Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
August Strindberg har i » Giftas » kastat ut en svärm af raketer som belyser återvändsgränden Han har vår tidskrift i mera direkt uttalat sina meningar. Den spiri-tuele franske författaren må nu sekundera Strindberg, i det han skrifver: Qvinnan är ett konstalster, farligt att handtera, och har man några små sanaiugar att säga detta skapelsens mästerverk, så erkänner jag. att man måste iakttaga stor försigtighet. Emellertid, när qvinnan, med eller utan vårt samtycke, blifvit oss gifven till följeslagerska, hvarfor skulle vi inte helt artigt och vackert men uppriktigt, kunna säga henne » Låtom oss försöka att förstå hvarandra. Hvad viljen ni? Jag hör er ständigt med hög röst åberopa qvinnans emancipation. Ni behöfveri * icke längre vårt beskydd och kunnen vara oss förutan. Under århundraden hafva vi dragit värjan för or och nu anses vi knappast goda nog att draga vexlar. Ni viljen blifva likstälda med männen; ni som borde vara fullt tillfredsstälda med att vara dem obestridligt öfverlägsna. Ni äro sköna och sinnrika, med ett ord, ni äro englar och männen egna er en tillbedjan, som gränsar till dyrkan, önsken ni nya pligter, för att ställa mannen i större skuld? Jag försäkrar er, att då kommer han att göra bankrutt. Era förnämsta pligter äro att vara sköna, behagliga och älskvärda, och att ni fortfarande viljen vara sköna betvifla vi ej, men ni viljen upphöra att vara älskvärda och behagliga. Ni ämnen kanske göra uppror, såsom under Aristophanes ’ tid. Under hvilka förhållanden skulle ni känna er tacksamma mot oss? % Viljen ni byta roller med oss? Jag erkänner att i framalstrandet af menmskoslägtet er lott är mer smärtsam, än den som tillkommer oss, men är den ej också don skönaste? Lyckans beherskarinnor, ligger ej ve riden för era fotter? Ni viljen blifva fria? men vi äro ju redan era slafvar. Ni viljen stifta lagar! och det gören ni ju för oss alla. Och till och med, oss emellan sagdt, låten ni icke männen rösta efter er smak, i Deputerade-kammaren? Ni viljen hafva större inflytande.
Men då ett sådant, jag nödgas medgifva det, någon gång icke onyttigt, correctif mot tryckfrihetens missbruk undanrödjes, bör lagstiftaren vara betänkt, att icke allenast desse må enligt tjullig lag bestraffas, utan ock, i anseende till deras vådliga följder för det allmänna, hvilka icke genom den a38 Den 25 Januari i f. m. brottsliges bestraffning alltid försvinna, att förebygga dem, så vidt sådant kan ske utan inskränkning af den lagbundna frihet hvarje medborgare tillkommer. Genom borgens ställande för periodisk skrift, som ensam bordt komma i fråga, eller deposition af borgens-beloppet, har Utskottet sökt vinna detta ändamål, och jag tror icke utan grund. Vid ett annat tillfälle har jag yttrat, huru stor vigt jag lägger på den periodiska pressen. Jag har önskat, att dess rigtning mätte blifva sådan, att den uppfyller sin bestämmelse, och gör sig värdig, att intaga det upphöjda rum i litterärt afseende, som den, allmänt betraktad, med afseende å practisk nytta då skulle kunna förtjena. Om förenämnde vilkor, i synnerhet det af borgen, föreskrifves författare af periodisk skrift, torde detta mål i någon mon uppnås. Mången obetänksam sjelfklok yngling skulle då afhållas från företag på egen hand, hvarmed endast den sansade, med verldskännedom och grundliga kunskaper utrustade, mogne mannen bör befatta sig, och oskickligheten, eller åtminstone elakheten, skulle då möta ofta ett oöfvervinnerligt hinder att nedsmutsa tryckprässen, bestämd blott för det goda, ädla och nyttiga. Jag är deremot öfvertygad, alt ingen författare, hvars moralitet och literära förmåga äro kände, skall sakna borgesman. Tvärtom fruktar jag correctivet ofta vara nog svagt, helst då, såsom alternatif, deposition af contante me - Den a5 Januarii f. m. a3g del äfven medgifves; men det är dock något, och skulle, i fall det tillbakaliölle en mängd dåliga redactioner, må hända i stället framkalla sådana man finnér i andra constitutionella länder, sammansatte af de mest upplyste män i samhället.
