Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag hemställer derföre om man saknar anledning till den öfvertygelse att flere föreskrifter till förbindelser och fatålieberäkning efter anslag, för ärenders behandling i HofRätt mera tillhöra forntidens rättegångs-formaliteter än de af nödvändigheten äro påkallade och hvari så tnycket mera inskränkning och förändring synés vara nödig, som föreskrifterne synas varå Den 3 Martil, 437 förrättsökande stundom högt besvärande, då de, för egen säkerhet, nödgas dageligen efterse anslagens innehåll, och det under en obestämd tid, hvaremot det på HofRätts godtfinnande beror, stt förr eller sednare, vid ett mål någon åtgärd vidtaga,' och vill det synas, att till sådane mindre nödige anslag, skulle äfven kunna hänföras föreskrifterne vid vitén, för svarande parter, i 27 Cap. i och 2 §. §. RättegångsBalken, hälst den mindre vidlyftige proredure till completterande af ett mål, son\ i Collegier följas, synes äfven kunna i HofRätt tillämpas, utan inskränkning i. någons rätt; eller för målens utveckling. Då föremålet för denna motion hufvudsakligen ät att, genom meddelande af ett säkert och längre rådrum betrygga rättsökande , för försittande af fatalier, efter erhållen kännedom örn domars, innehåll, får jag i sammanhang dermed fästa uppmärksamhet å föreskriften i Kongl, Förordningen den 2 Februarii 1807 om enskiftet att nemligen fatalierne af sextio dagar, till ändrings sökande i Landshöfdingen utslag, beräknas ifrån utslagets datum enär det likväl kan hända att denna korta fatalietid, framskri* der under utslagets qvarliggande i LandsCan^ celliet, och hvarom den tappande parten icke äger kännedom, särdeles, sorn, någon Författning icke föreskrifver att sådane utslag efter anslag vid LandsCanceUjet skola utgifvas.
För mig vill det likväl synas såsom skulle Banken icke vara lill för sin egen skuld, d. v. s. för att förtjena penningar att användas dels för sjelfva Bankoverkets och dels för det allmännas nytta, utan att denna inrättning jemväl vore till för att bereda trygghet och säkerhet åt folket i landel. Följaktligen bör det vara ett Bankens åliggande, alt, äfven med upoffring af några 100 R:dr till aflöning åt tjenstemännen derstädes, af den trafikerande allmänheten emottaga de penningar, som skola aflemnas till penningeverken i hufvudstaden. Att nu göra en förändring i den ordning, som i detta hänseende gällt uti mera än 200 år, anser jag vara betänkligt, och tillstyrker derföre, att BankoUtsk:s förslag måtte ogillas, samt det nu gällande stadgandet bibehållas. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.: Att döma af Hr Printzenskölds yttrande skulle man tro, att BankoUtsk. hade föreslagit, att all rättighet till insättning i Banken för i Stockholm varande verk och inrättningar samt enskildte personer skulle helt och hållet försvinna. Sådant är dock icke förhållandet. BankoUtsk. har endast föreslagit, att å räkningar, tillhörande 4:de och 5:le klasserna, mindre belopp än 100 R:dr b:ko icke få insättas eller uttagas. Skälet härtill är, att den rättighet, som f. n. finnes, att insätta hvilken liten summa som helst, till och med en - 206 Den 14 Oktober f. m. dast några få runstycken, i ganska väsendtlig mån förökar göromålen inom Bankoverket, samt motverkar den förenkling deri, som är i hög grad önskvärd. Att bibehålla en sådan rättighet för Stockholms stads verk och inrättningar, har förefallit Utsk. så mycket mindre lämpligt, som dessa verk hafva den stora fördelen framför alla andra verk i Sveriges rike, att hafva sina kassor stående i Banken. För ifrågavar:de verks Kamererare medförer förändringen en ganska obetydlig tillökning i göromål eller besvär.
Majtts nådiga Proposition den 14 Oktober sistlidet år inhemtas, alt, sedan Öfverintendents-Embelel, på nådig befallning, gått i författning om uppförande, på lägenhelerne (ludvigsbergs oell Konradsberg» egor å Kungsholmen invid hufvudstaden, enligt fastställda ritningar, af den hospilalsbyggnad för sinnes-sjukas vård, hvartill Rikets Ständer vid de två sist förflutna riksdagarna beviljat särskilda anslag, till ett sammanlagd! belopp af 652,500 R.dr R:mt, betnälde Embete, uti underdånig skrifvelse den 26 September sistlidet år, anmält, att af berörde anslagna medel 54,000 Rtdr blifvit använda till inköp af de nämnda lägenheterna, samt att återstoden, 598,500 R:dr, jemte de af lägenheterna inflytande hyresoch arrende-inkomster, beräknade till 8,418 Rtdr 71 öre, eller tillsammans en summa af 606.918 Rtdr 71 öre, varit afsedd, för uppförande och inredning al sjelfva hospilalsbyggnaden, äfvensom till underhåll af de å lägenheterna redan förut befintliga byggnader. Under byggnads arbetets fortgång hade dock visat sig, alt den summa, 606,000 Rtdr R:mt, som, enligt det sednaste, år 1856 uppgjorda, koslnadsförslaget ansetts vara för uppförande af byggnaden, med flyglar och stängsel m. m., tillräcklig, icke dertill försloge, utan med ett belopp af 39.055 Rtdr 84 öre understege den verkliga kostnaden; lill hvilket förhållande anledningen skulle vara hufvudsakligen att finna, dels i den af oförutsedda orsaker uppkomna tillökning i kostnaden för grundläggnings-arbetena, och dels i den större utgift, anbringandet af en vännningsoch ventilations-apparat komme, efter numera vunnen erfarenhet, alt medföra; hvarförutan Öfverintendents-Embelel vidare tillkännagifvil, att uti ofvan 36 Expcdilions-LJtskotlcts Förslag till anderd.
Ytterligare föreskrift härom meddelades genom Kongl. Förordningen den 31 Maj 1793, deri det ålades Häradshöfdingarne att hafva noga och tillbörlig vårdnad derå, att omyndige blefvo med förmyndare försedde, samt presterskapet att för sådant ändamål till hvarje lagtima Ting lemna uppgift på de inom församlingen timade dödsfall. Förmyndarekammare inrättades i Stockholm redan år 4 667, och sådana institutioners myndighet i förmyndaremål blef ock, hvad städerna beträffade, i 6 Kap. Rättegångs-Balken erkänd, ehuru institutionen sedermera icke vunnit något allmännare insteg. Sedan erfarenheten tillräckligt ådagalagt vådan för de omyndige af att ej från det allmänna åtnjuta mer omfattande skydd, började man åter egna lifligare deltagande ät detta ämne. Dervid utgick man dock från tvänne olika synpunkter, i det en del förfäktade den mening, att det åsyftade ändamålet blott kunde ernås genom inrättandet af Förmyndarekamrar, andra åter understödde den åsigt att det vore tillfyllestgörande att ställa den enskilda förmyndareutöfningen under inseende och kontroll från det allmännas sida. Den förra utvägen erkändes redan af de vid 4 834 års riksmöte församlade Ständer vara den lämpligaste; men den komité, åt hvilken Kongl. Majit, på samma Ständers begäran, uppdrog att utarbeta förslag angående Förmyndarekammares organisation och åligganden, sökte i underdånigt utlåtande visa, att inrättandet af sådana kamrar icke vore af behofvet påkalladt eller kunde verkställas, utan att medföra olägenheter. Kongl. Proposition i ämnet Lag-Utskottets Betänkande M 32. 9 ämnet uteblef ock vid 1840 års riksdag, och först vid Ständernas nästpåföljande sammanträde, år 1844, bragtes saken af båda statsmagterna ånyo till lif.
3:o alt någon utsigt ej helier förefinnes att erhålla vidare godtgörelse för 51 stycken andra, från och med 1824 till och med 1849 till betalning förfallna lån, å hvilkas sammanräknade kapital-belopp, 16,940 R:dr, ännu återstå oguldna 13,741 Ridr 34 sk. 5 r:st, ehuru för hvartdera länet en eller annan af gäldenärerne ännu lefver, men, sedan längre tid tillbaka, i utblottadt tillstånd; varande i afseende å dessa lån af Banko-diskont-direktionen anfördt, att deras fortsatta bevakande skulle för orsaka kostnader, utan att, efter all sannolikhet, tillskynda verket någon fördel; 4:o alt å 8 st. lån, som utgått emot sedermera falska befunna dokumenter, af hvilka 6 st., efter hvarje måls utredning, vid anfordran, till kapital-beloppen liqviderats af de ansvarige inlemnarne, som, enligt högsta domaremaktens i dylika frågor förut gifna beslut, icke kunna tillförbindas att erlägga högre ränta, än 3 proc. från den dag, då de, efter inträdandet af deras betalningsskyldighet, för sina förbindelser blifvit sökte, och 2 st., som varit försedde med diktade namn, blifvit, jemlikt Kongl. Maj:ts Nådiga utslag, till kapital-beloppen jemte den ränta, som derå är inbetald, godtgjorde af vederhäftighets-betygens utgifvare, —upplupne öfverräntor finnas balanserade till ett sammanräknadt belopp af 2,233 R:dr 53 sk. 10 r:st, hvarför någon ersättning icke kan erhållas; samt 3:o att å 4 st. lån, hvilkas kapital-belopp blifvit indrifna hos gäldenärerne, öfverräntor befinnas balanserade med tillsammans 1,039 R:dr 22 sk, 10 r:st, till godtgörande hvaraf all vidare tillgång saknas. Med anledning häraf, och sedan Utskottet, uppå framställning af vederbörande, medgifvit, att de i Irsta punkten omförmälde 20 stycken lån må från kapital-räkningen afföras och å baluns-extraktet för inom linien förda
Under diskussionen hafva anmärkningar blifvit gjorda mot Iv. M:ts Propos., andra förslag hafva blifvit framkastade och många hafva tvekat, hvilket parti de borde taga; detta förhållande utvisar, att K. M. rigtigt uppfattat frågan, då K. M. vädjat till nationens omdöme, innan K. M. framlagt förslag till lag. Jag är öfvertygad om, att denna fråga har bättre framgång, ju närmare den blifver öfvertänkt af dem, som hafva lust och förmåga att göra det. Jag har visserligen antecknat åtskilliga anmärkningar, som jag ämnat besvara. Men, enär jag icke vill upprepa hvad som förut blifvit sagdt, inskränker jag mig till att yttra några ord med afseende å den fråga, som vid den gemensamma öfverläggningen i detta ämne företrädesvis berördes, nemligen att K. M. ansett, att öfningarne för den del af beväringen, som icke skulle ingå i den föreslagna krigsförstärkningen, borde upphöra. Jag får dervid fästa uppmärksamheten derå, att i K. M:ts Propos. finnes uttryckt en önskan, att öfningarne för hela beväringen måtte bibehållas, och att således, om R. St:r skulle finna dessa behöfliga, något motstånd från K. M:ts sida i detta afseende icke torde möta. Det är i första rummet nödvändigt att kunna uppträda med en större styrka än våra stamtrupper och att dessa kunna förstärkas med en så öfvad trupp, att den med tillförsigt kan föras mot fienden, men, då vi icke hafva råd och i allmänhet icke heller lust att lägga så stor öfning å alla beväringsklasserna, blir det naturligtvis en nödvändighet att afgöra, huru detta fåtal skall uttagas. K. M. har ansett detta kunna lämpligast ske genom lottning. Denna lottning har blifvit mycket klandrad, men jag har icke hört någon lämpligare utväg föreslås. En talare har yttrat, att han icke kunde gilla den grund, hvarpå K. M:ts förslag är bygdt, samt att vårt försvar borde grundas på folkbeväpningen. Det är sannt, att, om folkbeväpningen afser så vidsträckt vapenöfning, att verkliga soldater utbildas, är den det kraftigaste försvar, sorn kan erhållas.
Uppriktigt^ att jag vid början af discussiorten var af samma tanka som Friherre Wrangel, att nemligen den afgående JusiitiaeOmbudsmannen ické borde kunna begära någon pension. Men sedan en Ledamot af Huset, Grefve Von Schwerin, Ridd. o. Adx Pr. VII. B. 2;dra Aid, 5. «6 25 Augusti e, m. frtdiquerat, att Friherre Mannerheim mÖjfeligeiri Skulle vara i verkeligt behof af en sådan pension, vill jag icke eller för min del vara deréiäot, utan får blott vördsamt tillägga, att jag anser Huset värdigt, att i sådan händelse bevilja pension eridast personelt åt Friherre Mannerheim, men icke så; att deraf må hemtas något prsejudicat för framtidei)| emedan Em betet Är honorairt. Grefve von Schwerin har tillika sagt, att det icke kunde vara så alldeles orätt, att för SfatsUtskottet i detta ändamål uppgifva en viss Summa af 1200, i5oo eller 2000 Riksdaler; Jag Skulle dock anse tillståndigäre, att öfverlåta helt Och hållet till StatsUtsköttet, att föreslå ett höi gre eller lägré belopp, ty jag tror, att StatsUt-é skottet i annat fall skulle stanna i stor förlägenhet att finna Utvägar till Statsanslag, sorn ård opåråknade. Herr Grefven och LandtMarJkalkeh hemställde, att så väl Herr Hjärnes ofvannämnda Memorial, som de af åtskillige Ledamöter, i anledning deraf nu afgifne yttranden, måtte till SfatsUtskottet remitteras; hvilket bifölls. Företogs till pröfning Herr von HohénhaUSetis, Michael, den 29 sistlidne Julii eftermiddagen på bordet iagde motion; angående utsöcndé af Söppleanter till Ridderskapets och Adelös Den 25 4ugusti e, m. 6?
Memo rial, af den 25 April, innehållande yttrande öfver Konungens Nådiga Proposition om ds nya constitutionella förhållanden, sorn till föl je af föreningen emellan Sverige och Norrige! uppkommit. Efter pröfning af 1, 6, 7, 8, 26, 38, 39, 4C, 4i, 42, 43, 44, 47 och 48 §. §• af Norrska Grundlagen, har Utskottet icke funnit någon af dem leda till rubbning uti någon af de Svenska Grundlagarnes föreskrift-er; men anser hvad i berörde §. §. finnes stadgadt böra utgöra en särskildt, blott i afseende på föreningen uppfattad, constitutionel act; hvilken dock, såsom ej af samma natur med Sveriges och Norrige® enskildta Grundlagar, Utskottet anser icke böra vara underkastad den hvilotid, som i afseende på dessa sednare är stadgad, utan tror den kunna fastställas genast, och sådant allt under åberopande af de i ett Dictamen af Silverstolpe, Axel Gabriel, anförda skäl: varandes derjemte bifogadt ett särskildt yttrande af Herr Munck af Rosenschöld, innefattande förslag om öppen votering i den till Thronföljares utväljands proponerade Comité. Lades på bordet. Uppå hemställan af Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken beslöts, att detta Betänkande, i anseende till ämnets synnerliga vigt, skyndsamligen skulle till trycket befordras, för att till RiksStåndens Ledamöter utde - Ilas, samt att den dertill erforderlige utgift skulle utgå af den till Riksdagskostnadernes bestridande föreslagna summa. Äfvenledes beslöts, uppå derom af Grefve von Schverin, Fredrik Bogislaus, väckt fråga, att ett visst ansenligt antal exemplar skulle de härvarande Ledamöterna af Norrska StatsRådet tillställas, för att till Norrige öfver* sändas. Justerades följande Utdrag af Protocollet, hållet i Höglofl. Ridderskapets och Adelns Plenum, den 27 April 1815- S. D. Beslöt Höglofl.
Likväl med den olikheten att de allvarliga hufvudre-daktörerna med folklig rättframhet undvika de furstliga titulaturerna majestät, kejserlig och kunglig höghet o. s. v.; men eftersom detta blott drabbar ifrågavarande referenter, hvilkas betalta radantal genom strykningen af dessa ord förminskas, kommer detta offer på frihetsgudinnans altar icke att genera siarne sjelfva. Alldeles utanför dessa eftergifter står emellertid den press, hvars samhällsomhvälfvande principer och barska revolutionära sinnelag öfverhufvud icke tillåter den att ställa sig på förmedlingsfot rörande kejsare, äfven när dessa uppträda som privatmän. Denna pressens reporters äro då verkligen att beklaga under kejsarbesöket, som göder deras lyckligare stälda kolleger. Likväl äro enstaka ibland dem fiffiga nog att uttänka manövrer, genom hvilka de kunna hålla sig någorlunda skadeslösa utan att synda emot den saks idé, de kämpa för. I det de nämligen gå ut från den socialekonomiska enheten, » livad en arbetarfamilj kan lefva af », uträkna de hvarje gång, de furstliga personerna företaga sig ett eller annat, hur många arbetarefamiljer som kunnat lefva, i fall de furstliga hade afstått från det eller det. De kalkylera t. ex. hur mycket kejsaren ger for en hatt, och hur många gånger han kan antagas helsa med den, innan han kasserar den. Händer det så att hans majestät en eftermiddag åker nedåt östergade, och folk står uppstäldt och helsar på honom och derigenom tvingar honom att slita på sin hatt, så upplysesnästa dag på pricken hur många arbetarefamiljer, som kunde ha fört en sorgfri tillvaro, ifall kejsaren igår hade stannat hemma på Fredensborg. Och det bör icke herska något tvifvel om att sådana beräkningar och exempel äro i hög grad nyttiga till förbättring af arbetarklassens materiella vil-kor och i det hela till gagn för den obemedlade befolkningen. Den kungligt kejserliga kortégen rullar genom Köpenhamn. Med pomp och följe, under dånande hofslag af pa-naschprydda springare och genom en dubbel häck af jordens fredligaste befolkning under bevakning och tillsyn af jordens mest påpassliga polisstyrka.
Det synes således wara högst nödwändigt, att de, soni detta Werk förestå, lika med andre Embelsmän icke sakna nödige föreskrifter som as Allmänheten arv kände. Om wällofl. Borgare-Ständet derföre funnit mina anmärkningar förtjena någon upmärksamhet, anhäller jag ödmjukeligen, att de reiniteras till behörigt Utskotts utredande och granfkning. L. 6. klolm. Lika lydande med dek till Bewillningssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utfkolten utkomrie Memorial bestyrker. L. 6. InZmsn. Lades pä Bordet. Uplästes ett ifrån Stats »Utskottet ingiswit sa lydande: Wördsamt Memoriali Sedan Riksens Högloft. Ständer behagat infordra Stats-Utstottets utlåtande och förslag, angäen de Den si Zebruarli. 983 Lön och Rese-penningar för Riksens Högloft. Ständers Justita Ombudsman samt aflöning för dest nödig bUfwande Canhlioch Waktbetjening; Sä fär Stats-Ulstottet ek sädant dest uklätande och förflag nn härmedelst afgiswa. Dä SratS-Utstottet stolat föreftä Justitia Ombudsmannens Lönewillkor, har Utskottet icke kunnat undgå, att fästa en nödig upmärksamhet ä wigren och answarct af hans Embete och dest »vidsträckta omfattning, som, efter desi Instruktion, förutsätter den mäst trägna och oasbrulna »verksamhet och syftosattning. Och som Justitiä Ombudsmannens Embets i de fleste delar är af nära beskaffenhet med hwad Konungens Justitiä .Cantzlers Embete äligger; Sä har Stat-Utskottet trott stg icke böra eller kunna föreftä mindre Lönewillkor för Justitiä Ombudsmannen, än hwad Justitiä-Canhleren ätnjmer. Pä sädan grund fär Stats-Utskottet hemställa, att Justita Ombudsmannens
Dessutom ber jag få fästa upmärksamheten pä, att Sveriges lagstiftare hafva vid många tillfällen ansett sig böra uphäfva skatter, hvilka de funnit obilliga och låtit ersättning för dessa skatter på annat sätt utgå. Jag ber alt i minnet få återkalla alt salpetergärden, som utgjorde 148,000 r:dr blifvit lyftad från jorden samt att ersättning derför utgår på annat sätt; att Lagmansoch Häradshöfdinge-räntan, som utgjorde 83,000 r:dr på samma sätt blifvit uphäfd; att mötespassevolansen, som utgjorde 186,000 r:dr blifvit uphäfd, samt att centonalen på embetsmännens löner, en del af skyddsafgiften m. m. äfven utgår på annat sätt. Jag skulle kunna framdraga flera så dana exempel på skatter hvilka man uphäft, och för hvilka motsvarande ersättning på annat sätt åstadkommit. Men som sagdt är, äfven om man skulle vilja förutsätta att penningen möjligen skulle komma att under tidernas längd falla och att, oaktadt det förslag StatsUtsk. framlagt, eller att penninge-räntan skulle bestämmas efter 1830 års myntbestämningslag, någon nedsättning i penningevärdet komme att ega rum, så blir i alla fall, efter den beräkning jag nyss upgjorde, denna skillnad sä obetydlig, att den omöjligen kan känbart förminska Sveriges skatte-inkomst. Den värde talaren har gjort mig en tillvitelse, som, om den vore sann, skulle smärta mig, och är nemi. den, att jag här skulle hafva talat om de missbruk, som möjligen af tvenne aktade embetsmannaklasser, Häradsskrifvare och Kronofogdar har kunnat begås. Jag ber att få fästa upmärksamheten på att jag tydligen här förklarat, att lyckligtvis sådane missbruk äro högst sällsynta, ehuru de dock hafva egt rum. Den värde talaren har sjelf omnämnt, att under hans embetsmannatid hade 2:ne sådana exempel förekommit, och jag torde således endast behöfva åberopa hans egna ord i detta hänseende till bevis för riktigheten af mitt yttrande.
Då alla tiders erfarenhet, här i Sverige åtmir.dstone, bevist, att pappersmynt kunnat gälia, utan att deremot svarande fond, antingen i koppar eller silfver , varit i Banken deponerad, och någon så kallad myntopinion fast mindre kan äga rum och förtjena uppmärksamhet enrot Regeringens myntreglering, som största delen, kanske fdelar af Nationen icke har mindsta begrepp om någon Silfverfond i Banken , samt utan betänkande emottager sådana penningar, hvarmed deras contributioner få afbördas; hvaröfver de fordna mynttecknen äro ett ännu vidare bevis ; hvarförutan concurrencens verkan både af penningar och varor är mägtigare än ali opinion; så linner jag för inin del intet hinder möta, utan tvärtom vara en högst nyttig och nödvändig operation , för att på en gång förekomma vidare oreda i . no Den 5 Maj, P^nningverket och Agioteringsvingleriet — att 'besluta ett bestämdt RörelseCapital i Pappersmynt, hvilket sedermera, likasom ab nen och vigten, heligt bör bibehållas orubbadt från både tillökning och förminskning. Och då för öfrigt all bade Öfveroch Under batance i den utländska Byteshandeln hvarken är att hoppas eller att befara , såsom stridande emot den allmännajemnvigts• lag, som upprätthåller hela naturen, sä afstyrker jag äfven för min del alla de vidare försök, som kunde göras, för att bryta en sådan Naturens allsmägtiga ordning. Detta Memorial anhåller jag vördsammast måtte de öfriga RiksStånden meddelas, och, efter förväntadt benäget bifall, till vederbörande Utskott remitteras. Begärdes på Bordet. Grefve Liljencrantz, Johan Vilhelm. I Fitianceläran yppas dagligen nya systemer, hvilka, långt ifrån att närma sig till de enkla grunder, som ensamt kunna bereda lyckliga resultater för Samhället, ty värr allt mer skilja sig derifrån, och framställa de mest oväntade hypotheser. Men sådant bör dock icke förundra, då ämnet är al sä stort interesse för alla, och deremot få kunna deruti äga en tillförlitlig kunskap och erfarenhet. Med aktning för de tankar, Som andre Ledamöter af det Höglofl.
Deruti Utskottet uppiy t att PresteStåndets Protocoll blifvit utan StatsCassans betungande till trycket befordrade, och tryckningens ombesöriande af de öfrige Ståndens Protocoller uppdragen af R.idderskapet och Adeln , för dess Profoco!!, åt Rectorn, nu mera Hprr CanceiliRådet G ASilfverstolpe, af BorgareSråodet åt dess Secreterare, Herr BergsRådet Robsahm, och af BondeStändet åt RiksdagsFuilmägtigen Johan Ois*t son Longberg , samt art tryckningen ater af Bihanget sko'at besörjas af ExpeditionsUtskot* tets Secreterare, och har Utskottet anmärkt, att en brist uti 'fulla lefvereringen af det antal ex mplar, sorn af Bihanget blifvit tiyckte, uppstått, hvarföre redogörelse saknadesj Samt således ansett ExpeditionsUtsköttets Secreterare Och den af samma Utskotts Betjening, sorn ombesörjt tryckningen och uppburit M dien för Tryckningskostnaden, skyldige att för de tryckta Exemplaren afgifva behörig redogörelse, samt antingen lefverera de bristande Exemplaren itt natura, eller ock desamma med penningar ersätta, till det b.lopp, hvarföre betalning af dem blifvit utaf Rikrdagskostnaderne uppburen och qvicterad; hvarjemte Utskottet öiverlemnadö till Riksens Ständer att sjelfve förordna» hurti med de återstående i behåll varande Exemplaren af Bihanget, utgörande omkring joo, borda förhålDs; äfvensom Utskottet, hvad angeck tryckningen af de ifrågavarande RiksStåuden* 244 Den 17 Martil, e. m.