Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jemte erinran, att Malmö, Ystad och Helsingborg liro de städer, sorn hålla stalloch magasins,i:um, anse Utskotten, i saknad af annan tillgång för desse byggnaders inköpande för Statens räkning, att dertill kunde så mycket hellre använd is de fordringar Slaten eger af Malmö och Ystad, sora qvittning af lord ringa rne emot köpeskitlingarne dervid kunde till stor de! ega rum. Desse fordringar utgöra, af Malmö 4S,ooo Rdr, och af Ystad ömkiing i y,o.ob Rdr, som till låns bekommits i och för uppförande af casein«ch stallbyggnader; varande, intill denna Riksdag, af Rikets Ständer'beviljad befrielse från capi-tal-afbetalning och räntas erläggande lör hela den förra skulden och för 16,00® Rdr al \stads skuld. Det belopp åter, hvartill stalloch mägasinsbyggnaderne skulle, komma att uppgå, kan väl nu icke bestämmas, helst priset lör aine i Ystad befintlige stall blifvit uppgifvet i sammanhang med köpesumman för der varande casemi; men Utskotten tro sig med säkerhet kunna sluta dertill, att elt öfverskott å ford ringar ne skulle uppstå. Ehuru, såsom förut är antydt, den brist, sorn bör fyllas i de till inqvarlevings-kostnadernes bestridande anslagne medel, icke kan lill siffra» bestämmas, visar sig dock, både att denna brist är betydlig, och att nämnde medel icke belt och hållet gatt lill sitt ändamål, enär af sammandraget Litt, A mhem tas, att städer gifvas, sora dels uppbära inqvarlerings-tolag, utan att vara besvärade ,af inqvartering, dels hafva större to]ags-upj>börd, än det belopp, hvartill deras inqvarterings-kostnad uppgår. D-en del af inqvarterings-lolagen, som sålunda blifvit använd, icke till La« S-talsstint Allm. Besv. och Octon.-Utsk.
Rothlieb, Axel Fredrik, yttranden. I. 68, 88. II. 122. V. 146. VI. Rothoff, Birger Fredrik, yttrande. I. 58. Rumstedt, Samuel, Factor för tryckning af RiksgäldsContorets Creditsedlar, angående ansökning af, att varda bibehållen vid innehafvande lönebelopp. XVIII. B. 32. A. 48. Rustoch Rote-hållare, om en lag till afböjande af vissa olägenheter för, derigenom att Ryttare och Soldater utan tillstånd afvika från deras rätta stationer. V. B. 7. A. 14. Rusthåll, angående förändrade föreskrifter rörande inskrifning till. II. 236. III. R. 258. X. B. 3g8. XI. A. n3. Rustningsbesväret, angående lindring i. Se Roteringsbesväret, Ryska varor. Se Finska. Ryttare och Soldater, om lag till förekommande af de ola - ( J79 ) genheter som för Rustoch Rotehållare uppkomma deraf att de ej uppehålla sig inom sin Station. Se R.nstoch Rotehållare. Ryttares dagsverksskyldighet till församlingarnes Pastorer, angående. Se Dagsverksskyldighet. Råda Ås, Kronopark. Se Kållands. RådhusRätter, Städernes, om arfvoden åt, för deras befattning med Tullmål. VIII. B. 45. A. i73. IX. U. 348. A. 357. Rådmansö' Socken. Se Frötuna. Rålamb, Friherre Claes, yttrande. XX. 2o5. Råneå sockens ålerläggande under Luleå Sjötullskammaredistrict, angående. VIII. B. 224. A. 264. Räfstetingspenningarne, om upphörande af. VI. Räkenskaper, om förändring i methoden för de förvaltande Verkens. Se RiksBokslutet. — om bestraffningen för tjensteman, som uppsåtligen förer falska och oriktiga publika. • / Räkning för borgade varor, angående klander å. V. B. 186.
