Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— Han hade alltid hållit af mig som en son, hans käraste tanke var att Signe och jag skulle blifva ett par, och nu trodde han den vara uppfyld. Han tog min hand mellan sina och såg mig med rörda, fast slocknande blickar in i ögonen — och bad mig gifva honom det löftet att gifta mig med Signe och sörja för hennes lycka. — Då skulle han dö nöjd. — Han tog mitt löfte. — Jag hade hvarken kraft eller vilja att vägra honom det. Ja — och sedan. det kan du lätt gissa dig till! » » Och Endis. » — Sinding var märkbart rörd, det glänste till och med tårar i hans ögon. » En tid efter begrafningen skref jag till henne — det var det pinsammaste jag hittills upplefvat — ett långt bref, deri jag egentligen ingenting sade, då jag var till hälften vansinnig under skrifvandet. — Sedan värsta skakningen gått öfver efter dödsfallet och jag kommit till mig sjelf igen, började allt det gamla åter dyka fram, och jag kände, att jag icke älskade Signe så, som jag ett ögonblick trott. — Men hvad hade jag för val? — Löftet vid en dödsbädd anser man ju för heligt, ett helgerån att bryta det. Ja, och så bröt jag ett annnat i stället! Hvilket var heligast? Hvem kan säga det? » — » Och hvad svarade hon? » » Läs sjelf! » och Hahne letade fram en liten biljett bland de andra brefven och räckte den med feberaktig ifver till vännen. — Sinding läste blott dessa rader: » Må du blifva lycklig, Allan, och din lilla hustru äfven, det beder till Gud Endis. » — Hahne upprepade högt dessa ord, och så brast en ström af konvulsivisk gråt fram ur hans bröst, som i detta ögonblick tycktes vara härden för våldsamma rörelser. Sinding lät honom vara; han förstod att det måste vara så, men steg upp och mätte golfvet med tunga steg och nedböjdt hufvud. — r a f d b e ä s t U R a När han märkte, att paroxysmen började gå öfver, gick han fram till Hahne och klappade honom vänligt på axeln. » Stackars Allan, jag beklagar dig af hela mitt hjerta ...
Men lifvet skämtar icke med oss människor. När det leker med oss, leker det grymt. Och mina tankar, som jag aldrig uttalat, hade nått honom ändå. Ty när jag såg upp, märkte jag, att han betraktade mig från sidan med en lurande, misstänksam blick, som om han genomskådat mina tankar, och när jag betalat, och vi i den ljumma höstnatten följdes åt uppför Nevsky, teg han envist eller talade i en helt ny ton om idel alldagliga saker. Jag blef så beklämd, att jag till sist sökte en förevändning för att bli honom kvitt. Men när vi sagt hvarandra farväl, stod jag länge och såg efter honom. Själf gick jag hem till mitt hotell och försökte, utmattad som jag var, att få sofva. Men det dröjde länge, innan jag somnade, och vid uppvaknandet mindes jag, att jag i drömmen sett Reinhold ligga lik på steppens gräs vid stranden af en mörk, lugn flod, som i sakta ström gled fram mellan låga stränder. När jag nu tänker därpå, är det icke Reinhold jag ser. Det är mig själf. Jag trodde, att allt nu var dödt mellan min hustru och mig, och jag harmades icke. Jag var för trött därtill, och jag förstod, att upptäckten för henne varit för brutal, för att den skulle kunna gå förbi, utan att väcka hårdhet inom henne emot mig. Jag förstod också, att denna hennes sinnesstämning innerst berodde därpå, att hon icke fått ögonen öppna för hela vidden af den olycka, som hon kallat min »sjukdom». Fransmännen hafva ett ord, som heter détraquement. Det är svårt att öfversätta, ty vi äga icke något substantiv för att beteckna det tillstånd, som utgöres af att hafva kommit i olag. »Förvirring» tillfredsställer mig icke, och ordet »sinnesförvirring» är styggt att använda om sig själf. Jag kallar det alltså för »détraquement», och jag vet åtminstone själf, hvad det betyder. Med en underlig kallblodighet nedskrifver jag detta ord och låter det stå som en rubrik öfver mitt eget själstillstånd.
