Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
S. D. Under öfwerlägguingarne om flera af de särskilda Articlar och Stadgandcn, svin uti den projecterade Niksdags-Ordningen borde inflyta, hade ätskillige Utskottets Herrar Ledamöter yttrat skiljaktiga meningar; och som de, dä Förslaget nu slutligen justerades, tvid desa meningar förbleftvo, alltsä skulle de samma i Protocollet upptagas, som följer: I anledning af 23 Z yttrade Herr Biskopen Doctor Nordin, det han för sin del ej kunde deruti inga att Biskopen i Linköping skulle wara sjelfskrifwcn vice Taleman för Preste-Standet, htvilket förtroende Herr Biskopen ansäg med mera rättwisa tillhöra den äldste tvid Riksdagen närtvarande Biskop. Wid samma § aberopade Hederwärda BondeStändcts Ledamöter den af Ständet redan förut wid Regerings-Formens 52 ^ gjorda anmärkning, yrkande den rättighet i framtiden för Ständet att wid hwarje Riksdag fä uppföra ä Talemans-förslag trenne Ständets Ledamöter, bland hwilka Konungen sedermera kunde täckas utnämna en. Bilaga lill Mem. N:o 3. 161 Wid 40 Z förklarade Riksdagsmannen Jon Jonsson frän Blekinge, det han för sin del ef kunde bifalla ett stadgande, hwarigenom Bonde-Standets Secreterare, ehuru onämnd, uteslutes frän tillträde i Utskotten. Med hänsigt till 59 § erindrade Herr Biskopen Doctor Nordin, det Rikets förmän af StändsProtocollens tryckning torde alltid bliftva problematisk; att den hittills icke ästadkommit någon otwifwelaktig nytta eller befordrat lugnet inom eller emellan Standen wid öfwerläggningarne. De olägenheter, hwilka pä längre asständ kunna sig förete, trodde Herr Biskopen nn mera ef wara lämpligt att »vidröra; utan hemställde blott, om icke uttrycken i bemälde § kunde salunda förändras, att Ständcn ef mä hafwa sig Protocolls-tryckningen säsom en skyldighet älagd, men endast som en owilkorlig rättighet tillegnad.
År 1859: till Revisor: Carl Tholsson från Skaraborgs län; till Suppleant: Johannes Linder från Skaraborgs län. För granskning af Låne-kontorets i Malmö förvaltning: År 1858: till Revisor: Nils Svensson från Christianstads län; till Suppleant: Nils Hansson från Christianstads län; År 1859’: till Revisor: Jöns Pehrsson från Blekinge län; till Suppleant: Sven Haraldsson från Blekinge län. För granskning af Låne-kontorets i Wisby förvaltning: Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 BIHANG tili Samtlige Riks-Ståndens Protocoll, Innehållande de Handlingar, hvilka till Riks-Stånden blifvit aflemnnde,' såsom Konungens Nådiga Propositioner, Riksens Ständers Utskotts Betänkanden och Förklaringar, samt Riks-Ståndens Protocolls-Utdrag vid Lagtima Riksdagen i Stockholm 1823. Elfte Samlingen. Särskildta Utskottets Betänkanden. STOCKHOLM, Tryckt hos Elmén och Granberg, J. P. Lindks Eulia, F. B. Nestius, Z. Haggström, A. E. Ortman, samt a Ecksteinska och Marquardska Boktryckerierne, 1823 och 1824. Bihang till Samtliga Riks-Ståndens Protocoli vid Lagtima Riksdagen i Stockholm år 1823, Elfte Samlingenj innehållande Särskildta Utskottets Betänkanden* STOCKHOLM, tryckt hos Fr. B, Nestius, 18*3. N:o I. Betänkande angående inom Höglofl. Ridderskapet och Adeln, Vällofl. Borgare • Ståndet samt Hedervärda Bonde-Ståndet väckta frågor, dels om löneanslag för vissa åmbeten och tjenster, och dels om indragning af Bergs-Tings-Rätterne och af Biskopseller Dom-Prosts-ämbetena. u« Protocolls-Utdrag af den 20 dennes, har Riksens Ständers Stats-Utskott tillkännagifvit, att, sedan Riksens Högloft.
