Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För redovisningen af de statsverkets medel, som genom tullförvaltningen uppbäras, torde endast den grund vara fullt giltig, som erbjudes af deras olika egenskap antingen af bevillningsmedel, hvilka utgå efter tullförfattningarna, eller af intägter, som för denna skattetitel äro främmande och hvilka debiteras efter gällande stadganden om lotsoch båkinrättningeu i riket. I öfverensstämmelse härmed äro ock statsverkets medel hos Tullverket bokförda endast under två hufvudtitlar, nemligen: tullmedel samt fyroch båkmedel', och då »lastpenningarne,» hvilka utgöra en afgift för fartyg, som undergå tullbehandling, äro till beloppen bestämda uti de till tulltaxan hörande underrättelser samt sa ina allt sammanhang med den jemväl för fartygen utgående »fyroch båkafgiften,» hvilken uppbäres vid tullkamrarne och till generalkassan remitteras, hvarefter behållna beloppet levereras af Tullverkets styrelse utan 'annat afdrag, än viss för uppbörden medgif en provision, måste häraf obestridligen framgå, såväl att de under benämning lastpenningar inflytande skeppsumgälder icke tillhöra sistnämnde slags afgifter, utan till sia natur äro tullmedel, som ock att, — enär denna deras egenskap i Tullverkets hand icke lärer af den omständigheten att, efter öfverlemnandet från Statskontoret till Förvaltningen af sjöärendena, de må blifva till fyrinrättningarnes underhåll använda, kunna förändras mera, än den primitiva egenskapen af alla öfriga tullmedel skulle kunr a lida någon förändring eller titeln för deras debitering och redovisande blifva beroende derutaf, att de, efter levereringen till statsverket, varda till fyllandet af hvarjehanda andra statsbehof disponerade, — det ifrågavarande särskilda anslaget till Förvaltningen af sjöärendena jemväl fortfarande bör såsom tullmedel i räken - skapen upptagas; och förmodar General-tullstyrelsen derföre, att Statsrevisorerna framställning i denna del ej kan till någon vidare åtgärd föranleda. General-tullstyrelsen framhärdar med djupaste vördnad, trohet och nit, Stormäktigste, Allernådigste Konung!
Jag anhåller» att till Ridderskapet och Adeln måtte framställas följande proposition: ”Bifaller Rid”derskapet och Adeln, att MedStånden underrättas om det af Kongl. Majit i Dess ”Nådiga skrifvelse till Ridderskapet och A”deln af den 8 i denna månad gjorde förklarande, att Kongl. Maj.t anser sig kun”11a styckevis antaga ett framställdt lag”förslag, och följagteligen, utan den pro”ponerande StatsMagtens vidare börande, ”en sålunda stympad lag utfärda; samt att ”de inbjudas, att öfverlemna denna del af ”den Nådiga skrifvelsen, såsom lika nära ”rörande alla fyra RiksStåndens lagstift”ningsmagt, åt ConstitutionsUtskottets utlåtande?” Herr Tham, Wolrath: Jag får till Herr Grefven och LandtMarskalken hemställa , huruvida icke den proposition, som Herr Cederschjöld nu yrkat måtte framställas, strider så väl emot RegeringsFormen, som emot det beslut, hvilket i dag, genom Ridderskapet och Adelns pluralitet, blifvit fat - Deri iS No vem Ler e. m. qadt. Denna fråga anser jag nu mera icke lunna komma till CönstitutionsUtskottet, och jag förmodar ej eiler, alt vi deröfver behöfva höra våra MedStänder. Jag är öfvertyga'! alt Ridderskapet och Adeln kan försvara de rättigheter, de hafva, och att de, aldraminst emot den Regering vi nu öga , behöfva påkalla MedStåndens bistånd. Jag förnyar blott den anhållan jag förut i dag gjort, alt RiddarhusUtskottet måtte anmodas författa en ny Riddarhusordning, och att den må till Konungens sa neli o 11 öfr verlemnas, sedan den af Ridderskapet och Adeln blifvit vederbörligen antagen.
