Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Län anslagna hemmans arbetsbiträden utgjorde en väsendtlig del af iudelningshafvarnes påräknade löneförmåner, samt att, genom indragning deraf, om icke allestädes, åtminstone på (lere ställen, särdeles å de större kungsgårdar, som till boställen blifvit anslagna, med vidsträckta egoområden, svårigheter kunde uppstå, att, efter mistningen af arbetsbiträdet in natura, behörigen och i rätter tid bruka och sköta dessa egendomar, hvilket kunde leda, ä ena sidan, till en, dagsverkenas värde efter markegång öfverstigaude, minskning i de för hvarje Boställshafvares utkomst och skäliga belåtenhet vid skedda löneregleringar afsmida nödiga inkomster, och, å den andra, till möjlig vanhäfd å dessa Statens betydliga fastigheter, så framt icke ändamålsenliga anstalter deremot före indraguingsåtgärden blefvo vidtagne. Att, under sådana omständigheter, fatta beslut om ifrågavarande tjeustbarheters indragning efler nuvarande indelningshafvares afgång, utan att, i sammanhang dermed, blifvande boställshafvare, för deras sålunda tilläfventyrs uppkommande förluster, till så vidt arbetsbemmanen ej förpligtades att dem godtgöra, förvissades om skälig ersättning genom erforderliga Slatsanslag, saint nödiga och ändamålsenliga åtgärder blefvo vidtagna, äfven genom dertill anvisade medel, lill boställshäfdens behöriga handhafvande, der sådan! beböfdes, ansåg Kongl. Majit icke lämpligt; hvadan och enär vid de i Iandsorlerne, enligt Rikets Ständers önskan, genom Kongl. Majits Befallningshatvaude hällne undersökningar 6 Kongl. Maj:ts Nåd.
Däremot såg hon med ett visst förakt på improduktiva lyxarbeten, synnerligen när fattiga flickor i stugorna på landet, i stället för att själfva förtjäna något, använde sin tid till mer eller mindre onyttiga virkningar, under det mödrarna släpade med de tyngre sysslorna för att skaffa döttrarna en bättre ställning än de själfva haft. » När j ag blir stor oeh får något att råda öfver, » hördes den unga Johanna mer än en gång säga, » skall jag lära dem väfva och så- dant, hvarigenom de kunna bli till nytta i lifvet, ty hvartill gagnar dem väl det myckna virkandet? » Oenom sitt ihärdiga arbete förvärfvade sig efterhand den uppväxande flickan en mer än vanlig skicklighet i enklare väfnad, hvilken hon ännu öfvade hufvudsakligast » till lyst ». Men så visade sig vid faderns inträffade död, att det väntade arfvet efter den förmögne landtmannen, genom för långt utsträckt hjälpsamhet mot andra, smält ihop till en ringa bråkdel, hvarför det gällde för barnen att själfva försörja sig. Johanna hade dock redan nu sin gifna förvärfskälla i sin väfkonst och för att än mera utveckla den genomgick hon den på sin tid berömda Ekenmarkska väfkursen, hvilken hon själf på egen hand betydligt förenklade och förbättrade, och reste sedan under några år omkring för att gifva undervisning i den. IDUN 138 Allt, som är ljufvast och störst, Skattas för stunden så föga, Vinner som minne sitt värde först. Otacksamma mot allt Skåda vi lifvet kallt, Redan med ungdomens öga. Härunder kom dåvarande landshöfdingen i Elfsborgs län, den för hemslöjden så nitiske grefve Plrik Sparre, att fästa uppmärksamhet vid fröken Brunsson, som efter att ett par år hafva haft egen väfskola på landet, 1875 antogs till lärarinna vid Elfsborgs läns slöjdskola, hvilken plats hon, oaktadt erbjudande från andra håll, bibehöll intill grefve Sparres 1886 inträffade död, då skolan af brist på anslag upphörde. För sina vackra väfnader har fröken Brunsson vid flere tillfällen erhållit offentligt erkännande. Första gången vid slöjdutställningen i Venersborg 1860, då såväl hedersdiplom som penningepris tilldelades henne.
Oä säiecies nu öenna 76 §. ieice Iran tillämpas till mai, livarom 72 Legeringslörmen bancllar, såsom clerisian umiantagne, oetr uti cienna §. intet stacigancie lör cl^lise sall soin cie nuisiäga varancis lcnnes, insste man antingen alita Lonstit.-bltssottet om sörslsring asOruncilagen elleroelcsä sjelf göia ciet, ciä ciet encia resultatet mätte blisva, att sätta cienna 72 §. i samma löiliäliancis som cie i samma mening nämncie oell unclantagne 66, 6«^, 70 oell 7, M. Legeiingsformen; men ciä äfven clesse äro sig emellan ssiljalctige, mäste man väl elter orclal^cielsen sölca tillämpning cieis as sasens bessaksenilet oell ciels af §:s orciställning; i bvilset secinare sall ioielcomme,-, att 71 oell 72 §§. äio sörenaäe meci oiciet ock, samt säiecies svnas stä i närmaste relation. — l aiseencie pä 6esse §^:s inneliäll oell slitning, sä finnes äfven en förening ciem emellan i sä matto, att Lsneovinsten lcan använcias till minslcning 1 Levillningen, oell att, ciä kilcets 8täncler ansett Leviliningsmäl vaia af lien största vigt, sä att cie enciazt antingen genom H 8täncis sammanstämmancie beslrit elier genom sörstärlit litsicott icunna asgöias, samina töiilällancie bvrcie äga r uiil i frågor om Lanlcens gaiautie oell vär-ci.
Någon vinst är så mycket mindre beräknad, som Kongl. Majit har rättighet att, om så ske kan, nedsätta priset, hvaremot Kongl. Majit icke äger rätt att höja detsamma. Hvad dispropositionen beträffar, så har man ansett, att betalningen bör progressift stiga från Lispund till marker, men deremot progressift falla, i mon af den större vigten i Lispundtal, emedan den enskilda ofta har lika stor fördel utaf att få skicka ett mindre, som ett större paket, hvaremot PostVerket har en säkrare inkomst af de större, än af de mindre paketerna. Herr Cederschjöld: I anledning af den sista värde talarens yttrande, ber jag att få förnya min anmärkning, att ökningen mellan 4 °ch 5 Lispund med 2 skilling är obillig, då den emellan 3 och 4 Lispund blott är 1 skilling. Herr von Hartmansdorff, August: Jag anhåller att få instämma i Herr af Billberghs reservation, alt den föreslagne hastigheten är för stor. Om man vill att Inrättningen skall vinna förtroende, måste man tillsa, att Allmänheten kan med beqvämlighet sig deraf Den u November e. rn. tegagna. Jag anhåller således om återremiss af Betänkandet. Herr af TVingårdJohan: Jag ber att få påminna Högh Riddérskapet och Adeln, att denna inrättning är ett supplement till Postverket, sedan man beslutat, att moderation för större paketer med Posten skulle upphöra. Man har derföre måst vara betänkt på en inrättning, hvarigenom tyngre paketer kunde fortskaffas. För dessas tillbörliga vård och a {lemnande var nödigt, att hafva en person, som hade ansvaret, och deraf uppkom postiljon. Då denna skulle hafva en vagn att föra sina paketer på, gjorde man den så rymlig, att resande der kunde färdas. Men liufvudsaken var i alla fall paketer. Hvarje vecka skall den passera 22 städer, och detta kostar endast i5,ooo R:dr om året. Hvarje skilling, som förtjenas för paketer eller resande, förminskar denna summa.
Gifven mig edra händer, att jag må trolofva er med hvarandra. Fader, fader! hvarföre önskar du detta så enträget? hvarföre vill du uppoffra hela mitt lif! Icke kan du derigenom blifva lyckligare och du kommer säkert en dag att ångra dig! Lyckligare! jo, jag blir lycklig och jag skall aldrig ångra det! Hör mig, efter du vill veta allt. Edvard, aflägsna dig på en stund; jag vill tala med Lucy och du skall få se, att hon sedan frivilligt samtycker! Baroneten aflägsnade sig med en misstrogen blick. Han började nu i sin ordning bäfva. Det, som föregick omkring honom, föreföll honom så besynnerligt, att han begynte befara, att någon olycka kunde dölja sig derunder. Men det var ej längre tid att stadna, saken hade redan gått alltför långt och han hade dessutom inga bestämda skäl för sin oro. När far och dotter blifvit ensamma, såg lorden förstulet omkring sig, fattade Lucys hand och bad henne sätta sig på sängkanten nära till honom. O, Lucy, det är någonting förfärligt, som du tvingar mig att meddela! Det är rysligt! Så hör då ... det är mycket länge sedan ... just denna samma dag ... det var också om aftonen ... jag ... nej, Lucy! det är omöjligt; jag kan ej säga dig det! jag kan det ej! Nej, du bör blott veta, att jag står i en stor skuld till Glithingham! Jag känner på mig, att jag ej skall lefva länge mera ... vill du väl, att min själ, för din skull, för din olydnads skull, skall evinnerligt pinas? Du kan försona mig med Gud, du och ingen annan. Denna försoning kan ej köpas genom något annat än genom din förening med Glithingham. Ack, min far, är det blott icke ett foster af er upprörda inbillning? Huru kunde min olycka försona er med Gud? Det måste ges ett bättre sätt att godtgöra hvad ni brutit. Nej, och tusen gånger nej! Det är dig Försynen utvalt dertill. Om du ej samtycker, gapar helfvetet emot mig, der jag evigt skall pinas. Vill du det? Min far, ni bedrar er!
Maj:ts Befallningshafvande efter samråd med Läns-nämnd, om sådan blefve inrättad, eller ock af Pröfnings-kommitté.» b) Af Herr A. F. Boman, som yrkat, »att, för den händelse Rikets Ständer skulle besluta den s. k. husbehofsbränningens upphörande och den dertill använda redskapens inlösande af Staten, denna redskap då borde nedsmältas och till skiljemynt förvandlas, för att åter ingå såsom medel till hämmandet af dryckenskapslasten, nemligen såsom praemier för ölbryggeriers anläggande och bränvinssmugglares eller förbrytelsers emot briinvinsförfattningarne upptäckande, samt till förbättrandet och upphjelpandet af jordbruket genom arbetsoch landtbruksskolor samt jernvägars inrättande m. m.;» och c) af Riksdags-lullmäktigen Oiof Lindström från Westerbottens län, som, »vid det förhållande att såväl nämnde som Norrbottens län blifvit särdeles hårdt brandskattade genom de sydliga provinsernas förderfliga bränvinsbränning,» begärt, »att af den inflytande bränvinsskatten åtminstone 100,000 R:dr Banko årligen måtte få användas till åkerbrukets upphjelpande och utvidgning, samt boskapsskötselns förbättring inom de båda nyssnämnda länen»; och hafva Lars Gustaf Sandberg och Olof Pehrsson från Westerbottens samt A. Bäckström från Norrbottens län förenat sig uti öfvanberörda framställning. Då förevarande motioner alla innefatta frågor, hvilka icke, innan den vid innevarande Riksdag ifrågaställda nya bränvinslagstiftning kommit till stånd och visat sina resultater, kunna af Rikets Ständer pröfvas, hemställer Utskottet, att desamma, såsom för tidigt väckta, må af Rikets Ständer lemnäs utan afseende.
Jag vill ej vara envis, att yrka Herr Grefvens och HandtMarskalkens proposition å denna sak, utan blott till protocollet anmäla min tanka, att stora hinder skola uppkomma genom uteslutande af den föreskrift jag omtalat. Jag * Den 27 Augusti f. ra. 121 är förvissad, att Herr Grefve De la Gardie äfven förenar sig med mig i denna del. Han har, lika som jag, sett, hvad svårigheter alltid möta, då enskifte är i fråga; huru många klagomål uppkomma, och hvad tid det erfordras, att få dem verkställde. Jag känner enskiften, som gått ut i 20 år, innan de blifvit fulländade. Jag hemställer till Ridderskapets och Adelns bepröfvande, om det är lämpligt att använda en § sådan denna lyder. Vill man målet, måste man vilja medlen. Jag anhåller, att i Protocollet få förvara spådomen om hela Författningen. Herr Hjerta, Gustaf: Nyss uppkommen vet jag ej hvad som passerat i början af discussionen, men jag anhåller att Ridderskapet och Adeln ville fästa uppmärksamhet vid redactionen af 12 § i 12 Gap. af den nu gällande Stadgan. Jag skulle tro det vara bäst, om denna 12 § blefve så förändrad, att man endast uteslöt orden: der ägorne ciro af den beskaffenhet, att nytt skifte icke annor leds, än efter nästföregående verkställas kan; och att §:n således finge följande lydelse: Har Storskifte förut öfver gått ett Skiftesslag, och finna, på grund af delägares gjorda yrkande, Skiftesmannen och Gode Männen, att nytt Skifte för Skifteslaget i allmänhet icke kan blifva förmånligare, än det redan varande Storskiftet; dä bör, med inställelse i det sökte Skif - 122 Den 27 Augusti f. in. tetj utlåtande derom till ÅgodelningsRättens pröfning öfverlännäs, på sätt i nästföregående § sagdt är. Jag tror, alt, det vore bättre, att sålunda ändra den nuvarande 12 §, oell bibehålla den 11 oförändrad, än att göra någon annan ändring, hvarken sådan Utskotten, eller Grefve Spens, föreslagit.
JVu finnas här tvenne porcellänsfabriker i Riket, äfven Engelskt hvilt porcellän är tillåtet till införsel mot tull, och dock är tillverkningen vid Rörstrand väl förbättrad, men ingalunda förminskad emot fordom, oaktadt detta slags fabrication visserligen är bland de minst naturliga för Sverige, emedan leran, som är ett så tungt råämne, mäste köpas utifrån, erlägga exporttull der, samt bara en lång och dyr transport, samt veden, som är den betydligaste omkostnadsartikeln vid tillverkningen, dessutom måste köpas dyrare här, der fabriken är anlagd, än på de flesta orter i Riket. Om nu tullen på det Engelska porcellänet höjdes, hvad vore väl detta annat än en i högsta grad obillig beskattning till förmån för ett par personer eller bolag i landet, som sysselsätta ett par hundra arbetare, då porcellänet deremot är en förnödenhetsvara för ett par millioner? På samma sätt har det varit med glasfabricationen. Agaren af det betydligaste glasbruket i Sverige lärer sjelf yttrat, att hans tillverkning nu är dubbelt så stor, som innan concurrensen med Böbmiska och Engelska glasvaror begynte, och orsaken härtill har han uppgifvit vara den, att den utländska medtäflan och erfarenheten om de nya modeller och mönster, som derigenom blifvit här synliga, girvit honom ledning lill en förbättring af hans egen tillverkning, hvarigenom denna blifvit begärlig för flera köpare än tillförne. Denna jemnförelse kan fullföljas äfven i andra grenar af industrien. Månne Eskilstuna finsudden hade kommit på den punkt, de nu innehafva, i fall icke Engelska finsmiden varit tillåtna till införsel och smederna varit nödgade att eftergöra deras mönster? Och manne icke både dessa och flera slags jerntillverkningår till andra näringars båtnad hade varit ännu mångdubbelt större än nu, om en allmännare iniporttillåtelse mot måttlig tull gjort det till ett behof och en möjlighet att allmännare använda Engelska verktyg af de mångfaldiga och i sednare tider förbättrade slag och modeller som der förfärdigas?
Det må bero på pluraliteten inom RiksSt. att bestämma en högre eller lägre proportion; men att sjelfva grunden, hvarpå ett sådant beslut skall hvila, skall vara osäker eller någon annan än den, som är hemtad från räkenskaperna, dertill kan jag icke finna skäl. Jag tror, att Utsk. riktigt förfarit, då det upptagit de förfallna skulderna, emedan de depositioner, som nu finnas, kunna gå ut i morgon; med ett ord, det närvarande förhållandet bör ej förblandas med hvad som är verklig tillgång. Baneoverkets förfallna skulder utgjorde vid r 833 års slut 34,3o5,g4o r:dr 5 sk. 8 r:st.; Bankens reella fond vid samma tid, äfvenledes beräknad i bancosedlar, utgjorde 17,56g,588: 25, 2. När begge dessa siffror jemnföras med hvaraudra, nemi. Bankens reella fond med dess förfallna skulder, uppkommer det resultat, att reella fonden utgör 5i-£ proc. af samma skuldbelopp. Således hade vi vid i833 års utgång något mer än hälften så mycket silfver och guld i Bankens hvalf som den sedelstock, Utsk. uppgifvit såsom Bankens skuld. Jag har velat nämna detta såsom en positiv utgångspunkt för beräkningarna. Hvad åter vidkommer frågan, huruvida en proportion bör fastställas eller icke fastställas för förhållandet emellan silfverfonden och utelöpande sedelstocken i framtiden, sedan utvexlingen är börjad, så kan jag icke neka, att med de renaste bancogrunder vore öfverensstämmande att icke meddela någon föreskrift i detta fall; men jag ber R. o. Ad. att äfven dervid taga i betraktande sammansättningen af vår Öfverstyrelse för Svenska Banken. Jag högaktar hvar och en af personerna enskildt, och tillåter mig icke att i sådant afseende bedöma dem; men sammansättningen i sin helhet, sådan den är enligt författningarna, är icke sådan, att man kan undvika att reglementera, hvad gruudsatserua vidkommer, och till denna styrelse öfverlåta en lika obegränsad rätt som till en bancostyrelse, organiserad efter riktiga principer.
