Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
1 de beslut om tryckning af Bihanget till RiksStåndets Protacoll, som innefattas uti Hedervärda BondeStåndets och Vålloflige BorgareStåndets nyss upplåsta ProtocollsUtdrag, ser jag ej någon betänklighet för Högloflige Ridderskapet och Adeln att instämma, utom i afseende på upplagans storlek, som icke låmpeligen kan bestämmas förr, ån prenumeration på satt jag föreslagit, föregått; ty om 5oo eller flere prsenumeranter antecknade sig, vore det ju orimligt att inskränka Upplagan till endast boo Exemplar. För öfrigt och som 2 Stånd redan fattat beslut i afseende på tryckningen af sina Protocoll, kunna äfven vi lörordna om tryckningen af våra; och jag hemställer således om någon remiss i detta afseende till RiddarhusUtskottet kan vara nödig, då skyndsamheten, som år egenteliga ändamålet med det af mig framställde förslag, derigenom förfelades. Friherre Boije: Om genom antagande af mitt förslag, skyndsamhetens ändamål skulle förfelas, år jag färdig att detsammaåtertaga; men efter min tanka förhåller det sig icke så. Jag ser icke hvarföre ej Ridderskapet och Adeln skulle kunna uti sjelfva remissen begära ett skyndsamt svar, och jag tvekar ej att tro det RiddarhusUtskottet skulle uppfylla denna Önskan. Orsaken hvarföre jag anhållit om remiss till nämnde Utskott år, att Herr Cederschjöld sjelf hånskjutit verkställigheten af sitt 13* Den s5 Januarii, förslag till RiddarhusUtskottet, och jag har derföre trott att inhämtande af detsammas utlåtande i ämnet icke vore öfverflödigt.
Det är en gammal klagan, som jag hört i många år, att industrien och näringarna i vårt land aldrig kunna vinna någon förkofran, så länge räntefoten vore så hög, och att enda vilkoret för att uppnå detta stora ändamål, vore räntans nedsättande till hvad den är i andra länder. Denna åsigt har idkeligen blifvit upprepad och var utan tvifvel den väldiga häfstång, som åren 1836 och 1837 bragte sex stycken privatbanker i dagen och 10 år derefter, oaktadt alla protester, icke blott skaffade åt de gamla förnyade oktrojer, utan äfven framkallade ytterligare 2:ne yngre bröder till lifvet. Nu har man ändtligen kommit så långt, att man talar om öfverflöd på penningar, tillverkade på en fingerad kredit, och man har vunnit det åsyftade välgörande ändamålet, räntans nedsättande. Ty allestädes utbjudas och sökas nu lån för 4 \ å 4 procent ränta. Att under sådana förhållanden af Bankens lånfonder ligga 6 å 7 millioner obegagnade och räntelösa är lätt förklarligt, och att nu vilja bibehålla Bankens diskentränta lika hög, som förr, eller 5 procent, är ändamåls - 56 Banko-Utskottets Betänkande, N:o 42. vidrigt, så vida man vill att Bankens lånefonder skola blifva fruktbärande. Ty afsigten kan väl ingalunda vara att lemna denna förmån mer och mer uteslutande åt de enskilda penningefabriks-bolagen, och att till deras förmån söka, så vidt möjligt är, uppehålla räntan vid fem procent. Om Ständernas Bank skall utlåna penningar, måste den bevilja sådana vilkor, att lånsökande åtminstone lika så gerna vända sig dit, som annorstädes. En nedsättning af räntan, åtminstone på diskontlån, är alltså af omständigheterna påkallad och bör så mycket heldre medgifvas, som på dylika lån erlägges på förhand och ha/fårs-vis. Om privatbankerna göra på samma sätt, så mycket bättre, att akfie-egarne härigenom skola vinna en procent mindre än nu , kan icke bestridas, men dessa herrar se ju icke på deras egen vinst, utan på folkets väl och landets bästa.
