Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men den åtskilnad, som är mellan den gröfre och den mindre förbrytaren, torde ej kunna anses vara tillbörligen iakttagen, derest man å dem tillämpar lika beskaffade straff, utan annan olikhet än till tidsmåtten. Till frihetsstraffets väsendtligaste fördelar har man ock räknat att detsamma låter sig användas efter brottens alla modifikationer, såsom roed eller utan arbetstvång, med flera eller färre inskränkningar, med strängare eller lindrigare behandling m. m., utan att dess välgörande verkningar derigenom förfelas; och dessa fördelar synes lagstiftaren ej böra lemna åsido. Om man för den, som i mindre mån brutit, begagnar ett till karaktären lika hardt straff, som för den gröfre missgerningsmannen, måste man jemväl hos båda förutsätta en likstämmighet i afseende på motiverna till deras brottsliga före - 16 Lag-Utskottets Betänkande, N:o SO. tag, den der likväl ej torde kunna antagas. Visserligen ligga dessa motiver, dessa brottets innersta driffjedrar utom mermiskoögats synkrets; men i menniskans bröst är dock nedlagd en känsla, som ej skulle fördraga det gröfre brottets sammanblandning med den ringare förbrytelsen; och denna känsla, en sann uppenbarelse af den eviga rättvisan, mäste finna ett gensvar i lagen, derest den skall blifva aktad, såsom ett uttryck af samma rättvisa. Det är således icke för att genom sjelfva straffet stämpla förbrytaren, som Utskottet anser frihetsstraffet böra på olika sätt modifieras eller annorlunda än genom tidsmåtten lämpas efter brotten, utan på det samma straff må bära prägeln af rättvisa och således i allmänna tänkesättet vinna ett stöd. Det var ock för att motsvara denna fordran på rättvisa, som Lagkommittéen i 1859 års förslag delade frihetsstraffet i två hufvudsakliga arter eller straffarbete och fängelse och föreskref olika sött för verkställighet af senare arten. Denna indelning hade ock ett stöd i närvarande förhållanden. Frihetsstraffet förekommer nemligen i gällande brottmålslagstiftning såsom arbete å fästning, enkelt fängelse i häkte utan arbetstvång och fängelse vid vatten och bröd.
De som äro hågade för krigar-dater skjuta till måls med pilar och kastspjut på en målad, glasögonsprydd professor, som heter » der Recensent ». Återtåget på kvällen är dock det mest groteska. Festyran har alltid gripit några, så att de tagit sig för mycket till bästa af det eldiga vinet. Dessa lämpa sig förträffligt att spela de blesserades roll. En med oxar förspänd vagn står redo för deras räkning, särskildt för detta ändamål anstälda » kirurger » taga dem om hand och alla kohorterna skyldra, när dessa blesserade med en trumslagare i spetsen passera förbi de djupa leden. Om somrarna sprides kolonien åt olika håll. Då blir solen skuggsidan i den italienska tillvaron. Roms gatstenar äro glödheta, de, som satt sig i sinne att stanna arbetsamma kvar i sinä atelierer, göra heroiska ansträngningar för att hålla sig vid vigör i det slappande kvalmet. Modellerna somna, leran torkar i skulptörens hand, där han arbetar i blotta skjortan, med en gördel om magen, svettas och dricker vatten. De, som så kunna, ha skuddat den eviga stadens stoft af sina fötter. Vi träffa dem litet hvarstädes ute på landsbygden — exempelvis vistas sommaren 1846 Stäck och Wahlbom i Frascati, Palm och Troili vid Gensano, Molin och Lundgren i Subiacos omnäjd, Stäck i norra Italien, » Fågeln » i Civita Vecchia. Det kan vara varmt äfven uppe i bergen. En gång är hettan så för-slöande, att Wahlbom daterar en teckning i skizzboken » Tivoli den 374-.de juli ». Men hvilket härligt kringflackande! Egron mår så * bra uppe i sitt paradis, att han finner sig föranlåten att skildra sitt dolce far niente på vers, då han en gång skrifver ett affärsbref till en af kamraterna. Det är föga att undra på, att brefvet ej bär något årtal — tiden stod stilla för brefskrifvaren, somROMERSKA DAGAR PÅ 1 840-TALET.