För fullgörande af denna föreskrift har Utskottet, vid granskning al de stadganden, som innefattas i 6:te artikeln 1, 2, 3, 4 och 5 afdelningarne af Banko-regle mentet den 21 Augusti 1851, tagit i behörigt öfvervägande de från Riks-stånden till Utskottets yttrande hänvisade motioner, hvilka antingen afse ändring af ett eller annat af berörde stadganden eller upptaga förslag, som med dem stå i omedelbar beröring, och för hvilka motioner Utskottet här nedan kommer att närmare redogöra. Genom remiss från samtlige Riks-stånden har Utskottet derjemte fått emottaga Kongl. Maj:ts Nådiga skrifvelse till Rikets Ständer af den 16 November 1853, med öf verlemnande af det utaf särskilde kommitterade afgifna underdåniga betänkande och förslag, i fråga om ordnande af kredit-väsendet och låne-anstalterna i riket. Ilögstberörda
Visserligen hafva då fikonoch vinträd endast helt nyss satt frukt — men Kreta är dock, som sagdt, ' vårens rätta land! Det är en sagornas ö — en af de gamle grekerna mångbesjungen hvihvarje Träffas å b y r å n k l. Telef. Tryckeri Aktiebolag 6:te årg. Utglfnlngstld: utgifvare: Iduns helgfri Lösnummerspris fredag. 70 öre p r n o n p. - r a d. Melena, välgörarinnaloort för sjöfarande hjältar, hvilka dock enligt folktron här utsattes för mångahanda frestelser — det sköna landet lockade till veklighet, och mången tapper grek glömde sannolikt mellan dess vinberg och orangelundar hem och fosterland. Kreta är » Minos rike », gudasonens, hvilken gaf landet lagar, af gud Zeus själf dikterade i en grotta i berget Ida. Kreta är Minotauros ö, den människoätande tjurens, är platsen för hjältefursten Theseus bedrifter; som sagdt, Kreta är söderns i poesi och prosa mångbesjungna, hemlighetsfulla sagoland. Dess » hvita berg » äro fyllda med grottor och irrgångar — - sagans » labyrint » —; i dess stä- ders hamnar vimla skepp från alla länder och ljuda alla tungomål; vä- sterns och österns kultur mötas här, hafva i århundraden, i årtusenden så gjort. Öns läge på lika långt afstånd från Europa, Afrika och Asien gjorde den redan i uräldsta tider lätt tillgänglig äfven för de enklaste fartyg. — Nu brusa ångare från när och fjärran öfver hafven med de klassiska 202 IDUN 1893 Som vi äro, äro våra barn. Herder. Men detta paradis har ock sina stora brister. Hur härligt än själfva landet är, så behärskas det dock af ett släkte, som sedan urminnes tid varit illa kändt. Redan Paulus omtalade detta, då han i sitt bref till Titus säger, att på Kreta » finnas många genstörtare, onyttiga skvallrare och bedragare en af deras egna profeter har sagt: ' kreterna ljugare stads, ond djur, onyttiga bukar! ' Detta vittnesbörd är sant, » försäkrar Paulus kort oeh godt.
