Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I för dens väl, som aldrig velat eder illa! Min känsla för Eder är oföränderlig. Ödet och kabaler hafva störtat mig från välmåga till elände. Lyssnen för ett ögonblick till min klagan! I kännen redan af de utkomna skrifterna, att mitt väl och mina kreditorers rätt bero af en mild och nådig konungs rättvisa behandling. Säkert skolen I bedöma anledningen till mitt lidande. Jag anropar eder, I fordringsägare, gören Edert bästa, förekommen försäljningen af mina egendomar till dess konungen pröfvat mina anspråk! Hasten att vid auktionstillfället i morgon, den 15 innevarande, protestera mot en af de omildaste behandlingar! Mänskligheten måste åtminstone tala för mig. Konungens nåd har redan däraf varit rörd. För egen del protesterar jag lifligen till alla delar emot all försäljning. Måtte den följa mig, som har ett hjärta, varmt för deltagande mot förtrycket!» John Hall litade mycket på verkan af denna protest, men Backman litade mera på sin vältalighet, som han användt under den månads tid, han vistats i Wermland nu före auktionen, och under hvilken tid han rest från det ena stora bruket till det andra. Backman hade på det nogaste förberedt allt och ej velat, att John Hall skulle vara tillstädes förr än dagen före auktionen. Man visste ju aldrig hvilka idéer John Hall hade i det ena eller andra afseendet, men man visste säkert, att John Hall ej kunde styra och ställa för sig, så att framgång följde hans företag. Den 15 mars, klockan 12 förmiddagen, samlades de förnämligare af det Hallska husets fordringsägare i stora salen på Christinehamns stadshus. Där sågos major Henric Bratt, kaptenerna Belfrage, von Lagerlöf och Löwenborg, brukspatronerna Camitz, Antonsson, Sommelius, lagman Sandelin och många, många flera, ty mer än hundrade och femtio personer voro tillstädes.
Denna framställning hafva Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten gemensamt tagit i öfvervägande; och hvad först angår den af motionären påyrkade rättighet för åboer å under bruk skatteköpta hemman, att erhålla uppbud och fasta å besittningsrätten dertill, så, enär, enligt gällande lagstiftning, endast eganderätt utgör föremål för lagfart och fasta, men jorden lill ilråga varande åt egare af bruk till deras understöd skattesålde hemman icke tillhör åboen, utan bruksegaren, hvars eganderätt dertill likväl är, genom Kongl. Förordningen den 11 December 1766, i så måtto inskränkt, att, om bruket nedlägges, densamma upphör och den för brukets skull förvärfvade skatfe-rättigheten hemfaller lill kronan eller ”börde-mannen,” få Utskotten, med erinran om den skiljaktighet, som förefinnes emellan besittningsrätten till frälse-skattehemman, hvarmed full jord-eganderätl alltid är förenad, och den åboer å omförmälde krono-skatte - Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:» 25. 3 bruks-heraman tillförsäkrade rätt att å dem få ”vara odrifne, så länge de göra sin skyldighet efter Husesyns-ordningen, och skogen icke annorlunda, än efter allmänna lagen och förordningar nyttjas,” vördsamt hemställa, att å berörda yrkande afseende icke må fästas.
Gerna älskade man då att tänka det här, i dessa rum, en gång vistats den mäktige Klas Fleming, den stolta Ebba Stenbock, deras unga, glada döttrar och den ridderlige, ädle, unge Johan Fleming; han, hvars korta lefnads sorgliga slut blifvit en af de sägner, som barnet redan hör med andlöst deltagande, och som sedan bo i hjertat, så länge det kan klappa varmt. Herr Erik Liljeholm vistades ofta med de unga flickorna på Qvidja, såsom deras stöd; stundom fick då Enevald Fincke äfven göra der ett besök och var hos alla de unga en välkommen gäst. Hebla påstod att han bestämdt var den vackraste af alla de unge ädlingarne i Åbo. Karin skrattade åt hennes barnslighet, Siri teg och rodnade och sade ingenting. Då hände väl att Hebla skrattade och påstod att Siri var ond på unge herr Enevald. Siri hade ej ens åt de båda systrarna anförtrodt sin hemlighet. Nu brydde henne Hebla åter: "Du är bestämdt förtretad på honom, du vill ju knappt tala med honom. Och han, som är så vacker, så ståtlig. Och hur han dansar, och hur han tumlar sin häst. Nej, i sanning, nog syns det ändå på dem, som vistats i utlandet; de ha annan syn med sig, än våra dabbiga finnar." "Nå, tråkiga äro ni båda två. Ingendera säger ett ord", fortfor Hebla om en stund. "Har han kanske icke varit nog artig emot jungfrurna?" "Artig, det är han visst alltid", svarade Karin, "och visserligen en hygglig ung junker, och galant och förekommande. Men jag vet ej huru han, när han är som artigast, förefaller mig som om han ville ställa en i glasskåp likt en helgonbild. Hans hustru ville jag åtminstone aldrig bli." Hebla skrattade. "Nå hvad har du emot att vara ett helgon och sitta i glasskåp och dyrkas och se alla karlar för dina fötter?" "Nej jag vill vara en menniska med lif och rörelse, och få uträtta något, som gör mig och andra menniskor nytta och glädje.
Genom tystnaden höras när Samma sceneri som i första akten. Milan är Tredje akten. ridån går upp de aflägsna tonerna af handklaver och fiol. Första scenen. LENA och KARL JOHAN ( in, hållande hvarandra om lifvet ) . L ENA . K ARL J OHAN . L ENA . Tyst litet! Här ser oss ingen. De var midt i dansen, när vi gick vår väg. Det är också nå'nting, som vi har dansat K ARL J OHAN . i natt. ­ 82 ­ Ja, det är inte midsommarvaka mer än en K ARL J OHAN . L ENA . L ENA . gång om året. Det är inte det, nej. Jag är så svettig och varm, så det käns, som om det rykte af mig. ( Gnolar en melodi. ) Det går så bra att dansa efter den här. K ARL J OHAN . L ENA . Herre Gud, Karl Johan, hvad jag är glad. Ja, och ingen var det, som såg oss. Såg du inte så Månssons Anna plirade efter K ARL J OHAN . L ENA . oss, när vi gaf oss i väg? Ne-ej. Nej, för du ser ingenting. Det är, för jag är så opp i'et med dig, Lena. Ja, men jag ser ändå, förstår du. Och det L ENA . K ARL J OHAN . är det, som gör skillna'n så stor. Just som dansen börja, och vi gnodde i väg, så fick jag se, hur talgiga ögon och ha sig på alla möjliga sätt. Hviska' ho vid Jonas? K ARL J OHAN . L ENA . hon börja' te hviska vid Jonas och titta' med sina Men jag bryr mig inte om'et. Om så far min och Ja, han tänker ju ta'na efter dig, vet jag. ­ 83 ­ mor min och din far och mor på köpet komme, så skulle jag inte fråga efter't ett dugg. För i dag är det min dag. Och i dag vill jag vara glad. ( De ha satt sig. K ARL J OHAN . L ENA . Lena håller honom om halsen. ) Våra håller sig nog hemma vid det här laget. De gör så, ja.
I hvad hänseende sorn hälst man således må betrakta detta ämne, synes allt tala för dessa Läns återförening med dem, hvarifrån de blifvit afskiijda; och till hvad som redan blifvit anfördtj skulle ännu såsom ytterligare skäl kunna tilläggas : att då Embetsmannapersonaleri, så öfver all proportion till den öfriga folkstocken hös oss tilltager, också i likhet med hvad äfven Herr af Uhr så Sannt anmärker, ”att delta miss - förhälla/idé utgör ett af de betydlig ajle föremålen får Rikfens nu förfamlade Ständers bekymmer, och fy(iernet får civilaj och man kari tillägga Militaira Styrelfen är fddant, att Tjenfiemännens antal oundvikligen måfté ökas ja långe Junima fyjtem fortfar., och få. lange användandet af MunicipalSiyrelfen ej blir allmännare antagit: Rik fens Håglöf ige iständer i ett fddant förhållande, böra begagna alla anledningar att tillftyrka indragning af f adana Embeten forn kunna undvaras , oell som mari af anförda flerfalldigä skäl, och orsaker måste anse de nya LändshöfdingeEmbetin i Jemtland och JVeflerbotteri så,sorn öfverflödige; så får jag vördsamt anhålla atf UtJkotteris förenämnde Utlåtande må varda återremitteradt, med anmodan att Utskotten riiåtte taga denna sak i ett nogare öfyervägan - Ben 22 Augusti e. m. 31* de, på det deras förnyade Utlåtande må komma åtminstone i consequence med hvad de uti enahanda ämne sig yttrat i anseende till Hdrjeddaleris återläggande till Gefleborgs Län, emedan medborgare i lika förhållande och med lika anspråk, äga att förhoppas lika afseende Oell lika behandling» N;0 2» Herr af Uhr, Gujtäf:
Maj:t nu behagat föreslå rusthållarnes frikallande från ett annat dylikt besvär, fourageringen, Rikets Ständer måtte, med bifall till högstberörde Nådiga framställning och i sammanhang dermed, äfven befria rusthållarne vid indelta kavalleriet äfvensom de afsuttna Kavalleri-Regementena från en tredje ännu återstående dylik börda, nemligen (ian tross-passevolans-afgiltens utgörande; uti hvilken motion Riksdagsfullmäktige!! P. E. Andersson från samma län instämt. Då rusthållens skyldighet att med ifrågavarande afgift bidraga till trossens underhåll är sedan äldre tider tillbaka genom afslutade kontrakter emellan Kronan och rusthållarne fastställd, samt den genom samma konlrakter rusthållarne för everdliga tider tillförsäkrade ”befrielse från alla andra gravalioner eller utgifter för trossens underhållande eller fortskaffande såväl under fredssom krigstid", mäste hafva innefattat en vä - Transport 7,688,250: Stats-Ulskotlets Utlåtande N:o 33. 15 Transport: sendllig förmån för rusthållarne, hvilka förut voro skyldiga alt in natura utgöra ifrågavarande besvär, linner Ut,skottet sig sakna afledning att till de väckta förslagen oin tross-passevolans-afgiftens upphörande tillstyrka Rikets Ständers bifall. Beträffande åter Riksdagsfullmäktige!) Lundahls tillika gjorda hemställan om Rikets Ständers medverkan för all bereda rättelse i det uppgifna förhållandet, att vid beklädnaden och armeringen af de afsullna Kavalleri-Regementena gällande kontrakter icke skulle hafva blifvit behörigen iaktlagne, linner Utskottet, enär frågor af dylik beskaffenhet ej kunna anses tillhöra Rikets Ständers pröfning, denna framställning ej böra till någon åtgärd föranleda. Och får Utskottet, i afseende å tross-passevolans-afgiftens beräknande hemställa, att densamma må upptagas till enahanda belopp, som Kongl. Maj:t uti dess Nådiga Proposition behagat föreslå, eller 18:0.
Jag instämmer fullkomligt med Utsk:s Betänk, i frågan om tryckning af dessa handlingar, och de talare, som förordat detsamma, hafva redan uplyst, att, ehuru denna åtgärd kan synas ganska obetydlig, är dock sjelfva saken af stor vigt för upnåendet af det ändamål, dit vi sträfve, nemi. att få en sund och god lagstiftning i denna väg. Detta ämne är af den aldra högsta vigt, emedan det här gäller ett försök att utdrifva en af de värsta fiender som plågat vårt land, en fiende som inträngt i våra lius, der anställt härjningar och länge innehaft valplatsen. Vi äro nu samlade för att utdrifva denna fiende från vära landamären; vi skola stifta lagar för att söka upnå det mål, dit andra redan hunnit, och jag hemställer om vi icke då böra följa den lielsoström, hvarifrån den goda framgången haft sitt ursprung, och om icke äfven vi böra beträda den väg, på hvilken andra redan lyckats upnå V elt Den 25 Januari. 209 ett önskvärdt resultat? Vi hafva hört af Frih. Raab, att detta Betänk, innehåller ett kort sammandrag af de åsigter man i andra länder följt; och då det är af så mycken vigt att hafva dessa handlingar för att kunna fatta ett moget och grundligt beslut, måtte det väl äfven vara en obetydlig sak att låta trycka dem. Frih. Stjernstedt, Aug. Wilh.: Det är ingalunda för att bestrida behöflighelen deraf att Norrska Komiténs Betänk, kommer till R. Stms kännedom, icke eller derföre att jag anser kostnaden derför kunna blifva så betydlig att jag på denna grund skulle afstyrka förslaget, utan det är derföre att jag anser Utsk:s Betänk, i denna fråga vara obehöfligt eller åtminstone i afseende på formen för dess framställning orätt upstäldt, som jag nu tager mig friheten att bestrida bifall dertill. Afven jag anser att Utsk. haft fullkomlig rättighet att få den ifrågaställde öfversättningen verkställd och kommen till R.
Men sådan är skillnaden mellan Skåne och Dalsland, mellan en stad, som har sin Landsh. i StatsUlsk:t, och en stad, som icke har någon adlig Landsh. Följden af detta olika förfarande kunde möjligen blifva den, alt de län, sora hafva ofrälse Landshöfd:r, i tysthet önskade, att i stället erhålla Adelsmän, framför allt sådana, som vore skickliga, att sitta i StatsUtsk., hvarigenom de kunde få sig anslag beviljade. Jag har intet emot, att Statens medel användas till sådana ändamål, som det ifrågavaride. Men jag önskar, att det måtte ske med sammanhang, med sakkännedom, och efter sakkunnige personers hörande, och ej efter godtycke. Således tror jag icke, lika med Gr. von Rosen, alt det är bättre, om enskildta personer fram - Den 29 Jnui f. m. 507 komma med förslag i berörde hänseenden, utan anser, ändamålet bäst vinnas, om saken skärskådas från båda sidor, ej mindre från Statens, genom vederbönde myndigheter, än från den enskildtes synpunkt. Företagen böra då utföras med beräkning af nyttan för Riket i det hela, och med iakttagande af nödig sparsamhet m. m. Endast på denna väg, synes man med säkerhet närma sig sanningen. Jag tror följaktligen, att om R. St. finner för godt, bevilja ifrågavar:de anslag, så borde dervid fästas vilkoret, att Konungen först pröfvar, huruvida den framlagda planen är riktig, och företaget i öfrigt förtjenar understöd. Vore detta vilkor redan iakttaget, så ville jag medgifva anslaget. Men som det saknas, önskar jag, alt R. o. Ad. mätte återremittera denna punkt. Det är så mycket vigtigare, att göra början med honom, som man eljest förmodligen huge, vid alla de efterföljande höra åberopas det skälet, att då R o. Ad. bifallit punkten, ang:de Ystad, som haft goda förespråkare, så fordrar rättvisan, att de öfriga anslags-framställningarne äfven bifalles, antingen de hafva några förespråkare eller ej. Hr Ribbing:
Samt till Hedervärda Bonde-Ståndet i:mo Af Riksdags-Fullmäktigen Eric Svensson ir ån Bohus Eän, deruti Riksdags-Fullmäktigen Hans Andersson från samma Län sig förenat» 2:do Af Riksdags - Fu Imäktigen Jon Pehrsson från Westmanland; och jrtio Af Riksdags-Fullmäktigen Olof Mänsson från Blekinge. Och hafva i öfrigt hos Utskotten de Utdrag af det hos sistnämnde Riks-Stånd hållna Protocoll för elen i 3:de December nästledit samt den gule, i5:de och igale Jannarii detta år förekommit, som innefatta de serskilte yttranden och anmärkningar, hvilka dels skriftligen , dels munteligen, blifvit af flere bland Ståndets Eedamöter afgifne och gjorde, i afseende å hvad uti nyssbesagde Memorialer af Eric Svensson och Jon Pehrsson är vordet föreslagit. För att förekomma en större vidlyftighet, hafva Utskotten ansett sig icke böra här först upptaga innehållet utaf hvarje af berörde framställningar, utan trott det blifva lämpligast, att Lag' och BesvärS-Utskottens Betänkanden, 34$ här nedan i ordning hvar efter annan anföra alla de omständigheter, hvaruti ändring, rättelse eller förklaring blifvit sökt* i förhållande (ill de enahanda eller olika åsigter , dervid haft* till föremål, samt att uti hvarje af deni meddela det yttrande, hvartill Utskotten funnit sig befogade. Med Iakttagande af ett sådant satt för handläggningen härvid, företaga Utskotten först det af Riksdags-Fullmäktigen Eric Svensson gjorde andragande, att då i §. uti Kongl* Förordningen angående Stängsel - skyldigheten den 3 Fe* bruarii lgoa stadgar, 5*att när by möler by ■uti åker och äng, den skall äga vlttsord, som stänga vill, ett närmare bestämmande skall erfordras af hvad som egenteligen bör förstås med ordet Fy.
Djurgårdar blifvit fiån arrendet undantageg, alla oner.-\, Förlags-Aflöningsoch öfrige för Egendomens skötsel nödige utgifter skola bestridas, hvartill äfven kommer, att af ofvannämnde 2. Torp 3 utgöra endast 1 dagsverkei veckan i stället för 2., sorn varit beräknade, att utgå, finna Riksens Ständer det vara satt utom allt tvifvelsmål att Groshandlaren Wener, lika med manga andra* missledd af lofvarple utsigter för Landtmannen, iklädt sig ett arrende för Svartsjö Kungsgård, hvilket både blottställer honom Tor en oundvikelig årlig förlust, och öfverstiger den inkomst, Staten af Egendomen, i en annan Arrendators hand, skäligen kan förvänta. Vid sakens så beskaffade skick och med tillika fästadt afseende ej mindre å den , under Grosshandlaren Weners Arrendetid, för Landtbruket inträffade serdeles ofördelaktiga conjunctur, än ock å Weners af E. K. M:ts Befallningshafvande vitsordade omtanka, att, medelst odling, upphjelpa Egendomens afkastning, hafva Riksens Ständer funnit skäligt bifalla, det Grosshandlaren Wener pu till en början ma» för Tio års tid, Underdåniga Skrifvelseii njuta nedsättning af Arrendet för Svartsjö Kungsgård, till 450 Tunnor Spannemål, årligen, med vilkor, att antagelig borgen derföre ställes; Och få Riksens Ständer tillika i underdånighet anhålla, att E. K. M. täcktes, genom vederbörande, låta anställa en noggrann laga undersökning, till utrönande af Kungsgårdens alla förmåner och utgifter, samt vid nästa Riksdag lemna Riksens Ständer del af det befunna förhållandet, på det de i grund af sålunda vunna ytterligare upplysningar i ämnet, må kunna pröfva och sig utlåta, huruvida denna nedsättning, efter nämnde Tio års förlopp, för Weners återstående Arrendetid bör fortfarande ega rum, eller Kungsgården på ny Arrende-Auction utbjudas. Hvilket Riksens Ständer få till svar å E* K. M:ts Nådiga Remiss i underdånighet anmäla. Riksens
Grefve Mörner, Adolph Göran: Lika med en värd Ledamot, som nyss talat, Hans Excellence, Herr Friherre af Wetterstedt, känner jag lifligt svårigheten utaf att yttra mig i ett ämne , der man kunde så tillsägandes anse mig äga ett enskilt intresse. Jag skulle icke heller höja min röst, om det nu vore fråga om ett afgörande besFut, Men då afsigten nu endast är, att bereda ett resultat, som skall hvila till nästa Riksdag, för att då afslås eller gillas, tror jag mig kunna underställa Eders Excellences och Högloft Ridderskapets och Adelns pröfning några allmänna grunder, som vid ett sådant tillfälle synas mig förtjena uppmärksamhet. Dessförinnan måste jag likväl erinra, att då en värd Ledamot förklarat mitt anförande i frågan om 90. §:ns i RegeringsFormen tillämpning , åsyfta en inskränkning i yttranderätten, vädjar jag tryggt till framtiden och ef: terverldens dom. Jag har väl hört några ogillanden och förtydningar af hvad jag sagtj men jag har icke hört några egenteliga skäl anföras till vederläggning af mitt påstående, och ingen har kunnat beskylla mig för en origtig citation eller tillämpning af de ställen i Grundlagarne, jag bokstafligen anfört. Så länge detta icke kan ske , hvilar jag också lugn vid medvetandet af mina afsigter, och jag hoppas, att en gång, när intet nanat återstår att pröfva, än sjelfva saken i sitt naturliga Dm 23 Maji. lil haturligä Skick, Skall mäh nogsamt finna* öm jag velat bereda eti minskning i Ständers rätt, eller om jag sökt vårda den och förekomma ékadeliga missbruk. Nu* 1 det ämfte, Som är egentliga fördmålet för .'.öfverläggningen * ar ej fråga om pröfning eller afslag af hufvudsaken, utan endast* att undersöka, öm den Redaction, sora blifvit föreslagen , är enlig med ändamålet och med Constitittionens anda? För min del baf jag redan vid ett annat tillfälle yttrat mia tänka i detta amne, och söra deri föreslagna tilläggrtingeti Uti 107 §. är ett förtydligande af samma mening * kan jag ej annat än gilla den*
Han var helt och hållet upptagen af ett möte, han haft på hemvägen från kontoret. Bankdirektör Ström hade omtalat för honom, hur nära förestående den Mazèrska katastrofen verkligen var. — Det blir en skandalös konkurs, sade han efter en stund, inte ett öres utdelning, så mycket man kan se. Säfve har gått i borgen för honom, jag vet inte för hur mycket. Jo, jo, det är slutet på visan, när man gör terminsaffärer och spekulerar på brasilianska presidentskonjunkturer. Och ett sådant lefnadssätt! Rent vanvett! Om Säfve bara följt mitt råd och inte varit en sådan sangviniker och fantast. Ja, det tycker du naturligtvis om honom för, men det har man strängt taget inte rättighet att vara, när man är en af cheferna för en sådan firma som vår och har hustru och barn att sörja för. — Blir han fattig? — Säfve! Åhnej, men nog förlorar han en liten förmögenhet. Jag undrar, om han redan vet det, jag fick först höra det på hemvägen. Men han har allt haft sina aningar. Sade jag dig inte igår, att han inte var sig lik? Wanda reste sig hastigt. Oron och hjärtklappningen hade åter börjat, hon kunde inte sitta stilla. Wilhelm såg på klockan: — Nu måste jag på sammanträdet. Han vände sig om i dörren. — Jag tror, att Säfve kommer upp till dig i eftermiddag, om han nu inte blir hindrad af den här historien, så gå inte bort, är du snäll. — Kommer han? Hur vet du det? Hon försökte göra rösten stadig. — Jag bad honom titta upp till dig. — Bad du honom? En nästan kyäfvande hopplöshet öfverföll henne. Hvad hjälpte det att ens försöka rädda sig, rädda dem båda. Men det var kanske bättre att ha det öfver så snart som möjligt — om några ögonblick, nu genast. Bättre än att vänta. Hon upprepade gång på gång: jag förstår er inte, jag förstår er inte, tills hon slutligen fäste sig vid det rent mekaniska i tonfallet och själf ej förstod, hvad hon menade med orden. Om hon blott kunde finna på ett infall att genast möta honom med och så få honom in i deras vanliga samtalston. Men framför allt måste hon skaka bort det högtidliga, hon kände låg öfver henne själf, och taga emot honom, som om ingenting händt.
Under förmälan, hurusom, enligt de af Kongl Maj:t gillade och uti den serskilda nådiga propositionen framställda grunder, af hvarje års apj roherade beväringsynglingar skulle till vapenöfning i uppgifven ordning endast upptagas en för alltid bestämd styrka, 14,525 man, deraf 11,181 borde fördelas på armeens och 3,344 på flottans stamtrupper, och hvilket manskaps ölningstid skulle utgöra 3i dagar och på det sätt fördelas, att minst 14 dagar användes till förberedande rekryt-exercis och de öfriga 17 dagarne i förening med stammen, har Kongl. Majit, enär, efter de på dessa grunder uppgjorda beräkningar, årliga kostnaden för det armeen tilldelade beväringsmanskaps vanliga öfningar skulle utgöra 128,000 r:dr och för delta manskaps deltagande i öfningslägren 10,000 r:dr eller tillsammans i38,ono r:dr, hvilket belopp alltså med 58,000 r:dr öfverstege del för ifrågavarande behof å fjerde hufvudtileln redan uppförda anslag, 80,000 r:dr, af sådan anledning nu begärt, att en summa af 58,000 r:tlr måtte af Rikets Ständer beviljas, för att, tillsammans med nyssnämnde för ändamålet redan beviljade anslag, hvars egenskap af förslags-anslag då borde upphöra, utgöra ett ständigt reservations-anslag för det armeen tillhörande bevärings-manskaps vapenöfningar. För den händelse likväl, att Rikets Ständer, med antagande i öfrigt af ofvanomförmälde grunder för bevärings-manskapets vapenöfningar, skulle föredraga alt låta kostnaderna för dessa öfningar bestridas af det redan härtill afsedda förslags-anslag, oansedt, alt detsamma komme att, utöfver hvad hittills egt rum, öfverskridas, har Kongl. Majit fästat Rikets Stats-Utsk:s Utlåt ande, N:o 253.