Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Beträffande viikoren för denna utlåning; så och då allmänna rörelsen skulle beredas en väsendtlig fördel derigenom, alt inrikes vexlar lomme att begagnas, har Utskottet trott det vara lämpligt tillstyrka sådane förändrade vilkor, angående diskonteiäng af dylika vexlar, att de ras uppkomst derigenom befrämjas; likväl kan Utskottet icke instämma uti den af några motionärer yttrade åsigt, att Handelsoch Närings-Diskonten uteslutande bör diskontera vexlar och accepterade in visningar; ty innan vexlar mera allmänt komma i bruk, utgifvas reverser på grund af slutade affärer och det torde icke vara med billighet förenligt, att helt och hållet förvägra lån på sådane papper om de innebära full säkerhet för det sökta lånet. Utskottet tillstyrker på grund häraf, 26:o. att nu gällande villkor för utlåningen genom Handelsoch INärings-Diskonten i så måtto förändras, att ifrån och med är 1845, inrikes vexlar och accepterade invisningar, be talbara i Stockholm, Götheborg eller Malmö och ställde pä högst Sex månader, diskonteras emot 4 procents ränta, företrädesvis för andra papper, hvilka hädanefter såsom hitintills få belånas emot 5 procent. Förbehållande sig Utskottet, att, i händelse Rikets Ständer godkänna denna hemställan, få inkomma med förslag till de i sådant fall nödige reglementariska föreskrifter. F. Baneo-Utskottets Betänkande, N:o 29. 41 F. Läne-understöd medelst kreditiv frun Banken. l:o Aldre kreditiv. a) Som Utskottet erfarit, att det, för liquiden af Stats-fyllnadssumman och för bestridandet af öfrige Riksgälds-kontoret ålagde utbetalningar, nämnde Verk beviljade kreditiv till belopp af 1,000,000 R:dr B:ko, att begagnas från den 1 September det ena året till den sista Juni det nästpåföljande, blifvit efter den 1 nästlidne September detta år till en del anlitadt, vill det synas, som skulle
Jag känner, att man sagt: När Wäinämöinens harpa klingar Från samma höjd den fordom gjort, Då dåna hämdens starka vingar Från rum till rum, från ort till ort. (till Wäinämöinen) Väl, Furste, på den jord som dina fäder gömmer, Omgifven af ditt folk, träd opp! Nu är det tid. Jag vågar mana dig till strid Emot den Religion du hatar och fördömmer. Din harpa tag; din stämma veckle opp De Gudar hämdens läror yrka. Försoningslärans tro och hopp Skall möta dig med andans styrka. WÄINÄMÖINEN. Jag antar striden. Än en gång Man höra må den Gamles sång. SJUNDE SCENEN. DE FÖRRE. PATER ANTON inkommer, bärande ett korss. Honom följer en CHOR af christne lärans bekännare, hvitklädde. Wäinämöinen betraktar Pater Anton med synbar känsla. RIDDAR CARL. Träd, Pater Anton, fram, att inför landsmän bära En helig gärd åt sanningen. (till Wäinämöinen) En röst, mer kär än min, utveckla må den lära, Som manar till försoningen. WÄINÄMÖINEN, efter att en stund hafva kämpat mot ett mägtigt intryck framträder med sin harpa. Pater Anton möter honom med ett korss. Bestrid ett Väsen, om du gitter, Som uppbyggt uti djupets famn En verld nedom sin fot, från klippan der han sitter; Och Ukko Jumala är detta Väsens namn. (Sätter sig vid harpan.) Herrskaren sitter på klippiga stolen, Verldsödets harpa invid honom står. Lifvet upprinner och upp ljungar solen: Allt som den Gamle på strängarna slår. Gudarna kommo på tonerna neder; Och hvarje makt öfver fasorna rår. För deras verkan sig stoftet bereder: Allt som den Gamle på strängarna slår. Hvar utaf dem fick sitt Rike att styra, Men efter den öfver gränsorna går Kommer en ton, som bestraffar hans yra: Allt som den Gamle på strängarna slår. De kallas hämd dessa straffande toner. Snart eller sent uti våldsmaktens spår Gjuta de kraft i förtryckta nationer:
»Mot verkställbarheten af denna anordning, åtminstone i den utsträckning som af Revisorerne blifvit föreslagen, anfördes emellertid af Statskontoret, i dess häröfver afgifna underdåniga utlåtande, åtskilliga betänkligheter; och vid statsrevisionen 1861 förklarade revisionens ordförande jemte sex af dess ledamöter, i anledning af samma ämne, att, enligt deras tanke, det åsyftade ändamålet svårligen torde kunna vinnas på annat sätt, än genom sammanförande af uppbörden och förvaltningen af alla statsinkomsterna inom ett och samma embetsverk, och föreslogs af dem i sådant afseende, att Statsverkets samtliga ordinarie och extra ordinarie, inkomster —■ således äfven den allmänna bevillningen — skulle till Statskontoret ingå, mot ovilkorlig skyldighet för detta embetsverk att å lämpliga tider hålla Fullmäktige i Riksgäldskontoret dess anvisade medel tillhanda, äfvensom att till Riksgäldskontoret utbetala de öfverskott, sorn enligt rikshufvudboken å statsinkomsterna kunna uppstå. »Redan vid början af förra riksdagen har jag haft tillfälle, att i sammanhang med statsregleringen temligen fullständigt yttra mig i denna fråga, och jag uttalade då, på uppgifna Bil. 6 till Kongl. Maj:ts Proposition N:o 1 om Statsverket 1862. 7 skäl, den åsigt, att, sedan förändring skett i bokföringssättet af bränvinsbrännings-afgifterna, någon vidare åtgärd till beredande af ökad kassatillgång för Statskontoret icke vore af behofvet påkallad; och har jag destomindre anledning att nu frångå denna öfvertygelse, som, enligt från Statskontoret inhemtad upplysning, detsamma för närvarande icke allenast behörigen verkställt alla sina åliggande liqvider, utan ock till Riksgäldskontoret förskottsvis utbetalt 1,000,000 R:dr af 1861 års ännu ej till siffran kända öfverskottsmedel, samt derjemte innehade en betydlig kassabehållning.
Jag bar begärt ordet för att så godt jag förmår söka ratta en försummelse jag begått. Jag var icke uppe då 2 punkten bifölls, som bestämmer att antalet af ledamöter i begge hamrarne skall vara lika. Jag anser detta stadgande strida mot de funclioner man önskar alt den ena kammaren skall hafva sig uppdragna i förhållande lill den andra, och menligt inverka på den byggnad man vill uppföra, hvarföre jag anhåller att få anmäla min reservation i detta afseende. Hvad den nu föredragna punkten beträffar, får jag göra den sista talaren uppmärksam på, att det icke är 3:dje punkten i Hr von Hartmansdorlfs förslag, sorn är uppläst, utan 3 punkten i Gr. Spens’ förslag, som innehåller! "att hvarje Stånds medlemmar indelas i valkretsar efter antalet af ledamöter, som för hvarje Stånd ut ses. ” När redactionen är sä allmän, så kan man saklöst gå in på densamma, enär det ar Const.Utsk. öppet lemnadt alt bestämma antalet af valkretsar och antalet af ombud, och det icke heller är sagdt, att man skall hålla sig till stånd vid valet af öfre kammaren. Hr von Hartmansdorff: Sedan Frih. Hamilton vit4<>G Den 3i Octobcr f. ni. rat sig, liar jag ingenting annat att tillägga, än ali i 7 punkten, så väl i mitt som i Gr. Spens’ förslag, förekommer forst frågan om elen öfre kammarens bildande. Hr Lefre'n: Sedan Fril). Hamilton upplyst Hr Dalman, att det är Hr von Hartmansdorffs förslag, som blifvit förändradt genom Gr. Spens’ dertill fogade amendement, så Jarel' Hr Dalman också benäget täckas finna, att det icke är Hr von Hartmansdorffs förslag, och tvisten sålunda böra upphöra. H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm: Om de begge kamrarnes blifvande functioner är i förslagen ingenting bestämdt, men i våra enskildla samtal förljudes en föreställning, liksom den nära nog äldre kammarens execuliva bestämmelse vorejden afen revisionsrätt. Detta begrepp löper rakt emot den öfriga parlementära verldens åsigter och statsskick.
