Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men är flertalet af gar i deras minnen. Man tror sig packa in en andlig matsäck, hem ens villigt att göra detta? Kunna vi, som tro och veta, att blott det samfundsoch som skall räcka för barnets hela lif, och blunfolklif, som är grundadt på en lefvande kridar för det faktum, att barnet kastar bort den stendom, i sig innebär förutsättning till ett allra största delen af denna påtvingade vägkost, framåtoch uppåtskridande, nu räkna på, att så snart skoltiden är förbi. Så går det med de döda boklexorna, så går det sedan med den s. k. slöjden i barnskolan, och så kommer det att gå med matlagningen ocb de öfriga hushållsbestyren, när de bli karrikerade till skolämnen för barn. Man söker intala sig, att dessa två senare undervisningsämnen, hvilka hemmen kastat från sig in på barnskolan, där nödvändigt måste bli fruktbringande, just emedan barn älska att arbeta med sina händer; men man vill ej se, att hvarje nytt ämne, som påtvingas skolan, framträder för barnen blott och bart under formen af en ny lexa; ingenting mer. Det onaturliga i hela skolväsendet, sådant som det, tack vare hemmens lojhet, blifvit, har kommit barnen att sätta en skarp gräns emellan läror och lif, emellan lexornas döda bokstaf och den lefvande verkligheten. Skolan står i barnets uppfattning bredvid lifvet, som en formlös skugga bredvid en solbelyst verklighet. Häraf följer, att barnet mycket sällan ute i lifvet igenkänner de föremål, om hvilka det läst i lexböckerna, och liksom man nu, då man i skolan spörjer ett barn efter ting, hvilka det måste ha sett ute i lifvet, får det ängsliga svaret, att därom står ingenting i lexan, likaså skola dessa små stackars skolkokerskor komma att stå handfallna, om de i ett hem tillsägas att koka potatis i en annorlunda formad gryta och i ett annat slags spis än de, som funnos i skolan. Det gör saken blott värre, då flere arbeten läggas på skolan; ungdomen, och därmed äfven folklifvet och framtiden, kan nu endast räddas, genom att hemmen intaga den maktställning och det ansvar, som dem tillkomma.
BorgareStåndet hafva till Utskottens förnyade handläggning äterlemnat ofvannämnde Betänkande, hvaremot följande yttranden och anmärkningar blifvit gjordej hos förstnämnde RiksStånd: att Utskotteil ej bordt undandraga sig behandlingen af deu vigtiga frågan, om PolitieFörfattnin - Lag Utskotttts Bitå;.kiindal! ga nies utfärda 11 de, under förevändning, att den.tillhörde Conslitutions, Utskottet, Att PolitieFörfattningar ieke ktinde höra till grund-lagen vore uppenbart; att de icke kunde höra till den oecönomiska Lagstiftningens område syntes tydeligea af 34 §i Riksdagsordningen, hvarest en Förklaring förekommer på hvad, Solli bör förstås nied . ceconomiska mål, nemligen de som röra Uppfostringsoall Undérvisnings-verken* Allmänna Fattigvården, Lalidthushållnin» gen, Bergverken, m. m, hvaraf man således borde ilmina, att den oeconomiska Lagstiftningen icke egentligen kunde sysselsätta sig med annat, än dell enskilda arbetsflitens reglementarisk» ledande till den allmänna välmågans förkofran, Den enskildes förmögenhet och det allmännas välstånd vore denna Lagskiftnings yttersta föremål j h vadan Police-Lagen, h vilken deremot har till föremål, att förekomma och upptäcka brott samt oordningar och allmänna .olyckor, och hvars princip är * att inskränka den personliga friheten, sfi att den kan bestå med allmän säkerhet, 0» möjligen förmenas kunna vara af oecohomisk natur, och följakteligen icke stiftas af Kongl. Majit ensam, Det återstod således icke något annat satt, hvarpå den kunde stiftas an såsom allmän Civiloch Griminal-Lag, nemligen af Konung och Ständer samfäldt, hvilket vore så mycket tydligare, sorn Police-Lagen i sjelfva verket ieke voro annat än ett slags CriminialLaj deraf, LiigUtshötttis Bttähknndcrti tif?
