Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Såsom centralverk i andra instansen utgöra förvaltningen af den slyrelsegren, hvartill de böra, samt alt tillse, det underordnade myndigheter iakttaga densamma rör:de författningar; - Den 13 November e. m. 263 b) Afgöra vissa med ärendenas förvaltning sammmanhängande särskilda mål; c) Upplysa och förbereda dem, hvaröfver utlåtanden eller förslag blifva infordrade; d) Enligt föreskriften, förvalta Kronans egendom och medel, anskaffa dess förnödenheter och vaka öfver underordnades hushållning med beggedera; och e) Upprätta förslag lill åtskilige embeten, hvartill Konungen utnämner, och att sjelfva besätta de ringare. Dä således hvad R. St. önskat, i den nu åter väckte fråga, blifvit till stor del redan verkstäldt, och då vid det lill pröfning förevar, betänk, är myckel att anmärka, — hvaribland jag endast vill anföra det, att Utsk. behandlat domsrättens afskiljande från de administrativa verken såsom en helt ny fråga, och att det föreslagit, att alla flscaliska och revisionsbestyr må öfverllyltas på de andra verk, K. M. dertill kan finna lämpliga, hos hvilka, om sådane verkligen skulle kunna utfinnas, de verk, som hafva bestyr med leveranser m. m. och som behöfva få reqvisilioner och räkningar reviderade innan utbetalningar ske, skulle reqvirera, för hvarje tillfälle, biträdande fiscaler och revisorer, snarare till inveckling, än förenkling af ärendenas gång, — tillstyrker jag afslag på betänk. IIr Rosenblad, Bernh. Detta vigliga betänk, erbjuder mycket alt anmärka, håde emot form och innehåll. Då man känner, huru i sednare lider anspråk blifvit gjorda derpå, att sådana förslag, som R.
Förr hade hon också snörpt så allra näpnast på munnen, för att den skulle se liten och söt ut, nu gjorde hon det icke oftare, än den råa väderleken föranledde det. Hon tyckte nära på, att hon hade rättighet att gå ut ensam efter kl. 7 e. m., under det att en hederlig kvinna förr i världen aldrig hade ute att göra. Hon fick åtminstone skylla sig själf för följderna, hade herrarne sagt, om hon gjorde något så dumdristigt. Nu riskerade hon just ingenting före kl. 10 e. na., men sedan ansågo somliga herrar den ensamma för fågelfri. Likvisst hände det, att den kaxiga fröken kunde svara herrn, som bad o m att få göra sällskap: » Om lilla herrn är rädd att gå ensam, så går det visst au att få följa med. » H o n bÖTJade få litet bättre boklig uppfostran, hon behöfde icke längre läsa Sveriges geografi på fransyska, icke heller » Allmän historia i sammandrag för fruntimmer », en bok på några ark, som gaf forntidskvinnan lagom vetande. Efter några år var hon nog förmäten att slå i sig latin och äflas med examina. Det var tillräckligt att gifva dödsstöten åt latinet; när till och med det där könet kunde lära sig det på några terminer, var det väl icke värdt att nöta halfva lifvet for de tunga hjärnorna med det plugget. Annat var det, när de fingo vara ensamma om lärdomen och slå ikring sig med fraser, som inte lilla fruntimret begrep, och som de mindes, att de själfva hade förstått på skoltiden. I tjugonde århundradet ä r också latinet ett sedeförderfvande och förbjudet språk i gossklasserna, det passar endast för frigjorda k-kvinnor. Ordet stafvas så, sedan kvinnan själf sitter i akademien och gör om o r d b o k e D. Antagligen är det symbol för a t t hon är god för två. Hon skaffade sig snart en egen klubb, dels en stor gemensam, dels en mera enskild geniklubb, där alla intressanta frågor diskuterades, och där hon fick öfva sig i att blifva talare.