Då nu Pharao hade släppt folket, förde icke Gud dem på den vägen genom de Philisteers land, den genast var; ty han tänkte att folket måtte ångra sig, när de sågo örlig emot sig, och så omvända igen till Egypten. Derföre förde han folket omkring på den vägen genom öknena åt röda hafvet; och Israels barn foro väpnade utur Egypti land. Och Mose tog med sig Josephs ben; ty han hade tagit en ed af Israels barnom, och sagt: Gud varder eder sökandes, så förer min ben hädan med eder. Så drogo de ut ifrå Succoth, och slogo deras lägre i Etam, närmast vid öknena. Och Herren gick före dem om dagen uti en molnstod, på det han skulle föra dem den rätta vägen; och om nattene uti en eldstod, på det han skulle lysa dem; till att vandra både dag och natt. Den molnstoden och eldstoden skiljdes intet ifrå folket. Och Herren talade med Mose, och sade: Tala med Israels barn, och säg att de vända om, och slå deras lägre tvärtemot den dalen Hyroth, emellan Migdol och hafvet, emot BaalZephon, och der tvärt öfver slå lägret vid hafvet. Förty Pharao varder sägandes om Israels barn: De fara ville i landena; öknen hafver beslutit dem. Och jag vill förstocka hans hjerta, att han skall jaga efter dem, och vill vinna pris på Pharao och alla hans magt; och de Egyptier skola förnimma, att jag är Herren. Och de gjorde så. Och då det vardt sagdt för Konungenom i Egypten, att folket flydde, vardt hans och hans tjenares hjerta förvandladt emot folket, och sade: Hvi hafvom vi så gjort, att vi hafvom släppt Israel, att de icke skola tjena oss? Och han gjorde redo sin vagn, och tog sitt folk med sig; Och tog sexhundrade utvalda vagnar, och hvad der eljest var för vagnar i Egypten, och höfvitsmän öfver allan sin här. Ty Herren förstockade Pharaos hjerta, Konungens i Egypten, att han jagade efter Israels barn, hvilke dock voro genom höga hand utgångne.
Det är likväl naturligt att. om sedermera lista och 3:dje §§ afslås af R. St. så måste 2:dra g dela samma öde, emedan man icke kan lösrycka en del nr en Kongl. Propos. Jag utber mig derföre att i detta hänseende få yttra några ord. Vid genomläsandet af Coust.Utsk:s mern. har jag icke kunnat undgå att deri finna en bekräftelse på den tillvitelse, som man så ofta gör oss Svenskar, nemi. att vi förbise det verkligt goda och nyttiga under äflan efter något som vi anse vara bättre; att vi lemna hufvudfrågan å sido, om den äfven är aldrig så nyttig för fäderneslandet, för att haka oss fast vid och kritiskt undersöka några biomständigheter, samt att vi äro lyckliga om vi derigenom kunna uptäcka skäl, hvilka föranleda till det helas förkastande. Om detta förfaringssätt är en följd af verklig, sann öfvertygelse, så äro vi skyldiga att skänka det vår aktning, äfven om vi icke kunna gilla den statsekonomiska blick som föranledt det. Om deremot åsigter eller beslut äro beroende af en förut fattad mening eller af kärlek till advokatoriska spetsfundigheter, så är det Representantens pligt att iner allvarligt än någonsin bekämpa dem. De särdeles intressanta och väl skrifna reservationer, som åtfölja Betänkidetge anledning att förmoda något Den 18 Februari e. m. 477 sådant, och det tvungna, oklara oell svulstiga sätt hvarpå Betanlcdet är uppsatt synes äfven gifva vid handen att författaren eller författarne haft mycken möda att af de små anmärkningar, soro kunnat göras mot förslaget, bilda ett. så stort förkastelseverk, som det nu för Ständerna framlagda. Det är likväl icke min vana att vilja tyda en sak annat än till det bästa. Derföre antager jag också att Utsk. afgifvit detta Betänktde till R. St. i full öfverensstämmelse med den åsigt det hyst ang Rikets sannskyldiga nytta, men jag måste i så fall desto mera beklaga att Coust.Utsk. kunnat komma till det resultat som Betänktdet utvisar.
Ni vill ut och verka; jag förstår kastet; jag såg det på den mörka rodnad, edra ädla motiv, fastän jag hör till de där som hastigt bredde sig öfver hennes ansikte, gammalmodiga, som tro, att hemmet är kvinoch som kom de hektiska rosorna på kinderna nans rätta verksamhetssfer. Men se nu blott att icke så skarpt framträda. Emellertid började mötet. Efter en af de till, att ni åtminstone får ett lämpligt arbetsfält, att ni icke, då ni vill bruka ert pund, vanliga sångerna i danstakt reste sig » kaptenen », såsom hennes titel här var, och bei stället förbrukar d e t. » » Ack, ni talar, som alla tala. D e orda gynte tala. Jag hade med spänning afbidat så vackert om kvinnan, men de tänka så det ögonblicket. Och nu bragte hon alla dem, som kommit på hennes möten, som lysslågt om hennes f ö r m å g a. » Hon hann ej fortsätta, ty i detsamma nat till hennes ord, sitt tack och sin välljödo från skarorna, som stodo packade kring gångsönskning. Redligt hade hon sökt att talarstolen, fyra af dessa väldiga, studentiverka, hvad hon kunnat; hennes enda sträfkosa hurrarop, som förmå öfverrösta allt. van hade varit att vinna deras själar för himmelen — Herren ensam visste, hvad frukt Hon^ frågade, hvad det var. hennes möda burit. Nu vore det slut med » Äh, man hurrar efter talet för kvinnan, » hennes krafter, nu stode henne blott det åter svarade jag. att bjuda farväl; men hon gjorde det i vissHon log, men det var ett föraktfullt, nä- heten, att dem, som verkligen lyssnat till stan bittert leende. hennes inbjudan, dem skulle hon en gång » Ni förstår mig icke, » fortfor hon nu, » och återse i ett bättre land. det är kanske icke så underligt. Jag vet Det lät så enkelt och trohjärtadt, hennes ännu icke, hvart jag skall vända min verksamhet, men med Guds hjälp skall jag väl korta farväl. Där fanns intet af detta bullfinna något fält också för mig.
Enär coelficienten för drifhjulens adbaesion till rälerna varierar i mån af dessa sednares mer eller mindre torra eller fuktiga tillstånd, från V3 till l/io» får man se de mest olika resultater i fråga om lokomotivernas dragkraft uppgifna. Vid uppuppgörandet af hilagde tabell n:o 3 (Bil. E.) är denna adheesions-coefficient antagen till '/«, såsom i allmänhet sker vid beräkning fqr konstruktion af lokomotiver. Kan hastigheten utan fara uppdrifvas på en smalspårig bana till samma storlek, som på en bredspärig; och, i annat fäll, hvad är gränsen för spårets bredd för olika erforderliga hastigheter ? Om man på en bredspårig och pä en smalspårig bana använder lika starka räler, så att man på båda kan fö lokomotiver med lika stor vigt och ångbildningsförmåga, finnes intet annat skäl, hvarför hastigheten skulle behöfva vara mindre på en bana af mindre spårvidd, än att den bas, på hvilken fordonet bvilar, är något mindre i förhållande till höjden af fordonets tyngdpunkt, hvarföre faran för vältning Stats-Utfkottets Memorial M 77, eller iöpande ur spåret är något större för den mindre spårvidden; men om man ej ifrågasätter att gå hastigare an 4 mil i timmen på någorlunda rätlinig bana, synes man ej vara så nära säkerbetsgränsen, att fara derigenom orsakas. Om man deremot minskar rälernas styrka, måste hastigheten förminskas, enär lokomotivet då får mindre vigt och i följd deraf mindre ångbildningsförmåga. Hvad bör underhållskostnaden per mil årligen beräknas till för de olika slags banorna? Underhållskostnaden af bana och byggnader beror på den varaktighet, hvarmed de äro byggda emot slitning och atmosferiska inflytelser. Slitningen inverkar hufvudsakligen ä rälerna och står i ungefärligt förhållande till den vigt, som föres öfver dem, under förutsättning att de ej belastas mera för hvarje hjul, än de, till följd af sin vigt och konstruktion, kunna uthärda.
När han, ensam med naturen för sina ögon, lade upp en stämning på duken, då var det en lust och en fröjd att brottas med svårigheterna. Men sedan, då målningen skulle utarbetas i sina detaljer, då kom den lärda barlasten och trängde sig mellan honom och det friska, stora, hela intrycket, och taflan blef hvarken ett solidt diisseldorflandskap med harmonisk färgskala och effektfulla motsättningar, eller en friluftstämning, sådan, att man andades in himlens friska vindar, när man stod framför den. Hans tidiga framgång i Stockholm hade alls ej stigit honom åt hufvudet — han insåg klart, 5. » Kom in och drick en kopp kaffe hos mig, » sade Aja en eftermiddag, då hon och jag varit ute och gått. När vi kommo in i hennes rum, satt Edvard där. Hon blef synbart gladt öfverraskad. » Det var riktigt hyggligt, att ni väntade på oss. » Edvard hade tagit ned flera af hennes studier från väggen. Han satt framme vid fönstret och såg på dem. Orsaken, hvarför han kommit, var uppenbar. Det hade inte gått att arbeta, och han hade kastat penslarna. Och som det naturligtvis inte kunde roa honom att berätta för sia hustru, I DU N 56 att han inte kunde arbeta, aå hade han gått hit för att tala med henne, som måste förstå hvad det betydde för en konstnär att vilja, men inte kunna. Hon frågade honom om ingenting, utan började tala om helt andra saker — hon hade en instinktlik känsla af, hur han borde behandlas — men hon kunde inte dölja sin glädje, öfver att han kommit till henne — den lyste, denna glädje, ur hennes ögon och talade i hennes röst, som fick en värme, som den eljes ej ägde. Det föreföll mig, som hade hon velat gå fram till honom och stryka honom öfver pannan med en mjuk, sval, beskyddande hand, sä som en moder tröstar sin gosse, då världen är hård och elak mot honom. För honom tycktes det vara en hvila att få sitta här i vårt sällskap, helt och hållet otvungen. Han blef snart pratsam och treflig, såsom han kunde vara, när han ej kom i håg sitt eget arbete.
Slutligen lyckades det matmodren att göra sig lydd, och då oljudet å de små favoriternas sida förvandlat sig till ett sakta morrande, skyndade sig Agostinho att säga sitt namn och sitt ärende. Godt, sade damen, ni är då den der fästmannen, som skulle komma. Ja min sann, ni tager också tiden rätt i akt. Så bittida på dagen! Ännu har jag knapt hunnit läsa mitt Pater noster: men hela min morgonbön har jag ännu ogjord. Således är Clementina ännu icke uppstigen? Det förvånar mig. Uppstigen Ni måste alltså ridit ut från Rio långt före solens uppgång! Nå ja, ni har gjort klokt deri; ni har förmodligen velat undvika hettan: vägarna damma då också mindre, så länge nattdaggen ligger qvar. Jag hoppas, senhora, att Clementina de Andrada befinner sig väl? Jag hoppas det också. Men hur är det beskaffadt i Rio? Man hör nu för tiden aldrig något klokt derifrån; idel upplopp och tumulter och blodsutgjutelser: allt, säger man, för det allmänna bästas skull. Detta är likväl någonting, som jag, gamla qvinna, aldrig rätt kan begripa. Det värsta är dock, att de berättelser, som hitkomma med våra skeppare och mulåsnedrifvare, äro så orediga, och så motsägande, att man inte det minsta kan bli slug derpå. Hvad vi annars skulle vara lyckliga i vår lilla vrå! Men säg mig då, senhor, hvad vilja då de goda menniskorna så egentligen i er stad? Vår vän, den gamle Andrada, hör jag, är landsflyktig, och hans söner också. Jag hyser, måste ni veta, en gammal högaktning, ett stort deltagande för den slägten, för, ser ni, min fader ... Men lika godt; det är en lång historia, som vi kunna gömma till längre fram i vårt samtal. Nu måste ni säga mig hur det står till i Rio; hvarför man der bråkar så fasligt, hvad meningen med allt detta egentligen är, och hvem som är upphofvet till alla dessa oroligheter?
Ie6amöterne i 6eras besättningar ^varstä, till sulla beloppet utgä, men 6erelter, i nion as inträ8an6e ålgång, 8ueee88ive minskas till /j,ooo K:6>, utom bva6 80m för Vaktmästarnes aflöning ersor6ras, I anle6ning bäral täcktes Kongl. Kx Rrotoeollo, z I<l:o 67. ' ^nk. till Rxp. Iltsk. lien 16 lulu, kl. balk g e. m. K0^6K. ^^7:7'8 kr// /ir/ce^ /ö'/re /-L^/err, ig'e,i ske unake/- 8^«^-/)6pKrkemenr6/r //skanc/s ^L/ieoktr/o/ic/', - 6r/^e/r 8iocL/m/m§ 8/ott c/e/r 9 l 8/>o. 8e6an Kongl. IVlaj:t, ester go6kännan6e sk Ilikets 8tän6ers v!6 iooevaran6e Iliks6ag i grundlagsenlig or6ning 5atta6e beslut, angäen6e sörän6ra6 organisation ak 8t»ts-Rääet, oell i sammanbaog me6 Lbekernes utnämn3ll6s filr de n^a 8tat8-D6part6menten, i ljäder uppdragit ät Lemälde (Elieser, att, efter g6M6N8gM öfverläggning om lälllpligaste sättet för ärendenas Land läggning inom de under Departementen ledande OanLli-Dxpeditioner, i underdänigliet föreslä den närmare reglering a! emlletsoell tjenstemanna-personalen samt adönings-lleloppen inom Xongl.
Efter afdrag af de ofvanomförmälde summorne; tillhopa 107,400 R:dr, skola Intressenterne uti gamla Bolaget vara berättigade, att genast utbekomma allt, hvad sorn utaf köpeskillingen återstår, enligt den Liqvidation, hvilken häröfver uti RiksgtsContoiret upprättas, emot det, att ActieBrefven till RiksgtsContoiret aflemnas, för att, såsom egande Bätts Handlingar, det nya Bolaget tillhandahållas. Deremot skall för hvarje ActieBref af RiksgtsContoiret utlärdas ett serskildt bevis, innehållande försäkran, att den andel i de, till Statens ytterligare säkerhet, afsatte 4°)°00 R:dr, hvilken på ActieBrefven sig belöper, skall Bevisets innehafvare uti Biksg:sContoiret tillhandahållas, så snart B. St:rs Revisorer tillkännagifvit, att deremot något hinder icke möter. 6:0 Derest något ActieBref uti gamla Bolaget icke varder uti RiksgtsContoiret företedt, innehålles hvad som på ett sådant ActieBref sig belöper utaf den bestämda köpeskillings-utdeJningen, för alt, jemte det uti nästföregående punkt omnämnde Bevis, ActieBrefvets innehafvare tillhandahållas. 7:0 B. H. St:rs Beslut bör, genom Hrr Fullmäktiges i RiksgcsContoiret försorg, medelst Kungörelse uti Officiella TidningsBladet, båda ^Bolagen tillkännagifvas, med föreläggande, att vid det sammanträde uti RiksgtsContoiret med båda Bolagen, 29 /}5o Stals Utskottets som af Ilrr Fullmäktige tillika utsattes, yttra sig oell bestämdt förklara, huruvida Bolagen, hvart för sig, vilja uti de stadgade vilkoren ingå; och bör hvad som af tillstädeskomne Aetieegare beslutes, gälla till efterrättelse för de frånvarande. Om R. H.
Man har icke ulan anledning trott, att, då Ständerne anslå medel till Statens behof, det tillhör dem att söka upplysning, om deras användande efter gifne föreskrifter; om inskränkning i behof kunde äga rum, eller tillökning tarfvades; och att detta allt icke kunde verkställas, utan oinskränkt granskningsrätt af dispositionen af Statsmedel, och att således utelemnande af allt yttrande der - Den 15 J a n u a r i i f. m. j4o om , så väl i Grundlagen, som i Revisorerlies instruetion af 1812, varit en följd af den öfvertygelsen att man hit kunde lämpa uttrycket: det förstus af sig sjelf t. Vid detta förhållande, då Grundlagen icke lemnät Regeringen något uppdrag att lägga hinder i vägen för Ständernes eller deras Revisorers oinskränkta granskning af Statsmedlens förvaltning, har det varit så mycket mera oväntadt, att Regeringen skulle en sådan rättighet sig tillegna, som 68 §.
Nej, så långt derifrån, att jag omtalat denna för mig så glada afton blott för att gifva de läsare, hvilka med något slags intresse fästa sina blickar vid Minnena af det gamla författarlifvet, tillfälle att få bedöma detta äfven i de små materiela detaljerna. Och för resten äro dessa detaljer ändå icke så materiela. Lyxen hos Friherrinnan Knorring i mat och dryck, kaffeoch thébröd, (hvilka två sista slag voro tror jag lika många som hennes talanger, det vill säga tjugufem) utgjorde ett lefvande bevis på att hon, i egenskap af representerande dam, ansåg sig af princip skyldig att lysa i hvilken representationsegenskap som erbjöds. Fredrika Bremer, hyllande en motsatt princip, den att man äter för att lefva, men att man icke lefver för att äta, ansåg också sig såsom den representerande. Och så kom det derhän, att »Min älskade Fredrika» och »Min älskade Sofie», såsom de ofta benämnde hvarandra, togo hvar sin väg så väl i detta som i annat. Och hvilka eleganta egenskaper friherrinnan Knorring kunde utveckla vid sitt bord, aldrig kunde hon skänka sina gäster en så innerligt behaglig syn som den att se Fredrika Bremer, sträfvande med den stora kannan, servera thé. Detta var det ena jag ville säga. Det andra var att på den der förmiddagsvisiten, som vi alldeles råkat på villospår ifrån, hon talade om Mellin med en så djup aktning och vänskap att, i fall jag icke redan från första stund af hans och min bekantskap fattat honom från en sann sida, hennes omdömen skulle inverkat på mig, detta dock blott efter hvad jag förmodar. Men i sjelfva verket har jag alltid haft svårt för att upptaga andras intryck, utan helst velat studera de egna, hvilket jag också anser att hvar och en bör göra. Det blir alltid en svaghet att forma sina begrepp efter andras hänvisningar. Detta kan visserligen vara beqvämt, men medför den framtida olägenheten att aldrig känna sig sjelfständig, utan hjelplös, då ingen finnes till hands att gifva ett omdöme, eller sätta form och färg på det som blygsamt söker sig sig fram. Härifrån öfvergår jag till Mellin såsom prest.