Jag menar dermed, att en General , som förenar hela förmågan att kunna sammanhålla en Arrnée , kanske icke kunde känna alla de särskildta oeconomiska föreskrifter, som för Indelnings-Verket äro stadgade, så fullkomligt, att han icke kunde begå ett fel deremot, och detta fel kunde medföra tjenstens förlust. Jag skulle således önska , att de bägge befattningarne kunde förenas , men icke att det ovillkorligen bör föreskrifvas. Herr Rosenblad: I ett ämne af denna beskaffenhet , och som blifvit med så mycken både praktisk och theoretisk sakkännedom utredt, torde det vara djerft af mig att vilja tillägga något. Jag vill också blott, till hvad Grefve Löwenhjelm yttrat, lägga några historiska äldre exempel. Under Carl XLs tid uppdrogs högsta ledningen af Sjö-Ärenderne åt en utmärkt Fältherre. Sveriges Krigs-Historia och förvarade Krigs-Rätts Protocoller vitsorda huru dyrt man fick umgälla det misstaget, att Riks-Amiralen ej varit Sjöman. Ännu olyckligare för Fäderneslandet blefvo följderna af , att sedermera samma vigtiga befattning uppdrogs en förtjent Civil Rådsherre. Vid hvad Herr von Hartmansdorff anmärkt, att ifrågavarande befattningar, utan att särskildte Den 1 December f, m. 57 Milita ire Föredragande för Commando-roå! funnits , från år 1720 till år 7772 varit oppe!ragne åt Civila personer, får jag erinra , att, ehuru under denna tid Svenska mannamodet torde varit icke mindre än förut, visa likväl de krig, vi den tiden fört, att mle som leda ett Rikes Krigs-Ärenden till lands oell till sjöss , mäste i grund förstå de ämnen , dem äro uppdiagne. Grefve Löwenhjelm : Herr Cederschjöld påstår Gonstitutions-Utskottets skyldighet vara, att förkasta hvarje förslag, som befinnes stridande emot Grundlagens anda. Detta medgifves gerna , men hvad förstår man med Grundlagens anda 'i Min definition blir kort :
» Tänk, hvad ostar de ska kunna lägga in i staniol efter detta. » (Det var Ruffen, förstås.) » Ruffen, » sa jag matt, » om du ville titta efter de illuminerade vattenbubblorna i stället, eller den där silfverådran, som stiger och sjunker, du vet. » » Jag ser bara korkar, jag, » sa Ruffen, stirrande i vattnet. » Då måtte de ha flugit ur hufvudet på dumt folk, då, » sa jag förargad. » Vet du, min flicka (det var till kullan!) » hvar den sjunkande och stigande silfverådran finns? » » Naej, de ' et ja ' inte, » sa kullan, » men sitter du bara still, så får du väl ' etat själf ' änker j a g? » Så satt vi stilla och såg på de underbara bergen. » Ser kanske du något till de där själf - lysande kristallerna som kulminerar, Ruffen lilla? » sa jag till sist. » Nää. » » Hör du den ljufva musiken på afstånd då? » » Nää. » » Ja, inte jag häller. » Nu vek båten in i en jättegrotta af nästan öfvermänsklig skönhet. I fonden var en djup skimrande nisch, med två utspritade solar, som mycket väl kunde vara Bergakungens aflöfvade paraplyn, och midt i vattnet höjde sig en massiv silfverschäslong af staniol för bergakungens gemål, som bara hade det felet, att hon inte visade sig. Från ett hörn strömmade ljus i alla Bland nu befintliga Cacaosorter intages säkert förnämsta platsen af de färger, och jag tror nog, att det yar här, som de själflysande kristallerna sväfvade i luften, fast de inte syntes., » O, » sa jag, » o m de ville visa sig ändå! » » Hvilka? » sa Ruffen. » Bergafolket — där i nischen i stället för paraplyerna. » » Det kunde behöfvas, » sa Ruffen, » ty — » » Tyst Ruffen, » sa jag. » Har du någonsin sett något liknande skönt i naturen? » » Neeeej. » » Då kan du hålla mun med, » sa jag. » Hvar är de lysande näckrosorna?