Ehuru sakrik och intressant denna diskussion än varit, vågar jag dock hemställa till R. o. Ad, huruvida liden ej på sitt sätt förspilles ifall man ingår uti sakdiskussion förr än föredragningssättet är afgjordt? Jag tillåter mig erinra om, att Hr 220 Den 31 Maj f. ra. Gr. o. Landtm, sednast yrkade, att R. o. Ad. först ville besluta om föredragningssättet eller huru delta ärende bör behandlas; hvilket jag äfven anser böra först afgöras, och sedermera kan man gå in uti sjelfva sakdiskussionen. I afseende på föredragningssättet (och det är derom endast, som jag nu vill yttra mig) så hemställer jag att, i fall så af Hrr Skogman, von Hartmansdorff m. fl., är föreslaget till ja-propos. skulle antagas den meningen alt in totum et tantum vidblifva 1S45 års tulltaxa, huruvida ej då andra sidan skulle få till kontrapropos. antagen den meningen, att helt och hållet antaga det förslag som Utsk. framställt. Jag hemställer dock, huruvida vi å någondera sidan skulle blifva rätt belåtna med ett sådant förfaringssätt? Jag tror att de som företrädesvis önska bibehållandet af 1845 års taxa, skulle vara likaså litet belåtna med att ej deruti få göra någon förändring, som den andra sidan. Jemväl föreställer jag mig, att om någon ledamot ej vill gå in härpå, det slår honom fritt att följa betänk, punktvis. Emedlertid blifver det väl, ur hvilken synpunkt man än må se saken, vigtigt att först få bestämdt huru man skall behandla detta ärende; och jag hemställer derföre ännu en gång, om man ej kan dermed förfara på sätt jag tagit mig friheten föreslå, nemi. att livar och en först uppgifver hvilka artiklar, han vill hafva särskildt dragna under öfverläggning och att man sedermera må antingen vidblifva 1845 års taxa eller 1848 års förslag för alla de öfriga artiklarna. Skulle delta ej kunna ske, så nödgas jag för min del yrka, att R. o. Ad. ville följa den föredragning detta betänk, föranleder punktvis. Hr von Troil, Emil:
353 terings proposition i detta ämne, dervid fästa' ett •v ilkor, sorn ej under Utskottets eller Respective RiksStiinderis öfverläggningar blifvit med det foreslagne systemet sammanstäldt och till dess grunder och verkningar afsell, utan har Utskottet således, likväl med förbehåll, att om Hedervärda Ronde-St:1ndc-ts framställning , om en efter behål. len inkomst utgående Bevillning, vinner bifall, få sig öfver denna föreslagna säkerhet för den bestämda summans utbekommande , särskildt utlåta, nu endast vördsamligen föreslå en så lydande Proposition: Viro. Den som bifaller att hela den 4 Art. må försvinna och deremot en § i 2 Art. inflyta af innehåll r att den fyllnadsafgift, sorn tillförene särskildt utgått såsom DandtTulIs-ersättning , kominer äfven hädanefter med vissa procent på hvar. je full Riksdaler och i lika förhållande för ett mindre belopp att beräknas och utgöras för all Bevillning, som erlägges efter 2 Artikeln, dock med de i förenämnde 4 Artikel medgifne undantag, voterar Ja; den det ej vill , Nej ; vinner Nej: kommer Fyllnads-afgiften eller den beskattning som tillförene särskildt utgått såsom LandtTulls* er. sättning alt hädanefter upphöra. 6:0 Till Riksens Högiofl. Ständers pröfning har Utskottet i dess afgifne utlåtande hemställt: huruvida icke en Bevillnings-afgift för bruket och nyttjandet af vissa öfverflödsvaror må utgå, Utskottet likväl förbehållet, att sedan Bevillnings. Bihang till Riks. St* Brot. 1823. 5:f« Sami. 2 j. 354 Bevillning! -XJtslottets Bettini anden. Summan blifvit af Riksens Högloft. Ständer fast" stäld, få inkomma med förslag rörande det sätt och tili hvilket belopp samma afgift må utgöras. Denna framställning har blifvit bifallen af HögJofl.
Men i wara moderna Stater kan en sadan Corps blott earacteriseras, ej uppsökas. I Swerige är deri omöjlig att nu sammansätta. Wi atcrkomme derföre här titt den förut yttrade meningen, att allt hwad man kan försöka är cn approximation. Såsom sädant ma följande röresläs: !0. Det första och hnfwudsakligaste afstcget ifrån princip är, att Ofra Husets Ledamöter mäste wäljas *). Som de nödwändigt skutte b linva sämre, om man utsökte oombytliga Magnater, mäste man medgifwa deras wälfande, men derwid göra sadana wilkor, att de mätte komma att handla efter den äsystade principen. Desia wilkor synas mig böra wara: Alder. Jag önskade att ingen finge wäljas till Ledamot af Oswerhuset, som ej fyllt ätt är. Lefnadssätt. Under denna rubrik kunde mänga wilkor innefattas. Wigtigt wore kanske, art en sädan person borde äga fast landegendom. Wigtigt wore, att han borde wara, eller hasina warit, gist. Wigtigt wore, att han warit, men ej mera wore, i Statens tjenst. Wigtige kunde wara kända och erkända kunskaper. Desia och flera wilkor under denna rubrik böra noga *) Enda medlet att bestämma personer, som utan wal kunde blifwa Oswerhus-Ledamöter, wore efter Embeten, såsom Presidenter i wiha Collegier, Biskopar, Landshösdingar m. m. Saken bör dock noga betänkas, och i den mou man bestämmer missa Embetsman dertill, bör antalet af de walda, och dem som Konungen nämner, modifieras. Aswen mä man akta sig att derigenom sanctionera fjelswa Embeten», hwilka kanske under en annan tid borde helt och hältet afskaffas. Bilaga till Mem. N:o 30. 007 öfwerwägas, innan någon ting deröfwer bestämmes. Förmögenhet.
Blombladen hvirfla, som fattade af en orkan; några falla ned på den mjuka turkiska mattan, andra på den plyschbeklädda hvilstolen, öfver hvilken familjens vapen prunkar, och en liten ros lägger sig till hvila i askkoppen på det eleganta rökbordet bredvid en halfrökt cigarett. Salongen är åter tom. En betjent kommer in och ser sig försigtigt omkring. Hans uttryckslösa ansigte med de orörliga musklerna och de glasartade ögonen omgestaltas plötsligt. Och purpradt af vrede, elakt och simpelt antar det ett uttryck af vildt raseri. » Ja, vänta mig! Eländiga blommor, som förpesta hela huset! » De obarmhertiga fötterna krossa utan försköning blommor och blad, men på ett oväntadt buller i angränsande rum bildar sig åter drag för drag den ogenomträngliga, lögnaktiga masken med de glasartade ögonen i, och den nyss af vrede skälfvande rösten uttalar utan en darrning ett vörnadsfullt: » Hvad har herr markisen att befalla? » Mademoiselle har trädt in, blek, tafatt och obetydlig, en liten tarfiig varelse, af hvilken man blott begär, att hon skall vara en maskin. » Ack, de vackra, de kära blommorna! V i hade sådana hemma. Ah mon Dieu! » Och stora tårar falla på de skrynklade bladen, och dessa dricka begärligt dessa tårar, som inviga dem i sorgens hemlighet. Salongen står åter tom och för en god stund denna gång. Solen silar sig in genom de japanesiska persiennernas spjelor och upplyser allt med sitt färgrika ljus. Kosorna, som ännu äro qvar i vasen, sträcka på sig darrande och förskräckta i och luta sina nyfikna små ansigten tätt tillsammans, hviskande: » Menniskornas lif är mycket sorgligare än vårt. D e lefva längre — men endast för att lida. » ' dyrbara fajansvasen höja de praktfulla rosorna sina grenar och skott, hvilka falla smäktande till baka, smekande piedestalenss mäckra elegans.
St:r bifalla, i fråga om anslag dels för inrättande af mejeri-skolor, dels ock för särskilda »undervisare i boskapsskötseln», anser jag under sådane förhållanden ofvanmälda tillägg mindre behöfligt, och afstår således från mitt i della afs. uti motionen framställda yrkande. IIr Akerman, Fredr.: Jag är för min del StatsUtsk. tack skyldig derföre, att det beviljat ett högre anslag, än som hittills utgått; men jag kan likväl icke neka, det jag tror, att ändamålet icke vinne?, så vida icke anslaget förhöjes utöfver hvad StatsUtsk. tillstyrkt. Under sisth års sommar hade jag tillfälle att inspektera större delen af Landtbruksskolorna inom Riket. Jag fann dervid att på de ställen, der enskilda personer gjort upoffringar i och för dessa skolor, der kunde de upfyila sin bestämmelse; men på många orter ansågo sig länets innevånare hafva gjort nog, då de inköpt egendom och uplåtit, densamma åt skolan. Då nu priserna under sednare tider ökats och egendomarne icke gifva mer än 5 proc., så är det lätt att finna, det föreståndarne måste se sig om efter biträde för godt pris. På sådana vilkor kunna dock icke dylika biträden, som äro fullt skickliga, erhållas, och det torde således vara klart, att ändamålet icke kan vinnas, utan upoffringar antingen från de enskilda läns-innevånarne eller från Statens sida. På grund häraf hade jag önskat, att anslaget blifvit bestämdt till 2,000 Rdr för hvarje skola, och får fördenskull förena mig med den siste värde talaren. Hr Prytz, Lars Adolf: Erfarenheten har redan visat, att Landtbruksskolor, der de finnas inrättade, gjort verklig nytta, äfven om de af enskilda bolag blifvit bildade. Så är förhållandet inom Gefleborgs lån, der en lägre Landtbruksskola blifvit inrättad af ett aktie-bolag, och fått sig ett af de bestämda statsanslagen anvisadt. Hushållningssällskapet har äfvenledes bidragit med en betydlig del i aktierna, och bolaget har sökt befrämja ändamålet med anslaget.
Denna idée är af den vidt omfattande beskaffenhet, att den icke kan lösligen framställas genom en enskild motionär. Denna blygsamhet hos Prof. Carlsson berömmer jag, och anser den just vara på rätta stället, i det han hänskjuter saken till K. M., i den förmodan naturligtvis, att K. M. låter undersöka frågan af en dertill nedsatt komité. Dessutom må jag erinra, att den af motionären begärde summa är approximativt beräknad för 2:ne seminarier, nemi. eli i södra och ett i medlersta Sverige, och då K. M., sedan Komitén afgifvit sitt Betänk., icke lärer underlåta att höra vederbörande, hvarigenom frågan blir fullständigt utredd, synes mig att man utan fara kan bifalla de ifrågavande 10,000 R:dr, hvilka skola användas icke till landlbruks-inslitut för att upfostra rättare och trädgårdsmästare och icke heller till ridskolor för att der dressera hästar, utan till seminarier, för att erhålla personer, de der kunna dressera landets ungdom. Vid sådant förhållande hoppas jag, att 11. o. Ad. besinnar sig, inan II. o. Ad. förkastar en sak, hvilken för hvarje djupt tänkande menniska är af mera vigt, än som man vid första påseendet kan finna. Hr von Troil: Jag har begärt ordet för att bestrida en här framkastad sats, nemi. att en af ett Stånd beslutad återremiss ovilkorligen skall innebära, alt samma Stånd, vid frågans förnyade handläggning, skall fatta beslut i det syfte återremissen innehåller. Jag tror att, då en fråga från Utsk. inkommer till R. St:r, kan vid frågans första behandling sådan uplysning vinnas, på grund hvaraf man önskar, att Utsk. mätte taga saken i förnyadt öfvervägande, och först efter denna Utsk:s förnyade pröfning fatta de olika Stånden hufvudsakligt beslut i ämnet, och återremissen kan således på intet sätt binda det eller de Stånd, som beslutat densamma.
Vid hvarje fältmanöver var »Skälen» en stående kund på trossen, och slutligen uppfann han den metod, som han sedermera alltid praktiserade: att rapportera sig sjuk redan vid marschens början. Då gick det alltid en böljning af munterhet genom lederna, när — långt innan man tillryggalagt den första kvartsmilen — nyheten kom, att »Skälen» gått på trossen. Där satt han under hela marschen, drickande konjak och sodavatten, torkande sin panna, från hvilken svettdropparne pärlade lika ymnigt som om han marscherat i spetsen för kompaniet. Om lifvet »i fält» således icke var af angenämaste slag för den arma »Skälen», så var lifvet »hemma på roten», som han sade, i ännu mindre grad angenämt. Han hade, strax efter det han blifvit officer, låtit förleda sig till ett mycket obetänksamt steg, i det han ingått äktenskap med sin dåvarande kompanichefs syster, en bedagad, spetsnäst adelsjungfru, som medförde i boet ett gallsjukt lynne, och som kanske just i kraft af denna sin hemgift tog sig för att se ned på sin herre och man. Detta giftermål, som från början var planeradt som ett skämt — alldeles som växeltransaktionerna — blef för den stackars »Skälen» till ett ännu bittrare allvar. Men kanske hade det i alla fall skänkt honom en eller annan stund af glädje, ty — »mot förmodan», sade kamraterna skrattande — äktenskapet blef välsignadt först med en son och sex år därefter med en dotter. Sonen, Casimir, artade sig från barnaåren som en äkta Du Camp. Han hade släktens traditionella »dåliga läshufvud», och det hade icke slösats mycket arbete på dess utbildning. De kunskapsfrön, som en energisk informator trott sig kunna bibringa den unge Casimir, buro ringa frukt, och när en guvernant, mamsell Andersson, försökte fullfölja sin manlige företrädares verk, blef resultatet icke stort bättre. Casimirs syster, Gerda, upphann utan svårighet sin broder på läxornas vädjobana, och sedan dess vandrade de båda långsamt framåt, hand i hand.
Nå det var då förväl, suckade dervid säkert mången finkänslig läsarinna, som förut kanske ofta nog med blossande kinder nödgats lägga från sig och låsa undan hr Wirséns publikationer, knapt troende sina ögon att märket inunder artikeln sammanfaller med den ädle skald, hvars sköna dikter äro henne en vederqvickelse efter dagens tunga och hetta. I en tidning som Posttidningen ville man dessutomfinna ett något finare och elegantare språk, i tidn. Vårt Land ett något kristmildare, manligt troskrafligare språk hos den som har att behandla så komplicerade och delikata föremål som menskoandens yttringar på skilda literära falt *. Skilda ha falten alltid varit, skola så alltid förblifva, det lönar ej mödan förneka detta och änpu mindre deröfver svårligen vredgas. Mycket är sjukt på det andliga området. Men början till helbregdagörelse är omöjlig då den sjuke icke kommit till insigt om sin fara. Icke påskyndar man denna insigt genom att skrämma den sjuke fcr eller i osympatiska farger utmåla den ende läkare, från hvilken bot kan komma. Ej heller påskyndas tillfrisknandet genom att den sjuke ideligen förehålles huru gruflig hans sjukdom är, hur afskyvärda dess följder och yttringar m. m. Den ändring af viljan, som är summum desideratum i denna fråga, framkallas icke på det rätta sättet genom fruktan för det som är, utan genom längtan efter det som kan bli. Det offentliga ordets bärare i hit hörande frågor kunna för egeu del varnas för fariseiskt sinne. Sorgligt för dem sjelfva och afkylande för de unga, som de skulle draga till sig! Må de framför allt akta sig för allt formväsen!
Dahm: ”Det förslag till förändring af 21 § Riksdags-Ordningen, som inom Konstitutions-Utskottet blifvit af mig framlagdt och haft ifrågavarande framställning till följd, åsyftade att uppdraga en skarp gräns emellan domstolarnas och Ståndens pröfningsrätt rörande anmärkningar gjorda mot riksdagsmans kompetens och derigenom förekomma alla konflikter mellan dessa hvar för sig sjelfständiga makter inom samhället. Jag utgick dervid från den grundsats, att alla anmärkningar, som kunde förekomma emot riksdagsmans val och behörighet, innan han erhållit fullmagt, skulle tillhöra domstols pröfning, men att de, som derefter skedde och som icke redan blifvit afgjorde, viii mätte kunna för nödiga upplysningars in•hemtande till domstol förvisas, men endast i vederbörligt Riks-Stånd afgöras. Sorn Utskottet likväl endast antagit de delar af förslaget, som åsyftade att begränsa Ståndens rätt, men förkastat dem, som innehöllo en begränsning för domstolarne, och dä således den åsyftade förbättringen af Grundlagen alldeles förfelats, sä får jag härigenom nedlägga min reservation mot den förändring af 2i 8 Kiksdags-Ordningen, som Konstitutions-Utskottet föreslagit.” af Herr F. A. Rinman: ”Att samma pröfningsrätt, som tillhör Borgare-Ståndet i afseende pä ledamöter, mot hvilka anmärkning kan göras till följd af 14 § Riksdagsordningen, bör tillkomma Presteoch Bonde-Stånden, enligt 13 och 15 §§., anser jag i sin ordning och har derföre intet att erinra mot första punkten af ifrågavarande förslag. Mot sednare delen af detsamma, eller att inskränka ett Stånds pröfningsrätt af dess ledamöters behörighet, måste jag deremot reservera mig. För den, som lika med mig hyser den öfvertygelsen, att ett Stånds rätt att pröfva dess ledamöters behörighet är och måste vara alldeles oberoende af förutgängna tvister om olagligheter vid valet, bör det, efter de temligen skarpa anfall hvarföre denna mening varit utsatt, vara tillfredsställande att finna, att de. som hysa en motsatt åsigt, nu åtminstone medgifva, att en grundlags-förändring behöfs, om deras åsigt skall för framtiden blifva obestridligt gällande.
Ännu återstående odlingslån, hvilka blifvit ifrån Banken utgifne, under de vilkor> som för dylika lån varit gällande, före tillämpuingen af de Banco-Ut&hottets Memorial iVro i33. i3 förändrade grunder, Rikets Ständer viel sisth Riksdag för Bankens utlåning i denna väg bestämt, skola i förut stadgad ordning liqvideras. 20:0 Mom. i. Odlingslån komma än ytterligare att från Banken utgifva* under den förändrade benämningen af skiftesoch odlingslån; och förbi i fver circulations-snmman för dessa lån, såsom vid sista Riksdag bestämdes, 3oo,ooo R:dr Banco. Capital-afbetalningarne få årligen användas såsom lån till hjelp och understöd, dels åt personer, hvilka, till följd af äldre Skiftes-Förfatlningar efter år i8a3, gjort, eller på'grund af sedermera gällande Skiftes-Stadgar nödgats och än vidare nödsakas göra utflyttningar från byar och hemman, samt i förening dermed inrätta nya bostäder; dels ock åt hemmansegare, hvilka, ehuru qvarboende, vid skiften fått emottaga ouppodlad mark i stället för odlad jord, dock med iakttagande, att, af 2:ne eller flere lånsökande, den som nödgats utflytta bar rätt lill låns erhållande före den, som fått bo qvar. Hvad af låne-tillgångarne möjligen kan under ett år lemnäs obegagnadt, må till det följande året reserveras. I afseende på betalningsvilkoren och Bankens säkerhet för dessa lån, iakltages, enligt 3:dje Art. §§. 11—14 i Kongl. Maj:ls Nådiga Kungörelse af den i3 Maji i83o, följande: a) 2 procents årlig ränta, beräknad från den dag utassignering i Banken skett, skall för dessa lån erläggas.
Ad. bifaller denna punkt, har den derigenom \ lagt ett veto i frågan, som måste häfvas, inan de öfriga två kunna fatta ett afgörande beslut. Hå återremiss blifvit begärd, tror jag, att R. o. Ad. tillfredsställt alla grannlagenhetens fordringar, som här kunna komma ifråga; men jag skulle tro, att när öfriga Stånden äro skyldiga att yttra sig öfver förekommande frågor, man bör åsidosätta alla konsiderationer, och att då det är fråga om ett serskildt Stånds intresse, det är R. o. Ad:s skyldighet att uttala sin tanke i denna fråga; och jag skulle finna det högst besynnerligt, om R. o. Ad., af en missförstådd grannlagenhet, skulle uttrycka den åsigten, att man i denna fråga bör handla tvärt emot ( rättvisans fordringar, derföre att frågan rör Ståndets enskilda intresse. Jag förnyar min anhållan om återremiss, och instärjamer med Hr Cederschiöld deruti, att Utsk. icke anfört något skäl för sitt afstyrkande. \ Gr. af Ugglas: 1 afseende på det mystiska i Ulsk:s Betänk., ^ hvarom man här talat, må det tillåtas mig den erinran, att mystiken torde vara någorlunda genomskinlig, nemi. att Utsk:s åsigt varit att enahanda bevillning som förut bör utgå. Uti afdelningen inom Utsk. hade man tillstyrkt icke bifall till Hr Schwans mo! tion, utan något, som jag anser vida bättre, nemi. att bevillning af alla löner skulle utgå med en proc., hvarigenom den ojemnhet rättades, som, enl. den progressiva tariffen, nu förefinnes.