Det är ett nytt slags skol-mekanism med en hel mängd af små drifhjul och många utvexlingar, med thy åtföljande förvecklingar och hinder, men som allsicke behöfdes, om de båda kunskaps-arterna i stället finge helt naturligt, enkelt och organiskt utbilda sig hvar för sig och af hvarandra oberoende. Också, der så tillgår, bevisar redan erfarenheten tillfyllest, att der stiger, å hvardera linien, tiilvexlen i kunskaper betydligt högre, än der båda liniernas studier likasom vefva sig och slingra sig om hvarandra. Och blefve Apologisl-skolan, för dess fullt sjelfständiga uppstigande till real-studiernas möjligen högsta kulminering, ställd i förbindelse med ett dertill ämnadt polytekniskt institut, så vore väl sådant det bästa och det önskligaste, eller borde väl tills vidare äfvenledes vid Universitetet inom den philosophiska fakulteten en skillnad göras de båda, jemväl der blandade, skolorna emellan, så att äfven der funnes en särskild realistisk magistergrad och en särskild humanistisk. 2. Apologist-skolans förening med Lärdoms-skolan har vidare, i följd af samma berörda orsaker, medfört och måst medföra behofvet af den s. k. amhulatoriska liirooch läse-methodeti, eller, i stället för det förra slutna klass-systemet, de s. k. öppna klasser med ämnes-läsning för både lärare och lärjungar, samt fria flyttningar. Och sådant synes mig innebära någonting naturvidrigt, som i moraliskt afseende måste verka till mehn för skolungdomens sedliga uppfostran. Man tvckes nemligen lägga för mycken vigt på tidig mångkunnighet, eller förgäta, att skolungdomen ännu mera hehöfver uppfostran, särdeles under de fem, sex första skol-åren, och att för sådant ändamål ett palernelt förhållande emellan läraren och hans lärjungar hör vara det rådande, — ett förhållande, , som ock emellan gossen och hans enda lärare naturligen uppkommer inom den slutna klassen, men icke kan uppkomma, der lärjungen i de öppna klasserna är delad emellan många lärare, och der äfven, å sin sida, lärarne äro för mycket delade emellan alla klassernas eller samtliga skolans alla lärjungar.
I samma stund återigen som lärjungen har frihet att frånskilja läroämnen som utgöra grunden för uppfostran och för skolans system, så kan ej skolan verka i fullkomligt fri riktning, ej uppfylla ett gifvet mål. Alt något stort med sådana föreskrifter kan till vägabringas, det vågar jag betvifla. För det första ligger i hvad som åsyftas icke något stort; men om så äfven vore, om samhällets verkliga väl dermed skulle befrämjas, så är del åtminstone ej tänkbart att det later sig göra så skyndsamt som StalsUtsk. tycks önska. Jag vågar påstå det på de skäl, som äro anförda af chefen för ecclesiaslikärcnden. På samma gång som K. M. föreslagit R. St. att blott lemna 30,000 r:dr om året, så har Han ju också sagdt, att mera ej kan de första åren användas till beredande af en öfvergång. Det nya systemets antagande förut sätter nemi. att man skall hafva verktyg att verkställa det med; men några sådana hafva vi icke. Visserligen har här i Stockholm under 20 år en skola uti den ifrågavar. riktningen verkat med mycken framgång, men det har naturligtvis omöjligen kunnat åstadkomma någon ökad kunskap i allmänhet om denna skola, än mindre bibringa någon skicklighet i sådan väg hos en större mängd lärare. Vid sista revision framställdes den önskan, att man skulle partiel! försöka den föreslagna föreningen af de båda skolorna till 2me iinier, der lärare och ephorus gemensamt det önskade, men ephorerne äro, som bekant är, ej myckel benägna för Deri 6 Maj e m. 419 »lenna metod, och skollärarne helvida äfven dess fördelar. Försök har derför endast i ett stift blifvit gjordt och det är verksläldl af en ephorus, som är mycket lifvad för denna förändring; men delta försök har slagit så illa ut, att den nya elementarskolan ej vill erkänna Carlstads nya skola såsom gående i bredd med sig. Den bar likväl haft flera förmåner, som beviljades på samma gång man ville öfvergå till den nya metoden. Den fick till ledning en lärare som är uppfostrad vid den nya elementar-skolan, och som i denna stund der besörjer en lärareplats och batt tillbragte ett år i Cai Istad i detta ändamål.
Vill någon före för fallotiden i liqvid emottaga en sådan räntecoupon, så må den couperas: den kan aldrig få tvungen cours såsom mynt. w Tredje Afdelningen. lista Frågan: Skola FilialDisconter in rättas eller ej: huru stora creditiver skola desea erhålla? 104 Ben 7 April f m '. Svar. Denna fråga, ar alldeles underordf»ad ds hufvudsak'iga cfestäqirnngarne för Financereleringeo. Såsom princip antar jag, att ail utlånings;örelse bör skiljss från Statens, medverkan; ehuru detta icke kan ske förr äp a framtiden; och i följd deraf antar jag äfven, att FiiialDisconter för Statens räkning icke böra jorättas. Deremot skulle jag tro, att så längp Discontrörelsen drifves, såsom för närvarande för Banken, kunde utgreningar för en formare expedition, gerna etableras i de, Landsorter, sorn, uti en större activ rörelse, deraf hämtade ett nyttigt biträde; men desse böra ingalunda kunna till fondens förökande upptaga enskildtas penningar; men i allsin disposition vara underlydande den generella Discontförvaltningen. Stdra Frågan: Skall BancoDiscontens creJ ditiv okas, minskas elier förblifva lika? Svar: Hvad en riktigt -ställd Discont lå-r. nerörelse fordrar, må gerna utlånas, utan inskränkning till belopp, så långt Banken hax Fonder att utlåna. S^dje Frågan: Skall Lånerättigheten i Bana coDisconten för enskild man, ^bestämmas till .samma maximibelopp som nu eller ej? Svar-. Efter min tanke bör någon sida,» lemit icke finnas: Den 7 fApril j. ni, 4;de Frågan: Få säkre invisningar och V^hiQr lelknas i Disconten eller ej? Svart, ja. 4 \de Afdelningen: usta Frågan: Hvilka medel föreslås till befordrande af den enskilte Creditrörelsen: PrivatBanker? Assignationsrättighet? eller p§ Actier ställde Disconter? * Saar:
Att ej blott ät nämnde personer, sedan de hunnit ordna och utgifva oinförmälda beskrifning, utan ock at några ytterligare sakkunniga och vetenskapligt bildade män, uppdrages, att, i egenskap af kommitté, författa en fullständig och detaljerad undersökning och utredning'. a) om den rätta skilnaden mellan Statens och kommunens funktioner, samt yttrande, huruvida, jemväl med afseende å de nya kommunalförfattningarna, Svenska kommunerna erhållit, hvad deni i sådant afseende rätteligen tillhörer, och huruvida Kronans embetsman böra i städerna öfvertaga icke blott domaremagtens utöfning, utan ock exsekutioner och kronouppbörd; b) huruvida särskilda domstolar för stad och land numera i Sverige erfordras, eller om, sedan skiljaktigheterna mellan landsoch stads-rätt försvunnit, och städerna i allt underordnats den allmänna lagstiftningen, jurisdiktionerne böra arronderas utan afseende ä stad elier land, samt underdomstolarne blifva krets-rätter ungefär så, sorn i Preussiska monarkien skedde genom Kongl. Förordningen den 2:dra Januari 184U; c) huruvida och hvarföre, i fall särskilda domstolar för landet erfordras, desse böra vara organiserade olika med dem i staden, och om de böra bestå af en eller flera litterärt bildade jurister: d) huruvida ordföranden i under-rätt på landet, i fall den bör vara organiserad annorlunda än stadsdomstol, framdeles såsom hittills bör vara envåldsherre öfver både ransakning, protokoller och beslut, med rättighet att sjelf, utan appell, vitsorda sina anteckningars rigtighet, då den ifrågasattes eller bestrides; eller ock om i hvarje rätt bör finnas åtminstone en sjelfständig protokollsförande, mot hvilken anmärkningar rörande protokollet kunna rigtas, för att af domaren pröfvas; e) huruvida Högsta
R:dr — 00. för hvarje fulla 100 R:dr, hvarmed behållningen stiger öfver 40,000 t. o. m. 50.000 Rdr .• . — 70. för hvarje fulla 100 R:dr, hvarmed behållningen stiger öfver 50,000 t. o. m. 60.000 R:dr ! — 80. för hvarje fulla 100 R:dr, hvarmed behållningen stiger öfver 00,000 t. o. rn. 80.000 R:dr — 90. samt för hvarje fulla 100 R:dr, hvarmed behållningen stiger öfver 80,000 R:dr 1: — Då denna gradation af karle-afgiften är lämpad efter motsvarande stadgande i nu gällande förordning, men med den skillnad, att afgiften, nu bestämd för bouppteckning af från och med 50 R:dr B:ko behållning, ansetts icke böra utgå lör mindre behållen summa än 100 R:dr och att högsta afgiften, en för hundra, icke vidtager förr än BeviUningsUtskottets Betänkande N:o 8. 9 än behållningen stiger olver 80,000 R:dr, i stället för 75,000 R:dr, såsom nu är stadgadt, får Utskottet hemställa om bifall lill Kongl. Majlis förslag, likväl med den mindre förändring af första sifferklassen, som öfvérensstäinmer med hvad här förut, angående grunderna för tarifers uppställning, blifvit anlördt, på sätt hilagde transsumt närmare utvisar. I enlighet med Utskottets åsigt, alt i de tarifer, der minsta graden är 50 Il:dr B:ko, motsvarande 75 R:dr Runt, denna grad måtte ökas till jemna 100 R:dr Ruut, föreslår Utskottet, att resolutioner å donationer först då förses med stämpladt papper, efter sex (ör hundradet, när gåfvan i värde eller penningar går öfver 100 Ridr. Kongl.
Af denna §, sådan den lyder i K. M:s Propos, har Utsk:t uteslutit hela sednare delen, Den 11 Jnli e. m. 415 så lydande: »varde dock, med afseende såväl på dennes större eller mindre förmåga att sin handlings skadlighet inse, som på de tillgångar han eger till skadeståndets gäldande, beloppet deraf jemkadt, efter ty som skäligt pröfvas.» För min del kan jag icke finna annat än att dessa restriktioner äro ganska tjenliga, alldenstund det icke lär kunna nekas, att när fråga är om skadestånd af en person för gerningar, för hvilka han är strafflös, hänsyn hör tagas till gerningsmannens själsutveckling och sinnestillstånd. På detta skäl anhåller jag att R. o. Ad., med afslag å Utsk:ts framställning, måtte i denna del bifalla det K. Förslaget. • Hr Carleson: Utsk:ts förslag i den nu föredragna §m innefattar en motsägelse emot en eljest allmänt erkänd rättssats, att den skada, som drabbar någon genom olycka, drabbar den som lider olyckan. Den som lidit någon skada genom brott af en person, som icke är tillräknelig för sina gerningar, är, såvidt jag kan finna, icke att anse annorlunda, än som om han lidit denna skada genom någon olycka. Efter rena rättsgrunder borde denna skada således drabba honom sjelf, men då det kunde synas att den stränga rätten i detta afseende vore obillig, innefattar den K. Proposm en lämplig medelväg Att deremot vilja gå så långt som Utsk:t föreslagit, skulle vara att h. o. h. åsidosätta rättvisan, hvarföre jag anhåller att R. o. Ad., med afslag å Utsk:ts förslag i denna del, måtte bifalla den K. Propos:n. Gr. Sparre: Afgörandet af denna fråga beror, på sätt den siste värde talaren yttrade, af hvilkendera som skall lida olyckan, ty man måste antaga att en olycka inträffat, då man säger, att den som begått gerningen icke varit tillräknelig. 1 den K.
Jag skulle således tro och det icke utan grund, att det arrendebelopp, sorn för ängen blifvit bestämdt, borde dubbleras, så att t. ex. då ängen har ansetts böra gifva 1 Lisp. smör i arrende, 6å borde i och för tångtägte» erläggas 1 Lisp. eller tillsammans 2 Lisp., som svarar emot 4 tunneland uppskattad äng, eller en tunna korn. 5 Uppskattade tunneland äng kunna gödsla omkring ett upp kattadt tunneland åker och vanligen hafva de icke mera åker i bruk, äa att £:del af all åker om året kan gödslas. 686 Den 24 Februarii, §• 23- £<rSandoch Märgeltägier kallas såda^ na iiålor eller lager, hvilka icke utsträcka sig; i stora rymder, utan anses såsom en härlighet9 att begagna till väglagningsoch gödningsämne ; samt Fabrikater, såsom för Tegelbruk och Pottmakare Scc. och böra blott i de s;ne sednare fallen såsom beskattade komma i fråga på följande sätt ; Enligt 12 §. tillhör MärgettägUn egenteligen io:de graden och 13 Leran 6:te graden samt 14 §. Sanden 2:dra graden, och varierade emellan graderne i mohn elter som der är till.- satts af andra jordpartiklar till bättre ellef sämre grad jord. Sedan salunda graden är funnen, sökes dess geometriska innehåll för hvarje io:de tums djup fördubblas och trippleras å uppskattade rymden.
Reformationen uphätde skilnaden mellan prester och »lekman och högkyrkan i församlingen, samt förkunnade enl. Bibelns »egna ord det allmänna prestadömet. Nu deremot vill man tvinga »äfven den protestantiska kyrkan derhän, att kyrkoherden skall stå »såsom en medlare emellan Gud och menniskorna; icke den himmel»ske Fadren, utan presten, en syndig menniska likasom andra, skall »förlåta eller icke förlåta våra synder.» Samme författare säger på ett annat ställe: »I Christi lära äro »de eviga sanningarna om menniskans sedliga natur och Guds vä»sende, om vårt förhållande till honom uttalade; protestantismen är »grundad på ett sjelfständigt tillegnande deraf, icke på bekännandet »af dogmatiska formler. I den fria forskningen, bunden af ingen »auktoritet af menskliga satser; i theologiens och sjelfva dogma»tikens fortgående utbildning genom vetenskapen; i andens rike lig»ger för alla, som icke vilja upgifva folkets bildning och adel, pro»testantismens rätt och betydelse; det är prolesten emot hvarje lii»erarkisk boja, och ett gammalt ordspråk säger: principiis obsen.» Det är klart, att om man sammanställer dessa yttranden, hvilka måste medgifvas innehålla åtminstone någon sanning, så kommer man till den slutsatsen, att de symboliska böckerna, som till stor del innehålla en tradition, icke i sin helhet kunna anses utgöra »den 4f>8 Den 18 Jani. rena Evangeliska lärans grundsanningar.» Uti sjelfva den Heliga Skrift säges ju om dess innehåll, att bokstafven dödar, men anden gör lefvande, och dermed är äfven till en viss grad tankens, frihet sanktionerad. En inom den Svenska kyrkan högt upsatt ännu lefvande man, som dock ej bevistar denna Riksdag, har äfven yttrat, att de symboliska böckerna befinna sig på en ståndpunkt, på hvilken vi icke kunna qvarstå, samt att det vore bättre att hafva en lefvande påfve, som dock en gång måste dö och lemna rum för en annan, som alltid något skulle jemka sig efter tiden, än en papperspåfve, som aldrig dör.
Jag inhemtade för några dagar sedan af Landshöfdm derstädes, att de 0‘ert 21 Juni f. öi. sekteriska rörelserna numera i väsendtlig män hejdat sig, jusi derföre, att Presterskapet der blifvit tvunget, att mera verksamt gripa in i sakens gång. För alt förekomma ett Vidare utbredande af dessa förderfliga läror, hålla de utom de vanliga Gudstjenslérnä, turvis hvarje Söndag Bibel-förklaringar, sorn bevistas af eli ganska talrikt auditorium, och detta tiar haft den lyckliga påföljd, att oroligheterna småningom minskats, och att man nu kan anse tillståndet i allmänhet inom staden i religiöst afseende ganska lugnt. Utan alt i någon mån vilja tillvita Preslerna i allmänhet liknöjdhet, i skötandet af deras kall, tror jag likväl, att de rörelser som upstått, icke alltid varit skadlige; alt de någon gång tvungit Presterskapet, att mera verksamt sysselsätta sig med själavården inom församlingen, och förmått dem att afstå från den likgiltighet, som onekligen å en och annan ort gjort sig gällande. Jag är således öfvertygad om, att de sammankomster, hvilka LägUtsk. haft för afsigt alt tillåta, icke kunna annat än underhålla det religiösa lifvet, och då Pastor alltid eger rättighet att vara tillstädes, och i fall villfarelse yppas, eller annan oordning eger rom förbjuda deni, sä äro väl alla de band, och alla de inskränkningar medgifna, som i lagstiftningen kunna och böra stadgas? Jag vill t. ex. antaga det fall, att i en vidsträckt församling, de mera aflägse boende fattige, och ålderstigne medlemmarne, icke kunde infinna sig vid den allmänna Gndstjensten, och jag antager tillika, att deras försvagade syn eller bristande kunskap, icke tillät dem, att sjelfve läsa Gudaktighets-böcker, eller ock, att de af brist på medel, icke förmådde förskaffa sig sådana, bör man val då förbjuda dessa personer att sammankomma, för att höra Bibeln eller någon annan andakts-bok sig föreläsas af dem, sorn dertill ega förmåga? Bör man göra en sådan sammankomst mera beroende af Pastors godtfinnande, än hvar och en annan?
Det lefver ännu i friskt minne huru, under sednaste kriget mellan Westmagterna och Ryssland, båtar med endast ett dussin eller ett tjugotal engelsmän i, rodde in i de finska hamnarne samt brände och härjade; och hvad den norrländska kusten beträffar, så beböfver jag endast erinra om följande data och fakta: år 1714 i September månad brändes Umeå stad; år 1716 plundrades kusten omkring Osthammar och Öregrund; år 1719 uppbrändes Norrtelje och kusten deromkring härjades; år 1720 (i slutet af Juli månad) sköflades trakten omkring Umeå, hvilken stad då ånyo totalt uppbrändes; år 1721 (i Maj och Juni månader) brändes städerna Söderhamn, Hudiksvall, Sundsvall, Hernösand och Piteå. Fiendtliga fartyg visade sig då äfven utanför Gefle; »men som försvarsanstalterna derstädes befunnos i godt skick,» såsom orden lyda hos en historieskrifvare, »så aflägsnade de fiendtliga fartygen sig derifrån.» En folksägen går ock att staden Hudiksvall, vid ett likartadt tillfälle, skonades från en fiendtlig påhelsning, emedan vid inloppet till nämnda stad, en mil från densamma, nära Delångers-åns utlopp, ett batteri, bestyckadt med ett par mindre kanoner, blifvit öppfördt på en udde, som ännu i dag kallas »batteri-udden», och der tydliga spår efter ett litet fältverk ännu synes. Detta har jag anfört, för att visa att äfven mindre befästningar, genom sin moraliska inverkan, kunna vara till stor nytta. Det är icke eller min mening att vid inloppen till de Norrländska hamnarne skola anläggas några större befästningar, endast fältförskansningar, uppförda af bjelkar och jord, eller s. k. blindermgar, hvilka, tillräckliga att skydda kanonerna och deras servis, kunna åstadkommas för en jemförelsevis ringa kostnad, synnerligen i en sådan trakt som Norrland, der riklig tillgång på skog finnes.
R;dr i3 sk. 3 rst. och inkomsterne' till 72,-824 R:dr 14 sk. p rst., utvisande Postverkets behållning till 9,160 R:dr I sk. 6 rst.; att samma år utgiflerne öfver Greifswald uppgått till 76,261 R:dr 2 sk. 5 rst. och inkomsterne till 88,o54 R:dr 32 sk. 5 rst., utvisande en behållning af n,7p3 R:dr 3o sk., att i de för posten öfver Greifswald upptagne utgifter blifvit inberäknade underhållsoch reparalions-kostnader lör de emellan Ystad och Greifswald gående t vänne ångfartyg, för år 183 r , 10,080 R.dr 7 sk. 7 rst., för år [832, 10,000 R;dr, och för år i833, 13,229 Rjdr 18 sk. 5 rst.; och att, utom ofvannäuinde behållning af postgången olver Greilswald, Postverket på de öfver denna väg befordrade och ankomne fribref vunnit besparing i de utgifter, som hade kom - Bevillnings-VIskottets Betänkande N.-o 22. S mit att erläggas till Danska Postverket, i händelse berörde bref blifvit fortskaffade öfver Danmark, nemligen för år i83r, 12,384 R;dr 46 sk. 6 rst., för år i832, 8,760 R:dr 3o sk. 3 rst. och för år i833, 10,608 R:dr 1 sk. 10 rst. För att komma till ett närmare resultat angående Postverkets behållning af postgången öfver Greifswald i afseende på den kostnad, som betungar Postverket för nybyggnad och underhåll af de båda ångfart\rgen, hvilka begagnas emellan Ystad och Greifswald, för hvilket ändamål 7,000