Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Af Per Ersson från Wester-norrlands län: att, med ändring af hvad denna § i nedan uppgifne fall innehåller, stadgas må: att, om egor förut äro delade genom storskifte, som efter förra författningar vunnit laga kraft, hvarje delegare må ega rätt att njuta sin andel efter den delningsgrund, som vid storskiftesdelningen följdes, eller efter hemmantalet, hvarvid dock bör iakttagas, att, derest sådant utan olägenhet kan verkställas, en hvar i möjligaste måtto erhåller hvad, som efter uppskattningsvärde svarar emot de egor, han förut enligt storskiftesdelningen innehaft; samt att, derest någon ojemnhet i sistnämnde afseende uppstår och densamma genom skiftes-läggningen icke kan förekommas, sådant bör, på sätt i 13 Kap. 6 § finnes föreskrifvet, genom odlings-ersättning godtgöras. Genom ett sådant stadgande skulle, enligt motionärens åsigt, det missförhållande afhjelpas, som, der uppskattningsvärdet lägges till grund för skiftesdelningen, inträffar emellan delegare, som vid föregånget storskifte fått sin fyllnad af den uppodlade jorden, och dem, som dervid erhållit af den jord, som, till följd antingen af större eller mindre naturhinder eller ock af andra tillfälliga orsaker, den tiden icke varit uppodlad. De egolotter, hvilka dervid tillfallit de förre, hade till omfånget varit vida mindre än de, som tillskiftats de sednare, oaktadt den ouppodlade jorden varit af beskaffenhet att, efter skedd odling, kunna bringas till lika bördighet med den, som vid storskiftesdelningen till högt värde uppskattats; hvaremot den delegare, hvilken vid nämnde delning erhållit sin fyllnad af då redan uppodlad jord, icke varit i stånd att, äfven med bästa vilja och förmåga, bringa sin ego-andel till den fullkomlighet, att densamma i uppskattningsvärde kunde uppväga den andres ego-område. Följden häraf blefve äfven den, att, vid inträffande laga skiftesdelning, betydligt olika förmoner såmedelst kommo den ena hemmansegaren till godo, jemförelsevis med dem, som af den andre fingo åtnjutas.
Jag kan icke följa en af de sista talarne i de reträttoch anfallspositioner, som han med mycken skicklighet utfört; äfvensom jag ej heller kan upptaga allt, hvad han yttrat, icke heller hvad en annan talare anfört, emedan jag icke kunnat fästa det i minnet. Men jag vill nämna, att det är mycket lätt att säga, att man vill göra det eller det, när man yrkar utvidgning af Ständernas rättigheter den ena gången efter den andra; men det är icke lika lätt att förutse Statens behof: och när man känner, att granskare komma, som icke nogsamt kunna känna alla Statens behof, eller fästa tillräckligt afseende derpå, så är det ej underligt, om man icke vill underkasta de medel, för hvilka alla genom entreprenad-contractet iklädda förbindelser blifvit uppfyllda, en annan granskning än den, som sker inför allmänna Verken, och att R. St:s Revisorer således dermed icke böra besväras, hvilken öfvertygelse R. St:s Statssamt Allm. Besv. och Oecon.Utsk. äfven synas hafva delat, då de yttrat: ”sorn hade Ständerna, för att icke äfventyra några fyllnadsbidrag af statsmedlen för den nya passevolance-inrättningens möjliga bestånd, haft för afsigt att åt K. M. öfverlemna att, efter Dess Nåd. pröfning, med rustoch rotehållare afsluta om reg:ternas underhållande; och härtill kommer, ej mindre att den träffade öfverenskommelsen å K. M:s sida blifvit uppfylld genom manskapets omsorgsfulla proviantering och sjukvård samt hästarnas utfodring, så ofta reg:terna varit under vapen sammandragna, än jemväl, att rustoch rotehållare, vid undertecknandet af de härom upprättade contract, icke gjort något förbehåll att efter passevolancetidens tilländagående befintliga besparingar till deras förmån få disponera, anse Utsk:n, för sin del, den härom väckta fråga så mycket hellre böra förfalla, som den af R. St. och deras Revisorer redan tillförne gjorda und. anhållan, att redogörelsen för den gamla mötespassevolance-cassan få granska, icke blifvit af KM. bifallen, samt R. St., emot K.
