Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det synes tillhöra vårtids organisations anda, att hufvudsakligast åse personliga fördelar, särdeles för det högre Belälet. Sådan synes grunden varit för Arméens så kallade nya organisation, men vi finna äfven huru dessa förhål - Ben 7 Julli /. m; landen sträcka sig till Flottorne, då vi uti femte punkten af Utskottets Betänkande finna, hurusom det blifvit begärt, att det Herr Amiralen Coijet tillagde arfvode under den tid Herr General Amiralen Friherre von Stedingk, uppbär Chefslönen vid Arméens Flotta »kulle på Stat blifva uppfördt* Det är ganska mycketji sin ordning, att Herr Amiral Coijet förses med nödige inkomster för den tjenst han bestrider; men då det för Arméen är stadgadt, att Generalspersoner som icke förrätta sine tjenster, till de Tjenstförrättande afstå en vis9 del af lönen finner jag i högsta måtto besynnerligt, att icke förhållandet äfven är sådant här, och lärer det icke kunna hänföras till den stränga noggranhet, sora i anseende till allmänna medels förvaltning uti Constitutionela Stater bör äga ruin, att Herr Friherre von Stedingk tillgodonjuter hela Chefslönen u< tan att derföre göra tjenst, och kanske dessutom flere löner, under det att Amiral Coijet för hela Chefskapet» bestyrande blott njuter ett obetydligt arfvode, som dock ökar Sratsanslaget endast derföre att man anaedt GeneralAmiraln Friherre von Stedingk derigenom böra gynnas. Uti Sjunde'(punkten tillstyrkes äfven de af Kongl. Maj:t under den 26 Junii 1820 i Nåder beviljade 32 R:dr till expencer för ArairalitetsConsistorium i Carlskrona. Jag skulle för~min del tro, att alla dylika - Den n Julii f. rn. 97 ka af Styrelsen beviljade ny3 utgifter icke af Riksens Ständer borde godkännas; löljden skulle nödvändigt blifva mindre bekvmmerslöshet vid beviljandet af nya fordringar.
Förslag till en ny Instruction för RiddarhusDirectionen jemte Riddarhusets Embetsoch Tjenstemän, samt till Reglemente för låns meddelande från de under RiddarhusDirecfionens förvaltning ställde Cassör, skulle tili RiddarhusDirectionen öfverlemnas, för att provisoriskt lända till efterrättelse intill näst derpå följande Riksdag, då RiddarhusDirectionen borde Utlåtande deröfver till Ridderskapet och Adeln afgifva j och RiddarhusDirectionen af sådan anledning, uti 12 §• af dess vid denna Riksdag aflemnade RiksdagsBerättelse, under förmälan, att vid anställd granskning af förslagen, Directionen fuonitåtskiliigerättelserderuti nödige, tillkännagifva, att en ny redaction både till Instruction och LånReglemente blifvit af Directionen författade, och, jemte cle af RiddarhusUtskottet vid 1817 och 181S årens Riksdag först uppgjorde, bifogade nämnde RiksdsgsBerättelse, tor att underställas Ridderskapets Och Adelns vidare pröfning; så har RiddarhusUtskottet på grund af den generela remiss Utskottet fått emottaga af samma Berättelse, bland annat jemväl företagit sig granskning af berörd» Förlag, så vidt det rörer Instructionen för RiddarhusDirectionen och Riddarhusets Tjenstemän, men deremot uppskjutit med en sådan åtgärds vid: 3-56
Pensionsförmånen för generalitetet blifver äfven i ett annat fall af särdeles väsendtlighet för de öfriga officerarne; ty derigenom kan äfven uppmuntran medelst befordran vinnas inom alla grader vid de flesta reg:ter, så mycket önskvärdare som avancementet, i följd af 20 års fredstillstånd, på sednare tider varit ganska trögt, särdeles i capitainesoch subaltern-officersgraderna. Af dessa förenade motiver hoppas jag, att R. oAd. täckes gilla min anhållan om återremiss af betänkandet. Gr. Cronhjelm, Otto Au g.: Det är endast i 2:ne punkter af detta StatsUtskts utlåt., som jag anhåller att få. yttra några ord, hvilka jag förmodar skola bidraga till R. o. Ad:s beslut om återremiss af detta utlåt. Första frågan afser landshöfdingepensionerna. Det är utan allt tvifvel, att det tillkommer R. St. att besluta, om dessa pensioner skola blifva lika med statssecreterarelönerna eller icke. Uti den begäran om förklaring af stadgandet rör:de denna pensionsrätt, som K. M. till R. St. framställt, finner jag visserligen en ganska stor grannlagenhet emot R. St. från Styrelsens sida, ty hela pensionsregleringen förefaller mig så klar, att någon förfrågan visserligen icke hade behöfts; men så snart densamma å andra sidan synts tvetydig, kan jag icke annat än värdera denna grannlagenhet. I afseende på den reglering, som R. St. 1818 vidtogo med dessa pensioner, har jag sökt förskaffa mig kunskap om den debatt, som då i ämnet föreföll, och jag har deraf funnit det vara utom allt tvifvel, att originen till den reglering, som då skedde, var den, att R. St. tyckte sig finna, att landshöfdingarna voro för högt pensionerade, när de ägde att, lika med andra civila tjenstemän, erhålla sina löner i pension. När denna lön jemnfördes med de högsta lönerna inom Riket, blef re - Den 2 Juni e. m. »ultatet sådant, att landshöfdingarna alltid hade »torre pensioner än andra högre tjenstemän.
Men i detta påstående har baron N. Kaulbars ett godt stöd i Carlbergs förenämnda berättelse, att den nya linie, som började uppkastas den natt, då konungen blef skjuten, var inom musköthåll men att detta var »den första natten under attacken som de belägrade kunde bruka musköten», hvaraf följer, att den löpgraf, i hvilken konungen befann sig, då han träffades af skottet, hvilken var belägen bakom den nya linien, var utom skotthåll för fästningens musköteld. Författaren i den svenska historiska tidskriften förklarar slutligen, att den omförmälda handskriften af generaladjutanten J. F. Kaulbars icke bevisar mera än att Siquier eller Sicre under tiden närmast efter Karl den tolftes död varit föremål för misstankar att ha mördat konungen — och häri har han utan tvifvel rätt. År 1722 fick den nämnde officeraren Sicre eller Siquier en feber och under yrseln yttrade han till sin läkare att han skjutit konungen, hvilket han ock ropade till på gatan gående menniskor. Sedan han tillfrisknat, nekade han, att han begått mordet, men från den tiden började rykten om konungens mord att flyga kring land och rike och kommo äfven till främmande land; dock hade redan 1719 vid Ulrika Eleonoras kröning i Upsala arkiater Rudebeck i ett tal yttrat, att skottet icke var danskt. Sicre, son af en fransk officer, hade under konungens vistelse i Turkiet fått anställning i hans tjenst. Efter konungens hemkomst blef hans adjutant och sekreterare hos konungens svåger, arfprinsen af Hessen, sedermera konung Fredrik den förste. När konungens lik skulle bäras från löpgrafven, grep Sicre hans hatt och satte på liket sin egen hatt och sin peruk, på det soldaterna ej skulle igenkänna den döde, skyndade med konungens genomskjutna hatt till arfprinsen, hvilken han bragte första underrättelsen om konungens död. Af arfprinsen skickades han till Stockholm för att underrätta dennes gemål, konungens syster, om dödsfallet. År 1721 var Sicre misstänkt för ett mordförsök mot hertigen af Holstein, Karl den XII:s systerson.
Vattenaftappnings-fonden; För utdikning af Baliugsträsk m. fl. i Norrbottens län 830: — 3,320: » utdikning vid Byske by i Westerbottens län 860: — 3,440: » utdikning af Kåtaträsk i dito 460: — 1,840: » dito i Waplands, Okne och Smedsåsens byar i Jemtlands läno 860: — 3,440: » sänkning af Aloch Telgesjöarne i Gefleborgs län 6,900: — 27,600; » sänkning af Tåsjön i Westernorrlands län 2,000: — 6,000: » utdikning af Stora Flyten i Stora Kopparbergs län 180: — 720: » sänkning afSigridsholms m. fl. sjöar i Stockholmslän
St. tillkänna, att, vid föredragningen af Rikets vid nästförflutna Riksdag församlade Ständers underdåniga Skrifvelse, den 12 Maji 1823, rörande inom RiksStånden väckt fråga örn rättighet för BondeStåndet, att, efter eget val, tillsätta dess 2:ne Notarier, E. K. M., efter noggrannaste pröfning af ordalydelsen i 24 §• Riksdagsordningen, och då någon tolkning eller förklaring derutaf icke egt rum eller blifvit E. K. Maj:ts Nådiga. Sanction underställd på den väg, 83 §. Regeringsformen föreskrifver, fördenskull och oaktadt E. K. Majrts önskan att i ofvanberörde fall gå Rikets Ständers önskningar till mötes , funnit Sig genom sistberörde §:s ordalydelse vara förhindrad att definitivt lemna Nådigt bifall till den underdåniga framställningen, men att deremot, då den olika tillämpning, som gjorts af 24 §, Riksdagsordningen, nogsamt utvisade behofvet af ett klart och constitutionelt stadgande, angående sättet, hvarpå samtlige RiksStåndens Betjening hädanefter skall utnämnas, E. K. M., till vinnande af ändamålet, velat föreslå R. St., att den period af ifrågavarande §. i Riksdagsordning, som handlar Exp. Utslc. Förslag till lind. Shrifv. N:o 20B,209» 497 om Slåndéns CancellieBetjening, må erhålla följande förändrade redaction: ”Till nämnde Betjening, hvilken af Stånden sjelfve tillsättes , räknes hos Ridderskapet och Adeln 4 Cancellisler; i PresteStåndet i Notarie och a Cancellister; i BorgareStåndet sammaledes, och i BondeStåndet 2 Notarier och 4 Cancellister.” Till svar å denna Nådiga Proposition, få R. St. i underdånighet anmäla, att, efter aflaten remiss, Utlåtande i ämnet, vid denna Riksdag, blifvit afgifvet utaf Constitutions-Utskottet, som tillstyrkt antagandet af E. K.
Kontant behållning 57,306: 21. — Fordringar, till redovisning antecknade inom linien, 34,967: Räkenskapen, som ännu icke undergått granskning i Kongl. Kammar-rätten, har ej föranledt till någon Rev-isorernes erinran; men torde här böra omnämnas, att sedan, - 70 — i följd af Kongl, brefvet den 13 Januari 1857 och jemlikt Krigs-kollegii derå grundade cirkulär af den 23 Mars 1858, Kollegii bestyr med kruts tillhandahållande åt bergslagerne och enskilda personer upphört, någon inkomst under ofvanstående titel icke vidare lärer vara att för stats-verket påräkna. Uassor och fontler. Dessa, här nedan nämnde, kassors och fonders räkenskaper hafva ej heller undergått granskning i Kongl. Kammar-rätten. Förhållandet med inkomster och utgifter redovisas på följande sätt: lio Eu-per-mUle-foudeu. Debet. Balans från år 1856: Fordringar, förda inom linien, 547: 39. — Uppbörd: Räntor 1,081: 36. Utgifter: Upplupen ränta å inköpte obligationer 9: 38. 5. Balans till år 1858: Fordringar, förda inom linien, 550: 3. Debet. Balans från år 1856: Uppbörd: Balans till år 1858: Credit: Balans från år 1856: Utgifter: Balans till år 1858: Fordringar och förskotter, antecknade inom linien, 2,937: 17. 10. Debet. Balans från år 1856: Fordringar och förskott, antecknade inom linien, 9,771: 12. 11. Uppbörd,: Arrenden och onera för mötesplatser 1,379: 22. 8. Credit. Balans från år 1856: • Skuld, antecknad inom linien, 34: 40. — Utgifter: Arrenden Löner och arfvoden Kostnader för Kongl. Borgen Försträckning mot ersättning Balans till år 1858: Debet: Balans från år 1856: Kontant behållning Uppbörd:
Lottbref skall alltid ställas på en namngifven person och må ej utfärdas förr ån hvad till grundfonden hörer år vordet insatt, såsom derom i § 10 stadgas. § 12. Insatt grundfond må ej genom utdelning minskas, så långe bankrörelsen fortfar, och icke heller vid dennas upphörande i vidsträcktare mån, ån att återstoden fullt motsvarar beloppet af bolagets utelöpande och gällande förbindelser af alla slag. § 13- Mom. 1. Utaf grundfonden skall Styrelsen, enligt af bolaget meddelade närmare föreskrifter, förvandla minst sextio, högst sjutiofem procent till grundfonds-hypothek af sådan beskaffenhet, som hår nedan såges. Dessa grundfonds-hypothek skola bestå till minst en tredjedel af lått säljbara, räntebärande obligationer, och till den öfriga delen af skuldebref, intecknade i jordegendom å landet inom hälften af sednast fastställda taxeringsvärde, eller uti fastighet i stad inom hälften antingen af brandförsåkringsvårdet eller af sist fastställda taxeringsvärdet; börande likväl alltid byggnad i stad, för att inteckning deri må kunna såsom grundfondssåkerhet antagas, vara brandförsåkrad uti någon med vederbörligen stadfåstadt reglemente försedd brandförsåkrings-inråttning inom landet. § 14. Grundfonds-hypotheken pröfvas af bolaget jemte Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, eller den, han i sitt ställe förordnar att pröfningen öfvervara, samt godkännas når de finnas vara af den beskaffenhet, förestående § omförmåler, och i öfrigt anses innefatta full säkerhet. Vid utbyte af säkerheter, hörande till grundfonden, förfares på enahanda sått, som vid den första pröfningen. § 15. Grundfonds-hypotheken skola uti Landtrånteriet eller annat allmänt förvar nedläggas i kassakista, försedd med särskilda lås, hvartill styrelsen och ett af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande utsedt allmänt ombud hafva hvar sin nyckel. 38 Expeditions-(IIskottets Förslag till vnderd.
N:o 91, ang:de Gommissarien Törnemans och Revisorn Nyströms ansökningar om bibehållande af sina vid Conloret för allmänna Magasins-ärendenas utredning innehafde löner; N:o 180, i anledn. af erhållen ålerremiss å betänk. N:o 94, ang:de Assessoren Rudolpbis sterbhusdelägares ansökning om utbekommande af en inom stadgad prescriptionstid icke reqvirerad summa; N:o 181, i anledn. af erbållen återremiss å utlåt. N:o 96, ang:de afskrifning utaf förskjutne medel till betalande af Statstidningens skuld. Bevillnings Utskottet: N:o 22, i anledn. af erbållen återremiss i vissa delar af mern. N:o 21, med förslag till sammanjenikning af RiksSl.-ns olika bebeslut, ang:de grunderna för den blifvande allmänna bevillningen samt föreskrifterna för tillämpningen deraf; N:o 23, i anledn. af återremiss af betänk. N:o 16, ang:de postbevillningen; N:o 24, i anledn. af gjorda anmärkn:r emot betänk. N:o 17, ang:de curbusafgiftens fortfarande; L a g - U t s k o 11 e t: N:o 70, med förslag lill sammanjemkning af de inom RiksSt:n fattade skiljaktiga beslut, i anledn. af Ulsk:s betänk. N:o 52, rör-.de indragning af lagmans-, kämnersoch riddare-syne rätterne; 334 Den 19 Februari. Allm. Besv.- o. Ekon.-U t sko t te t: N:o 125, i anledn. af återremiss utaf Utsk:s betänk. N:o54; N:o 126, i anledn. af återremiss af betänk. N:o 96; N:o 127, i anledn. af äterremiss utaf Utsk:s betänk.
Så — vet ni — har jag också många gånger tröstat mig. Kanske — så har jag tänkt — är det på samma sätt med vår odödlighet. Om vi riktigt af hjärtat längta därefter och riktigt innerligt bemöda oss att sätta vårt536 PREDIKANTER I NEW-YORK. lif i samklang med sådana tankar, kanske skänker oss då den gode Guden också en gång evighetens vingar! » Robert Collyer besitter en åder af vänlig humor, som äfven på predikstolen gör sig gällande. Det är icke några blixtar af kvickhet, som, han ger till bästa, såsom mången gång Beecher kunde göra; utan det är fast mer halft barnsliga, halft djupsinniga berättelser, som i hans mun få något egendomligt tilltalande och som icke stå i någon kontrast mot hans prästerliga funktion » » När jag en gång efter en längre frånvaro åter kom hem till min kära gamla mor », berättade han en gång, " » såg hon sorgsen ut och sade: ' Roberg jag har det så svårt med min bibel! ' Som ett slag träffade detta mig. Ackr min gamla, fromma moder, skulle hon också nu på gamla da ' r gå igenom alla dessa plågande tvifvel, som förgifta tron och lifvet för oss unge? Hur skulle jag här finna det rätta ordet, för att bringa tröst och hjälp? — Men innan jag hann komma längre i mina tankar, tillade min mor: ' När jag lägger bibeln på knäet, kan jag icke urskilja bokstäfverna, och böjer jag mig ned för att se bättre, så får jag ondt i magen. ' — Hur jag kände sinnet lättadt! Jag köpte min mor en ny bibel, med stort tryck för gamla ögon, och sedan har jag aldrig hört, att hon haft några svårigheter med Guds ord. » Collyer hör icke till de långt gående unitarierna. Personligen är han snarare konservativ, men en mild tolerans karakteriserar hela hans uppfattning och hans hjärtliga människokärlek vet icke af några undantag på grund af olika trosmeningar. Det är i många amerikanska kyrkor brukligt att före nattvarden prästen inbjuder de främlingar, som möjligen äro närvarande, att äfven deltaga i församlingens firande af kärleksmåltidens sakrament. Collyers uttryckssätt härvid är karakteristiskt för hans omfattande kristliga sympati:
Deri stadgades blott att ”den bisittare, till hvilken adema blifvit ad referendum öfverantvardade, skulle taga acterna till sig, med högsta flit dem öfverväga och sedan uti alla collegarum och bisittares närvaro deras innehåll veta att berätta.” Men den sed lärer derefter gjort sig gällande att referenten uppsatte en relation eller berättelse, ty redan är 1680 föreskref Kongl. Majit att relationen skulle parterne kommuniceras, ”på det, i fall de ett eller annat dervid hade att påminna, detsamma kunde tjena till deras saks så mycket bättre föredragande och elucidation”', hvarefter, medelst Kongl. Brefvet den 26 Januari 1683 vidare förordnades, att ”på det parterne måge hafva tillfälle att behörigen påminna det, som länder till deras rätts befordran och att de, som sitta öfver rättegångsmålen, måge om desamma få en redig upplysning och underrättelse, relationerne skulle uppsättas efter seriem temporis med alla sina nödvändiga omständigheter, och deruti utsättas status causaj med parternes skäl mot och med;” med rätt för parterne att, sedan de fått del af relationen, vid underskrifvandet ”gifva vid handen om något skulle vara förbigånget eller intet så noga infördt;” och dessa föreskrifter, hvilka flere gånger förnyades, hafva utgjort grunden till de i gällande lag, 22 kapitlet Ilätlegångsbalken, förekommande ofvan åberopade bestämmelser: att i Hofrätt skall någon af dess ledamöter i lagvadda och dit instämda saker om deras sammanhang författa skriftlig berättelse, innehållande först sjelfva målet, hvari tvisten emellan parterne egentligen består; sedan korteligen utdrag af de skriftliga skäl och bevis, som de vid si Bih. till B. St. Brot. 1850—51. 7 Sami. 1 Afd. 14 Höft. 5 34 Lag-Utskottets Betänkande, N:o 25.. na inlagor fogat, hvarefter dess åroch dagatal; och sist uppteckning af inlagorna, att kunna rätten föreläsas, efter den tid, som de inkommit. Af denna framställning visar sig berättelsens ändamål.
Utsi. d. 3i Mars 182g, Memorial, angående friherre C. H. Anckarsvärds anmärknings-anledning , i afseende på Frotocolls-Secreteraren Brummers och vice Consuln Knudt zons entledigande från deras befattningar, Höglofl. Ridderskapet och Adeln har, under d. 14 nästlidne Februarii, behagat till Constitutions-Utskottet remittera en, i föreskrifven form, anmäld anledning till anmärkning mot Herr Stals-Ministern för Utrikes Ärendena, H. E. Grefve G. af Wetterstedtt Enligt ett, till Utskottet serskildt inlemnade af Friherre C. fl. Anckarsvärd undertecknadt Memorial, uppgifvas dessa anledningar bestå deruti, att bemälde Herr StatsMinister, dels, under den 2 Junii 1828, från Christiania underrättat Protocolis-Secreteraren Q. M. Brummer, att K:gl. Maj:t, på Herr Stats-Ministerns underdåniga anmälan, under samma dag entledigat Brummer från hans Protocolls-Secreterare-beslällaiing vid Colonial-Ärendenas Departement, med dervid, å Barthelemisk Stat, åtföljan^ Consvttttions-Utskottets Memorial N:o 15, 5 de löneförmoner, dels ock, i ministeriel väg, medverkat lill Norrske medborgaren N. H. Knudtzons entledigande från hans post såsom Scor-Britannisk vice Consul i Christiansund; anseendes Friherre
Allmänna Besvärsoch OeconomieUtJkotietSi I fråga om skyldighet för Lappske Nybyg - \ * B*n 30 Augusti e, m. 4(>3 gares Söner att ingå i allmänna Beväringen; angående KrigsArtiklarnes omarbetande och förbättrande; om Lastagebryggors och StrandridareBoställens underhållande på Gottland; örn böter för förfallolöst uteblifvande från KronoUppbördsStämmor och RegementsSkrifvares Uppbördstnoten; angående inrättande af Directioner för det indeldta Cavalleriets beklädnad; öfver gjorde förslag till upphäfvande eller ändring af vissa sladganden i 1S20 års Kongk SkolOrdning m. m., samt i anledning af förfes lagné ändringar uti Författningen rörande HusbehofsBrännvinsbräriningeri oell dermed gemenskap ägande ämnen. 3) Bifall till nedannämnde Utskotts Memorial och Utlåtanden: StatsUtJkottets:
Har Constit. Utsk. haft rätt att så göra eller icke. Jag tror, att Constit.Utsk. haft denna rättighet. Andra ledamöter äro af motsatt öfvertygelse. Det må vara. Om också Utsk. haft orätt, är det likväl Constit.Utskrs sak att efter sin och ingen annans öfvertygelse framställa det förslag till grundlagsenlig behandling, sorn Utsk. lämpligt finner. Om Utsk. har orätt i sin åsigt, förhåller det sig dermed, som när en ledamot, den ene eller andre, har orätt eller hela Ståndet eller Utsk. eller samtliga Stånden hafva orätt; man kan icke hjelpa det, emedan det är deras rätt att yttra sig. Kär förstärkta StatsUtsk. afslog bidrag till vexelundervisningen, beklagade jag det visserligen; men det var Utskrs rätt, och mot dess utöfning kunde ingen invändning göras. När Utskrs förslag inkommit till Stånden, och blifvit af dem ogillat, så tror jag, att det icke kan hvila till grundlagsenlig behandling vid nästpåföljande riksdag; men när Utsk. å sin sida förklarat, att det icke finner sig, lika med Stånden, böra åtskilja frågorna, så anser jag Stånden oberättigade att framtvinga deras mening emot Constit.Utskrs, utan frågan måste förfalla. Min vördsamma framställning till R. o. Ad. är således den, att en återremiss vore utan ändamål; hvadan memorrs läggande till handlrna är det enda, som återstår. Jag anhåller således om propos. derpå. Den iS Det ernber e. m. Gr. Horn: Jag begärde ordet, innan Gr. Björnstjerna Xnnu var på Riddarhuset uppkommen. Jag gjorde det derföre, att jag tyckte mig höra, alt man gifvit oriktiga förklaringar åt hans yttranden på f. m., då Hr Gr. föreslog, att R. o. Ad. såsom dess gemensamma tanke borde till Constit. Utsk. återremittera den anhållan, att Constit.Utsk. malle inkomma med förslag till förändrad organisation af juryinrättning.
Denna skillnad i ålder var också alldeles försvunnen ur Clemens’ tankar. Eusebias ungdomliga utseende, hennes naiva barnsliga sätt att vara, den vördnad, hon visade honom, de råd, som hon utbad sig af honom i andligt hänseende, de upplysningar hon begärde i de mörka punkterna af den rätta läran, verkade derhän, att Clemens tyckte sig vara äldre än hon och betraktade henne som en yngre syster. Bland de sorger, som tryckte hennes hjerta, rörde den första, som hon yppade för Clemens, hennes gemål, prokonsuln af Akaja. Hans återfall i den hedniska villfarelsen hade uppfyllt henne med djupaste smärta. Hvad skulle hon göra för hans själs räddning? Hon kunde nu knappast vistas under samma tak med honom, ty han iakttog med ytterlig stränghet alla af de hedniska fäderna ärfda religiösa bruk. Husgudarne hade återfått sin plats i hans aula, och rökverk brann ständigt på deras altare. Vid festerna för Apollon voro dörrposter och pelare lagerprydda, och vid hvarje måltid bägarne bekransade. Han deltog i offerhögtidligheterna och spisade af offerköttet. Han svor vid de hedniska magterna. Med ett ord: han var fullständig hedning. Det var Krysanteus, sade Eusebia, som hufvudsakligast medverkat till prokonsulns affall. Umgänget med denne filosof och med hans dotter Hermione hade småningom förderfvat den stackars Annæus och fört honom till den afgrund, i hvilken han nu var fallen. Eusebia berättade detta under tårar. Clemens kände sin bitterhet emot Krysanteus uppflamma med förökad styrka, när han erfor detta. Det första förtroendet, som Eusebia skänkte Clemens, efterföljdes snart af andra, som rörde henne ännu närmare. Det hände stundom, att han träffade henne i ett mycket upprördt tillstånd. Hon hade då under dagens lopp ånyo gifvit vika för sitt häftiga lynne, och var nu offer för en ånger, som nästan gränsade till förtviflan. Clemens måste uppbjuda allt, för att trösta henne. Vid andra tillfällen öfverraskade han henne, knäböjande under ifrig bön och klädd i botgörerskans enkla drägt.