Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Rikets allmänna eller valdistrictets enskilda angelägenheter.” Valdistrictets enskilda angelägenheter äro icke någon småsak, och sättet att få dem väl utförda torde ligga i inrättandet af så beskaffade Landtständer, hvilka kunde bilda en ordentlig municipalstyrelse. Tiden är måhända ännu icke mogen för en sådan inrättning, och jag skall ej heller motsätta mig, att detta förslag ej af R. o. Ad. må bifallas; men jag är öfvertygad, att en tid skall komma, då man önskade, att man antagit något så heskaffadt, att det förmått till den grad fräta på det gamla maehineriet, att detta gifvit vika för något bättre, och måhända skulle en öfvergång dertill beredas redan genom erkännandet deraf, alt de 5 här föreslagna valclasserna äro bättre än de fyra, som nu finnas. Man har emot betänk, i allmänhet anmärkt, att Landtständer kunde leda derhän, att de inom provinserna blefve alltför stora myndigheter, hvilka således kunde blifva farliga ena gången för Regeringen och andra gången för Representationen. Jag vågar påstå, att intetdera fallet skall kunna inträffa, emedan förslaget är så uppstäldt, att motioner ej skola vid samma landtdag afgöras, utan skola hvila till den nästa, hvarigenom man ställt till så, alt beslut ej genom öfverraskning kunna genomdrifvas. När sedermera de gillade motionerna skola ingå till Regeringen och embetsverken deröfver skola höras, skall följden blifva, hvad nu sällan inträffar, att R. St. få utarbetade förslag från Regeringen och icke blifva nödsakade att, såsom nu, sjelfva utarbeta förslagen eller göra, hvad som borde vara gjordt, då förslagen aflåtas från Regeringen. Det är derifrån jag tror, att längden af våra riksdagar härrör mera än från motionernas antal. Detta är en af de fördelar, man trott sig kunna vinna genom Landtständer; men hvad man hufvudsakligast trott kunna vinnas, har varit, att om i flera särskilda landskap meningar yttrades i samma riktning, ronde allmänna oeconomiska angelägenheter, och sedermera förekomme hos Regeringen eller R. St., skulle en collectivt uttalad mening af dessa landskapsständer betyda mera, än en framkastad motion af en enskild riksdagsman.
Vid Utskottets i I2ite §. gifne tillstyrkande, att frågan om den, genom Kongl. Brefvet den 10 April 1828, Förste Expcditions-Sekreleraren 6 Stats-Utskottets Utlåtande Abo tyo. Askelöf lillagde gratification af iooo R:dr, för biträde vid utförandet af det år. 1826 åt Hr Presidenten, m. m. Grefve Adelsvärd lemnade uppdrag, att för allmänt behof införskrifva utländsk spannmål, ”må förfalla,” hafva anmärkningar blifvit gjorda inom Presteoch Borgare-Stånden.
Ståndet, som afslog Utskottets hemställan, lemnade sill bifall lill hvad Kongl. Majit rörande pension för Öfversten m. m. 0. A. Brunkronas eflerlemnade enka och ogifta döttrar nådigst föreslagit. 27 punkten. Bifölls. 28 punkten. Bifölls, med den ändring, d«f tillstyrkta pensions-beloppet böjdes från 400 till 500 R.dr. 654 Prot.-Utdrag den 25 Augusti 1860. 29—40 punkten. Biföllos. 41 punkten. Utskottets hemställan bifölls, utan annan ändring, än att det föreslagna pensions-beloppet höjdes till 4,500 R:dr. 42—50 punkterna. Biföllos. 51 punkten. Lades till handlingarne. 52, 53 och 54 punkterna. BiföUos. 52 punkten. Med ogillande af Utskottets yttrande biföll Ståndet Kongl. Maj:ts här omförmälda nådiga framställning. 56 punkten. Kongl. Maj:ts här omförmälda nådiga Proposition bifölls utan det vilkor, som Utskottet tillstyrkt dervid böra fästas. 57—71 punkterna. Biföllos. 72 punkten. Ståndet, som icke godkände Utskottets yttrande, beviljade för sin del en årlig pension af 300 R:dr åt Destrikt-läkaren Doktor C. P. Ekegrens efterlemnde enka. 73 punkten. Med ogillande af Utskottets yttrande biföll Ståndet, att, på sätt Kongl. Maj:t föreslagit, Prolessoren m. m. C. G. Mosanders enka må berättigas till årlig pension på allmänna Indragnings-staten af 600 R:dr. 74—80 punkterna. Utskottets hemställan ogillades, och beslöt Ståndet för sin del, att det på Nionde Hufvud-titeln till Professores Emeriti vid Universiteterna uppförda lönebelopp al 4000 IV.dr må höjas till 4,500 IVdr hvarjemte
Jag kan dock icke finna annat, än att en vidsträcktare valbarhet medför en utomordentlig fördel derigenom, att den inom de olika Stånden sammanför olika elementer. Det är bekant, att inom Stånden råder i allmänhet en stor ensidighet, hvilken skulle försvinna, derest valbarheten vore längre utsträckt. Denna ensidighet, betingad af olika Den 8 Augusti 85 bildning och samhällsställning, gör att i mänga frågor det en» Ståndet utan diskussion förkastar, hvad af ett annat utan diskussion autages. Helt olika skulle förhållandet vara om de olika samhällsklasserna blefve med hvarandra blandade inom de olika Stånden. Då skulle äfven der röster låta böra sig,' som nu icke höras; då skulle diskussioner upstå i frågor, der man nu är fullkomligt stum, hvilket skulle leda till mera samstämmighet i representationens beslut. Om erfarenheten visade, att valmännen småningom sk ii n k te sitt förtroende till äfven andra, än dem, som omedelbart kunna anses höra till deras egen klass, så tror jag att icke så litet vore vunnet. Det är dock sannolikt, att det skall dröja länge, innan PresteSt:t skall välja andra, än dem, som tillhöra detta Stånd; men BondeSttt har redan gått in på att välja sådana, hvilka endast ur grundlagens synpunkt kunna anses tillhöra BondeSt:t, men som dock genom sin ställning tillhöra herremannaklasseu. Jag tror att genom detta stadgande sådant än oftare skall blifva fallet och att det skall lända till BondeSt:ts båtnad. Jag för min del anhåller att förslaget måtte blifva hvilande. Gr. Lagerbjelke: Den siste värde talaren åberopade till stöd för sin mening It. o. Ad:s beslut i afs:de å de Mosaiske trosbekännarne. Detta beslut var dock af alldeles motsatt beskaffenhet emot det nu ifrågav:de förslaget; ty då beslöt K. o. Ad. att valrätten skulle vara vidsträcktare, än valbarheten; men här är det tvertom. Nu är det visserligen antaget, att valrätt och valbarhet böra sammanfalla; dock finnas vissa tillfällen då valrätten är vidsträcktare än valbarheten, men aldrig motsatsen.
Kun dä ännu ielie inliommit, i saknad li vaia! sönliällandet med om sölin alde skulden väl ieke kunde med nödig tillsänlitliglint as 8tats-6ontoinet usisigisvas, utvisade doek iiikomne nusijionten oell aixlne liand lingan» jemlonds med sönegäende änens näkenskasien, att summunlggde skuld^elosisiet sön undsättningai »e esten i 83o oel) i833 änens missvexten ulgjonde sön 5Vestei bottens Kun 216,^9^ K:dn 9 sk. neli sön lXonnbottens Kuni Ia:dn 2^ sk. c) isl., samt att sedan deiisnän ulgätt dels den ^:del, IivuiS assknilniiig vid sista Iliksdag beviljades, utgönande denna ^:del as^Vestenlaottens Kans sliuld ^2,168 K:dn 35 sli. oell lilialedes en tnedjsdel ak lVonidrottens Kans slruld ined 108,22/j l»:dn 33 sli. nst., utom >5,855 kr:dn slr. 5 nst. sön sltillnaden emellan päköndt snis ä den i sistnämirde Kän utlesvenenade undsattnings-ssianmäl oell densammas venldiga liostnad, dels oek lrvad unden tiden blisvit iiidetaldt, 8tätens nuvanande sordnan 8 /'/opo.5/^'0/? ^ 2V.0 /<?. fäi' de lemnade undsättningarne nppgingo lill ett belopp lif 158^36 K:dr ii sli. 2 i8t. föl'VVe8tei bottens Oän oell till 280,6^6 Ibdr 17 sk. 7 rst. för lVorrbottens Oän. Xongl.
Jo, han skall först och främst hålla hästar och fordon i godt stånd, vidare lätt och säkert under alla tider på dygnet lasta kolonnerna, framföra dessa äfven under svåra väderleksförhållanden, efter en kanske ansträngande dagsmarsch i mindre delar uppsöka de olika truppafdelningarna&gt; hvart dessa än må hafva tagit vägen, för att aflemna lifsmedlen, sedan kanske sammanföras midt i mörka natten för att marschera miltals tillbaka till magasinen att lasta, och så fram igen till fördelningen, som under tidén allt mera aflägsnat sig. Man måste väl erkänna, att härtill fordras öfvadt och disciplineradt folk, allra helst som oordningar ingenstädes så lätt uppstå som vid den af gammalt misskända » trossen ». Med insikt af trängens stora betydelse har man också i alla länder på ett eller annat sätt organiserat särskilda trängtrupper. Trängkompa-niet vid hvar och en af våra trängbataljoner är afsedt att uppsätta de nämnda kolonnerna vid en arméfördelning. Vid dem, som ännu sakna trängbataljon, måste trängen vid krigsutbrott skapas genom tillskott från regementena, men då dessa icke hafva mycket att lemna ifrån sig, inses lätt, att denna träng blir högst bristfällig, sammansatt af mest beväring under för trängtjänsten alldeles främmande befäl, och gå trupperna miste om mat, så blir felet sannerligen icke trängens. Om magasinen icke kunna följa trupperna tillräckligt nära, måste särskilda magasinseller etappträngkolonner bildas för att framflytta de behöfliga förråden. Att hela detta invecklade underhållsmaskinen — vi hafva icke ensBAKOM HÄREN. vidrört en af dess viktigaste men mest svårlösta frågor nämligen brödbakningen — kräfver säkra och med sitt ansvarsfulla uppdrag väl förtrogna utöfvare är en gifven sak, och intendenturen är också en i alla länder väl tillgodosedd tjänstegren. Hvarifrån vi i Sverige i en hast skola taga dess personal, lär väl icke ens den lifligaste fantasi kunna utgrunda, då vi icke hafva att tillgå andra än regementenas egna intendenter och några fullkomligt civila tjänstemän i arméförvaltningens intendentsdepartement, ett i öfrigt uteslutande för fredsändamål afsedt ämbetsverk.
Läroämnena och kurserna vid detta läroverk äro ungefärligen desamma, som vid de lägre 2-klassiga elementarläroverken, och om den inskränkta skol-lokalen medgåfve det, så skulle nog lärjungarnes antal varit större, enär förtroendet till läroverket visat sig vara välförtjent; men samma behof af ytterligare en Motioner i Borgare-Ståndet 1862. JYI 125. 253 lärare, som erkändes förra riksdagen, med afseende å pedagogierna i grannstäderna Sköfde och ITjo, gör sig nu gällande för Falköping. Vilkoret å stadens sida vore ett utvidgadt och förbättradt läroverkshus och följden skulle säkerligen blifva densamma, som egt rum i nyssnäinuda städer: ett ökadt antal lärjungar. Genom en sådan fortgående förbättring och utvidgning af läroverken i de smärre städerna, skulle, utom den direkta fördel, som derigenom tillskyndades städerna och den omgifvande landsbygden, tillika minskas det öfverklagade allt för stora tilloppet till de högre fullständiga läroverken. Med anledning häraf får jag vördsamt föreslå: att staden Falköpings pedagogi förses med ytterligare en lärare, och såväl lärarne sorn läroverket tillförsäkras samma förmåner, som tillkomma öfriga pedagogier med 2 lärare, och alltså äfven erhåller lärare i gymnastik och sång. Stockholm den 28 November 1862. Gus/. K. Widell. Af Herr Rhodin •• Angående anslag till uppmuddring af norra grenen utaf Göta eif elier den s. k. Nordre eif, närmast Kongelf, och ombyggnad af dervarande bro. Sedan, på Kongl. Maj:ts nådiga befallning, undersökningar blifvit, genom Styrelsens för allmänna Vägoch Vattenbyggnader föranstaltande, verkställda och kostnadsförslag upprättadt, särskildt beträffande segelleden genom norra grenen af Göta eif eller den s. k.
Men ett viste hon, att den bild, han nyss tecknat, var ej blott det drömda idealets, det var känslan af, att idealet kunde förverkligas, som drifvit honom till att tala, och det var denna hans tro, som gjorde henne stark. 1 1890 Det var det första, ljusa minnet. Så dök ett annat upp, blandadt med vemod. Han gick före e nne på den nästan öfver vuxna skogsstigen. Solskenet silade in genom löfverket och lekte i dagrar och skuggor öfver den smärta, smidiga gestalten. Varsamt böjde han undan de långa grenarne, så hon kunde passera utan hinder. De gingo båda tysta, de visste väl, att det var sista gången på länge, länge, som de skulle råkas, men ingen vågade först tala om att säga farväl. På den gamla mossiga bänken nere vid ån satte de sig ned, och för första gången talade han med henne om sin mor. Sedan sutto de åter tysta, floden flöt stilla fram vid deras fötter, trädens skuggor föllo så långa, och långt bort ifrån kom bruset från vattenfallet. Den stunden skulle hon aldrig glömma, den brände sig för alltid fast i hennes minne. — Han reste sig upp och tog farväl, som om de skulle råkas snart igen, men de visste båda, att det skulle dröja länge, länge. Sedan hade hon sökt vara modig och stark. Hon hade arbetat och kämpat med ett mål för ögonen, ett mål, som stod mycket högre, än det hon i dag vunnit, och som man nyss hyllade henne för. Därför var denna hyllning så innehållslös för henne. Å h, hvad ville hon med ära och utmärkelse, hon ville blott ett enda litet ord, som sade, att hon ej behöfde tvifla på honom, och att han följde henne med tankarne, och att han förstod, att hon arbetade på att blifva den kvinna, han en gång tecknat i glödande hänförande ord. Hon lutade ansiktet i händerna och drömde. — Då kom det, först så mildt och sakta där nerifrån, och sedan allt starkare och starkare en ström af välljud.
Rörande uppskofvet med denna frågas behandling, intill dess Rikets Ständer fattat sitt beslut, huruvida Odlingslånen komma att fortfara eller icke, får jag vördsamt erinra, att, ehvad beslut Rikets Ständer i detta ämne fatta för framtiden, kan detta icke betaga de Låntagare, som redan erhållit Odlingslån, rättigheten att få inbetala dem på de vilkor, de blifvit lemnade. Det Reglemente, som redan gäller, måste således tjena till efterrättelse äfven för framtiden. Om detta behöfver förtydligas, är det en skyldighet för BancoUtskottet att upptaga ämnet och framställa det för Rikets Ständer, såsom nu skett. Mot återremissen, på det målet må kunna behandlas i förening med Lagutskottet, får jag anföra, att det Reglemente, som skulle rättas, icke är utfärdadt genom JustitiaeRevisionen, utan genom FinanceExpeditionen, contrasigneradt af Herr StatsSecreteraren Skogman, och synes följaktligen icke vidkomma Lagutskottet. Ett sådant Reglemente är för öfrigt icke att anse annorlunda, än såsom det villkor, hvarunder penninge-ägaren, Banken, tillåter vederbörande att af sig erhålla lån. Under förutsättning således, att dessa vilkor icke innehålla något, som strider emot Sveriges Lag och laga stadgar, måtte Banken få bestämma dessa stadgar, likasom en hvar får utsätta vilkoren, hvarunder han vill anförtro andra sin egendom. Jag skul - Den 13 Mars f. m. le således tro, att JustitiasOmbudsmaunens Berättelse väl borde hafva föranledt åtal emot den Domare, sorn begått felagtighelen, och sedan måhända till någon tillsyn öfver DornareEmbetets utöfning i allmänhet; men icke bemyndiga Lagutskottet att befatta sig med de reglementariska föreskrifterna för Bankens utlåning. För min del skulle jag derföre tro, alt de gjorda anmärkningarne icke föranleda till återremiss. Grefve Posse, Arvid:
Härutinnan har Herr Grefve Taube, med anledning deraf att revisionsskilling nu mera tillfaller Kronan, om Högsta Domstolen gillar IIof-Rätts dom, hemställt, om icke stadgas bör, att revisions-skilling hädanefter skall utgå i charta sigillata å 100 Riksdaler Riksmynt; att dylik charta således bör äf revisionssökande ingifvas till Hof-Rätten, som fogar densamma till de handlingar, hvilka Hof-Rätten, i följd af revisions-ansökningen, till Kongl. Maj:t i underdånighet insänder; samt att i Högsta Domstolens dom eller utslag må inflyta yttrande derom, huruvida sökanden är berättigad att återfå chartan. Bih. lill R. St. Utskottet kan dock ej eller understödja denna hemställning. Visserligen skulle någon minskning i Hof-Rätternas göromål genom en föreskrift uti nu i fråga ställda syftning kunna åstadkommas och Hof-Rätterna dermed befrias från redovisnings-bestyr, hvilka i sjelfva verket ej tillhöra domaren; men då i betraktande tages, bland annat, att revisions-sökande i stället tillskyndades olägenheter, hvilka för närvarande ej ega rum, samt att en vid handlingarne bilagd charta lätteligen kunde förkomma, hvilket åter vållade oreda, derest sökanden blefve berättigad att den återfå, anser Utskottet sig hafva tillräckliga skäl för sitt vördsamma tillstyrkande, alt Herr Grefve Taubes ifrågavarande motion måtte lemnäs utan afseende. d) Angående tiden för revisions-skillings nedsättande. Enligt 30 Kap. 1 § Rättegångs-Balken åligger det den, som söka vill, att Konungen må pröfva Hof-Rätts dom och utslag, som i hufvudsaken fallit, att gifva det skriftligen tillkänna i Hof-Rätten innan klockan tolf å sjunde dagen, den oräknad, då utslaget föll, samt att tillika insätta 200 daler eller så mycket i guld eller silfver, sorn deremot svarar. Att denna tid för missnöjes anmälande och revisions-skillings nedsättande är alltför kort, lärer ej kunna bestridas.
Ja, om jag så kunde skapa en ny, helfärdig och helnaken Venus från Milo, och jag inte kunde få det fram – det böjde knäets glatta fasthet emot vadens smidigt-elektriska skälfning – hela den blottade hudens kyska vällustrysning mot luften, så ja, så brydde jag mig fan om hela kärleksgudinnan! Alice kysste häftigt sin man. Nej, gå på du! – Jag fick bara lust att kyssa dig. Fortsätt nu! Jag vill du skall säga mig allting Det var om Venus. – Nej, jag vill bara förklara dig, att det inte var antikens Venus jag ville hugga omigen, om jag än kunde. Det skulle helt enkelt vara en ung dam från 1884 – med sin veka fotled, sin spetsiga, höga fot – med sin smärta midja, för smärt, tecknad af korsettens rynkiga rosenmärke, med sin smala hals, sin intelligenta hand, sina nyfikna ögon och sitt halft medvetna, halft oskyldiga leende. Alice skrattade. – Jag känner henne, cette dame. Jag tror hon blir din olyckliga kärlek, alltid kommer du tillbaka till henne. – Tvärtom, hon är min lyckliga. – Alice spärrade upp ögonen och försökte se förvånad ut. Skulle det der vara jag? – nej, vet du hvad! Jag har alltid inbillat mig, jag såg litet hyggligare ut. – Förresten blef det en trist figur, din gudinna! Du kunde åtminstone låta henne vara påklädd. – Hellre än gerna. Jag för min del tror jag helst ville ha henne i badkostym à la Trouville. Men också i hvardagsdrägt och grande toilette Nå! — Biter du mig i örat, eller hvad i all verlden tar du dig till? – Inte! — Men du sitter och bränner hål på min stiliga morgonklädning med den der otäcka cigaretten. — Låt oss nu vara litet förnuftiga, innan du skall på kontoret. – För tusan, ja! – det sitter du här och får mig rakt att glömma. – Nej, sitt nu, klockan är ännu inte mycket Nu sitter vi ju så rart. Sedan skall jag ändå gå och hemta mamma och Eva, och så följer jag dig till kontoret. — Du hvad var det nu jag ville fråga dig om? — Har du aldrig utstält här hemma? – Så tänder jag en ny cigarett Jo visst ... för ett par år sedan.
Majit kunde anse billigt, samt emellertid tillåta, alt med erläggande af 1863 års arrende, utgörande, enligt tväune vid den underdåniga ansökningen fogade debetssedlar, tillhopa 4,828 Ridr 80 öre Runt, finge anstå intilldess Irågan om eftergift blifvit i nåder afgjord. lili algifvet underdånigt yttrande i ämnet har E. K. Majlis Befallningshafvande vitsordat de i den underdåniga ansökningen, lill stöd för densamma, uppgifna förhålhällanden och med särskildt (åstadt alseende dels derå, att sökanden icke kunnat geI nom assurans eller andra försigtighetsmått skydda sig emot ifrågavarande genom en ovanlig olyckshändelse honom tillskyndade förlust, dels ock derå, alt sökanden under arrendetiden betydligt såväl till byggnader som häfd förbättrat egendomen, hvars derigenom ökade värde komme Staten till godo, samt dä billigheten syntes fordra, att en Kronans arrendator, om än i kontrakt dertill förbunden, icke ensam borde vidkännas t följderna af en å den arrenderade egendomens åbyggnader förorsakad skada, hvartill ban icke genom någon uraktlåtenhet varit vällande, underdånigst hemställt, det E. K. Majit måtte lill Rikets Ständer aflåta nådig Proposition, att 1863 års arrende för ifrågavarande kungsladugård, hvilket motvarade omkring hälften af den lidna förlusten och obetydligt mera än två tredjedelar af den till 6,650 Ridr uppskattade skadan å de nedblåsta ladugårdsbyggnaderna, mätte sökanden efterskänkas. Med anledning häraf och i enlighet med Kammar-kollegii och Stats-kontorets i underdånighet algifna utlåtande i ämnet, deruti Kollegierna instämt i E. K. Majits Befallningsha(Vandes underdåniga tillstyrkande, har E. K.
Det måste likväl medgifvas att Länets innevånare i allmänhet hafva mycken religieus känsla, hysa vördnad och aktning för Konung och lag, åda galägga arbetsamhet och omtanka alt sköta sitt kall, samt god vilja, att full göra sina pligter emot sig sjelfve och andra; men ofvannämnde yttranden antyda dock ett tillväxande samhällsondt, som otvifvelaktigt till icke ringa del leder sitt upphof från okunnighet, och en bos mången af den jordbrukande och arbetande klassen för handen varande benägenhet, att uti rätts-hänseende betrakta föremålen häldre såsom enfalden uppfattar eller elakheten förespeglar dem, än sådane, som de verkligen äro. Uti en tidpunkt, då, måhända icke den allmänna andan, utan snarare en stark menings fraktion med mer eller mindre skäl påyrkar, att de yttre banden på samhällslifvet allt mer och mer må lossas, samt en öfvergångsperiod från ett gammalt och bepröfvadt till ett nytt, måhända bättre, åtminstone mildare, samfundsförhållande synes vara nära att inträda, kan ett sådant förhållande otvifvelaktigt komma att för samhället medföra betänkliga följder, hvilka icke kunna förekommas på annat sätt, än derigenom, att upplysningens fackla så skyndsamt som möjligt tändes för samhällets alla medlemmar, för att lika skyndsamt göra dem delaktiga af ljuset och de fördelar sorn derifrån utströmma öfver menskligheten. Men upplysningen åsladkommes genom undervisning och ett ordnadt skolväsende. Hurudant förhållandet med detta sistnämnda varit på landsbyggden i Länet, torde i Nåder inhemtas deraf, att, enligt vederbörande Pastorers genom Dom-kapitlen mig meddelade tillkännagifvanden, nedannämnde Socknar ännu år r841 saknade ordentliga skolhus, likasom serskildt bestämde eller årliga anslag lill Skollärares aflönande, nemligen: Uti Norra Möre Härad,: Christvalla Socken med en folkmängd af 1,644. Ryssby . 3,207. Uti Sodra Möre Härad: Uti Stranda Härad: Pä Öland: Löth , 718. Norra Möckleby 865. Stenåsa 7jq Segerstad * 552!
Maj:t behagade, jemlikt Statsrådets underdåniga tillstyrkande, i nåder gilla berörda förslag, sådant det finnes detta protokoll bilagd t, samt befalla, att nådig proposition, i enlighet dermed, skulle till Rikets Ständer afgå. Ex protocollo. L. Chr. Bäck. Bih. till R St. Kongl. Maj:ts Nåd. Skrifvelse, N:o 40. Ank. till Exp. Utsk. d. 22 Dec. 1847, kl. 2 e. in. Kongl. Maj:ts nådiga skrifvelse till Rikets Ständer med förslag till förnyad tulltaxa; gifven Stochholms slott den 7 December 1847. Då Kongl. Majit till Rikets Ständer under den 6 Augusti 1844 aflat nådig skrifvelse angående tulltaxeregleringen, fann Kongl. Majit Sig böra föreslå Rikets Ständer, att, för den påföljande tiden till nästa riksdag, i de väsentligaste delar bibehålla dåvarande tulltaxa, med iakttagande af de jemkningar, förklaringar och ändringar deruti, som, af omständigheterna påkallade, redan voro, enligt derom af trycket utgångna allmänna kungörelser och cirkulärbref, af Kongl. Majit vidtagna. Af de flera ändringar i då gällande tulltaxebestämmelser, som Rikets Ständer för deras del beslöto, blefvo dock genom den sedermera utfärdade förnyade tulltaxan af den 5 November 1845 åtskilliga fastställda, och sådant dels i den mån, uti mindre väsentliga delar, afseende fanns böra fästas å dervid upplysta särskilta förhållanden, dels, beträffande införselsafgifterna å några hufvudsakligare varuslag, på grund af det oskiljaktiga sammanhanget med Rikets Ständers beslut angående tillgångars anvisande för statsbehofven. Två års ytterligare erfarenhet har imellertid ådagalagt, att, oaktadt de tid efter annan utfärdade tulllörfattningar afsett att mer och mer vidga friheten för handeln i allmänhet, uppnåendet af detta ändamål, i den mån som med statens och inhemska slöjdernas behof kan finnas förenligt, dock ännu i flera delar påkallar förändringar i gällande tullbestämmelser.