var del då omöjligt atl vända opinionen lill förmån för denna fråga, hvilken nu framkastas i elt ögonblick, då vi onekligen gro i en allvarsam pennmgekris, fast här finnas många sorn gro öfvertygade om att en sådan icke tinnes. Jag för min del har icke varit bland dem, jag har sagt, alt en sådan redan har inlrädt; fast dess maximum ännu icke visat sig. Detta kan anses såsom en olycksalig spådom, och jag vill icke fortsätta debatten längre derom, men jag vill endast säga att man borde hafva undersökt huru härmed förhåller sig innan man velat frigöra räntan. Jag frågar alla dem som vilja hafva den fria räntan, hvarför de icke begagnat sig af tillfället att sammankalla alla stånden pä detta rum och der gifva dem del af dessa vackra och vältaliga yttranden i statseko nomien, hvilka vi i dag hafva hört. När man vill öfvertyga sina medmennisknr om en sak, hvaröfver de hafva rättighet att besluta, och de sitta på fyra rum så vore väl det enklaste i verlden att medelst den utväg som formerna tillåta tala till dem pä en gång innan de hvar för sig besluta, så att alla kunde få höra, hvad en inspirerad talare yttrar. Det tar vida mera än att läsa de återremisser, som från det ena eller andra ståndet gå tillbaka til) Utsk. der de oftast begrafvas. Man har icke gjort så, utan man har sökt alt få detta till en fråga, hvilken man icke får disputera emot, utan att anses abzurd, och man boi iblandar den icke obetydliga skilnaden mellan en princip, som i sig sjelf är riklig och lämpligheten för denna princips tillämpning. Denna fråga rörer egentligen penningar, och när det är fråga om pengar och pengars värde är det af stor vigt atl tillse från hvilket häll en sådan fråga väckes och om bär icke finns åtminstone tvenne interessen. som söka genomdrifva denna fråga »coute qui coute» och alt, med ett ord sagdt, ifren för denna fråga har upstått, för det att en annan fråga till stor del hänger på utgången deraf.
Jag vet väl icke hvad J ämnen svara härtill, men hvad jag vet, det är, att den ed jag svurit att hålla grundlagen i helgd, skulle hafva förbjudit mig att dertill lemna mitt samtycke. J deremot, som ansett Eder vara berättigade alt sätta andra ombud i Edert ställe, mäste för konseqvensen skull äfven anse Eder berättigade att, om det äskas, helt och hållet afsäga Svenska folket rättigheten att vidare hafva några ombud; och dä torde det med skäl kunna frågas hvem det är, sorn bäst bevakar Svenska folkets rättigheter mot deni andra statsmaktens möjliga inkräktningsbegär, antingen den, sorn medelst bifall till det ifrågavar. förslaget beträder den vådliga bana, jag nu omnämnt, eller den, sorn lika med mig anser ett sådant bifall innefatta ett öfvcrträdande af representantens pligt? Innan jag slutar, tillåter jag mig alt yttra några ord till de medlemmar af detta hus, som fått sig det ansvarsfulla kallet anförtrodt alt tillhöra det Utskott, hvars pligt det är att framställa förslag till grundlagarnes förändring och förbättring. Edert kall är alltid ansvarsfullt, men det är det i denna stund vida mer än någonsin; ty samhällets kommande öden bero till stor del af del nya förslag till representations-ombildning som kommer ifrån Eder. I mågen icke tro att J håfven fullgjort Eiler pligt endast dermed att ett nytt förslag framslälles, — först då håfven ,1 rätteligen fullgjort Eder pligt, då förslaget bl ifver sådant att det betryggar samhällets bestånd och på samma gång skänker rättvisa åt alla. För att ett förslag skall kunna upfylla detta ändamål fordras, efter min åsigt, att det borttager sjelfskrifvenheten; att det lemnar representationsrätt åt en hvar, som nu icke är representerad; att de orepresenterade fördelas på de nuvar. Stånden; att af dessa Stånd bestämmes ett visst antal till medlemmar af den blifvande representationen; att valrätt lillerkännes åt hvar och en, som lemnar skattebidrag till Statens bestånd; samt alt representationens medlemmar icke delas i särskilda kamrar, utan förenas på ett rum, dock med bibehållande för hvarje
Med ett o r d: det började blifva ruskigt n o g att leka sommar, o c h det var m e d stor lättnad i sinnet, s o m hr Lundström v e k hundörat i sin almanacka. Så k o m den där dagen m e d hundörat. A h — bevare mig väl, hvad det var mycket att taga vara o c h reda på — hur kunde de hafva fått med sig allt detta från staden? Fru Lundström slog gång på gång ihop händerna af förvåning och förfäran, smågossarne slogo sönder ett par kaffekoppar af de där tunna mjölkhvita m e d guldkanter, o c h pappa ströfvade omkring, kritiserande och snäsande, medan han då o c h då tittade ut till potatisen, s o m han köpt af hemmansägaren. Den kunde taga skada af rotblötan, menade han, m e n s o m ingen fanns att kommendera, fick den ligga där den låg förr än att han skulle så sänka sitt husfaderliga anseende s o m att taga i den m e d ett finger. Fröken Selmas lilla smärta, sylfidiska gestalt såg man däremot öfverallt, o c h h o n utvecklade verkligen en sådan energi o c h en sådan allvarlig håg för husliga sysselsättningar, att pappa förvånad spärrade upp ögonen o c h tyst undrade, o m notarien verkligen förklarat sig. Ett tu tre klarnar himmelen — först en liten, liten blå fläck längst bort i väster, s o m blir allt större o c h större — o c h snart strålar hela hvalfvet i det klaraste blå, som gör det onödigt smärtsamt att lämna den lilla villan. M a m m a lånar koppar af hjälphustrun — hennes egna få ospräckta äro nedpackade af Ernst o c h John — o c h dukar för sista gången i år ett storartadt kaffebord i lilla bersån, där h o n bjuder » m o r Malin » på många, många koppar kaffe m e d mycket, m y c k e t småbröd. » Doppa för all del, madam, det är sista gången i å r, o c h tack, madam, för all hjälp. » » A, kära frun, ja, jag säger inte nej till en liten påtår (den åttonde i ordningen); det är jag som får tacka.
Till förvaltningen hörande Embeten och Tjenster, Kongl. Maj;ts Hand.Secretefare CanUli Rådet m. m. C. G. af Leopold 850: —■> Kongl» Majlis Hand-Secrete raren G. A. Lindblom 30Ö: — Secreteraren vid Jägerie-Sta. ten F. Widbom 215: — . HofContoiret. Hof-Kämmerereren W. Allmark 7501 —- — Hof-Casseuaen P. T). Vihlér goo: Hof-Bokhållaren C. F, Hutn bie 400: — Kammarskrifvaren A. Fröling 550: F. A. Meurk 250: Contoirsskrifvaren C. A, Hardtman ~175: Vacktmastaren C. Kroll 150: I»äkaré • Staten, Förste Lif-Medicus, Archiatern m. m» C' E. von Weigel 600: Lif-Medicus m. m. M. Pontin 200: Hof-Medicus i. TaffeltHckaren S. Transport 500: — 14605 — Mundskänken F. Klander 200: — L. Hybner sjoot Silfver-Kneckten E■ W ahlberg £00: E. Styberg 200: — Tvätterskan C. Österlund 100: Drängen G. Skärström 100. — i5fo Skafferiet. Skafferi - Förvaltaren 0. C. Brunlöf 2Q0: — C. £f. Holm 200: Skafferi-Betjenten A, Hesselgren i5o: — - Betjenten för Inköpen IT. F. Holmgren 100» * Drängen N. Wahlberg loo: — Tvätterskan Fr> Schmidt 50: 800 Källaren. Källare-Förvaltaren Arosin I50: Drängen C. F. Westerberg 100: 250 — ' — Köket. Mäster Kocken *?. Kocken C. G. Engström Soot jf. Rosenqvist 200: — J.
Är icke enskilde personers rätt sä mycket värd, att hvarje ledamot i dessa domstolar, såväl som referenten, bör taga kännedom af handlingarne, så måste jag säga, att jag hyser föga hopp att lagskipningen i landet skall gå ordentligen för sig. Att åter handlingarne Den 21 December f. m. 603 siola circulera, skalle metaga vida längre tid än om de offentligen läsas, och möjligen skulle det kunna hända, att de öfverlemnades från den ena till den andra ledamoten, utan att ens vara genomlästa, då man besinnar den korta tid af några få dagar, som förfaltningarne lemna åt hofrätlsledamöter för denna läsning. Du offentlig läsning är anbefalld, så måste den verkställas, ty derpå beror ofta parters rätt, i det en referents förbiseende af någon omständighet (jag vill ingalunda säga uppsåtliga, men ofrivilliga förbiseende) kan vålla, att den, som har rätt, får orätt. Jag tillstyrker, att Utsk:s utlåt, i denna punkt måtte bifallas. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, det han ansåg sig böra tillkännagifva, att han icke såsom Frih.^Cederström uppfattat Hr Åkermans yttrande, utan trodde, att Hr Akerman önskat bifall till Utsk:s tillstyrkande, men att R. o. Ad. icke måtte gilla de såsom stöd för detta tillstyrkande anförde skäl. Hr Akerman: Hr Gr. o. Landtm, bar så fullständigt förklarat meningen och syftningen af mitt i denna fråga afgifna yttrande, att jag, till vederläggning af hvad Frih. Cederström anfört, ej behöfver begagna mig af ordet. Då nu öfverläggningen ansågs fulländad, hemställde H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., om R. o. Ad. bifölle hvad Utsk. yttrat i afseende på den af Hr Petre' väckta fråga om upphörande af rättegångshandlingars offentliga läsning i hofrätt samt antagande af ett mera ändamålsenligt arbetssätt. Ropades ja och nej.
HÖPPENER. Du älskar? Djupt, varmt, lefvande. Arbeta ... och hoppas. Någon kommer. Jag vill draga mig tillbaka. (Båda aflägsna sig åt fonden. Pianomusiken upphör.) Femte Scenen. A. LÖFVENSTRÅLE och LILJEBORG inkomma från hvar sin sida. Om ursäkt, min herre, stöt ej omkull mig. Halfva vägen hvar. Är det du? LILJEBORG. A. LÖFVENSTRÅLE. B. LÖFVENSTRÅLE. A. LÖFVENSTRÅLE. LILJEBORG. Löfvenstråle. Sedan vi sednast träffades hafva vi också i politiskt afseende varit sysselsatta med att stöta omkull hvarandra. Och på den vägen äfven ropat: halfva vägen hvar. Och det på sjelfva kungsvägen ändå. LILJEBORG. A. LÖFVENSTRÅLE. LILJEBORG. A. LÖFVENSTRÅLE. Som nu har blifvit en allmän landsväg, eller riksväg. Så länge vi, hattar eller mössor, bekämpa hvarandra, arbeta vi blott i Konungens intresse. Har du ej ännu insett det? A. LÖFVENSTRÅLE. Låtom oss vara upprigtiga mot hvararandra: jo, jag har insett det. Om adeln aldrig sönderfallit i tvänne partier, skulle Gustafs revolution tonat bort såsom ljudet af en barnskramla. Det är partiernas egen oenighet, split, ovilja och afundsamhet, hattarnes och mössornas långvarigt fortsatta fiendtlighet mot hvarandra, som störtat oss. Ja, ja! LILJEBORG. A. LÖFVENSTRÅLE. A. LÖFVENSTRÅLE. Endast förenade skola vi åter på ett afgörande sätt kunna bjuda våra motståndare spetsen. Du har onekligen rätt; men jag trodde icke att det var Gustafs mening, att... Att tillintetgöra hattarne såväl som mössorna. Jag trodde att han blott begagnade sig af hattarne, för att tillintetgöra mössorna. Men du inser nu att han slagit det ena partiet med det andra, och det andra med det ena. Segren tillhör ingendera af oss.
M:s benådningsrätt, så skulle väl jag, som upburit detta arfvode innan eftergiften beviljades, hafva blifvit ålagd att återställa detsamma, hvilket dock ej skedde, huru ifrigt än Redogörarens sterbhusdelegare hos K. M. yrkade, att utan arfvodesafdraget återbekomma hela balancebeloppet. — Det andra exemplet är hemtadt från det afslag K. M. under d. 15 Januari 1846 gifvit å Landsfiskalen Laurells underd. ansökan om ersättning för den inkomst honom frångått derigenom, att 2:ne för otillåten bränvinstillverkning bötfälde personer fått af nåd bölerne efterskänkte. Men hvad slags likhet har väl detta exempel med det ersättningsanspråk, hvarom nu är fråga? Jag'- kan ej länka mig möjligheten, att K. Statskont. icke vet att lagstiftaren, bland andra straff för begångna förbrytelser, äfven stadgat det af böter: att dessa böter, om tillgång till deras gäldande saknas hos förbrytaren, blifva, efter fastställd beräkningsgrund, till kroppsstraff förvandlade, så ali verkställigheten af det ådömda straffet ingalunda hindras deraf, att böterna icke kunna af den saklallde Den 14 December. betalas: att nan man brant bränvin utan lof, så har man begått ett brott, i hvars spår straffet följer: alt det således varit ett brottmål, uti hvilket Konungen, genom eftergift af böterne, såsom utgörande det ådömda straffet, utöfvat den benådningsrätt, som i Reg.F. blifvit honom tillagd, och detta utan att Ständerne förut blifvit hörde, eftersom de med benådningsrätten icke hafva något att skaffa.
Collegium inhämtat, att de för berörde tillverkning nödiga Machinerier och Inrättningar fullkomligt svara mot ändamålet, och att de kostnader, som för byggnadernes uppförande och iståndsättande samt Fabriks-Inrättningens anläggande blifvit använde, uppgått till den i Yärderings-Instrumentet upptagna Summa, 18,890 R;dr 22 sk. 6 r:st. Banco, så har, i anledning af Herr GeneralMajoren Camps's anhållan samt Kongl. CommerceCollegii gjorde underdåniga tillstyrkan, det bemälte Herr GeneralMajor måtte återfå den till Kongl. Collegium aflemnade borgen för ifrågavarande Fabriks-Inrättniugs fullbordande, Kongl. Maj:t uti Nådig skrifvelse af den 29 April 1828 i Nåder förklarat något hinder icke förekomma, att ofvannämnde borgensförbindelse finge till Herr GeneralMajoren återställas. Efter hvad Revisorerne varit i tillfälle erfara, har Kongl. Commerce-Collegium behörigen fullgjort dess åliggande att tillse, det de erhållne Förslagslånen blifvit använde till de dermed afsedde ändamål, samt att förfallne inbetalningar å utgångne lån rigtigt ingått. I sådant afseende få Revisorerne upplysningsvis meddela, att Götha Canal-Bolag å förfallodagen den i5 sistlidne November inbetalt med 16,666 R:dr 32 sk. B:co den forsta tredjedelen af dess år 1826 i Nåder beviljade förlagslån å 5o,ooo R:dr till Motala Mekaniska Verkstads fullbordan; hvarvid Revisorerne likväl anse sig böra tillägga, att den för de tvenne Götha CanalBolag beviljade förlagslån å tillsammans 100,000 R:dr B:co lemnade säkerhet, hvars otillräcklighet såväl fästat 2827 års Revisorers uppmärksamhet, som äfven föranledt till Rikets Högloft.
Preste-Slåndel den 15 Borgare-Slåndel den 15 — ■— Bonde-Ståndet den 15 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af väckt fråga om sammanfattning och skiljande från Wester-Norrlands läns arkiv af de allmänna handlingar, som röra Jemtlands län. (Stats-Utsk:s Utlålande N.-o 170.) S. A. K. Rikets Sländers uppmärksamhet har blifvit fästad derpå, att, sedan den lid provinsen Jemtland var förenad med Wester-Norrlands län, alla sådana offentliga akter, dokumenter och handlingar samt jordeböcker, som borde bilda Jemtlands lans arkiv, funnes inblandade i och förenade ined Hernösands läns-arkiv. Att denna omständighet måste menligt inverka på rättsförhållandenas utredning inom Jemtlands län, särdeles hvad beträffade kamerala, ekonomiska och administrativa ärenden, har ansetts uppenbart, likasom det kunde med visshet antagas, att, i saknad af tillgång till sådana äldre handlingar, samt deraf härfljtande bristande kännedom om deras tillvaro, mången vigtig rättighet gått förlorad, som under andra förhållanden kunnat försvaras och fredas. Det har således funnits vara för Jemtlands län och för Landshöfdinge-embetet derstädes af högsta vigt, att de handlingar af omförmälde beskaffenhet, som kunde frånskiljas, blefve från Hernösand till Ostersund förflyttade, samt alt, vidkommande åter sådane handlingar, som icke kunde frånskiljas eller, i anseende till kostnaden, afskrifva*, tillfälle till erhållande af kännedom om deras tillvaro blefve Jemtlands läns embetsmyndigheter och invånare på annat sätt beredi: och har, med anledning häraf, blifvit Expeditions-Ulskottnts Förslag till anderd.
Svensk Tidskrift 1891. octave feuillet. och till Kina; hon underhöll S: t Vincent de Pauls orden, en af ultramontanismens farligaste högkvarter; hon skaffade befordran åt nulliteter i armén, blott de gingo i kyrkan, egde hållning och. världsvana. Här kräfdes alltså att kunna tala spirituelt, att föra sig med behag, vara hofman och katolik: här kräfdes takt, själfbeherskning och lefnadsvett, äfven om man i grunden icke var så alldeles otadlig. En af de trägnaste och älskvärdaste gästerna vid hofvet i Compiègne var diktaren Feuillet. Oklanderligt korrekt, fulländad kavaljer, stolt, litet nervös, nobel T) ch elegant, ifrig katolik och hertiginnornas riddare, egde han alla förutsättningar att äfven bli deras skald. Född uppe i Normandie 1821 genomgick han Collége Louis le grand i Paris, aflade sina prof med nästan lysande resultat och var redan som ung student fin och aristokratisk. Långt ifrån att deltaga i kamraternas orgier, att föra deras oroliga och bullersamma lif, tillbragte han sin ungdom i en helt annan luftkrets. Drömmande och poetisk, älskade han det sköna, stora och ädla mål, sträfvanden och idéer, — allt under en tid, då romantiken ännu flammade med en djup, och het glöd, innan den blef till aska. Gossen hade upplefvat romantikens blomstring — diktaren var ju född 1821 — läst Hugos verser, George Sand och Musset. Ynglingen fick bevittna deras eftersommar och höst, d. v. s. han lärde sig, att det gamla nu var utdömdt. Alla dessa stormande och oroliga känslor, alla dessa skiftande och äfventyrliga lifsoden, hvilka han såsom barn ofta hade beundrat, stodo icke i kurs mer, tidén var för prosaisk. Och denne unge man, hvilken var romanesk nog att tro på en poesi midt uppe i prosan, — denne unge drömmare med den oklanderliga hållningen fann, att han kom för sent, och blef en smula skeptisk.
Herr l^rikerrs s^ec/e/^^o/n u^lä8te lill justsrinA ett, i enlighet mecl LouZI. Naj:ts torud fattare iVääiZa deslul, u^p8att tor8laZ till LouZI. I^lajcts l^ääiZa 8krit'vel86 till Rikets 8täncler, anZäeuäe toräu4rinA i 8öära 8käuska Inkanteri-ReZementets roterinZ, i söljä al s. cl. ^.4elssgne-lzoställenas befrielse sräu orclinarie roteriuAs utZörancle; oell bebgAg^e LonZI. Naj:t, upjlL 8tats-käclet8 uuäer6auiza tillstvrkan, berörcle sorslaZ, sääaut cist Knn63 cletta krotoeoll viclsoAgclt, i käller Zilla, samt soro,cina. att MäiZ 8kritvel86» i euliZIiet clermect, skulle till Rikets 8tän6er al'Zä. lix Rrotoeollo, »4. 4/K26>^ AonZ'/. Mcr/.ks /'ro/tosrÄo», ^V/o 84. 7 N:o 84. ^iib. till Lxx. lltsli. cleo 2^ Oktober, bl. ic> k. w.
'SBår i betta amne, unber ben rg Slugufti 1829,. till Äongl. iOlajVt infdnöe unöeröåntga jFrifwelfelifafom more benfamma till bela befi wiöb> bär intagen.. $. ao.. £fter ofmermdganöe af &ongl. ?Dta/:t# tilt £>§ aflåtne 0?åbtga ^repo# fition om ytterligare anflag af allmänna mebel till ©otlja ganalbpggnaö# fullborbanbe, bäfwe (2Bi flannat i fol/anöe befTut, nemligen: 1:0. Sitt, enöaft unber ncban omformdlöe wilfor, något ytterligarebiörag: till ©dtba (Eanalbyggnab af £>{? bemil/aé a) att betta bibrag fFalf anwdhöa#, uteffutanöe, till (Tanalarbefet# full# borbanbe famtfegelfarfentf oppnanbe till öfferflon, od) faleöe# ^marden till Motala med)anif?a werfflab eller anbra frdmmanöe dnöamål; b> att, till fdferbet för (Eanalbyggnaöen# fullborbanbe, för bet berdfnaöe foffnab#beloppet, inom 1833 åro utgång, bolaget, genom nt; tecfning af 9lctie#egare, ffall anjTaffa od), unber åren 1830,. 1831, 1832 ecb 1833, uti. 9fii£gdiö6#<£ontoiret infatta en fumma, motfmaranbe trebjeöelen af bet bibrag,. (Staten, unber benna DviBöag, till kanalen» fullöoröan, bewil/at, af birilfet infdttning#belopp fball inbetala# en f/erbebel, inom 3umi roånaö# utgång-,• unber
St. dessutom göra något afdrag på allmänna bevillnjngen för sädesriors inrättande, har jag visst ingenting deremot; men jag skulle tro, att den enskilda fördelen, när för ändamålet fullkomligt tjenliga inrättningar blifvit uppfunna, bör vara en nära tillfyllestgövande väckelse. Jag anhåller, att dessa upplysningar få medfölja de öfriga utlåtandena i detta ämne till behörigt Utskott. Dessa trenne yttranden remitterades till StatsUtskottet i sammanhang med Hr von Kraemers förlidne gårdag till sam - Den S Mars f. m. 39 ma Utsk. remitterade motion om medel till befordrande af sädesriors anläggning och begagnande. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 3 e. m. In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe. Lördagen den 8 Mars 1834- Plenum kl. 10 f. m. Justerades pleni-protocollen för d. 27 sisth Febr. samt d. i dennes f. och e. m. Gr. Cronhjelm, Otto Äng., uppläste följande: Då jag i min motion d. 1 sisth Mars vördsamt yrkade en und. skrifvelse till K. M , med anhållan från R. St. om utfärdandet af en nåd. påminnelse till de för tillfället nedsatta Committeer eller till de Embetsverk och Auctoriteter, hvilka till sitt utlåtande eller undersökning fått remitterade åtskilliga R. Sirs vid sista Riksdag till K. M. ingifna und. önskningar, att skyndsammast målen handlägga och, inom viss i Kåd. bestämd tid, med sina yttranden i ämnet inkomma, på det R. St. må innan denna Riksdags slut erfara, hvad afseende blifvit å deras önskningar fästadt, anser jag nu min pligt vara att här nedan, så vidt jag har mig bekant, uppgifva alla de und. önsknidgsmål, som till Committeer och Auctoriteter blifvit remitterade, utan att ännu derifrån hafva återkommit: 1:0 Ang:de regleringen af Städernas inqvarteringsbesvär, hvilken år 1809 ifrågasattes och år 1823 af R.