Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Plötsliga fösandiringar uti förmyndarens vederhäftighets tillstånd, yppade genom försälj - La"-UtshoUets Betänkande, N.-o 14, ö 13! ning nf fastigheter och lösören, hafva för myndlingarne medfört förluster, som kunnat förekom mas, derest den af lagen åsyftade vaksamhet å frändernes sida varit iagttagen. För ernående af det vigtiga ändamålet måste, efter min tanka, Lagens bud om den treåriga redovisningen göras ovilkorlig! och verkställigheten sättas under Domstolens omedelbara controll, i så måtto; att förmyndares läkningar böra directe inlemnas till Domstolen, och al denna åter utgdvas till O . , ...ii IT'.. a.. J o »v, rvf 1 i n 1» 0 r 111:; — fränder eller dem, som i - . ste mötas med åläggandet för Domstolen att, i sådant fall, utse en God Man i deras ställe att granskningen verkställa. Det uppdrag, sa val den Kong . ProDositionen, som Utskottet, i detta hänseende lemna! menigheterna alt till granskning af förmyndares räkningar utse Gode Män, har äfven jag bi ellallit men då jag ej kunnat för mig dölja osäkerheten, om menigheterna eller deras Communal-nämnder kunna gå i författning med att utse ia åta o a sig ett vidsträcktare uppdrag med granskningen af alla till communen hörande förmynderskap, har jag heldre än att lagstadgandet i brist deraf, skulle komma att'sakna verkställighet, ansett denna omständighet hora goras beroende af com munernas vilja och förmåga men deremot Magt Domstolen åttio serskild ta fall utse God Man, der jej sådan med publikt uppdrag finnes, äntligen och då den nuvarande 2 §. i 23 Gap. Arfda-Balken endas inneha er följande: ”Tredskas förmyndare eller vill ej räkenskap gorå, da skall Ratten honom viss dag med vite föreläggas,'' har jag anse.t den hora completteias med de för verkställigheten af påbudet i i §. nödiga foiesknlte .
Exc. Hr Just.-Statsministern i afseende derå: »Efter förev:de förslag, likasom efter lagberedningens, anses menedsbrottets hufvudsakliga karakter bestå deri, att edens helgd blifvit kränkt, och emot en sådan uppfattning strider ej, att, enligt 5:te §:n, bekännare af lära, hvari edgång ej tillåten är, skall, om han vittnat falskt, betraktas som hade han ed gått, enär han på annat, i stället för ed, vedertaget sätt bekräftat sitt falska vittnesbörd, hvaremot dermed icke öfverensstämmer att den, som vittna falskt, då ed honom eftergifven varit, skall som menedare anses.» Och blef i öfverensstämmelse med detta yttrande den K. Proposm afgifven, sådan den först blifvit föreslagen. Inom Lag-Utsk:t åter infördes detta tillägg i förslaget af det skäl, som blifvit af Högsta Domstolens flesta ledamöter anfördt, att nemi. ett dylikt stadgande vore nödigt för helgden af lagligt vittnesmål. Likaväl som någon annan, anser jag det vara ett gement brott att inför domstol, äfven om vittneseden blifvit eftergifven, meddela falska uppgifter och derigenom åstadkomma stor och stundom ohjelplig skada; men jag kan likväl icke instämma i Utslcts åsigt. Till karakteren af ett menedsbrott hör nemi., att en ed skall vara bruten; den falska uppgiften har då blifvit bekräftad med det heligaste vi ega, och detta bör i min tanka gifva brottet en karakter vida svårare, än äfven den gemenaste lögn. För min del kan jag således icke finna att detta brott, ehuru svårt, bör sättas i parité med mened, och jag anhåller derföre att R. o. Ad., med alslag å den nu föredragna §:n af Utsk:ts förslag, måtte bifalla den deremot svarande i K. M:s Propos. Gr. Hamilton, Gustaf: Att eden är stridande emot kristendomens anda, emedan kristendomens grund är försoning med Gud, och eden just utgör en afsägelse af denna försoning, det har ständigt blifvit påpekadt och bevisadt, men det oaktadt hafva mångfaldiga slag af eder fått i lagstiftningarne qvarstå.