Det är således denna ringa penning, en daglönerskas dagspenning en och annan gång och utbetalad åt en fattig sömmerska, för hvilken vi offra ett lif för själen; ty det blefve naturligtvis dessa slags arbeten vi skulle åsidosätta, icke dem hvilka fordra vår egen handläggning. Är det verkligen denna penning vi böra göra afseende på? Nå väl, men monne vi ej alla slösa så mycket på bjeffs och grannlåt och andra mera kostsamma nöjen? Låtom oss då hellre umbära sådant“. „Kära Helene“, sade Amelie, „tycker du dessa halfkarlar, dessa madamer Staël och dylika, som dock stått på den qvinliga bildningens högsta spets, varit så ljufliga qvinnor att likna“. „Tror du då att det är bildningen som gör qvinnan karlavulen? Jag tror det ej. Hade madame Staël blifvit född i en arbetares koja och följakteligen saknat en bildande uppfostran, så hade väl ej hennes snille framträdt för verlden med steg, som ibland litet låta höra stöflarna knarra, men hon hade kanske blifvit en fiskköperska, en dame de la Halle, som burit ett blödande hufvud på en pik, och hvad qvinnligheten derpå vunnit vet jag ej“. „Visst äro ofta diktens så väl män som qvinnor opraktiskt folk, hvilket ock ådragit skrifvande qvinnor så mycket hån, så många sårande binamn. Men hade dessa skrifställarinnor, som nu varit dåliga husmödrar, blifvit födda i ett stånd der de ej förstått sina anlag, tror du väl att de derföre bättre fyllt sina pligter som husmödrar? Finnas då inga dåliga husmödrar bland de icke litterata? Ja jag tror i proportion fullt ut lika många, som bland dem med odladt sinne. Den med litterära anlag torde visserligen, ofta nog, ej äga anlag att bli en utmärkt husmor, ty naturen delar sällan alla sina gåfvor på ett håll, men att hon bättre förestår sitt hus derigenom att hon dödar de gåfvor naturen gett henne, det kan jag ej tro. Den som blifvit född med ofärdiga händer torde ej lära sig sy bättre derigenom att hon afhugger sina fötter.
Der antogs såsom utgångspunkt för den del af penningecirkulalionen, hvilken bestod i sedlar, det belopp, som då i landet fanns cirkulerande, så väl af Engelska bankens som af privatbankernes. Ingen af dessa sednare fick öka det belopp, den i medeltal under en viss lid haft utelöpande, och ingen ny privatbank fick utgifva sedlar. Engelska bankens sedelrörelse bestämdes till ett visst maximibelopp, Den 25 Juli. 201 utöfver hvad den hade i metallisk valuta, men så tilltaget, att ehuru bestämmandet skedde under en tidepunkl af rik tillgång på denna, och stor sedelcirkulation, dock en tillökning medgafs Engelska bankens sedelcirkulation, som då skulle höjdt den ifrån 20 millioner till 27 millioner P. St. För öfrigt öfverlemnades sedelrörelsens belopp åt den fria vexlingen, d. v. s. att denna sedelstock äfvensom landets penningebelopp i allmänhet skulle få fritt ökas och minskas, efter de naturliga förhållandena. Denna grundsats antogs äfven af BankoUtsk. i dess förslag lill lånerörelsens ordnande vid förra riksdagen, i hvilket förslag likväl bestämmelserne ställdes så mycket skarpare att ehuru den Svenska bankens utelöpande sedlar då voro det minsta det varit sedan år 1818, så tilltogs det medgifna maximibeloppet så knappt att i händelse alla disponibla lånefonder utgått, ^ million måste indragas. Dessutom ägde den ytterliga skärpan af det eugelska systemet rum, att BankoUtsk. i den medgifna sedelstocken inberäknade alla på räkning stående summor och hvad som kunde finnas outtaget å beviljade kreditiver, under det att i England man endast räknade utelöpande sedlar. Men deri följde Utsk. det Engel ska systemet, att man äfven tog i beräkning medeltalet af d. v. privatbankssedlar, (efter afdrag af kassabehållningar), nemi. 5 millioner r:dr b:ko, så alt i händelse en eller annan privatbank komme att upphöra, den derigenom uppkommande lucka i sedelrörelsen fick ersältas genom motsvarande förhöjning i riksbankens medgifna rörelse.
Intet begärde jag, icke en beröring af hans hand — jag hade icke förmått bära det. Luften var han, rummet var han, björkdungen och skogsbäcken därute voro han, hvar plats, där han gått fram, var fyld af honom. Och då jag såg och hörde honom, stodo min dröm och mitt lif stilla i rodnande töcken. En morgon. Det är vansinne att skrifva — brott att tänka. Men jag tänker icke — smygande som sjukdomen komma drömmarna, når mig hans andedräkt. — Ibland frågar jag mig: är det bud från dig? Vaknar äfven hos dig ett minne? Åhnej, jag vet ju, att du glömt för länge, länge sedan ... Då jag somnat, kommer du så lefvande lik — din röst, ditt leende — men du lutar din kind mot min, du sluter mig intill dig, jag känner din kärlek, som jag aldrig fick känna. Och öfver allt sammans är en fullkomlighetens, harmoniens renhet, som gör alla andra minnen fula och främmande — det är hvad jag erfar, då jag vaknar. Det, som varit, blir styggt, endast det, som icke varit, är fagert, Men nu begär jag, jag har lärt att begära, det är icke längre nog för mig att drömma, jag kunde slå mig själf af raseri öfver den lek, som icke vann åt mig ens ett enda uttryck af hans kärlek. Ty du älskade mig, åh, låt mig hviska det: du älskade mig! En afton. Jag måste sluta — rifva itu dessa blad. Är min själ en afgrund? Om några dagar kommer min man hem, jag är rädd att se honom, rädd att han skall läsa min hemlighet i mitt ansikte. Jag är åter ung, förfärande ung, men det kan ju icke borttaga mina fyrtio år, och andra än han, som är van vid mitt yttre, kunna icke se, hvad jag förnimmer. När jag i kväll var med dem, de unga, var jag som en af dem, talade och skrattade och följde dem som en ung — i min hjärna fanns icke det minsta, som motsatte sig detta. Jag var så fyld af värkligheten af min ungdom, att jag icke på länge märkte hur de tystnat — förlägna. De förstodo mig ej — naturligtvis icke! En morgon. Jag vill blott stänga mig inne och spela cittra och sjunga Almkvist.
Tabell-Commisionens, handlingar saknas, igenfinnes utan tvifvel deri, att ej något af de förvaltande Verken har ett bestämdt åliggande att, efter en uppgjord allmänt omfattande plan, behandla frågor, angående locals anvisande för Statens Verk eller förvarandet af dess tillhörigheter, eller kan med full sakkännedom och tillräcklig myndighet, efter öfversigt af det hela, afgifva förslag och bestämma, hvilka och huru vidsträckta lägenheter böra för serskilda allmänna föremål upplåtas eller hvilka åtgärder, som voro lämpliga att vidtaga, för undanrödjande af den brist, som i afseende härå möjligen kunde förefinnas. Utskottet, som sålunda anser frågan om löneanslag helt och hållet underordnad den om local, samt ej böra betraktas isolerad, har derföre ansett sig för närvarande icke böra föreslå det äskade lönings-anslagets anvisande. Men då Utskottet, i anledning af Herr Professoren Geijers motion, om erforderlige medel för inköp och inredning af nödig local för Riks-Archivet, uppgifvit förslag, huru detta behof möjligen, genom användande af en Staten tillhörig byggnad, skulle kunna afhjelpas, samt tillstyrkt Rikets Ständer att härom hos Kongl. Maj:t göra underdånig framställning, föreslår Utskottet derjemte, att, sedan Kongl. Maj:ts Nådiga svar härå ankommit och frågan om tjenlig locals anvisande för Riks-Archivet kan till slutlig pröfning förekomma, Rikets Ständer, efter det förslag, Utskottet då torde få framställa, jemväl måtte taga frågan om medels anvisande till en möjligen erforderlig tillökning i anslaget för Tjenstemännens aflöning, i förnyadt öfvervägande. 6 Stats-Utskottets Utlåtande, N'0 40. b) Kongl. Bibliotheket. För Kongl. Bibliolhekets tjenstemanna personal har Kongl. Majit, af anförde skäl, i Nåder föreslagit en tillökning af 600 R:dr. Utskottet, som funnit anslaget för Kongl.
Dvad återigen beträffar kyrkorådet, hvars medlemmar utdela den andra varningen, så måste de, dels genom den ställning de innehafva inom det lilla samhälle, der de förekomma och verka, dels genom den kännedom äfven de såsom närboende böra hafva om makarnas lynnen, kunna antagas på dem utöfva den välgörande verkan, som är ändamålet med varningen. Ty meningen kan icke vara, att betrakta dessa varningar såsom grader för att komma till äktenskapsskillnad. Om, säger jag, första och andra varningen skola uträtta hvad man vill att de skola åstadkomma, så skall det väl vara inom den mindre kretsen af några få personer, som genom sin ställning kunna antagas utöfva någon inverkan på de oeniga. Men hvad sannolikhet är det väl att domkapitlet, denna auktoritet, som har utseende af en domstol, hvars medlemmar makarne aldrig hafva sett och troligen aldrig mera komma att se, som icke ega kännedom om de oeniga makarnes lynne och karakter, om anledningen till deras osämja, hvilken sannolikhet är det att en sådan domstol, som officiel t utdelar förmaningar, skall i någon synnerlig •mån inverka till försening. Jag vågar påstå, såsom jag förut yttrat, att framträdandet så väl inför domstol, som äfven de offentliga varningarne inför domkapitel, snarare bidraga att öka: än minska oenigheten mellan makar. Min erfarenhet har, lika med den sista talarens, varit den att dessa varningar aldrig åstadkommit försoning, men jag vågar säga att de alltid betraktas som ett trappsteg, som måste passeras för att komma till skilsmessa. Jag tror således att stadgandet om varning inför kyrkoråd, i stället för 1686 års kyrkolag och 1734 års lag om varning inför dom - I) e n i Angnst!. kapitel, 3r lämpligt; och i samma mån komunalandan utvecklas hos oss, i samma mån som de personer, hvilka hedras med förtroendet att sitta i kyrkoråd, liksom andra komunalmyndigheter utöfva ett visst inflytande, i samma mån komma äfven deras förmaningar att verka godt. Man har anmärkt att det skulle vara en alltför kort tid, inom hvilken äktenskapsskilnad skulle kunna ske.
De näringsidkare, som i städerna finnas och drifva borgerliga näringar, men icke hafva burskap, äro till en stor del utmärkta personer, ehuru de nu icke ega representationsrätt. Jag tror icke att det finnes någon, som tviflar på, att det icke vore en vinst för representationen att tillegna sig dessa personer. Betraktar man såväl Slockholm som öfriga släder och de husegande derstädes, så tror jag icke att någon skulle kunna föreställa sig, alt riksdagsmannavalen skulle utfalla sämre derföre, att det burskapsegande Borgerskapet skulle välja gemensamt med dessa husegare. Det är visserligen sannt att BorgareSt., på sätt jag tror att den föregtde talaren framställt, skulle derigenom vinna i fasthet, men icke mätte en representation böra söka sin styrka i ömsesidig svaghet, utan snarare i ömsesidig duglighet, och om jag har rått deruti, alt genom den löreslagna förändringen åtskilliga dugliga elementer skulle inkomma i BorgareSt., så blefve ju dessa tillkomne elementer en ökad styrka för den nuvande representationen i det hela. Jag vågar derföre vördsamt anhålla, att B. o. Ad. såsom sin gemensamma tanka måtte fatta samma beslut som BorgareSt. Hr von Hartmansdorff: Gr. Lagerbjelke har velat finna en motsägelse deri, alt jag önskat att della måls afgörande mätte anstå intilldess BorgareSl:s beslut i ämnet blifvit bekant, och alt jag nu, då detta Stånds åtgörande blifvit kändt, icke gjort något afseende derpå. Detta förhållande är lätt förklarligt, ty om BorgareSt. hade underkänt förslaget och afslagit detsamma, då tror jag, alt B. o. Ad. haft skäl alt, äfven om detta Stånd, för sin del hade gillat förslaget, jemväl låta det falla, emedan del Stånd, som förslaget angick, icke hade godkänt detsamma. Detta hade varit ett skäl, men icke är det skäl för R. o. Ad. att, om BorgareSt. antagit, åtminstone till en del, ett förslag, sora möjligen R. o. Ad. ogillar, detta Stånd derföre också skall antaga detsamma. Åtminstone är det händelsen med mig.
Hwad st s medelst icke stöde ak insamla, kunde sedermera, pa lika sätt Med den öfriga Bewillnjngen, upbäras, och borde ba Socknewrs Utgöras, pä der fäck, at hela Församlingar undfmgs en Obligsiicm pa summan med löpande 5 ProL^mii Rama, at esker ro är aterbetalas, hmilkek allt af uksrdda Sysloman kunds bewakas och ränte-beloppet pä sädanc sätt komma hivar och cu lil godo. De bifogade Uträkningarna wisa ock ak ränta uppå et sadant Lane-L-i^iu,! med l>,mg!mch säkerhet och ldsz. lisilnoosns-framgång kan jke, hmilket äswcn 8auea-Ukskottet förklaratsr at derwid desto mindre beränkelighet. fluile kunna niota , sam denna urwag är närmare-förbunden med den f ia och, oförbehållsamma ratt, ak ensam warda min egendoln, sä lange jag sullgor ril Statens och det Allmännas behof' hrvad skäli>p'n och i förhäliande emellan min och andras belägenhet kan östas» Dä 6>:ttsrsl vilconrsn uri Stockholm och dylika Anrättningar uti ds mindre Staderna skulle de>H förenäs och dels inrista under Riksens Ständers kisnous; sa l.islste dymedeljk en beiydelig inkomst, som mycket skulle befordra 8sslilsricmsn. H-vad i öfrigt beträffar ^rivms agares deltagande, sa uri (rensrsl Osta ren för en tredjedel, som uti de öfriga, Dilconr - Bolagen för hela ckubleriprionen, sif ar derom ri! stut utj sj fwa Planen nännare upgifwet». 7:0 För ak änven til sä mycket scknndesammare stut befordra rsslilationsn», stiurer jag i likhet med Hemliga Utjckotret at ; millioner Riksdaler uri sättSedlar ej kunna under de löpande första 15 arén inlösas.
Beil. och Oecon.-Viskottens Memorial N:o 5a, lige Riks-Ständen och dels af tre Stånd gillade, med undantag af den förändring Utskotten i sista mom. af 6 §. 2 Cap. Lego-Stadgan tillstyrkt, hvilken förändring Borgare-Ståndet afslagit, men deremot Presteoch Bonde-Stånden godkänt, enligt den redaction, som i Utlåtandet N:o 35 finnes uppställd, samt Ridderskapet och Adeln äfven antagit, likväl eller den redaction som Bet. N:o 6 innehåller. Då således Ridderskapet och Adeln äfvensom Presteoch BondeStånden bifallit lag-förändringen, ehuru Ridderskapet och Adelns beslut är till en del från de öfrige skiljaktigt, men Förfaltningsförslaget, enligt dess lydelse i Betänkandet N:o 6, dels möjligen kan leda till det resultat, att Husbondes rätt, att af legohjon fordra ersättning för sjukvård och läkemedel, skulle inskränkas i stället att utvidgas, dels i sista punkten innefattar en föreskrift, som i visst afseende synes stå i strid med stadgandet i första punkten, hafva Utskotten, för vinnande af nödig öfverensstämmelse i denna fråga, ansett sig böra hemställa, om icke Höglofl. Ridderskapet och Adeln skulle finna lämpligt att biträda det beslut, hvari Högvördige Presle-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet stannat. Om åter Höglofl. Ridderskapet och Adeln icke behagar härtill lemna bifall, och Högvördige Prestesamt Hedervärda Bonde-Stånden icke finna godt alt i Ridderskapets och Adelns beslut instämma, lärer frågan böra afgöras genom omröstning uti Lagsamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskott, förstärkta på sätt ^3 §. Rikdags-Ordningen föreskrifver, och för sådan händelse få Utskotten vördsamt föreslå följande voterings-proposition: Den, som bifaller, att förevarande
Ånyo föredrogos och lades lill handlingarna StatsUtsk:s den 12 dennes på-bordet lagda memorialer: N:o 588, angrde verkställd omröstning, i anledn. af R i k sStms skiljaktiga beslut, i afseende på det till en styrelse för allmänna arbeten ifrågasatta anslag; N:o 58g, ang:de verkställd omröstning, i anledn. af RiksStms skiljaktiga beslut, i fråga om skyldighet för Bruksidkaren Gyzanders sterbhusdelägare alt erlägga ränta å skuld till statsverket, i följd af ingången uppböi dsborgen; N:o 5gi, i anledn. af återremiss å utlåt. Föredrogos ånyo och biföllos StatsUtsk:s den 12 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 5g3, i anledn, af erhållna återremisser å utlåt. N:o 568; och mern. N;o 5g4, med förslag lill några ytterligare reglementariska föreskrifter för Riksg.contts förvaltning. Likaledes föredrogos ånyo och biföllos BancoUtsk:s den 12 dennes på bordet lagda betänk. N:o 202, i anledn. af förrättad revision af bancodiscontverkets räkenskaper och förvaltning för år 1840; och mern. N:o ao3, anglde beviljande af gratificationer till baneodiscontverkets vaktmästare för deras besvär i följd af de genom Ulsk. verkställda revisioner af baneodiscontverkets räkenskaper för åren i83g och 1840, Vid förnyad föredragning af Exped.Utskrs den 12 dennes på bordel lagda mern. N:o 55, ang;de vid riksdagens slut till handläggning af Utsk:s tjenstemannapersonal återstående arbeten, blef samma mern. af R. o. Ad. bifallet. Den 14 Juni f. m. 237 Upplästes till justering och godkändes Exped.Utskts förslag Nro 407' tillE. St:s und. skrifvelse till K. M., angrde förnyad förordning rörtde grunderna och villkoren för hemmansklyfning, samt afsöndring af jord eller annan lägenhet från hemman.
SD. Bonde,Ständer biföll Hoglofl Stats, UtskottelS den i; sist!cdne Nowember asiakne Betänkande: akl de till bcmälre Utskott remitterade frågor vm ArmeenS indelande i Brigader samt Afwerstejieutenanls Btstäliningarnes indragning, borde såsom ämnen, ägande med drfensionö-planen ett närmare sammanhang i underdånighet öfwerlämnaS och hem, ställas Kongl. Majft, med underdånig önskan och tillstyrkande akt Kongl. Majft i Rikets närivarande beläaenher Rädigst täcktes »vidtaga fadane besparingar i Sracswerketö utgifter som med Rikets förswar mö, jeligen kunna sörenas. Om detta beslut skulle de öfrige Resi)ectime Ständen genom Protocollb-Utdrag wöcdfamt och män, sigen underrättas. Uft tuprs. Lx krotocollo. 8. L. IftägZräd. S. D. Wid föredragning as Allmänna Be, smars och OrcOiionftm Ustkotlrts Betänkande, af den 24 siskon. October, angående Wastgöcha Dragon, Regcn.c >rcs föra-di ing till indelt Jlfanterie, fann Bonde.Ekandet skäligt, samma Betänkande till alla delar gilla och fastställa; hwarom underrättelse ge, nom Prokecolls. U.drag skulle de öfrige Refpeckiwe Ctanoen wSrdsami och manligen meddelas. UlL trijara. Lx?r»loco!!c). L. L.
Derigenom inträffade det ofta, att det stycke af en större jordegendom, som läge ytterst och gränsade intill något stycke af en mindre jord-egendom, icke vore till vidden större än det senare , och att följaktligen hägnaden dem emellan icke för den större jord-egaren fredade en större vidd, än för den mindre. Härtill komme vidare, att en större egendom, just derföre att den är större, vanligtvis måste gränsa intill flere smärre, hvaraf följde, alt, ora dess stängsel-skyldighet mot hvar och en af dessa skall bestämmas efter hemmantal, måste total-beloppet af dess stängsel-skyldighet mot alla de omgifvande egendomarne tillsammans ofta blifva större, än billigheten syntes medgifva. Dessutom borde det ej lemnäs obemärkt, att, om hemmantalsprincipen antages till grund för stängsel-skyldigheten, måste denna skyldighet till sin vidd komma att bero af åtskilliga tillfälliga och ombytliga förhållanden , och följaktligen vara underkastad lika tillfälliga förändringar. Det en gång gifna hemmantalet vore ej för alla tider oföränderligen bestämdt, och i fall delta underginge förändring, måste enahanda förhållande inträffa i afseende på stängsel-skyldigheten.
Ständer aldrig kunde sträcka sina ätgärder dervid längre än till underdåniga önskningar; vid dem borde Näringsfriheten eller den naturliga rättigheten, att utan andras förfång fritt få använda eller förändra, hvad man enligt lag och rätt äger eller förvärfvat, aldrig lemnäs ur sigte; man borde ej eller glömma hvarken svårigheten af Controllen på Pannerymden, inskränkta Brännings-tider, förseglingar och mera dylikt, som åstadkomma onödiga besvär, obehagliga chicaner och för lugnet ofta vådliga-uppträden, eller den tunga kostnad Jordbrukaren får vidkännas, genom, efter hvarje Riksdag till storlek och form förändrade Bränvins-Pannor; och utom allt detta borde äfven i betraktande tagas, att så länge Bränvinet anses vara ett behof i vårt klimat och dess bruk således tillätes, uppkommer en verkelig national förlust deraf, att man utaf lagarna tvingas tillverka denna vara på det mindst förmånliga sätt; hvaremot en verkelig national>M. / > vinst 1320 Den 14 Juli. vinst skulle uppkomma, om varan finge tillverkas efter rigtiga Hushålls-grunder, med besparing på säd , arbete och i synnerhet ved : att missbruk af förtäringen endast genom goda strafflagar och en vaksam kraftig Police kunde hämmas: att på Riksens Ständer ankornme att med afpassade tyngder och bevillningar belägga den större tillverkningen , allt efter som den , genom tidernas skick, kunde befinnas mer eller mindre lönande, i jemförelse med andra Näringar; och att den lilla egentliga Husbehofs bränningen borde vara fri från all afgift; 11:0 Herr Biskoppen Friherre Doctor Mörner, att, efter hans tanka, Bränvins-distillering med sex kannors