Riksdag beviljade tillfälliga statsutgifter, 2:o anslagen till folkundervisningen, Riksdagskostnaden m. fl. serskilda utgifter och 3:o statsfyllnadssumman jemte öfriga af statsregleringen föranledda utgifter. Hvad nu först beträffar de till införande i Riksgälds - Conlorets nya Reglemente föreslagna §§, i anledning af de tillfälliga anslagsoch lånesummor, som Rikets nu församlade Ständer beviljat och till utgående från Riksgälds-Contoret anvisat; så torde Utskottet endast behöfva hänvisa till de vid hvarje § uppgifna och af Rikets Ständer bifallna Utlåtanden, hvarpå det i §:n intagna anslag eller lån sig grundar. Till hvad Rikets Ständer sålunda redan beslutat har Utskottet i allmänhet blott tillagt några närmare bestämmelser, rörande sättet och ordningen för de beviljade statsutgifternes utbetalande; hvarvid Utskottet, så vida icke serskilda förhållanden förekommit, antagit och tillämpat den grundsats, att alla anslag böra af Riksgälds-Cootoret utbetalas, i öfverensstämmelse med de föreskrifter härom, Kongl. Maj:t kan finna för godt meddela, varande äfven i vissa fall uttryckligen bestämdt, alt utbetalningarne skola verkställas till Kongl. StatsConloret, der sådant hittills varit stadgadt eller också ansetts vara en gifven följd af anslagets beskaffenhet och föremål. Till upplysning om ordningen för upptagandet i Reglementet af stadgandena angående ifrågavarande anslagsoch lånesummor, får Utsko let meddela att härvid blifvit följd ungefärligen samma ordning, hvaruti dessa summor skulle förekommit, derest de blifvit å Riks-Staten under dess hufvudtitlar uppförda. Vidkommande de reglementariska föreskrifterna, angående utbetalningen af anslagen lill folkundervisningen, Riksdagskostnaderna samt afloningen för Rikets Ständers Justitite-Ombudsman ui. fl., så hafva dessa föreskrifter blifBih, till II.
»Den heliga jungfrun hjelpe honom!» mumlade den gamle mannen. Ännu ett! Hustrun sjönk på knä som tvingad af en osynlig makt. Skall han hinna? Nej! Se hur den svarta strimman der bakom utvidgar sig, se hur det mörknar, hör hur det tjuter och hviner. Framåt för lif eller död. Ännu ett ref, det sista, flög ut. Han kämpade som en man för sitt lif. Båten ilade med vansinnig fart genom de kokande, skummande böljorna. »Heliga Guds moder! » mumlar hustrun, hvars dödsbleka, hoptorkade läppar nekade att frambringa något annat ljud. »Heliga Guds moder!» ropade hon plötsligt och slog händerna för ansigtet. Ve, der kommer den tjutande, hvinande dödsbäraren orkanen! Är icke mannen inom en half minut bakom klippan, är han förlorad. Nej! jo Nej Jo Den heliga jungfrun vare prisad! Mannen var räddad, och hustrun sjönk till marken under konvulsivisk gråt. Genom stormen arbetade jag mig ned till hamnen för att se, hvad han med risk af sitt eget lif med så ädel sjelfuppoffring räddadt. Ett drunknadt barn? En skeppsbruten man? Nej, en fångstlina af några soldis värde. En teaterrepresentation i Taormina. Afsked från Sicilien. Vi skulle gå på teatern. Redan i flere dagar hade stora eldröda affischer varit uppslagna på knutarne med tillkännagifvanden, att den verldsberömda truppen Cavalli hvarje afton gaf teatraliska föreställningar i det gamla S:t Ninfasklostret, hvars refektorium användes till salong och hvars hemliga rådsrum degraderats till skådebana. Repertoiren upptog omvexlande dramer, operetter, farser, komedier, och att döma efter de dagligen skiftande namnen på artisterna var truppen mycket stor, ett faktum, som dock blef något tvifvelaktigt, när man visste, att den rymdes i en mycket liten uthusbod med ett rum innanför, i hvars fönster en ung man i sammetsjacka och broderad rökmössa brukade tillbringa timmar under allvarliga studier — af de förbigående.