Staten användt till jernvägar i Frankrike kan af mig ej kontrolleras, men det är bekant alt knappast något land användt, proportionaliter, större kapitaler på kommunikationernas förbättrande; och om jernvägarne ej blifvit hugnade med större summor före revolutionen, så var det till en stor del af konsideration för kanalerna och den stora personal, som hade sysselsättning på dem. Samma konsideration hoppas jag icke måtte här komma ifråga för Götha kanal, ty jag befarar att landet aldrig, med afseende på de höga afgifterna, får rätt gagn af denna kommunikationsled förr ån den kommer i konkurrens med en jernväg. % 480 Den 27 Augusti e. m. I Preussen liar ifvern för jernvägar icke svalnat, såvidt jag förnummit. Omständigheterna förändra sig. Då Götha kanal auiades, ansågs det af största vigt att jernverken i medlersta Sverige äfven skulle kunna sända sina effekter till Götheborg. Nu blir det af vigt att kunna sälja i Stockholm. Anledn. dertill är en sak för sig, men ett faktum är emedlertid, att under del jerupriset bibehålies vid 16 r:dr i Stockholm, har det i Götheborg nedgått till 15 r:dr 24 sk. Jernvägen skulle bringa konkurrens emellan de båda städerna, och icke allenast jernpatronerna utan äfven hela den trafikerande allmänheten skulle af densamma draga vinst. För min del får jag säga att ehuru jag instämmer med Frih. Palmstjerna i de tvifvel han hyser om tiktigheien om framställningen från (Jtsk. i detta fall, jag dock önskar att frågan i form af förtroende-votum öfverlemnades lill Regeringen, och i sammanhang dermed får jag till de ledamöter som yrkat återremiss af hetänk. hemställa huruvida de icke skulle vilja frångå della yrkande och i stället förena sig med antingen dem som begärt afslag eller bifall på detsamma. Hr Rosenblad, Bernh.:
Föredrogos ånyo och biföllos Stats-Utskottets nedannämnda Memorial och Utlåtanden: JM 161, angående utfärdande af förnyad instruktion för Rikets Ständers Revisorer vid granskningen af Riksgälds-kontorets tillstånd och förvaltning; JM 162, i anledning af väckt motion om efterskänkande af Kronans rätt till ekskog; JM 165, angående afskrifning af åtskilliga inom linien i Riksgälds-kontorets räkenskaper balancerade fordringar; och JM 166, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående med Konungariket Belgien afslutade traktater om upphörande af Schelde-lullen. S. D. Vid förnyad föredragning af Banko-Utskottets Memorial, JM 64, med anledning af Riks-Ståndens beslut öfver Betankandet, JM 56, angående uppställningen af S:te och 6:te afdelningame i Bankoreglementets 6:te artikel, biföll Ståndet hvad Utskottet i detta Memorial föreslagit, tillstyrkt och hemställt. S D. Föredrogs ånyo och bifölls Stalssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande, JM 46, i anledning af väckta motioner till förbättrande af folkskoleväsendet. S. D. Föredrogs Utdrag, JM 419, af Höglofliga Ridderskapet och Adelns protokoll den 28 sistlidne September, innefattande, bland annat, dels nämnda Riks-Stånds beslut, i anledning af 5:te punkten i Stats-Utskottets Utlåtande, JM 153, angående regleringen af Riks-siatens nionde Hufvudtitel, dels inbjudning till de öfriga Riks-Stånden att i samma beslut sig förena. Med vidblifvande af sitt i ämnet fattade beslut, lade Preste-Ståndet förmälda protokolls-utdrag till handlingarne.
Majoren och Riddaren Christ. Klingspor dito Lientenanten I. W. von Brömsen, Förste Page lön . Capitaine» Friherre C. Posie, Andra Page lön Rongl. Majtts LifDrabante Corps: L:nc Capitaine Lieutenants löner äro till indragning, a 677 R-dr Anmärkes. Som uppä förra Staten 4 Capitaine-Lieutcnants löner bestas, sä ankommer pä Kongl. Maj.ts Nådiga godtfinnande, hwilka blifwa tjenstfria samt huruwida nägon af dem innehafwer andra löner. Z77 18 l24!g4 8 i66!gL - l66j; 188 !48 ?4 -4 r?54 Transport,43^4 , Transport >4824 — Undcr-StallmastaoelönwidSlrLmSholmsStutcri.e' Capitainen N. M. Malme rfelt indragen Lif-OrabantS lön 64 — ^»«-2ägm4stace lön i Stockholms Län<; j Capitainen D. I. Bure dito 64 — Lronans publique Hus i Stockholm: j CovductevrmcdlönwidLfwcr-Jntcnd.Embctet.^ Conductcuren L. A. Almfeldt, Bohags Fogde lön . 6a — Lag - Lommitzrsnen: ^ k» ^ Expeditions-Sccreteraren Tran, arfwode för Sccrctcra. Cancellist lvu roo R:d. e nedre Just,tte Rewiswn-^ Liwil Statens Extra Löner: / s" Hof-Iunktiren C G. Ifcrhjclm är enligt Kongl. Brefwet Innehar Canccllist lön rco R.-b. i Nedre Ju-< stilie Rewisiou. Chefs lön wid FältmäminLs Toresen. Regements Qvartermästare Expcctance lön ivid Finsta Ost. Stat. Capitaine med Compagnie wid Wendes Artiller!-.
Best - och Ekon.-Ulskotlefs Betänkande. Ank. till Exp.-Utsk. d. 16 Maj 1854, kl. 1 e. m. Betänkande, i anledning af' vackt motion om beviljande af steprlrätl för staden Wadstena. Uti en inom hedervärda Bonde-ståndet väckt, till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterad, motion i berörde fråga, har riksdagsfullmäktige!! Carl Nilsson från Östergöthlands län anfört, att den i äldre tider, af dåvarande förhållanden möjligen påkallade skillnad emellan rikets städer, som innefattades i stapelstads-rätten, numera kunde anses mindre behöflig, sedan upplysning vunnits om fördelarne af handelns frihet.
Det har äfven blifvit emot Utskotten anmärkt, att de ej föreslagit spannmåls uppköp förr, än vid inträffande missväxt. Öm man feck antaga, att missväxt ej äger runi i hela Riket på en gång (i hvilket fall Étl million Riksdaler dessutom blef alldeles otillräcklig) utan blött i en del deraf, och att, vidi sådane händelser, spannmål kan från de öfrige provincernis afiåtas, så inträffar, hvad Utskotten förutsett, behof af ett Creditif till understöd åt enskildte, sorn åtaga sig anskaffa hvad isom för cn viss ort kan fordras. Herr Munck af Rosenskjölds anmärkning är derföre Oriktig; ty, fastän uppköpen endast skola ske då brist på något ställe inträffat, hindrar en sådan hän - Den 3 September j. m. delse icke , att ju öfverflödig gröda erhållits i andra orter af Riket. Herr von Hartmansdorff har ansett det vara onödigt , att anslå ett visst qvantum spannmål för vissa Län. Jag skulle instämma med honom, örn det icke vore utrönt, huru mycket dessa Län vanligen i undsättning behöfva. Samme värde Ledamot har förenat sig uti min åsigt om District-Magaziners inrättande i de Norra Provincerne. jag vill ej nu upprepa innehållet af min reservation; mer. jag tror, att, äfven utom de Norra Länen, innevåriarne i åtskilliga andra orter skulle med glädje omfatta tillfället att anlägga Magaziner, och att således denna anstalt alltnänligen borde befordras. I anledning af hvad Herr von Hartmansdorff anfört i afseende på den grund, Utskotten föreslagit för löneersättning till MagazinsDirectionens Personal och Tjenstemän, anhåller jag få fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på tväane omständigheter. t)ea forsta, att det är origtigt att anse MagazinsInrätR ningen för ett gammalt Verk af 30 till 50 år$ ty den närvarande MagazinsDirectiön daterar sin tillvarelse blott för några år tillbaka, di den gamla Inrättningen upplöstes.
Men detta ämne är nästan omöjligr för Riksens Ständer, att på en gång afgöra i dess minsta detailler, emedan des-r se vid verkställigheten måste undergå modificationer och jemkningar; och så mycket mera omöjligt, som en representation på fyra Kamrar aldrig kan åstadkomma en antaglig plan, om den måste ingå i de mångfaldiga och oräkneliga delarne deraf. Det är nu endast fråga om att uttrycka Ståndets opinion rörande hufvudgrunderne. Jag medgifver visserligen , att Riket icke löper någon fara, om målet skulle komma att hvila ännu i 5 år 5 men jag hemställer, om det icke är af vigt för ett sådant land som Sverige, att, så fort som möjligt, vidtaga de författningar i den inre hushållningen, sorn af behofvet påkallas, hvilka vid föregående Riksdagar så ifrigt blifvit yrkade, och hvilkas nödvändighet, äfven vid denna Riksdag, icke blifvit bestridd. Under en period af 5 är kan mycket uträttas för ett lands administration , och när man är sä lycklig, att hafva fred, bör man icke fruktlöst låta dessa y år löpa förbi. Med den ringa insigt jag har i vår Oeconomiska Lagstiftning, anser jag för Sverige alldeles omöjligt , att, utan förändring i dess administration och oeaonomiska Lagstiftning , framgå till den förkofran , hvartill det är ämnadt 6^o Den 14. December. att hinna. Våra förhållanden äro i manga afseenden lyckligare än för något annat land i Europa, men i oeconomiskt hänseende äro vi ännu tillbaka för de flesta. Jag hemställer ock, om icke Ridderskapet och Adeln skulle finna en motsägelse mot hvad Ridderskapet och Adejn vid förra Riksdagen beslutat, då en förändring ansågs af högsta vigt, att nu med en sådan likgiltighet lägga hela målet på bordet till nästa Riksdag. Derigenom lades väl icke något positivt hinder emot Regeringens åtgärder dervid , men Regeringen vore åtminstone ursäktad, om intet verksamt och kraftigt steg toges under nästföljande 5 år. Det är visserligen icke min mening, att envist yika något bestämdt sätt, hvarpå Ridderskapets och Adelns beslut bör fattas. Jag skall snarare instämma i hvilket af de framlagda förslagen som helst , utom det att låta målet absolut hvila.
Han belönades ock upphälsades den uppburna gästen med det hjärtligaste repade gånger med de lifligaste applåder, både bifall. I samma stycke debuterade ej utan framkan locka mig att stanna! » Två par manliga ögon sade tydligare än ord för öppen ridå och efter aktsluten. gång en ung tenor hr Fredrik Eggeling som Botho von Wendt, hvilken roll förut innehafts af hr att spelet i så fall förlorat sitt hufvudsakliga inBland de öfriga uppträdande sätta vi främst Änder. Under inöfning är den i Paris med så tresse. Ägaren till det ena paret, en ung man - fru Östberg som Alice Ford, förträfflig både i stor framgång gifna operetten » La Falote », på med allvarligt, energiskt utseende, kastade ifrån sång och spel. De tre öfriga representanterna svenska kallad » Blåa frun », i tre akter med sig sin räcket sägande: » Ja, då behöfva ni icke i fruntimmerskvartetten, fru Almati-Bundberg musik af Louis Varney, hvari fru Emma Berg mig heller längre. Kanske Alice har lust att göra en promenad i stället? » fortfor han, vänd (Quickly), fröknarna Karlsohn (Meg Page) och innehar titelrollen. till den unga flickan. Frödin (Nanetta), skötte äfvenledes berömvärdt sina roller. Den sistnämnda och hr Lemon (FenAndra kammarmusiksoarén gafs i fredags å van» En promenad midt i middagshettan? Nej, vet ton) voro ett par goda representanter för det unligt ställe och efter ett som vanligt värdefullt Erik, det vore verkligen att komma ur askan i ga älskande paret. Hrr Söderman och Bratprogram, hvars största intresse naturligtvis låg elden! » Med ett klingande skratt, som ljöd skä- bost hade erhållit för dem lämpliga uppgifter som däri, att det upptog en ny stråkkvartett (n:r 2, rande ironiskt i ett par öron, vände hon ryggen mäster Ford och doktor Cajus, dem de ock framc-moll) af vår unge begåfvade tonsättare Vilh.
Tiden fåror i hans panna ristat, men sin forna kraft ej gubben mistat, rak och ståtlig än vid sjutti år. är allting Snart de små mormor brådt ej en gudstjänst ej ett ljud så som att ifrån stapplas fram i sina bäddar hvila, till deras rum ses ila, henne syns så skön, skönt för hennes öra deras lappar höra en barnslig aftonbön. julbild. M e d en illustration af J e n n y allting hennes öga vakar, tändas uti blanka stakar, uti sal ' n re ' n dukadt står, klart, att mången gäst man väntar. och ofta hon på dörren gläntar, om ljud af bjällror henne når. Och en stund och stjärnbeströdd drifvan knarrar ut ur salen, själen, förstubron. skymningsstunden, är himlarunden, under skon. Och ur kappor, själar, fållar, pälsar, gladt man gamla rara mormor hälsar, uti kylan står hon där så varm. Hjärteglad hon likväl tårar gjuter, när de små uti sin famn hon sluter och den minsta lyfter på sin arm. Men hos prosten sitter nu hans magar, de berätta, gubben lyss och frågar, underliga ting han höra får. Konstigt för hans gamla öron susar allt det nya genom tiden brusar, och han känner sina sjutti år. » På min ålderdom jag älskar friden, » morfar säger, » och allt nytt i tiden kunde göra gubben htifvudyr, men till ängslan kan det mig ej fresta, allt skall säkert vändas till det bästa, det är al / tid samma Gud som styr. » Så vid samspråk och man skiljs, tiden hastigt ilar, och tryggt och godt man hvilar i det gamla låga herdetjäll. Och när åter nästa morgon bräcker med det glada bud, de små man väcker: » Barn, i afton är det julekväll! » Snom. En bröllopsresa. Af Cecilia Bååth-Holmberg. M e d en illustration af V. A n d r é n. ilmhult — tre minuter. » Jag kröp längre in i mitt kupéhörn; ehuru jag fått sitta ensam och ostörd från resans början, ångrade jag redan, jag valt att fara den tråkiga vägen till Stockholm med det långsamma dagsnälltåget.
— Han visste mycket väl, att han endast var fruktad, icke älskad, nej, tvärt om, hatad ganska grundligt af en stor del menniskor, och af de flesta betraktad med misstänksamma ögon. Nina var just skapad för att göra hans namn populärt, hon, som var godheten sjelf. Visserligen ansåg han hennes ömhjertenhet vara något mycket barnsligt och opraktiskt, men det var en vara, som stod i hög kurs på den stora marknaden. Hennes moraliska skrupler öfver så mycket här i verlden var ju blott en qvinlig narraktighet, men det gaf en viss värdighet åt hennes person. Nina imponerade utan att vilja det. Han kunde vara alldeles säker på, att hon alltid med takt och förstånd skulle välja ögonblicket att hjelpa. Utan att Nina rätt kunde förstå hur det gått till, märkte hon, att hennes man gaf henne stor frihet och stora medel att handla med. Hon kunde snart göra allt hvad hon ville. Der han hade slagit hårdt, lät han henne stryka öfver med sin milda hand, der han hade förefallit sträng, lät han henne visa sig i all sin godhet, och så småningom märkte han med välbehag, hur ryktet om hans välgörenhet och hans förändrade sinnelag bredde sig som en behaglig brüsselmatta för hans fötter. Han behöfde icke längre gripa lyckan med jernhandskar och säga: »Jag befaller dig, kom till mig.» Han hade henne till sin tjenst i alla verldsliga fördelar, som var det enda han eftersträfvade, och nu öfverlemnade han åt sin hustru att skaffa denna hans svårt förvärfvade lycka ett bra namn. Det var dock mycket angenämare att anses ädelmodig och välgörande än att blifva betraktad med sneda blickar, — det vill säga när man först hade fått allt hvad man ville. Så kom det sig, att Curtmann och hans hustru började lefva i frid med hvarandra; menniskor ansågo dem till och med vara mycket lyckliga. Nina kom snart underfund med hans bevekelsegrunder, men hon visade det icke. Hon var nöjd med den seger hon vunnit, den att få lof att handla efter sitt samvete. Emellertid var hon ständigt på sin vakt, för att intet skulle undgå henne, der hennes man möjligtvis skulle handla på ett sätt, som hon skulle skämmas öfver.
Under det föreläsaren förbehållit sig att framdeles i ett mera utarbetadt skick offentliggöra hela sin framställning, har han benäget delgifvit oss en pikant episod, som ej ingått i den dagliga pressens redogörelser. Yi lemna honom nu sjelf ordet. Med. Hvad är naturalismen? Vår tid, som begynt med förakt för naturen, har dock ständigt sträfvat hän emot sanning och natur, hän emot lifvet sjelft. Romantiken, som hade förfäktat skönheten på sanningens bekostnad, måste derför dö, besegrad af realismen, som insatte karakteristiken, sanningen i deras rätt, dervid fasthållande individen som fri personlighet *. Naturalismen deremot är materialismens * Yi böra här ur den inledande föreläsningen anföra hvad förf. förstår med realism. Den skildrar, efter hans uppfattning, folket sådant det är i sitt lif och sin handling — naturligtvis icke objektivt, ty ingen individ kan uppfatta objektivt, utan sådant det är, sedt af anderika individer — sådant det blifvit skildradt af Balzac och George Sand, af Auerbach. Fritz Reuter ', Paul Heyse, af Runeberg, af Charles Dickens, af Björnspn m. fl. Realismens stora sanning är denna: Ur Dagens Krönika. 1literära korrelat — begynnande der, hvarest literaturen leder skildringen af deri personliga karakteren in uti förnekelsen af frihet och ansvar. Då tiden i sin sträfvan efter sanning sprang förbi sitt mål, efter andelös verklighet, liksom den törstande, hvilken söker vattnet, och så icke kan komma det nära nog och derför springer uti till dess han drunknar, då begynte förfallet, liksom i det Frankrike, hvilket från republikens frihet begifver sig öfver i kommunens sjelfsvåld och hamnar i anarkiens fasor. Ja, i fall allt som störtar framåt, ehuru det skjuter förbi målet och leder till undergång, är ett framsteg, då men också blott då är naturalis ' - men ett framsteg. Jag tror — i motsats till Zolas mening — ätt Balzac icke hörde dit, jag tror icke att den började med.
Etter uppläsande af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets, den 13 dennes afgifne Utlåtande, i anledning a£ Höglofl. Ifcd - PrOt. TJiår. d. i 5 April 1818* 351 derskape.t oell Adeln samt Högvördiga PresteStåndets Aterremiss af Utskottets den 21 sist!. Januarii meddeldte Betänkande, angående väckt fråga om skyldighet fc* Götha-Canal Bolag att besörja underhållandet af de Vägstycken i Skaraborgs och Östergöthlands Län, hvilka tillhört sådane Hemman, som genom Canal-anläggningen blifvit indragne; fann Bonde-Ståndet, sorn redan bifallit Utskottets första Betänkande, att detta dess nu afgifne Utlåtande endast borde läggas till handlingarne. Den Z7 April igiS Fran Höglojl. Ridderskapet och Adeln. S. D. Föredrogs a n\o och bifölls följande från nedannämnde Utskott inkornne samt den 21 dennes förmiddagen på bordet lagde Betänkanden: Frän Stats-Utskottet. 1. Af den 17 dennes, angående den under Kongl. Bergs-Collegii disposition och förvaltning f. d. ställde Cassa samt Commerce-Rådet Galléns ansökning om anstånd med inbetalningen af ett från samma Cassa erhållit Lån. 2. Af den 17 dennes i anledning af Kongl. Majtts Nådiga Remiss af Fullmägi.iges i JernContoret underdåniga hemställan om införskrifvande af Engelsmannen Thomson i och för försök af ett nytt Jernberednings-sätt under namn af Puddlings-processen. 3. Af den 16 dennes i anledning af 352 Prot. Ltdr. d. 27 April 181 8> Kongl. Maj:ts Kådiga Proposition om rättelse I Nådarsoch Kesparings-författningarne. Frän Statsoch Banko-Utskotten: 1.
Förordningen den 20 Januari 1779 jemte Kongl. Förordningen den 10 Juni 1841, bestämd till fjorton dagars fängelse vid vatten och bröd; men detta straff, jemlikt förstnämnda Kongl. Förordning, borde ökas med vatten och bröd, motsvarande fem pär spö, eller 15 daler, och således sex dagars dylikt fängelse, uppkomme, då dessa sex dagar tillädes det efter stöldens värde beräknade här ofvan utsatta straffet, det belopp af Tjugo dagars fängelse vid vatten och bröd, som Häradsrätten ådömt. Hvad sålunda blifvit anfördt till försvar för den anmärkta bötesförvandlingen, fann Justitie-Ombudsmannen icke stödja sig på någon giltigare grund än det förmenande, att de fem par spö, hvarmed före 1841 straffet för andra resan stöld ökades, icke skulle till sin fulla stränghet motsvaras af fängelse vid vatten och bröd, om ej detta utginge med det fulla dagatal, som svarade emot nämnda spöstraff, när detta ensamt till vatten och bröd förvandlas; men delta förmenande stöde icke tillsammans med ett klart begrepp om grunden för den i 1841 års nådiga förordning uppgjorda tariff, hvarigenom den i allmänna lagen stadgade gradation för fängelsetiden vid vatten och bröd, i förhållande till böter, blifvit i de talj utförd. Just derföre, att hvarje dags fängelse vid vatten och bröd vore svårare, ju längre straffet räckte, och följakt ligen en dag af ett långvarigare sådant straff svarade emot större del af hvarje annat, alltså äfven af spöstraff, hade tariffen blifvit så inrättad, att af ett långvarigt fängelse vid vatten och bröd icke 4 66 lika många dagar kunde ådömas för ett visst belopp, vare sig af böter eller spö, som för samma belopp borde ådömas, då hela strafftiden vore kortare.