Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då derjemte nödigt afseende blifvit fästat derå, att generalbefälhafvarne erhålla ersättning för resor i tjensten, sä inverkar ej eller distriktens olika storlek på deras löneinkomster, såsom förhållandet nu är. ”Skyldigheten att hålla rusthållshästar blefve olika tryckande. De hästar som anslogos till stammen, skulle årligen öfvas, vid kavalleriet i 54, oah vid artilleriet i 47 dagar, dä deremot de, som anslogos till beväringsrekryterne, öfvades 21 och beväringssoldaterne endast 14 dagar”. Utsk:n påbördar i denna anmärkn. förslaget något, som det ej upptager, nemi. rusthållshästar för beväringsrekryterne. — Skulle någon rättelse i hästhållningsskyldigheten, med hänseende till den olika tjenstgöringstiden, vara af nöden, är ingenting lättare än att föreskrifva, det den rusthållare, som det ena året lemnar häst till stammen, lemnar häst det andra året till beväringssoldaterne. ”Slen som redan är yttradt, äro dessa anmärkmr af mindre vigt, och kunna vid tillämpningen lätt undanrödjas, såvida systemet i öfrigt vore antagligt och för fäderneslandet nyttigt. Men det hvilar på förutsättningen af indelningsverkets uppbäfvande. En sådan åtgärd vore dock, efter Utskrns tanka, af den våda för fäderneslandet, att all tanka derå bör lemnäs å sido. Indelningsverket har blifvit klandrat af mången, och uti dess organisation finnas väl brister, i anseende till dess i flere hänseenden intrasslade och omilitäriska former(!); men till sin hufvndgrund innefattar det, efter Ulskins åsigt, det för Sverige mest passande organisationssystem: ty den indelda arméen är nationel och egendomlig för Sverige. Kärleken till det egna hemmet inger soldaten en ökad kärlek för fosterlandet. Det enkla, arbetsamma landtmannalif han förer, stärker hans helsa, gör honom ihärdig och duglig till många i fält förefal lande göromål.
Och nu i salongen hvad helsning och krus, Där fruarna sitta som nytända ljus Uppå stolar. Och en » hennes nåd » och en adelig tant, De sitta i soffan och lysa så grannt Liksom solar. Och där står så munter o c h glad ingeniörn, Som vågat sig fram uti fröknarnas hörn För att skämta. Och två kandidater så lärda från sta ' n, Som artigt patronen förut under da ' n Låtit hemla. Och bort fara slädar i ilande fart, Och gubbarne nicka och falla så snart Uti drömmar. Men Brunte förstår nog, hur roligt man haft, Han känner, att husbond ' ej håller med kraft Sina tömmar. Och där är artisten, som kommit från sta ' n, Som hundrade gånger ur pannan om da ' n Stryker manen. Af kropp har han just inte någonting alls, Och hufvudet bär han på gängliger hals Liksom svanen. Och jungfrur nu komma med te och med dopp, Som staplats så skyhögt på brickorna opp För att bjuda. Och sedan man druckit i ordning och tur, Från salen en vals i den muntraste dur Börjar ljuda. Men ändtligt när visaren pekar på fem, Man stannar så frusen och trött vid sitt hem Framför trappan. Och pappa far upp, efter piskan han ta ' r, Men lugnt ligger denna på landsvägen kvar, Där han tappa ' n. på det nybyggda Palazzo Piombinis eleganta takbalustrad stå klart hvita mot den grå luften. Där bakom skymta otydligt Albaneroch Sabinerbergens höga kedja med sitt vintertäcke af snö. Bakom Kapitoliums klocktorn breder sig campagnan, jämn o c h slät som ett haf utan gräns. Men åt norr stå bergen så klarblå som en vårhimmel — Soractes hvita kägla luftigt genomskinlig, högre än de andra, o c h Villa Madamas cypresslund tecknar sig skarpt uppe på höjdens krön mot himlen, som hitåt är rödlett tfter solnedgången. Plastiska, stora, rena, mäktiga linier, hela utsikten åt detta håll mättad med färg o c h mäktig i färgen. Ett landskap som sofver. Det är ingenting af nordens julstämning öfver denna tafla.
I underdånighet uppdraga ät Ede s Kong'.Majit, att genom en Committäe as kunniga Embetsman och erfar,:e Handlande, lära utarbeta en nu Sjö-Tulls-Stadga, pä en gäng afseende Handelns och Näringarnas förkofran 06) Stat - Intradernas bestånd, derigenom att de förändringar, hwilka genom förändrade, tider i den gamla Taxan och stadgan erfordras, hufwudsakeligm mage leda, dels till uppmuntran för export afJnrikes pcvducter och förädlingar.medelst nedsättning af Tullen, ej mindre ä Utförseln deraf, än Införsel af de till förädling inkommande ra ämnen, dels till öfwerfiödcts hämmande genom en skalig förhöjning af de dertill hörande Artiklar; Dock lill ett sä aswagt förhällande att förhöjningen ej mä öka hogen för Tull-försnillning; samt att destukom säresta i hwad mätto förtullnings-frihet i öfwerensstämmelse med Riksens Ständer wid denna Riksdag redan framförda underdåniga önskan matte medgifwas ä alla de waror, hwilka till nyttjande tillät, ne eller anbesaldte, följagteligen aro nödwändiga, sä länge de hwarken till full godhet eller erforderligt belopp kunna i Riket tillwerkas, men genom hwilkas förbudne Införsel, smyghandel ansenligen blifwit gynnad; Hwarjemle Committöen i sammanhang därmed skulle äga, att öfwerse alla hittills gäiiande Tullförfatinirgar, och pä sält^Riksens Ständer wid 7829 och 1810 ätens Riksdag i underdånighet hemställt, till Eders Kongl. Maj:tS Nådiga pröfning 2672 Den l6 Augusti och afgörande förestå de förändringar dera i allmänhet, som kunde finnas af nöden. 270.
Vidkommande slutligen Peter Anderssons väckta förslag, finner Utskottet sig väl icke kunna tillstyrka vare sig upphäfvandet helt och hållet af den i fattigvårdslagstiftningen nu gällande regel, att, i fråga om fattigförsörjning, i allmänhet en hvar skall anses tillhöra det fattigvårdssamhälle, der han, då behof af fattigunderstöd för honom uppstår, författningsenligt är eller bort vara mantalsskrifven, hvilken regel, derest ersättning för kostnaden i ofvan antydda utomordentliga fall beredes, synes medföra så jemn fördelning af ifrågavarande onus, som med vidhållande af grundsatsen, att fattigvård är en kommunalangelägenhet, står att åstadkomma; eller af det likaledes fastställda undantag härifrån, att sjömän och andra personer, som befinna sig på resor, de af indelta arméen och båtsmanshållet eller af beväringen, hvilka utkommenderas, samt personer-, sorn af andra orsaker tillfälligtvis äro frånvarande, skola, oaktadt sin bortovaro, anses hafva sin vistelse, der de sist blifvit mantalsskrifne, samt att för manskap af värfvade arméen och flottan äfvensom handtverkare och arbetare vid Kronans varf och verkstäder, som endast till följd af tjenstgöringen vistas å tjenstgöringsorten, deras skattskrifning å nämnda ort ej gäller till bestämmande af deras försörjningsort. Motionären har, efter Utskottets förmenande, icke heller för ändring härutinnan anfört något skäl, som förtjenar uppmärksamhet; och lika med Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet vid sistlidna riksdag, hvars yttrande i en då väckt likartad fråga af Rikets Ständer godkändes, anser Utskottet, att de kommuner, inom hvilka dylikt manskap, som det nyss omförmälda, hade sin tjenstgöring, skulle komma att, utöfver hvad billigt vore, betungas med omsorg om dem af samma manskap, hvilka vid afskedstagandet eller kort derefter befunnes vara i behof af fattigunderstöd. Allm.
Deremot annat sådant, gerna köpas gjorda af foten kunna färdiga, mjukare ej salongso c h balskorna sä ty de äro i allmänhet materiel och trötta således m y c k e t som dc styfva promenadEn till vågar j a g påpeka; begagna alför tränga sidenskor på bal. sak A f dansen blifva stora, nog detta vårt som i första valsen kändes nästan för och ansträngda för trånga i under kotiljongen,. då svälla, så kotiljongen. eder, mina unga fröknar, fötter och Tanken trånga skor och plå- kotiljongen, ja, just I som bäst behöfven under all eder låt nu scen, i stället för att allt Må skiljas väljer Signes och långa * §r * \ » » Du; a n D a c ' kärlek ä r? » ' e framför har således yttrade sätt all dig. del, aldrig känt, livad Ditt Harald, var snäll o c h oupphörliga gående af o c h an Med böjt en och harmsen kastade fnysning sig du således » Jag rötter, att han Hon såg hastigt sin förra han sig vårdslöst ned på en af lefvat för M e d armbågen stödd mot grefven lutad i handen gifta liten slät betraktade guldring, som låg honom på bordsskifvan. Uppkrupen i sin mjuka unga damen en lättnadens omkring i det prydliga hvilstol drog den suck. H o n såg sig rummet m e d en foroch pretiosa, som voro placerade öfver allt, ej tagit någon skada, klarnade henupplyfte Harald » Nå, Signe? » » D u väntar ett svar på din fråga. För att det från och början. jag någon kan så för helt .a, då Vi växte försäkra, ju m y c k e t som dig. naturligt, upp till examen erbjöd afbryta » Jag sin har blifvit vanliga tycktes tveksamheten. befordrad, » lugna ton, dock yttrade hon i utan att uppslå ögonen. » Huru! » » Jag är antagen till ordinarie föreståndare för denna station. » » N ä r fick du underrättelsen härom? » » J u s t denna morgon, strax före din ankomst. » Harald leende reste sig vanstälde långsamt. hans Ett öppna, hånfullt vackra anlete. » M i t t fel var således, att jag ej k o m hit i går.
Så t. ex. inköptes 1886 ett angränsande hus, gamla latinskolan, där Malmö nu vuxna manliga släkte inhämtat grunderna till sitt vetande. Hit öfverflyttades husets ekonomiaf delning, hvilken i hotellet fick lämna plats för den storartade biljarden med 5 biljardbord, hvilken året därpå inreddes. Till förra sommarens industrioch landtbruksutställning i Malmö utvidgades hotellet äDUN 218 Det högsta, så i glädje som i smärta, En hviskning är från evighetens vår, Blott i en suck det stiger ur vårt hjärta Till läpparna; till ögat i en tår. A. Andelin. En sällhet finnes, som ej kan återgifvas; För ordets våld hon flyr igen till Gud. Det gifs ett ve, hvars slöja ej kan rifvas, Ty ofvan molnen väfs dess liljeskrud; än ytterligare, i det att ofvannämnda latinskolas hus apterades till annex och eleganta resanderum inreddes i dettas hela öfre vå- ning. I annexets gård inrymdes de maskiner, som drifva den elektriska belysningen, hvari hela etablissementet från vinden till källaren strålar. I hotellets källarvåning är inredt ett ångtvätteri af nyaste konstruktion, inköpt i Berlin, och hvarest hotellets tvätt på några få timmar undergår sin reningsprocess och kommer ur maskinerna bländhvit, välmanglad och absolut torr, hvarför de resande ej behöfva frukta att få lägga sig på endast halftorrt sänglinne, en fördel som ej nog kan uppskattas. Moder till 8 barn, alla nu vuxna, lefver fru Kramer det mest lyckliga familj elif, och ingen väg — ej ens öfver Atlanten — anses för lång för den bortavarande ungdomen, då det gäller att samlas i det angenäma hemmet vid högtidliga tillfällen. Äldste sonen är grosshandlare i Stockholm. Andre sonen, Herman, biträder som direktör högst förtjänstfullt vid hotellets skötsel och är den af sönerna, som upptagit sin faders mantel och värdigt trädt i hans fotspår. Tredje sonen är köpman i Newyork och den yngste kontorschef i hotellet. Äldsta dottern är gift med jägmästaren Ernst von Porat och bosatt i Halmstad, och de tre yngsta vistas i hemmet, nyligen hemkomna från pension i Frankrike.
Ridderstapet och Adeln icke dermed afgör nägot hufwudsakligt för fram tida bestånd, sä underställer jag ödmjukast, om icke Höglofl. Ridderstapet och Adeln genast skulle behaga deröfwer afgifwa sin tanka. I sädan förhoppning anhäller jag ödmjukast at Högwälborne Herr Laron och Landtmarskalken täcktes göra xroposltlou, först 0M icke Lanco-Ut stok' Den 13 Majk. L67 skottet bor underrättas, at Statswerket mäste understödjas sä fort ske kan med 2 miUioner R:dr t^-anco, och at Utskottet derföre har at skyndsamt inkomma med berättelse huru snart utbetalningen af berörde summa kan taga sin början. För det andra, örn icke Stats-^omolrec fär updragas, at med första söka uptaga privata läll mot 6 procents ränta och Ständers garantie af betalningen, samt försäkran, at desie län aldrig skola belastas med afgift til Kongl. Maj t och Kronan. I händelse desie Lropositioner af Högloft. Ridderskapet och Adeln beswaras med Ja, sä torde sädant genast böra meddelas wära Med-Ständer. Herr Laron och Landtmarskalken gjorde proposition til bifall pä de begge af Friherre 8iUversKö!ä föreflagne punkter, hwilkcn ge» nast med et enstämmigt I a beswarades. Han§LxceiienceHerrGrefwe^Vacklt. meister, Liaes, föreflog, at de försträckningar til Statsverket, som under Rikets nuwarande trängande behof hade blifwit gjorda och för hwilka Stats-OkliAationer med 6 procents ränta hade blifwit utgifna, mätte inbegripas under samma garantie och försäkran, sorn de af Friherre 8iitversNölä til uptagande föreflagne xrU vata Län. Begärdes pä bordet.
Jag finner således den föreslagna förändrin - 88 Den 4 M.ars. gen icke innebära någon förbättring utan snarare en försämring, helst då man tager i betraktande de många landtmanna-göromål, som inträffar under loppet af Oktober oell de första dagarna af Nov. månad. Skulle deremot d. lista Oktober bestämmas, då ångbåts-kommunikalionen ännu är i full gång, kunde man på någon tid resa bit upp för att öfvervara tillsättandet af Utskin och dylikt, och sedan återvända till sina landtmanna-göromål. Jag får derföre föreslå d. lista Oktober, såsom den för Riksdagens början lämpligaste tidpunkt, och anhåller, för den händelse att R. o. Ad. skulle dela denna åsigt, att detta mitt yttrande måtte få medfölja Gr. Lagerbjeikes motion till Exped.Utsk. Hr Adelborg, Anders Otto: De anmärknir motionären framlagt emot den närvaride tiden för Riksdagarnes början inskränka sig till den sena årstiden och det svåra väglaget, som göra resan till Riksdagsorten ofta besvärlig, jemte det förhållande att molions-tiden icke före julhelgen är tilländalupen. Jag skulle deremot tro, att många flera olägenheter upstå i fall denna lid framflyttades till den lista Nov. Flyltningstiden har då nyss tilländagått, och på landet åtminstone, der tjenarne sällan infinna sig före d. 28 Oktober, liehöfver man ganska väl 14 dagars tid för att hinna inöfva dem i deras sysslor, hvarförinnan man icke med någon trygghet kan lemna hemmet. Det är för öfrigt så stälklt med vårt jordbruk, sedan våra vintrar år ifrån år blifvit allt mildare, alt ännu d. lista Nov. en mängd höstgöromål äro oafslutade. Man har visserligen skörden inbergad och kreaturen inställde i ladugårdarne, men deremot återstå en mängd utarbeten, som ännu under senhösten kunna verkställas, och med de betydliga odlingsföretag, som ofta med egna arbetare drifvas, behöfver man lifl dessas anordnande ganska väl de 14 dagar, som enl. detta förslag skulle landtbrukaren fråntagas.
Stat af den föreslagna tillökningen i Kongl. Stats Contorets personal, nemligen af Vinner Nej, anses Contra-propositionen böra innehålla bifall till berörde penninge-anslag, 4,000 R:dr, med förbehåll, att de nya Tjenstemännen antagas endast på Constitutorial. Voteringen har utfallit med 5i Ja och 6g Nej; och som Nej sålunda vunnit, har omröstning i sjelfva hufvuösaken af Utskottet blifvit anställd öfver följande Proposition: Ändra Voteringen. 1 Stats-Commissarie med lön af 1 Notarie 1 Cancellist . 1 Bokhållare . och 1 Kammar-Skrifvare • . 1,600 800 400 goo 400 Summa R:dr 4,000 dock utan någon Spanmåls-beräkning under lönerne; voterar Furstarkta Stats-Utskottets Memorial N:o 263. 5 Den som, med gillande af Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 214, 6:te punkten, afslår den uti Kongl. Majtts Nådiga Proposition föreslagna tillökning i Kongl. Stats-Contorets personal, nemligen för 1 Stats-Commissarie med 1,600 „ 1 Notarie goo , 1 Cancellist 400 , 1 Bokhållare gOO — Kammar-Skrifvare 400 Summa R:dr 4,000 voterar Ja; Den det ej vill, Nej; Vinner Nej, beviljas berörde Aflönings-anslag, 4,000 R:dr, utan Spanmåls-beräkning under lönerne, och med förbehåll, att de nya Tjenstemännen antages endast på Constitutorial. Voteringen har utfallit med 79 Ja och 40 Nej; och som 3a sålunda vunnit, har 6:te punkten af Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 214, blifvit gillad, samt den i Kongl. Majtts Nådiga Proposition föreslagne tillökning i Kongl. Stats-Contorets personal afslagen. Tredje Voteringen.
Första medgången hade gjort honom djerf; och efter fem minuters rodd var hela sällskapet så lugnt, liksom kronans flagg aldrig hviftat inom Bohusläns-skären. Den enda, som icke var fullkomligt nöjd med sin dag, var Gabriella. Hon tyckte det förekom henne liksom hon haft allt detta besvär förgäfves, och oupphörligt flög hennes öga än åt ena, än åt andra hållet, för att upptäcka någon misstänkt punkt; men den syntes ej, och nu hade det ju verkligen varit detsamma, om hon suttit hemma eller varit med. Såg det ej ut som både sidentyg och shawlar gerna kunnat ligga öppna rnidt i båten? ”Man ser nu, huru påpassliga de der herrarne äro!” yttrade hon i en ton, midtemellan triumf och harmsenhet. ”Man kunde minsann föra bort bra mycket saker, hvilka skulle gå deras näsa förbi.” ”Var icke för öfvermodig, min lilla hjeltinna!” invände Rosenberg. ”Det kunde lätt hända att du blef bet. Än äro vi ej fullt halfvägs.” ”Och likväl, om jag icke bedrar mig, vid det mål, som Ella så ifrigt efterlängtat,” yttrade Birger och steg upp, för att bättre taga i sigte den der stora sjöfågeln, som helt oförmodadt sköt fram på sidan om udden. Rosenbergs manligt bruna ansigtsfärg fick en anstrykning af blodrödt, hans ögon följde samma riktning som Birgers och öfvertygade honom snart att denne sett rätt. En båt nalkades verkligen; och om ej den skugga, hvilken redan började utbreda sig öfver land och haf, bedrog, så blåste den hatade kronflaggen på masttoppen. ”Hvar dj-n kommer han nu ifrån? Det är tulljakten,” utbrast Rosenberg med en ton af stark sinnesuppbrusning. ”Skola vi söka komma undan eller låtsa om ingenting?” Frågan var ställd till Birger. ”Jag anser det senare klokast,” var dennes lugna svar. ”Den hunden!” mumlade Rosenberg, strök sig med handen om hakan, gned pannan och blickade ännu en gång åt den sida, hvarifrån jakten nalkades. Men några ögonblick voro tillräckliga att återgifva vår kapten erforderlig sinnesnärvaro.
Alt den som omfatta! annan bekännelse än Svenska kyrkans och derföre blifvit frän henne skiljd, ej vidare borde få befatta sig med de angelägenheter, som med denna kyrka sammanhänga, synes ej kunna bestridas. Men emot en full tillämpning af denna sals möler likväl stadgandet i Riksdags-Ordningens 18 §, enligt hvilket de, som till reformerta läran höra, kunna väljas till riksdagsmän, och andra christna troslörvandler må i riksdagsmannaval deltaga. Af delta stadgande följer nemligen alt, enär angelägenheter af förenämnde beskaffenhet utgöra föremål för Rikets Ständers öfverläggningar och beslut, inverkan på dylika angelägenheter kan komma att ulöfvas af reformerta direkt och af öfriga till vår kyika icke hörande chrisina trosbekännare indirekt.
Dervid har jag icke förbisett den inkonseqvens, som skulle uppstå i lagstiftningen, derest allmän åklagare fortfarande blefve berättigad att åtala smädeord af barn emot föräldrar —• ett ämne, som icke utgör föremål för detta betänkande; men jag anser mig i anledning deraf böra erinra att i händelse milt i nu förevarande hänseende framställda förslag blifver Rikets Ständers beslut, en likartad inskränkning i rättigheten att väcka åtal för smädeord jemväl vid detta riksmöte kan af Rikets Ständer beslutas.” Af Riksdags-fullmägtigen Olof Persson från Gefleborgs län : ”Om jag än hade betänklighet vid att gilla flere delar af ifrågavarande förslag till förordning angående mord, dråp och annan misshandel, så är det dock endast i ett enda afseende jag ansett mig icke kunna underlåta att gifva mina enskilda tankar tillkänna. Det ar nemligen i fråga om stadgandet i 73 §:n angående hvilka brott, som icke få af allmänna åklagare åtalas. Enligt så väl Lag-kommiltéens som Lag-beredningens, af Högsta Domstolen, vid granskningen af förevarande förslag, biträdda åsigt, borde våld och ringare misshandel, som omförmälas i 13 och 14 §§, äfven om det skett emot skyldeman i rätt uppstigande led, undantagas från offentligt åtal, derest de ej af målsegande dertill angifvas. I denna fråga hafva meningarna inom Utskottet varit delade; och vid frågans första behandling beslöt Utskottet, med 8 röster emot 6, den modifikation, att endast de uti 14 § förekommande mindre förbrytelser borde ifrån offentligt åtal undantagas. Då Utskottets första beslut endast var provisoriskt, så blef, vid betänkandets justering, samma beslut upphäfdt genom votering och den förseglade sedelns öppnande.
Mig synes likväl att man bör förmoda att en domstol, med vana att föra mer och mindre invecklade ransakningar, med rättighet, alt höra vittnen på ed, möjligtvis skall kunna komma till ett säkrare utslag, än hvad vi funnit utgöra resultatet af den förda polisundersökningen. Berörde resultat, hvars föga uplysande innehåll vi nu hafva för våra ögon, bör åtminstone icke inleda oss i den föreställning, att det ju ej må vara görligt för en domstol att båttre utreda ärendet. Detta framställes icke i afsigt all afgifva något klandrande omdöme öfver polisens förfaringssätt härvid; det är tillräckligt många och oundvikligt påträngande föremål, som taga i anspråk upmärksamheten hos hufvudstadens polisverk, för ali den skall kunna egna mer än en inskränktare tid åt behandlingen åt ett ärende, såsom detta; hel I st den särdeles invecklade beskaffenheten deraf torde hos polismyndigheterne väckt den förmodan, att laga domstol skulle komma att snarligen öfvertaga den vidare utredningen deraf. Jag kan icke heller finna alt Ridd.-Kamrerarens långvariga och klanderfria utöfning af sin tjenst, bör föranleda oss att undvika en laglig undersökning, rörule bortstjälandet af de nu ifrågavar., under hans inseende ställde medel. Befi tines vid undersökningen, att hans försummelse i afseende på nyckelns qvarlemnande i pulpeten icke är af natur, att den bör lagligen tillskynda honom någon ansvarsskyldighet, så är han fri, och ingen menniska härefter laga kraftvunnen dora i saken någon rätt att derå vidare tala eller missnöjas; skulle återigen resultatet blifva motsatsen, så återstår, såsom en cura posterior, att taga i betraktande personens förtjensler och i följd deraf möjligen till en del eller helt och hållet dåmera efterskänka beloppet. Jag måste således i första rummet sluta mig till den åsigt, som leder till hemställan om en laglig undersökning. Men om detta icke skulle vara R. o. Ad:s tanke, utan R. o. Ad. skulle föredraga en kompromiss, så vågar jag föreställa mig, att sammansättningen af denna kompromiss icke blifvit så föreslagen, som lämpligast är. Att tilldela Ridd.
Sprengtportens yttrade bifall till Utsk:s betänk., och jag vågar helt och hållet bestrida den siste värde talarens yrkande, att icke något afseende på bildandet af den reservfond, som Utsk. funnit nödig och behöflig, borde af linset fästas, då jag, i motsats till honom, tror att en sådan åtgärd både är i högsta måtto behöflig och af klokheten samt förutseendet påkallad; och då jag åtminstone för min del skulle anse högst betänkligt att afstyrka denna del af BancoUtskrs betänkande. Det är fråga om R. St:s Bank, mine lierrar! men R. St. äro en moralisk personlighet, som upphör i samma ögonblick riksdagstrnmpeten går, hvaremot Svenska folket qvarstår, och banken är Svenska folkets. Det är genom Svenska folkets industriella bidrag, som den ifrågavar. bancovinsten blifvit samlad, och det mäste således otvifvelaktig! tillhöra Svenska folkets anspråk och rättighet alt få åtnjuta fördelarna af denna vinst, hvartill detsamma genom sitt arbete bidragit, och det är på denna rättighet vi isynnerhet böra fästa uppmärksamhet. Hr von Hartmansdorff liar bär väckt en fråga, som, efter milt förmenande, innebär en ny, men ganska stor och vidtomfattande tanke, som jag i alla hänseenden anser mig böra understödja, och det är liufvudsakligast med anledn. af densamma, som jag ansett mig ej böra stillatigande låta denna discussion Dell ai November f. ui. 211 förlöpa. Jag instämmer icke i den delen af Hr von Hartmansdorff:! yttrande, sorn afser alt i forsla rummet bancovinstrn borde användas till statsreglenn; mén delta ämne lior icke nu till öfverläggniugen, och jag är således berättigad att föibigå denna del.