Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag får för min del erinra, att voteringen sker blott derom, huruvida det skall blifva ett förslag eller icke. Det förstärkta Constit.Utsk. är sjelft ett Constit.Utsk., lyder således under samma kategori som ordinarie Constit.Utsk. och kommer altså sjelf att afgöra, huruvida förslaget skall framställas eller icke till afgörande vid nästa riksdag. Hvad för öfrigt beträffar frågan, huruvida anmärkntr af Stånden kunna göras, som innefatta a fslag på Constit.Utskrs förslag till grundlagsändringar, så anser jag för min pligt att något utförligare yttra mig deröfver, helst jag tilläfventyrs varit en orsak till den mening, som Constit.Utsk. nu uttalat, eller åtminstone förledt någon alt understödja densamma. Jag har Den 4 December f. m. nemi. sjelf i tryck 1828 utgifvit en skrift, deruti jag försvarar samma mening. Efter flera års begrundande af grundlagarna hade jag, kommit till den öfvertygelse, att Stånden icke ägde rätt att göra någon anmärkn., som innefattade ett tillintetgörande af det förslag, som Conslit.Utsk. framställt, icke heller någon, som innefattade ett tillägg eller ny motion. Men det har gått mig härutinnan som i många andra fall, nemi. att jag vid fortsatt begrundande funnit, alt jag haft orätt, eller, rättare sagdt, att den åsigt, jag förut haft, blifvit förändrad, sedan jag hunnit uppstiga till en högre ståndpunkt. Flera gånger har det handt, att den mening, som jag vid en riksdag framställt, först vid den följande blifvit omfattad af pluraliteten, då jag tilläfventyrs redan hade gått ett steg vidare och gifvit ideen en ytterligare utveckling, hvars riktighet återigen först vid den följande riksdagen blifvit allmänt erkänd. Jag har i förevar, afseende trott mig linna, att meningen med hela stadgandet om grundlags! rågors beredning vid en riksdag och livilande lill en annan mäste vara den, att ingenting kan få blifva grundlag, förrän det vunnit tvenne riksdagars sammanstämmande bifall.
Om någon af Göthes gestalter tjänat som H u m b o l d t besitta » d e kunskaper och den bildförebild för prinsessan Augusta, så måtte det ning, som man på grund af hennes stånd kan hafva varit Ifigenia, och hon kunde j u sägas förutsätta, äfven den tyskt fosterländska, som hon hafva kommit till Berlin som Ifigenia till T a u - just i W e i m a r företrädesvis kunnat erhålla ». ris. H o n var » e n smula för stark » för det Han tillägger: » Systern, prinsessan Augusta, känslosamma lifvet, men hon var i fullt mått skall redan nu, ehuru hon knappt trädt ur den plikttrogna makan och m o d e r n; skulle hon barnåren, hafva en ännu fastare och själfstäni väsen o c h gestalt kunnat förliknas vid någon digare karaktär. Hennes drag äro i högsta af de antika gudinnorna, måste det hafva varit grad uttrycksfulla, och hela hennes gestalt skall vid J u n o. S o m den allvarligt stränga modern säkerligen, om den ej blir en smula for stark, åtnjöt hon af sina barn framför allt respekt, med åren utveckla sig ännu skönare, än den då däremot fadern g a f ett mera gemytligt innu framträder. » tryck. » V i d prinsessans undervisning », berätPrins W i l h e l m, den äldre af de båda brö- tar Borchert, » var den höga modern personligen för det mesta tillstädes. Intet undgick derna i Berlin, b l e f snart nog den, som kom att fästas vid den yngre af de båda systrarna hennes plikttrogna öga, och medvetandet däraf i W e i m a r.
Riksens Ständers Ledamöter, samlade ifrån alla Landsorter, känna detta så noga , att jag ej behöfver det ytterligare utreda , och om än vissa Landsorters Innevånare deraf ej skulle hafva någon erfarenhet, bör jag ej förmoda, att de derföre skulle vilja föra en olycka öfver sina öfriga Landsmän, som de val sjelfve hittills undsluppit, men som i sin ordning drabbar äfven dem , när den nöd , som skulle öfvergå andra orter, sluteligen skulle öka deras bidrag till Statens oeftergifliga behof. Egoismen måtte ej kunna blifva rådande vid allmänna Ävenders behandling: Vi äro alla Medborgare i ett Samhälle, Broder af samma Folk, och Enskilldas väl beror af det Helas välstånd. Jag anser för nödvändigt, att Utredningen måtte fike på de Orter, der Utlåningarne blifvit gjorda, och det synes mig icke allenast nödigt och klokt, att den verkställes af DiscontDirectioJierne under Inspection af Banquens Ombud, utan till och med sorn en fordran af rättvisan, på det Nationen en gång i officiel väg må kunna öfvertygas, hvilka sorn begått Administra, tionsfel, och hvilka, såsom dertill ej skyldiga, icke med dem i Opinionen böra förblandas. I sammanhang härmed synes mig Förslaget , att Utredningen af RikseäldsContoiret •kulle förrättas, a f sig sjelf förfaila. 1 alla fall vore dt en onödig omväg, att öfverlemna de administrativa åtgärderna åt ett annat Verk, än det, som dertill skall bestå Tillgångarna, så mycket mer, sorn det sednare ej kunde Den 17 Martil, e. m. 137 lemnäs någon rätt till Controll örver det förra. Jag hade till och med föreställt mig, att sedan vår utländska Skuld är hqviderad, och den inländska iör Riksgild-Sedlarne af Banquen realiseras, heh Riksgä-d'-Gonioiret småningom skulle kunna uppföras pa indragningsStat.
Om en så riklig tillgång på disponibla kapitaler funnes i Sverige, att de summor, hvilka nu erfordras till jernvägsarbetenas utförande, härstädes kunde erhållas ulan att genom kapitalernas dragande ifrån de rörelsegrenar, der de lörut varit fästade, en skadlig återverkan på våra näringar och på enskildes affärsförbindelser uppstode, så skulle detta obestridligen vara särdeles lyckligt; och under denna förutsättning vore det visserligen också både naturligast och önskligast, att den upplåning, hvarom nu är fråga, i främsta rummet gjorde sig dessa inhemska kapitalöfverskott till godo. Men om förhållandet deremot är, att, i den mån kapitalbildningen fortgår, de uppkomna öfverskolten i allmänhet genast absorberas al nya löretag, och följaktligen icke heller något öfverflöd på rörliga kapitaler förefinnes inom landet; om läst hellre åtskilliga näringar, oaktadt de betydliga framsteg i nästan alla riktningar, som pä sednare tider egt rum, ännu tiilbakahållas i sin"vidare utveckling, och nya banor för arbetet och företagsamheten hittills ej sällan måst lemnäs obeträdda, allt till följd af bristande förlag: då torde det också utan gensägelse varu nödigt att, i fråga om statens åtgärder att tillegna sig landets disponibla kapitaler, tillvägagå med den största försigtighet. Det lider intet tvifvel, att Staten, i fall den ville uppträda såsom tullande på den inhemska penningemarknaden, skulle, genom sin öfvermagt i mångahanda hänseenden vid vilkorens bestämmande, kunna tillbakatränga de enskilda, vare sig individer eller korporationer, och upplåna icke blott det kapital, hvarom nu är fråga, utan vida derutöfver.
Visst var det en missräkning, att inte gubbkräket dog, det erkände hon helt öppet, men på det hela gjorde det henne ingenting. Hon gaf honom mat och skötsel och därmed väl. (Nämdeman hade så grundligt läst upp ’paragrafen’, att hon inte vågade annat.) Aldrig en smul uträttade hon i huset; lika litet systern, som var ’karl-svag’ och bara ville gifta sig. – Ja, det skulle rakt ha gått på tok, om inte fastern, Karl Johans gamla bekanta, varit. Hon ’bökade’ åtminstone undan grofsysslorna, ’men en skam va’ dä ändå, hur där såg ut, både ute och inne, när tre kvinfolk gick och drog sig i huset’. En dag fram på våren förklarade Johanna, att hon skulle fara hem till modern på Gotland och hämta hem gossen. »Hocken gosse?» frågade Karl Johan på sitt osäkra, sluddriga vis. »Min, naturligtvis», svarade Johanna snäsigt. »Tror I kanske, att jag väntat på I? Då lär jag minsan ha fått vänta», tillade hon med ett cyniskt skratt. Hon skulle bli borta i fjorton dagar, men ännu efter en månad var hon inte kommen till baka. Karl Johan var ofta retlig och ’förarglig, under denna tid. Ingen kunde göra honom i lag. För att skrämma honom sade slutligen fastern, som i botten var en godhjärtad människa och mer än någon höll på, att han skulle ha sitt, att ville han inte ’vara folk’, så fick han flytta upp på bärget igen i ensamheten, och det hjälpte. Han hyste fullkomlig fasa för det gamla hemmet. ’Där va’ så snuskigt’. Numera tålde han inte ens en fläck på lakanen, och blef han inte tvättad hvar dag, så jämrade han sig, ’som om han setat fast’. Håret, som blifvit snöhvitt under sjukdomen, ville han gärna ha kammadt både morgon och kväll, fast ingen hade tid med sådant pjunk. – Med ett ord: hela hans ungdoms smak för det prydliga hade kommit tillbaka. Han var för öfrigt en riktigt vacker ålderdom med sina röda kinder, sitt hvita hår och sitt barnsliga litet ursäktande leende, men det tänkte ingen på.
Väl sagda och lyckligt gjorda scener omvexla med tafatta gester och deklamatoriska anföranden. I sin helhet är prestationen dock ganska sevärd. — Bland birollerna torde böra framhållas hr Envall som don Guritan och hr Hedlund i en betjäntroll. Iscensättningen, gjord af hr Hillberg, är i alla afseenden högst förträfflig. Skådespelet går som helhet betraktadt berömvärdt och torde få anses som en god början. Ingen borde försumma att taga det i betraktande. Svenska teatern har ånyo med sitt senaste program bevisat, att dess resurser med den nu befintliga skå- despelarpersonalen och regien ingalunda äro begränsade till blott farsen, utslyrselpjäserna och det borgerliga skådespelet, utan ganska lyckligt förslå äfven inför den moderna tragedien. Paul Lindaus vSkuggom kunna visserligen icke räknas bland de ypperligare alstren inom denna sistnämnda kategori, därtill vidlådes det i allt för hög grad af äkta tysk sentimentalitet och reminiscenser från en med allt skäl numera omodern, uppstyltad och trögrodd romantik, men det gifver dock hufvudrollernas innehafvare tillfälle att inom en bred ram utveckla en individuel konst. Fru Hvasser-Engelbreeht hade ock som Edith Miihlberg begagnat detta tillfälle att gifva ett vackert prof af intensiv karaktäristik. Och det kan utesluande skrifvas på författarens skuld, om hennes framställning, som i öfrigt allt igenom verkade kraftfull och personlig, i fjärde akten slog öfver gränsen till det nypertragiska. Det var redan ett mästerstycke, att hon här räddade rollen från det oafsiktligt komiska. Hon sekunderades väl af sin man, hr Engelbreeht, i baron von Bruchens gestalt. H r E. synes vara på god väg att komma ifrån den benägenhet till deklamation, som emellanåt stört hans spel, och hvilken ej minst vid detta tillfälle kunde ha erbjudit frestelser. Fru Gardt samt herr Zachrison och JRanfi gjorde hvar för sig goda bifigurer. Särskildt måste hr Zachrisons sortie i andra akten betecknas som ypperlig. Troligt är nog likväl, att » Skuggor » komma att glida ganska snabbt öfver Svenska teaterns repertoarlista.
Ridderskapet och Adeln. S. D. Föredrogos och remitterades till Stats-Utskottet Kongl. Maj:ts denna dag öfverlemnade nådiga Propositioner till Rikets Ständer: angående en den Svenska beskickningen i Turkiet tillhöriga, i Pera belägen fastighet; och i fråga om afsöndring af jord från Eskilstuna kungsladugård till utvidgande af Eskilstuna stads samt Klosters och Fors församlingars begrafningsplats. S. D. Vid föredragning af Högvördiga Preste-Ståndets protokollsutdrag, JVS 444, innehållande dels nämnda Riks-Stånds beslut öfver Lag-Ulskottets Betänkande. JVS 87, i anledning af motion om förändring af Kongl. Förordningen angående vissa föreskrifter till kyrkotuktens uppehållande den 4 Maj 1855, dels ock inbjudning till de öfriga Riks-Stånden att i samma beslut sig förena; vidblef Ridderska skapet och Adeln sitt förut i ämnet fattade beslut och lade prolokollsutdraget till handiingarne. S. D. Föredrogs och bifölls Lag-Utskottets Betänkande, JM 63, i anledning af motion om ändring i 4 Kap. 2 § Jorda-balken. Från Högv. Preste-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande, JYs 27, i anledning af väckta motioner om afskaffande af prestoch pastoral-examen inför Konsistorierna, m. m. S. D. Remitterades till Stots-Utskottel Kongl. Maj:ts denna dag meddelade nådiga Propositioner till Rikets Ständer: dels angående en den Svenska beskickningen i Turkiet tillhörig, i Pera belägen fastighet; och dels i fråga om afsöndring af jord från Eskilstuna kungsladugård till utvidgande af Eskilstuna stads samt Klosters och Fors församlingars begrafningsplats. Prot.-Utdrag den 3 Oktober 1863. 635 Från Vallo fl. Borgare-Sländet.
De blis.va i början modfälde, ine» när bröd börjar leia för A ilin än heke.'! deraf, att de warit för hardt betungade, ka» erfarenheten öfwertyla ost, akt menigheten twiugars anda kill rasén och upror. Lätom ost der före ingalunda i. förtid bereda delta Rrkes olycka, med en för sträng bewillning as z eller 4 »lillioner. Utom den» na Bewillning skola Undersätarena erlägga ordinarie räntan. Erlägga en osankelig summa till Presterskapets löner, lega och löna Soldater. Bygga hus ät desta sunt Presterskapet, med oändeligen mänga flere utgifter. Lätom ost tillse huru högt detta R»ke kan gä i bewillning om wi förhöja het i car-ctern och suppo nera det wara lika med England. Lätom ost fördubbla Rikets redbarhekcr. De äro förut ansedde till i§o Millioner.. Nu anse wi dem för zoo millioner uti . redbarheker. Lätom ost äfwcn wara sa upbrifua akt »vi pa desta 502 millioner ärligen förtjena 4 procent. Del utgör dä en ärlig inkomst as 12 Millioner. Örn wi häraf skulle läka beskatta ost lika med England, som anses för den högsta bewillning ert Rike kan utgöra och är utsatt till ro procent af hwac enskilds ärliga inkomst. När wärk Rike äger 12 millioners inkomst, sa gör ro procent deraf ej mer än i million 200,000 R:dr. Mera kunna »vi ej betala, annars widrörcs grund - Den l6 December. grund.capitalet ssm utgör källan till Rikets inkomst. Wi hafna sett huru wära dryga bewillningar bi:fw>r anwända. Hwaraf wi kunna sinna att stora bewill-ungac cj göra nog för ett Rike om de ej blisrva rätt cnwända.
Han bleknade och hans rörelser blefvo nästan spasmodiska. Skulle icke Erik varit så betagen af förvåning, så hade visst baronen förefallit honom såsom en ertappad brottsling. Stella hade bleknat och darrat utanför, innan hon såg baronen; nu var Stella lugn och icke blek mera. Det var nu baronens tur att blekna och darra. – Förlåt mitt herrskap – sade baronen, sedan han förmått göra sig lös ifrån de magiska band, som i tio à tjugu sekunder fängslat honom – pastor Ortmans pupills, mamsell Stellas ... är icke namnet så ... ja mamsell Stellas utseende påminner mig så lifligt om en barndomsvän, som var mig så kär, ack alltför kär Jag har i allmänhet den svagheten, uppkommen kanske af en alltför liflig fantasi, att rätt ofta finna likhet emellan folk, som jag första gången ser, och någon kär afliden. Magister Thalberg, hvilken beklagligen icke är här för att bestyrka min utsago, minnes nog, huru frapperad jag blef, då jag första gången såg honom. Så som nu blef jag det dock icke. Irene minndes nog, huru frapperade både hennes far och v. Nit blefvo öfver Haralds utseende, men hon måste dock äfven medge, att så som nu blef baronen det dock icke då. Denna svaghet, som baronen sin sak till styrka nämnde, hade dock Irene aldrig förr varit vittne till än vid Haralds och Stellas uppträdande inför fadren. Och denne tycktes ändå omtala den såsom helt vanlig. Irene förstod icke detta. Baronen svängde nu med en särdeles skicklighet och en takt bättre, än hvad man af det föregående kunnat vänta, samtalet på andra ämnen. Han och Ortman voro snart inne på talet om landtbruk, den förstörda grödan m. m. Men sedan Harald kommit ner, dröjde det ej länge, innan baronen lemnade rummet. Han gjorde först några slag i blomsterparterren, hvilken var framför salongens fönster, så att man innifrån ganska väl kunde se, huru baronen afbröt en och annan välluktande blomma, huru han tillochmed nedlät sig att plocka bort några ogrässtånd, huru han höll öga på om mellanrummen mellan vissa spjälar i staketet voro så stora, att grisarna kunde tränga sig in.
Besvärsoeli Ekonomi * Utskottet, s. 1173, 1177, 1181. Utskottets Betänkande återremitt. af Bonde-Ståndet» S. i 320. Fonderna* om Bevisioii af* Under Kgl. KrigsCollegium, m. fl.; Motion, rein. till StatsUtskottet. s. 1147* Fordringar (jEtikSgälds-Cöiitoirets) balancerade till d. 1 Jan. 1822. s. 415 , 436. — i Utländskt mynt. s. 415- — Ministern Lagersvärds, angående* hös Kgi, Maj:t och Kronan; Motion* rem. till Stats*; Utskottet. S. 1247. Forvagns-tnrättningen, orti* i Riket; Motion* rem. till Allni. Besvärsoch Ekonoiiii-Utskottet. S. i232» Frelse-Ilemmails deltagande i Skjutsningsbesväret, om; Memorial, rem. till Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, s. 1209. Frese, Capitaine, Emanuel de. Se Befallningshafvande, Konungens* i Örebro Län. Fryksände Socken* om en Köpings anläggande i; Motion, rem. till Ekonomi - Utskottet. s. 1254* Fylleri, om ändring i straffet för; Motion * rem. till Lag-Utskottet» s. i a3i. Fyllnädsafgift* om anskaffande af, i st. f» Landt-Tull-Bevillningen; Motion* rem. till Bevilln. Utskottet, s» j2o6» * Fyr - *$99 Fyrbåk, om anläggande af en.på Björnklippan; Motioner, rem. till Statsoch Eko■ nomi-Utskotten. s. iaaS. Fångars sysselsättning, om; Motion, rem. till Lag-Utskottet, s. 1286. — flygt, om anstalter till förekommande af; Kgl.
Det sednare åter, att hos Kongl. Maj:t directe anföra klagan, torde efter min tanka icke vara sa lämpligt, af deri orsak, att Kongl. Majit och dess Högsta Domstol är högsta och sista Instantien, hvarföre ock alla fran andra Domstolar tili Kongl. Majjts afgörande inkom - Den 4 April. mande Mål, alltid förut vid lägre och högr« Domstolar blifvit utredde och aldrasist tili Kongl. Maj:t ankomma. Det syntes således som LagUtskottet vill, att Poiice-Mäl böra hafva en bakvänd ordning, nemligen, att börja vid högsta Jnstantien och sluta vid den lägre. Sluteligen får jag tillägga några små omständigheter som icke torde vara att fötkasta, nemligen: Att, utom hvad jag förut föreslagit, jag äfven anser högst nödvändigt att anföra: i:o Att a:ne oberoende Fiscaler tillsättas, och alltid en af dem böra bivista Sessionerne i Police-Kammarenj att de må äga och utöfva samma befattning derstädes , som Advocat-Fiscaleme i Hof-Rätterne och Collegierne innehafva, samt endast ha att ansvara för Justitieombudsmannen såsom deras enda Förman, samt att de utan tunga för Staten, kunna af de betydlige Saköjes-medlen, som dageligen i PoliceKammaren så ymnigt inflyta, prydligt aflö* nas: Dessa Fiscaler böra efter min ranka äga Konungens Fullmagter. 2:o Att Police-Kammarens Sessioner böra alltid hållas för öppna dörrar , på det att hvem af Allmänheten som hellst må äga inträde derstädes, undantagandes da något Politiskt Mål förekommer. 3:0 Att nödig Controll inrättas å Sakörens inflytande i Police-Kammaren, på det man må Den 4 April. 2 71 erhålla Speciel, Summarisk uppgift på beloppet deraf, samt hvartill de användas.
Allraminst skall man i Sahlstedts samling varseblifva mycket, som öfverträffar dem, eller ens är dem jemnlikt. En stigande fullkomning i språk och vers, är i dessa stycken omisskännlig: men tillika en både genom mildt allvar och mild glädtighet tilldragande själsstämning; ej stark i uppfinning, men i utförandet älsklig genom ett naturligt, ofta sinnrikt, alltid ädelt, behag. I denna beskrifning på Paradiset, tagen ur hans ”Bibliska Verld”, skönjas både välgjordare alexandriner, än Stjernhjelms, och visserligen jemväl någon förtjenst dessutom: Det var ett nätt begrepp af all Naturens fägring; Fullkomligheten sjelf der hade fått sin lägring, Och utslöt vank och fel, att allt, endrägtelig, I glädje, frid och fröjd hos menskan hvilde sig. I detta morgonland ock fyra strömmar flöto, Som all den sköna trakt med frösam fukt begöto; En ljum och ljuflig vind, med säflig svalkand’ flägt, Upphöll den blida jord vid stadig sommardrägt. Den skönhet ej allen den nedra jorden prydde, Men ock i luftens rymd en liflig sötma spridde; Fast ljufligt andas nu de friska rosors mund; Dock så anmodigt ej, som fordom Edens lund. Hvart Adam, ombehvärfd med sådan prakt, sig vände, Det syntes, liksom allt, ock liflöst, lionom kände; Ehvart han om sig såg, berg, dalar, slätt och skog, I bivist af sin Kung, allt gladde sig och log. I gräs och löfvad mark, de raska djuren sprungo; I högoch lägre chor, de gälla fåglar sungo; Den täcka näktergal, han ömsom höra lät Sin drill och sina slag på tusenkonstigt sätt. En våghals af en rå, nu der af klippan hängde; Nu der en stenbock högst, i bergeskrefvan, klängde; Der rände fort en hjort, och hurrand’ hornen vred; Der sprang gesvind en hind, att buskan sveg derved. För Adams mynd’ och makt, och vördnads-pligt tillfyllest,
Ty icke blott inom konungaborgen, äfven till månget undangömdt hem och månget glädjefuttigt. hjärta har bärarinnan däraf fört solsken, tröst och evighetshopp. Vi äro ock förvissade, att Iduns läsarinnor gärna skola stanna inför bilden af den ädla, högsinta kvinnan. Märta Elisabet Margareta Eketrä, tillhörande en 1607 adlad ätt, var född i Stockholm den 4 november 1851. Hennes fader var dåvarande majoren vid Andra lifgardet, sedermera öfversten och chefen för Västmanlands regemente, kabinettskammarherren Johan Gabriel Eketrä, och modern Stanislas Margareta Tersmeden. Öfverste Eketrä hade varit kavaljer hos nuvarande konungen och hans bröder allt ifrån deras barndom och åtföljde dem äfven under studieåren i Upsala. Därunder stiftades mellan honom och de unga konungasö- nerna en vänskap, som bibehöll sig lifvet igenom. Den uppväxande dottern, som sedermera blef sin drottnings vän och förtrogna, hade således fråu sin spädaste barndom insupit den kärlek till konungahuset, som blef betecknande för hennes kommande lif. Denna kärlek fann ock rik näring genom umgänget med » lilla Scssan, hvars vän och lekkamrat den jämnåriga Märta Eketrä tidigt blef. Och äfven sedan denna en dag stått brudtärna åt den furstliga barndomsvännen och sett henne draga bort till ett nytt fädernesland, bibehöll Danmarks kronprinsessa alltjämt den tillgifvenhct hon som liten » Sessa » fattat för lekkamraten. Märta Eketrä omtalas af dem, som den tiden stått henne nära, såsom ett ovanligt vackert och intagande barn med ett hurtigt och oförskräckt sinne. Somrarnc tillbragte hon ofta hos morföräldrarne, baron Tersmedens, på det naturskönt belägna Ramnäs bruk vid Kolbäcksän i Västmanland. Snart följde emellertid på de första årens menlösa lekar skolårens arbete och id. Kabinettskamniarherrc Eketrä hade blifvit chef för Västmanlands regemente och i denna egen I U O, hvad var min lefnads dolda mening?
Då, i afseende på de uti Utskottets ofvanberörda Memorial för' extra statsregleringen beräkuade inkomster bör iakttagas den förändring, att det för sistnämnda reglering afsedda bidraget af Statsverkets inkomster åren 1864 — 1866, skall, såsom ofvan är nämndt, förhöjas från 1,629,950 R:dr till 1,659,950 R:dr årligen, kommer följaktligen detta bidrag, som i nämnda Memorial för alla tre åren upptagits till 4,889,850 R:dr, att utgöra 4,979,850 R:dr. Likaså bör, med iakttagande af denna förändring, summan af de beräknade inkomsterna förhöjas från 30,483,161 R:dr 35 öre till 30,573,161 R:dr 35 öre. Om nu från ofvan uppgifna utgiftssumma R:dr 35,704,636: 76. afdrages nämnda inkomstbelopp „ 30,573,161: 35. visar sig den brist, som genom bevillning måste fyllas, utgöra R:dr 5,131,475: 41. Utskottet, som redan uti Memorialet N:o 235 upplyst, att Riksgälds-kontorets å Rikets Ständers Bank anvisade kreditiv å 1,500,000 R:dr var till hela sitt belopp lyitadt vid den tid, nämnda Memorial afgafs, men derjemte anser denna omständighet icke böra föranleda till någon förhöjning af bevillningssumman, finner sig fortfarande böra hemställa, att den allmänna bevillning Rikets Ständer, till fyllande af Riksgälds-kontorets behof, böra vid denna riksdag sig åtaga, må fastställas till ett årligt belopp af Två millioner Sexhundratusen R:dr, genom hvilken bevilluingssummas utgående för åren 1864 och 1865, således beredes Riksgälds-kontoret en ökad tillgång af Fem millioner Tvåhundratusen Riksdaler. Stockholm den 28 November 1863.