I följd af liqviden öfver i83o års öfverskottsmedel, harContoret måst förskottsvis utbetala 21,198 R:dr sk. 3 rst., såsom fyllnad i den till Försvarsverkets materiela behof på öfverskoilsmedlen anvisade årliga summa af 70,000 R:dr; äfvensom, enligt liqviden för år 183r, från Contoret måst förskjutas icke allenast nyssnämde auslags-summa af 70,000 R:dr, utan ock derutöfver, såsom serskild statsbrist, 25,741 Rrdr 9 sk. 10 rst., eller tillhopa c>5,741 R:dr psk. 1 o rst., hvadan, för båda åren, Riksgälds-Contorets förskotts-fordran, vid i833 års slut, besteg sig till 116,940 R:dr 9 sk, r rst. C te eli ti v-A n s lagen Det såkallade Lilla Creditivet. n . ., , , Genom Kongl. Drefven den 20 Augusti i83i och den Det »a kallade ° O tilta Creditivet. tj Mars iöÖ2, äro härpå anvisade och, inom sistnämnde 5m utgång, lyftade tillhopa 3oo,ooo R:dr. Vidare äro, genom Kongl. Brefven den 16 Mars och 7 September i833, anvisade tillhopa 100,000 R:dr, men hvaraf, vid sistberörde års slut, voro outtagne 28,000 R:dr. Creditivet för Landets undsättning med spanrnål i missväxtår, 1,000,000 R:dr. Genom Kongl. Brefven den 6 November och 4 December r83o samt den 12 Mars, 5 April, 7 Maji och 3 Junii i83i, äro på detta Creditiv anvisade liela beloppet, eller En million Riksdaler, hvaraf 3oo,ooo R:dr utgått år i83o, och de återstående 700,000 R:dr år i83t.
Lagstiftaren, som insett det, har derföre gjort Sjölagen strängare än all annan lag. På denna stränghet och efter lefnaden häraf beror alla Sjöfarandes säkerhet, som utan den, ägde ingen. Hvad Laglydnad kan man vänta af Menuiskor, som för vanfräjd och brott gjort sig förtjente alt sålunda expa - Den ro Januarii. 631 trieras; ty hvem kan förundra sig om de ej annorlunda anse sitt vistande om hord? Dessa Menniskor känna vanligen ingen annan Lag än deras ursinniga begär och erkänna åtminstone ingen annan. Tryggad af Sjölagens stränghet inom Fartyget, går den modige Sjömannen om Bord för alt trotsa Elementernas förenade våldsamhet under en Sjöresa. Hvad skulle följden vara, om hau ej inombords fann den säkerhet han påräknar, fann sig omgifven af osäkerhet att icke hvarje minut blifva röfvad och mördad ? Hvilken rättskaffens , hvilken dugelig Sjöman ville låta sig inmönstras på ett sådant Fartyg ?-Vi hafva sett många och rysliga olyckor på Sjön uppkomma genom ombord varande vanartiga Menniskors åtgärd; med hvad känslor skulle då en Skeppare beträda sitt Fartyg, oni han t. ex. ibland 48 Mans besättning visste sig äga 8 Bofvar, som för brott och vanart nödgas lemna sitt Fädernesland? Och om någon Skeppare skulle äga mod dertill , skulle lyckas att finna resten af sin besättning, med samma mod; så undersfäller jag huru det kunde aflöpa utan de svåraste följder; ty Sjömannen är visserligen lättare förförd än någou annan: Den stundeliga sammanvarelsen ger så mycken anledning dertill, och om ej Bofvarne hade öfvermannat de öfrige, är det mer än troligt att de åtminstone gjort dem till sina gelikar, och detta Fartyg, utgånget med 8, skulle återkomma med 48 Bofvar; sådan vöre då Correctionen. Vanligen förhyres ej större Besättningar, än som ovilkorligen erfordras till Fartygets jnanoeiivre. En sådan sjettedel, såsom vanligast aldrig varit på Sjön, skulle då vara utan den påräknade nyttan.
Jag skulle derföre förmoda, att då Utsk. återfått betänk, med de gjorda anmärkningarna, och, efter närmare öfvervägande af hvad Utsk. enligt grundlagen tillhör att göra och låta, ett förändradt betänk, inkommer, utan afseende på det bifall, som i andra Stånd möjligen kunnat tillkomma. Hr von Hartmansdorff: En värd talare har här sagt, att när förtroende saknas till Styrelsen, så beviljar icke Representationen annat än det som är oundgängligt. Jag får först fråga, om andra än oundgängliga utgifter blifvit yrkade, utom af StatsUt-k. sjelft, som velat göra gunst åt vissa personer, med obillighet mot andra. Dessutom, hvem har sagt StatsUtsk., att förtroende saknas hos R. St.? Om det saknas hos StatsUtsk:s ledamöter, så är det icke gifvet, att det saknas hos RiksSttn. Dylika anticipationer på Ständernes meningar äro inkraktuingar på Ständernes rätt, hvartill Utsk. icke är befogadt. Man har sagt, alt om-obelåtenhet (innes, är felet icke deras, som äro belåtna, utan hos dem, som vållat obelåtenheten. Månne det icke kan vara möjligt, att obelåtenheten kunde vara ogrundad , att hon härledde sig af missledning? Hvarföre hafva de obelåtne fått egen urskiljning, om ej för alt bedömma, huruvida missnöjde personers framställningar äro riktiga eller icke, och månne den är felfri, som ej begagnar sin urskiljning! Man har klandrat Konungens rådgifvare för det att de vid en följande riksdag begärt mera än vid en föregående, då de trott sig vara belåtne med lägre anslag. Jag tror, att, hvilka rådgifvare an må inträda i Statsrådet, de omöjligen kunna fullständigt förutse framtida behof. För öflig t är felet, om det är något, just det, att Konungens rådgifvare velat vara StatsUtsk. behaglige genom nedprutade summors uppgifvande.
Ben 3 December f. m. 85 4818 års Riksdag afgifna organisalionsförslagel upgår kostnaden för landtförsvaret till 5,767,423 R:dr 6 sk. 8 rst. b:ko, (se Tab. 31 Litt. A Förslaget N:o 1), således till 1,680,198 R:dr 26 sk. 10 rst. b:ko mindre belopp än dess nämnde kostnader. Den aktiva arméen utgöres af: Generalitetet 8 personer; Generalstab, som för närvar:de icke egentligen finnes, inberöknad Topografofficerare 54 personer; Infanteri 50,435 man; Kavalleri 5,045 man med 4,542 hästar; Artilleri .3,043 man med 1,224 hästar och 152 kanoner; samt Ingeniör-officerare med tillhörande trupp 277 man eller tillsammans activ armé 58,862 man med 5.766 hästar och 152 kanoner, hvaraf 17,162 man stamtrupper, och hvilkas organisation och tjenstgöring är sfi ordnad att man med full visshet kan antaga att hälften skulle kunna i hvarje ögonblick begagnas till instruktörer för beväringsmanskapet. Denna stam lemnar således större garantier för beväringsmanskapets snara bildning och säkra ledning, än den nuvarlde dubbla ständiga styrkan. Den öfriga delen af den adiva arméen eller 41,700 man, utgöres af beväringsmanskap, och hvaraf 39,424 man äro Infanteri, 1,600 man Kavalleri, 576 man Fot-artilleri, samt 100 man Sappörer. Hvad deras militäriska bildning angår, är den fullt utjemförlig med den som äges af af den nämnde värfvade och indeldta arméen. Hvar och en af detta manskap har nemligen vid inträdet i den activa arméen redan undergått lika många dagars rekrytöfning som för den närvar:de arméen är föreskrifven eller 21 dagars, hvarefter de i förening med stamtrupperrie deltaga i 2:ne års vapenöfningar, 14 dagar hvarje år.
”En på sådant sätt lemnad redovisning för statsbidragen bar vid förra ”Statsrevisioner befunnits tillfyllestgörande, hvilket jemväl bordt forvän”tas; ty om Rikets Ständer kunde äga att, i vidsträcktaste mening ta”get, granska förvaltningen af Armeens Pensions-Kassa, borde väl med ”denna rätt äfven anses förenad den för hvarje Stat naturliga skyldighet, alt sjelf och uteslutande pensionera sina afskedade tjenstemän, och ”Armeen såmedelst alldeles befrias från alt med egna dryga uppoffrin”gar deltaga i en sådan, Staten ensamt tillhörande, skyldighet.” Att statsbidragen tili Armeens Pensions-Kassa icke varit tillräckliga, för alt ensamt dermed kunnat bestridas den Kassan åliggande pensioneringsskyldighet, och att dessa följaktligen icke till någon del hafva grundlagt Kassans fond, hvilken tillkommit genom Armeens egna bidrag och således är att anse såsom en Armeens tillhörighet, för att till dermed afsedt ändamål användas, visar sig tydligen deraf, att ehuru ined året in5S statsbidragen inflöto, men pensionerna frän Kassan först år 1761 utbetaldes, hade Kassan, såsom af underdånigst bi 1 agda Tablå inhemtas, under Aren 1761 med 1767, i pensioner och begrafningshjelj> ntbetalt 208,017 Daler 3oi Öre mera, än hvad de under åren r788 med 1767 influtna statsbidragen sammanlagdt utgjort; hvilket utbetalda, statsbidragen överskjutande belopp icke uppväges af den ränta på ränta å samma bidrag, som kan anses hafva Kassan under tiden tillflutit; hvartill kommer, att redan år 1768 öfverstego utbetalda pensioner och begrafningshjelp beloppet af under året influtna statsbidrag, hvilket förhållande sedermera allt framgent varit enahanda. Vid sådant förhållande synes någon mera omfattande redovisning för Armeens Pensions-Kassa till Rikets Ständer och deras Revisorer icke billigtvis böra ifrågakomma, än alt behörigen visas hvad statsbidragen och pensionsutgiften årligen utgjort, då dermed ådagalägges, att dessa bidrag på långt när icke varit tillräckliga för pensioneringens bestridande.
Utskottet har sig bekant, att fråga redan uppstått och lärer i Nåder vara afgjord om inrättande af en ny Jordebok öfver alla Bergslager samt i följd deraf tillämnade undersökningar, huruvida hvarje Bergsmanshemman serskildt fullgör de dem i lag ålagda förbindelser. — Om ofördröjlig! fullföljande af dessa åtgärder, anser Utskottet sig böra tillstyrka Riksens Höglofl. Ständer att hos Kon» Eesv. och Ekon. Utsk. Eetänkanden. ungen nnderdånigst anhålla. Det skall då visa sig uti en öppen dag, hvad som lärer vara föga tvifvelsmål underkastadt, nämligen, om, och i hvad förhållande, tackjernstillverbningen uti de Svenska Bergslagerna verkeligen aftagit, samt följaktligen hvilka och huru stora de resourcer äro, som, genom försutna privilegier, till nya Bergslagers inrättande äro att påräkna. Det är i allmänhet kändt, att da Bergslagerna förunnade rättigheter, hvilka finnas uppräknade uti 15 Capitlet af det år 1808 utfärdade sammandrag af Bergsförfattningar, dels icke äro likartade, dels mycket ojemt förlänta, emedan de i några orter finnas, i andra åter icke, men likväl allestädes efter ett olika förhållande. Hufvudsakligast lara de bestå uti Rolefrihet, uti erläggande af endast halfva Landtågsgärden, uti någon större frihet vid skjutsningsbesväret, uti några andra smärre locala skattefriheter, samt uti förläningen af vissa Krono-allmänningar och recogmtionsskogar. Motsvarande skyldigheten är, så vidt Utskottet har sig bekant, endast den, att erlägga tionde af det tillverkade tackjernet, och att äfven, i det fall blåsningen icke verkställes, efter ägande hytteandel bygga och uppvärma masugnen. Då den förra utskylden, såsom åtföljande tillverkningen, vid dennas upphörande, naturligtvis försvinner, och den senare förbindelsen, icke utan obotlig skada för det hela, samt till betydlig förlust för de återstående blåsande Bergsmän, skulle kunna borttagas5 Eesv. och Ekon. Utsk.
I staden finnas 8 minuthandlare, 1 nipperhandlerska och 26 handtverksmästare med 36 gesäller och andre arbetare; hvarjemte der drifvas 2 färgerier med 4 arbetare, 1 bryggeri, 1 spegelfabrik och 1 vagnfabrik med 21 arbetare; 23 personer hafva erhållit tillstånd att idka handtverk såsom försörjningsmed el I motsats med hvad som förut ägt rum, skall mängden af borgerskapet nu vara välmående; hvilket härleder sig från ökad rörelse och liflighet i varu-utbytet emellan stadens handlande och handverkare samt landtbefolkningen, och dertill i främsta rummet bidragit den år 1840 beramade och, sedan sista berättelsen afgafs, med alfvar fortsatta hamnbyggnaden i Wettern invid staden. I följd hvaraf varu-importen och exporten så hastigt ökats, att under sistlidet år sjöledes derifrån afgått 10,000 tunnor säd, 1,100 tunnor potates, 2,000 kannor sprit och 2,600 LM. smör, samt att hamnumgälderne utgjort 800 Riksdaler banko; men vid ifrågavarande hamnanläggning återstår ännu mycket att fullborda, hvilket dock svårligen kan ske utan att understöd 25 understöd af statsmedel erhålles, derom ansökning jemväl i underdånighet blifvit gjord. Till staden hörer mycken och bördig jord, innefattande 7* mantal, som vid stadens anläggning blifvit densamme underlagde. Denna jord innehades fordom af stadens burskapsägande invånare, såsom förenad med tomterne; men har numera till större delen dem frångått. Utom Grenna stadsoch landsförsamlings gemensamma folkskola har staden en pedagogi eller vexelundervisningsskola. Fattigkassan utgör 1,130 Riksdaler bauko, utom 100 Riksdaler samma mynt, donerade till fond för en arbetsinrättning, hvilken ock numera är i verksamhet; derjemte är genom enskild välgörenhet bildad en skola för fattiga llickors undervisning i christendom och slöjd. Stadens inkomster äro af ringa betydenhet. Dess skjutsningsskyldighet utgöres genom entreprenör.
