Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Barnslig glädje och barnsligt behag, ung, förhoppningsfull kärlek, leende föräldralycka, undergifven sorg, som blickar upp mot höjden, sådant må- lade hon — alltid med känsla och omsorg och med enkla medel, utan att söka tekniska svå- righeter att öfvervinna, utan att sträfva till högre flykt, än dit vingarne kunde bära. Hennes konst var ej för finsmakare och ännu mindre för de blaserade. Den var för de sunda hvardagsmänniskorna. Den skildrade situationer, som ej behöfde förklaras för att bli förstådda: barnens muntra dans i stugan, flickan som leder sin stapplande mormor på väg till kyrkan, barnet som är » mormors öga » och träder på nålen åt den gamla, som trots glasögonen ej kan se som förr, den femäriga stora syster, som är » mormors hjälpreda » med att hålla lille bror i styr, » Ullans sista bädd » och familjen däromkring. Och att Amalia Lindegren blef förstådd, det visar trängseln hvarje söndag framför hennes taflor på museet. * * * Hon var ej blott den mest populära bland svenska målarinnor, hon var också, visserligen ej en af de första kvinnor, som vågade på fullt allvar gifva sig in på konstnärsbanan, men åtminstone en af de första, som fiDgo undervisning på konstakademien, och den första, som fick resestipendium därifrån. Det var professor Qvarnströms — den framstående skulptören — förtjänst, att hon med ett par andra » mamseller » som sällskap fick deltaga i lektionerna vid akademien några må- nader år 1849. klågon afdelning för kvinnor fanns ej på den tiden vid akademien — de unga damer, som målade, hade fått inhämta sin konst på privat väg. Hon var dä redan 35 år — född i Stockholm 1814 — och hade gjort sig känd som en pålitlig porträttör. Hon hade börjat med att teckna porträtt i blyerts eller svartkrita till 1 rdr för hvarje. Hon hade utställt ett par af dem i akademien och ansågs som en gryende talang bland de många fruntimren, som — för att nyttja ett uttryck af Scholander — börjat » blåstrumpisera » i målning.
S. 75 Hvarjemte Utskottet, då all förhydningsmetall synes böra njuta enahanda lindring i tolagsafgifter, hemställer, att i 3 mom. af nämnde § näst efter orden »beck och spik af koppar», må införas orden: eller annan metall. Denna har Utskottet bibehållit oförändrad, likväl under förutsättning att det § 23- må tillåtas Utskottet att, vid slutliga behandlingen af Herrar Arosenii och Lagergrens ofvanoinförmälde motioner, angående tullen å socker, få i § föreslå de förändringar, som må finnas af omständigheterna påkallade. Angående upphörandet med 1853 års början af de i 24 § medgifna tullg 2! lindringar har Utskottet här ofvan sig yttrat. Det i 26 § gjorda tillägg om serskild förteckning öfver vissa artiklars tull värden är vid 22 §, i fråga om tolagen, redan motiveradt och torde, på grund af hvad sålunda är anfördt, godkännas. Slutligen får Utskottet anmäla, att ett af Herr Rosenblad, i sammanhang med § 20 frågan om tulltaxe-underrättelserna, väckt förslag angående inrättande af transitupplag skall blifva i serskildt utlåtande behandladt. Stockholm den 28 April 1851. Reservationer: l:o af Herr Grefve Gyldenstolpe, A. G. »Emot Utskottets beslut i nedanstående punkter får jag mig reservera, nemligen: l:o. I afseende på upphörandet af värde-förtullning. Utskottets grundsats, ätt i möjligaste mån afskaffa varors förtullning efter värdet, godkänner jag, men jag fruktar, att Utskottet vid tillämpningen deraf, i brist på fullständig sakkännedom, föreslagit de nya lullsatserna så låga, att ändamålet förfelas. Afsigten med förändringen mäste nemligen vara att förekomma, det icke tullen genom oriktigt angifningsvärde må kunna utgå lill lägre belopp, än hvartill den genom procentberäkningen är bestämd. Således att icke en vara, som skall draga en tull af 20 procent af värdet, må, derigenom att varans värde uppgifves till hälften af det verkliga, inkomma mot 10 i stället för 20 procents tull.
Iros deras väktare ökes, borde ock straffet skärpas för väktare, som låter fånge fly, men ingalunda rättighet lemnäs den förre, att, medelst den senares mördande, liefria sig från mödan, att honom från rymningsförsök hindra; att stadgandet i i §. 29 Cap. Missgernings-Balken , hvilket Lagens rum , enligt ordalydelsen och i öfverensstämmelse med capitlets rubrik, endast handlar om dråp af våda, begånget utaf den, som i rätta lifsnöd vill sig värja , eller far efter att fånga den , sorn lagliga gripas må , desto mindre syntes ega tillämplighet till ifrågavarande fall , som föreskriften , att väktaren 5:r.e gånger skall genom anrop varna långe, som söker fly, innan skott får lossas, antyder fullt uppsåt, samt icke en hvar, som skall arresteras, kaa benämnas missgerningsman , utan endast den , som blifvit till brott förvunnen och derföre till ansvar fälld; att påståendet , }idet häktad person, då han har kunskap om det äf ventyr, hvarmed försök till rymning är jörknippadt, har att skylla sig sjelf för den ofärd , sorn träff ar honom , om han icke dessmindre vågar förs LcgUtskotiets Utlåtande N:o l56. 3j såket," icke utgör någon giltig grund för stiftande af ifrågavarande Lag, ulan endast kan anses såsom ett tröstemedel, sedan ett så rysligt stadgande blifvit antaget; att någon rättsgrund icke finnes, hvarföre fånge skall kunna öfverlämnäs till ett behandlande utom Lagen, helst fången , örn han af väktaren dödligen såras, varder befriad från undergående af ett straff, som är ätnnadt att väcka skräck och fasa, samt i sina sista stunder beröfvad tröst af ordets tjenare; äfvensom utöfvandet af Konungens heliga och Jjufvaste rättighet, att nåd göra och lif skänka , sålunda komme att bero af en fångvaktares godtycke; och att det för antagandet och tillämpningen af den föreslagna Författningen uppställde vilkor, att, till dödsstraff eller
För miq del tror jag, att hushållssäjskapen böra sättas i förening med den föreslagna organisationen af communalstyrelsen, Hr Sandelhjelm har i slikt afseende ingifvit ett förslag, som, med någon modjfication, skulle sätta hushållssälskapen i en nyttig verksamhet; hvarföre jag, lika med Hr v. Hohenhausen, anser en anhållan af R. St. bos K. M. uti ifrågavar. fall, ehuru oskyldig den kunde vara, öfverflödig, helst något ändamål med Utsk:s betänk, under dess närvar, form icke kan vinnas. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Jag instämmer med de ledamöter, som yrkat afslag å betänk. Jag tror för min del, att liushållssälskapen hafva stadgar och bokstäfver nog, men att det är andan, soni saknas; ty det är endast några få sådana sälskap, som i sednare åren gifvit prof på verksamhet och nit samt åstadkommit någon nytta i provinserna. De flesta hafva nemi, inskränkt sig till iakttagande af sina Stadgar, hvilket i föga män leder till den ändamålsenliga verksamhet, som med dessa sälskap är afsedd. De förändringar och tillägg m. m, sorn kunna komma i fråga eller icke komma i fråga, kunna ernås utan någon skrifvelse från R. St, till K. M, Men den stora nyttan med dessa inrättningar beror icke på dessa förändringar uti stadgarna, utan på sälskapens verksamhet, omtanka, patriotiska tänkesätt och deraf följande angelägenhet att väcka håg och lust för nyttiga företag och inrättningar i landsorterna, fag förnyar således min anhållan om afslag å betänk. Qecon.Utskts betänk, N;o 00 blef af R, o. Ad. afsiaget. Ånyo föredrogs Qecon.Utskts d. 5 dennes e. m. på bordet lagda betänk. JN':o 51, i anledn. af väckt motion om afskalfande af extra länsmän i Blekinge. Den 10 Maj c. ra. 43g Frih. Ehrenborgh, Casp. Wilh.:
9Jiarf, erläggcä 33clvifftting efter tvärhet, tneb St två af fpvarje Stnfcnbc ccf? t enabattba förbåttanbe tneb tttinbrc fnntma. §. 18. 0ör öfrigt utgöres ben af fRifetö Staber ntgåenbe SaftnacctS efter ben tvib bettna Stabga fogabe Stariff ecb på fatt färffitb af .floug!. 5Ptaj:t ntfärbab 9iåbtg Ämtgöretfe beröm föreffrifrver. C) C c mill n ilig af 3 or b bruke t. §. 19. 31 f fa fl egettbeut, bomman odj lägenheter å tanbet, font mcb cganbesrätt tmtcbaftvaS, ertåggeö, matt affeenbc på beraö natur, S3etvi(tning mcb Sttvå 9f:br og bevillningS^fö-Öiorbrtiug 18SI, för hvarje £ufeube af bet uppffattabe värbet, od) i famina förf)ållanbe för tvär* be berunber. STorp od) lägenheter, font på längre elter fortare tib öro affönbrabc från fin rätta bolftab, od) fåbane, forn från ätbre tiber blifvit upptagne å allmänningar, äfvenfem till enfftlbe? nöje od) beqvämlighet uppförbe åbpggnaber å upplåtne platfer, värbcra? odi utgöra bevillning lifa meb annan jörb på lanbet famt faftighetcr t Stäberna. Pilla öfrige torp ecb lägenheter inbegripa? imber hemmanen? varte od) femma fåtcbes icfe att färffilbt tarcra?.
Man kunde ju inte få ett ord ur honom, en riktig träbock. Du vet ju, hur morbror alltid tar till, nåja så vidare rolig var han just icke. Men det kan man väl inte undra på, det var för svåra minnen för honom. Och när man bär på en bjärtesorg. I ett postskriptum stod: Du blir kanske ledsen öfver hvad jag skrifvit om Säfve? Jag tyckte han såg kryare ut igår, vi råkades på en soupé hos Wickmans. Anna var mycket vild, jag tycker hon är så emanciperad, nästan utmanande mot somliga herrar. Jaså, hon slog sig fortfarande ut för Säfve. Nå, det hade hon inte mycken tack för, han hörde inte till de herrar, som snart märka något dylikt. Och så försjönk Edith åter i sina tankar: Undrar om man kan bli lycklig, fast man inte är dödligt förälskad i den man gifter sig med. Det är väl ändå hufvudsaken att vara älskad. Tänk att vara föremål för en hängifven, ädel mans kärlek att vara så lycklig att få taga emot, ej alltid afvisa. Fordrade hon värkligen för mycket af lifvet, var hon för pretentiös? Hur många äktenskap kände hon ej till, där kärleken från början endast varit på den ena partens sida och hvilka slagit bättre ut än många andra. Kärleken hade väl kommit efter giftermålet, hvarför skulle det ej kunna gå så med Och hvilken lycka var det ej att kunna bereda en annan människas lycka! Det var ju kvinnans mission här i lifvet. Dagarne gingo, man hade hunnit till början af Mars. Edith var fortfarande klen och plågades af sömnlöshet och oro. Det var outhärdligt, det var ej att stå ut med — hon måste göra slut därpå. Ja, hon skulle skrifva sitt »kom». Hon skulle göra honom glad, lycklig, frisk och själf bli glad och lycklig. Och ju mer hon tänkte sig in i tanken, att hon skulle bli hans, desto lättare kände hon sig. Hon började glida in i en känsla, som kanske ännu ej var kärlek till honom, men som helt visst var kärlek till hans kärlek. Gudskelof att hon beslutat sig, tänkte hon denna kyliga höstmorgon, där hon satt vid fönstret med en öppen bok i knäet.
För öfrigt fingo äfven hrr Ödmann o c h Lundqeist samt frö- ken Almati sin rikliga lott af blommor o c h hyllning. Till sist gafs Frans Hedbergs efterspel » Sånggudinnornas afsked » med däri inlagda tablåer ur » Gustaf Wasa », » Kronfogdarne », » Norma » (Jenny Lind), » Erik XIV », » Lohengrin » o c h » Värmländingarne » samt en sluttablå, framställande det n y a operahuset efter ritning af arkitekten Anderberg. Sedan ridån till sist gått ned, uppspelades på begäran åter folksången, hvarefter publiken tyst och förstämd aflägsnade sig. Ett par svaga försök till nya applåder o c h ovationer nedtystades. Och ett sista tyst farväl till den för mången så kära operasalongen stämde ock på sistone bättre öfverens med stundens betydelse. Emellertid gick direktör Nordquist härigenom miste o m en välförtjänt hyllning, s o m säkerligen hela publiken eljes skulle hafva varit villig att egna honom. Den kom h o n o m emellertid senare på aftonen till del vid den fest, som konungen anordnat för operans och dramatiska teaterns hela personal, hvilken fest hölls i foyervåningen och på scenen och hvarvid medaljen Uteris et artibus af k. rmt tilldelades fru Carolina Östberg och fröken Tekla Anländer samt premieraktören Emil Hillberg o c h balettmästaren Sigurd Lund. Och nu äro k. operans portar stängda för alltid, och Gustaf den tredjes härliga skapelse skall jämnas med jorden. Minnet af densamma skall dock lefva bredvid hoppet om att inom en ej allt för aflägsen framtid få se ett ännu härligare konsttempel resa sig, där det gamla stått. K. Dramatiska teatern har återupptagit Chr. Molbechs förträffliga skådespel » Ambrosius » med delvis ny rollbesättning. S o m vi emellertid ännu ej haft tillfälle taga denna repris i betraktande, Svenska Monster for IConstmlfnader och Broderier (Omkring 200 mönstermotiv) i färgtryck. 6 häften med 6 planscher i hvarje häfte. Första häftet utkommet. Andra häftet i medio af december. Hela verket fullständigt i april n. ä.
Den 16 Maj. utan ock att Kronan genom de för Skatteköpet erbjudne vilkor, för framtiden af Ollestad agde en förmon att vänta, som vore ojemförligt större och säkrare, än hvad eljest kunnat skäligen vinnas; oberäknad den ostridigt större förkofran som jorden i Skattemannens hand derigenom snarare, under en fri disposition, skulle vinna, till både enskild och allmän nytta, så vågar jag för fast antaga att hvarken 1809 eller 1812 årens Ständer, i afseende pa Lagligheten af Kongl. Maj;ts år l80g vidtagna åtgärd med Ollestad, än mindre på fördelen deraf för Kronan, i det förhållande denna Lägen, het då rättligen var till den samma, kun-. nät hafva verkligen högst några särskilde betänkligheter; och jag förmodar således äfven att Riksens nuvarande Högloft. Ständer icke eller kunna blifva dertill misfiledde. I öfrigt torde det icke böra lemnäs oanmärkt att i det fall, under den längre tid hvilken från Kongl. Maj.ts meranämnde Nådiga bref den 12 November 1808, med bifall till det å Ollestad sökta Skatteköp, förlupit, intill dess Riksens Ständer i Juni månad 18O9 kom i tillfälle att företaga ämnet om Kungsgårdarne, Ollestads Innehafvare icke fått erfara ett så långt uppehåll med SkatteBrefvets utfärdande, utan det samma dessförinnan kommit i hans hand, såsom lättl i gen kunnat och äfven bort ske, hade otvifvelaktig! hela denna ifrågavaram Maj. de händelse icke inträffat; ty någon anledning hade då icke ens varit att för Riksens Ständers behandling uppgifva en Lägenhet, hvaröfver Skattebrefvet då mera tryggat Skattemannen om en fri och oklanderlig dispositionsrätt, emot de faststälda afgälderna till Kronan.
Det är icke den förnäma damen, som nedlåter sig till de ringa, det är en kärleksfull moder, som sköter om sina barns bästa. Som exempel på, huru en god svensk adelsfamilj sköter om sina underhafvande, må anföras följande. En ung grefvinna, som förut bott i stad, skulle öfvertaga familjegodset och reste nu dit ut. Hon hade medtagit en del af sina och sin mans aflagda kläder för att utdela till de behöfvande bland torparefamiljerna, men hon vardt ganska förvånad öfver sin upptäckt, att på det stora godset icke fanns någon så fattig, att hon ansåg sig kunna erbjuda en sådan gåfva som gamla kläder. Släkten hade, generation efter generation, sett gårdens folk så väl till godo, att hvar och en på det bästa nu kunde sköta sig själf. En sak, som faller i ögonen på en främling, som första gången besöker en svensk herrgård, är den höflighet i det yttre, som husbonden visar sina underhafvande. I Tyskland och Danmark faller det af sig själft, att en bonde tar af sig hatten för en baron; men månne det öfverallt är vanligt, att baronen själf, såsom här i Sverige, lyfter på hatten för sin jordarbetare med samma vänliga artighet, som om han skulle hälsa på en af sina gelikar? Mången anser ju sådant som yttre och obetydliga saker; men på den vänliga hälsning, en höflig husbonde får tillbaka, ser man dock återspeglingen af ett sinnelag, som är oändligt att föredraga framför det buttra, fiendtliga grymtande, hvarmed bonden besvarar den sträfva nicken, som bestås honom af en uppkomling, hos hvilken han arbetar. På dessa gamla svenska herrgårdar i de gamla familjerna uppväxa unga adelsfröknar, som tyckas mig vara ideal för den svenska kvinnan. De utgöra verkligen exempel på, huru en god uppfostran h a r en afgörande betydelse, — detta faktum, som det h a r blifvit så modernt att förneka. En sådan ung fröken lär sig från barndomen att vara lydig och älskvärd mot sina föräldrar, att vänligt sköta om sina yngre syskon, att behandla tjänstfolket icke blott med höflighet, utan äfven med det slags vördnad, som familjen anser sig skyldig de gamla trotjänare, af hvilka ofta många lefva och dö i samma familj.
På dessa grunder anser jag, att vi gerna kunna företaga betänk.; men vill man granska Bevilln.Ulsk:s åtgärder, så kan inan, efter mili öfvertygelse, icke förbigå 6 Den 3 Oclobcr f. m. silfman. Jag skulle gerna vilja medgifva, att vi uppskjuta liela frågan intill dess StatsUtsk. uppgifvit det belopp, som genom bevilln. skall fyllas; men nekas kan det ej, att vi då uppskjuta ett angeläget göromål. Hr von Rosen, Georg: Jag kan så mycket mindre instämma uti den siste värde talarens förmodan att grunderna för bevillnrns fördelning redan skulle vara antagna, som Bevilln.Utsk. uti sednare betänk, uti flera hänseenden ändrat det första betänkandet. Ilr von Qvanten: Till hufvudgrunderna för bevilfningen räknar jag, om den bör utgå antingen efter fast egendom eller efter behållen inkomst. Deruti ligga hufvudgrunderna; det öfriga är blott detaljer. Sådant är åtminstone mitt omdöme om frågan. Hr Frih. o. Landtm, fästade, i anledn. af Hr von Harlmansdorffs yttrande, uppmärksamheten deruppå, att grundlagen föreskrefve, del grunderna för den blifvande allm. bevillningen först skola uppgifvas, och att det derefter, sedan summans belopp blifvit faststäldt, tillkomme Bevilln.- Utsk. att, med tillämpning af dessa grunder, författa förslag till bevillningens utgörande. Således kunde Hr Landtm, forsin del icke annat än vara af den mening, att ett beslut öfver grunderna och med detsamma öfver bevillningens utgörande icke på en gång nu eller framdeles kunde låta sig göra, ulan att R. o. Ad. för det närvar., på sätt öfrige talare bär hafva ansett, borde först pröfva grunderna för den blifvande allin, bevillningen, beroende det af R. o. Ad., alt vid pröfningen af dessa grunder göra den mera generel eller ingå mera i detaljerna, allt efter som R. o. Ad. fnnnedet lämpligt.
I händelse det PrivatBankSystem antogs, som jag föreslagit, och Rikets Ständers Bank anordnades endast såsom Depositoch Vexel-Bank, med undantag af en medelst Obligationer bedrifven fastighetsbelåning; blef troligtvis resultatet af en sådan anvisning med Riksgälden, om ej direct, åtminstone indirect af de lyckligaste följder för landets penningeväsende. Hvad Banken förlorade i inkomst, och hvilket visserligen icke blef på långt när så mycket, att ej halfva Bancovinsten rikeligt beläckte Riksgäldskostnaderne, utan möjligtvis, genom den utvidgning fastighets-belåningen erhöll, blef rätt betydlig; det skulle öfver all förväntan ersättas, genom Privata Creditens återuppvaknande. PrivatBankerne inköpte de ouppsägbara RiksgäldsObligationerne till depositioner för sina BancoCreditiver. Derigenom höjde de sin Creditivrätt, utan att förlora räntan på Depositionen. Såsom följd deraf kunde flere och större Banker stiftas. Och jag är förvissad, att mitt fosterland skulle inom Den 29 December e. m. i4q få år finna sig i den lyckliga belägenhet, som alltid står öppen för ett fritt och flitigt folk, när Lagstiftare och Styrelse veta att öfverstiga de hinder, som okunnigheten och privat-interesset uppställa emot det allmänt nyttiga. Jag anhåller att detta betänkande måtte få motionen medfölja. Remitterades till StatsUtskottet. Herr Tham, Wollrath: Då Friherre Ludvig Boijes motion på förmiddagen remitterades, begick jag det misstag, att anse densamma endast angå frågan om silfverinköp; men som jag sedan underrättat mig, att den äfven innefattar de flera Financiela förslag han i förening dermed gjort, för hvilka jag trodde att Friherren ingifvit särskildta motioner, anhåller jag, att nu få anföra mina anmärkningar vid dem af dessa Förslag, i hvilka jag icke kan instämma med motionairens åsigter. Friherren har i tredje puncten yrkat, att Fastighetslån till återbetalning i silfver borde upphöra, såsom värkande, ehuru långsamt, till ensidig rubbning i pappersmyntets värde.
Regeringsformen, särskildt anmärkt: Constitutions Utskottets Betänknnden. 165 1:0 Mot Hr StatsSecreteraren för KrigsArendena, Qviding, att sedan, i anledning af anstäldt åtal mot General-Adjutanten för Flottona, inför Riks-Rätt, dennes Ordförande, Herr Presidenten i Svea HofRätt, bland annat begärt nådig föreskrift, hvilken person borde, 1 egenskap af Högste närvarande Befälhafvare för den vid Hufvudstaden förlagda Escadre af Arméens flotta, till RiksRätts-Ledamot kallas, StatsSecreteraren d. 5 Maji 18^8 tillstyrkt och expedierat det Nådiga Rescript, att Amiralen Fiih. v. Stedingk, ehuru Chef för nämnde Escadre, icke för dåvarande toge befattning med Chefskapet, emedan han tillika vore Chef, med Presidents värdighet, för Förvaltningen af SjöÄrendena, hvilket Verk innehade bland Rikets Collegier, det rum Ami• ralitets-Collegium förut intagit, och hvadan han i denna egenskap tillhörde RiksRättens Ledamöter, utan fördes, enligt Nådigt förordnande, Högsta Befälet vid Escadren af Contre-Amiralen Cojiet: hvarvid Utskottet erinrat, att svaret blifvit utsträckt till ämnen, dem frågan icke åsyftade, att fastän Herr Amiralen, Friherre von Stedingk, var både verklig och högste tillstädesvarande Befälhafvare för Stockholms Escadre, StatsSecreteraren icke dessmindre, emot ordalydelsen i 102 §. Regeringsformen, ansett honom tillhöra Riks - i66 Constitutions-TJtsJiOttets Bctänkanden. Rätten, såsom Chef för Förvaltningen af SjöÄvendena, ett åtminstone till sin benämning, icke bland Collegierna räknadt och icke heller med President försedt Ämbetsverk, samt sålunda beredt den irring, att Styrande Magten i förhand yttrat sig om en RiksRättens Ledamots behörighet, hvilken denna lika med hvarje annan Domstol, sjelf egde att pröfva.
:u Transport 137,167:75. ges det belopp af 829 R:dr B:ko eller 1,243 R:dr 50 öre Riksmynt, hvilket vid 1850 och 1851 årens Riksdag från Fångvårds-anslaget till Kommendants-staten öfverflyttades, men nu torde böra derifrån afskiljas, föreslår Kongl. Majit alltså, till fyllnad i Kommendants-statens behof, en tillökning af ... 12,590: — Beträffande åter förenämnde belopp 829 R:dr B:ko eller 1,243 R:dr 50 öre Riksmynt, hvilka medel äro afsedda för åtskilliga personers godtgörelse för mera tillfälliga tjenstebiträden vid fästningarne, föreslår Kongl. Majit att detta belopp måtte öfverföras till anslaget för Försvarsverket i allmänhet eller Krijrs ° O Kollegii Departementer, för att tilläggas medlen för Kommendantskaps-utgifterna, dit äfven förberörde utgifter rätteligen kunna hänföras; men som under samma belopp jemväl inbegripas dels arfvode åt f. d. Kapellanen vid Dalarö skans, 75 R:dr, dels arfvode åt f. d. Vaktmästaren derstädes, 247 R:dr 50 öre Riksmynt, hvilka befattningar numera efter skansens rasering blifvit indragne, samt Kongl. Majit medgifvit dessa befattningars innehafvare, Slottsoch Garnisons-Predikanten Per Erik Hofberg och Slottsvaktmästaren C. J. Spegel, att tills vidare, och intilldess de möjligen erhålla annan tjenstebefattning med lön eller arfvode af allmänna medel, varda bibehållne vid sina arfvoden, föreslår Kongl. Majit, att bemälde begge personer må med sådant vilkor förflyttas på Allmänna Indragnings-Staten, samt att, efter afdrag af dessa arfvodens sammanräknade belopp, eller 322 Ridr 50 öre, endast återstoden 921 Ridr Riksmynt må komma anslaget till Försvarsverket i allmänhet eller Krigs-Kollegii Departementer till godo. Krigs-Akademien.