Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men jag kan ej föreställa mig, att vid reformationen i sextonde århundradet dylika betänkligheter varit mindre, än de nu böra blifva. Antingen har upplysningen då haft en större makt än den nu innehar, eller ock bör det nu icke blifva svårare än då, att göra upplysningen gällande. Man hade visserligen då, ej mindre än nu, att förvänta den rättrogna enfaldens motstånd; men deraf slöt man icke, att sanningen bör uppoffras för villfarelsen äfven då, när den moraliska och den borgerliga ordningen genom villfarelsen sväfva i fara. Är vår tids upplysning icke underlägsen, utan öfverlägsen den tids, då detta kunde ske; hvarföre skulle det, som då vågades, nu icke kunna vågas? Har det förr, utan intrång i helgden af den lära, som den enfaldige tror, låtit sig göra att rätta villfarelser, sorn i denna lära innästlat sig; hvarföre skulle sådan rättelse nu mera ej vara möjlig eller rådlig? Just derigenom, att man erkännt den sanna lärans härkomst från himmelen och dess öfver all menniskovishet upphöjda helighet, har det blifvit möjligt att öfvertyga äfven den enfaldige om oheligheten af de menniskoläror, som förfalskat den himmelska lärans verkliga halt. Man talar mycket om kyrkans autoritet, vid hvilken man vill att den enfaldiges tro må kunna hvila. Den kyrka, som i sjelfva verket utöfvar en sådan autoritet, är den katholska; men detta betyder dock icke, att autoriteten finnes hos någon annan, än den enda person, sorn är kyrkans synliga öfverhufvud, hvars ofelbarhet erkännes och utan motstånd utöfvas. På annat sätt låter också en kyrkas autoritet icke realisera sig. Ty icke kan hvar och en af dess lärare tillskansa sig makt att afgöra, hvad som är eller icke är med den sanna tron öfverensstämmande. Den ene läraren skulle eljest härtill äga lika behörighet, som den andre; och när de vore af olika meningar, komme antingen intet afgörande att äga runi, eller ock skulle makten att afgöra stadna hos pluraliteten af lärare. Men pluraliteten kunde på olika tider blifva al olika meningar, och sålunda kyrkans autoritet upphäfva sig sjelf.
Att göra en sak till hälften är icke stort bättre än att ingenting göra och då jag nu börjat att vara uppriktig mot er, vill jag vara det helt och hållet, ty ni är säkert för ridderlig att missbruka eller misstyda min stora tillit till er; dessutom vårdar man alltid mera om ett fullt förtroende än ett halft. Och derföre, fastän jag är så godt som en främling för er, talar jag så öppet som om ni vore min bäste vän. Som ni vet har jag samlat ihop allt hvad jag i tryck kunnat komma öfver af er penna, ty i er poesi fann jag ett genomgående drag, som kanske i få själar väckt en så stark återklang som i min, och så tyckte jag mig i edra dikter spåra någonting, som synes mig vara ganska sällsynt – ett hjerta. När qval och oro söndersleto min själ eller jag, trött af kamp och strid, hängaf mig åt sorg och misströstan, när jag bittert saknade närvaron af en vän (icke af dem, man räknar dussintals: »Gud bevare mig från mina ’vänner’, mot mina fiender försvarar jag mig sjelf!»). Men då jag icke ansåg mig böra på en annans sinne välta något af den börda, under hvilken mitt eget svigtade, då tog jag min tillflykt till edra dikter och det var som om ur dem en vänlig tröst talat till mig; det var mig som om jag ur dem hört slagen af ett hjerta, hvilket lidit som mitt, och min trotsiga halsstarrighet smälte ofta för den värme, som andades ur dem. — Ni kan icke tänka er huru kära dessa dikter blefvo mig genom detta mildrande inflytande! – Genom att om och omigen läsa dessa sånger och skådespel, i hvilka lyriken tager en så framstående plats, kom jag mig sjelf ovetande att skapa mig en bild af er – som Gennare af sin mor – och jag kunde omöjligt ressonnera bort detta ert »Alter Ego». Jag sade mig sjelf väl hundra gånger, att man icke kan bedöma en menniskas karaktär efter hennes dikter, jag sade mig att ni kanske lagt in så mycket hjerta i edra sånger att ni måste vara sparsam dermed i er handel och vandel – det halp icke! – min »bondtro» lät icke rubba sig.
Då omförmälda diligens-inrättning, fastän med statsmedel understödd, var genom ett bolag af enskilda personer tillvägabragt och uppehållen, samt statsverket ej bör belastas med pensionsunderstöd åt personel1, som icke varit i Statens tjenst anställda, eller i öfrigt gjort sig synnerligen förtjenta af det allmänna, finner Utskottet ej skäl att tillstyrka afseende å förevarande motion. 64io. Af det den Kongl. Propositionen angående Statsverkets tillstånd och behof åtföljande Protokoll öfver Ecklesiastik-ärenden för den 14 Oktober nästlidet år inhemtas, att Kongl. Vetenskaps-akadcmien hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmält, dels hurusom med de särskildt beviljade medlen till utgifvande af ett planchverk öfver Svenska svamparter, särdeles de ätliga samt giftiga, det afsedda arbetet, under inseende af Professor Fries, vore så förberodt, att början deraf snart kunde utkomma, dels ock att med det af Rikets Ständer vid sistförflutna riksdag å allmänna Indragnings-staten, till understöd ej mindre för anskaffande af teckningar utaf inhemska voxter till arbetet: Sveriges Flora, än ock för utgifvande af Teckningar utaf zoologiska föremål, beviljade 1,200 R:dr årligen, ett större antal svampmålningar, jemväl under ledning af Professor Fries blifvit utförda; i anledning hvaraf Kongl. Maj:t, enligt Akademiens derom tillika gjorda hemställan, i nåder föreslagit Rikets Ständer, att omförmälda anslag måtte få utgå äfven under nästa statsreglerings-period; ■— och tillstyrker Utskottet Rikets Ständers bifall till denna nådiga framställning. 65:o. Hos Kongl. Maj:t hade Sekreteraren A. M. Strinnholm, jemte anmälan att 6:te och 7:dc bandon af ”Svenska Folkets Historia från äldsta tider”, — för hvars utarbetande och utgifvande af trycket han vid sistlidna riksdag erhöll årligt understöd af 2,250
Kostnaden för de nu ifrågavarande banornas anläggning utgör, enligt Undersöknings-kommit - téens handlingar: För Stockholm—Upsala (öster) 6 mil 6100 fot 5,004,867 R:dr. Örsundsbro—Sala 4 „ 21450 „ 3,097,289 „ „ Häraf synes, som att den sednare banan skulle blifva 196,000 R:dr billigare än den förra. För hvar och en som känner de otvifvelaktigt ogynnsammare terrängförhållanden som förefinnas på den vestra linien mot på den östra, t. ex. vid Almarestäket, Ryssgrafven och Kalmaresand, måste detta förefalla högst oväntadt, synnerligast som af de undersökningar 1856 års Jernvägs-kommitté lade till grund för sin uppgift om anläggningskostnaden, det synes, att linien Stockholm—Girista (Örsundsbro) —Upsala då beräknades till 7,094,802 R:dr eller ända till 1,066,000 R:dr viera än den nu upptages till, hvaremot Stockholm—Upsala-banan nu blifvit beräknad uti anläggningskostnad till 200,000 R:dr mera än hvad förut varande förslag upptaga. Visserligen är uti vestra sidans första kostnadsförslag terrasseringen beräknad för dubbelt spår från Stockholm till Girista. Något detaljeradt förslag, som utvisar hvarigenom den stora nedsättningen för vestra sidan tillkommit, har ej blifvit Kommittéen delgifvet, dock kan den östra sidans nu beräknade större anläggningskostnad till en del förklaras derigenom, att exproprieringen af inrösningsjorden blifvit för den banan beräknad till 800, ja! ända till 2,000 R:dr tunnlandet, då den på vestra sidan blifvit beräknad till endast 600, och närmast Stockholm högst 1,200 R:dr tunnlandet, äfvensom deraf, att den rörliga materielen blifvit för den östra sidan beräknad till 13,500 Rtdr per mil mera än för den vestra. Härutaf skulle visserligen kunna dragas den slutsatsen, att jorden utmed östra sidan är betydligt bättre än utmed den vestra, men månne ej rättare varit att beräkna samma värde utefter båda linierna?
Med en tvär vändning hade hon begifvit sig in på de stora, kringbyggda bakgårdarna. Hon hade mött en ladugårdspiga och talat ett par ord med denna. Hon hade blifvit förvånad vid att höra huru rask hennes egen stämma ljöd. Den var som en löjtnants framför fronten. Och hon kände på sig hur hurtigt det tog sig ut, då hon med hufvudet stolt upplyftadt och snedvridet, med kroppen i raska, vårdslösa rörelser och med ett litet hvinande spö i handen steg in i ladugården. Den var dock ej hvad hon tänkt sig. Inga långa rader af behornade varelser hade där funnits att imponera på, ty de voro alla ute på bete. En ensam kalf stod borta i sin kätte och tycktes vänta, att hon skulle göra något för honom. Hon gick fram till honom, höjde sig på tå, höll klädningen tilldragen med ena handen och vidrörde kalfvens panna med yttersta spetsen af den andra. Som kalfven ändå ej tycktes anse, att hon gjort nog, utan sträckte ut sin långa tunga, så lämnade hon den nådigst sitt lillfinger att slicka. Men då hade hon ej kunnat låta bli att se sig omkring och liksom söka någon beundrare till hjältebragden. Och så hade hon funnit, att patron Teodor stod i ladugårdsporten och skrattade åt henne. Sedan hade han följt med henne på promenaden. Men »det» kom inte då, alls inte då. Då hade bara det märkvärdigt förunderliga timat, att hon ej längre var rädd för patron Teodor. Det var med honom som med mor, han tycktes ha reda på alla hennes fel och svagheter, och det var så tryggt. Då behöfde man ej visa sig bättre, än man var. Patron Teodor hade velat föra henne till trädgården och till terrasserna vid dammen, men detta var ej i hennes smak. Hon ville veta hvad som kunde finnas i alla dessa stora byggnader. Då gick han tåligt med henne till mjölkkammare och iskällare, till vinkällare och potatiskällare. Han tog tingen i ordning och visade henne matbod och vedbod och vagnsbod och mangelbod. Så förde han henne genom arbetshästarnas stall och genom vagnshästarnas, lät henne se selkammare och betjäntrum, drängstuga och slöjdrum.
135 måtto som det torde vara svårt att fiona utrymme annorstädes för desse fångar, hvilka upgå till ett antal af 600, men hvad som är förskräckande, är att 304 fästningsfångar der förvaras. Man måste medgifva, att hufvudsladen icke är skyldig ali hysa fästningsfångar. Redan benämningen förutsätter större eller gröfre brottslingar. För närvande inskränker jag min motion dertill^ att jag önskar fästningsfångars aflägsnande från hufvudstaden och jag hemställer om det icke vore skäl att hos K. M. i underd:het göra anmälan härom. Jag anser detta ärende oberoende af R. Sl:rs beslut, men tror, att min nu gjorda framställning kan och bör bos K. M. i underd:het anmälas och anhåller om propos:n derå. Uppå härvid af Hr Bergenstråle, Claes, gjord förfrågan, uptyste underl. Riddarh.-Sekret., alt prot.utdr. ankommit, sorn utvisade all Presteoch BondeStm bifallit förevande Betänk., samt BorgareSl. bifallit det första och lagt till handlingarne det sednare af Utsk:s deri afgifne yttranden. Ilr Bergenstråle; Jag hemställer till H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, öm efter den nu vundna uplysningen en äterremiss kan tjena till något. H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm: I anledn. af den till mig gjorda hemställan får jag förklara, alt jag anser någon åtgärd numera icke kunna vidtagas, som leder till del af mig afsedda ändamål. Ulskrs Betänk, blef uppå härefter framställd propos., af R. o. Ad. bifallet. Ånyo föredrogs Allm. Besv. o. Ekon.Ulsk:s d. 4 och 8 dennes på bordet lagda Betänk. JYi 34, i ani. af väckte motioner ora ändring i nu gällande föreskrifter, dels i afseende å läkarebelygs bekräftande med edlig förpliktelse och dels om användande af edgång i allmänhet. Frih. Cederström, Rudolf:
Jag bestrider lika litet den värde talarens rättighet att här söka upphäfva B. o. Ad:s föregående beslut, som jag kan medgifva, att ett sådant upphäfvande kan ske, utan att B. o. Ad. derigenom i ganska märklig mån skulle brista i ordhållighet; ty då Ståndet uttryckligen sagt, att intet annat hinder låg i vägen för antagande af BondeStrs förra inbjudn., än det att markegångssältningen ej blifvit framflyttad till Jan. månad, och BondeSt. gått B. o. Ad:s önskan till mötes, i det BondeSt. undanrödjt detta hinder, så begriper jag icke, hulu det är möjligt påstå, att B. o. Ad. ej skulle handla inconsequent och i strid med sitt förra beslut, om B. o. Ad. skulle draga i betänkande att bifalla BondeStls nu gjorda inbjudn. Den värde talaren har vid detta tillfälle icke yttrat sig i sjelfva saken, utan endast uppehållit sig vid sättet för verkställigheten. Jag skulle likväl tro, att om den värde ta - 1) c n ii A p r i 1 f. m. laren funnit sig af de många skäl, sorn i saken blifvit anförda, öfvertygad derom, alt saken är nyttig och att hvarken läntetagares eller räntegifvares interessen komma att lida genom förändringen. Jag skulle tro, säger jag, att han i sådant fall bort låta de minutiösa betänkligheter förfalla, som han i afseende på verkställigheten framställt. Det har dessutom af en ledamot, hvars sakkännedom och erfarenhet i detta fall ej lärer tåla någon jemnförelse med Hr Statssecret:s för ecclesiastikärenderna, nemi. af Hr af Billbergh , sorn varit ledamot af KammarColkm och för närvar. förestår presidentsplatsen i Kammarrätten, blifvit upplyst, att förändringen icke uti verkställigheten möler några väsendtliga svårigheter, och jag skulle säkerligen mycket irra mig, om jag ej vore öfvertygad, att B. o. Ad. sätter mera tillit till hvad den sistnämnde, på grund af erfarenhet, yttrat, än till Hr v. Hartmansdorffs godtyckliga eonclusioner.
S. D. Remitterades till Stats-Utskottet Kongl. Maj:ts till Rikets Ständer aflåtna nådiga Propositioner: l:o angående de uti ordinarie räntan ingående persedlars omsättning och förenkling; 2:o angående anslag till erforderliga ersättningar för beredande af rättelse uti Salpeterhjelpens beräkning inom Kalmar, Kronobergs och Jönköpings län; 3:o angåendenedsättning i kopparräntan å tillverkningarne vid Stora Kopparberget, samt i anledning af ånyo väckta frågor, dels om upphörande af allmogens inom vissa trakter af Kopparbergs län skyldighet att till Stora Kopparbergs bergslag in natura leverera hemmansränteoch mantalseller qvarntulls-kolen, dels ock om upphäfvande af öfrige åt Stora Kopparbergs bergslag och hytte-egare tillerkända privilegier och särskilda förmåner; 4:o angående åtgärder till beböfvandes undsättning i missvextår;f| v Prot.-Utdrag den 7 December 1883. 13 5:o angående anslag till ombyggnad af Nockeby bro å vägen emellan Stockholm och Kongl. Lustslottet Drottningholm å Lofön i Färentuna härad af Stockholms län; 6:o angående förmedling af räntan för lägenheter å förra kronoparken Strandskogen på Oland; 7:o angående eftergift till förmån för Carlstads stads-församling af kronans rätt till ett efter Näringsidkerskan Johanna Emilia Hollander fallet dana-arf: 8:o angående eftergift af kronans rätt til! dana-arf efter aflidna enkan B. H. San delin ; fl:o angående Notarien E Lundblads, såsom arrendator af Strömsholms kungsladugård, underdånigst gjorde ansökning om eftergift af halfva spanmålsarrende-beloppet för år 1852; 10:o angående upplåtelse på viss tid åt enskild man af en, Kongl. Maj:t och Kronan tillhörig, intill Kongl. Operahuset i Stockholm gränsande tomt; lito angående framlidne förre Departements-chefen i Kongl. General-tullstyrelsen, Kansli-rådet J. D. Valerii enkas och barns befriande från honom ådömdt ersättningsansvar i målet rörande den efter aflidne [Jppbörds-tullförvaltaren M. F.
BorgareStåndet, att berörde Sju och Fem dertill, samt Ridderskapet och Adeln, att samteliga förslagen borde upptagasj då något helt Riksens Ständers yttrande öfver Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om Grundlagarnas hvilande allt. så hittills icke finnes} och då Ridderskapet och Adeln för sin del önskade, att, i ett mål af så vigtig beskaffenhet, ett fogande till enstämmighet RiksStanden imellan måtte ä(>a rum} så beslöt Ridderskapet och Adeln} i likhet med de öfriga respectiva Stånden, att tili befrämjande af ett sådant fogande, anmoda bemälte Utskott, att, så skyndsamt sig göra later, upplysningsvis till Riksens Ständer aflemna sina tankar om grunderna hvarefter den sålunda i skiljaktigt skick Stånden imellan befintliga preliminaira fråga om Grundlags-förslagens hvilande eller upptagande, må, i brist på ett bestämdt stadgande, särskildt för det nu inträffade fall, likväl i full enlighet med Constitutionens hufvudsakliga föreskrifter, anses och behand las. Ut Supra. Den ag Maj. Vid Protocolls-justeringen hade Herr Hammarsköld, Lorenzo, anmält sig att göra några anmärkningar i anledning af Herr Mannerhjertas Dictamen, angående en förändrad riktning för exclusiva privilegier; i anledning hvaraf han nu uppropades och anförde skriftligen : I det jag fullkomligen förenar mig med hvad Herr Mann. rnjerta anfört mot de för konstoch arbets-flitens utbredande och fullkomnande så högst förderfliga monopolier och txclusiva privilegier i allmänhet, anhåller jag att, i alseende på ett sådant privilegium i synnerhet, få något bifoga, till hvad den värde Talaren redan yttrat. Talaren har sjelf nämnt den uteslutande rättigheten att trycka Musikalier, som en viss Embetsman bekommit, och nu i tre och tjugu år åtnjutit.
En granne, af medgång uppbläst, stulle kan handa finna en önstad lätthet till en eröfring, för hwitfelt Nationens ständaktighet och mod äfwen under dest mest be kymmer fulla ställningar , afsträckt försöket, om han funne, att Riksens Ständer ätstildeS utan att bereda möjligheten af ett körswar, lämpadt efter det förändrade krigssätt och behof som nu äll, emot den tid, dä Jndclningsmerkct upprätiades. Att genom mäktiga Alliancer befordra NiketS säkerhet, ar en af Politikens vwittkorliga föreffriftcr. Att Kongl. Majit häruti gör allt hwad pä en wis Regering kan bero, lärer ingen af desi trogne Undersätare twifla pä. Men hwilka mäktiga förbund kan det Rike förwanta, som för hela wcrlden blottande fin swaghet, förstorar den i stället att uppsöka sine egne krafter, samla och anmanda dem, för att sjelf göra nägot tillsitt förswar. Det ljus, som alltid stall länäs, förswagar och skymmer, ehuru desi sten stundom är starkare och klarare än ens eget. Det är ej nog att med förtröstansfulla blickar, i ben Gudomliga Försynens mäktiga hand, öftverlemna hela sitt öde. Den glada förhoppning, att Herren är Därars förmyndare, bör ej berättiga den, som äger förmåga att tänka, att med tillhjelp af erfarenhetens lära kunna bomma till det förestående sannolika af det förflutna wcrkcliga, frän den skyldighet att anwända Vesta förnustsbruk för att sjelf utan Försynens omedelbara hjelp kunna undwika olyckor. Den Wise förutser - 446 Den 13 April. ser hotanhe-eSer möjligen inträffande olyckor, och widtager kloka ufwägar akt dem förebygga, hwarföre han ej heller intäges as rödsta da wädan inträffar. De« fege äter stryt-r af akt ingenting frukta, men wägar ej pä förhaiid tänka sig en fara, den han blindt rusar uti, och finner för sent, att den kunnat unLwikas.
Icke oss, Herre, icke oss, utan dino Namne, gif ärona, för dina nåde och sannings skull. Hvi skulle Hedningarna säga: Hvar är nu deras Gud? Men vår Gud är i himmelen; han kan göra hvad han vill. Men deras afgudar äro silfver och guld, med menniskors händer gjorde. De hafva mun, och tala intet; de hafva ögon, och se intet. De hafva öron, och höra intet; de hafva näso, och lukta intet. De hafva händer, och taga intet; fötter hafva de, och gå intet; och tala intet genom deras hals. De som sådana göra, äro likaså, alle de som hoppas uppå dem. Men Israel hoppes uppå Herran; han är deras hjelp och sköld. Aarons hus hoppes uppå Herran; han är deras hjelp och sköld. De der Herran frukta, hoppes ock uppå Herran; han är deras hjelp och sköld. Herren tänker uppå oss, och välsignar oss; han välsignar Israels hus, han välsignar Aarons hus. Han välsignar dem som frukta Herran, både små och stora. Herren välsigne eder, ju mer och mer, eder och edor barn. I ären Herrans välsignade, den himmel och jord gjort hafver. Himmelen allt omkring är Herrans; men jordena hafver han gifvit menniskors barnom. De döde kunna dig, Herre, intet lofva; ej heller de som nederfara i det stilla; Utan vi lofve Herran, ifrå nu och i evighet. Halleluja. Det är mig ljuft, att Herren hörer mina röst och mina bön; Att han böjer sina öron till mig; derföre vill jag åkalla honom i mina lifsdagar. Dödsens snaror hade omfattat mig, och helvetes ångest hade råkat uppå mig; jag kom i jämmer och nöd. Men jag åkallade Herrans Namn: O! Herre, fräls mina själ. Herren är nådelig och rättfärdig, och vår Gud är barmhertig. Herren bevarar de enfaldiga; när jag nederligger så hjelper han mig. Var nu åter tillfrids, min själ; ty Herren gör dig godt. Ty du hafver uttagit mina själ utu dödenom, mina ögon ifrå tårar, min fot ifrå fall.
Genom ett jernstakot på lägre stenfot, samt ett par grindar af jern, torde jemväl den i Stockholms stads Byggnadsordning föreskrifne hägnad för samma tomt mot den öppna platsen vid Riddarholmsfiron, på ett ändamålsenligt och jemförelsevis mindre kostsamt sätt, kunna åstadkommas. Hvad verkställigheten af dessa arbeten vidkommer, så och enär desamma, med afseende å här ofvan uppgifna förhållanden, utan vidare uppskof, synas böra företagas och utföras, anser Utskottet mest ändamålsenligt, att åt fullmäktige uppdrages att, under behörigt iakttagande af Rikets Ständers härom meddelade beslut, Stats-U t skottets Utlåtande, A:o 291. 7' ofördröjligen gå i författning om ifrågavarande arbetens verkställande, på det sätt och. i den. ordning, fullmäktige lämpligast finna.
Regementsskrifvaren eller uppbördsmannen, som bör af löne-inkomsterna innehålla de deraf utgående Bevillningsmedel, skall utan uppehåll lefverera desamma i Landt-Ränteriet och verificerad räkning deröfver till Lands-Contoret afgifva; men annan Bevillning, så väl som andra Krono-utskylder, hvilka af Militäre Embetsoch Tjenstemän böra utgöras, debiteras och uppbäras af vederbörande Uppbördsmän å den ort, der personen är mantalsoch skattskrifven. Bil. till Bné-UitholttH Betänkande, N:o 11. 57 § 84. Bevillning för de af Regementenas löntagare, som njuta afkomst af indragne boställen, kronotionde, hemniansräntor och Stats-anslag m. m., pä/öres dem af Regementsskrifvarén eller Uppbär dsmannen, efter den på Utåt fastställde lönen, såsom vore densamma till hela sitt belopp contant utgående, § 85. Innan Taxerings-Comile' åtskiljes, skall den bland sina medlemmar Tälja och föreslå en af hvarje Stånd och Class till Ledamöter i PröfningsComitéen, hvilket val i protocollet antecknas. § 86. De hos Taxerings-Comiteen. förda protocoll och längder; sedan de blifvit behörigen justerade samt af Ordföranden och tvänne Ledamöter åtecknade, skola, jemte mantalslängden och dess bilagor, af Häradsskrifvaren emottagas. Sednast inom tvenne veckor, efter det Taxerings-Comiteerne slutat sina förrättningar, skola Kronofogden och Häradsskrifvarne lili Konungens Befallningshafvande insända Comiléernes protocoll, handlingar och längder, vid bot af En R:dr till pastoratets fattige för hvarje dag dermed längre dröjes. Om Taxerings-Comite i Städerne. § 87.