Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag föreslår nemi. vördsamt: ”att de, genom nu gällande författningar under namn af begrafningshjelpseller nådärs-besparing bestämda innehållningar af embetsoch tjenstemäns löner må uphöra, så att alla som, efter den nya stasregleringens inträdande i verkställighet, mottaga ordinarie beställning å Stat eller som derefter till annan tjenst förflyttas, må, (i händelse vakansoch liggelids-bespaiingen uphörer), ifrån och med månaden näst efter den, hvarunder de blifvit utmämnde eller förordnade, tillträda och upbära de löner, arfvoden eller andra löningsförmåner, hvartill de, på grund af erhållne fullmakter, konstitutorial eller förordnanden, äro berättigade, med undantag endast af sådane ininkomster af boställen, som äro af fardag beroende; samt att ej heller sådane innehållningar må ega rum å lönetillökningar, som, genom förberörde Statsreglering eller framdeles, embetsoch tjenstemän tillfalla i följd hvaraf sterbhusen efter dylika löntagare icke skola ega att s. k. begrafningshjelp af de i nämnde ordning tillträdde löner eller löne-tillökningar utbekomma”. Jag anhåller vördsamt att Ilr Frih. o. Landtm, behagade framställa propos. på bifall till detta milt förslag. 9 H. 5 66 I)cn 2 Augusti. Hr Printzensköld, Carl: Jag förutser visserligen då jag skådar omkring mig på detta rum, att pluralitelen af Ståndets nuvarande ledamöter skall med acklamation bifalla det förslag, som Hr Fåhraeus nu framställt till motsats af det, som innefattas i StatsUtsk:s utlåt.; men jag låter likväl icke derigenom afskräcka mig ifrån alt i ämnet uttala min öfvertygelse. Ehuru sjelf varande löntagare, kan jag dock icke förneka rigtigheten af de skäl, emot begrafningshjelpens uphörande, som i SlatsUlsk:s betänk. N:o 81 finnas uptagne.
Lag i en deLaf ämnet, eller i afseende på barns olofliga bortförande, blefve antagen, skulle bristfälligbeten af de öfriga dermed gemenskap egande Lag-Stadganden blifva ännu kännbarare och starkare falla i ögonen. Det skulle ock kunna sägas, att då en serskild Lag stiftas för att skydda barn mot främmandepersoners våldsamheter, detäfven borde komma i betraktande, att minderåriga barn ofta nog af deras egna föräldrar eller vårdare blifva lemnade i ett hjelplöst tillstånd, eller vanvårdade på ett sätt, att de för framtiden derigenom blifva förderfvade, och att en straff-lag i detta hänseende vore nästan mera än den ifrågavarande af behofvet påkallad; i sammanhang hvarmed kunde bestämmas, om och på hvad sätt det må vara tillåtet, att taga vård om barn, som misshandlas eller vanvårdas af föräl - Bil. till K. M. Nådiga Propos. N:o 73. 57 drar eller andra personer, som hade Barnen under deras välde, på det en sådan af mensklighet påkallad åtgärd och Barns olofliga Bortförande icke må med hvarandra förblandas. Allt detta synes visa, å ena sidan, att ämnet borde i hela sin vidd Betraktas, och då komrae att föranleda mångfalldiga förändringar och tillägg uti Brottmåls-lagarne i allmänhet, hvilkas utarbetande är af ett vidsträcktare omfång, än att detsamma nu lämpligen skulle kunna företagas; och, å den andra, att det vore Betänkligt, att, i afseende på Barns olofliga bortförande, stifta en omständlig Lag, som icke hade sammanhang med den allmänna Brottmåls-lagen, utan i motsvarande delar lemnade densamma i dess närvarande ofullkomliga skick. Högsta Domstolen ansåg sig derföre böra till Kongl. Maj:t i underdånighet hemställa, om icke Kongl. Maj:t skulle täckas anse ofvannämnde föreslagna tillägg till 20 Cap. 7 §. Missgernings-Balken vara tillräckligt tills vidare och intilldess Brottmåls-lagen i hela dess vidd hinner af Lag-Comitén utarbetas, samt att det nu upprättade förslaget Borde till Comiten aflemnas, för att dervid tagas i öfvervägande.
Dermed är alltid något vunnet; men jag önskar, att icke något må i denna sak af R. St. lemnäs förloradt. Jag kan derföre icke instämma i den siste talarens förmenande, att R. St. sjelfva eller genom Exped.Utsk. nu böra företaga ärendet till den slutliga beredning, som bör föregå, innan det förklaras hvilande såsom förslag till nästa riksdag. Jag förutsätter nemi. möjligheten utaf, att vid en kommande riksdag någon af statsmagterna skulle kunna begagna sig af det afsteg från den vanliga formen, som förefinnes, för att på grund deraf förklara allt, hvad i frågan blifvit afgjordt, såsom en nullitet. Jag fruktar åtminstone, att sådant kunde hända; och mig synes derföre rättast vara att helt enkelt omvälja Utsk., under förklarande, att det genom sin majoritet förverkat sina principalers, R. St:s förtroende. Jag anser så böra förhållas med hvarje Utsk., som på ett oförsvarligt sätt trotsar de lagar, hvarefter det bör handla, och åt detta handlingssätt icke ens förmår gifva consequensens styrka, utan i andra frågor handlar tvärtemot. Så ser man nemi., huru Utsk. i ett efterföljande betänk, till sammanjemnkning upptagit ett förslag, i anmärkn:sväg tillkommet inom Stånden, för att utbytas emot hvad Utsk. i frågan hade föreslagit. Ordföranden inom Utsk. behöfver likväl icke dela förebråelsen för inconsequenS, ty han har inom Utsk. reserverat sig emot det åberopade beslutet; men R. o. Ad. finner emedlertid, huru vacklande majoriteten inom Utsk. är i sina grundsatser. För min del, och på sätt jag redan nämnt, önskade jag helst, att Utsk. måtte omväljas; men om denna utväg icke skulle vinna pluraliteten för sig, så, Den 11 Februari f. ra. och hellre än att R.
Men saken är att man öfver hufvud taget alldeles icke behöfver flå ålen. Att man gör detta har sin grund deri, att hans skinn är slemmigt och oaptitligt, men slemmet låter mycket väl aflägsna sig, och det egentliga skinnet, som sedan återstår, är ganska tunnt, fett och välsmakande, må hända det läckraste på hela ålen. Då man köper eller fiskar ål, skall man genast skära hufvudet och gerna äfven stjerten — men hufvudet först — af honom. Då man derpå kommer hem med honom, öppnar man honom icke, utan lägger honom hel i ett fat med vatten och tillsätter till detta en stor hand full salt och ett par matskedar ättika. I denna lake låter man fisken ligga i tre qvarts timmes tid. Slemmet kan derpå utan svårighet skrapas af med en slö knif, och de rester som möjligen qvarblifva äro lätta att tvätta bort. Derefter öppnas och sönderstyckas fisken. Detta sätt att behandla ål är så lätt och beqvämt, att man ej har den ringaste ursäkt för det fula djurplågeriet att flå honom lefvande. Hvar och en, som försökt den här beskrifna metoden, kommer säkerligen alltid att följa den samma. Inläggningar. Att insalta gurkor. Tre händer fulla med salt tagas till hvarje kanna vatten, som kokas upp och får sedan fullkomligt kallna. Körstersoch vinbärsblad läggas hvarftals med gurkorna i en bytta, hvarpå den kalla saltlaken hälles öfver och bör stå öfver bladen, som skola ligga öfverst. Ett lock med press pålägges, och byttan får stå i varmt rum (t. ex. köket) i åtta dagar, så att saltlaken blir litet syrlig. Ställas sedan i källare. Om man vill kan man äfven ditlägga några dillqvistar och pepparrotsbitar, och om man har rönnbär att lägga dit, kan man genast nedsätta byttan i källare, ty då surnar laken af sig sjelf. Om det sedan skulle mögla på ytan, väntar I PS I I M I \ J \ J | \ | man att borttaga det, förr än det blir som en » fåll » öfverst, då det sedan icke plägar bli mera. Fönsterträdgården. Gödselvatten.
V Båda Pensions-Cassornas årliga inkomst af desse afg i fler/ uppgå till •omkring 3,333 i-3:djedel.s R:dr B:co. En ändamålsenlig pensions-inrättiiing är måhända nödvändigare för en Kongl. Theater och ett Kongl. Capell, än för alla andra publika Verk Och Inrättningar, i fall man skulle kunna hoppas i att vid deni flista de högre talangerne. Medlet att. bereda en sådan Inrättning är också, i mjn tanka, det •tjenlignsle, enär dessa afgifler lill större delen utgöras »f kringvandrande utländske Histrioner af alla slag, sorö, på så sätt, återgälda åtminstone någon, ehuru ringa, procent af den skatt, de lägga på den större allmänheten; och hvad de få provjncethen! rame lemna, är alt anse såsom gifvet-åt deras egne utmärklare sujeller, hvilka, förr eller senare, anställde vid Kgl. Theatern i Stockholm, en gång sielfve komma att af dess Pensions-Inrättning blifva delaktig?. 1 Iföglofl Utskottet, som ansett dessa afgifter för de kringvandrande flistrionerne och för Pravince-Theatrarnc oskäligt betungande, hade ock, _ enär Allm. Besv.- och Oee.-JJisk, Bet, A’:o 6u *9 Kongl. Theatern och Kongl. Capellet, hvilka, åtminstone så länge Kongl. Dramatiska Theatern och Kongl. Operan äro sammanslagne, kunna anses såsom integrerande delar af samma Inrättning, • ieke rättvisligen kunde franhännas en förmon, af hvilken de, sedan 1789, verkligen varit i. åtnjutande, — hort hemställa hos Rikets Uögloll. Ständer, det ett åi ligt anslag af 3,333. 11:dr iG sk. B:co måtte Kongl. Theaterns och Capellets PensionsCasspr Levil jas, alt af Första IIufvud-Titeln utgå; något, sorn Rikets Höglo!!.
Efter att hafva omförmält sa väl de förändrade föreskrifter i afseende å redovisningen för Krigs-kollegii förvaltning, hvilka i Eders Kongl. Majrts ofvan högstberörde nådiga bref af den 6 November 1849 innefattas, samt det formulär till hufvudbok, Kollegium, på grund deraf, upprättat och till Eders Kongl. Maj:ts nådigste fastställelse i underdånighet framlagt, som ock de utlåtanden och förklaringar af Stats-kontoret, Kannnar-rätten och Krigs-kollegium, hvartill formulärets granskning lemnat anledning, tillkännagifva Rikets Ständers Revisorer, att de, ”i anseende till den inskränkta tiden, icke kunnat å tillämpningen af den nya bokföringsmethoden egna all den uppmärksamhet, som detta maktpåliggande ämne påkallat och för ett fullständigare yttrande örn methoden erfordrats, alltså icke kunnat utlåta sig om metliodens användbarhet i sin kelhet, men dock funnit densamma, ehuru i allmänhet med konsequens tillämpad, i vissa delar medföra olägenheter, som böra afhjelpas.” Revisorerne instämma alltså i ”Stats-kontorets och Kammar-rättens åsigter derom, att de inom linien upptagna balanser böra uti kolumn bokföras samt specifik kassaräkning i hufvudboken inrymmas.”
St. göra sig skyldige till en dylik sjelfmotsägelse? Och detta, just nu, sedan riksdagen så långt framskridit, vill man förmå oss alt ånyo uptaga? Kan det väl i sjelfva verket vara med ringaste hopp om framgång, man tänker på sådant sätt återupgräfva den längesedan i grafven slumrande, då vintrens snö redan under månaders lopp, svalkande fallit deröfver, och när vårens milda genius just nu hunnit breda grönskans skyddande täckelse ofvan mullen? Jag vågar föreställa mig att sådant borde aldrig synas sannolikt; men då det nu ifrågasättes, måtte R. St. ingalunda kunna lemna åt detta försök någon gillande upmärksamhet. Måhända vill man invända att det afböjda förslaget har undergått någon förändring; men om det också numera blifvit försatt De n 28 Maj e. m. 313 med någon peppar, jemte andra kryddande tillsatser, af det förråd, hvarmed den aktningsvärde Hr Brinck i sin fatabur förmodligen är i rikt mått försedd, vet jag dock icke rätt om det kan antagas eller synas troligt alt dessa tillsatser hafva mägtat gifva förslaget ett så stort värde, och Om det ensamt på grund af denna omständighet kan af R. o. Ad. tillerkännas ett så ökadt pris, att berörde förslag må kunna, såsom det H. Ståndets gemensamma tanke, varde omfattadt? Jag har ingalunda förbisett, att den aktningsvärde, högst uplysle Hr Brink, uti ingressen af sin reservation förklarat, att de principer han förordat, af hela ”nationen hyllas.” Detta Hr Kryddkramhandlare^ yttrande påminner mig om de bekanta ord, som Konung Ludvig XIV, glorvördig i åminnelse, på ett så imposant sätt fällt: ”L’ctat, c’est moi”. — Beklagligtvis ville det sig inom Coust.Utsk. icke bättre åtbära, än att med detsamma som dessa grandiöst klingande ord af den aktningsvärde Ilr Brinck uttalades, i samma stund föreslog den hedervärde Dannemannen Bengt Gudmundsson att hans förslag, hvilket är nära öfverensstämmande med det s. k.
Vi tro att det skulle vara att fordra, mer än billigt är, en den mest böjliga uppmärksamhet, och att deraf skulle härflyta en olägenhet, lika stor, som om man ville gifva rättvisan två slags mått och mål, och att det skulle förstöra all den lagskipningens enhet, som man velat åstadkomma.» »Seklers erfarenhet har bekräftat nyttan af special-domstolar för handelsärenden. De hafva motstått hvarje anfall af privat-intressen, de hafva bibehållit sig midt i revolutionernas hvirfvel, emedan de hade lill sin fördel en karakter af oväld, som alltid gjorde dem vördnadsbjudande.» »Vi äro icke obekante med de missbruk, som man med rätta förebrår dessa domstolar; vi veta att lagens anda der ofta förqväfdes af den makt, som ligger i härdvunna bruk; vi känna, alt deras jurisprudens var osäker och att prejudikaterna förändrades efter olika handels-orters sedvanor; vi veta också att man i dylika domstolar icke funnit något fullt tillförlitligt medel att betrygga lagens tillämpning och formernas regelbundenhet.» »Men det är just dessa missbruk och afsteg, som det tillhör oss att afskaffa, och hvilka ingalunda bevisa inrättningens ögagnelighet.» »Om man erinrar sig alla de omständigheter, som föranledde dessa missbruk och afsteg, så finnér man lätt, att de icke voro verkningar af institutionen i och för sig sjelf, utan att de bade sitt upphof uti de prerogativer, med hvilka största delen af handelssläderne under den gamla styrelsen, genom undantagslagar, voro privilegierade.» »Den gamla lagen bestämde handels-domstolarnes behörighet efter det stånd personerne tillhörde; deraf följde en mängd betungande tvister. Behörigheten kan dock. icke afgöras efter parternas samhällsställning, utan efter den handling, som föranleder rättegången. I del vi lillegnat dem deras verkliga attributör, hafva vi upphäft den ståndsskilnad, handlande emellan, hvilken våra nuvarande lagar icke erkänna.» »Öfverlemnande åt affärsmännen sjelfve att välja sina domare, hafva vi gifvit rörelsen all den garanti, den fordrar. En sådan måste äfven gifvas Styrelsen och Samhället.
Måtte Höglofl. Utskottet icke förvånas, om jag uppriktigt skulle våga säga, att Fäderneslandet fordrar af Utskottet en alfvarligare handläggning af detta mål; att samtiden betänksam följer Rikets Ständers åtgärder i detta för Rikets värdighet, för Styrelsens förtroende, för Embetsverkens aktning vigtiga ärende; och att framtiden säkert skall fästa begreppet om svikna eller uppfyllda Representant-pligter vid hvarje handling i denna lika obehagliga, som maktpåliggande, angelägenhet. Detta är det första exempel i sin art inom Fäderneslandet. Såsom sådant får det en ökad vigt för ett folk, sorn älskar, att ej misstänka sin Styrelse, att ej tro den 24 H. 7 98 Den i4 Maji. med berådt mod vålla allmänna förluster, ådraga ökade Skattebördor och gynna enskilta interessen framför fosterlandets större och heligare. Men om en stor del af denna Regeringshandling tillhör ConstilutionsUtskottet, synes mig likväl att Höglofl. StatsUtskottet icke bordt förbise, att den öfriga delen uteslutande tillhörde detsamma, Utskottet tyckes hafva förbisett, att det är, ej Grefve Cederström såsom Rådgifvare, hvilken varit Kronans Ombud, utan Btt det är GeneralAmiralen Grefve Cederström; och att sålunda det ansvar, som tillhör Rådgifvare-åtgärderne, hvilka tillhöra ConstitutionsUtskottet j bör delas af de Ledamöter i StatsRådet, som möjligtvis tillstyrkt felaktiga eller skadliga åtgärder; men att frågan om straff eller ersättning för alla de oordningar, lidanden och förluster, som blifvit Staten ådragne, genom dels Commissionären för Kgl. Maj:t och Kronan, dels GeneralAmiralen, såsom Befälhafvare öfver Flottan, och hvilken vid detta tillfälle varit samma person, hvarken kan eller bör af RiksStånden upptagas till annan behandling, än enligt 3o §. Riksdagsordningen, samt serskildt af Rikets Ständers JuslitiasOmhudsman, enligt 6 §. af Dess Instruction. All annan behandling, än alt enligt 3o §. Riksdagsordningen till
Jag hade hoppats, säger jag, att Frihm, som intager en så utmärkt plats vid Konungens rådsbord, och som så klart H. IV, 41 642 Den 29 Maj e. m. fattat stats-ekonomiska grundsatser, jemväl vid detta tillfälle icke skulle fruktat att taga steget fullt ut, och jag beklagar att så icke skett. För min del kan jag heller icke inse huru det skulle kunna låta sig göra att genom utförseltullen skydda ungskogen; ty vill jag lalla ungskog, så fäller jag den, äfven om jag icke får föra ut densamma, och nöjer mig med den mindre förtjenst jag lar inom landet. Man talar om att förödelsen är så godt som gifven, om man får föra ut den, emedan den åtgår till pitprops. Men om man besinnar att, enligt sista femårsberättelsen, utgöra endast statens skogar och allmänningar öfver två millioner tunnland, och att det dessutom finnes enskilde skogsegare som ega ända till 500,000 tunnland, så finna vi ju att vår skogstillgång är omätlig, ty vi hafva ju icke en gång råd att uppmäta den. Tror Hrrme då icke att vi med en sådan skogstillgång kunde fylla jordens alla grufvor — ty det behofvet måste vara begränsadt — och ändock hafva mera qvar än vi behöfva ? Jag anhåller om bifall till Utsk:ts Betänk. Hr Dalman: Sedan jag anmälde mig, har R. o. Ad. haft den lyckan att höra Hr Finans-Ministern i ett sakrikt anförande framställa sina åsigter, och för mig återstår således föga att tillägga, utom att till honom framföra min tacksägelse för det sätt, hvarpå han uppfattat denna fråga. Hr von Kraemer har yrkat tullfrihet på dessa artiklar, och yttrat sin förvåning öfver att man med liflig öfvertygelse kan yrka tullfrihet på lefnadsförödenheter och en mängd andra artiklar och likväl icke i denna fråga vilja låta samma princip göra sig gäliande. FinansMinistern har redan i sitt lysande föredrag vederlagt delta inkast, hvadan jag dervid icke behöfver uppehålla mig. Gr. Posse har sagt att, om man äfven sätter exporttull på ungskogen, så kan dock denna tull icke förhindra att densamma nedhugges.
Siden-fabrikationen synes vara i stark aftyning. Åf Kommers-kollegii officiela berättelser om landets fabriker m. m. finner man, att då samtliga sidenfabrikernas tillverkningar år 1856 utgjorde 1,574,364 R:dr R:mt nedgick den år 1857 till 916,392, och år 1858 till 557,555 R:dr, eller t,:del af hvad den var året förut. Häri måste en dålig lagstiftning hafva sm del. År 1854 importerades sidenvaror för ett värde af 480,331, men 2 år sednare för 1,736,502 R:dr, eller en ökad import af nära 1,300,000. Hvad angår sådana artiklar, som tobak, viner, kryddor m. in., böra de betydligt tullbeläggas såsom kassa-artiklar. Lyxen bör beskattas. Med hänseende till tullbeloppet gäller här samma anmärkning, som rörande artikeln siden blifvit uttalad. Kanske vill man invända, att för dessa riket och folket besparade millioner genom diverse fabrikationer vi hafva motsvarande tillgång i förökad råvaru-export och att den med frihandeln afsedda arbetsfördelning blifvit förbisedd? Ingen må framkomma med dylika absurditeter. Är en sådan råvaru-export industri, då bedrifver Eskimåen äfven industri, genom bortbytandet af sina pelsverk. Men hans fattigdom vittnar om arten af den industri han bedrifver. Skulle någon vilja påstå, att detta skydd är mot frihandelns anda; att dessa näringar icke äro naturliga hos oss derföre att vi icke odla bomullsplantan och sockerröret; att en sådan arbetsorganisation och fördelning derföre är oklok, då den icke utan skydd kan uppehållas; så förklarar jag högtidligt det vara ett misstag. Huru hafva väl andra folk annorlunda vunnit öfvertag i bedrifvandet af dessa fabrikationer, då hos dem bomull och sockerrör, m. fl. lika litet odlas, som hos oss? Efter dylika åsigter skulle vi icke komma att förädla andra råvaror än träd, jern och spanmål, en industriel ensidighet, som skulle bestraffa oss med de största olyckor.
Omförmälde betyg upplysa likväl derjemte, att största delen, eller 1643 Tunnland 8 A3— Kappland af ifrågavarande, Haparanda stad tillagde, skogsmark är belägen å den nära tre mil från staden aflägsna Seskarön i skärgården, och den öfriga mindre delen åter emellan Nickala och Seivits byar på ett afstånd af mera än två mil från staden; att å Haparanda stads på Seskarön befintliga utmark skogen längesedan blifvit i det närmaste förstörd dels genom åverkan af Ryske undersåtare, hvilka, intilldess ego-utbytet å Riksgränsen år 1823 hunnit fullbordas, allena innehaft berörde mark, dels genom en sistnämnde år inträffad eldsvåda, och att jemväl den å stadens öfriga utmark varande skog blifvit af angränsande orters invånare i betydlig nion anlitad och medtagen; samt att för öfrigt staden icke eger odlingsmark att upparbetas till åker eller äng, utan består dess utmark allenast af stenbundna trakter, sandhedar, kärr och mossar. I betraktande af de sålunda rceddelte upplysningar, anser Utskottet de förmoner, hvilka genom förrberörde åt Haparanda stad anslagne utmarks begagnande kunna staden tillskyndas, icke vara af sådan betydenhet, att häraf torde böra hemtas giltigt skäl till afslag å den väckta frågan om Hapaniemi boställes upplåtande åt nämnde stad; och då Utskottet af hvad uti förevarande ärende i öfrigt blifvit inom Borgare-Ståndet erinradt icke eller funnit anledning att frånträda sina uti Betänkandet, N:o 82, yttrade åsigter, har Utskottet, enär samma Betänkande blifvit af tvänne Riks-Stånd godkändt, funnit sig böra förnya sin i detta ämne förut gjorda ofvanintagne hemställan. Stockholm den 21 Februari 1845. Reservationer. Af Friherre TV. F. Tersmeden. Af Herr Fr.
Genom Edert utnämnande har Jag äfwen trott Mig uppfylla, utom den enstilta wänstapens, äfwen en allmän tacksamhctspligt emot det Ständ, hwars ledare I ären, och som under loppet af detta Riksmöte i sä hög grad gjort sig till Min synnerliga wälwilja berättigad!. Jag har sett Ridderstapet och Adeln föregä stna Med-Ständer med efterdömen och uppoffringar; Jag har sett allmänt wäl hos dem utestänga alla enstilta afsigter, och dä Jag ät Eder öfwerlcmnar den högsta Ridderliga prydnad en Swenst Konung kan utdela, hoppas Jag, att Ridderstapet och Adeln, som wid alla tillfällen wisat Eder stn aktning och sin tillgifwenhet, äfwen deruti mä igenkänna ett prof af mina tänkesätt för dem.' Jag förblifwer Eder rättwist affectionerade. c K i.. Herr Baron och Landt-Marstalken fortfor härefter: Ädle Herrar af Ridderstapet och Adeln! Jag upvrepar ä nyo det är Edert wärdiga, ädla och kloka handlingssätt som berett mig denna hedersbetygelse. Äfwen derföre skulle jag hos Eder stanna i förbindelse. Jag wet icke huru jag stall uttrycka mina känslor för all den godhet I mig bewisat. När I fästen Edra blickar 406 Dm 7 October. pä den prydnad jag i dag cmottagit, sä weten att den betecknar ett hjerta som' sä. länge det andas är warmt af högaktning och tacksamhet emot Eder. Uppä gjord motion af Friherre-^Mvk-rsköiä, dM5, öfwerenskom Ridderffapet och Adeln att vfwanbcrördcNädiga Hand. Bref, jemte förloppet af hwad sig salunda >n kleno tilldragit, skulle i Protocollet intagas.