Dec. 2 A. P. 182. — angående öfverseende af 1821 års Taxa å ExpeditionsLösen m. m. Dec. 2 A. P. 187. — angående Bankens utlåning på Guldoch Silfverpanter. Dec. 2 A. P. 187. — rörande förändring i Allmänna Skjutsningslnrättningen m. m. Dec. 2 A. P. 187. angående grunderne för de från Riksens Ständers Bank utgående Odlingslån. Dec. 2 A. P. 187. — angående grunderne för de från Riksens Ständers Bank utgående Lån mot Inteckning i fast egendom. Dec. 2 A. P. 204. — angående inrättandet af BeklädnadsDirectioner för det indelta Cavalleriet m. m. Dec. 2 A. P. 2o5. — angående reglering af Rikets Styrelseverk. Dec. 2 A. P. 2o5. •— angående ny organisation af Tullverket. Dec. 2 A. P. 2o5.— angående den tid inom hvilken betalningsskyldigheten af anmärkte Bevillningsmedel upphörer. Dec. 2 Ä. P. 2o5. — i anledning af Konungens Remiss å LandtRäntmästaren Rönströms ansökning om återfående af försuten tid till betalning för 2:ne f. d. Malmö DiscontVerks Obligationer. Dec. 2 A. P. 4°6. *— i anledning af Konungens Remiss uppå ÖfversteLieutenanlen Hjertås ansökning om återfående) af försuten 15» tid lill betalning för åtskillige Götha CanalBolags samt Götheborgs f. d. DiscontVerk* Assignationer. Dec. 2 A. P. 406. med anhållan om undersökning i en fråga om ersättning för uppburne tryckningsmedel. Dec. 2 A. P. 4o6. —- angående tractamente för 2:ne Vaktmästare. Dec. 2 A. P. 4°7* Expeditioner, Ridderskapets och Adelns, angående val af Revisorer.
Ständer blifvit godkändt, och Riksens Ständer således redan afgjort, att någon vidsträcktare skyldighet i afseende på meddelandet af uppgifter, rörande de Kyrkorna och de fattige tilldömde böter, eller någon annan controll öfver deras behöriga leverering och redovisning, än som författningarna för det närvarande stadga, icke böra ega rum; så anser Ekonomiutskottet hvarken den af Anders Andersson väckte fråga, till syftningen alldeles lika med Herr Prosten Hagbergs Motion, fordra särskildt besvarande, eller Utskottet nu ens vara tillständigt, att angående sin mening derom göra någon framställning; dock torde Utskottet, rörande sjelfva förslaget om Saköreslängders uppläsande från Predikstolen icke böra underlåta att nämna, att så vida namnen å de personer, som för brott eller förbrytelser blifvit pliktfälde, på sådant sätt skulle komma att tillkännagifvas allmänheten, detta ej allenast kunde hafva menliga följder, i afseende på de dömdes medborgerliga förhållanden, utan ock komma att utöfver lagens bestämmelse öka strafFet för dem genom den skymf, som det Eesv. t>ch Ekon. Utsk. Betänhanden. 12Q7 offentliga Kungörandet ofelbart skulle ådraga detri. Hvad Utskottet sålunda yttrat, varder Riksens Högloft. Ständers vidare pröfning vördsamt understäldt. Stockholm den 15 September 1823. Ankom deli 20 Sept. i§23. Utlåtande, angående vacht fråga, om förhöjning i Tullen å Finskt och Rysskt glas samt dess framtida förbjudande till införsel, m, m. G enom ProtocollsUtdrag af den 5 sistlidne Mars, har Vällofl. Borgare-Ståndet, J?88 ‘Buvt och Ekon» Utsk.