I Rikets Ständers Bank innestående depositionsmedel 86,823: 80. Till någon erinran från Revisorernes sida hafva dessa räkenskaper ej föranledt. * — 174 — Stockholms stads kronoräkenskaper och länens landsböcker. Utaf länens landsböcker äro de för Upsala, Skaraborgs, Elfsborgs, Gottlands, Blekinge, Hallands, Wester-norrlands, Westerbottens och Norrbottens län granskade i Kongl. Kammar-rätten, alla med anmärkning. Deremot hafva hvarken landsböckerna för rikets öfriga län eller Stockholms stads kronoräkenskaper ännu derstädes undergått revision. Iiänteri-redogörelserna för samtlige länen hafva inom bemälda embetsverk blifvit granskade, dervid anmärkningar emot några räkenskaper förekommit. § I Sedan Rikets Ständers förlidet år församlade Revisorer, vid granskning af räkenskaperna för Östergöthlands län, fästat uppmärksamheten derå, att Kronan sedan flera år tillbaka ägde en fordran hos förre arrendatorn af indragna Öfverste-löjtnantsbostället Kungs-Norrby, kronofjerdingsmannen J.
Jag förenade mig med Hr von Hartmansdorff i dess första framställning i afseende å första delen, men jag motsatte mig helt och hållet den sed care delen, eller det förklarande, att conlrasignanten af en K. propos. skulle vara pligtig att, dä densamma förekom , sig i RiksSttn infinna. Men jag har, såsom Hr Landtm, ganska riktigt uppfattat, icke yrkat någon bestämd tanke af R. o. Ad., enär Coust.- Den 18 November f. m. 111 Utsk:s hiir närvar, ledamöter, med full sakkännedom oro förhållandet, afstyrkt en sådan gemensam tanke, på grund deraf, alt de öfriga Ståndens begifvande till en förändring i detta afseende troligen skulle vara beroende af ett qvarblifvande vid ifrägavar. förslag oförändradt. Derföre vågar jag för min del icke yrka annat än hvad Utsk. föreslagit. Frih. Ridderstolpe: Ifall föredragning af min vördsamma tanke koinmer att äga rum, får jag öran erinra derom, att jag äfven förbehöll RiksSttn rättighet att, då de behöfva upplysningar, genom piot.utdr. anhålla, att den eller de af Statsrådets ledamöter, hvilka sådana upplysningar kunna aflemna, behagade infinna sig vid utsatt sammanträde. Hr Frih. o. Landin), yttrade, at! hvad anginge Frih. Boyes mening derom att återremiss på detta betänk, vme den l iktiga proposm, så finge Hr Landtm, erinra derom, alt Const.Utsk;s förslag rör:de grundlagsförändringar måste så behandlas, att de särskilda anmärkntr, sorn dervid göras, icke blifva Const.Wtsk. meddelade, såvida de icke utgöra R. o. Ad:s gemensamma tankar, hvarföre propos. derom måste framställas, på det att, såsom äfven hittills varit fallet, den eller de af R. o. Adis ledamöter framställda meningar måtte hemställas till R. o. Ad:s afgörande", huruvida de antagas såsom R. o. Ad:s gemensamma tankar, och endast under den formen kunde de blifva Coust.Utsk. meddelade.
Riksdagsordningen äga vi rätt att, om det fattas - Den 18 J a n u a r i i f. m. tas en Föredragande eller StatsSecrelerare nit, skicklighet och drift, begära hans endlledigande från Embetet, men sådant skall dock ske på ConstitutionsUtskottets förslag, och det är oss ej tillåtet att i detta afseende taga uppgifter från enskilt Ledamot, Collegier eller tidningar, hvilka i detta fall äro alla lika goda auetoriteter. Vi kunna ej lagligen framkomma med beslut, som skulle leda till ändring af våra, på Grundlag och lag sig stödjande, allmänna former. Allt klander af Domaremakten är förbudit, sådant tillhör endast vår Ombudsman, och Sländerna sjelfve, i sista instantien, genom deras OpinionsNämd. Jag får således på det högsta bestrida det af Herr Ribbing yrkade tillägg. Herr Ribbing: Det skulle synas mig som om jag icke talade med Centralförsvarets försvarare, då dc gifva sig så långt ut på fältet till andra ämnen. Jag har endast föreslagit ett tillägg till en underdånig begäran hos Kongl. Maj:t, och deraf har man velat draga den slutföljd, att jag väckt frågor om Domaremaktens beslut. Man har åberopat go §.; man har talat om dess dödsknäck 1818, och sålunda kommit på ett ganska vidsträckt fält, från det ämne, hvarom jag här väckte fråga. Då i Utlåtandet förekommer att de Förvaltande Verken vid betalningsansvar skola hand hålla deröfver, att väckte anmärkningar blifva fullföljde, trod57 H. 19 Den 18 Januarii f. m. cle jag det ej vara mycket afvikande från ämnet, om jag begärde det tillägg att Kongl. Majit måtte anbefalla vederbörande utan uppehåll handlägga sådane mål, hvarförutan det ej kan vara möjligt för de förvaltande Verken att ansvara för anmärkningarnes fullföljande; och jag väckte ej fråga om något visst mål.
Rummen här äro små o c h låga — ja, allt är så smått och annorlunda, men få vi bara vara friska, och pappa går i land med arrendet, så vet jag, att jag skall bli lycklig äfven här. Jag har bara en tjänarinna till hjälp inomhus, som du vet, och kniper det, måste hon ut på åkern, h o n också, och då står jag där ensam med barnen, maten o c h allt. Ja, det är svårt, men när jag ser, hur pappa sliter, ville jag göra dubbelt, o m jag kunde — o c h hvad gör det också, att jag är dödstrött på aftonen, bara jag är uthvilad på morgonen och kan ta i på nytt. Lilla Elsa försöker ersätta dig o c h hjälper mig, så godt hon kan. Språk, musik och sådant, s o m du kunde få lära, är ej för henne, nu när vi ej kunna ha guvernant, men hon kan j u bli en duglig flicka pä annat sätt — och lycklig också, hoppas jag. Öfver dina kläder oroar jag mig mest, ty din lön kan j u inte räcka till allt, hvad du nu behöfFarbrodern satt ännu vid sin skrifpulpet, och hon stannade i dörren till kontoret, tvehågsen o m hon vågade störa eller ej. Ändtligen såg han upp. » Hvad är det o m? » » Det är bara några ord. Har farbror tid? » » T i d? Genast! Vänta ett ögonblick. » Hon satte sig och såg ned på den trånga, af murar instängda gården. Hon hade varit kontorsbiträde hos sin farbror i ett helt år. Allt sedan fadern förlorat på en borgensförbindelse — mer än han egde — och H o l m a måste gå under klubban. Sedan dess hade hon ej sett föräldrarne eller delat deras bekymmer — annat än som man delar på afstånd, med några ögonblicks smärtsamma tankar då och då — ej mera. Hon hade sin lilla lön o c h allting fritt. Mycket arbete för resten, men godt på det hela, om hon också alltid kände sig främmande o c h öfverflödig i det rika hemmet. Kvällssolen föll in i rummet, förskönande de mörka väggarna, de digra kontorsböckerna, den skinnklädda soffan och farbroderns stränga, markerade profil.
Till Ekonomiutskottets handläggning har äfven Hedervärda BondeStåndet öfverJemnat 1:0 ett Memorial af RiksdagsFulImägtigen från Jemtlands Län Erik Andersson Bång, deruti hemställes, att, då förenämnde nådiga kungörelses 6 § förklarar det stadgade förbudet för glas-,porcellaineoch smideshandlare, att kriugresa, icke i »ågot fall 'kunna utsträckas tili allmogen, utan den hädanefter, som hittills, ega rätt att med sina egna handaslöjder till hvad ort som heldst i Riket sig begifva och dem försälja, det tillägg i denna § måtte ske, att allmogen under dess färder, dels till föryttring af egna producter, dels vid förefallande forsling af andras varor, tillätes försälja hvad den af glas, porcellaine och smideseffecter kan tillhandla sig af bruksegare; i hvilket fall dock allmogen borde n<)6 Besv. och Ekon. [/fsir. Betänkanden. vara försedd med betyg från bruket om en sådan handel. 2:0 Memorial af RiksdagsFullmägtigen Nils Håhansson, från Kronobergs Län, som icke anser sig våga föreslå Gårdfarihandel med glas och porcellaine, men yrkar, att hvarje välfräjdad person matte berättigas, mot erläggande contributian, vid marknader och hvar sorn heldst sälja smide.