Detta förmedlingsförslag eger det stora företräde att norra stambanan erhåller den ur strategisk synpunkt vigtiga rigtningen vester om Sigtunafjärden; att det icke förlänger vägen till Sala, och att det derjemte bereder åt Upsala den kortaste förbindelse med hufvudstaden Mig synes som detta sålunda utgör ett verkligt förmedlingsförslag; och skulle Rikets Ständer åt detsamma kunna skänka sitt bifall, vågar jag tro att den långvariga striden om sträckningen öster eller vester om Sigtunafjärden blefve bilagd på ett sätt, som uppfyllde Statens anspråk och åtminstone de flesta enskildes önskningar.” af Herr Sandels, L. G., som ansett att Utskottet bort tillstyrka bifall till hvad Kongl. Majit beträffande norra stambanan i nåder föreslagit. af Herr Leijonancker, F. W.: “Mot beslutet om norra stambanans rigtning får jag anmäla min reservation, med yrkande att denna bana bör från den af Utskottet föreslagna station dragas öfver Stäket och Örsundsbro och vidare i den rigtning mot Sala, som Kongl Majit eger att bestämma samt en bibana från Örsundsbro till Upsala, till hvilka arbetens påbörjande borde anvisas det af Kongl. Majit äskade belopp af 5,850,000 R:dr.“ 72 Stats-Utslcottets Utlåtande N:o 87. af Herr von Troil, S. G., hvilken såsom sin reservation åberopat
Det må vara en vacker pietet hos förslagets författare att han icke föreslagit någon ändring i den § af T. O., som genom straff och böter skyddar R. St:r mot smädelser, men jag tror, att folkets värdighet fordrar, att den blifvande Riksda - Den 7 December. 391 gen får åtnjuta samma skydd, och att således i T. Oms 3:e §: 6:e mom. göres ett tillägg, enligt hvilket smädelse mot Riksdagen belägges med samma straff, som förut mot R. Sfer. Afven Successions-Ordm måste förändras samtidigt till öfverensstämmelse med den nya R. 0:n. Om Konungen dör utan att efterlemna några manliga bröstarfvingar, men hans efterlemnade Drottning sig i välsignadt tillstånd befinner, skola R. St:r samlas för att besluta angående regeringen (S. O. § 2), likasom de, om hela konungahuset på manliga sidan utginge, skola sammanträda i och för konungaval (§ 9). Jag medger visserligen, att någon anledning till snar förändring häraf icke förefinnes, det Gud ock förbjudel men jag tror det vara klokt att, på samma gång man antager ny R. O., man ställer så till, att om denna sorgliga händelse en gång inträffar, man icke står alldeles rådlös. Det är ett annat stadgande i S. 0:n, som visserligen är af mindre vigt, men som likväl måste tagas i betraktande. Enligt dess 8:de § får ej prins af det Kongl, huset blifva regerande furste af utländsk stat utan R. St:rs samtycke. Afven denna § bör ändras till öfverensstämmelse med de öfriga grundlagarna. Några yttranden hafva här blifvit fällda, som jag antecknat och ernat bemöta, men jag finner R. o. Ad:s otålighet giltig och skall icke dermed upptaga Ståndets tid. Jag ber blott att få svara ett enda ord på en anmärkning, välvilligt och vänskapsfullt rigtad mot mig.
Med antågande! af en sådan meael-markegång måtte vara afsedt, att fördela de högre skatterne och inkomstérne, som under missväxtåren ega rum, på flera år, och jemnande af så väl skatter som inkomster derigenom beredas; att under missvextår, då spanmålen eger ett värde, som öfverstiger medium af tio års markegångs-pris, spanmålen ej skall kunna uttagas in natura, men deremot, då densamma är i lägre pris, missväxtårets pris beräknas och komma Räntetagaren till godo, så att icke samma sak tvänne gånger tages i beräkning till den enes fördel och den an - 6 Stats-Vt skottets Vildt ande N:o 4i 6. dres skada: att på samma sätt bör, då under goda år spanmåls-priset år lägre än medelpriset af io års markegång, och då leverans in natura eger rum, någon ersättning naturligtvis lemnäs af Räntegifvaren till Räntetagaren, för att fylla skilnaden emellan spanmålens värde för det året, och medeltalet af tio års markegångs-pris; samt att, såvida icke detta observeras och reglor derföre bestämmas, Ridderskapets och Adelns beslut, att medelpriset för tio år skall tjena till grund för skatternes utgörande, efter FriJierrens tanka, vore alldeles otillämpligt, och således tillintetgjordt. Med föranledande häraf, samt under förutsättning, att Ridderskapets och Adelns afsigt icke varit sådan, har Molionairen ansett sig böra föreslå, att, i stället för de af Ridderskapet och Adeln afslagne momenten litt. a, b och c, uti 5:te punkten följande stadganden måtte antagas: a) Vid de tillfällen, då det bestämda årspriset för orien uppgår till högre belopp än det uträknade medelpriset af de senaste tio årens markegångspris föi samma ort, får uppsägning till leverans in natura ej ega rum, hvarken å Räntegifvares eller Räntetagares sida.
Beträffande de Skulder i Holland, bestående, dels uti ärftliga Lån och dels uti Eif Räntor, hvilka genom Kongl, Majus Nådiga försorg skulle liqvideras', så äro utaf de till denna Liqvid hörande Partial Obligationer, som vederbörande Bankierer, i grund af hufvud - förbin - 3 944 Stats-Utsiottets Betänkänden. delserne, utställt, och hvilka, då liqvidation,en af Kongl. Maj.t Öfvertqgs, voro utelöpande till ett antal af 9,078 st., hvardera pa 1000 Gulden Hollands Courant, tid efter annan, uppå Kongl. Majus Kådiga befallning, till RiksgäldsContairet aflemnnde 8)795 st. och såledesendast utelöpande 383 sr. föreställande ett primitift Capital belopp af 283.000 Gulden Hollands Courant; hvarförutan de tili i fråga varande Liqvidation hörande Lif - Ränte - Gon sti tut ioner, soiu vederbörande Commissionaire för Lif-Rän* te-Lånet, i grund af Hufvud - förbindelserne, utfärdat, och hvilka, vid Liqvidatiunens början, utgjorde ett återstående Capital - belopp af ■3>3°9>i50 Gulden Hollands Courant, Kongl. Majit i Nåder behagat låta till Riksgälds - Con. toiret aflemna dylika Lif Ränte • Constitutioner till en sammanräknad Summa af 1,219,000 Fl., och återstå således endast 90,150 Gulden Hollands Courant; •— hvadan total-Summan af Partial-Obligationer och Lif-Ränte-Constitutioner, hörande lill Skulderne t Holland, som återståf till liqviderande, aldrahögst uppgår till 373,150 Gulden Hollands Courant; Deremot är icke någon af de för ifrågavarande
Maj:t, som ansett understöd af allmänna medel för capell-byggnaden icke böra ifrågakomma, har deremot, i förevarande den 28 Sept. detta år aflåtne Nådiga Proposition, föreslagit Rikets Ständer att, för inköp af berörde hemman Stora Häggebo, eller någon annan dermed jemförlig lägenhet, tili boställe åt Capell-predikanten anvisa en summa af 2,666 R:dr 32 sk. B:co. Derjemte har, uti en inom Hederv. Bonde-Ståndet väckt och till Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten remitterad motion, Rikdags-fullmäktigen Anders Andersson från Skaraborgs län anhållit, att 4>ooo R:dr B:co måtte anslås till inköp af boställe åt ifrågavarande capell-predikant, äfvensom alt Undenäs församling kunde förunnas rättighet till collect och stam-bok öfver hela riket, helst församlingen icke egde förmåga att anskaffa medel för Capells uppbyggande. Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Utlåt., N.-o 35. 17 Utskotten, sora till gemensam behandling förehaft så väl högstberörde Kongl. Proposition, som nyssnämnde dermed sammanhang egande motion, samt jemväl tagit kännedom af de, vid remissernes beviljande, i frågan af gifna yttranden, få, med afseende å det behörigen utredda och vitsordade behofvet af ett serskildt Capell-lags inrättande för norra delen af Undenäs vidsträckta församling, tillstyrka, att Rikets Ständer måtte, till inköp af ett passande boställe åt den blifvande capell-predikanten, å RiksgäldsContoret anvisa det härtill af Kongl. Maj:t, såsom erforderligt, äskade anslag, 2,666 R:dr 32 sk., med vilkor, att Capell-lagets inbyggare sjelfve bekosta kyrkas uppförande samt ansvara för boställets nybyggnad och framtida underhåll.
Ständer uppgifva de Ställen eller föreskrifter, som erfarenheten eller allmänna omdömet visat vara otjen» lige, öfverdrefne och i utöfningen overkställbare. För egen del har Herr Profes» sorén 1:0 anmärkt olämpligheten af stadgandet i 10 §. 4 Gap., att en Gäldbunden Tjensteman skall tills ConcoursDomeii är fallen, afstå halfva lönen till den sorn tjensten förrättar oeh sedan af den andra hälften afsätta så mycket som tarfvas till dess och dess famills underhåll, heldst om Lönell vöre hög såsom lo å 12,000 R:dl-, hälften deraf såsom vicariatsarfvode syntes Va* ra ert öfverdrifven Gratificatioil till ganska stort och orättvist förfång för Creditorerne; mell om Lonell vöre ringa såsom t. e, 4oo R:dr de afsätte 200 R:dr vore en alltför otillräcklig summa till en må hända Vidsträckt famills äfvert tarfveligaste bärgning; 2:0 föreslagit att io 5 Cap. borde så andras, att tiden till inställelse uti gio LagUtskottets Betänkande»'. Concourser viel HäradsRätt faststäldes till klockan 12 på' andra Rältegångsdagen i stället för kl. 7 eftermiddagen, såsom mindre lämplig, heldst händelser inträffat då 839 sådane Concourser denne tid skola företagas, och hvilka alla ej förr än långt efter midnatten kunnat afgöras, då en del af Borgenärerne, af sömn och starka drycker varit så öfverväldigade att de icke en gång kunnat efterstafva Eden. 3:o Då uti 6 §. Ränta intill lyftnings och utrednings da ge 11 endast är faststäld för Pantocli Inteckningshafvare, men uti 17 Cap. 3, 4, 5, 6 och 7 §. §.
Justerare att hafva orätt stämplat bran vinspanna, skall hail, utom det ansvar, som, följande på ett behörigen verkstäldt beslag, bort drabba egaren, om denne låtit med afsigt förändra eller omgöra redan stämpladt bränvinsredskap, dömes tjensten förlustig eller på längre eller kortare tid ifrån utöfningen deraf skiljas, allt efter Domarens pröfning, huruvida förseelsen härrört af uppsåt eller af större eller mindre vårdslöshet. Den, sorn tillverkar bränvins-redskap, som synbarligen är beräknad på missbruk emot denna Författning, bote första gång 33 R:dr 16 sk., andra”gången 66 R;dr 32 sk. och tredje gången ico R:dr; och vare då jemväl, så vida han är Borgare, burskapet förlustig. 22 §. Distilleringspannor, som af Apothekare få för pharmaceutiska behof begagnas, böra mätas och stämplas i likhet med hvad om brävinspannors mätning och stämpling i allmänhet stadgadt är och under enahanda ansvar. 23 §. Ifrån och med den i Maji till och med den 3i October hvarje år, äfvensom under den eller de öfrige månader af året, då tilläfventyrs Kgl. Bev'.~] Lagsamt Allm. Besv.- och Oecon.- Utshs Betdnlahde JY:o 6. i r Maj:t i Nåder skulle finna för godt att bränvinsbränning inställa eller förbjuda, skall all bränvinsredskap antingen inleranas å allmänna förvaringsrum, eller, om den befinnes i enskildt förvar, förseglas. Den till denna försegling åtgående kostnad kommer att af Kronans medel ifrån Landtränterien förskjutas och ersättning derför af Kongl. Majrts och Rikets Slats-Conlor meddelas, emot behörig redo och räkning i Landsboken; dock må vid desse tillfällen reseoch tractaraents-penningar af Krono-Betjeningen icke beräknas. M §•
Nu är förhällandet helt annatDe Krono dagswerken, hwarmed denne Äng bliswit bergad äro med detta ars början indragne och annan utwäg till dess bergning ätersiär.ej, än att ställa densamma, lika med alla andra Angar under Arrende, hwarifray ater becksrätligheten desto mindre kan skiljas, som Ängens häfd, bördighet och odling pa utöfningen deraf hufwudtakeligen beror. Köpings Magistrat och Äldste, som sedan ComMkerade föreslagit en sadan Ut-arrendering och att Stä Den 26 Juntti 87- Staden förthy borde förlora beles, rättigheten, ansägs för owisst hwad beslut Kongl. Maj:t derom kunde täckas widtaga, gjorde derföre för Ängarne Köpingsöhn och Bystätten, med wilkor att de ej till för-arrenderande pä Auction skulle utbjudaS, ett Arrende-anbud af 2s Lisspund Hö och 8 Kappar Hafra för hwarje Tunneland, att aflcmnas till Stute, rict wid Strömsholm, dock utan att erlägga Arrende-afgift för Ängs Backarne, för hwilka de likwäl om detta Anbud ej ansags antagligt erböds i2Z Lisspund samt att för Angen Bystätten, efter 5 är öka Arrendet med 5 Lisspund till zo Lisspund Tunnelandet m. m. Men innan dessa anbud, som icke kunde såsom wida ringare än faststäldt war, af Committerade tillstyrkas, kom under Nådig pröfning, hade Stuteri-ängarne och ibland dem, äfwen de ifragawarande undergäkt Rotering. Och i anseende dertill förklarade Stadens Äldste och Borgerfiap genom Committerade meddelt Protocolls Utdrag, att de icke wörö i tillfälle, att det gjorde Arrendeanbudet a Köpingsöhn och Bystätten fnllsäiia. Genom Herr Borgmästaren.Sch en st röms föranstaltande hafwa Stadens Äldste den 4 nästl.
Om cn enskild person af mensklighet, hvilken äfven folket bör påräkna hos sina Representanter, skulle använda sitt capital, att uppköpa spannemål för lågt pris, för att sedan i en ond tid sälja för samma pris, så kunde ingen säga, att han vore en speculatiorishandlande, utan blott en person, sorn ville undsätta de nödlidande med de medel, han äger. Jag kan ej instämma med Hans Excelience Herr Grefve Mörner, att Ständerne icke böra bestämma , huru och när creditivet skall användas. Jag medgifver väl att föreskrifter egentligen ej borda gifvas, men att Ständerne dock böra bestämma ändamålet, hvarföre creditivet gifves. Det kati uttryckas i få ord, att nemligen uppköpa, när och der yranig gröda finnes. Men jig tillätår att, örn jag blott skulle välja emellan Utskottens förslag och att öfverlemna saken åt Konungens godtycke, skulle jag välja det sednare, emedan det åtminstone lemnar hopp, att creditivet skall användas till Landets val, hvilket hopp alldeles betages, om Utskottens förslag bifalles. Riksens Ständer kunna likväl bereda sig fult säkerhet, om de bestämma, att uppköpet skall ske i goda är. Utskotten tyckas hafva g'öm t*, att för en million Riksdaler erhålles då dubbelt så mycket spannemSI, sorn i missväxtår, och om man kunde befara, alt något ginge förloradt, så kan det dock ej svara deremot, att man blott erhåller hälften, om man inskränker upphandlingen till onda år. Ven 27 Qctaber f. >n. Jag förenar mig i Friherre Björnstjernas begäran, att creditivet malte blifva bestämdt tili användande efter de af Revisorerne 1820 föreslag» ne föreskrifter. Herr von Hartmansdorff: 3ag instämmer | den mening, att denna punkt genom beslutet vid den föregående atdra punkten är så till vida af* gjord, att jag icke inser, huru ett annat heslut, än der, semi Utskotten föreslagit, kan fattas, emedan det i 2:dra punkten blifvit bestämdt, att ingen sädeshandel, genom Regeringens åtgärder, må äga rum.
Till rättelse härutinnan, hafva Rikets Ständer ansett en föreskrift vara af nöden, hvarigenom jordegare dels berättigades att, för granskning af erhållen förskottsräkning, för hvilken betalning äskas, anlita förste landtmätarens i länet biträde, dels ock fritoges från skyldighet att till förrättningsmannen utgifva större del af det belopp, denne för det verkställda arbetet eger att såsom förskott uppbära, än soin vid en så beskaffad granskning blifvit godkändt. En dylik föreskrift skulle, jemte det densamma vore i hög grad billig, såsom endast åsyftande att för jordegare bereda tillfälle att kontrollera det påförda arfvodesbeloppet, efter Rikets Ständers tanka, tillika förebygga de tvister och rättegångar, som under loppet af förrättningen nu ofta uppkomma, samt äfven göra det för lagstiftaren möjligt att, utan olägenhet för jordegaren, genom ett uttryckligt stadgande uppskjuta dennes klanderrätt i afseende å erhållen arfvodsräkning intilldess, vid förrättningens slut, sådant klander öfver den afgifvande sluträkningen i ett sammanhang finge anställas. För den tjensteman, hvilken får sig ålagd skyldigheten att, uppå anfordran af jordegare, nämnda granskning verkställa, uppstår visserligen, till följd häraf, en tillökning i tjenstegöromålen; men då vederbörande jordegare, for erhållande af denna kontroll, gerna lära underkasta sig att härför utgifva en skälig ersättning, hvilken, i händelse räkningen befnmes oriktig, i allt fall torde, genom afdrag å landtmätames arfvode, böra dem ersättas, hafva Rikets Ständer föreställt sig, att för den ifrågavarande tjenste mannen sålunda kan beredas en vedergällning, hvilken motsvarar det förökade arbetet. Utgående frän dessa åsigter, få Rikets Ständer i underd. anhålla, det H. K. M. täcktes, genom utfärdande författning, i nåder stadga: dels att det skall åligga förste landtmätaren i hvarje län att, uppå an - 552 Expeditions-Utskollcts Förslag till lind.
Stockholm den 19 Juni 1860. Lag-Utskottets Betänkande N:o 36. 17 Reservation: af Herr Lagerbjelke, G. O.: ”1 Utskottets tillstyrkande, att Kongl. Förordningen den 20 November 1815 rörande handel om lösören, som i säljarens vård qvarblifva, måtte varda upphäfven, har jag icke ansett mig kunna instämma, emedan de lagens föreskrifter i ämnet, som derefter återstå i 7 Kap. Utsöknings-Balken, nemligen att vid utmätning annan mans gods ej må i mät gå, och att om tvist uppstår om det, som vid utmätning undantagas bör, Konungens Befallningshafvande skall förvisa saken till Domaren, der skäl till jäf äro, och emellertid sätta godset i qvarstad, synts mig vara allt för litet betryggande för en någorlunda jemn gång af utmätningsväsendet, och nu, sedan sättet att uppgöra lösöreköps-afhandlingar är mera kändt än fordom, skola i högre grad än förr, innan särskilda stadgauden om så beskaffad handel tillkommo, framkalla de missbruk och de klagomål, som föranledde denna lagstiftning. Det må väl medgifvas, att de föreskrifter, som i nämnde förordning äro gifne, icke äro de mest ändamålsenlige, och att de, som förekomma i Lag-Beredningens förslag till Utsöknings-Balk i 4 Kap. 7 §, om skyldighet för den, som påstår äganderätt till gods i bo, der utmätning skall ske, att inom viss tid ställa borgen och instämma talan samt om påföljd för underlåtenhet i berörda hänseenden, äro tjenligarc; men förordningens stadganden betrygga åtminstone i någon mån bättre, än Utsöknings-Balkens i gällande lag, fordringsägarens rätt.
Den 2z gebruartt wördade Ständ, hwaraf jag har den äran att wara en medlem, förmär, att hos mig wäcka känslan af sjelfförsakelse, och om den oskrymtade karlek, som jag bär för min Konung och Fosterland dertill för någon del kunde medwerka, borde glömskan ewigt förwara hwad mig enskilt öfwergär; men dä kallet af min befattning fran detta rum, sörpligtelsen a:t heligt försvara medborgerliga rättigheter, a!t befordra ordning och rätkwisa, till nämde förhållande icke får hänivisas, kan jag icke undgå iagttaga, icke förgäta hwad jag är mig sjelf och Samhället stylvig, akt i ödmjukhet yrka och anhälla, det öfwerläggningen om det förleden gärdag upptagna och rist votering sörehafde wigkiga ärende, ma till Constikurionellk stut i dag warda befordradr, hälst four de i min kanka förelupne nullitetcr icke ligga i wägen för lagliga åtgärder." Zert Grefwcn och LandtmarffalkenDe tkllmälen Friherre 8tjLrnsieät i detta sitt anförande behagat göra mig, finner jag ej ä min sida förtjena beswaras. Jag äberopar Höglost. Ridderskapel och och Adelns eget wittuesbörd om ej mitt förhällande i detta mål war alldeles lagligt, om jag, enligt hwad Friherre 8rjern8testt yttrar, enskilt afgjorde något med wista kring mig samlade Ledamöter, om jag ej flera gänger lät tili justering uppläsa hwarje propcsi ion, och om jag ej omsider sjelf ljudeligen uppläste den sista, hwilken ästadkom, akt Ridderska-pet och Adeln uran votering atnöjdes med bestulet. Härtill Hördes bifallsrop. Fri - Den 23 Sebruarii. nz? Friherre Ltjernsteät.