Då hans herre hörde sådana sine hustrus ord, som hon till honom talade, och sade: Så hafver mig din Ebreiske tjenare gjort; vardt han ganska vred. Då tog hans herre honom, och lade honom i fängelse, der Konungens fångar inne lågo: Och der låg han då i fängelset. Men Herren var med honom, och var honom gunstig, och lät honom finna nåd för befallningsmannen öfver fångahuset. Så att han befallte alla fångarna i fängelsena under hans hand, att allt det der skedde, måste ske genom honom. Förty befallningsmannen öfver fängelset såg, att Herren var med honom i allt det som under hans händer var, och att Herren lät, det han gjorde, lyckosammeliga tillgå. Och det begaf sig derefter, att Konungens i Egypten höfvitsman öfver skänkerna, och höfvitsmannen öfver bakarena, bröto deras herra Konungenom i Egypten emot. Och Pharao vardt vred uppå dem, Och lät sätta dem i hofmästarens hus i fängelse, der Joseph låg fången. Och hofmästaren satte Joseph öfver dem, att han skulle tjena dem; och de såto några dagar. Och både skänken och bakaren drömde om ena natt hvar sin dröm, och hvars deras dröm hade sin uttydelse. Då nu Joseph kom om morgonen in till dem, och såg dem ångse, Frågade han dem, och sade: Hvi ären I så ångse i dag? De svarade: Oss hafver drömt, och vi hafvom ingen, som oss det utlägger. Joseph sade: Utläggningen hörer Gudi till; dock förtäljer mig det. Då förtäljde skänken sin dröm för Joseph, och sade till honom: Mig drömde, att ett vinträ var för mig: Det hade tre grenar; det grönskades, växte och blomstrades, och dess drufvor vordo mogna: Och jag hade Pharaos skänkekar i mine hand, och tog och kryste dem i skänkekaret, och fick Pharao skänkekaret i handena. Joseph sade: Detta är uttydningen: Tre grenar äro tre dagar. Efter tre dagar skall Pharao upphäfva ditt hufvud, och sätta dig åter till dit ämbete, att du får honom skänkekaret i hans hand, såsom tillförene, då du var hans skänk.
Departement höra: x:o Befordrings ärender för Arméen och Flottorne: såsom til Isättandet af alla Officerare och af alla de under Departementet lydande Ämbetsoch Tjenstemän, sorn höra till Arméen och Flottorne, så vidt utnämningen sker af Konungen; afskedsoch permisions-ansökningar; frågor om tjenstebyten och transporter; besvär öfver upprättade Förslag till ofvanuppräknade Ämbeten och Tjenster, samt öfver utnämningar till sådane tjenster, som Konungen Sjelf icke bortgifver. 2:0 Alla oecanomiska ärender, jemte allt hvad i öfrigt rörer krigsmagten till lands och vatten och icke är Commandomål; besvär öfver KrigsCollegii och Förvaltningens af Sjö-ärenderne beslut i dit hörande administrativa ärender, rörande Arméen och Flottorne. Stats-Secreteraren erhåller till biträde, för målens beredning till föredragning hos Kongl. Maj:t, samt för Expeditionen deraf: 1 Förste Expeditions-Secreterare. 3:ne Protocolls-Secteterare. 3:ne Cancellister och 1 Registrator. Verkställigheten af allt hvad till landsför»varets oeconomi hörer besnrjes, under Stats-Secreterarens öfverinseende och controll, af KrigsCollegium, som får 1 Chef och till Ledamöter: Fälttygmästaren , Chefen för Ingenieur-Corpsen , en från 6ia 'Betänkande om Rikets Styrelse-Verk. Arméen commenderad Militair-person af Öfverste eller Ofverste-Lieutenants värdighet och 3 Krigs-Råd, samt nödigt antal Betjening. Collegium indelas i 3 Departementer, nern-' ligen: 1:0 Artillerie-, 2:0 Fortificationssamt 3:0 Utredningsoch Underhålls-Departementet. Till Collegii Ledamöters gemensamma afgörande höra: