Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sönerna till den man, som dog under arbetet för att bilda landets ungdom, sakna medel för sin upfostran och hafva endast enskildt välgörenhet att påräkna för sin framtid, då de i år börjat taga sina första steg på bildningens bana, i Westerås skola. I rättvisans och deltagandets namn begär jag derföre nu R. o. Ad:s välvilliga bifall, att en årlig pension åt Enkan af 300 r:dr rmt och åt de i barnen hvardera till upnådda 21 år af 150 r:dr måtte å Allm. IndragningsStaten anslås; anhållande om remiss härå till vederbörligt Utsk. Remitterades till StatsUtsk:t. Föredrogos och biföllos nedannämnde Mern. nemi.: Konst.Utsk:ts Mern, N:o 1, om arfvoden för en Notarie och en Kanslist; Bevilln.Utsk-.ts Mern. N:o 1, ang:de tillökning afUtsk:ts tjenstemannapersonal; samt LagUtsk;ts Mern, N-.o 1, ang;de tillökning i Utsk:ts tjenstemannapersonal. Hr Ribbing, Arvid, upläste följande motion: Vid sisth Riksdag väcktes inom alla fyra RiksSt:n motioner om amorterings-låneanslag för sjön Tfikerns i Östergöthland uttapning på de skäl, att den sänkning af sjön, som år 1842 och de efterföljande ägt rum, medfört den olägenhet, att sjön blifvit en så grund vattensamling, att den mera än insjö liknade ett kärr, derur osunda ångor upstego, hvarförutan vattnet under vintern bottenfrös, så att det icke alls kunde af strandegarena begagnas. Den mark, som vunnits, hade blifvit svår att berga, såsom sank och gyttgig, och medförde genom sin afdunstning fråssor och andra febrar i orten, hvarom Läkarebevis voro en del af motionerne följaktige.
För min del skulle jag tro, att med samma skäl Ridderskapet och Adeln vid sista Riksdag hyste förtroende till dåvarande Statsutskott, för en summa af 4oo,ooo R:dr, med samma skäl kunna vi ock nu godkänna denna calcul, serdeles .58 Den 15 Juni. f. m. d5 man finner, att ingen enda Ledamot inom Utskottet varit af olika tankar. Jag skulle icke tro, att hvarenda Ledamot inom Utskottet skulle vilja missleda Rikets Ständer. Jag tycker således äfven, att en Aterremiss icke tjenar till annat, än att förlänga Riksdagen, och åstadkomma förökade kostnader, så väl för dem, som hålla sig sjelfve härstädes, somför dem, hvilka måste betala de öfrige. Herr Hjerta: Det är visserligen ganska tidödande; men jag nödgas i anledning af Grefve von Schwerins yttrande bedja Ridderskapet och Adeln tillåta mig få uppläsa hvad Utskottet vid sista Riksdagen i ämnet säger. Utskottet uppräknar först alla Rikets Ständers anvisningar, och jag kan således icke finna, att Utskottet behandlat saken lika ofullständigt och oredigt, som nu. Åtminstone kan jag icke annat än finna en stor skillnad mellan de båda Utlåtanderna, då det förra Utskottet bestämdt föreslog, att ingenting framdeles skulle få tas af öf» verskotten. För öfrigt får jag fästa Herr Grefvens uppmärksamhet derpå, att det visserligen kan anses, att Utskottet föreslagit någon åtgärd till medlens afskrifning; men om Herr Grefven täcktes observera, att Utskottet i det följande Memorialet N:o i55 alls icke omtalat förhållandet med de 170,000 R:dr, utan blott omnämner de 320,000, så kan denna sak, om den nu slappes, se - Den i5 Junii f. ra. dermera icke på något sätt rättas, utan man står afstängd från all möjlighet dertill vid denna Riksdag. Jag finner visserligen, att detta Memorial icke slutas med någon fordran å Rikets Ständers bifall eller afslag; men något resultat måste väl i alla fall uppkomma af ett sådant beslut. Herr Skogmanj Carl David:
Jag måste, i afseende på frågan om det nu föredragna betänk, skulle vara behöfiiglj tillstå, att jag tror, då man allmänt klagar öfver jordbrukets bördor, öfver osäkerhet i näringslagstiftning och det ena med det andra, öfver näringstvång och svårigheten alt kunna beräkna tiden, hvarunder bränning tillätes, bäst vara att förena sig med dem, sorn anse, att de föregtde årens bränn vinsbrännings-förordn. ännu bör qvarstå i 5 år. Brännvinsbränningen gör så stora framsteg, att jag skulle nästan tro, alt på 5 år ytterligare hafva konstverken så förbättrats och deras tillverkningsförmåga så utvecklat siy, att man på den tiden nära nog förqväft möjligheten af de mindre brännvinspannornas begagnande. Jag tillstyrker alltså, att den förra författningen med några smärre modilicationer må fortfarande blifva gällande för 5 år. Hr Ribbing, Bengt: Då all lagstiftning bör stödja sig på vissa principer, kan icke något undantag derifrån i afseende på detta betänk, äga rum. Således, och oin man fortfarande viii göra skilnad em»llan statsoch iandtmannanäringar. och man anser brännvin nyttigt såsom föda, bör brännvinsbränningen åtfölja jorden sorn husbehofsbränning med små pannor och mot lindrig eller ingen beskattning. Anser man åter brännvin oskadligt, sä bör brännvinsbränningen anses såsom en näringsgren och vara alldeles fri emot viss skutt. Anser roan deremot brännvinets bruk skadligt, bör tillverkningen deraf hindras och förekommas så mycket ske kan, och den ekonomiska vinsten vika för den moraliska; men då bör den rike och förmögne föregå den mindre bemedlade och den lägre lölkclassen med exempel, och ej lagstifta så, att den ekonomiska vinsten faller ensamt i den förres hand, ty då blir misstroende och egennytta en gifven följd, hvilket motverkar det goda syftemålet. Ändringar i författningar ensamt åstadkomma ej något godt, men väl öfvertygelse, exempel och förtroende till lagstiftarens oväld.
Län, hvarken någon an-* nan redovisnings-method derföre må föreskrifyas, än i den ordning Kongl. Stadgan af den i3 April 180S redan fastställt, och liyarigenom nödige controller tillräckligen finnas bestämde, ej eller att någon delning deraf på hvarje Härad serskildt må ega rum; hvaremot Utskottet, som alltså nu afstyrkt alla öfriga delar af motionen, anser sig böra, i likstämmighet med sitt Bet v. och Oecon. Vtsk. förra ofvanåberopade yttrande, understödja förslaget derom, att Jagt-medels-Fonden ma företrädesvis användas tifl förhöjda praemier åt dem, som lill skadedjurens utrotande verksammast bidraga; hvilket dock vördsamt underställes Rikets Höglofl. Stan» ders egen pröfning. Stockholm den 28 Januarii 182^. Betänkande, angående yrkad lindring i skjntsnings-besväret vid Ekevirkes forslande. Till handläggning har Utskottet från Hedervärda Bonde-Ståndet emottagit ett Memorial af Pehr Pehrsson från Christianstads Län, hvarutinnan klagas öfver den tryckande Krono-skjuts, hvarmed Allmogen, serdeles inom vissa Härad af Länet, skall besväras, då till Kronan försåld t Eketimmer måste till Carlscrona transporteras, och hvilken transport Motionairen ansett lämpligare höra åläggas leveranteuren eller den jordegare, som Ekevirket till Kronan aRå» io Desv. och Oecon. Utsk. Bct:de. N.o fa - ter , att sjelf vid tjenligt väglag besörja; och att den Ivrono-skjuts-skyldige jordbrukaren, måtte fritagas från förbindelsen till ifrågavarande transporter, hvarigenom dess så väl hästar som åkdon förderfvas. Vice Talmannen Jon Jonsson hade trott Skatteoch Krono-hemmans-egarne i Blekinge Län för forsling af Ekevirke vara berättigade till betalning såsom för Gästgifvare-skjuts, men, i händelse sig icke så förhölle, deltog han i motionen: Och är af Tufve Larsson från Christianstads Län andraget, det
Det var en något skallig herre med ett tenoraktigt utseende. Jag har ätit middag ute med en försäkringsdirektör och en artist, och sedan ha vi suttit i Berns, berättade han utan något försök till motivering. Tomas såg sig om efter Hall, men han hade nyss gått ut för att röka en cigarrett. Jaså, svarade Mortimer vänligt intresserad. Ja, i Berns kan man ha rätt trevligt. När jag var där sist, det är inte så nyligen, sprang det en råtta över foten på mig, och två andra uppträdde på något avstånd. Den flintskallige herrn skrattade generat. Tomas avlägsnade sig under förevändning att han skulle hälsa på fru Mortimer. Han fann henne inbegripen i ett livligt samtal med en äldre svartklädd tant angående intubikaffe, troligen med anledning av annonsen på ridån. Tomas växlade ett par ord med henne och gick ut för att söka rätt på Hall; han fann honom på trottoaren utanför teatern. Tomas fattade hans arm, och de gingo några steg uppåt Blasieholmstorg utan att säga något. Platsen låg tom i skymningen, och kvällshimlen välvde sig kall och grönblå över deras huvuden. En och annan skugga rörde sig ljudlöst i halvmörkret invid husens murar. En blek, halvvuxen flicka kom andlös ut ur en port; den slog igen efter henne med en skräll. Hon sprang flämtande förbi snett över torget. Hon gömde huvudet i händerna och snyftade högt. Varför grät hon? Ja... varför grät hon? Hon var redan borta, försvunnen nedåt en gränd en smal skugga, uppsugen och slukad av det djupa mörker, som sov invid Frimurarehusets svartgrå vägg. En liten krokryggig man gick omkring och tände lyktorna, en efter en. Och högt över husets svartnande massor brann redan Venus, vårkvällens mäktiga bloss. Man intog ånyo sina platser. Vem var det herr Mortimer talade med? frågade Hall. Det var den herre, mot vilken fru Helga Wenschen förgäves söker hålla sin äktenskapliga trohet, utvecklade Tomas lärt. Så, var det han... Hall följde grosshandlar Wenschen med en blick av livligt intresse, där han med några ansträngt viga skutt försvann i parkettrappan. Intubikaffet gled upp under ett dämpat förspel.
Med urskiljning och försigtighet upprätthållen, är det pappersmyntets credit, som på en gång gör Staten rik och förkofrar alla Medi' borgare-classers enskifta belägenhet. J veten derföre allt hvad Fäderneslandet af Oss kräf-i ver, och de gagnande och vigtiga beslut, som ännu, i detta afseende, för Oss återstå att taga. Ingen uppoffring skall synas Mig för svår, till vinnande af detta stora föremål j Jag blir ej lycklig förrän det blifvit uppnådt, och således ämnar Jag icke tveka, att, om omständigheterna så skulle fordra, å nyo omgifva Mig af Rikets Ständer, äfven inom den i Grundlagarne bestämde tid. Jag förbiifver Eder, Gode Herrar och Svenske Män, alla samteligcn och hvar och en i synnerhet, med all Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen. Upplästes Kongl. Maj:ts Nådiga svar till Ridderskapets och Adelns Afskeds-deputation, af denna lydelse: Den 21 Julii. 4*3 Gode Herrar af Ridderskapet och Adeln! Jag tackar Eder för de tänkesätt J för Mig yttrén. J kännen Mina för Eder; och det är Mig alltid tillfredsställande, att kunna förnya Eder uttrycket deraf. Genom inbördes förtro-i ende och tillgifvenhet mellan Regenten och Medborgaren, bei\edes Staters sällhet, och deras framtida bestånd försäkras. Jag kan, utan fruktan, ställa M/tt eget medvetande vid sidan af Edert, för det goda Vi sökt att tillvägabringa; och efterverlden skall bedömma värdet af Våra gemensamma bemödanden. Farväl Gode Herrar! J återvänden till Edre hemvist. Eder Konungs hjerta skall följa Eder dit. Jag är försäkrad, att J alltid skolén anse som en skyldighet, att, då det erfordras, gifva efterdöme af kärlek för Fäderneslandet, och af vördnad för Dess Lagar.
Det enda jag har att tillägga är den önskan, att när man citerar ordalag ur Utskotts Utlåtanden, man måtte citera dem sådana de äro, och ej annorlunda. Friherre Anckar swärd: Jag ber blott få förklara, att om det finnes någon af Ridderskapets och Adelns Herrar Ledamöter, som kan fatta Herr von Ilartmansdorffs analogie om Skatters utgörande till vissa ändamål, skattar jag den högst lycklig, men för mig är verkligen hela jemnförelsen och uppställningen alldeles obegriplig. Herr Hjerta: Då Herr Rosenblad begått det misstag, att han sagt, det jag citerat oriktigt, får jag upplysa att jag ej, såsom han förmenat, citerat StatsUtskottets Den 12 Februarii e. m. egit yttrande, utan allenast citerat ur den Kongl. Remissen, som omtalas i Utlåtandet, och hvari den omnämnde Kongl. Resolutionen af den 3o April 1819 förekommer, så lydande: ”att Kongl. Maj:t i Nåder försäkrat ”Crusell, att, så vida Rikets Ständer framdeles skulle anslå medel till Theatrarnes ”i Hufvudstaden understöd, Crusell, då han ”ej vidare förmådde göra tjenst, af nämnde anslag komme att erhålla en årlig pension till nämnde belopp, och hvilken &c.” Jag tror mig derföre hafva ådagalagt, att jag citerat rätt, och hoppas att annat aldrig skall hända mig, aldramindst sedan vi äro så lycklige att kunna hafva Utlåtanderne tryckte i handen. Jag vill endast tillägga, att det tyckes mig som man allt för litet utredt saken, då man talar om Herr Crusells förtjenster, och behörighet till Pension, hvarom fråga alldeles icke är, då han derom redan är af Kongl. Majit försäkrad. Hela förslaget afser allenast, att förskona TheaterCassan från en pension, och dermed betunga StatsVerket. Jag vågar slutligen förnya min anhållan om proposition till afslag å Utlåtandet.
Yid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit som följer. Ja — 42. Nej — 21. Hr Stjernsvärd: Jag anhåller att få till prot. anfördt, att jag ieke deltagit i denna votering, af den anledn., att jag anser såväl jasom nej-propos:s innehåll innebära stadganden, som äro helt och hållet principlösa. Uppå härefter af Hr Gr. o. Landtm framstäld propos. beslöt E. o. Ad. att till eftermiddagens plenum upskjuta fortsättningen af StatsUtsk:s nu förev.-de Utlåt:s pröfning. Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från Utsk:n inkomne Utlåt:n, Memorial oeh Betänk:n, nemi. från Stals Utskottet: N:o 76, i ani. af väckt motion om anslag till beredande af tillfälle för officerare af Arméen att ingå i utländsk krigstjenst; N:o 77, i ani. af K. M:s Nåd. Propos. om indragning till Kronan af den ränteved, som är anslagen för Wisby s. k. kronokalkugn i Gottlands län, oeh om ersättning derför till kalkugnens egare; N:o 78, ang:de ett föreslaget låneunderstöd utaf allmänna medel till byggnadsoch utflyttnings-kostnader å Häradshöfdinge-bostället Mälby; BankoUlskoltet:
Domare vid ansvar varda förständigade, att hädanefter icke bevilja Uppbud och Fasta å egendomar på Landet, försålde till Judar; hvarjemte Riksens Ständer, sorn, beträffande sådane fastigheter på Landet, hvilka redan innehafvas af Judar, anse någon förändring i nu varande egares eller deras arfvingars besittningsrätt icke böra ega rum, så vida samma eganderätt blifvit| lagligen bekräftad, velat i underdånig - 'Underdåniga Skrifvelserl 585 nighet hemställa, att de personer af Judiska nationen, som lata döpa oell i Christna läran uppfostra sina barn, må komma i oinskränkt åtnjutande af Svensk medborgare-rätt, och således äfven undantagas från det allmänna förbudet mot besittning af fast egendom på landet; dock endast sa, att de till Christna kyrkan öfvergångne barn af sådana Judar må i egaridet utaf fastighet å landet få efterträda sina fäder. För öfrigt och med afseende på den billiga klagan, som blifvit förd deröfver, att Judarne å landet under resor utprångla och kringsprida luxe-articlar, hvarigenom allmänheten vänjes vid ett skadligt öfverflöd, få Riksens Ständer inför E. K. M. frambära den underdåniga önskan , att E. K. M:t täcktes i Nåder upplifva och förnya det, efter utseende, nu mera i förgätenhet komna stadgande L Jude-Reglementets 19 och 20 §§., att ingen Jude må på landsbygden kringfara och derunder elier å olofliga resor emellan Rikets Städer handel drifva; och torde vederbörande strängeligen anbefallas att öfver efteriefnaden af detta stadgande noga hålla hand» Riksens -Ständer framhärda etc» i Bihang lill Riks-St, Prot, Sami, ij*j. 2 5 386 Underdåniga Skrifvelseri N:o 153.
På grund af dessa skäl hafva Rikets Ständer alltså, för sin del, beslutat, att omförmälde lagstadgande må erhålla följande förändrade lydelse: Har gäldenär gjort concurs, ankomme det på Goneurs-Domaren att pröfva, huruvida för fordringar, som i concursen bevakade blifvit, bysättning å gäldenären sedermera må ega runn Om gäldenärs skyldighet att för sin gäld svara med hvad han framdeles ärfva eiler förvärfva kan, skils i Concurs-Lagen. Hvilket Rikets Ständer få hos E. K. M, i underdånighet anmäla. Stockholm den 22 Maj 1845. Expedilions-TJIskallets Förslag till lind. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 21 Maj 1845. Preste-Ståndet den 21 Borgare-Ståndet den 21 Bonde-Ståndet den 22 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af Kongl. Muj:ts Nådiga Propositioner, angående antagande af dels ny Strafflag, dels ock Lag om verkställigheten af fängelsestraff'. (Lag-Utsk:s Bet., N:ris 94 och 120). S. A. K. Uti aQåtne Nådiga Propositioner af den 17 och 19 December nästlidet år, har E. K.
Af sjelfwa orden i H hwilka Herr Baron uppläste, syntes tydligt, att när Iustitiä - Ombudsmannen hos Konungen angifwit ett Collegium för be» gänget Embctsfcl, det dä ankomme pä Konungen att dera göra afseende eller ej. Friherre 8toel von kstollP. sir, hemställde i anledning häraf, om dä JustitiäOmbudsmanncn ej utan säkre bcwis kunde hos K »ungen göra en sädan anmälan, den nägonsti borde kunna lemnäs utan afseende; han förcsteg derföre att orden lä ffntte ändras, att cgranffn:n.;en af Ronssl. Maj:t ina warda anbefallt, och Iustitiä - Canizle» ren derefter den samma företaga. Herr 8i!ver8toIps, 6ustsk -^brs» kaum, instämde till rn del med Friherre 8lsel, att det b k» 4633 Den zo October. berodde af Konungen att pä Justitiä-Ombudsmannens anmälan göra afseende eller e), och trodde det äfwcn wara wigtigt, att denna anmälan ej mätte kunna förfalla, säsom af Konungen alldeles obemärkt; han fb, reslog derföre, att ehuru det i alla fall borde ankomma pä Konungen att upptaga eller icke upptaga Justitiä, OmbudSmannenS anmälan, likwäl ett sädant stadgande mätte göras, hwarigenom denna anmälan i Stats-Rädet mätte blifwa föredragen och Stats-RL« den förbundos att sig dcröfwcr yttra. Friherre 8tne! von lst o ! l t t e i rr förklarade, att han ej gjort anmärkningen derföre att han fruktade att Kongl. Maj:t skulle neka att upptaga nägon Justitiä» Ombudsmans anmälan, utan endast emedan han önskade tydlighet när man gör lagar.
Palmstjerna, Carl Otto: Vid genomläsningen af StatsUtsk:s betänk, har jag icke kunnat tillbakahålla min förundran, ty det innehåller hvarken ett afslag eller tillstyrkande, utan ett mellanting, som fått en anstrykning af båda delarne och resultatet deraf är misshushållning med statens medel, hvilken jag på det högsta afstyrker. Beviljandet af anslag af beskaffenhet som detta till en fängelsebyggnad att utgå under loppet af 5 månader är visserligen å ena sidan att gifva på hand, att man framdeles ernar gifva äfven det öfriga erforderliga anslaget, men å den andra sidan försättas verkställarne af arbetet i den största förlägenhet, huruvida anstalter kunna vidtagas till arbetets fortsättande och hvilket således torde tillskynda staten förluster. Det tyckes som, om någon grund finnes, endast godtycket dikterat Ulsk:s förslag, ty om Utsk. utgått från den åsigt, att medel till det för dessa arbeten begärda anslag under nästk. är icke skulle vara att tillgå med mindre än skatternas förhöjning, då, må jag bekänna, är det en ovanlig oskuld hos Utsk. att icke veta, hurusom statsmedlen alltid kunna lemna en tillgång af 30 ä 40,000 r:dr b:co. Jag skulle derföre vilja yrka återremiss af detta betänk., på det ali Utsk. må laga saken i öfvervägande; men då, enligt Frih. Peyrons yttrande, en återremiss möjligen skulle förorsaka större olägenheter än måhända dem, som genom bifall till betänk, uppkomma, förenar jag mig med honom och anhåller att R. o. Ad. ville bifalla betänk. Uppå härefter framställd propos. biföll R. o. Ad. StatsUtsk:s utlåt. Ben 22 December f. m. 309 Hr Gr. o. Landtm, lillkännagaf sedermera att den nu aE Gr. Horn väckta motion skulle blifva föredragen då den blifvit till prot. skriftligen uppfattad. Föredrogs SlatsUtsk:s d. 18 dennes e. m. på bordel lagda utlåt. N:o 5, i anledn. af K.
Dessutom skulle för eh och samma Skrift flera särskilta personer kunna blifva strallade, hvilket tyckes vara stridande mot sakens natur. -— Jag liar derföre trott, att antingen hela påföljden borde stanna blott dervid, att Skritten skulle återsändas eller eonfiskeras ; eller ock Bokhandlaren åtminstone hafva samma rätt, sorn en Författare, att kunna få Skriften granskad af TryckfrihetsComilén ; eller ock slutligen, att någon viss korrt tid, t. ex. 34 dagar, borde utsättas, inom hvilken Skriften , efter »let HofCamdern eller hans Ombud deraf erhållit del, ej finge, utan Författare-ansvar, spridas; men livilket ansvar, efter bemälte tid, uphörde, så framt qvarstad ej dessförinnan blifvit lagd. — Kunde Författaren uptäckas, och inom Riket åtkommas; så bolds lian naturligtvis enaaru lill avars stånda, Bil. lill Constit. Uisk:s Memorial N:o 5i. 55 Sedan alla Ordningsmål blifvit i 12 §. 5 Mom. utlörligt och noga upräknade, tillägges: ”För öfrigt är o Ordningsmål ej andra, ,’än sddane oeconomiska, som, enligt något ”gällande Boktryckerioch Bokhandels”Reglemente , till Ilof-Canzlerns profning ”kunna hora , och till rubbning af något ”denna Grundlags bud icke leda.'''’ — Hela detta tillägg anser jag vara öfverflödigt, och allt öfverflöd är i en Lag särdeles vådligt. Sedan man upräknat allt hvad som finnes , är en antydning till någonting ”får öfrigt” föga bättre än en omening. Enligt i4 §. 1 Morn. skulle HofCanzlern hos Konungen anmäla de Skrifter i som han ansdge kunna föranleda miss-' nöje fran andra Magters sida, med rättighet för Konungen, att derom efter omständigheterna f örordna. — Denna punkt är visserligen ömtålig, såsom liggande nära Politikens område. Men för mig synes det betänkligt att sätta vår Regering i ansvarighet hos främmande Magter, såsom ett slags Censor eller Fiskal på deras vägnar.
1 betraktande häraf hafva Rikets Ständer för sin del beslutat, att alla de Danviks hospital tillhörande hemman och lägenheter, hvilka äro upplåtna under sådan ständig slädjeoch besittningsrätt, som, efter förutgången undersökning befinnes ostridig, må, när vederbörande innehafvare sig derom anmäla, af Hospitals-direktionen med Öfver-stvrelsens bifall få till skatte försäljas, under följande vilkor: l:o att skatleköpeskillingen må beräknas lill ett belopp, i det minsta motsvarande hemmanets eller lägenhetens lill hospitalet utgående ränta för 10 år, samt för de hemman, som tillika hafva skyldighet att till hospitalet framskaffa vissa lass sand, jemväl värdet, för lika lång lid, af detta åliggande; ankommande på Ofver-styrelsen att bestämma den högre köpeskilling, som, med afseende å hvarje hemmans eller lägenhets förmåner och beskaffenhet, må anses skälig, och hvarvid iakttages, att, derest för hemman eller lägenhet den nu utgående räntan befinnes vara mindre än den, som i äldre årens räkenskaper för samma hemman eller lägenhet upptagits, på särskild undersökning och pröfning må bero, hvad räntebelopp vid skatteköpet och för framliden skall beräknas; 2:o att, vid skeende försäljningar af hemman eller lägenheter, köparnes skyldighet att köpen hembjuda bibehålies, äfvensom hospitalets rätt till åtnjutande af rekognilions-afgift i enlighet med Kongl. Rrefvet af den 21 Juli 1813, ifall Ilospitalsstyrelsen icke finner för godt hemman eller lägenhet inlösa ; 204 ExpeditionsUIsko Hels Förslag till underd. Skrifvelse JS:o 94.