Jag reserverar mig emot det fattade beslutet, derföre att jag finner detsamma vara början till den väg, hvarpå man kommer derhän, att hela Rikets tullinkomst slutligen kan dragas från K. M. till städerne. Hr Printzensköld: Afven jag reserverar mig emot R. o. Ad:s beslut hufvudsakligen på den grund, att R. o. Ad., tvertemot den åsigt jag hyllar, minskat en tillgång för K. M. som kunnat användas oberoende af hvad R. St:r i bevillningsväg anslå till K. M:s disposition, äfvensom att genom detta beslut en afgift indrages till Staten som icke tillhör den. fortsättningen af förev:de Betänk:s pröfning upskjöts till eftermidd:s plenum och det Högloft. Ståndet åtskiljdes kl. | på 3 e. m. In fidem protocolli, Albert Munck. Onsdagen den 22 Juli 1857. Plenum kl. 6 e. m. fortsattes pröfningen af Bevilln:sUtsk:s Betänk. N:o 10, ang:de Tull-bevillningen och dermed sammanhang egande ämnen; och förekom nu 3:dje punkten, ang:de förändringar i tulltaxans upställning, medelst de vid införsel tullfria varornas uptaqande i sjelfva taxan Den 22 J n 11 e. m. *75 samt tullvärdcs-holumncns uteslutande ur taxan jemte förändrad grund för beräkningen af böter i konfiskalionsmål. Hr Printzensköld, Carl: Det kan vara ganska ovisst, huruvida R. o. Ad:s på f. m. fattade beslut, att tolagen skall inbegripas i tullen, kommer att blifva It. St:rs. Blifver detta icke fallet, så följer deraf, att tullvärdes-koluranen måste i tulltaxan bibehållas.
Utskottet har ej eller af anmärkningarne funnit skäl att förändra dess förre yttrande i frågan om förlängning af betalningstiden för Köpare af Gäldenärs å UtmätningsAuction försålde Egendom, ej eller att något särskildt stadgande i detta afseende för fastighets Auctioner å Gothland tillstyrka; och åberopar i afseende på yrkandet, att då Egendom tages i mät ej större del deraf må användas, än som anses svara emot Gälden, hvad Betänkandet derom innehåller; äfvensom Utskottet sint - sjöö lagutskottets B a åttkant ett. Hgen, hvad Auctioner å utmätt lös Egendom angår, anser andra stadganden, än de som finnes i 5 Cap. 4 §> Utsök.Balken destomindre erfordras, som kungörandet af sådane Auctioner, uti angränsande Sockne Kyrkor, icke lärer underlåtas, då Auctionen är af någon betydenhet, och i afseendepå mindre Auctioner, ett vidsträcktare kungörande än i Sockne Kyrkan vore utan ändamål, då täflan emellan Speculanter inom Socken icke lärer uteblifva. Härmed får Utskottet alltså å nyo vördsamligen öfverlemna Betänkandet till Riksens Höglofl. Ständers pröfning, med tillkännagifvande, att det samma, enligt ankommet Protocols Utdrag, blifvit af Högvördig ge Preste Ståndet bifallet; och bifogas 2:110 Ledamöters särskildte yttrande. Stockholm den 6 Oct. i8a3. Utdrag af Protokollet, hållet hos Riksens Höglofl. Stånders Lagutskott den 2,9 Sept. 1823. S. D. Föredrogs de hos Högloft, Ridderskapet och Adeln, Vällofl. Borgare Ståndet och Hederv.
Hvar är teckningslistan ? den andra : Äro 750,000 r:dr inbetalta för actierna o. s. v. Jag yrkar alltså vördsammast, det StatsUtsk. måtte, efter besvarande af förestående anmärkmr, genom tillstyrkande af R. St:s afgifvande tind. skrifvelse:- eller annan vidtagande lämplig åtgärd, ställa frågan i ett med lag och författningar enligt skick. Remitterades till SlatsUtskottet. Ånyo föredrogs och bifölls StatsUtskrs den :4 sistl. Oct. på bordet lagda utlåt. N:o 346 , i anledn. af K. M:s nåd. skrifvelse till R. St., ang:de beräkningen af tractamenten för städernas magistratspersoner och borgare vid syner och andra förrättningar för Kronans räkning. Företogs till pröfning StatsUlskts den sistl. Oclober på bordet lagda utlåt. N:o 347 , * anledn. af Hr Christiers - Den 16 November f. m. 7 sons motion om ny lönereglering för R. St:s Just.ombudsmans och Tryckfrihets-comiteens expeditioner. Frih. Cederström, Jacob: För min del kan jag icke anse, att Utsk. tillräckligt besvarat Hr Christierssons motion. Han har anfört, att redan vid 1828—i83o årens riksdag har ett löneanslag blifvit beviljadt åt Jusl.cancellersexpeditins secrettre; men nu deremot har samina löneförhöjning för secreteraren hos Just.ombudsmannen blifvit afstyrkt. Utsk. har endast andragit, att de bos Just.cancelleren varande tjenstemän innehafva ordinarie befattningar på Rikets stat, då deremot de, som tjenstgöra vid Just.ombudsmans-expedition, icke äro ordinarie tjenstemän och kunna således hafva tillika ordinarie befattningar.
Vår nu gällande lag innehåller visserligen, att borgenärerne skola sammankallas för att höras öfver konkursansökningen; men hvartill skall detta tjena? Då en gäldenär sjelf vill afträda sin egendom till sina borgenärer, måtte han väl ha rätt dertill. Hr Dalman säger, att under den tid, som förflyter mellan ansökningens ingifvande och borgenärernes sammanträde, kan gäldenären återtaga sin ansökning. Men hvad gagnar det till att föreskrifva borgenärernes hörande för det ändamålet att det skall blifva en viss tid öfrig, nuder hvilken gäldenären kan återtaga sin ansökan? Mig synes det deremot vara vida bättre, att gäldenären noga besinnar sig, innan han inlemuar sin ansökan, oell detta åstadkommes just genom ett sådant stadgande som det ifrågav:de. Den oro. som en konkurs inora affärsverlden åstadkommer, är af den allvarsamma art, att en cessionant ingalunda bör få roa sig med att inkasta sin cessionsansökarr, för att sedan återtaga den och endast derigenom förorsaka ett visst moratorium. Vilja vi hafva någon ordning och reda uti i fråga v: de afseende, böra vi antaga de principer, som den öfriga handelsverlden antagit, oeh hvarigenom punktualitet åstadkommes. Hvad blefve väl följden af hvad Hr Dalman förordat? Vi hafva sjelfve sett det under 1857 års kris. Domstolarne förföra ganska godtyckligt; de dröjde med den offentliga stämningen under vida längre tid än rätt var; ja! de lemnade gäldenären t. o. m. 4 å 5 veckor för att upprätta sin stat, hvarigenom han fick tillfälle att rangera sig och återtåg? sin ansökan. Hvad blef dock följden af detta förfaringssätt? Jo! flere hundrade personer, som hade rättighet att få ut sina fordringar, blefvo uppehållne, och månge af dem tvungne att sjelfve ge in sina stater. Frågan är nu, huruvida vi skola bibehålla eller afskaffa dessa stadganden, som föranleda så många missbruk. Ar en person på obestånd kommen och icke kan förnöja sina borgenärer, bör han göra konkurs så fort som möjligt. Har han sjelf begärt att försättas i konkurs, hvartill tjenar det att sammankalla borgenärerne?
Huru skall man vid slikt förhållande kunna hoppas att någon klok hushållare vill insätta penningar uti en Inrättning, som aldrig kan gifva någon afkastning, och hvars Direction nu öppet tillkännagifvit, att för de bidrag som nu 1 emnjas ingen utsigt är, att Staten någonsin kan få någon ersättning hvarken för Ränta eller Capital. Hela slusslräckningen är ej mora än i-4 milj Om här anlägges eq bred väg för 6a 8 Sta ts-Uts ko t tets Betänk and en. varornes Transport Landtvägen på detta korta afstånd, kunde sådant ej kosta öfver 8 a 10,000 R;dr, och om ett dubbelt Capital afsiittes för denne vägs underhåll, samt lill föda för Dragare, och aflöning för Arbetare, som vid Transporten biträda, cå kan denne Communication utan ett dyrt, allt förstörande, Slussverk existera och finnes lillräcklige medel härtill af de behållningar och inventarier, hvilka nu kunna försäljas och härtill disponeras; hvarförutan de nu påbjudne Slussafgift^* under namn af vägpenningar äfven bärtill kunna anslås, Transporten sjövägen kan ske såsom den nu ofta verkställes, att en del af Örebro fartygen endast segla i Hjelmaren, och den audre delen föra varorlie emellan Stockholm och Canalen, där afven ett stort Magasin för varohrs uppläggning redan finnes, och flera kunna anläggas med de Byggnads - Efiecter, hvilka yid Canalen nu finnas.
St. skulle anse förslaget vara förtjent af mera uppmärksamhet, så klefve det icke eller i Const.Utsk. väckt; äfvensom, om förslaget skulle anses vara förtjent af den uppmärksamhet, som detsamma troligen tillkom, så skulle det alltid vara hvarje ledamot af R. St. öppet, att ingifva förslaget såsom sin motion till Const.Utsk. Jag föreställer mig, att om K. M. icke såsom sin egen propos. ville ingifva förslaget, emedan Konungens rådgifvare möjligen icke haft tillfälle, i anseende till andra embelsgöromål, att i detalj uppgöra detsamma, sä kunde K. M. likväl pä det sätt bidraga till dess uppgörande, alt K. M. beslöt sig för några vissa allmänna grunder, och sedermera valde till detaljcrnes uppgörande personer, hvilkas öfvertvgclse icke stod i strid med dessa grunder. Naturligtvis kunde man icke eller tro, att icke någon förtjent person ville åtaga sig ett sådant uppdrag. Om förslaget således icke kom in i form af K. propos. så kunde man åtminstone veta, att Styrelsen gillade grunderna, och R. St. hade då, ifall en eller annan enskild ledamot ville i sitt namn ingifva förslaget såsom sin motion, alltid frihet öppen, att så väl i detaljerna, som till sina grunder underkasta förslaget Const.Utskts granskning; och man kan väl icke förneka, att ett förslag, hvars grunder blifvit af Regeringen uppgjorda, skulle förtjena något mera afseende, än ett förslag, som i hast och utan tillräckliga upplysningar blifvit utarbetadt och inkommit på enskild väg. Skulle åter - Den 22 Maj. igen K. M. vilja inskränka sig lill, ali hvarken gifva en K. propus, i ämnet, eller lala utarbeta något förslag och öfverlemna detsamma i form af skrifvelse till R. St., ulan åtnöja sig nied alt låta samla de statistiska uppgifter, hvilka såsom materialier åro alldeles oumbärliga, för att derpå bygga något förslag, så förmodar jag, att man, långt ifrån att vilja bestrida användandet af dessa tabeller, snarare skulle vara K. M. tacksam derför, alt han låtit till allmänhetens upplysning sammanfatta statistiska uppgifter, som skulle göra det för hvarje enskild riksdagsman möjligt att derpå bygga sina förslag.
