föranstalta om Regeringen. V. II. " 13 Den 8 April fns. Men det kan ju hända, att Konungen sjuknar så tvärt, att det Sr Honom alldeles omöjligt att med Regeringen Sig befatta eller omöjligt att förordna om tillsättande af InterimsRegeringen ; då kunna dagar till och med veckor draga om innan InterimsRegeringen komme att sammanträda eller en Regent infinna Sig, om Ilan icke vistas i hufvudstaden. Jag anser likväl, i likhet med flera föregide talare, att landet icke ett enda ögonblick bör vara utan Regering.
M. att vidsträcktare än förut använda gifna statsanslag. I afseende på den spanmål, som blifvit på behaglig tid förlänad, gäller således fortfarande 1840 års K. Bref och de vilkor, jag i min motion uppgifvit. Denna spanmål får ej användas till förbättring af komministrarnes vilkor, ehuru den dertill kommer att väl behöfvas; den måste indragas från det pastorat, der kyrkoherden derförutan har 150 tunnor spanmål i lön, ehuru nämnden sannolikt icke kommer att anse en sådan aflöning utgöra anständig bergning för en kyrkoherde, och ehuru nämnden i sådant fall måste, på samma gång som den anmäler behaglig tids förläningen tili indragning, tillika föreslå löneförbättring af andra dertill möjligen disponibla tillgångar. För att förekomma sådana oegentligheter, och för att utvidga K. M:s dispositionsrätt öfver behaglig tids förläningarne — ej för att gå K. M:s pröfning i förväg — har jag föreslagit att dessa förläningar skulle få användas till löneförbättring, om det behöfdes, för att förse presterskapet med anständig bergning, hvaremot förläningarne, der de för detta ändamål befunnos öfverflödiga, naturligtvis skulle kunna indragas. Med afseende på hvad jag sålunda anfört, anhåller jag vördsamt att punkten måtte blifva till Stats-Utsk:t återremitterad. Frih. af Ugglas: Då denna fråga i Utsk:t förevar, ansåg jag den utredning, som i afseende å densamma här i Betänk:t är afgifven, vara tillfyllestgörande; men, efter de upplysningar Hr von Ehrenheim här lemnat, finnér jag ärendet väl kunna behöfva en ytterligare och närmare utredning, och vill derföre icke motsätta mig den nu ifrågaställde återremissen. Efter härmed slutad öfverläggning, framställdes först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan, hvartill svarades nej, och sedermera propos. pä återremiss deraf, som med ja besvarades. 48 Den 22 Angoiti f. m. ll:te—18:de punkterna. Utsk:ts hemställanden biföllos.
Vårt » mystiska samtal » (som hr Wirsén så pikant säger) borde dock ha gått fritt för det löje, hvarmed hr Wirsén insveper både det och mig och sig, då han bestämdt förklarar att han aldrig sett mig, aldrig talat vid mig — mig, en maskerad person? !Det der tycker folk är komiskt och påminnande om en eller annan munter karnavalfars. Sjelfva Satan, hr Wirsén, kan ju förskapa sig till en ljusens engel! På den saken alluderar hr Wirsén sjelf för resten strax derpå, då han förundrar sig finna en så from företeelse som mig i tidskriften » Ur Dagens Krönika ». » Ur Dagens Krönika » tycker hr Wirsén icke särdeles om, synes det mig. Som denna tidskrift, enligt hvad jag under hastigt genomögnaode af äldre årgångar funnit, hjelpt hr Wirsén att ansätta både Ibsen, fru Edgren, unga Sverge och Strindberg (det senare genom hr Branting — prok dolor! ) så kan jag ej annat än finna personliga skäl för deuna ovilja eller att i kritiker öfver hr Wirsén, hr Wirsén bland loford sådana som att i vissa fall öfverträffa C. Snoilsky funnit tadlande utlåtanden. Men hr Wirsén skall veta att i våra tidningars och tidskrifters recensioner rosor och törnen vexla om, förutom i ett par mycket stränga organ, der hr Wirsén och jag säkert skulle råka mycket illa ut, om hr hufvudkritikern finge ögonen på oss, jag för min » osedliga&gt; beundran för författaren till Gengangere eller » Det flager » i min artikel i Februarihäftet, hr Wirsén för sina poemer om Kung Henriks älskogsstunder och Trädgårdsmästarens dotters bröllopstankar, begge naturligtvis lika » osedliga » ansedda som samme författares lilla näpna, alltför ljufva vers, der fastmön skrifver till fastman: » I böijan skall min famn du sakna och ofta se p&amp; mitt porträtt. Att ensam somna, ensam vakna går väl i början ej så lätt. »
N:o 155.) S. A. K. Rikets Ständers uppmärksamhet har blifvit fästad derå, att senare mom. i 3 §. af 5 Cap. Straff-Balken medgifver Häradsfogde och Länsman samt den som i stad är tillsatt att hafva tillsyn öfver fullbordandet af spö- och ris-straff rättighet, att genast med spö eller fängelse låta näpsa den, hvilken straffet med flathet verkställer; och då Rikets Ständer ej inse något behof deraf, att i allmänna Lagen förordnas om Expeclitions-Utskottets Forsla" till u?id. Skrifvelse extra judiciel bestraffning för ifrågavarande af profoss begångna tjenstefel, samt det i allt fall synes vara olämpligt, att de personer, hvilka äro tillsatte att öfver spö- och ris-straff hafva tillsyn, skola ega magt att, efter deras enskilda ompröfvande, använda spö-straff eller fängelse såsom näpst för profossens flathet, hafva Rikets Ständer ansett sig böra hos E. K. M, i underd. föreslå, att senare momentet i 3 §. 5 Cap. StraffBalken, så lydande: ”Egen the ock makt att genast näpsa then med spö eller fängelse, som straffet med flathet verkställer”, målte upphäfvas. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 4 December 1834* •N:o 220. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 4 Dec 1834. Preste-Ståndet den 4 Borgare-Ståndet den 4 Bonde-Ståndet den 4 Rikets Ständers underdåniga Skrif velse_, angående lic/viderandet af Riksgälds-Contorets skuld vid i834 års slut för af allmänheten uptagne lån. (Stats-Utsk. N:ris 193 och 3irj.') S. A. K.
Dessa hallårs-upgifter, sädane de hittills upslällts, utvisa som rättighet lill förökande af den utelöpande sedelstocken, en mycket större summa än Fullmäktige verkligen ega rätt alt utsläppa och missleda sålunda den tro som allmänheten gör sig, alt mera sedlar kunna i rörelsen utspridas utöfver det utelöpande maximum af 20 mill. Jag anser följaktligen den nu föreslagna upställningen vara rikligare och den nu brukliga vilseledande. Frih. Stjern stedt, Jak. Theodor: Gr. Gyldenstolpe har så fullständigt förklarat förhållandet, att jag ingenting dervid har att tillägga, endast förenande mig i hans framställning. Det kan ej vara riktigt, att af de bestämda låne-förlagen, skall, som hittills varit förhållandet, en del af behållningen icke beräknas som utelöpande sedelstock men en annan såsom utelöpande derföre att den ena är insatt på Depositions-afdeln., men den andra utgår från Låneafdeln. I sjelfva verket har detta ingenting alt betyda, emedan Fullmäktige måste taga i beräkning den utelöpande behållningen, antingen den är insatt på Depositionseller Låne-afdeln., enär de lån, som från den sistnämnde utgå, kunna när som helst blifva uttagna. Således är det endast fråga om att halfårs-berättelserne må blifva riktiga och ej vilseledande. Hvad sedel-emissionen beträffar, så tror jag icke att det derpå kan komma att ega något inflytande, emedan Fullmäktige i hvilket fall som helst måste taga i beräkning det verkliga och ej det orätta förhållandet. Jag anhåller om bifall till Utsk:s förslag. Hr Plint zen sköld: Jag har städse hyst en viss fruktan, en viss rädsla för hvarje förändring i gällande lagstiftning, så snart en sådan icke visat sig vara af behofvet påkallad.
Förskingrar eller försätter man, utan sviklig afsigt, annans gods, det man i besittning hofver; straffes med böter från och med fem till och med tvåhundra Riksdaler. Nöter man sådant gods eller sig till nytta det brukar utan egarens lof, bote frän ock med fem till och med femtio Riksdaler. § 36. Försnillar någon gods, som annan i hans vård under lås, försegling eller annat dylikt stängsel insatt, eller som blifvit honom förtrodt att vårda, då det ur eld, sjö eller från fiende frälsadt är; varde dömd såsom för stöld eller snatteri, efter som godsets värde är till. Försnillar tjenstehjon, köpmansbeljent, gesäll, lärling eller annan enskild tjenare hvad i hans vård af husbonden lemnadt är: eller skeppare, forman eller deras folk hvad dem förtrodt är att föra eller förvara; eller gästgifvare, värdshusvärd, eller annan, som herbergera)' resande eller för sin näring eller vinning emottager gäster i sitt hus, hvad i hans vård af gästen lemnadt är; stånde ock tjufsrätt, efter thy derom särskilt är stadgadt. I afseende ä embetseller tjenste-man, som tillgriper och förskingrar medel, dem han i och för embete eller tjenst emottagit, gälle äfven hvad särskildt i lag stadgas. § 37. Fordrar man betalning för gäld, den man vet gulden vara; eller nekar man emot bättre vetande sin hand och förskrifning eller till pantsatt, ländt, legdt eller inlagdt gods eller hvad eljest det är, som hörer annan till och man i besittning häfver; eller återfordrar man sådant gods, ändå att man det veterligen återbekommit; eller lager man svikligen äter pantsatt gods; straffes med böter från och med fem till och med tvåhundra Riksdaler. Aro omständigheterna särdeles försvärande, då må till fängelse från och med tvä månader till och med tvä är dömas.
Soldaterna trängde sig upp på predikstolstrappan och ledde ned honom, men han fortsatte ända till bönens sista ord. – Har du inte annat att säga, – ropade Gyldenlöw, – så väntar dig dödsstraff eller lifstids fängelse. – Jag har ännu något att tillägga. Snyftningarna tystnade af i de nedersta bänkarna, och danskarna hejdade sig väntande. Då begynte Bagge att bedja för den svenska hären, för de oansenligaste männen i ledet och för segern, segern åt de svenske, så att de skulle återvända och befria hans ö. Gyldenlöw gick några häftiga steg framför altarskranket och smällde i luften med handskarna. – Tag hit handjärnen, som hänga utanför kyrkporten vid skampallen! – befallde han. Två soldater gingo ut och återkommo med de släpande kedjorna, som skrällde i stengolfvet. Gyldenlöw stannade framför Bagge. – Jag vill tro, att du är en rättskaffens herde och att du handlat af enfaldigt nit. Därför vill jag än en gång låta pardon gälla, så framt du ångrar dig ... Men vid Gud! Tredskas du på nytt, har du intet annat att vänta än ståndrätt och dom. Du har hus och hem ... Besinna dig väl! Jag skall gifva mig till tåls, medan du ransakar dig själf. Släpp honom, soldater, och låt honom än en gång stiga upp i predikstolen! Och ni, godt folk, där nere i bänkarna, ni ha hört mina ord! Bagge makade sin kappa till rätta som för att lyda och begifva sig upp i predikstolen. Så vände han sig åter mot församlingen. – Jag har något att ångra. Det är riktigt taladt. Men jag kan yppa det här, där jag står, och behöfver därför inte ånyo beträda predikstolen. Gyldenlöw sköt de närmsta officerarna tillbaka och ställde sig vid sin plats, men hans fingrar spelade otåligt på värjfästet, och alla åhörarna stodo redan ute på gången eller i bänkdörrarna. I stället att knäppa händerna räckte Bagge dem framför sig, och ingen visste rätt hvad han härmed menade. – Jag ångrar, – sade han, – att jag allt för länge töfvat med den bön, som kanske närmast låg mig på hjärtat.
Gärde den meer. sorn för mera ligger, och then minna som för minna ligger gjorde sig gällande först i Magnus Ericssons lag och derefter i allmänna landslagen, derifrån den inflöt i 1734 års lag och 1802 års stängsel-författning. Men att denna nu gällande grund för stängselskyldighetens fullgörande visat sig medföra verkliga orättvisor både för den större och för den mindre egendomen, torde vara tillräckligen ådagalagdt af hvad Utskottet härom redan anfört Sedan Utskottet till alla delar godkänt den åsigt, att, med stangselvitsords bibehållande, kreatursegaren skall vara skyldig att ansvara för den skada, hans kreatur gör å annans egor, så blifver afven deraf en nödvändig följd att det större eller mindre ego-området, som ligger på hvardera sidan om rågången, ej längre kan blifva någon lämplig måttstock för hägnadsskyldighetens fördelning, och det stöd för den hittills gällande delningen, som man vanligen velat hemta från påståendet om den större jordrymdens förmenta större nytta af stängseln, förlorar under sådana förhållanden all vidare kraft. Snarare skulle kreaturens antal synas böra läggas till grund för hägnadsskyldighetens fördelning, derest man annars skulle kunna, utan att råka på oöfvervinnerliga svårigheter, bygga en lag på en så tillfällig och varierande grund. Men då stängsels uppförande alltid måste komma att bero af ett derom framstäldt yrkande å den sidan, som anser sig af hägnaden mest i behof, inses lätt, att någon annan mera naturlig och rättvis grund för hägnadsskyldighetens fördelning, än den till hälften, icke står att utfinna.
Fullmäktige den korta tiden af arne Månader, inom hvilken Anbuden borde ske. I stället alt lätta desse Anbud och befordra en concurrence emellan flere Långifvare, kungjorde Herrar Fullmäktige uptagandet af delta Låns högsta möjliga belopp på en gång, ulan att till en början fördela det uti serskildte Anbud af hela eller halfva millioner. Beloppets storlek öfversteg tillgången hos inländske Capitalister; tidens korthet försvårade speculationen för de utländske. När derefter intet Anbud på den utsatta dagen är inlemnadt, men skriftlig anmälan sker att en Långifvare är sinnad göra Anbud, i enlighet med de bestämda vilkoren, och anhåller om något j^tterligare rådrum af tid, så göra Fullmäktige häruppå intet afseende. Den sig sålunda yppade möjlighet, att bringa Rikets Ständers updrag till verkställighet, begagnas på intet sätt; ingen ny dag till anbuds emottagande utsättes och meddelandet, ehuru det enda som skedt, lemnäs utan all upmärksamhet. Utgången af denna angelägenhet är i och för sig sjelf icke utan sin vigt; men af långt större vigt är frågan om godkännandet af åtgärder, sorn hafva en dylik syftning. I denna fråga innefattas: huruvida man skall godkänna Herrar Fullmäktiges sätt att behandla de af Rikets Ständer dem lemnade updrag; huruvida verkställigheten af dessa updrag skall bero af den större eller mindre benägenhet, som för dem förefinnes uti Herrar Fullmäktiges enskildta tänkesätt; och huruvida ieke dessa tänkesätt böra böja sig under medvetandet af åtagna pligter. Denna fråga kan blifva af allt för vigtiga och för en framtid inflytelserika följder för att utan alfvarlig pröfning afgöras; Och på Revisorernes beslut i detta afseende beror måhända mera, än vid första påseendet skulle förmodas. Godkännandet af Herrar
Andra Hufvudtiteln (Fängelser och Arbetshus.) 400,000: 900,000: 1,300,000: Fjerde Hulvudli teln (Landtförsvaret.) 2,227,866: 32. __ 2,227,866: 32. — Femte Hufvudtiteln (Sjöförsvaret.) 1,240,000: ( 1,240,000: Sjette Hufvudtiteln (Jordbruk, handel och näringar.) 853,660: 918,000: 1,230,000: — - | 3,001,660: — - Sjunde Hufvudtiteln (Allmänna byggnader m. m.) 156,000: - 156,000: Åttonde Hufvudtit. (Undervisnings och vetenskapliga ändamål samt välgörenhets-anstalter.) 514,400: 514,400: Prop. om Statsverket 4833. Slutligen har Kongl. Maj:t härmed velat föreslå, det Rikets Ständer mätte förordna om Statsverkets godtgörande genom Rikets Ständers Riksgälds-kontor, för följande, utaf Stats-kontoret, enligt Kongl. Maj:ts Nådiga föreskrift, af under händer hafde medel förskottsvis verkställda utbetalningar, nemligen: l:o. Till Enkan H. J. Westin den, genom Stockholms Rådhus-Rätts Dom den 16
I sista plenum af förliden vecka, då K, M:s nåd. pro*, pos. om ändring i 5 cap. 1 § Missg.bm remitterades till H, LagUtsk., yttrade Hr Crusenstolpe, att jag vid 18.2 5 års riksdag talat emot en sådan förändring. Som jag ej litade på minnet, kunde jag ej genast upplysa förhållandet. Nu får jag nämna, att den riksdagens förhandlingar visa, att det var emot formen och ej emot saken, som jag gjorde anmärkningar. K. M:s nåd. skrifvelse af d. 5 Mars 1823 innehöll intet förslag lill ändring af den ifrågavar. §, utan endast K. M:s önskan, att R. St, för att sätta detta lagrum i öfverensstämmelse med grundsatserna för en mildare lagstiftning, måtte sjelfva afgifva ett sådant förslag, hvarigenom döds-, straffet alldeles upphäfdes. I det åtföljande prot.-utdr. från Högsta Domstolen, af sistnämnde dag, förklarade denna sig visserligen icke hafva något att erinra mot K, M:s nåd. af-, sigt att föranleda mildring; men enär förslag 0111 den be-, straffning, som borde sättas i stället, ej blifvit gjordt, an* såg Högsta Domstolen det icke tillkomma sig att vidare utlåtande då aflemna. När den nåd. skrifvelsen af d. i3 Mars skulle remitteras , anmärkte Gr. v, Schwerin,* att sorn den icke innehöfle något nytt lagförslag, mäste antingen LagUtsk. eller en* skild riksdagsman uppgöra ett sådant, Men LagUtsk. sak* Den i8 October. nade motionsrätt, och för enskilda riksdagsmän var motionstiden redan förliden. Gr. befarade således, att hinder skill-» Je mola uppfyllandet af K. M:s önskan. Hr Cederschjöld anmärkte vid samma tillfälle, att den K. skrifvelsen ej vore öfverensstämmande med den form, som grundlagen föreskrifver, emedan en K. propos. om lagförändring borde, enligt 87 § Reg.F., vara så beskaffad, att frågan kunde afgöras genom R. Sirs bifall eller afslag; hvaremot R.
Rikets Ständer skulle handla mindre konseqvent om de nekade en liten pension åt den förtjente mannens enka att hon måtte kunna uppfostra sina barn till nyttiga medlemmar i samhället. Jag vågar för denna enka och de faderlösa vördsamt anhålla om en årlig pension af 300 Riksdaler. Handlingar, som lemna upplysning såväl om mannens förtjenster, som sterbhusets ställning, skola med det snaraste till Höglofliga Stats-Utskottet öfverlemnas. Om remiss till Höglofliga Stats-Utskottet anhålles. Stockholm den 15 November 1865. J. Janzon. Motioner i Preste-Ståndet 1865. Af Prosten Bergmans Om eftergift af Kronans rätt tili dana-arf efter Skolläraren J. H. Löfström. År 1860 den 13 Mars afled i Dala. af Skara stift, Läraren vid detta pastorats då ännu gemensamma och enda fasta folkskola, Johan Henrik Löfström, som, född i Stockholm, efter der tillbragt ungdomstid, någon kort tid sysselsatte sig med landtbruk, men genom misslyckade spekulationer slutligen försattes i nödvändighet att till borgenärer afstå sin egendom och derefter valde skollärare-yrket, hvilket han ock i Dala utöfvat från folkskolans inrättning derstädes i början af 1840-talet, till dess han med döden afgick. Hans hustru Christina Elisabeth Clausén, född i Piteå, afled före mannen den 5 Juni år 1858. Emellan dessa makar hade år 1839 den 20 Mars blifvit upprättadt ett inbördes testamente, som berättigade den efterlefvande att oqvaldt ega och behålla all den egendom, som, vid enderas dödliga frånfälle, möjligen kunde i boet befinnas; och har detta testamente blifvit lagligen bevakadt och närmaste arfvingarne efter hustrun delgifvet, sedan mannen förklarat sig icke ega några lagliga arfvingar. Vid Löfströms död befanns han ock hafva efterlemnat en lösegendom, som, vid bouppteckning den 2 April år 1860, efter afdrag af skulderna, i värde uppskattats till 2,409 R:dr 2 öre R:mt. Då emellertid
Jag tror derjemte att de skulle blifva med ganska mycken begärlighet emoltagne af allmänheten, och får till bevis derpå anföra, att sedlar å 10 och 14 sk., hvilka, så länge andra småsedlar funnos, voro så litet efterfrågade att, om jag ej misstager mig, de nu återstående blifvit tillverkade år 1803, deremot uttagits lill betydligt belopp, sedan man endast hade valet mellan dem och silfver myn t. År 1848, t. ex., fans ej i omlopp mer än 12,000 r:dr b:co i 10 och 14 sk:s sedlar, då deremot 87,500 r:dr b:co i dylika voro utelöpande år 1849. Befarande att Bankens hvalf ej torde vara till den grad öfverlastade med silfver, att man ej kan blifva det qvitt på annat sätt, får jag i motsats med ölsk. förorda ulgifvandet af ifrågavar. sedlar å 10 och 14 sk., samt i följd deraf påyrka ullåt:s återremitterande. Hr Akerman, Fredrik: Det är visserligen icke utan skäl klagadt deröfver, att Ständerna hittills ådagalagt en serdeles inkonseqvens i sina beslut i de ärenden, som äro deras pröfning och afgörande underkastade. Man hade hoppats att förändring i denna inkonseqvens skulle inträffa, sedan riksdagarne återkomma oftare, men beklagligen ser jag i dag ett ämne, vid hvars afgörande man hotar att fortfara med den gamla inkonseqvensen. Många strider föregingo, innan man beslöt, ali taga bort småsedlarne ur allmänna rörelsen, och utbyta dem mot silfver. De som icke gillade en sådan åtgärd bade många inkast att göra af mer eller mindre betydande beskaffenhet. Man påstod, att silfret skulle vara ovälkommet för allmogen; att allmogen icke skulle kunna skilja emellan större och mindre silfverslanlar, med flera dylika förespeglingar.
Den som vill, att det af Konstitutions-Utskottet uti Memorialet N:o 10 framställda förslag till den ändring i 28 § Regeringsformen, att till flera befattningar må kunna utnämnas bekännare af annan troslära än den rena evangeliska, skall blifva hvilande till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag, röste Ja; Bill. till R. St. Den det ej vill, röste Nej; Vinner Nej, är nämnda grundlagsändringsförslag förkastadt. Stockholm den 30 April 1866. \ N:o 15. Ank. till Exp.-Utsk. den 3 Maj 1866, kl. 12 midd. Memorial till Rikets Ständer, i anledning af Riks-Ständens beslut rörande det i Konstitutions-Utskottets Memorial N:o 13, framställda förslag till ändring i åtskilliga delar af TryckfrihetsFörordningen, för vinnande af större frihet att anlägga boktryckerier. Enligt hvad Konstitutions-Utskottet af detsamma tillhandakomma utdrag utaf Riks-Ståndens protokoll för den 23, 25 och 28 sistlidne April samt 1 innevarande månad inbemtat, har Utskottets uti Memorial J\° 13 framställda förslag till ändring i åtskilliga delar af Tryckfrihets-Förordningen, för vinnande af större frihet att anlägga boktryckerier, blifvit af Borgareoch Bonde-Stånden antaget att hvila tili grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag, men af de öfriga båda Riks-Stånden förkastadt. Då således oförenlig skiljaktighet förefinnes emellan Riks-Ståndens beslut rörande nämnda förslag, får Utskottet detta förhållande hos Rikets Ständer anmäla samt tillika vördsamt inbjuda Höglofl. Ridderskapet och Adeln samt Högvördiga Preste-Ståndet att efter de öfriga Stånden sig foga Derest denna inbjudning icke skulle antagas, får Utskottet, för frågans ytterligare handläggning genom omröstning i Förstärkt Konslitutions-Utskott, lill Rikets Ständers godkännande vördsamt föreslå följande Konstitutions-Utskottets Memorial N:o 15.