Veteuskaps-Academien disponeras för insamling och afteckning efter naturen af Svenska vexter, i och för utgifvandet af Planche-Ver ket ”Svensk Botanik'’, ehuru af det Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående Stats-verkets tillstånd och behof, bifogade Protocoll öfver Ecclesiastik-Ärenden, hållet införjHans Maj:t Konungen i Stats-Rådet den i3 Januari 1840» synes, att Kongl. Vetenskaps-Academien funnit fortsättandet af Planche-Verket ”Svensk Botanik”, hvarför förslags-kostnadernes bestridande blifvit, på grund af träffad öfverenskommelse, af Boktryckarne P. A. Norstedt & Söner till och med 1842 års utgång öfvertaget, vara, i anseende till en från början felaktig plan och uppkommen brist på åtskilliga häften, mindre svarande mot ändamålet, samt att Academien begärt det i frågavarande anslaget för att kunna utgifva ett nytt likartadt arbete, men ordnadt på ett sätt, sorn uppfyllde vetenskapens och konstens fordringar, samt så, att hvarje afdelning blefve ett helt för sig. Då, vid detta förhållande, Expeditions-Utskottet icke kunnat föreställa sig annat, än att i Förstärkta Stats-Utskottets omförmälde Memorial N:o 33_q, orden: i och för utgifvandet af PlancheVerket "Svensk Botanik” , endast genom något missförstånd influtit, har Expeditions-Utskottet ansett sig böra uti skrifvelse-förslaget, angående Allmänna Indragnings-Statens reglering, jemte intagande af hufvudsakliga innehållet utaf Kongl. Vetenskaps-Academiens skrifvelse i ämnet, införa den underdåniga anmälan, alt Rikets Ständer beviljat anslaget för det i nämnde skrifvelse angifna ändamål. Hvilket, med öfverlemnande af ifrågavarande skrifvelse-förslag, Expeditions-Utskottet får vördsamt anmäla. Slockholm den a5 Januari 1841 - N o 35. Memorial till Rikets Ständer, i anledning af Högloft.
Den andre sade: »jag gifver, att hon skall bli fagrare och fagrare för hvarje dag hon lefver». »Och jag», tillade den tredje, »vill gifva henne, att hvar gång hon ler skall en röd guld-ring komma ur hennes munn». Så taladt, flögo de sin kos; men allt gick i fullbordan såsom foglarne hade sagt, och ifrån den dagen var konunga-dottern ännu älskligare än tillförene, så att vänare vif icke stod att finna, sökte man ock i sju konunga-riken. När drottningen förnam allt detta, blef hon ännu mera afundsam än tillförene, och öfverlade med sig sjelf huru hennes dotter skulle blifva lika fager som sin syster. I sådan afsigt sände hon prinsessan att likaledes vakta säd uppe i loftet. Flickan gick, ehuru hon bar stor harm, att man gifvit henne så ringa göromål. När hon nu vaktade som bäst, kommo himmelens foglar, och foro qvittrande omkring sädes-högen, såsom hade de velat begära några korn. Då rann sinnet till hos den elaka jungfrun; hon fattade sop-qvasten, jagade bort de små foglarne, och sade med vredesmod: »hvad viljen J här, J stygga foglar! icke kunnen J tänka, att en förnäm jungfru, såsom jag, skulle smutsa sina händer att gifva eder mat?» Sparfvarne flögo nu sin kos, satte sig på taket, och lade råd huru de skulle löna den elaka prinsessan för hennes hårda ord. Då sade den ena: »jag gifver henne, att hvarje gång hon trådar på marken skall der vexa tistel och törne.» Den andra sade: »jag gifver, att hon skall blifva ledare och ledare för hvarje dag hon lefver». »Och jag», tillade den tredje, »vill gifva henne, att hvarje gång hon skrattar skola tåssor och grodor hoppa ur hennes munn». Så ordadt, flögo de sin kos; men allt gick i fullbordan såsom sparfvarne hade sagt, och ifrån den dagen blef drottningens dotter ännu mycket ledare till åsyn, och styggare till sinnes-art, än hon tillförene hade varit.
Inqvartering för tågande trupper inträffar icke heller ofta, utom i vissa trakter, der den i så måtto anses besvärlig, som den stadgade portionsersättningen på långt när icke motsvarar de numera högt uppdrifna priserna på lifsförnödenheter. Postskjutsen, så vidt den utgöres af dertill indelta särskilda posthemman, kan endast undantagsvis anses besvärlig, men der den bestrides medelst gästgifvareskjuts, ökar den betydligt tyngden af detla onus. Kronobrefbäringen fortgår inom Tveta, Mo och Wista häraders fögderi oförändradt efter gamla ordningen, så att den utan ersättning bestrides af vissa dertill anslagne hemman, hvilka således mera än de öfriga deraf betungas. Deremot inom Norra och Södra Wedbo, Östra, Östbo och Westbo fögderier brefbäringen är sålunda ordnad, alt vissa hemman väl äro dertill anslagne, men innehafvarne deraf, för brefbäringens utgörande, erhålla ersättning, som, beräknad dels till 4 och dels till 8 skill i liga r banko för milen, utdebiteras å öfrige brefbäringsskyldige hemman inom fögderiet. Blott inom Westra härad bestrides brefbäringen genom särskilde brefdragare, hvilka antagas af kronobetjeningen och aflönas efter det miltal de tillryggalägga med högst 12 skillingar banko för milen; hvarefter kostnaden fördelas på alla i brefbäringsskyldigheten deltagande hemman inom häradet. Fjerdingsmansbestyret utgöres väl inom några socknar genom särskild antagne och allönade personer, men allmännast bestrides befattningen ambulatoriskt genom årligt val eller i tour för hemmanen inom hvarje socken, oftast utan och stundom mot ersättning från öfrige hemman, dock så ringa, att någon längre tids fortfarande tjenstgöring derföre icke kan påräknas. Detla förhållande öfverklagas mycket af kronobetjeningen, som har föga gagn och biträde af fjerdingsmännen, der dessa ofta ombytas och således icke hinna att förvärfva insigt och vana i befattningen, eller i hvarje fall snart afgå och efterträdas af andra, som äro alldeles okunniga.
För hvarje år återstår, sedan dess Förvaltningskostnader blifvit bestridde, och afdrag skett för den till inköp af myntbara metaller anslagne Summa, bör, jemte den till Banquen inflytande årliga Capital-afbetalniogen i5o,ooo R:d. å Stats-Verkets skuld, vid ett påföljande års början uppföras å Riksgälds-Contoirets räkning med Banquen, såsom till Riksgälds-Contoirets disposition genom Assignering aflemnadt; och kommer Riksgälds-Contoiret, att dermed bestrida de utbetalningar och anslag, sorn vid denna Riksdag af Oss föreskrifne blifvit, Öfverskotten uppå Statens Ordinarie och Extra Ordinarie inkomster användas till de utbetalningar, som möjligen kunna komma att äskås å det mindre Creditivet, hvilket till utgående från RiksgäldsContoiret anvises. lilo För sä stor Summa, som desse af Oss till utbetalning från Riksgälds-Contoiret fastställde anslag, kunna komma att • öfverstiga den tillgång, hvilken öfverskottet af Banquens inkomster lemnar, äfvensom för hvad uti betalningstillgångar hos Riksgälds-Contoiret kan brista, då Kongl, Maj:t äskar att lyfta medel af det så kallade mindre Creditivet, må Riksgälds-Contoiret ega, att upptaga Lån emot Obligationer till Sedelhafvaren, uppå Yaleurer af 5oo, 2 5o och 125 R:d. Banco, ställde att af RiksgäldsContoiret inlösas vid anfordran, jemte Ränta a 3 Procent om året, med förbehållen rättighet för Riksgälds-Contoiret, att genoril allmän Kungörelse uppsäga Obligationerna till betalning å 20 viss dag, Tre månader derefter, ifrån hvilken tida förlopp Piänte-beräkningen upphörer. 19:0
Herr Hillberg som den gamle fadern, hvilken gent emot sin upproriska dotter representerar den samhälleliga åskådningen, gaf ett nytt ypperligt prof på sin förmåga att karaktäristiskt genomföra de mest skilda uppgifter Dessa tvänne hufvudroller voro således utmärkt företrädda, o c h i de väsentliga bipartierna presterades äfven ett .genomgående ypperligt spel af fru Sandell, fröken Ahlander samt hrr Fredrikson o c h Skånberg. Ja, tillägger Bismarck, kvinnorna äro ovärderliga kanaler; därför är det nödvändigt för en di plomat att hafva godt sätt och världsvana. Teater och musik. Kungl. operan uppförde torsdagen den 28 sistl. september för förslå gången det med mycken spänning motsedda nya programmet, upplagande Mozarts komiska en-akts-opera » Bastien och Bastienne » samt Leoncavallos 2-akts-opera » Pajazzo » jämte ett balettdivertissement med musik af Anton Dvorak. Mozarts opera, en liten förtjusande herdeidyll med enkla och smekande melodier i äkta mozartsk i nda, var en intressant bekantskap att göra. Utförandet förtjänar ock det största erkän nande. Särskildt var fru Sterky en alldeles förträfflig Bastienne både hvad sång och spel beträffar. Hon understöddes ock på bästa sätt af hrr Strandberg (Bastien) och Brag (Colas). En opera af helt annat slag, men af ej mindre intresse var Leoncavallos » Pajazzo ». Uppförd på de flesta af utlandets operascener, har den vunnit nästan lika stor framgång som Mascagnis » Caval leria rusticana ». Och dock anse vi, att Leoncavallo slår ej obetydligt efter Mascagni såväl i omedelbar ingifvelse som i klarhet och lättfattlighet. Operan » Pajazzo » är i alla händelser af stort värde som dramatisk musikalisk produkt. Starka lidelser genomgå hela operan, och kompositören har förstått att ikläda dem en musikalisk dräkt, som både är lämplig och anslående. — Hvad ut förandet beträffar, blef det vida bättre, än vi hade hoppats. Operan är mer än de flesta en spel opera, som i hög grad kräfver dramatiskt lif o c h jugement hos de uppträdande.
Paschan, sorn med känsla af sin svaghet, darrade i alla lemmar dagarne före Escadrens ankomst, ej vetande hvad honom hända kunde, fick ett helt annat mod, då han i stället för förebråelser och hot, som han förväntat, fick emottaga complimenter och försäkringar om vänskap just som om han varit sjelfva Dejen i Algier. Om min sak taltes en passant, och Paschan lät säga Amiralen, att i Bengazi vore nu 600 qvintaler smör för mig färdige att erhållas, hvilket Herr Amiralen för godt antog fastän jag erbjöd mig bevisa, att der ej fanns en enda disponible qvintal af smör, och jag blef ålagd, att åter göra denna resa, af Hr Amiralen, som efter hvad man kunde tycka, endast önskade komma från denna sak, lika godt huru; också blef följden att jag der ej erhöll det minsta. Efter allt delta var det för mig ej värdt att tala med Paschan, hvars insolance ej hade någon gräns; och måste jag beundra den utmärkta skicklighet med hvilken Herr Consul Hahr vetat afböja de orimliga pretentioner, han trodde sig kunna göra, obehindrad numera, sedan ingen slags fruktan återhöll honom. Narrspelet gick så långt att Guvernören i Bengazi uppgjorde med mig ett formligt Conlract, deruti han utfäster sig till vite 2,000 piastres, om jag det påföljande året ej blefve betalt; men äfven då blef jag narrad; jag fick hvarken smör eller vitet; man skrattade åt alltsammans. Då jag sålunda hunnit öfvertyga mig att allt vore förloradt, om min fordran ej blefve reclamerad genom någon annan Nations undersåte, begaf jag mig till Wien, i anledning af en emellan Porten och Österrike existerande Tractat, men kunde der ej träffa någon som ville åtaga sig min sak.
Kungörelse i sådant ändamål stadgar, skulle bibehållas vid rättigheten till Skatteköp efter de deruti utstakade grunder; dock lemnades Bruksegarne öppet att, inom ytterligare tvänne år , räknade från den dag då Riksdags-Beslutet undertecknades, mot' vissa förhöjde vilkor, inköpa så stor del af desse Skogar, som till deras Smide erfordrades; men deremot borde de Recognitions-Skogar, hvilka ej , vid i8ai års början, vore försålde, i händelse Bruksegarne ej kunde lagligen bevisa det icke af dem hafva berott att desförinnan Skatteköp erhålla, utbjudas och försäljas Betäiikanden. 399 efter de grunder, sorn Riksens Ständer , uti deras underdåniga Skrifvelse den i3 nästföregångne Junii, för de öfrige Krono-Skogarnes försäljning bestämt. Yid ett generelt bedömande af desse Riksens Ständers förordnanden, örn dispositionen af Recognitions-Skogarne , visar sig altså, att Riksens Ständer, vid ofvannämde bägge Riksdagar, utgått från olika synpuncter i så måtto, att 1809 och 1810 årens Ständer väl velat bereda Staten en större inkomst, dels genom Skattelösen af de för Brukens drift erförderlige Recognitions-Skogstrakter,' dels ock genom försäljning af de andelar utaf samma Skogar, som, i berörde afseende, icke vore nödvändige, men hufvudsakligen afsett den indirecta vinst, som Staten tillskyndades _ genom Bergshandteringens fortsatta bedrifvande på de ställen, der sådant, utan Recognitions-Skogars begagnande, ej låter sig verkställa; hvaremot föremålet för Riksens Ständers, vid 1817 och 1818 årens Riksdag, i detta ämne fattade Beslut uteslutande varit det, att skaffa Stats-Verket den högsta möjliga directa Penninge-afkastning af desse Skogar, utan afseende i hvars ego de finnas» Förenade Utskotten medgifva, att StatsYerkets ställning fordrar all möjlig uppmärksamhet derå, att de utvägar hegagnas, som till förefallande
Ingen kan mera varmt än jag känna hvad namnet Svea canal belyder, och mina varmaste politiska vänner samt äfven deni sorn äro mina motståndare, och nu synas mera intressera sig för detta företag än jag, ber jag likväl vara öfvertygade 0111, att de känslor, sorn dictera mitt yttrande i detta fall, äro lika så varma, som de, hvilka dictera deras. Jag tror eller hoppas åtminstone, att om samma försyn, som så ofta bevarat Sverige under de svåraste skiften, ännu uppehåller sin vårdande hand öfver Sverige och bevarar vårt dyrbara fädernesland för de följder, hvilka möjligen i en framtid kunde hota genom de stormar och kräftsår, som då skola kännas inom landet; så skall visserligen den tid icke vara aflägsen, då detta företag i sin hela vidd kan och bör utföras. För det närvar, är dock min tanke, att denna tidpunkt ännu icke har kommit. Denna Svea canal delar sig i 2:ne ganska betydligt olika afdelningar. Den ena är sträckan emellan Wenern ända till sjön Möckeln; den andra sträcker sig derifrån till Örebro. Den första lärer vara den minst dyra delen, likasom den är den minst vidsträckta. Genom dess fullbordande vinnes det syftemål, som Hr Lagerhjelm omtalat, nerol, att närma en del af våra dyrbara jernmalmsoch tackjernslillgångar lill de trakter, som äro i saknad deraf, och således underlätta den ena oi lens tillfälle att lemna sitt öfverflöd, för att fylla den andra ortens behof. Den andra och dyrbarare delen af canalen är deremot den emellan Lit-elfven och Örebro. Den skulle afse alt öppna en ny cornmunicationsväg emellan det inre af landet, ifrån Östertill Vesterhafvet. Under fortfarande af nuvar. förhållanden skulle denna nya vägs öppnande emellan de båda utgångspunkterna Götheborg och Stockholm, för att icke tala om den mindre betydliga del, som egentligen afsåge den enskilda rörelsen emellan Örebro och Götheborg, endast hafva - Den 24 Mars e. ra. 345 va lill föremal en communication, sorn redan äger rum.
Ehuru de vid innevarande Riksdag af Kongl. Maj:t äskade anslag visserligen i allmänhet icke skulle komma alt utgå förr än nästa slalsreglerings-period inträdt, eller under åren 1858—1860, vore likväl den i förevarande Nådiga Proposition intagna arbetsplan för byggandet af de stambanor, som Kongl. Majit ansåg böra för Statens räkning anläggas, uppgjord under förutsättning, att, utom hvad under sagde slalsregleringsperiod borde utgå, eli särskildt anslag för innevarande års arbeten skulle beviljas, emedan arbetena å Statens stambanor mäste redan under detta är företagas i en vidsträcktare skala, för alt inom utsatt tid kunna medhinnas och pä det icke ändamälslösa kostnader skulle fiir stats verket uppstå genom arbetets inställande under sistnämnde är, hvilket eljest blefve nödvändigt, enär den vid årets början återstående behållningen utaf sednaste Riksdags anslag för vestra och södra stambanorna endast kunde beräknas lill 400.000 Ridr Runt. Otnföruiälda af Öfverste Ericson uppgjorda och af kostnads-förslag åtföljda arbetsplan upptoge: 12 Stnts-Utshottets Ulla t (inde N:o 62. för år 1857: Beräknad kostnad. Norra stambanan: förberedande åtgärder vidtagas oell arbetet börjas mellan Stockholm och Upsala R:dr Ilant 1,200,000. Jern engs niliuiid ning en "erwin hv/mdstaden påbörjas och fortsattes med ali verksamhet „ , 850X00. I7estra stambanan : på åtskilliga ställen mellan Stockholm och Södertelje samt äfven söder om sistnämnde stad påbörjas sådana arbeten, som erfordra en längre lid för deras fullbordande, såsom: vidlyftigare bergsprängningar oell jordarbeten, broar och viadukter m. m „ 850.000. Vid Göteborg fortsattes arbetet å bangården oell dess byggnader , , 210,000. Från Göteborg öfver södra gränsen af Skaraborgs län Ibrtsätles det å denna bana redan påbörjade arbetet, förbi Falköping oell Sköfde, mot Göta kanal . „ „ 2,750,000.