Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då Utskottet, som noga öfvervägat hvad härutinnan förekommit, val å ena sidan icke såsom allmänt gällande kunnat antaga den grund-* satts, att Näringarne böra af Fanken njuta för* lag eller Lån-understöd till ett belopp, som al* tid Hka motsvarar och åtföljer till verkningarnes, värde, emedan derigenom, efter Utskottets tan» ke, skulle aflägsnas det mål sorn hufvudsakligen lärer böra sökas, nemligen, att småningom återföra Näringarne till deras naturliga och endast tinder sådan synpunkt verkligen nyttiga och gagnande ställning, att umbära Låne-bjträdea och hj slpa sig sjelfve , har Utskottet åter å an* dra sidan insett, att en hastig minskning och nedsättning af Näringarnes redan ephållne Förlags* och Låne-biträden, som icke är föranledd af en i samma förhållande ökad tillverkning måste för dem medföra särdeles olägenhet och sluteligen leda till deras förfall om de vid sådane händelser icke underlättades. — Ett så* dant förhållande är>nu inträffadt i afseende på Fabrikerne och Manufacturerne. Det är upplyst att desses Låne-andel i Manufactur-Discon* ten år 1816 och följande året minskats ifrån 32 procent till 19 a sq procent af föregångne årens tillverknings-Siunmor, utan att Pabrikstillverkninga>nes, belopp för desse år tilltagit i serdeles högre proportion, än de föregående å* ren, då Lån-procenten högst obetydligt varierat. Förändringen har såieds haft sin grund 1 &n*> Stats-TJtskottets
Jag vill dock yttra, det jag hoppas att StatsTJtsk. låter denna motion afgå till Ekon.Utsk. lika med Gr. Löwenhjelms, emedan jag icke anser nödigt att StatsUtsk. inkommer till R. St. med förslag till något nytt anslag. Det är bekant att Konungen äger rättighet alt genom nedsättning förändra den tulltaxa, som R. St. uppsätta, och följaktligen om Konungen förblifver vid samma tanke som vid afgifvandet af dess nåd. propos. vid början af riksdagen, lär Han icke undgå att vidtaga en sådan efter min tanke vis mesure, och då lär icke heller så ofantliga kostnader beliöfvas för tullbevakningen. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att hvad Gr. Löwenbjelms först afgifna motion anginge, så vore den redan remitterad till StatsUtsk., hvarföre R. o. Ad. torde finna, att någon vidare öfverläggning om remissen deraf icke nu vore lämplig. Hvad åter anginge Gr. Löwenhjelms sednast af - De n 9 Januari f. m. gifna motioner, äfvensom de af Hr Rosenblad väckta frågor, så bade Hr Landtm, vid deras muntliga framställande icke så noga kunnat fatta deras innehåll, att han bestämdt kunnat utröna om remiss af desamma vore förenlig med Riksd.- Ordo., hvarföre Hr Landtm, icke kunde å dem framställa propos. till remiss, förrän de blifvit till prot. skriftligen aflemnade. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Jag anmälte mig för alt göra den erinran vid de sednare motionerna, som Hr Frih. o. Landtm, nu sjelf gjort, nemi. att man bör få se dem skriftligen författade, innan remiss beviljas. Hvad Hr Prytz^ motion beträffar, finner jag icke något hinder för R. o. Ad. att lill det beslut, sorn redan är faltadt om remiss lill StatsUtsk., lägga ett annat, nemi. alt derjemte remittera motionen till Ekon.Utsk., hvilket jag skulle anse vara det rätta. Frih. Ridderstolpe:
De orfafer, hvoilfa åftaDfommit neDfättning i fajltghetS# 6i wärDet, od> meb omfors tillfe, att alltib wärbet må få bejtämmas, att alla mebborgare t famhället, t förhållanbe till Deras egenDom, lifa bejfattaS; eganbe Qiommitteerne, att, få länge Denna fiaDga, enligt RifctS ©tänberS bcjlut od) Regeringsformen, länDer till efterrättelfe, årligen mebelft Röjning eller neb? fattning jentfa egenDomSmärDet till närmare möjliga tnbörbeö liff>ct; Död ali? ttD meD noga iafttaganDe Deraf, att Den för f)*r>arje Sätt i tabellen faflfläUDa minimi 'SBiD 53rufs od) Söergroerfs märDering beftämmes förft och ferjfilDt VDärDct å alla DerunDer IpDanDe Remman, £ltoarnar, ©ågar, gijfericr och anDra lägenheter, font till lanDtegcnDom räfnäs. ^Derefter upptages till fcrjfilD roärDering beloppet af få mät
Hvad den värde Talaren vidare anfört, åsyftande ömsom att lära oss känna obehaget af vår nuvarande ställning, ömsom att visa oss de äfven för mig förledande bilderne af ett idealiskt samhällsskick; så då denna del af Herr Friherrens anförande mera kan anses, som en politisk sjelfbekännelse af den värda Talarens egna Statsmannaåsigter, än såsom yttradt i saken, finnér jag mig förhindrad att ingå i någon slags pröfning deraf; dock kan jag ej undgå att, i afseende på öfverdriften i framställningen, att Styrelsens misstag skulle vara vållande till en stor del af de individuella ekonomiska missöden, hvaröfver vi kunna hafva att beklaga oss, dervid påminna jag mig den värde Talarens egna ord: att den som sär orättvisaj får skörda otack. I hufvudsaken åberopar jag mitt förut afgifne anförande. io6 Den 21 Julii f. m. Friherre Boije, ludvig: Med tillfredsställelse ser jag nu det ögonblick vara inne, då det ändamål, som oppositionen vid de föregående voteringarne åsyftat, kan af densamma vinnas. Ty då hvarje af de förekommande 5 punkterne af DechargeBetänkandet nu kan, hvar efter annan, återremitteras, så kan ju också oppositionens ifriga fordran för återremissen af alla vinna sin fullbordan. När alla delarne äro återremitterade, så är ju det hela återremitteradt. Detta ankommer nu på pluralitetens pröfning i hvarje fråga; och om det nu inträffar, att oppositionen har, i hvarje fråga, pluraliteten för sig, så vinner den sitt ändamål med så mycket större tillfredsställelse, som pröfningen varit friare. Skulle det åter befinna sig, att oppositionen icke har pluraliteten i alla frågorne, så föreställer jag mig, att oppositionen sjelf skall erfara en tillfredsställelse deraf, att minoriteten icke fått bjuda Lag åt majoriteten, hvilket vore att upp och nervända all ordning i sättet att ärenderne afgöra.
Stånders Statsoch Banco-Utskotts Memorial, i anledning af Riks-Ståndens skiljagtiga beslut, i afseende på såttet för slutliga behandlingen af den våckta frågan om Lånerått uti Rikets Stånders Bank för Allmänna Brandförsäkrings-V erket. Sedan Utskotten, uti den i4'de af denna manad afgifvit Betänkande, med anmälan om de af Riks-Stånden fattade olika beslut, i frågan om Lånerätt uti Rikets Ständers Bank för Allmänna Brandförsäkrings-Verket, förmält sig anse denna fråga, vid besluten hvarom tvänne Stånd slädnät emot tvänne Stånd, böra, enligt innehållet af 75 §. uti Riksdagsordningen, förfalla, och vid det, som tillförene stadgadt varit, förblifva, så hafva Högloft. Ridderskapet och Adeln samt Högvördiga Preste-Ståndet, genom bifall till detta Betänkande, godkänt Utskottens i ämnet yttrade åsigt, men der - Stats-Utskottets Betänkanden. 229 emot Vällofl. Borgare-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet, nied ogillande af samina Betänkande, beslutat, att den väckta frågan borde genom votering i förstärkta Stats-och Banco-Utskotten afgöras samt i följd deraf anmodat Utskotten, att med Förslag till Voteringsproposition inkomma. Vid sådant förhållande, och då således tvänne Stånd stannat emot tvänne Stånd äfven i afseende på sättet för målets slutliga behandling, hafva Utskotten ansett sig böra hemställa, det Rikets Ständer måtte, på sätt som, i afseende på behandlingen af frågan om inlösen af f. d. Filial-Disconternes utelöpande Skuldförbindelser blifvit förfaret, med anledning af 29 $. Riksdagsordningen, för afgörande af de skiljagtiga meningarne om rätta förståndet af Grundlagens stadgande i denna del, uppdraga åt Constitutions Utskottet, att med Rikets Ständers rätt och i deras ställe derom besluta. Stockholm den a6 November i823. Antom den 27 Nov. X82S.
De skäl man åberopat för otnförmälda fördelning eller ulflyllning äro; all Hofrätten mäste, sedan den blifvit andra instansen, vara tillgänglig för folket, hvilket ej vore förhållandet för det närvarande, deraf rättsökande, isynnerhet de som bo i rikets nordliga del, ock finge vidkännas stora olägenheter och kostnader; att en skyndsammare pröfning af fullföljda mål vore att förvänta genom Hof-rätternas utflyttning; alt Hof-rätterne derigenom korame i bättre tillfälle att utöfva uppsigt öfver underdomare, och att förvärfva den kännedom om folk och lokala förhållanden, som så ofta skulle vara af nöden, för att kunna döma rätt; samt slutligen alt Hof-rätterne oftare kunde besökas af uuga jurister, hvilka för sin utkomst måste arbeta vid Härads-rälterne, och såmedelst mera uppfylla deras bestämmelse, såsom bildnings-anstalter; men 0111 man emellertid närmare granskar dessa skäl, synes som skulle påyrkade åtgärden hvarken vara nödig eller ens nyttig för lagskipningeu. En sådan granskning har ock inom representationen redan försiggått. Den egde rum vid 1850—1851 årens Riksmöte, då frågan 0111 Hof-rätternas ulflyllning väcktes, genom då varande Lag-Utskotts i ämnet afgifna yttrande, hvilket desto hellre torde här kunna åberopas, som detsamma biet' af Ständerna godkändt. Detta yttrande lyder sålunda: Det är, säger man, en nödvändighet att hos domstolarne finnes en tillgänglighet, som icke försvåras af för långa afstånd från de rättsökmules hemvist, sä att de ej må genom domstolarnes aflägsenhet hindras 1 fullfölj den af sin rätt: och detta skäl gäller äfven hvad underdomstolarne angår. Der är nemligen rättegången muntlig och enkel; der uppträda jemväl merendels parterne sjelfve; der fordras ock ofta personlig inställelse för dels öfverliiggningar i allmänna angelägenheter, dels ock besörjandet af enskilda bestyr. Men annorlunda är förhållandet, dä part, missnöjd med underdomarens beslut, söker rättelse hos öfverdomaren eller i Hofrätten.
Efter Den 29 April f. m. 593 Efter sedermera framstäld, men med Nej besvarad propos. till bifall å förevar:de § ulan förändring, hemställde Hr Gr. o. Landtm, om R. o. Ad. bifölle Gr. von Flåtens förslag om införande af ordet minst i st. f. ordet högst, och ropades härvid Ja och Nej; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, förklarade att han ansåg Nej hafva varit öfvervägande. Hr von Hartmansdorff begärde votering. Hr Hjärne: I sådan händelse anhåller jag, att mitt af Gr. Lagerbjelke understödda förslag mätte blifva contrapropos. vid den begärda voteringen. Frih. Raab: Jag anhåller vördsamt att milt förslag, biträdt af Gr. Mörner, mätte blifva föremål för propos. till contrapropos. Gr. Lagerbjelke: Jag anhåller, på sätt Hr Hjärne förut redan begärt, att hans och mitt förslag mätte blifva contrapropos. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att den af honom framslälda propos:n endast angått, huruvida R. o. Ad. bifölle den af Gr. von Platen föreslagna förändring och att han ansett den hafva blifvit besvarad med Nej, samt alt derföre voter:spropos:n borde innehålla endast bifall eller afslag å nämnde förslag, och R. o. Ad., i händelse afslag beslutades, komme alt efteråt pröfva de öfriga förslagen; men att nu, dä icke vore fråga om bifall lill Utsk:s förslag och detsammas intagande i Ja-propos.n, icke vore nödigt att i contrapropos:n införa något af de öfriga förslagen och således först besluta om contraproposms innehåll. Hr Hjärne: Då den första proposrn på bifall till Utsk:s Be tänk. oförändradt besvarades med nej, och propos. på Gr» von Plåtens förslag derefter jemväl besvarades med nej; men votering sedermera blifvit begärd, föreställer jag mig, ali det är fullkomligt öfverensstämmande med Riksd.Ordu., alt de, som framställa andra förslag, böra få dem pröfvade.
Ämbetsverk, uppå skeende ansökning och med afseende å dea ntfästade Städjans betydligare belopp, skulle finna för godt, att mot enahanda säkerhet lemna ytterligare anstånd med betalningen, hvilken likväl i sådant fall ej finge fördröjas öfver a år, och emedlertid laglig ränta å beloppet betalas. För Arrendets behöriga utgörande i Fem års tid skulle Arrendatorn jemnväl vid Åuctionen aflemna antaglig borgen; Hvarefter denna borgen för lika lång tid borde förnyas innan Thomas-dagen året förr än den vore förfallen, vid äfventyr för Arrendatorn, då sådant uragtlåtcs, att, utan rättighet till den erlagde Städjans återfående, anses hafva Arrende-Contractet förverkat. Så väl Arrendet, som Städjan för Kungsgårdar, och andre odisponerade Krono-Lägenheter, bör .på vanligt sätt uppbäras och redovisas; Men, vidkommande Arrendet af Militias-Boställen: Så, enär enligt hvad ofvannämndt är, icke Indelningshafvaren, utan Staten skulle komma att ombesörja utarrenderingen ooh bestämma
Kommunalförfattningarne ignorera dem icke, men då så väl Kongl. Förordningen om kommunalstyrelse på landet i § 60, som den om kyrkostämma § 35, hänvisa till lag och författningar för vissa afgifters utgörande, så är genom dessa författningar intet vunnet till att reda den frågan huruvida och i hvad proportion mot hemman eller dagsverksskyldige dylika verk och inrättningar skola bidraga till sådana onera, hvarom förut något finnes i lag eller författningar bestämdt. Sjelfva landtbruket begagnar icke numera uteslutande jordtorpare utan åtminstone på många orter vida talrikare personal af statfolk. Dessutom har en talrik samhällsklass uppstått af fria arbetare eller sjelfförsörjare, hvilka ehuru de icke ega någon jord eller ens egen bostad utan hyra rum åt sig sjelfva med familjer, likväl icke med något skäl kunna hänföras till bakstugusittare oller inhyseshjon. Utgör en sådan stattorpares eller fri arbetares hushåll ett matlag eller icke? Lag och författningars bestämmelser hafva genom dessa nya förhållanden blifvit otillräckliga för att afgöra den frågan, hvilkas skyldighet det är att deltaga i kyrkobyggnad m. m. eller, om man vill anse den frågan bestämdt besvarad med första raden af Byggninga-balkens 26 Kap. 1 §, på det sätt att detta tillhörer “alle, som i socknen bo“, så lemnar lag och författningar obesvarad den lika oundgängliga frågan: i hvilken proportion sins emellan böra de deri deltaga? Genom den utveckling det industriela lifvet nu mera vunnit i vårt land är det dock nu en möjlighet att vida nogare bestämma on sådan proportion än för 100 år sedan. Man anser ju redan i allmänhet naturaprestationer såsom ett långt svårare onus än penningebidrag; och särdeles tryckande äro sådana naturautskylder som innebära servituter, hvarigenom arbetskrafter ryckas från sin egentliga bestämmelse, ofta på en tid, som gör deras förlust oersättlig. Sjelfva den frie arbetaren, hvars lefnadssätt och syftemål det tillhör att söka arbetsförtjenst för 60 Motioner i Preste-Ståndet 186%.
Den förra, som förvaras uti biblioteket i Florens, är fulländad år 541 af abboten Servandus; den sednare, som tillhört abbotstiftbiblioteket i Fulda, är från samma århundrade. Ingendera känner i 1 Joh. 5, 7 & 8 andra vittnen än „anden, vattnet och blodet“. Så är ock förhållandet med mer än 50 andra latinska codices, bland hvilka den genom textforskaren Griesbach bekanta harleyanska codex från sjunde århundradet; en handskrift, som tros hafva tillhört Alcuin, från samma tid, och Karl den skalliges bibel från nionde århundradet. Den äldsta handskrift, som innehåller det omtvistade stället, är en latinsk, som förvaras uti Toledo i Spanien („codex toletanus“). Den är från sjunde eller åttonde århundradet. Sedan lateranska prestmötet, år 1215, officielt godkänt det genom att åberopa det i sina protokoller, finner man det instucket i en mängd latinska handskrifter, tills det slutligen fick påflig sanktion genom den sixtinska bibelupplagen år 1590 och den clementinska år 1592, hvilka upplagor äro behäftade med många både uppsåtliga och ouppsåtliga oriktigheter. Men i afseende på flertalet af de äldre latinska codices, der detsamma finnes, är följande att märka. Antingen ega de det blott i brädden, ditskrifvet af en sednare hand, eller inne i sjelfva texten, men då har skrapknifven användts, för att skaffa det plats. Ytterligare bör märkas, att det uti olika handskrifter är återgifvet på så mångfaldigt olika sätt, att man nästan måste förvånas deröfver, att en så kort mening kunnat erhålla så många variationer. Detta bevisar emellertid, att insättarne af de understuckna orden icke haft någon fast norm att hålla sig till, hvilket de skulle haft, om någondera af de gamla latinska öfversättningarne (den så kallade Itala och den, som omkring år 383 på kyrkans uppdrag gjordes af munken Hieronymus) hade innehållit stället 8.
Jag reserverar mig emot Höglofl, Utskottets beslut, i de delar detsamma afviker fran Första Äfdelningens Förslag och i sådant ändamål åberopar jag dess ordalydelse i Fa och 3:dje momentet, nemligen:’’ ”1 frågan om sättet och gransen för denna lindring, hyser Utskottet den öfver, tygelsen, att den sökta befrielsen frän Bevillning för borgerlig rörelse icke har någon egentlig grund af behof eller billighet, efter sorn Jnvånarnes Egendom icke blifvit alldeles eller utan undantag förstörd genom eldsvådorne, samt troligtvis åtskill ige personer jemväl nu finnas boende • Borås, hvilka efteråt dit inflyttat; och då Taxeringsmännen dessutom ega och böra bestämma den Be« villning, sorn må utgöras, efter verkliga förhållandet, samt äfven, om hittills i detta hän - g Bil. t. Bevilln.'Utskottets Betänkande N:ö 90, seende gällande stadganden bibehållas, näs behofvet så fordrar, kunna utsätta nfgiften för Rörelse till lägre belopp, än den minsta inom hvarje dass; får Utskottet, pä desse grunder, afstyrka bifall till Mationairens hemställan i denna omständighet ”Slutligen får Utskottet äfven vördsamt hemställa 5 alt Husoch Tomtegare i Börås 'matte varda, intill nästa Riksdag, befriade frän Bevillnings erläggande ej allenast för vår• det af de åbyggnader, som ärö uppförde 5 de är 1897 afbrände Tomter, utan äfven för alla Tomter, hvilka efter denna eldsvåda ännu icke blifvit bebyggda Härmed förenade sig Herr af Rolén och Herr Prosten Nibelius. Herr Prosten Svedelius: Emot den af Höglofl. Utskottet, uti förevarande Betänkan» de, medgifna befrielse från Bevillning äfven för de husegare i Borås, dem eldsvådan icke öfvergått reserverar jag mig, dels emedan jag anser denna befrielse principlös, dels emedan den synes mig stridande emot de åsigter, hvilka bestämt Höglofl.
Den lindring i bevillning, som jag ansett kunna vinnas, torde böra beräknas icke allenast å Fastighetsvärde och Näringar, utan äfven sträcka sig till Bränvinspannerymdsafgifien, som för 6törre Pannor är öfverdrifvenj sedan förädlingen af Säd till Bränvin medför alltför finga vinst, för att motsvara afgiften.’ Det synes i alla fall orimligt, att, såsom en * Ledamot här tigtigt anmärkt, Pannerymdsafgiften skall kunna uppgå till iner än fyrdubbla beloppet af bevillningen å den Egendom för hvilka bränningsrättigheten begagnas 3:0 Den för Bevillningstaxeringen å fastighet på Landet lagde grund af försäsäljniogspriserne och ännu mera den för hvarje Län utsatta Minimisumma, ha så bundit händerne på Taxeringsmännen, att de långt ifrån att kunut följa sia öfvertygelse, måst våldfört den 53* Den 21 Februarii. och deras åtgärder hafva i de senare åren va» rit nästan öfverflödiga. Dessa band böna lossas. Riksens Ständers beskattningsrätt, så väsendtlig i det hela, är icke lika användbar i detaljen Den utöfvas vid Riksdag med hänsigt på det allmänna, men vid TaxeringsComiteér oftast med afseende på det enskilda interesset» Erfaren heten lemnar kanske öfverallt be vis härom* Denna Taxeringsmethod torde dock ännu böra bibehållas, men en säkrare emedlertid förberedas. Då det redan befunnits i tillämpningen omöjligt, att taxeringen får rätta sig efter de ofta betydliga förändringarne i Fa6tigheternes eller productionernes värden, kan utan obillighet ett taxeringsvärde för en längre tidrymd af t. ex. 50 år bestämmas, icke absolut, utan relatift hemmanen och lägenheterna imellan. Detta, verkställdt med erfordelig noggrannhet, skulle medföra den förmon, att, sedan den bevillning, som af hela FastighetsMassan bör utgå, blifvit fastställd, beloppet i och med detsamma vöre bestämdt för hvarje särskild lägenhet
Sanna förhållandet är emellertid detta: att alla ankommande fångar insättas i cell; att de, som tillförene icke varit å Korrektionsinrätlningen intagne, utur cellen lösgifvas, sedan Predikanten å stället med dem anställt förhör samt hunnit anteckna deras föregående lefnadsomständigheter, hvilket merändels sker inom två till tre dagar; att de, som befinnas hafva förut varit å Inrättningen, men blifvit derifrån lösgifne, åläggas att i cellen qvarstanna från fjorton dagar till och med någon gång tre månader, i förhållande till dels de förbrytelser, med hvilka de blifvit under fri - — 146 — hetstiden beträdde, dels missbruk af dem meddelade pass, dels ock de flera eller färre gånger de till Korrektionsinrättningen återkommit. Och har en längre tids erfarenhet visat, att detta behandlingssätt ofta fruktas mera, än straffet å sjelfva brotten, som kunna under frihetstillståndet begås, och äfven afhåller sådane, som någon gång begå förbrytelser, i afsigt att derigenom blifva till nämnde Inrättningar återsände. Jag anhåller, att Kongl. Styrelsen ville låta denna Promemoria medfölja de Utlåtanden, Styrelsen kan finna nödigt att afgifva öfver Rikets Ständers Revisorers ifrågavarande anmärkningar. Stockholm den 29 April 1844. CLAS LIVIJN. — 147 — * Stuteri-Ofv er-Styrelsens underd. Utlåtande, i anledning af 1843 års Revisorers anmärkningar vid Stuteriernas räkenskaper. Stormäktigste Allernådigste Konung! Genom nådig Remiss af den 16 sistlidne Januari, liar Eders Kongl. Maj:t behagat infordra Stuteri-Öfver-Styrelsens underdåniga förklaring i afseende å vissa delar af StatsVerkets jemte tillhörande fonders tillstånd, styrelse och förvaltning åren 1840 och 184*• Hvad först angår det vid Stuteri-Öfver-Styrelsens redogörelse för år 1841 anmärkla förhållande, att Fem års underhåll på en gång blifvit utbetaldt för en i WesterNorrlands
Bruket ansetts icke kunna för den allmänna Siogsbristen i Orten, utan både Bruksegarens och Ortens verkliga skada, drifvas, hvarje år 850 dubbel - famnar ved voro erforderi ge, deraf delar likväl kunde ersättas af torf; och då härtill beräknades hvad Bruksegaren sjelf, med sine underlydande arbetare och Hömmans-åboer dessutom oumgängeligen behof-; TJnderdaniga Skrifvelserl 317 de eller, efter uppgift, 1638$ dubbel-famnar,' »kulle således hela ved-åtgancen för Bruket och dertill hörande personal tillhopa utgöra 2488 J sådane fatnnar årligen: att, enär deremot hvarken Bruksegarens egne Skogar och torfmåssar eller ofvannämnde inom Brukslinien belägne Kronoparker lemnat sammanlågdt större vedtillgång är) 3 2 5 T8j famnar, en brist i förenämnde års behof af inalles 2163 famnar uppkommet att Allmogen, sorn icke vore ovilkorligen förbunden till vedförsäljning från sina Skogar åt Bruket, ej eller på flere år till det samma afyttrat någon ved, hvadan Bruket mast drifva» med egne Skogs tillgångar, och att någon vänlig förening emellan Bruks-och Skogsegarne uti förevarande fråga icke kunnat åstadkommas, men de sednare yttrat den önskan, att merberörde Kronoparker kunde blifva helt och hållet lill Bruksegaren upplåtne, emot det att han eftergåfve sin köperätt till Kronooch Kronoskatte - Hemmanens Skogs effecter ; samt att, hvad ändteligen ifrågavarande Kronoparker serskildt angick, äfven hufvudsakligen blifvit utröndt, att Maglehems-Ohra, belägen 1 £ mil nära Alun-Bruket och utgörande en Kronan tillhörig rymd af 1673 Tunneland 11/3 kappeland, varit till Skogsfång för Bruket Legagnad, och att deraf, for närvarande, under Bruket disponeras omkring 1000 Tunneland, som, efte.r en i äldre tider skedd förbrukning af Skogen, blifvit å nyo genom Bruksegarens försorg under de sednast fprflutne 80 åren, försedd med flere betydlige planteringar, men att å den Öfriga, nästan alldeles obeväxta och öppna samt af »andig jord - 3if) Underdåniga Skrifvelseri man bestående, delen af Kronoparken, tid efter annan flere omkringboende Hemmansegare och andre enskilde personer, på grund af E. K. M:t$ Befallningshafvandes och Krono - Beijeningens städjobref, fått nyttja större och mindre trakter och inhägnader, om hvilkas återställande och utläggande till Kronoparken, äfvensom om skatteköp å några af dem, samt i öfrigt om rätta gränsorne för Kronoparkens område, flera frågor och rättegångar uppstått , hvilka till en del ännu vöre oafgjorde: