Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om jag för ingen del vill vid delta tillfälle skilja mig från Nr von flartinansdoi fF i afseende på förtroendet, så skulle jag likväl tro, att en skyldig grannlagenhet emot vår ordförande fordrar, att vi bedja aU få afhöra de tal, som han i Ståndets namn ämnar hälla, för att derå lemna den sanction, hvartill jag tror Ståndet vara berättigad!, förmodande jag, att det är för vår Landtm, angenämare att hafva Ståndets förut fattade bifall till dessa tal, än att vara i ovisshet om, huruvida de skola komma att anses af Ståndet. Jag är föröfrigt, i likhet med Hr <>on Hartmansdorff, öfvertygad, att dessa tal icke komma eller kunna komma att möta någon slags invändning från Stån dets sida, men kan det oaktadt likväl icke annat än fortfara i mitt yrkande, att Hr Frih. o. Landtm, matte täckas hafva den godheten att för oss låta uppläsa dessa tal. Hr von Hartmansdorff: Om den siste talaren är öfvertygad derom, att Ståndet icke skulle hafva någon invändning emot dessa tal, så inser jag icke något annat ändamål med deras uppläsning, än att låta oss höra ännu flera tal än vi förut hört under denna riksdag. Jag tycker vi kunde hafva nog af dem, som vi hört under 17 månader. Till Ståndet hemställer jag föröfrigt, 0111 det är mera grannlaga att begära en granskning, än att icke begära den. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att om R. o. Ad. så funne för godt, skulle Hr Landtm, vid början af morgondagens plenum, då Ståndet samlades för alt afgå till kyrkan, låta uppläsa de tal, som Hr Landtm , på R. o. Ad:s vägnar; komme att hålla vid afskedsuppvaktningarna hos H. M. Konungen och det K. Huset. R. o. Ad. behagade måhända finna, att uppläsning deraf denna afton icke vore lämplig, enär de då möjligen kunde blifva föremål för publiciteten, innan de hunnit framföras till de höga personer, till hvilka de äro ställda. Ropades ja.
BondeStändet, hvarest inånga Ledamöter yrkat bifall till Utskottets i denna punct framsläldta Förslag, Anders Danielsson från Elfsborgs Län ansett Anslaget böra nedsättas lill det i K. M:ts Proposition begärdle belopp 209,663.* 32. 2., samt Utskottet böra förklara, hvarföre omkostnaderne för PostVerket under de uppgifna 4 åren till den graden öfverstigit den beräknade AnslagsSumman att utgifterne för det sista året öfverstigit beräkningen med ej mindre än 84,000 R:dr. 4o Stats-Utskottets Orsaken, hvarföre under alla åren sedan år 1823 Postverkets utgifter visat sig större, än det anslag R. St:r vid sista Riksdag beslöto att förslagsvis dertill i RiksStaten upptaga, ligger i allmänhet deruti, att det belopp R. St:r beräknade, och hvilket med 85oo R:dr understeg hvad för samma år åtgeck, varit otillräckligt till bestridande af de mångfaldiga från Posternes fortskaffande oskiljaktiga utgifter, synnerligast de, sorn för Utrikes Brefväxlingen öfver Hambnrg och Helsingör erfordrats och sora öfverstigit den år 1828 dertill åtgångne Summa, 76,688: 3o. 4-> för år 1825 med 9,982: 11. 3., för år 1826 med 40,676: 4>• »o. och 1827 med 66,870: 3. io.j hvarjemte, ibland annat, kostnaderne för SjöPostfarten vid Ystad förändrat sig från år 1823 R:dr 9,689: 34.
Utan att vara jurist och utan att anses förorda österländsk lagskipning, må man ju anse sig tillständigt att yttra en öfvertygelse om det menliga i sådan långsamhet. De mål jag anfört äro ju ingalunda, jag upprepar det, af en säjlspord beskaffenhet. Det är ju således ganska tänkbart, att 4, 5, 6 sådana mål uppkomma lätt efter hvarandra. Men om ett sådant antal af cassa-balancer, af våld mot tullbevakning, af skeppsbrott &c. multipliceras med antalet af de nu till afdömmandet behöfliga rätlegångsår, blifver ju de sistkomnas afhandling ett fidei-eommiss åt nästa generation; och huru går det emedlertid'med den dei af ordning och säkerhet, som beror aflagskipningen? Sålunda förfelas ju lagskipningens väseridtligaste föremål, nemi, 1) den lidande partens skyndsamligåste upprättelse; a) den snarhet i den fällda partens undergående af udöindt ansvar, hvars senhet alltid försvagar den åsyftade verkan af varnagel, helst i alla länder erfaret är, att alltför långvarig rättegång, mera än behörigt, mildrar slutliga straffdomen; 3) den fällda partens rättvisa förskoning ifrån allt af lagen icke afsedt lidande. Men åratal, till blagta sub reatu, äro ju att subtrahera ifrån tillmätt lefnadstråd. Utan förmåga att med sin tillvarelse gagna; utan förmåga att njuta sin tillvarelse, är lifvet ett ringa ting. Men med actor framför sig, och advocat bredvid sig; hvem förmår gagna, hvem förmår njuta?
Brefvet den 2 Januari 1602, på Riksdags-biafskedet af den 26 Februari 1617, på allmogens egna anhållan af den 14 Februari i63o, hvilka alla finnas här ibland bilagorna, samt dessutom på flera med allmogen uppgjorde contract, t., ex. af 1643 den i3 Maj och 1644 ^en September, af Konungen stadfästad 164.6;. en annan öfverenskommelse stadfästad den 27 Juni i666j samt ännu en annan af 1698, stadfästad genom Kongl. Resolutionen af den 8 December 1721. Till öfverflöd föranledde allmogens obenägenhet Kongl. Förordningen af den 16 Maj 1721, hvilken Rikets Ständer granskade, gillade och stadfästade medelst 22 §. uti Riksdagsbeslutet af den 17 Oetober 1723. Rättsförhållandena emellanBergslaget och allmogen äro således rediga, fullt moraliskt bindande, och stadfästade genom alla de lagliga handlingar, sorn med enskilda Contract, Konungs och Ständers stadfästelse kan åstadkommas; men allmogen har dock tidt och ofta försökt att få dem omintetgjorda. Ser den sig uppmuntrad tili denna åsigt, så börjar den väl åter den obehagliga kostsamma striden.” Ålim, Besv.- och Ekon.-Ulskotlcts Betänkande, N.-o t/fö. 29 Bilaga A. Kongl. Maijrts Bref tiil menige Dalerne om theris Skatlegningh.. Actum Holmie 27 Oetobris anno i54o. Wij Gustaff etc.
Ständer tre dagar sednare deraf beslöto en förklaring, —samt lillhvilkel ett tillägg befanns så nödigt, att det verkställdes i strid med grundlags bud. 2) En fatt ig värds förordnin g, som upphäfver kyrkolags bud, i det den, med fara för fattigmedlens behöriga vård, helt och hållet befriar presterskapet från det öfverinseende och det ansvar, som efter den sednare det åligga,— hvilken synes stödja sig på af äldre Ständer föreslagna, men af de sednaste dock éj biträdda stadganden, men likväl derifrån skiljer sig i den hufvudsakliga omständighet, att deli medgifver kommunerna vissa skyldigheters åläggande, ulan de rättigheters åtnjutande, som derför syntes utgöra ett vilkor, — hvilken slutligen trädde i verkställighet 14 dagar före Riksens Ständers sammankomst, då de genom en ny granskning synas hafva kunnat lemna en ökad säkerhet för lagens framtida bestånd. 3) En stadga angående försvarslöse, som dels lagger hårda band på fria medborgare, dels blottställer församlingarne för illvilliga menniskors godtyckliga inrymmande, vådlig i sin förutsättning, att Sveriges allmoge skall ega både vilja och förmåga att uppfylla hvad deri af densamma fordras. 4) En författning rörande näringsfriheten, som upphäfver stadganden i allmän lag, ulan att dessa kunnat samtidigt förklaras hafva till deras kraft och verkan upphört, eller att beslut om framställning till Rikets Ständer i delta afseende blifvit faltadt”. Uti denna reservation instämde Herr friherre Adlercreutz. Af Hr Biskop Hallström: ”Enär en anledning till anmärkning emot Konungens rådgifvare blifvit uti något RiksStånds plenum anmäld och derifrån behörigen remitterad till Konslitutions-utskottet, som i sådan fråga måste Förås, innan Rikets Ständer deröfver afgöra, jemlikt Reg. F. 107 § och Ritad. Ordn. 29 36 Uonstitul iöns-Utskottets Memorial, N:o 4. § 2 morn., så anser jag, på det icke samma Rikets
Herr pastor, tillade han, – jag förstår, att det är tvenne utkomna fångar, ni vill hjelpa, och då ni, som är prest, säger, att de äro oskyldiga, så ... – Ni måste rädda dem, afbröt honom Erik. – Jag svär vid Gud, att dessa flyktingar äro tvenne för er herre högst dyrbara personer. Kör genast till mynher Vanloos hus! – Men ... ville tjenaren invända. – Ni ansvarar er herre för deras lif. Jag följer dem till mynhers bostad och afvaktar der hans hemkomst. Fort, ty hvarje ögonblick, ni dröjer här, kan upptäcka dem! Nåväl, sade den förvånade tjenaren, som gaf vika för Eriks häftiga ton, – mynher skall i hvarje fall ursäkta ett misstag. Han gaf kusken befallning att köra hem. Erik steg in till sina skyddlingar. Vagnen sattes i rörelse. – Werda! ropades af bevakningen i norra porthvalfvet, då vagnen rullade genom detsamma. – Mynher Vanloos ekipage, svarade lakejen. – Passera! Porten öppnades och tillslöts bakom de förföljda, kusken smällde en klatsch, spannet ilade öfver Norrbro ... Ingrid och hennes dotter voro räddade. Kärnan af den skara, med hvilken Drake stormat in i palatset, bestod af Scyllas besättning; det öfriga var slödder, sammanrafsadt från krogarne, förtviflade menniskor, som man i rusigt tillstånd satt vapen i händerna ... som ej visste och knappt frågade efter, till hvad slags vågspel man ämnade begagna dem. Det enda motstånd, Drake ansåg sig möjligen kunna vänta, var från de utanför riksrådets sessionssal posterade drabanterna, men desse voro få till antalet och kunde ej ställa ett allvarligt hinder mot en öfverrumpling, om ock verkställd med obetydliga krafter. Viss om framgången af sitt djerfva företag, hade han således skyndat upp för stora slottstrappan i spetsen för de begge hopar som på den från slottsgrafven gifna signalen ilat in genom östra och vestra portarne och förenat sig på borggården, medan den tredje hopen, som samlat sig utanför den norra, rusade till slottshäktet och öfvermannade dess fåtaliga bevakning.
Då onekligt är, att Herr Professoren Geijer, för fullgörandet af det honom lemnade vigtiga uppdrag alt utarbeta Fäderneslandets Historia, är i 16 Siats-Utskottets Utlåtande, N.-o 287. behof af ledighet från det lika besvärliga, som tidsödande bestyret att examinera och tentera alla de ynglingar, hvilka vid Universitetet höra aflägga prof å erforderliga kunskaper i det historiska studium, och Utskottet anser Herr Professorens förutnämnda historiska arbete vara af en så stor och öfvervägande allmän vigt, att någon betänklighet ej bör uppstå för beviljandet af det anslag, Herr Professoren ansett erforderligt för att bereda honom tillfälle att uteslutande dertill egna sin tid, tillstyrker Utskottet, att å Allmänna Indragnings-staten må för Adjuncten i Historien vid Upsala Universitet uppföras ett årligt arfvode af 400 R:dr B:co, så länge han för Professoren Geijer vicarierar i examina och tentamina. Stockholm den 6 Augusti 1840. Reservationer: Af Gustaf Apelqvist från Blekinge Län, som ansåg Utskottet hafva bordt, i likhet med hvad förut egt rum, då nya frågor, som ej varit omedelbart föranledda af redan afgifne Utlåtanden, blifvit väckta efter den i Grundlagen bestämda motions-tidens utgång, hemställa, att Rikets Ständer, på grund af 56 §. Riksdags-Ordningen, icke måtte motionen till pröfning upptaga. Häruti instämde Anders JSilsson från östergöthlands Län. TRYCKT HOS J. A. WALLDÉN, 18 40. Ståts-Utskottets Utlåtande j l\7:o 288. Anis till Eip. Utäk. d 19 Aug , kl. 2 e. m. Utlåtande} i anledning af väckte motioner om upphörande af dagsverks skyldigheter till Kungsgårdar och Boställen. <1. A ) Uti ett hos Hedervärda Bonde-Ståndet afgifvet och till St a ts-Ut skottets handläggning remitteradt memorial, har Riksdags-Fnllmägtigen Pehr Pålsson från Malmöhus
Hr Gyllenhaal gjort emellan denne embetsman och Hofrättsledamöter, som anmärkn. deremot af Frih. Fleming, komma att förfalla. Gr. Frölich, David: Sedan det numera är en allmänt känd sak, att vederbör. Hofrätter afgifvit sina yttranden öfver de hvilande förslagen till allmän civiloch criminal-lag, vill jag icke bestrida utan snarare tillstyrka motionärens förslag om ökade löner för Höfrätterna; dock får jag tillägga, det jag önskat och hellre sett, om denna löneförhöjning kunnat dröja tills vi fått se en verkställighet, som jag hoppas ej länge uleblifver af de nya lagförslagen, och den reglering af lönerna, som då är att förmoda. Remitterades till Stats-Utskottet. Upplästes Bonde-St:s genom Deputation nyss meddelade prot.utdr. af den i5 dennes, af innehåll, att Ståndet, som anlragit ett af Hans Jansson från Elfsborgs län d. i dennes ingifvet och uti ett vidfogadt memorial intaget förslag till und. skrifvelse till K. M., i anledn. af H. M:s tal till R. St. på Rikssalen vid riksdagens öppnande, öfverenskommit att, genom särskild Deputation, detta sitt beslut öfriga Riks-SCn tillkännagifva och dem inbjuda att med Bonde-St. sig förena uti den af Ståndet för dess del sålunda beslutade und. skrifvelse. Begärdes på bordet. ' Före - Den ig Februari f. m. 177 Föredrogs ånyo Frii). Cedorsl 1 örns, Anders, den i5 dennes e. m. på bordet lagda motion om förändringar i 18 >3 års legostadga för husbönder och tjenstehjon. Frih. Gederström, Anders, upplåste följande: Då jag hegart de i min motion föreslagna förändringai och tillagg i den nu gällande tjenstehjoiisstadgan, så har del ingalunda härflutit derifrån, att jag anser denna stadga i öfrigt vara ändamålsenlig, samt att tillägg och ändringar kunna vara tillfyllest att upphjelpa dess brister.
Mot det nu föredragna förslaget har blifvit anmärkt, att genom detsamma skulle kunna hända, att på många orter distrikterna skulle blifva gemensamma för bev:s-beredningarne och taxerings-komitéerna; men om ock detta, hvilket jag håller ganska troligt, skulle på många ställen blifva händelsen, så anser jag likväl, att dermed ingen skada skett, ty sammansättningen af båda dessa komitéer är helt olika. Hedan har på många ställen bev:s-beredningarne bestått af ombud, så väl från Kronan, som de skattskyldige. Taxeringsförrättningen afgör likväl sedan saken; och således beror frågan likväl ytterst på de skattskyldiges ombud. Jag kan således icke finna, att det i något hänseende skulle vara skadligt, om områdena för båda dessa komitéers verksamhet sammanfalla. Härtill kommer det af Hr Hjärne förut anförda skäl, rörande den närmare bekantskap med enskildas ställningar och förhållanden, hvilken ovedersägligen ledamöterna mer komma i tillfälle att ega, om distrikterna icke äro af alltför stor vidd. Att tillfälle till längre tids sammanträden skulle nu mer än förr beredas taxerings-komitéer, tviflar jag ock uppå. Det är visserligen sannt att komitéens göromål betydligt kommer att lättas derigenom, att dess arbete till en stor del blifvit af beredningen undangjordt; men i alla fall skulle arbetet ovilkorligen blifva större, om distrikternas storlek allt för mycket utsträcktes. Det har redan nu visat sig, att man hittills verkställt arbetet alltför forti taxerings-komitéerna; och, ännu mer 2D8 Don 18 Maj f. m. är att befara, att detta hädanefter skulle blifva händelsen, lindet fall taxerings-komitéens distrikter ytterligare förstoras. Jag ber att i öfrigt få fästa uppmärksamheten deruppå, att ju större man gör taxerings-distrikten, desto större inflytande bereder man ock bev:s-beredningarne, ty det är gifvet, att ju större dessa distrikt äro, desto mer måste ock taxeringsledamöterna lita på bev:s-beredningarne. Det är jemväl uti denna § stadgadt, att pastorat kunna till taxerings-distrikt sammanslås; och på många ställen kommer sådant otvifvelaktigt att ske.
St. hafva af dessa handlingar, som af Stats-Utskottet blifvit dem meddelade, bland annat inhemtat, hurusom, genom en, på Landshöfdinge-Embetets föranstaltande, hållen undersökning, utrönt blifvit: att, sedan från hemmanets afkastning, den nemligen af åkerjorden, afdragits hvad lill hemmansbrukets drifvande och inventariers underhåll, m. m. erfordrades, återstoden - Exp. UtsJc. Förslag till und. Shrifp. 361 stöden icke skall förslå till arrendets och öfrige utskylders godtgörande, i hvilket afseende således en brist till uppgifven qvantitet i spannmål årligen uppkomme; att skogen för hemmanets behof vore otillräcklig; att några serskilda * förmoner ej åtfölja hemmanet; samt att till hemmanets förbättring icke något blifvit eftersatt af Arrendatorn, som fast mer med omsorg och kostnad detsamma i möjligaste måtto förbättrat; varandes, i anseende till berörde förhållanden, den sökta nedsättningen i arrendet äfven af Landshöfdinge-Embetet tillstyrkt. Detta, med hvad af E. K. Majrts och Rikets Ka minar-Coll egium samt StatsContoir, uti afgifne underdåniga Utlåtanden i ämnet, anfördt blifvit, hafva R. St. i öfvervägande tagit; och som härvid i betraktande komma bör, att ifrågavarande hemman, såsom beläget endast mil från Stockholm, kan för Arrendatorn, i afseende på en lättare afsättning och transport af hemmanets producter samt uthyrandet af rum och lägenheter för sommartiden, medföra åtskilliga inkomster, hvilka i en sådan calcul, som den vid ofvan omförmälde undersökning uppgjorde, icke ingått, och samma hemmans arrende, som år 1815 ingicks af annan person, 2 gånger emot det då fastställda belop • pet öfvertagits af andra Arrendatorer samt borgen för dess behöriga utgörande äfven blifvit ställd, anse R. St. sig alltså sakna skäl att, för sin del, bevilja den af Kronofogden Lagercrantz sökta nedsättning i meranämnde arrende.
Maj:t, inseende de olägenheter den långa lagfart, som 4 Kapitlet 1 § Jorda-Balken i 1734 års lag föreskref, medförde, hvarigenom all jordbrukets till vext och förkofran hindrades, då en köpare ej kunde våga att på den inköpta fastigheten använda hvarken omsorg eller kostnad, innan han derå undfått laga fasta, inskränkte tiden derför betydligt genom Kongl. Förordningen den 13 Juni 1800. Dock bibehöllos trenne uppbud å de orter, der tre ting årligen hållas; men orsaken härtill var synnerligast den, att den, som hade bördsrätt till deu afhända fastigheten, skulle få tid och tillfälle att göra sina anspråk gällande. Då numera genom bördsrättens upphäfvaude denna orsak till trenne uppbuds bibehållande försvunnit, finnas deremot samma skäl för lagfartstidens ytterligare inskränkning, som motiverade 1800 års Förordning, ännu qvar. Både för det allmännas fördel och den enskilde köparens båtnad, derigenom att han så snart som möjligt må blifva i tillfälle att utan äfventyr få använda idoghet, omtanka och kostnad till sitt jordbruks uppbjelpande, samt för att undvika den för en mindre bemedlad köpare dryga kostnad, andra och tredje uppbuden medföra, är det af största vigt, att den ännu qvarstående långa lagfartstiden ytterligare inskränkes; och då det är hvar och ens pligt att, så mycket i hans förmåga står, bi - 120 Motioner i Bonde-Ståndet 1865. N:o 77. draga till beredande af framgång åt landets hufvudnäring, så och då åtkomsthaudlingarne redan för första uppbudets erhållande måste vara fullständiga, vågar jag vördsamt föreslå, att de stadganden, som finnas angående lagfart å fast egendom på landet, måtte ändras så: Som till första uppbudets erhållande fordras, att köparen företer säljarens fullständiga åtkomsthandlingar, skall fasta meddelas innan första tingets slut näst efter det. under hvilket första uppbudet blifvit meddeladt, hvarom kungörelse under tiden skall utfärdas, samt att, om någon finner sig befogad att å köpet anställa klandertalan, sådant skall ske sist å första rättegångsdagen af det ting, innan hvars slut fasta bör meddelas.
Fri herren har för öfrigt icke upptagit min anmärkning, att personer, som bo i skärgård, i hans förslag blifvit mycket strängare behandlade, än annorstädes boende. Jag kan åtminstone för min del ej tro annat, än att en mängd personer bo i skärgård, hvilka icke ens kunna misstänkas att befatta sig med lurendrägeri, och jag vågar till och med tro, att om förslaget i denna punkt antages, skola hus och boningsrum i skärgården till följd deraf betydligen falla i pris. Herr von Hartmansdorff: Fortgången af denna öfverläggning bevisar rigtigheten af den farhåga jag i början yttrade, att nemligen, då man först har ett osammanhängande Utlåtande, såsom Be villningsUtskottets Ordförande sjelf medgifvit detta vara, och sedan på stående fot inlåter sig i specialiteter, man kommer till en osammanhängande slutföljd. Detta har nu inträffat, sedan Ridderskapet och Adeln afslagit visitation på gator och torg, men medgifvit den i salubodar, magazin och dylikt. Man behöfver således blott utflytta sina varor på gatan, för att befrias från all påföljd af visitation, eller för att göra henne till intet. Men ehuru jag således tror hela det förslag, sorn nu är öfverlägguingens före - Den 11 J a n n a r i i e. m. i73 mål, vara förfeladt och föga värdt att i de återstående punkterna försvara, anser jag likväl bättre att sammanhålla dessa punkter, såsom Friherre Åkerhjelm föreslagit, än att fortfara med en ytterligare sönderstyckning. Jag uppträder derföre till den ifrågavarande punktens försvar. Det finnes väl knappt något stadgande, rörande Tullbetjeningens befattning med tillsynen öfver Tullförfattningarnes efterlefnad, hvilket icke kan leda till chican, om vederbörande missbruka sin myndighet. Men så förhåller sig med alla polisförfattningar, och inskränkning af vederbörandes myndighet — ända derhän, att sjelfva möjligheten af missbruk förekommes, skulle så förlama Tullstvrel 7 ij sens verksamhet, att Staten endast hade skada deraf, genom lönernes utbetalning.
Syftningen deri måste vara att förebygga förfalskningar och underslef i dessa protokoller. Så vidt jag kan påminna mig, har jag knappast någonsin hört omtalas angifvelse mot domare för sådant underslef. Möjligtvis hör det icke clestomindre förväntas; och den nya lagen torde sjelf genom sin blotta tillvarelse göra sig behöflig. Men den har i allt fall med sig vissa svårigheter, som föranlåta mig att önska dess uteblifvande, så länge behofvet icke påkallat den, och äfven derefter, så vidt annan mindre bråksam och olämplig utväg står att påfinna. I öfverrätterna blir så mycken pappershandel att bedrifva och redovisa — så mycket afsändningar med posten, som skola kontrolleras och lätt nog kunna stundom försummas, till stor olägenhet för den, det drabbar — så mycket betungande för kronans post med många tjocka paketer. En god del af det papper, som sålunda forslas och hvaraf hälften äfven till öfverrälten återforslas, kommer att obegagnadt förvaras i arkifven. *) Kb. 1 del. kap. 9 § 8. 91 Ty antingen skola de genomdragna pappersvolumerna icke alltid blifva tillräckliga, eller ock måste de tilltagas något drygare än beli of vet. Blott slumpvis och sällan kan det hända, att de jemnt förbrukas. Således alltid något papper förspildt, i allmänhet troligen rätt mycket — och lika mycket onödigt rum för detta obegagnade papper upptaget i arkifven. Visserligen blir det fördel för protokollisterna, som nu för tiden skrifva på eget papper, att i stället få det af staten; men deraf torde blott uppväxa anspråk att äfvenså väl af staten få papper för allt sitt öfriga behof; och detta blefve dock ett förfogande, som jag för ingen del ville tillstyrka, ej så mycket för uppoffriugens skull å statens sida, som fast mera för den alldeles okontrollbara redovisningens skull och de frestelser till underslef, som deraf måste följa.
Vägomläggning från Linköping, förbi Fillinge och Orsätter, till Kalmar läns gräns 17,056. 12,500: — Dito från Hellestad, förbi Gammeltorp, till Finspongs bruk 4,400. 5,500: - Kalmar lån’. Yägomläggning från Bockara, förbi Århult till Döderhultsvik, ‘ 7,821. 4,650: - Elfsborgs lån: Vägomläggning förbi Knallalideme, södra sidan, genom Ulricehamn till Brunns gästgifvaregård, 13,045. 16,500: — Götheborgs och Bohus län: Vägomläggning förbi Klefs backar, emellan Götheborg och Norska ' gränsen, 975. 1,950: — Hallands län: Vägomläggning å Nissastigen, från Halmstad till Jönköpings läne-gräns, 29,626. 28,900: —• Kronobergs lån: Vägomläggning vid Broakulle backar, emellan Öhr och Matkulls gästgifvaregårdar, 4,462. 3,800: — Dito förbi Högelid, emellan Nöbbeleds och Gottåsa gästgifvaregårdar, 2,818. 2,175: — Dito emellan Qvarnemåla och Djuramåla gästgifvaregårdar 2,146. 2,550: — Blekinge lån: Vägomläggning förbi Ryttare-och Blacks-liderne, emellan Carlskrona och Carlshamn, 631. 6,580: — Dito förbi Rödebäckslid, emellan Carlskrona och TV exiö, 565. 712: —• Dito förbi Östra Tokarydslid, emellan Carlskrona och Carlshamn, 566. 1,718: 32. Dito förbi backen vester om Åryd, emellan Carlskrona och Carlshamn, 450. 750: — Dito förbi Högaliden, emellan dito dito, 900. 3,708: — Christianstads län: