Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
"Sigrid, söta Sigrid, vill du inte berätta något för oss. Mor och Karin sitta inne med de fremmande, de sakna dig icke. Du berättade en gång en saga för oss, kan du icke någon annan?" Att höra berättas sagor, var på denna tid ett nöje, också för fullvuxna, icke uteslutande en barnfägnad; eljest hade väl föga Hebla varit så fallen för att föreslå sagolek. Den saken var också Peder med om, Sigrid steg opp, bortlade den prydliga boken och sade: "Nå hvarför icke. Vill ni höra sagan om de två fångna barnen?" Ja, det var naturligtvis allt bra, och Sigrid började: "Det var en gång en kung och en drottning. De hade tvänne barn, en gosse och en flicka. Och gossen var fager, som en dag, och hade långa gyllne lockar, som föllo utför axlarne, och hans ögon lyste som stjernor, och på honom sågo alla, och alla prisade och smekte honom, och kungen lät göra åt honom en liten guldkrona, på det folket skulle veta att han skulle bli kung. Men flickan hon var just ej vacker, utan sådan som folket mest är, och ingen brydde sig om att se på henne, ty alla sade att sådana flickor kan man nog få se i hvarje stuga, icke behöfde man söka opp en prinsessa dertill, och icke frågade brodern heller efter systern, fast han gerna lekte med henne, för att hon var så from och tålmodig, och aldrig motsade honom. "Men gossen hette Veli, och han var stolt öfver sitt guldgula hår och sina fagra stjernögon, och han märkte ej att systerns hjerta var fagrare än guld och stjernor. "Fanns det så vid hofvet en hög herre, som var slägt med kungen, och som sjelf ville bli kung, när den gamle kungen skulle dö, och han beslöt att döda de bägge barnen för att sjelf få ärfva kungariket. Och han ställde in sig hos hofvets giftblanderska, en stygg och ohygglig qvinna, och lofvade gifta sig med henne, bara hon ville taga de båda barnen af daga. Men giftblanderskan tänkte: 'dödar jag barnen, så håller han ej ord, och gifter sig ej med mig.
E n sbdan institution ar Mockholms Enslrilda Banks Notariatnfdelning (EiCZn m] gntan 2 Y, expedifionstid 10-41, sonl under garanti af St.ockl~olm EllskiIda Bmk ktager sig v&amp;rd ' ocli forvaltni~ig af enskilda personers och kassors vardepapper. O m en person 110s Notariatafdelningen deponerar obligationer, inkasserar Notariatafdelningen vid forfallotiderna kuponger och tillha~tdah %ller deponenten influtna medel. Vidare efterser ~otariatafdelningen utlottningar af obligationer och nnderrattar depo neiiten i god tid, ifall en denne tillhorig obligation blifvit utlottaci, samt 1ainnn.r forslag till ny pli~ccring nf (let ledigblifna knpitalet. O m irlteclirii~ig: ~r depoiierns 110s hiotal-ii~tnt ' tlelningeil iliider~.#ttnl. Notar.iat; ~fdt.Ii~i~ige~~ gtildeiliire~~ diiroai att riintc ?r~la i inteckniuga~~~ix slrola till aftleliiingeli illbetaliis, livnrcfter de medel, so111 inflyta, till depoilelitc~i iwlovisas. vedel.bor.lig tic1 fijr~iyiulc. 0111 ell 11cs; l.fdel iii~igei~ deponerad inteckiling geiiolll uiltlel-1hte11 fijimyelse skulle forfalli~, k 11pp1wrn111en skada. - ei * siitter Stooltl~ol~ns thslrilda I $ i ~ l ~ iliirigw10111 B ' iirva~i * il~gsi~fgift: 50 are fiir iir 1.w 1,000 Iil * o~lol.
Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder hade yrkats dels bifall till Utsk:ts hemställan, dels ock afslag derå samt bibehållande af de nu lör färgadt och ofärgadt bomullsgarn gällande tullbestäinmelser, framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan, hvartill svarades ja och nej i blandning, och sedermera propos. på alslag derå samt bibehållande af nu gällande tulltaxas bestämmelser rörande i fråga vide artikel, då svaren likaledes ntföllo med ja och nej i blandning; hvarefter propos. på bifall till Utsk:ts hemställan förnyades, och sedan svaren äfven denna gång utfallit med blandade ja och nej, förklarade Hr Gr. o. Landtm, sig hafva funnit den sista proposm vara med öfvervägande ja besvarad. Sedan votering blifvit begärd, uppsattes och justerades följande voter:s-propos.: »Den som bifaller Bevilln.-Utsk:ts i Betänk:t N:o 8 gjorda hemställan om nedsättning af införseltullen å ofärgadt och färgadt bomullsgarn från 12 öre till 10 öre skalp, för det förra och från 20 öre till 15 öre skalp, för det sednare slaget, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner nej, afslår R. o. Ad. denna hemställan och bibehåller de nu gällande tullsatserna å nämnde slag af bomullsgarn.» Sedermera företogs voteringen och befunnos vid dess slut rösterna hafva utlällit sålunda: Ja — 21. Nej — 50. Gasometrar — Guttapercha. Utsk:ts hemställanden biföllos. Hattar. Hr Reutersvärd: Vid tryckningen af Utsk:ts Betänk, har uti första morn:t af denna punkt blifvit uteglömdt ett semi - 560 Deri 28 Maj f. m. kolon näst efter orden »af siden eller halfsiden.»
Det har i första rummet fäst upmärksambeten på hurusom de vilkor, som fordras för en besutenhet i Dalarne, äro nog dryga jemförda med de vilkor som fordras i öfriga delar af landet. Utsk. har likväl, med fästadt afseende på hvad en föreg:de talare nämnt, noga tagit i betraktande huruvida utförandet af förslaget i någon mån skulle rubba storskiftesverket. Utsk. har för sådant ändamål rådfrågat den person, som var mest kompetent att häruti gifva uplysning, och då hans tanka i ämnet fullkomligt öfverensstämde med det af motionären upgifna sättet för tillvägabringande af en ändamålsenlig lagstiftning, så tvekade icke Utsk., på sätt här skett, tillstyrka R. St:r, att i underd. skrifvelse hos K. M. anhålla om en sådan lagförändring som den ifrågav:de. Jag tror, att de betänkligheter Gr. Lagerbjelke yttrat till någon dol kunna anses häfda, och anhåller om bifall till förslaget. Gr. Sparre, Erik: Det ämne som nu är föremål för R. o. Ad:ns pröfning är onekligen ett af de mest bekymmersamma, och visar mer än tillräckligt hvart den obegränsade hemmansklyfningen leder. Från urminnes tid hade inom Dalarne den sed varit herrskande, att jorden delades mellan barnen vid arfskifte, i olikhet med närgränsande provinser, t. ex. Helsingland och Gestrikland, der den sed utbildat sig, att ett af barnen förblef vid hemmanet och de andra förskaffade sig afsöndrade lägenheter eller s. k. torp, hvilka i sin ordning upodlades till fullständiga possessioner. I Dalarne åter klyfdes sjelfva hemmanet, och denna klyfning gick slutligen till den ytterlighet, alt mot slutet af förra och början af 74 Den 5 A ugusti. detta århundrade jorden var så sönderstyckad i små jordbitar, att der fanns jordremsor af icke mer än 1 alns bredd, så att vid slottern, egaren icke kunde fullt slå ut med sin lie. Davide Landsbin, Frih. af Nordin gick in till K.
Nu kan ni bära den härifrån om ni har lust, ni hundar, sade han på ren finska till slagtaren och hans drängar, men pina den kan ni inte mera. Och dermed vände han om till sin tvätt igen. Ursinniga voro männen nog, ty nu måste de slutföra slagten der de voro samt bära bort allting derifrån, men de ansågo det dock icke rådligt att försöka göra Antti något för när. Han föreföll dem påtagligen alltför hårdhändt. Annars var det svårt nog att förmå honom till utförande af något kraftprof. Han skulle då vara på särskildt godt humör eller eljest ha någon giltig anledning dertill. En sådan fick han osökt en dag ute på arbetsplatsen. Det var midt under hetaste middagstiden och gossarna hade arbetat friskt sedan tidigt på morgonen, så att jag ansåg mig hafva skäl att se genom fingrarna med att en eller annan stannade och torkade svetten ur pannan eller tog sig en klunk vatten oftare än det kanske strängt taget varit nödigt. Den ende som inte arbetade ett smul långsammare än vanligt var Antti Ulukka. Med samma jemna, afmätta tag som alltid skyfflade han sin skottkärra full och sköt den fram till branten der den utskoflade jorden kastades ned. Men sin pipa hade han låtit slockna. Den hängde nog kvar på sin vanliga plats, men det kom ingen rök derur och det var ett säkert tecken till att egarens humör ej var det allra bästa. Så kom kontraktören ut till vår arbetsplats under sin vanliga inspektionsrund och der stannade han en stund för att se huru det led. De andra arbetarne fingo med ens ökad fart, men Antti höll på precist på samma sätt som förut. Han hade ju inte förut saktat af och ansåg sig derföre inte nu heller behöfva skynda på. Hvarföre lassar den der karlen inte mera på sin skottkärra? sade kontraktören till mig. Han ser nog ut att kunna orka med mera. Jag öfversatte frågan till Antti, som inte svarade ett ord. Han bara lemnade sin fulla skottkärra för ett ögonblick, gick fram till en stor sten, som nyss förut blifvit utgräfd, bar den med största ledighet fram till kärran och lade den öfverst derpå. Skottkärran var som sagdt redan förut i det närmaste fyld och stenen som nu kom till hade varit en lagom börda för tre vanliga karlar.
Ingen af Ridderskapet och Adeln, fom är Caput för fin Fannlle, icke eller nägon lagligen wald Riksdagsman för annat Ständ mä kunna, af hwad anledning som helst, förmenas att Riksdagen biwista; dock gälle under krigstider undantag härutinnan för Militaire personer, dä de i Rikets tjenst af Konungen beordras. I början af det således blifwande andra momentet, efter ordet Riksdagsman: af Preste-, Borgareoch Bonde-Ständen. Efter han dertill undsätt: genom Protocollslltdrag. Bilaga till Mem. N:o It. 307 Efter in Pleno tillkänna: hwarefter nytt ival till Ucstorts-Ledaiiiot genast förrättes. Sädant ina ästven för flg gä, dä Ledamot flere ä» tre gänger ä rad fran Utskottets sammanträden utan laga sörfall sig afhallit, hwilket den främste derstädes »varande Ledamoten af hwarje Ständ äge att i wedcrbörandc Ständo Plenum tillkännagifwa. Efter tre weckors tid belviljas: Niddersläpet ock Adeln ställe sig i dessa fall RiddarhusOrdiilugeu till efterrättelse. 8 8t>. Ester pä Riks-Salcn uppkalla: hwarwid förhälles svin ivid Riksdagens öppnande. Ny 8. (att inflyttas emellan 60 och 61 88-) Dä wal till Konung eller Thronföljare ställ förrättas, äge Riksens Ständer att wälja en Nämnd, Sexton af hwarje Ständ, med uppdrag att, tvid förefallande skiljaktighet emellan Riks-Ständcu, bestämma walet. Dagen efter sedan Nämnden är ivald, stride hwarje Ständ särskildt till wal af Konung eller Thronföljare. Förena sig alla Ständen om en och samma person, ware han ntkorad. Aro Ständens röster delade mellan flere, afgöre Nämnden; dock ma ej hos densamma komma under omröstning andra än de, som flesta rösterin i hwarje Ständ erhållit, och mä ej nägot Ständ mer än en Candidat framställa.
Det tjenar till intet att lamentera öfver operatexters be * skaffenhet i allmänhet och öfver » Paul och Virginie » i synnerhet De onekliga fortjenster, som ofvannämnda libretto-firma, trots stötande osmakligheter, lagt i dagen vid transformeringen af Goethes Faust och Mignon, Shakespeares veronesiska kärlekspar eller grubblande danaprins till herrar Gounods och Thomas förfogande, de fortjensterna lysa i Massés opera nästan totalt med sin frånvaro. Och icke blott denna negativa ledsamhet, utan ock positivt ondt i form af longörer, plattheter, återupprepningar kommer dertill för att riktigt grundligt flägta bort all doft och all poesi från sagan om de begge älskande. Naturligtvis har detta missförhållande starktN inverkat på musiken. Som alla kompositörer, de der ej räcka till för hvad de tagit för sig, excellerar Victor Massé i falsk patos, och detta understundom till den grad, " att det tillämnade sublimaej blott sjunker ned till det påtagligt löjliga, utan rent af till - det groteska och triviala. Understundom förmår kompositören ej heller utveckla så mycken metod i galenskapen att han härdar ut till ändan med sin uppstyltning och sin känsloför-häfvelse, nej, han faller som på hufvudet ner från sin magnificences höjd och slutar det hela ganska tarfligt, utan ens att ega den trösten att ha lyst som en sol, när det nu blifvit pannkaka af alltsammans. Ja, ordspråkets citerande kan förefalla hårdL Men hårdt är också att utstå sista akten af » Paul och Virginie » med dess evinnerliga jägtande efter stämning, tragik och storhet — allt sköna ting, som bara ha det felet att ej vilja infinna sig. Hvad slags intryck kompositören afsett med sin lyckligtvis sällsynta » ouverture » är ej godt att finna på. Värre trasmatta i toner ha vi sällan hört som inledning till ett lyriskt drama. Ett vanligt opera-potpourri på musik-schweizerierna är långt bättre gjordt än denna osmälta motivträngsel, der skönheterna — de få som finnas — alldeles skymmas bort genom det helas rhapsodiska bric å brac.
Härvid förekom först Utslcs tillstyrkande i fråga om anslag för de tekniska skolorne i Malmö, Örebro, Norrköping och Borås; och uplästes ett i afs. derpå inlemnadt anförande af Hr af Sillén: K. M. har uti Dess Nåd. Propos. föreslagit för de tekniska elementarskolorna i Malmö, Örebro, Norrköping och Borås ett årligt anslag af 7,500 Rdr. N:o 122, punkten 32, har deremot StatsUtsk. i anledn. af Dokt. Gumelii motion föreslagit ett till 12,000 Rdr förhöjdt årligt anslag för hvardera skolan. En stat är jemväl pag. 67 upgjord sig slutande med en summa af 9,250 Rdr Bko, uti hvilken, uptngande icke mindre än 18 särskilta poster, först förekommer Föreståndare med Deli 24 Sep t emb er. undervisningsskyldighet, utan att det säges hvaruti undervisningen skall bestå, mod 1000 Rdr Bko, 1 lärare i matematik och 1 i kemi, hvardera 1000 Rdr, och vidare en mängd mindre löner. Då ifrågav:de skolor otvifvelaktig! tillkommit i afsigt att befrämja slöjdskicklighet hos handtverkare och näringsidkare, men sådan skicklighet säkrast vinnes der yrkena utöfvas och här i Stockholm finnes elt för Staten ganska kostsamt Teknologiskt Institut samt en Svenska Slöjdföreningens skola med ansenligt bidrag af statsmedel, så skulle jag för min del anse omförmälde skolor alldeles öfverflödiga. Då likväl ett yrkande på deras indragning vore att höja en ropandes röst i öknen, så yrkar jag vördsamt att hvad K. M. föreslagit må bifallas. Utskts ifrågavtde tillstyrkande bifölls. Sedermera förekom och bifölls Utskts yttrande rörande väckte frågor, dels att för de tekniska skolor, som hädanefter inrättas, års-anslaget må till ett belopp af 12,000 Rdr fastställas, dels att kostnaden både för undervisningen och för skolornes materiel måtte ensamt af statens medel bestridas.
IV. B. 197- A• 264. — för Ekonomiutskottet. II. B. 162. lil. A. 208. för BankoUtskqttet. III. B. 190. IV. A. 255. XIII. B. 29. A. 37. för BevillningsUtskottet. IV. B. 198. A. 264. XIVB. ,84. XV. A. 236. — för Lagutskottet. V. B. 7. A. 18. — för Expeditionsutskott^. V. B. 8. A. 21. Bevakning i Concours af fordringar å 100 R:dr R:co eller derunder, att den måtte få ske muntligen. Se Concours. Bevillning, angående personel, för förtäring af starka drycker samt för brukning af utländska tyg och andra öfverflöds-artiklar. I. 183. II, R. 54, 122. III. R. 191. VI. B. 207, 426. B. 376, efter 2tdra Artikeln, 0111 befrielse från, för mindre hemmansdelar. II. 200. III. R. 231. VI. Revillningarne, de nya, angående liden då de skola börja tillämpas. XVI. 3i4- XVII. Eevillningsgrunderne, om bestämmande af tid, inom hvilken de skola vara till RiksStånden ingifnc. I. 2Ög. II. A. 82. BevillningsIJtskottets Canzli-personal och betjening, angående minskning uti. XX. B. 2.8. A. 254- XXII. B. 101. A. 106. BevillningsIJtskottets Ledamöter. Se Lista. BevillningsUtskottets Meraorialer, Betänkanden och Utlåtanden: N:o 1. om antagande af tvenne Canzlister utöfver den i RiksdagsOrdningens 24 §• bestämde personal.
Det är lyxen, som står i vägen för den civiliserade verlden, så att män icke kunna gifta sig unga och blifva lyckliga. T y jorden frambringar icke obegränsade rikedomar åt några få, under det den stora mängden ändå kan hafva det tillräckligt. Jemnlikhet är ett ord utan mening eller möjlighet; men icke desto mindre kunde osnygghet och armod vara saker utanför vår erfarenhet likaväl som slöseri och lyx. » Detta leder oss till den grundsats, som borde regera våra utgifter, antingen den summa vi hafva att förfoga öfver är stor eller liten. A f materiel skulle vi köpa det bästa och mest varaktiga, som vår kassa kan sträcka sig till. V i hafva ingen rätt att hålla menniskor sysselsatta med att väfva eller tillverka onyttiga och sköra struntsaker. Det är förnedrande för dem att göra sådant arbete, och om de äro tvungna dertill för sitt lifsuppehälle, så hålla vi dem i det värsta slags slafveri. Att vi betala dem derför, förbättrar lika litet saken, som om vi betalade dem för någon annau förnedrande och öfverflödig tjenst. V i förolämpa dem genom att taga deras flit och trampa den under våra fötter, som om de ej sjelfva hade någon andel i sitt arbete, utan blott sina löner. Huru kunna de industriidkande klasserna bibehålla aktning för sig sjelfva under sådana förhållanden? Och har man förlorat aktningen för sig sjelf, så förlorar man den också snart för andra. Helt nyligen sågo vi en dam sitta uppe hos en sömmerska och betrakta arrangerandet af något, som ansågs för en mycket ståtlig toalett. Dess beståndsdelar voro visserligen af det dyrbaraste slag, men den hade många alnar ömtåligt siden släpande på golfvet till en längd, som försäkrade om en snar undergång äfven vid det minst högtidliga tillfälle, och öfver den korta framvåden hängde i festoner massor af tyll, besatt med konstrikt utförda, skiftande glasdroppar, värdiga att pryda en gud från Söderhafsöarna. Vid åsynen af vår väns allvarsamma uttryck frågade vi henne, hvad hon tänkte på, och hon svarade: » Jag tänker på de män, som väfde detta siden för att trampas, på de qvinnor, som sydde dessa perlor för att krossas. Stackars menniskor!
Jag tror således, att, då det gamla stadgandet icke med sig haft några olägenheter, hällre är alt bibehålla detsamma än ali deri göra några s. k. förbättringar, serdeles som erfarenheten beklagligen visat, alt ju mera man lappar våra gamla lagar, ju mera man söker att förbättra deras redaktion, ju sämre pläga de vanligen blifva, och ju flera svårigheter pläga upstå vid deras tilllämpning. På grund af alla dessa skäl anhåller jag, att R. o. Ad. måtte bibehålla det nu gällande stadgandet oförändradi, oell afslå Utsk:s förslag. Hr Bogeman: Om Ilr Björnstjernas förslag till redaktion antages, upkommer derigenom en ganska väsendtlig förändring i Utsk:s tillstyrkande. Då upkommer säkerligen frågan, hvad menas med uttrycket, att vara bosatt utrikes. Det är i juridiskt hänseende ofta nog kinkigt att bestämma. Om en person åratal igenom vistas utrikes, kan han likväl anses vara icke der bosatt, och då skulle honom möjligen kunna tillerkännas lånerätt i Diskontverket tvertemot R. Si:s och Ulslcs afsigt. Hufvudsakligen instämmande i Hr Prinlzenskölds sisla yttrande, anhåller jag om återremiss af denna punkt, på det alt Utsk. må komma i i ill fälle, med aoledn. af de gjorda anmärknme tillse, om och huruvida något kan vidare vara att i fråga om ifrågavar. § tillgöra. Hr von Hartmansdorff: I anledn. af de olika meningar här blifvit yttrade, och då desse nogsamt visa svårigheten, att inom Ståndet upgöra redaktionsförslag, afslår jag från yrkandet, att nu bestämma en viss ordalydelse, och förenar mig med dem, hvilka yrkat återremiss. Ar ifrågavar:de punkt afgjord utaf de öfrige 3:ne Stånden, är någon rättelse ieke att hoppas; är äler icke något hinder för Utsk. att åstadkomma den, så vinnes den lättast genom en återremiss. Frih. Fleetwood: Jag har blott begärt ordet, för att få förena mig med den siste talaren. Jag afstär således från mitt förra yrkande.
Härom har Handelsoch Ekonomi-Kollegium yttrat, att, till följd af den icke allenast här i Riket, utan äfven i utlandet mot slutet af år 1857 inträffade handelskris, rubbning år 1858 visserligen ägt rum uti många industriela företag, men att under de derpåföljande åren fabriksoch manufakturrörelsen åter tilltagit, så att densamma i det hela under det quinquennium, hvarom nu vore fråga, roed högst få undantag icke varit i fallande, utan fullt uppgått till hvad den varit under de förutgångne fem åren; och finner Ofver-StåthållareEmbetet detta allmänna omdöme, såsom grundadt på de uppgifter, Fabriksföreningens egne Fullmäktige lemÖfver-Såthållare-Enibetcts und. ber. för åren 1856—1861). 2 10 Stockholms stad. Näringar. Handtverkerier. nät och af hvilka uppgifter utdrag här meddelats, desto mindre kunna jäfvas, som ökadt tillverkningsvärde, oansedt minskning i antalet fabriker och arbetare, tydligt ådagalägger, att hufvudstadens fabriksidkare och deras arbetare numera förvärfvat större konstfärdighet och tillegnat sig bättre arbetsmethod, än förut i allmänhet funnits. Tabb. N.is 7 b c d. Enligt de uppgifter, som erhållits från Kronouppbörds-Verkets Kontrollkontor, hafva handtverkeriyrken blifvit utöfvade af den personal, för hvilken Tab. N:o 7 B redogör, hvarjemte uti Tabb. 7 C och 7 D jemväl upptages antalet af dem, som under ifrågavarande år idkat särskilde näringsyrken, dels icke tillhörande någondera af Borgerskapets klasser, dels icke bestämdt hänförlige till handel eller handtverk.
Det synes alltså blifwa förbehållet närwarande Ständers uppmärksamma åtgärd och wälwilja, att med uppoffrande af egen uteslutande rätt, mera grundad pä häfd än billighet, mera pä fordna Regenters syftemål, än Nationens eget fria och otwungna Beslut, antaga sig desi a förorättade och lidande jemnlikars sak, och befordra dem till en upprättelse, wärdig Tidehwarfwets framskridande Upplysning, samt enlig med Riksens Ständers rättwisa och billiga tankesätt. Af sä god och ädel b möckel sigrund, bar det afwcn blifwit Constitutions-Utstottet anförtrodt, att föreslä en emot Tidens kraf och pa jemnlika rättigheter grundad Representation; och det blir således en pligt för mig, att med känsla af Sanning och Rättwisa, efter bästa wett och öfwertygelse, afgistva mitt yttrande i detta grannlaga ämne. Frägans beswarande synes innefatta twänne hufwuddelar: 1:o. Hurnwida närwarande sammansättning af Fyra Stand är billig, god och fullkomlig, eller i Bilaga till Mern. 521 annat fall, hnru den bäst bör ändras och förbättras; saint 2:o. Hwilka Medborgare enligt samhällsordning och en klok styrelse böra äga rättighet att deltaga wid Niksdagsmälens afgörande, samt huru en sadan rätt bäst skall ntöfwas. Swensta Representationen, sadan den nu befinnes, äger wisferligen flere seclers tillwarelse, som talar i deh sörswar; men det oaktadt kan dock med skäl pastäs, att den är i hög grad felaktig; och att det således icke är utan grund, hwad man länge pästätt: att de Fyra Riks-Ständen alltid warit Rikets obestånd.
Maj:ts Befallningshafvande att, genom Promotorialer, befordra enskildes Lagsökningsärenden, då Gäldenärerne vistas i andra Län. v Af den 28 sistl. Maji: N:o 78, Om utmätte fastigheters försäljande endast i uppslag* Prot. Utdr. d. 18 Junii 1823. 53$> N;o g2j Rörande Löftesmäns rättighet att uppsäga borgen. S. D. Vid förnyad föredragning af LagUtskottets den sistlidne Maji under N:e 81 afgifne, samt den 11 dennes e. m. på bordet lagde Betänkande, angående mindskadt antal Nämnd, vid så väl Lagtima som Urtima Ting, fann Ridderskapet och Adeln för godt bifallat det i samma Betänkande upptagna första alernativ hvarigenom någon minskning uti det antal af Sju Nämndeman, som, enligt 23 Cap. 1 §. RättegångsBalken, måst fordras för att utgöra domfördt anta), icke ansetts böra ega mm. S. D. Föredrogos å nyo och gillades följande från nedannämnde Utskott inkomne samt d. 11 dennes e. m. på bordet lagde Memorial och Utlåtanden; Från Statsoch BancoUtskotten: Af den 31 sistl. Majit N:o 224, I anledning af Riksens Ständers Revisorers Berättelser, angående den, så väl år 1820, sorn sednast år 1822, förrättade granskning af Götha Canal Bolags, Götheborgs samt Malmö f. d. Discontinrättningar. N;o 225, Angående de af Herrar Fullmägtige 34» Fröt. TJtdr. d. iQ Junii 1823. vidtagne åtgärder för verkställigheten af Riksens Ständers Beslut om f. d. Filial-Disconternes öfvertagande af RiksgäldsContoiret. N,o 226, I anledning af Herrar Revisorers anmärkning, rörande tillåtne omsättningar af lagsökte, och till lagsökning förfallne Lån.