Stf alta Remman ocb Sägenbeter, forn meb eganbe#rätt imtebafmas, hofpi# talébemman icfe unbantagne, be må mara ffattlagbe elter icfe, elter graoerabe meb för ©par#S3anfer6 räfning iittecfnab ffulb, erlägges, utan affeenbe på be# ras natur, 33emillning meb Små SK:br för f>voarie Sufenbe 9S:br af bet upp# jfattabe märbet, ocb t famma förbållanbe för märbe berunber, utan att inne# bafmarenS perfontiga ©fatt eller Sxmillning för annan infomft beruti inberäfttas. §. 22. gör Äronobemman, fatnt alla anbra Remman odb Sägenbeter, b^ilfa in# nebafmaS meb åborätt, böra ilboerne erlägga enabanba Q3emitlning, forn mo# re be fjetfme egare; men af alla fåbana Sinner# SDienfal# ocb ©tombemman, famt be unber €cc(eftafique# ©oile# ocb SKilitaire SSoftällen (pbanbc Remman ocb Sägenbeter, för broilfa Snbelningébafmarcn erlägger SSemilJning på fatt 6 §. ftabgar, betate itboerne 93emillning i liftat uteb Slrvettbatorer ocb 95rtifare. ilboer, forn bcfttta botman meb lifstiböfäbja, erlägga Söemillning få#, forn egare. §. 23. Utom benna 93emillning efter €genbomSmärbet, fontina nebannämnbe för# ut erlagbe Utffplber, fåfom af ©runbjfatts natur, att för ^orbegare fortfa# ra, nemligen: 5or Sr«lfe*(£gent>omat:
Det närmade sig till påsken, och Sven började tänka på ägg — den som icke ägde mer i huset än en kruka an, tröstade, hjälpte och hugsvalade de idén fick han inte ur hufvudet, det skulle vara olja, hade dock gemensamt m e d den rika mödrar, som kommo till honom, det se vi något till godt för stackars mor, som ännu var så kvinnan ett älskande modershjärta och ett af de sköna berättelserna om änkan i Nain, klen, att hon knappt kunde gå uppe — men värpgudaktigt, förtröstande sinne. Och hennes den kananeiska kvinnan och mödrarna, som hönan var borta. Det arbetade i Svens hjärna af mångahanda kärlek till de båda sönerna och hennes tro buro fram sina barn att af honom välsignas. planer. Slutligen tyckte han, att ett ljus gick på, att Herren är en hjälpare i nöden, visa sig En moder, o m hvilken man kan vara förupp för honom, men han nämnde ingenting för ock vara en makt, som åstadkommer undervissad, att bon bad för och med sin son, mor. Han gick till herrgården och pekades af verk. Denna den fattiga änkans bönfallanär Thimolei moder Eunike, o m hvilkens husmamsellen få ett par dussin afrifna rena sidor de vädjan till Herrens profet o m hjälp för oskrymtade tro apostelen Paulus vittnar (2 af gamla bref. Papperen voro visserligen gulnade i kanterna, men det betydde mindre. sönerna, hvilka hennes mans borgenärer Tim. 1: 5). Och då han på ett annat Nu tog Sven fram sina förnämsta skatter, en Ty jordens sköna påsk är inne, Det vissna nu i grönska byts; Och tröst får hvarje sorgset sinne, Då dödens starka fängsel bryts. till mer än hälften länsad färglåda och en stor röd blyertspenna, hvilka han också en gång fått på herrgården. Och så börjades från morgon till käil ett ritande och målande, så att snart alla arken voro fulla af brokiga » gubbar » och » gummor » i de underligaste skepnader. Inte ville mor Anna hindra gossen i hans nöje, hon log och tänkte: » Ger det inte bröd, så ger det inte heller nöd. » Han var ju bara barnet och kunde gärna få hållas med si! t lekverk.
På dessa frågor, hvilka Magistraten och Borgerskapets Äldste, efter Drätselkommissionens hörande, förehaft, men hänskjutit till Sladsfullmägtige, har sistnämnde kommuna'myndighet under den 2:dra innevarande månad, afgilvit det svar, att under lörutsältning, det Rikets Ständer bifalla hvad Kongl Majit i nåder föreslagit i fråga om öfverlåtelse till staden af den Kronan tillhöriga mark, som för strandgatas anläggning vid Ladugårdslandsviken är behöflig, Sladsfullmägtige, med frånträdande af stadens anspråk på den af Magistraten och Borgerskapets Äldste bestämda lösesutnma, medgåfve kostnadsfri upplåtelse till Kronan af den numera lill större delen igenfyllda Kyrkholmskanalen tillika med ifrågavarande, derinvid belägna mork jemte Fiskarehuset; dock under förbehåll att, om, i följd af Rikets Ständers blifvande beslut, någon lösen för Kronans ofvanberörda jord vid Ladugårdslandsviken komme i fråga, staden skulle ega att vid liqviden räkna sig till godo den af Magistraten och Borgerskapets Äldste för Kyrkholmskanalen med mera 14 Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition M W. bestämda, nu vilkorligen eftergifna lösesumma; — men, då staden til! Kronan kostnadsfritt afstått liela Kyrkholmen, och den strand deraf, som utefter Museibyggnaden sträcker sig emellan Skeppsholmsbron och Sillhofstomten, icke kunde komma att såsom hamnplats begagnas, ansågo Sladsfullmägtige alt det icke borde tillkomma staden att den ifrågaställda quaibyggnaden vid nämnde strand utföra eiler bekosta, utan frågan derom, likasom ordnandet af Museibyggnadens närmaste omgifningar i öfrigt, vöre en Kronans angelägenhet. Fullmagtiges i ämnet sålunda fattade beslut har Öfver-stålhållare-cmbelet jemväl för siri del hiträdt samt, i underdånig skrivelse den 8 innevarande månad, underställt Kongl. ]\Jaj:ts nådiga pröfning och fastställelse.
Direktionens kännedom, Denna föreskrift, för så vidt den rörer Adelmäns konkurser, har likväl numera förlorat all tillämplighet, enär, till följd af den nya Konkurslagen, som från nästlidet års början ländt till efterrättelse, Hofrätterna upphört att vara Ridd. o. Adelns fora privilegiata i konkursoch urarfvamål, hvarför ock några underrättelser om Adelsmäns konkurser efter nämnde tid ej från Hofrätterne till Direktionen inkommit. Vid sådant förhållande och då någon föreskrift ej blifvit meddelad derom, att Rikets underdomstolar skulle öfvertaga den anmälningsskyldighet uti ifrågavarande hänseende, som förut tillhört Hofrätterne, men det naturligtvis fortfarande är af högsta vigt för Direktionen att om dessa förhållanden lå tillförlitlig kännedom, har Direktionen måst vara betänkt uppå någon annan åtgärd för en sådan kännedoms erhållande, hvadan och då, jemlikt 15 § i nämnde lag, det åligger domaren att i allmänna tidningarne låta tre gånger införa kungörelse om hvarje offentlig stämning å borgenärer, som utfärdas, Direktionen förordnat, att Riddarhus-Fiskalen borde vid Direktionens sammanträden till protokollet anmäla de Adelsmäns konkurser, som enligt i Postoch Inrikes-Tidningar befintliga kungörelser inträffat; samt i vanlig ordning göra anteckning derom i den af honom förda särskilda förteckning å de ledamöter af Kidd. o. Adefn, hvilka till följd af egendoms afträdande till borgenärer, försättande i omyndighetstillstånd eller begångna brott förlorat rättigheten att intaga säte och stämma på Riddarhuset. Jemte det Direktionen skolat till Ridd. o. Adelns känne - 29 dom meddela hvad Direktionen i detta hänseende åtgjort, får Direktionen nu till Ridd. o. Adelns egen pröfning öfverlemna, huruvida den sålunda vidtagna åtgärden må anses vara lör det dermed afsedda ändamål tillfyllest. § 13.
Afkomling af urgammal Svensk ätt, men som dock mig veterligen aldrig förvärfvat sig något historiskt namn, vet jag dock åtminstone det, att son efler son af denna ätt bevistat från och med Carl XI!:s blodiga krig och lill och med det krig, som Carl XIV Johan med utmärkelse slutade så väl för sig personligen som för Riket, och har dervid lika med förfäder hört, att, då faran varit störst och utgången af striden obestämd, Svenska soldatens önskan varit, att se sin Konung eller Thronföljare i spetsen för de stridande, hvilket ock flere här på stället varande personer lika med mig sett varit förhållandet, då Carl Joban satte sig i spetsen för de förenade arméerna och slutade den uppkomna striden, hvars uppgift var om Sveriges i likhet med största delenafEuropas folk skulle återfå sin frihet eller föi blifva den Franske Kejsarens slafvar. Men omöjligen kunde jag under detta fälttåg föreställa mig, alt efter 27 års fred, för hvilken Sverige endast har den store mannen att lacka, en sådan tanke hos Svenska män skulle uppstå, att, på del de idoge och omtänksamme näringsidkarne i fred skulle sköta sina yrken, och handelsflottan fritt och obehindradt segla på alla haf och alla verldsdelar emellan, och hvad mera är, att bankrutörer och lättjefulle dagdrifvare skulle på krogar och källare ostörde få bedomina och lasta så väl vår som främmande Regeringars styrelseåtgärder, Konungen för sådant ändamål skulle uppoffra de medel, sorn äro anslagna för det efter Dess höga kall passande lefnadssätt.
Jag liar visserligen ansett det ifrågavarande tillägget onödigt och trott, att i alla fall ingen villrådighet om meningen borde uppkomma; men sedan RiksStånden numera yttrat olika tankar derom, anser jag nödvändigt att endera meningen uttalas såsom pluralitetens. För öfrigt synes det mig vara likgiltigt, antingen Ridderskapet och Adeln behagar med PresteStåndet remittera saken till förstärkt Statsutskott, eller till sammansatta Statsoch EkonomiUtskotten, såsom de öfrige 2:ne Stånden gjort; den senare åtgärden torde likväl snarare leda till ett slut, emedan Statsoch EkonomiUtskotten i alla fall måste svara på den redan erhål Ine remissen, och endast afvakta Ridderskapets och Adelns beslut för att afgifva sitt utlåtande. ig° Den 26 F k 1) r 11 arli f. nt. Herr Cederschjöld: En värd talare liar förment, att jag och några andra Ledamöter sett saken från snedsidor och intrasslat oss sjelfve. Jag nödgas i anledning häraf å min sida förklara, att den värde talaren omgifvit sig med ett sådant orddnnkel, att jag ej kunnat genomskåda detsamma. I öfrigt får jag erinra, att, så vidt jag minnes, är ursprungligen intet fel af ExpeditionsUtskottet begånget, utan hela olyckan härleder sig derifrån, att två Stånd biföllo Statsoch EkonomiUtskottens första Betänkande, rörande anslaget till Undervisningsverken, deri Tillämpningsskolorne ej voro nämnde, men de öfrige två Stånden återremitterade Betänkandet och biföllo det senare, som innehöll ett tillägg, rörande Tillämpningsskolorne. Då det endast är i fråga 0111 detta tillägg, som två Stånd stannat emot två, synes, efter min tanka-, detsamma nödvändigt böra förfalla.
Den, som vill, att contra-propositonen skall upptaga Ridderskapet och Adelns beslut, att uti 112 § skulle ordet: "fastighetsvärdet” emot ordel: ’’fasligheterna”, samt orden; ^sättas till dess rättmätiga belopp” emot or - 4 Bevillning-TI t sko 'tets Utlåt ande N.o 2a. den: "sättas till deras med hvarandra jemförliga värden’’ utbytas, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej. Vinner Nej, kommer, enligt Borgare-Ståndets beslut, ordet: ”rättmätiga” att utbytas emot ordet ”rätta.” För votering i hufvudsaken: 22:o Den, som bifaller Utskottets, af Presteoch Bonde-Stånden godkände, förslag, att uti 112 § af nu gällande Bevillnings Stadga ordet ”rälta” skulle utbytas mot ordet: ”rättmätiga’”, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej. iv * r • alternativet) Ridderskapet och Adelns beslut; Vinner IMej, antages. £2;dra alternalivet; Borgare-Ståndets beslut. § 147. pag. 23. j. Utskottets hemställan till PresteBorgareoch Bonde-Stånden att förena sig uti Ridderskapet och Adelns beslut, att uti första perioden af denna §, näst efter ordet ‘Trikallade’’ skulle införas orden: ^likmätigt Kongl. Förordningen den 8 Mars 1770”, är afslagen af Borgare-Ståndet; men som de 3:ne öfrige Riks-Stånden antagit nämnde redaclionsförändring, så får Utskottet sådant bos Vällofl. Borgare-Ståndet anmäla. I alla öfrige delar af memorialet, N:o 2l, hafva Riks-Stånden dels godkänt] och dels låtit bero vid Utskottets förslag, så att någon vidare åtgärd, i afseende derpå, af Utskottet icke erfordras. Stockholm den 7 Februari 1845. Bevillnings Ut kottets Utlåtandej IV: o a3. 5 N:o 23.
Man kan ej eller beräkna, hvilka prof af hållfasthet, Sveriges statsskick kan vara ämnadt alt i framtiden undergå; meri väl hör nian anspråk och ser framställningar göras, hvilka ej ens stå tillsammans med den rättsgrund, hvarpå de byggas, än mindre erbjuda de, genom sättet, hvarpå de framträda, en borgen för folkets sanna och lugna framskridande uti upplysning och välstånd. Qm Ridderskapet och Adelns osöndrade fortvaro kan blifva af vigt för Riket, under det att outredda rättsbegrepp ihärdigt vilja göra sig gällande vid de vigligaste samhällsfrågors lösning; så torde det icke eller vara likgiltigt för representationen att inom sig ega kyrkans, vetenskapernas och undervisningens målsmän. Den kunskap och erfarenhet, hvaraf Rikets Embetsmän äro i besittning, synes också vara af vigt for en national-representalion, som vill införa nya förmer i alla grenar af statsförvaltningen. Man kan derföre antaga, att dessa båda Riks-Slånd icke vika från de åsigter, hvilka gåfvo sig tillkänna vid det hvilande reform-förslagets förkastande. Om dé skulle medgifva upphörandet af deras nuvarande sjelfbestånd, för att ingå i den andra Kamaren, så ligger redan deruti en uppoffring, nemligen af hvarje Stånds eget Veto i Grundlagsfrågor. 114 § Regerings-Formen kan bibehållas, med undantag af de förändringar i hvarje Stånds representationsrätt, hvilka blifva en följd af detta förslag. De medborgare, hvilka icke äro representerade, tillhöra den dass inora de Europeiska samhällena i allmänhet, hvilken uppträdt såsom handelns och industriens eller ock såsom vetenskapernas idkare och civilisationens sakförare. Sverige har att tacka en i allmänhet fri författning och stora Konungars vishet för den lyckan, att, under utvecklingen af sina representationsformer, denna mägtiga och inflytelserika medborgare-class småningom kunnat till stor del införlifvas med densamma.
■ — I sammanhang därmed anmärka vi, det förf: s slutpåstående, att människan äfven ur språkets synpunkt visar sig vara blott ett begåfvadt djur, torde böra anses tämligen förhastadt. Rättare hade varit att säga, att denna vetenskaps resultat ej lägga hinder i vägen för antagandet, att hon är det eller något dylikt. Ty språkets uppkomst ur djurens läten kan väl näppeligen wisa », att * människan i det hela blott är ett högre djur, då ju hos människan finnas många andra bestämningar än språket. Z. IL Å. Våra tidskrifter. För skolfrågor intresserade vilja vi hänvisa till ett par enligt vår uppfattning synnerligen märkliga uppsatser i de senast utkomna häftena af » Nordisk TidskriftDen första af dem är en mot det nya förslaget till skolstadga riktad kritik, undertecknad af lektor Julius af Sill é n och utmärkt, liksom samme förf: s brosk yr i latinfrå^an, lika mycket genom innehålets orädda fördomsfrihet som genom formens friska omedelbarhet. Den andra uppsatsen, som vi åsyfta, hafva vi att tacka O. Hoppe för. Den innehåller en intressant skildring af den tyska läroanstalt, hvari förf, själf mottagit större delen af sin skolbildning. Förf. afslutade sedan sina elementarstudier i ett svenskt läroverk, och det är särskildt de jämförelser, som han därigenom fått tillfälle att anställa, som synas oss förtjäna den allvarligaste uppmärksamhet. Jämförelsen är i hög grad nedsättande for de svenska läroverken, både med afseende på kunskapernas dugande halt och den sedliga andan hos skolungdomen. Möjligen äro forf: s erfarenheter ej tillräckligt allmängiltiga för att ingifva någon djupare farhåga för den svenska bildningens underlägsenhet under andra folks. Dock böra både skolorganisatörer, lärare och föräldrar lyssna till forf: s manande: gif akt! » Tidskrift för kristlig tro och bildning » har i innevarande årgångs andra och tredje häfte lemnat lärorik belysning öfver den af riksdagen föreslagna ändringen af kyrkolagens bestämning beträffande svenska kyrkans lära, — - dubbelt lärorik därigenom att de båda hvarandra motsatta åsikterna i frågan fått komma till orda genom olika författares inlägg. Först yttrade sig docenten H. AV.