Hon stod och hörde på alt detta, medan hennes uppmärksamma ögon hela tiden flögo omkring på alting, och ett litet leende satte de små nervösa läpparna i dallring, och när hon så kom hem och skulle sätta sig att läsa högt ur Marie Sophie Schwartz eller Alexandre Dumas père, ringde det som en yster musik för hennes öron, hon satt och trummade mot knät takten till sina egna tankar, och fru Sivert rättade henne alt ibland, när hon läste fel. – Det är fasligt, barn lilla, hvad du måtte ha mycket att tänka på i dag. Hvad är det du säger? »Folkets likar? Det står ju »lidande», vet jag. En dag kom frun in i köket och sade, att hon skulle få en ny herre att passa upp på. Revisorn som bott i vindsrummet skulle flytta, och den, som nu kom dit, var en ung karl, som gick på karolinska institutet och skulle bli läkare. – Du ska vara höflig och vänlig vid honom förstås, sade frun. Men du får akta dig för honom också, för så’na där herrar är inte bra för flickorna, inte. Några dagar senare såg Elin, hur ett stadsbud körde in på gården med en stor packning, ett par koffertar, en boklår, en lång bokhylla och en korgstol. Han kom upp i köket och frågade efter, hvar herr Björling bodde. I det samma kom frun in och sade, att det var en trappa högre upp i vindsrummet på gafveln. Han skulle snart komma efter, och stadsbudet skulle vänta, så han fick säga ifrån själf, hur han ville ha alting. Elin hörde, hur det gick i trappan. Hon såg ut genom dörren och såg en ung man, som raskt sprang uppför den. Han bar en blå, luddig öfverrock, väl knäppt, gråa handskar och pensnée, genom hvilken två muntra, klara ögon lyste fram. En låg svart hatt, röda friska kinder, ett par små, ljusbruna mustascher, och en dragning af ett leende vid ena mungipan. Han stannade ett ögonblick, när han fick se Elin, och det kom en hastig glimt i hans ögon. Han gick liksom obeslutsam fram mot dörren, såg henne rätt i ansigtet och skrattade.
Herr Cederschjöld: En värd Talare hav mot min anmärkning sökt försvara Utskottet i afseende på af giften för Ångfartyg. Men jag får blott fästa uppmärksamheten på den motsägelse, som finnes emellan denna höga skatt och alla de åtgärder man vid denna Riksdag vidtagit för att lätta communicationerna. Man offrar millioner för alt gräfva Canaler och rensa strömmar, samt för att lätta de skjutsandes tunga på landsbygden; och nu vill man genom en dryg skatt minska ångfartygens antal. Det kostar likväl ingenting att låta denna näring vara fri och ohetungad, då den ensam skall kan hända mer än allt annat bidraga att lätta skjutsningsbesväret för allmogen, såsom den redan i betydlig mån gjort kring hufvudstaden. Jag kan derföre icke annat än förnya min tillstyrkan, att ångfartygen må intill nästa Riksdag vara fritagna från BevilU ning. Herr Munck af Rosenschöld Eberhard: Som jag hör, att frågan om förbud emot bränvinsbränning har gemenskap med detta Betänkande, får jag blott yttra, att i händelse af missväxt, det är bättre att tillåta utländsk säds införsel, än att förbjuda bränvinsbränningen, i synnerhet när missväxt Den 4 Januarii f. m. 43 på säd tillika är, såsom år 1826, åtföljd af en klenare gräsväxt. Jag tror likväl icke, att bränvinsbränningen är så oumbärlig för ladugårdsskötsel!!, som man bär yttrat, ty i länder, der denna florerar vida mera än bär, brännes icke så allmänt af jordbrukare som i Sverige. Jag bar för min del vid Betänkandet blott en anmärkning att göra, nemligen vid pag. 24 rörande bevillning på Handelsexpeditör. Jag bar icke bär funnit, att någon bevillning lägges på utländska Handelsexpeditör eller så kallade Probenreuter, och om jag icke mycket misstager mig, så äro utländningar i detta afseende mera avantagerade, samt bafva vidsträcktare handelsfrihet i vårt land än Svenske medborgare.
Enligt nämnda propos., hvilken efter vederbörlig granskning af landtdagen antogs, bestämdes för qvinna tvenne myndighetsåldrar, nemi. en, som motsvarar den hos oss föreskrifna med afs:de å man, och en fullständig myndighetsålder, som inträder vid fyllda 25 år. I öfverensstämmelse härmed beslöts, att qvinna vid fyllda 21 år skulle vara fri från giftomannarätten; och häruti stadgades endast den inskränkning, som jemväl Utsk:t nu föreslagit, att hon ställdes i likhet med son eller dotter, som under de i 6 kap. 2 § G. B. nämnda omständigheter gifter sig emot föräldrars vilja, Enligt min tanke vore det oss föga värdigt, om vi nu år 1866 underläte att fatta ett beslut i denna del, som våra Finska bröder redan år 1864 ansågo sig böra fatta. I anseende dertill att vi endast hafva en myndighetsålder och först vid denna ålder lemna qvinnan frihet från giftomannarätten, taga vi dock ej steget så fullt ut som de. Med stöd af dessa skäl anhåller jag om bifall till Utsk:ts förslag. Hr Tersmeden, Per Reinhold: Ehuru jag i denna fråga är hufvudsakligen förekommen af den siste värde talaren, anhåller jag dock att derom få yttra några ord. I vår lag gällande stadganden rörande giftomannarätten hafva alla hufvudsakligen utgått från en princip, nemi. slägtens absoluta välde öfver den ogifta qvinnan, eller, såsom hon i lagstil kallas, mö, till skilnad från enka, hvilken man i detta fall gifvit full frihet, med det undantag allenast, som återfinnes i 6:fe kap. 2:dra §:n Gifterm.-Balken. Sednaste Riksdag hade, såsom bekant är, för sin del beslutat en inskränkning i giftomannarätten derhän, att densamma bibehölles endast för föräldrar, ehvad dottern var myndig eller omyndig, samt att, om föräldrarne vore döde, rätten skulle förordna giftoman för mö, som ej till myndig ålder kommit, då deremot myndig mö skulle vara från giftomannarätten fri. Sedan K.
Stånd målen ej föredragas i den ordning, som är föreskrifven i » i Riksdagsordningen, utan den är, som jag tror, vid alla Riksdagar sedan 1809, öfverlåten åt LandtMarskalkens godtycke, och så länge det äfven är Regenten, som tillsätter LandtMarskalk, är det tydligt, att det skall kunna hända, att en LandtMarskalk just begagnade det enda uppropet till fördel för Ministeren, på så sätt, att han gåfve avis åt det så kallade Ministeriella partiet örn tiden då ett vigtigt mål förekomme, och lät det andra partiet blifva i okunnighet derom. I sådant fall vore det väsendtligt för eit oppositionsparti, nemligen örn ett sådant funnes, att hafva det andra uppropet till resource emot. en surprice, och för att kunna infinna sig. Man har talat örn den blinda lydnaden. Den torde ej ens vara verkställbar, så länge den slutna omröstningen äger rum. Jag tror, att erfarenheten i Sverige visat, att Embetsman kunna handla lika oafhängig! i frågor rörande Rikets sannskyldiga väl, éom andra Ledamöter af'Riddarhuset. Här finnas så mångå slags inflytelser; man bör ej i synnerhet förmoda den af den blinda lydnaden. Visserligen vöre det väl, om hvar och en, som deltog i votering, förut öfvervarit discussioneu i ämnet, och derigenom blifvit tillräckligt upplyst, men jag hemställer till Ridderskapet och Adeln , om icke. de fleste af dess Ledamöter hafva Den 10 Augusti f. m. a5 flere gå rigor varit i det fall, att de icke kunnat öfvervara discussionen i ett mål, men dock haft tillräcklig upplysning förut. Yi hafva i sista Plenum genom votering afgjort en fråga af vigt om Bankmän. Jag skulle tro att, utan att öfvervara de discussioner, som föregått voteringen, man i allmänhet haft lika fullkomlig upplysning i ämnet, då vid tre nästföregående Riksdagar Ridderskapet och Adeln efter discussioner i ämnet nästan enhälligt beslutat deras afskaffande.
Ett sådant förfaringssätt, om än derigenom en önskvärd tidsbesparing vinnes, är dock så mycket betänkligare, som olika meningar yppats om rälta för - StutsUtskottets Metmrial N:o 234. 3 ståndet af Rikets Stånders beslut, beträffande ett beviljadt reservationsanslag af 30,000 Riksdaler, utgörande understöd åt mindre väl lottade komministrar och kapellpredikanter. Då Rikets Ständer icke beslutat, all beloppet skall årligen utgå och ej eller att det på Riks-staten skal! uppföras, synes det böra anordnas å Riksgälds-kontoret, såsom vanligen sker med anslag, som till visst belopp för hela statsregleringsperioden anvisas. Stats-Utskoltet har likväl beräknat beloppet att utgå hvarje år och upplörl hela den anslagna summan på den årliga utgiftsstalen. 1 intet fall synes pröfningen af det stridiga i denna fråga tillhöra StatsLTtskoltet och minst lärer SlalsUtskoltet kunna, såsom nu skett, undandraga Ständerne den dem tillkommande rätt att sjelfve justera sina beslut. Likasom det, enligt grundlagen, tillhör ExpeditionsUtskottet att bringa Rikets Ständers beslut i den form, som anmälan derom till Kongl. Majit 'påkallar, så är det ock numera endast denna Expeditions-Utskoltels åtgärd i afseende på ifrågavarande anslag, som lemnar Rikets Ständer tillfälle och utväg att'förklara sin mening, då Expeditions-Utskottets förslag till underdånig skrifvelse förekommer till justering. Expeditions-Utskottets uppfattning af beslutet i första rummet, och Rikets Ständers pröfning af denna uppfattning i det andra, utgör och måste utgöra grunden för Stals-Utskottets åtgärd beträffande den så kallade Riksstaten, hvilken endast är en sammanföring af de genom justerade beslut bestämda summorna och alltså icke får bero al någon pröfning af beslutens verkliga innehåll.
Uppå sedermera framställd propos. biföll R. o Ad. de §§ af Utsk:s ifrågavande förslag, hvilka blifvit lemnade utan anmärkn. och hvarom beslut icke förut blifvit fattadt. Frih. Cederström: Såsom varande brunnsgäst kunde jag ej vara nämnde vid början af detta plenum, då Const.Utsk:s mern. N:o 20 föredrogs och af R. o. Ad. lades till handlingarne. Jag hade eljest gjort anmärkn. deremot, att Utsk. gillat den af BondeSus Talman vägrade propos., utan alt veta hvad den gemensamma tanka, som BondeSt. uttryckt och begärt propos. på, innehöll. Utsk. har bland motiverna för sitt handlingssätt anfört sidan 2 ”att, då, enligt 1 mom. 81 § Reg.F. frågor om ändring af grundlag icke är riksdagsman medgifvet att väcka uti R.Stms plena, utan endast omedelbart uti Const.Utsk., denna tydliga föreskrift skulle till en del upphäfvas, derest vid öfverläggningar om K. M:s propos:r andra eller motsatta och således nya förslag finge uti Stånden framställas, Den 5 Juli f. m. 499 hvarigenom, i sjelfva verket, K. M:s förslag upphörde att vara Hans och blefve någt annat”. 1 delta afseende liar Ulsk. fullkomligt rätt och grundlagsenlig! behandlat saken, men just derföre att så är, så måste det hafva varit en gemensam tanke innefattande ett nytt förslag, som gjort att talman vägrat propos.; ehuru sådant ej finnes uttryckt i den från BondeSt. till Ilis k. ankomna remiss, som i början af samma betänk, finnes anförd. Const.lltsk. hade sålunda bordt infordra upplysningar derom, för att kunna pröfva huruvida den föreslagna gemensamma tanken endast åsyftade en rättelse i sjelfva språket, hvilken kunnat vid renskrifningen uti den K. propos:n inflyta, samt sedermera förbisetts; och då hade deras begäran om propos. ovilkorligen måst bifallas.