Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag skall blott i korthet fästa uppmärksamheten på saken och frågan, om det icke så förhåller sig, att en Bank, som är skyldig att vexla silfver mot sedlar, också, för att bibehålla värdet åt dessa sedlar, är skyldig att draga in dem, i händelse de äro för många. Man skall ej kunna neka detta, och då, säger jag, är det nödvändigt, att denna Banks styrelse, i händelse det behöfves förcassan, kan besluta sedelindragningen. Ju mera man tänker härpå, desto mera blir detta ett axiom. Den fictionen, att sedlar måste hvila på en inneliggande fond af guld och silfver, kan icke på något sätt hållas uppe, om icke det är sä stäldt, att det är en och samma bank, som bar makt att låna och att draga in de på lånerörelsen utgifna sedlarne. Nu råkar det till att vara så, att, fastän Sir Robert Peel beslöt motsatsen för England, så är det redan der bekant, att han dervid begått det grofsta misstag, som en financier gerna kunde begå. Detta är, säger jag, redan ädagalagdt och bevisadt. Jag har haft tillfälle att se och äfven åberopat i mitt tryckta anförande de Engelska Litteratörerne Fullastons och Tookes skrifter, och de, hafva alldeles oemotståndligen ådagalagt detta misstag. Tillika har jag försökt att efterforska hvad som kunnat vara anledningen till Sir Robert Peels misstag och tror nu att jag funnit det. Han har nemi. sökt att begagna tillfället att få makt så väl öfver Engelska Banken, som öfver alla andra banker i landet, och derjemte hufvudsakligen öfver hela den stora näringsclassen, d. ä. manufacturister, fabrikanter och köpmän, eller hvad i England med gemensam term kallas dealers, d. v. s. alla de som köpa varor, icke för att förtära, utan för att handla dermed och vinna derpå. Dessa vill han hafva makt öfver, emedan de äro hans politiska motståndare.
Ridderskapet och Adeln skulle täckas finna, att den i Banken anslagne Fond till oländig marks uppodling, bör kunna ökas i den mohn, att Lånsökander för vidsträcktare Odlingsföretag icke vidare ställas i beroende af sådana Sökander för de mindre, eller åtminstone ökas med den Summa, stor Riksdaler 54oo Banco, som till Odlingen af Stora Mosse blifvit utaf tillförordnade Gode Män föreslagen, helst denne nitiske, verksamme och förtjente Odlare, som redan, enligt hvad de af honom lill Kongl. Maj:t iugifne Handlingar skola visa, användt på denna Odling mer än ^:delar af nämnde belopp, grundat sitt vackra och patriotiska företag på det conditionclla löfte, som Kongl. Kungörelsen af den 27 September 1S15 lemnar, utan att känna hvarken Summan af den anslagnc OdlingsFonden eller mängden af de Lånsökander för mindre Odlingar, som sedermera sig anmält, hvadan dess missräkning på berörde löfte kan anses så mycket mera oskyldig. Jag anhåller Den 5 Januarii. 445 emellertid vördsammast, att detta Memorial måtte till behörigt Utskott varda remitteradt. Bifaller Kongl. Maj:t i Nåder den sökta Remissen, så komma de af Odlaren förebragte Handlingar i ämnet till Riksens Ständers kännedom, Afslås den åter, så är den anstalt fogad, att berörde Handlingar varda aflemnade till det Utskott, dit detta Memorial remitteras, Lades på Bordet, Friherre Wrangel_, Henninge Friherre Funck, Thure, och Herr slnrepp, Otto Reinhold, uppropades af Herr Grefven och LandtMarskalken; men voro icke närvarande; hvadan Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde om icke bemälte Herrar, af hvilka de tvenne sednare en gång förut i Eftermiddag, samt Herr Anrepp dessutom äfven en gång i Förmiddagens Pleno blifvit uppropade, måste anses nu mera hafva försutit deras rätt lill Motioners framställande under innevarande Riksdag, Bifölls.
Till enskilde jernvägar, sid. 16, tilläggas enligt senare meddelande: »en emellan sjön Wermelen och Wenerns strand vid Borgviks bruk i Grums härad, och en vid Östanå bruk i Nyeds härad, emellan brukets verkstäder och Lersjön, den förra byggd af Borgviks, den senare af Östanå bruksägare på egen kostnad för forsling af brukens effekter.» — I tab. N:o 10 äro kol. 2 och 3 omkastade, så att uppgifterna i kol. 2 gälla förmedladt och i kol. 3 oförmedladt mantal. » Örebro län: tab. N.o 4, sid. 34, första talet i kol. 5, läs 117,278,28. » Stora Kopparbergs län: sid. 14 i tab. Litt. C står »338», läs »388». Arealmåttet i tab. N:o 11, kol. 6—9, är qvadratref. » Gefleborgs län: sid. 4, rad. 18 nedifr., står »Helsingland», läs »Gestrikland», der hvetet företrädesvis odlas. — Sid. 19, rad. 14 nedifr., står »tegar», läs »byar». I afseende på tab. N:o 10, kol. 2—8, jemför motsvarande tab. i Sammandraget, der rättelser skett enligt senare meddelanden. » Jemtlands län: sid. 27, rad. 13, står »uppgifterna», läs »utgif terna». 1 tab. » I Westerbottens län: arealmåttet i tab. N:o 11, kol. 6—9, är qvadratref. » Norrbottens län: sid. 14, tab. Litt. H, ll:te kol., står »1,004,306», läs »1,004,360». Rättelser oell tillägg till Sammandraget. £ggT~ Efter mig benäget lemnadt tillfälle att taga kännedom om de till s. k.
Hon fann dock snart denna tanke alt för öfverdrifven och måste helt enkelt hånle åt detta drag af svaghet. Länge fick denna förödmjukande känsla ej häller bo inom henne innan hon återgick till sin förra sinnestämning. Ja hon kände till och med huru en blygselns rodnad steg henne uppåt kinderna och gjorde dem glödande heta. Omildt tog hon sig nu till att väcka barnen för att med dem återvända till hemmet. De sågo visst först litet tvehågset på sin vårdarinna, men följde henne sedan otvunget. Hon hade ett säreget inflytande jämväl på dessa små. I Niilonens stuga var det nu trångare än vanligt. Per Eriksson snickare hade här uppslagit sin värkstad och feberifver rådde, där han stod nedböjd öfver sitt arbete med de kvistiga furubräderna. Kistan skulle ju också vara färdig innan söndagen och redan var det ganska långt lidet fram på lördagen. Visst brydde han sig ganska litet om att forma materialet slätt och finbonadt det var ju i alla fall en fattiglapp, som skulle hvila inom dess trånga väggar men tid behöfdes nog äfven för ett mindre konstrikt arbete. I sin säng vid ena långväggen låg den aflidne med de glanslösa ögonen uppspärrade, och de magra, knotiga kinderna med sin gulbleka hy ingåfvo någonting skrämmande obehagligt. Mor Esra hade nyss hemkommit från grannarne, hos hvilka hon tigt ihop några bitar här och där för att få något till lifs åt husets främmande gäst, den enda ersättning hon för resten kunde lämna för denna sista tjänst åt hennes man. Hon hade väl också dristat sig fram till Kirsti på själfva godset, men ganska omildt afskedats därifrån. Hos fogden Olof hade hon dock fått några kakor bröd. Sonen Penttu inkom i detsamma med ett fång ved och uppgjorde en munter brasa i den nedrökta spiselvrån. Han viste också förtälja, att bolmannen under moderns bortavara varit där på besök för att utkräfva skatterna till gården; men hade han dock velat låta anstå därmed, tils den gamle ordentligt kommit ned i jorden. Ja, han kunde nog taga det lilla de ägde. De måste ju i alla fall ändock gripa till tiggarstafven bara alt det här var öfverståndet, menade mor.
Staden Trosa och Malmköping. 79,700 R:dr R:rnt. Jordbruk jemte handeln utgöra äfven stadens hufvudnäringar, hvaremot handtverkerierna fortfarande äro af ringa värde. Fattigförsörjningen, som 1855 erfordrade ett bidrag af 392 R:dr 35 sk. 10 r:st. B:ko, har 1860 uppgått till en kostnad af 689 R:dr Runt. Läkarevården ombesörjes af särskildt aflönad läkare. Trosa ligger vid Trosa-åns utlopp i hafvet, §-dels mil från stora landsvägen emellan Stockholm och Nyköping, 7f-dels mil från Stockholm och 6 mil från Nyköping. Staden, hvars befolkning 1860 uppgick till endast 435 personer, eller 33 innevånare mindre än 1855, har 114 bebyggda och 28 obebyggda tomter, 200 tunnland åker, 28 tunnland äng samt 405 tunnland skogoch betesmark, tillsammans motsvarande ett uppskattningsvärde af 130,371 R:dr Runt. Jemte jordbruket utgör fisket i skärgården stadens hufvudsakliga näringsgren. De för staden förnyade privilegier, som utfärdats å Nyköpings slott den 20 April 1610, medgåfvo rättighet till fiske ”mellan Oxelösund och Telge”, men numera fiskas blott vid de närmare skären söder och österut från staden, emot afgift till deras ägare, samt vid Oja och Landsort emot s. k.-fiskgäld till Kongl. Förvaltningen af Sjöärendena. Utom fiskhandeln idkas ock, blott föga betydlig, handel med spanmål, viktualier, salt och specerier för staden och dess närmaste omgifning, samt lin och hampa för skärgårdsboerna. Handtverkerierna äro i allmänhet af föga betydenhet, utom hvad angår förfärdigandet af fiskredskap, hvarmed stadens fiskeri-idkare äro under vintermånaderna med särdeles förtroende anlitade äfven af strandboer vid insjöarne i länets inre trakter. Ehuru den minsta af länets städer, är Trosa likväl den enda, som för sig utgör särskild församling. Ortens provinsial-läkare är här stationerad. Malmköping.
Hans omdömen voro gnistrande kvicka, poetiska, men aldrig psykologiskt skarpsinniga; det sköna ocli det goda väckte hos honom en lika obegränsad hänfö- laelse, som det fula väckte afsmak; liksom ett barn s %g han ingen jämkning, inga förmedlande sidor. Och detta karaktersdrag återfann hon nu hos den 40 åriga mannen likadana som hos den 20-åriga ynglingen. Den riktning lians lefnadsförhållanden tagit hade ocksh varit ägiiad att utveckla det - han hade blifvit bortskiimd af lifvet, människorna hade beundrat så- väl honom so111 hans konst, de hade kelat. med hans egenheter, livilka de fiinno lika intagande som hans yttre person. Han var också myc. ket begåfvad och hade vunnit stort erkännande, fastän lianaldrig slutit sig .till något parti eller någon modern kopstniirsskola, utan alltid lefvat isolerad, dels i Rom, dels i Miinchen. Däremot hade han förglskat sig i de gamla inastarnes taflor; renässansens poesi, så öfverensstämrnande med det barnsliga, impulsiva i hans natur, hade sniirjt honom i en trollkrets, ocli hela hans lifsåskådning, den religiösa ocli moraliska såväl som den estetiska, var bunden däri. d ed vig förstod nu detta, som hon förr blott kannt, men hon tjusades därför icke, mindre däraf. Hennes reflekterande natiir, lika mak' tig af hänförelse som lians, ineii inåtvänd och kritisk, till följd af alla de pröfningar och själsstrider Iion inåst genomgå, njöt af beröringen med denna oinedelbarliet, soin af de flydda åren icke bar &amp; got annat spår än ett !itet stänk af veinod. Det dröjde ej läiige, innan de voro sh inne i gamla förhållan'
St. vid sisth riksdag till Riksg.cont. anslog, samt 300,000 r:dr af 1844 års bancovinst, eller tillsammans 762,000 r:dr. För öfrigt har Riksg.cont. icke några contanta tillgångar, med undantag af nu inflytande bevillningsmedel, hvilka äro afsedde, dels att betäcka öfrige Riksg.conl:s utgifter, dels ock statsbristsumman. Således skulle i min tanka Riksg.cont. nu behöfva 3 ä 400,000 r:dr af den summa, som Banken är Riksg.- cont. skyldig och det öfriga nästa år. Att nu fatta ett beslut till förändring i villkoren i afseende på det lån, för hvilket Banken hos Riksg.cont. häftar, torde icke kunna inbringa Banken någon - Den 15 April. 411 ting särdeles betydligt, äfven om det eljest skulle anses vara en riktig operation. Simplare och enklare vore väl då, om nemi. Banken är i den ställning att kunna liqvidera sitt lån, att Banken nu fullgjorde liqviden, och derigenom insparade liela räntan, eller ock, i händelse detta icke skulle för Banken falla sig lägligt, att Banken läte saken stå till dess att Riksg.cont. sjelf uppsade sin fordran. Onder förutsättning att Bancofullm. skola vidtaga denna åtgärd, tillstyrker jag afslag å denna 49 § i Utsk:s utlåt. Frih. Cederström: Jag kan icke neka till, att det förefaller mig främmande att, uti BancoUtsk:s betänk, ronde reglemente för Banken, finna föreskrifter för Riksg.cont-.s förvaltning. Hvad åter beträffar återställandet af hypolhekerne till Banken, så lärer detta komma att bero af hvad StatsUlsk. i denna del beslutar; ty enligt det reglemente, som nu finnes, har Riksg.cont. icke rätt att lemna lån utan hypotheker, hvarken åt Banken eller någon annan. Banken har visserligen fått ett lån utan hypothek, men orsaken dertill var, all Banken icke ansåg sig kunna lemna Riksg.confis egna obligationer sorn hypotheker, och några andra ägde Banken icke.
Då den form, som hittills varit stadgad för denna hufvudtitels stat, lätteli gen skulle kunna föranleda den åsigt, att förenämnde, till flottans nybyggnad och underhåll anslagna, summa finge uteslutande begagnas till anskaffande och underhåll af krigsfartyg, förbättring af etablissementer och förstärkning af sådana förråder, som för krigs-materielen behöfdes, men så icke vore förhållandet, enär un der detta anslag funnes upptagne följande utgifts-poster, nemligen: a) Extraoch Expektans-staten R:dr 9,393: b) arfvode för undervisnings meddelande i praktisk astronomi m. m. åt kadetter och under-officerare 500: c) arfvode at tygmästaren vid Drottningsskär 182: 24. — d) arfvode till posthafvande sjuk-olficern på sjukhuset i Carlskrona 60: e) beklädnad åt mariner, matroser, kanonierer och skeppsgossar, enligt medelpris 60,160: f) skeppsgossarnes inkasernering, dito 3,568: 36. — g) applikations-skolan i Carlskrona 1,000: tillsammans utgörande 74,864: 12. — har Kongl. Maj:t ansett, att dessa poster, hvilka icke egde gemenskap med flottans underhåll och nybyggnad eller förrådens förstärkning, borde från anslaget lill materielen skiljas, och de under litt. b och g förekommande summor öfverföras till rubriken ”utgifter lill diverse behof” under titeln ”diverse anslag” samt återstoden 73,364 R:dr 12 sk. öfverflyttas till anslaget för ”aflönings-sta/erna”. Med undantag af de, under litt. a upptagna, 9,393 R:dr, om hvilka serskildt är stadgadt, att de, i mån af expektanters afgång, åter komma att användas för deras ursprungliga ändamål, finner Utskottet, lika med Kongl.
St:r afgjordt, att ifrågavarande 4^de Moment af i:a Puncten skall erhålla följande lydelse: ”Till gäldande af förrberörde 5 procent användes årligen en motsvarande Summa af den ränta och Capital-afbetalning som vederbörande Fastighetsägare till RiksgäldsGontoiret erlägga.” 3.e Puncten. I anledning af den deruti föreslagne rabatt, eller Mellangiften och Provisionen för lånets anskaffande, hvilken, jemte kostnaden för Silfrets fria lefverera!)de i Banken, enligt Utskottets förslag, må ej öfverstiga 8, högst to procent , är beslutadt: af Ridd, ock Adelns att orden: ”högstio” borde utgå. Betånkanden, N:o 4a5- 58g af BorgareStåndet.- att slut-orden borde blifva: “ej öfverstiga 5 procent af BondeStändet j att samma ord borde blifva ”ma ej öfverstiga 8 procent.'” Hvaremot PrästeStåndet bifallit Utskottets nyssberörde Förslag. Vid detta förhållande, och som 2 RiksStånd, Ridd. och Adeln och BondeStändet godkänt Utskottets tillstyrkande, så vidt det inskränker sig derhän, att rabatten må ej öfverstiga 8 procent j samt ett RiksStånd, Högv. PrästeStåndetj derutöfver bifallit äfven tillägget i Utskottets förslag högst lo procent;J alltså anser Utskottet sig böra inbjuda sistbemälte RiksStånd, att biträda det beslut Ridd. och Adeln samt BondeStåndet i denna del fattat, då genom 3 RiksStånds beslut afgjordt blifver, att rabatten må ej öfverstiga 8 procent. Skulle åter Högv. PrästeStåndet icke finna godt, att denna inbjudning antaga; då är Utskottet af den mening, att frågan bör af Förstärkt Statsutskott genom omröstning i följande ordning afgöras. ira Proposition: Den som bifaller, att, i enlighet med Ridd. och Adelns samt BondeStåndets beslut, 3:e Puncten afHufvudgrunderne för upptagandet af det utaf R. St:r beslutne
Domkapitlet ansett full bevisning emot Lundbergs nekande icke hafva förekommit, hvilket nekande jag dock ej kunnat finna annorlunda beskaffadt, än att Lundberg lemnat obestridt och just i sin egen förklaring uppgifvit, att han vid i fråga varande tillfälle från sitt embetsrum hämtat protokollsboken; att angifvaren velat hafva densamma och högljudt derom gjort påstående; att han då flera gånger blifvit af Lundberg uppmanad att uppgifva, hvilket eller hvilka protokoller han önskade se eller afskrifva, i ändamål att dem för angifvaren förelägga, men att enär denne flera gånger trotsande upprepat, att han ville hafva hela boken, Lundberg icke kunnat annat förmoda, än att hans afsigt varit att taga protokollsboken med sig. Och då Komministern Lundberg härmed hvarken nekat, att tillgång till protokollsboken blifvit hos honom begärd, eller föregifvit, att han till boken lemnat tillgång, utan fast mera erkännt sig hafva gifvit sådana svar, som icke stöde att förena med ett dertill lemnadt bifall; insåge jag ingen förklaringsgrund till det yttrandet, att något nekande till angifvelsen ägt rum eller bevisning derom saknades. I sjelfva verket bestode nekandet deruti, att Lundberg icke velat vidkännas sin skyldighet till hvad af honom äskades. Hans yrkande att få veta, hvilka protokoller som påfordrades, grundade sig icke på någon rätt; och det vore ett orimligt föregifvande, att han skulle varit benägen att förelägga reqvirenten hvilket protokoll som helst uppgåfves, då han vägrade att framlemna boken, i hvilken de alla funnos inbundna. På dessa och de ytterligare grunder, jag i mitt förordnande anfört, hafva besvär hos Kongl. Hofrätten öfver Domkapitlets utslag blifvit anförda, och bero för närvarande af pröfning. Sedan uti ett af mig hos Kongl. Hofrätten öfver
Den yngre brödren Brynte Berthilsson till Opslo, sorn lefde 1494 samt, enligt hvad å stamtaflan finnes antecknadt, var Häradshöfding, Riddare och uti personalierne öfver hans descendent i 6:te led benämnes Svea Rikets Råd, biet deremot, enligt uttrycklig anteckning å Tabell 1 af stamtaflan öfver ätten Lilliehöök af Gälared och Kohlbäck, efter orden »stamfader för adliga ätten Lilliehöök af Fårdala N:o 1, deraf en gren äfven skref sig till Gälared, samt friherrliga ätten Lilliehöök N:o 13;» och finnas samtliga hans descendenter med undantag af den i friherrligt stånd upphöjda grenen intill närvarande tid upptagna såsom tillhörande ätten Lilliehöök af Fårdala N:o 1.
Icke mindre orimligt är det i sammanhang härmed stående stadgande, att på Konungen må ankomma alt förordna huruvida brott åtalas må eller ej. En ligt gällande grundlag tillkommer det Konungen, att i brottmål göra nåd, mildra lifsstraff samt återgifva ära och till Kronan förverkadt gods; men att åt Konungen Reservationer vid Lag-Utskottets Betänkande, N:o 38. 75 öfverlemna att bestämma, huruvida ett brott må åtalas eller icke, innebär ett öfverlåtande åt verkställande makten af den enskildes rätt, så länge af denne såsom målsägande beror att åtala en emot honom begången förbrytelse. Utskottet har, efter min öfvertygelse ganska riktigt, hyst fruktan för de vådor, som kunde härflyta deraf, att lagen innehölie en allmän regel angående straff för försök till brott. Och i ändamål att förebygga det äfven oskyldiga handlingar skulle kunna såsom försök till brott åtalas, har Utskottet aktat nödigt att uttryckligen utsätta, i hvilka fall lörsök till brott må straffas. Utskottet har, då det vidtog denna utväg, ansett sig hafva fortgått på den af 1734 års lagstiftare beträdda bana. Men den försiktighet, för hvilken 1734 års lagstiftare i detta likasom i andra fall sig utmärkt, är af helt annan art än Utskottets. Det är genom alt med bestämda drag, ställda i sammanhang med frågan om det fulländade brottet, karakterisera hvarje såsom försök till brott straffbar handling, som 1734 års lagstiftare vetat förekomma att illviljan skulle taga sig anledning, att i en oskyldig gerning spåra ett försök till brott. Sålunda beteckna t. ex. 17 kap 2 och 3 §§ M. B. bestämdt och tydligt de handlingar, hvilka såsom innefattande försök lill lörgiftning bestraffas. Endast på detta sätt kan man med säkerhet förekomma vådan af att straffa försök till brott, men så länge dessa till sin beskaffenhet skola bedömas efter en i lagen uppställd allmän regel, hjelper det ingalunda att stadga det allenast försök till visa brott kunna med straff beläggas
För öfrigt väntade han hvarje dag bref, om att han blifvit utnämnd, och räknade timmarne, till dess han skulle kunna bedja Elna blifva sin hustru. Ivar Berners barndom hade förflutit under sorgliga förhållanden. Han hade aldrig vetat, hvad ett hem var, aldrig kännt en moders kärlek. Nu skulie Elna gifva honom allt, hvad han måst sakna. Hon var den första kvinna, som någonsin fängslat hans tankar, och nu bodde hon därinne som ensam herrskariuna. Han gaf sig helt åt henne, som få män kunna göra det. Hon var för honom personifikationen af allt rent och godt, hon kunde gifva honom allt, som fattades i hans ensliga, glädjefattiga lif. Hennes inflytande öfver honom var så stort, att på djupet af hans själ jäste o c h arbetade det, tills han efter hand allt mer och mer kände sig böjd och dragen till allt, hvad hon älskade och satte högst. Hans starka natur hade blifvit vek och böjlig genom en ren och innerlig kärlek. När Elna kom in i salen, satt doktor Ruth som vanligt och spelade i skymningen. Men nu var det Elna som måste spela för honom, medan han satt i gungstolen och lyssnade till de drömmande, smekande tonerna. Musik hade varit doktorns stora passion hela hans lif, och hans dotter hade också ärft en mer än vanlig begåfning. Det var, som om hon kunde lägga hela sin själ i tonerna, de kunde bäfva af längtan, vemod och sorg, de kunde jubla i ungdomsglädje, de kunde bära med sig sol och vår, blomdoft och sprickande löf; det var en tonvärld, så rik och vexlande som ungdomens skönaste drömmar. (Forts.) Till Iduns läsarinnor! Barnatiggeriet. |S|en välvilliga allmänheten, som så ofta skän1| / ker en skärf till tiggande och säljande barn, ®&gt; uppmanas vänligen att vid sådana tillfällen alltid taga reda på barnets namn o c h bostad samt därom personligen, skriftligen eller per telefon (82 08) göra anmälan på föreningen för Välgörenhetens ordnande Centralbyrå, Lilla Nygatan 10. l:sta oktober flyttas Centralbyrån till Stora Nygatan 36.
Och i fonden, på andra sidan det ännu i sin solblekta mantel höljda monumentet — i fonden utbredde sig ParisT verldens hjerta, såsom seklets skaldekonung älskat att kalla sin sköna stad, och alla dess torn och tinnar tecknade sina silhuetter emot en bakgrund af blå, dallrande luft, hvilken blifvit renad af föregående dagars ymniga slörtskurar. Till vens ter skymtade Montmartres rundade höjd, der den fromma tron just nu, till ateisters oeh fritänkares harmy håller på att uppföra ett praktfullt jättetempel; och emot höger blixtrade den förgylda kupolen på Napoleons grafy verldsskakaren, som fick slumra in på en klippa i oceanen och först såsom död fördes till hvila “ på stranden af SeinenT midt ibland detta franska folk, som han älskat så högt “. På krönet af höjden, midt emellan dessa båda ytterpunkter, hägrade en oerhörd arkad, hvilken mellan sina hörnposter liksom sammanpressade den praktfulla via tri-omphalis, som från vår ståndplats snörrakt ledde dit upp. Det var Avenue de la Grande armée, och på triumfbågen täljdes i stolta runor namnen på hundratals lysande segrar,namnen på tusentals tappre hjeltar, hvilka låtit sina lif för fäderneslandet, genom sitt blod liksom öfvergjutande det med ett förtrollande sagoskimmer.