Emellertid, och oaktadt förändringen sålunda vore särdeles enkel, vore den icke destomindre af stor vigt. Uti den del af Statsförvaltningen, hvarom nu vore fråga, kunde endast på detta sätt lillvägabringas reda och enhet; endast derigenom att på ett ställe samlades spridda delar, som borde vara förenade, kunde man af det hela vinna en nöjaktig öfversigt och jemväl få ett årligt, jemförelsevis betydligt kostnadsbelopp besparadt. Om Handelsoch Sjöfarts-fonden öfverlemnades lill Stats-kontoret ansåges arfvoden åt Ordföranden och Ledamöterna, tillhopa 2,200 R.dr möjligen kunna genast besparas, äfvensom 3,435 R-.dr, som beräknades till hyra, skrifmaterialier m. m., hvarefter, i mån af öfriga tjensteinnehafvares afgång, vidare reglering af deras befattningar borde företagas. Intilldess sådant kunde ske, syntes det vara en enkel sak, att de inom Stats-kontoret fullgjorde de göromål, som hittills inom Konvoj-kommissariel ålegat dem. 174 ExpeditionsUtsko t tets Förslag till anderd. Skrifvelse N:o 182. Genom det väckta förslaget åsyftades slutligen icke någon sådan åtgärd, som kunde leda till inskränkning i den myndighet, hvilken E. K. Majit egde att öfver Handelsoch Sjöfartsfonden utöfva. Fondens förflyttning till Statskontoret lemnade denna dispositionsrätt oförändrad. Äfven Rikets Ständers rätt att genom sina Revisorer granska fondens räkenskaper förbiefve densamma. Af hvad i olvanberörde måtto är vordet anfördt, visar sig ovedersägligen, att Konvoy-kommissariatet, sedan detsamma förlorat sin ursprungliga betydelse och, genom lid efter annan inträffade förändringar, de flesta Kommissariatet uppdragna bestyr upphört eller blifvit åt andra myndigheter uppdragna, icke vidare är såsom särskildt embetsverk behöfligt, utan till vinnande af större enkelhet och reda i förvaltningen samt besparing af kostnader bör upphöra, en åsigt som jemväl blifvit af den sednast af E. K. Majit nedsatta Kommitté för uppgörande af förslag lill styrelseverkens reorganisation uttalad.
Domstolens samtlige ledamöter bibehallne. Äro lika mångå Ja och Nej, eller hafva flere besvarat frågan med Ja, uppgifve livar och en af Nämnden å sluten sedel de förre eller flere, dock högst trenne, ledamöter af Högsta Domstolen, hvilka han anser böra endtledigas. Den eller de, som af minst Trettiotvå sålunda blifvit uppgifne, anses från Riksförsamlingens förtroende uteslutne och blifve af Konungen, hos hvilken Riksförsamlingen derom skall anmälan göra, ifrån Embetet genom nådigt afsked sk i 1 jole. Dock tillägge Konungen honom eller dem hvardera en årlig pension till lönens halfva belopp. 123 §. Ej ma Riksförsamlingen ingå i någon serskild pröfning af Högsta Domstolens beslut, eller någon allmän öfverläggning derom uti Nämnden förefalla. Hör lill Constitutions-Utskoltets Memorial, N\o 36, 39 124 §. Äskar Riksförsamlingens Justiliaa-Ombudsman Riksrätt, på grund af sådant förordnande, som i 65 §. är sagdt; då skall i den Riksrätt, som i 121 §. säges, i stället för Slatsråds-ledamöter, Juslitiae-råd säte taga. I öfrigt gånge, som 120 och 121 §§. förmå. Sådan Riksrätt döme efter allmän lag och den ansvarighetslag, hvilken för detta ändamål blifvit utaf Konungen och Svenska folkets representanter antagen. 125 §. Skulle Gransknings-Ulskotlet anmärka, att Statsrådets ledamöter samfäldt eller en eller flere af dem, uti deras rådslag om allmänna mått och steg, icke iakttagit Rikets sannskyldiga nytta, eller att någon föredragande icke med oväld, nit, skicklighet och drift sitt försroende-embete ulöfvat, ege då Utskottet att sådant tillkännagifva för Riksförsamlingen, hvilken, om den finner Rikets väl det kräfva, kan hos Konungen skriftligen anmäla sin önskan, att Han ville ur Statsrådet och ifrån embetet skilja den eller dem, emot hvilka anmärkning blifvit gjord. Utskottets utlåtande sändes till Första Kammaren.