Va lika för Ilands» och Sladsboer, och hem» ptäller således, att första alternativet i Utskot: tets förslag må varda bifallet. Herr von Qvanten, Carl: OeconomleTJtskot» tet tyckes utgå från den princip, att Städernes brännvins bränning bör ske på lika sätt som Landtmannens, det vill säga, i man af jordens värde. För min del anser jag dock andra alternativet vara det förmånligaste. Het är visserligen flere ägare till jorden i Städerne, men om man antager att hvarje Stads jord utgör en egendom, då blir förhållandet detsamma. Hesse ägare kunna förena sig om ett eller flere större brärinerier, hvilket är vida nyttigare än om bränningen sker på en mängd ställen. Jag tillstyrker derföre, lika med Friherre Cederström, antagandet af andra alternativet. Friherre Cederström': I anledning af hvad Friherre Wrangel yttrat, får jag fästa uppmärksamheten derpå , att det är ett ganska olika förhållande imellan ett bylag på landet och en stad. Innevånarne i det förra äro alle hemmans-delägare; men i Staden åter blott innehafvare af tunneland, ofta endast kappe*. Ef en 29 Julii e, ra. land jord. De kunna ej med hvarandra jern» föras; dock 003 fråga vöre att på landet bränna efter tunneland jord, skulle jag visserligen heldre tillstyrka sammanslagning af brännings-, rättigheterna, än att de skulle för hvarje jord-? lapp särskilt utöfvas. Men det motif, hvarföre jag afstyrkt alf sådan sammanslagning i sakens närvarande skick, var, att en sådan ovilkorligen skolat medföra tvister grannar emellan, utan att i någon man gagna, ty man kan svårligen föreställa sig, att ett bylag skulle åsämjas, eller kunna undvika stridigheter om tiden att bör-, ja eller sluta bränningen med mera dylikt, dag tror, att Lagstiftaren gör bäst att icke bereda ämnen till nya Rättegångar.
Denna Konungens dispensrätt i afseende å oförsonliga makar är ock borttagen af Lag-kommittéen i dess förslag tifl Civil-lag, som i stället uppdragit äktenskaps-skilnadens bestämmande åt domstol; och samma åsigt delades jemväl af Högsta Domstolen vid granskning af Lag-kommittéens förslag, äfvensom af Lag-beredningen. Alla dessa tre auktoriteters sammanstämmande tanke synes böra betaga all fruktan för någon våda af en förändring i ifrågavarande syfte. Icke destomindre har Utskottet i detta hänseende föreslagit ett ytterligare korrektiv, innebärande att Domstolen ej må draga sin slutsats om oenigheten och hatet emellan makarne allenast af deras erkännanden eller uppgifter, ulan alt äfven annan bevisning dertill erfordras. Ville man invända att en domstol endast kan bygga på objektiva skäl, hvilka i detta fall kunna vara vilseledande, men att Konungen deremot vid utöfvande af siri dispensrätt kunde mer följa subjektiva intryck och bevis, så hyllade man en lära, som icke står väl tillsammans med det konstitutionela samhällsskicket, och man misstoge sig dessutom mycket om arten af domstolens pröfningsrätt. — Ty ingen domstol vågade väl, på grund t. ex. af vittnens intyg om en häftig ordvexling eller ett tillfälligt slagsmål emellan tvänne makar, förklara att »afsky och hal» dem emellan uppkommit. Utskottets förslag visar tydligen att domstolen skall draga sin slutsats om makarnes sinnesstämning på grund af de vid hvart särskildt fall skiftande yttre omständigheter. Detta är icke annat än en redan nu af domstolarna nästan dagligen utöfvad funktion, t. ex. vid alla de brott, der straffet mates efter de inre driffjedrarne dertill; och Giftermåls-balkens '13 kap. 3 § uppdrager åt domstol en på sitt sätt till och med än finkänsligare pröfningsrätt än den ifrågavarande, nemligen att, då skilnad skett, pröfva hvilkendera af makarne är mest »fallen alt förese barnen)) eller huruvida »någon annan dem till sig taga må.» Lag-Utskottets Betänkande JSi 19. 11
Vinner Nej; varder något sådant Anslag icke hevi Ijadt. Efter VoteringsSedlarnes öppnande, befunnos jemte 1 dubbel sedel, som casserades, 64 Ja och 54 Nej; % Och som Ja, vunnit, är bifallet, att, för Upsala Academie, såsom ersättning för förut innehafdt Anslag för dess Stallstat gioR:dr 32 sk. samt för den kostnad af 53o R:dr årligen, hvartill underhållet och skötseln af de för. Ridskolan begagnade Hästar funnits uppgå, på Stat uppföres ett årligt Anslag af sammanlagdt 1,44° R:dr, 32 sk. Elfte Voteringen: Den som bifaller en tillökning i förut varande StatsAnslag för Gymnastiska Centralinstitutet med 1,000 R:dr 15:co, voterar Ja. Den det ej vill, voterar Nej: » 58o StatsUt skottets Vinner Nej; kommer denna tillökning att förhöjas till 1,600 R:dr. Denna Votering utföll med 76 Ja och 4^ Neji Och enär således Ja vunnit, är en tillökning i förutvarande StatsAnslag för Gymnastiska Institutet beviljad nied 1000 R:dr. Toljte Noteringen. Den som bifaller, att StatsAnslaget till Institutet för Blinda och Döfstumma ökas ifrån 3,333 R:dr 16 sk. till 5,333 R:dr 16 sk., under vilkor, att ytterligare en Elev från hvarje af Rikets Stift mfi vid Institutet emottagas och vårdas, voterar Ja. Den det ej vill, voterar Nej. Vinner Nej; ökas Anslaget til) 5,333 R:dr 16 sk., utan förenämnde vilkor. Omröstningen härom utföll med io3 Ja och 16 Nej; Till följd hvaraf och då således Ja vunnit, StatsAnslaget för nämnde Institut blifvit ökadt till 5,333 R:dr 16 sk., under vilkor att ytterligare en Elev från hvarje af Rikets Stift må vid Institutet emottagas och vårdas. Detta allt har Förstärkta StatsUtskottct skolat hos R. H. St:r vördsamt anmäla.
Då jag, lika med den väfda Ledamoten, sökt framvisa Luxens orsaker och skadeliga följder, kan jag likväl icke instämma i dess 512 Den 8 7 December i tanka, att genom en Öfverflöds-Förordning allt detta onda skulle kunna öfvervinnas. Så väl vår egen, som andra Länders Historia, vittnar huru litet ändamålet blifvit vunnit, genom den strängaste handhafda Författning i detta ämne. Så visst det är, att inga uppoffringar kunna kallas för stora, då det gäller hela Samhällets väl, så beredvillig hvarje enskilt bör vara att sig dem åtaga; äfven så säkert är ock, att Lagstiftaren bör så mycket möjligt är , akta sig att ej allt för nära beträda den gräns, som naturliga Lagen utstakat för hvarje fri och moralisk Varelses verksamhet. Iaktages ej detta så blifva Lagarne utan verkan, de kunna åtminstone hos den mindre tänkande icke åstadkomma öfvertygelse om brottslighet, då ej tredje mans rätt directe förnärmas; de kunna ej handhafvas, utan att kränka den första af alla Samhällsrättigheter, ett husligt lugns ostörda njutande. Sådana föreskrifter, hvad man till klä'der eller fodo-ämnen får bruka eller icke bruka, blifva således snart öfverträdde, ja aldeles åsidolagde. Deremot äger Styrelse-Makten den högsta rätt, att genom kraftiga anstalter utestänga eller förhindra åtkomsten af sådane utländska i synnerhet konstflirens Producter, hvars förbrukande innom Riket skulle vara menligt för dess financiela ställning eller qväfva den inhemska Näringsfliten, genom hämmad afsättning på egna tillverkningar. I denna del hafva Sveriges Innebyggare föga mera någon önskan öfrig# - Den 27 Decemleri rig, då i sådant ändamål, de åtgärder blifvit tagne som ej skola förfela sin åsyftade verkan.
Ridderskapet och Adeln väckt motion, som blifvit till detta Utskott remitterad, har Herr Rosenblad^ Bernhardefter en framställning om de skadliga följder, som orsakas genom ej mindre försäljningen af lotter inom landet för utländska lotteriers räkning, än äfven genom enskilda lotteri-företag i Riket, äfvensom om det mindre ärliga spelsätt, som understundom begagnas, så att t, ex, som motionären bland annat anfört, ett sämre ångfartyg bortspelats efter en plan, enligt hvilken alla lotterna, om de blifvit försålde, skulle kostat omkring 1,100,000 R:dr, föreslagit, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att all offentlig utbjudning och försäljning af lotter, så väl för utländska lotterier som för något enskildt Svenskt lotteris företag, måtte vid betydligt vite förbjudas. I anledning af denna motion, anser Utskottet sig böra först och främst redogöra för de stadganden om lotterispel, som blifvit meddelade, och hvilka föreskrifter, som derom ännu äro gällande; och får Utskottet i sådant afseende upplysa, att, sedan uti Kongl. Brefvet den 3o Juli 173c> det blifvit stadgadt, att ingen derefter finge inrätta lotterier till enskild förmon, detta stadgande genom Kongl. Rescriptet den 7 November 1^50 förnyades, under förklaring, att inrättandet af andra lotterier, än som då redan voro privilegierade, vid vite af 200 daler Silfvermynt förbjödos, under hvilket förbud Juvel-, Silfver-, Möbeloch andra slags lotterier inbegrepos; att Kongl. Maj:t ytterligare, med anledning af Rikets Ständers underdåniga framställning den 18 Juni 1772, förbjudit alla enskilda lotterier, utan undantag, vid fördubbladt vite af 400 daler Silfvermynt, hvarjemte Kongl. Majit förklarade, att den eller de, som hos Kongl. Majit eller Rikets Ständer gjorde någon ansökning om sådant lotteris inrättande, borde derföre böla 2000 daler Silfvermynt; att genom Kongl.
Drojoosition, med oinförmäldte utsträckning, genoiu Dans Kxeellences försorg klifvit upjlgjordt; oek Alicie Kongl. Naj:t till kerörde kemslällan lemnat Vädigt kifall. Ded ikägavarande förslaget till lXädig Drojoosition var ak följande "vill Kongl. Naj:t kärmedelst i leader föreslå Kikets 8tänder, dels att, i likket med kvad uti i5 Kaj», 2 H. Xrfda-Dalken, rörande jus de8traetu8, linnea stadgadt, det tillägg i 3 Oaj). 3 Dandels-Dalken, i afseende na census emigrationis kör 8vensk borgare, som flottar utrikes, ina göras, att den i sistnämnde H. föreskiifna utll^ttningsafgift kör ega rum endast i den käudelse, "der ej annorlunda emellan kegge Diken slutet är", dels oek att förklaras mä, det stadgandet i 3a H. af Kidderskajiets oell Adelns juivilegier den 16 Oetoker 1723 icke skall lägga kinrler i vägen för Kongl. Naj:t att om umlkörande al clen der nämnde utllvttnings-afgilt tiälli» öfverenskonimelse n>ed utländsk Illagt; kommande, i liändelse af liikets 8tände>s kifall till detta förslag, ukerojiade 5 i 3 (lajl. Dandels-Dalken att dädanefter "Vill man säga ujlj) kurskaj), gore det inför borgmästare oell lläd, sex manad er förr, än lian sin korgerliga näringafträde,-, eller lian orten (litter, oell vise, att kan sin korgare-jlligt fullgjort kafver, som sagdt är. Klotter kan utrikes, gifve ut sjette jlenningen al all sin egendom, Konungen oek staden till tväskiltes, e/ere/ «Mo,Vtt/rr/a eme//a?r /-egge /KVevr rr>.
Majits Nådiga Bref af den 6 Julii 1815, borde väl andra hälften af det Lån, som Norrbottens Läns Invånare, i anseende till deras genom 1809 års krig! utblottade tillstånd, erhållit, inom 1817 års slut till Rikets Ständers RiksgäldsContoir inbetalas; Men sorn vederbörande - StatsUtsk■ Betänbanderi. 49 rande hos Herr Friherren och .Landshöfdingen anmälte, att betydliga Rester hos Invånarrle än» nu innestå; så hemställer Herr Friherren och Landshöfdingen i underdånighet, huruvida, i anledning af Kongl. Majus Nådiga Bref af den 10 sistledne Oétober, med utmätning deraf bör innehållas, och om ické anstånd med medlens indrifvande och lefverérande till RiksgäldsGontoil-et må i Nåder beviljas till Februarii månads slut, hvarförinnan Herr Friherren och Landshöfdingen förmodar, att, sedan Allmogen erhållit Liquid af sine Fordringar för aflåtne Produfter, medlen utan strängare åtgärder kunna inflyta. I anledning häraf, får StatsUtskottet uplysa, att Rikets Fföglofl. Ständer vid 1809 och 181» årens Riksdag här i Stockholm, beviljat Invånarne i Westerbottens Län, hvilket då för tiden äfven innefattade nu varande Norrbottens Län, ett Räntefritt PenningeLån af Femtio Tusend» Riksdaler Banco; och att, enligt Kongl. Majits Nådiga Proposition, Rikets Höglofl. Ständer vid 18x5 års Urtima Riksdag, eftergifvit hälften af detta Lån, men under förbehåll, att de återstående TjuguFem Tusende (25,000) Riksdaler skulle ovillkorligen infordras och till RiksgäjdsContoiret lefvereras, den ena hälften häraf eller 12,500 Rid år 1816 och den andra hälften år 1817. Enligt Konungens Befallningshafvandes i Norrbottens Län Commissarierne i RiksgäldsBihangtih Pdks-St.
Den bofasta befolk ning, som man anser skola upstå p& x/2 eller % tid jord, tror jag föga göra skäl för denna benämning, och jag befarar att den icke heller kommer att lända landet till stor nytta eller fördel. Under goda år, då tillfälle tinnes till arbetsförtjenst, bergar den sig sannolikt temligen bra, men i dåliga år kommer den troligen att falla fattigvården till last. Då det f. n. kommit derhän, att fattigförsörjningen, i stället att vara en åtgärd af kristlig barmhertighet, förvandlats till ett anspråk, som man tror sig berättigad att utkräfva, torde det vara skäl att gå varsamt tillväga i detta hänseende. Då K. M. 1858 utfärdat en författa., sora utsträcker den ifrågavrde rätten längre, än någonsin förut varit tillåtet, och t. o. m. längre än R. St:r begärt, synes mig, att man kan gifva sig något längre till tåls än 2 år, innan man begär ännu ytterligare utsträckning. Jag tror derföre, att man bör tillsvidare låta bero vid det slut, hvartill Utsk:t kommit, och icke gå längre förr, än man får tillräcklig erfarenhet att stödja sig vid; det är också alltid mycket lättare att framdeles vidtaga en sådan åtgärd, som af motionären blifvit ifrågasatt, än att taga ett steg i motsatt rigtning, och det är derföre af vigt att icke förhasta sig i detta afs:de. Gr. Taube: Den siste värde talaren har yttrat, att den på Vj tid bofasta befolkningen icke vore att betrakta annorlunda än som fattighjon; mea, om så vore förhållandet, hvad kan då hafva varit meningen med det stadgande i författmn, att l/2 tid får afsöndras på 50 år? Afsigten dermed torde väl hafva varit, att dessa lotter skola bebyggas, för att kunna tjena till hem åt obemedlade arbetare, och jag tror då, att dessa blifva lättare fattighjon, örn de besitta sin jordlott endast på 50 år, än om de ega den för alltid, ty i sednare fallet är det mera sannolikt, att de ordentligt och väl sköta och bebygga densamma, då de veta, att de dermed kunna lemna sina barn ett eget hem. Gr. Mörner: