Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Uppl. o. godk. hos Ridd. o. Ad. d. 15 Dec. 1823. Preste-Ståndet d. 16 — -— Borgare-Ståndet d. 16 —■ — Eonde-S.åndet d. 17 — -— Riksens Stunders underd. Skrifvelse, rörande Consistoriernes skyldighet, att, vid inträffande ledighet till Consistoriella Pastorat, söka upprätta föreningar om P rest-rättigheterne. S. A. K. I anledning af en hos Riksens Ständer, vid nu påstående Riksdag, gjord framställning om nödvändigheten deraf, att lätnpelige åtgärder vidtagas, till förekommande af de missbruk, sorn vid val till Consistoriella Pastorat någon gång skola inträffa, i så måtto, att Prester, hvilka varit uppförde å Förslag till dylika Pastorat, före valet ingått afhandling med Församlingen om förminskade inkomster, men sedermera icke uppfyllt denna öfverenskommelse, hafva Riksens Ständer, med jemväl fästadt afseende derå, att en Pastor ofta icke kan undgå, att komma i ett obehagligt förhållande till sin Församling, då han sjelf skall bevaka sin rätt vid bestämmandet af egna Prest-rättigheter, så framt han icke vill öfverlemna sine egne och efterträdares fördelar at godtycket, trott sig böra hos E. K. M. Underdåniga Skrifvelstr. 55 I underdånighet hemställa, om icke E. K. M. täcktes i Nåder förklara, att, så snart ett Consistorielt Pastorat varder ledigt, Consistorium genast, och derest möjligt är, före valet bör, å den blifvande Pastorns vägnar, söka upprätta förening om Prest-rättigheterne, hvilken i föreskrifven ordning fullföljas skall, samt att vid dessa föreningar Församlingen bör uttryckligen underrättas, att ingen annan grund kommer att gälla för rättigheiernes utgörande, än den förening eller öfverenskommelse, som E. K. M. i Nåder, efter redan stadgad ordning, på 25 eller 50 år, i detta hänseende fastställer. Riksens Ständer framhärda etc. Uppl. o. godk. hos samtl. Riks-St, d. 22 Dec. 1823. Riksens Ständers underd.
I anledning af vackt Motion om Löne-anslag för Lärare i Statshushållnings-» vettenskapen , samt de fria StatsFörfattningar-» pes critiska Historia, N:o 2 93, I anledning af gjorde Motio-, per, om upphörande af nuvarande Sfåndskluhbar, och inrättande af en gemensam klubb. N:u 294, X anledning af väckte frågor* angående Kronans FiskenUt Supra». Utdrag af ProtocöUet, hållet hos Hög* loft. Ridderskapet och, Adela vid T)en 2 2 Julli e. tfi. Ragnilla Riksdagen i Stockholm, e/« 1termiddagen ilen 22 Julii 1823» S. Ö. Förédrögöså Uyö och återrémitte* Sades, i anledning af dervid gjorde anmärkningar, StatsUtskotrets den g dennes afgifne, samt den 15 derpåföljde eftermiddagen på bordet lagdé, Utlåtanden! Nto 295, I anledning a? Köngl. Majus Rådiga Remiss Uppå Chefens för Skånska Dragon Regementet Underdåniga anmälan, om Ex* spectance-lön för Cornetten Friherre Casimir Sparre, 2 99* 1 anledning af vackt Motion; tai pension för ÖirecteUren J. D. Löfving, t-Jt Supra, S. E> Vid förnyad föredragning af Stats* Utskottets den 'g dennes Under N:o 296 af* gifne, Samt denis derpåföljde e. m. på bordet lagdé, Utlåtande, i anledning äf gjorde an* märkningar vid Utskottets den 22 sistledné Maji meddelte Betänkande, om ifrägaställd lö* sen till skatte af Jerkö holme; fann Riddérskapet och Adeln, att, enär sistnämnde Betänkande redan blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallet, Utskottets ifrågavarande Utlåtan* de borde läggas till Handlingarne, Ut Supra, S. X). Föredrogos å
Det borde icke vara svårt för vederbörande att visa skillnaden mellan yttrandefrihet och yttrandefräckhet. För den senare, men icke för den förra, sätter man en gräns, när man förbjuder osedliga skrifters utgifvande och spridning. En medborgare har rättighet att fordra lagens skydd mot kränkandet i tal och tryck af hans goda namn och rykte. Den inskränkningen i »yttrandefriheten» lär ingen annan vilja afskaffa än den, som icke har något godt namn och rykte att förlora. Men är ens namn och rykte heligt, så är också familj, familjelif, makars kärlek och kärleksbandet mellan föräldrar och barn något heligt – heliga namn, hvilkas kränkande icke får tålas af någon, för hvilken de äro dyrbara. Är angreppet på den enskildes goda namn och rykte, är en ärekränkning af den enskilde en förgripelse på eganderätten af det straffbaraste slag, så är detta också fallet med en ärekränkning af familjen. Detta är en förgripelse på tusendens eganderätt och på hela samhällets egendom. Om derför hr Strindberg och andra med honom, derföre att de dervid ingenting hafva att förlora, spotta på och smutskasta familjen och de heliga ordningar, som inbegripas under det namnet, så är det statens skyldighet att bestraffa den fräckheten, genom hvilken kränkes tusendens rätt, eganderätt. Ty märk väl: hr Strindberg behandlar icke sansadt och i städadt språk frågan om familj och äktenskap såsom ett socialt spörsmål, hvarom man kan med honom inlåta sig i svaromål. Nej, i cyniskt, rått språk bespottar och smutskastar han helt enkelt dessa heliga institutioner; hvarje äktenskap bespottar han såsom »laglig prostitution» och hvarje hustru således såsom en legaliserad sköka. Och en annan synpunkt.
Rätt ej är; börande jemväl de mål, hvilka intill nämnde dag blifvit hos Känners-Rätt anhängigegjorde, men då ännu icke äro af slutade, öfverlemnas till vederbörande Rådstufvu-Rätt, att der vidare handläggas. 2:0 Likaledes skola alla Lagmans Rätter upphöra, på det sätt, att vad, som emot Härads Rätts eller HäradsSyne-Rätts beslut erlägges eller anmäles sednare än tre veckor före lagtima Z a g m ansFin g år 18 A5 samt ej å det Tinget fullföljes_ bör hänvisas till fullföljd i vederbörande Hof-Rätt, såsom här nedan sägs, och att de saker, hvilka, å Lag - Lag Utskottets Betänkandej N.o 52. mans Ting fullföljde, icke derstädes innan nyssnämnde års slut afgöra-, skola äfven till vederbörande Hof-Rätts handläggning öfverlemnas. 3:o Riddare-Syne-Rätter varda ock, ifrån och med 1840 års slut, af skaffade: och skall med fullföljd från Härads Syne Rätt af tvister om e<wr och bolstada skäl, samt dessa måls behandling i Hof-Rätt och hos Konungen förhållas, på sätt här nedan i denna förordning stadgas. Dock skall den, som ej nöjes åt dom, den Lagmans-Syne-Rätt gifver före slutet af nämnde är, ega att, såsom hittils tillåtet varit, RiddareSyn hos Konungen begära. Har Lagmans-Rätt dömt till Syn; men saken ej med slut afhulpit före den 1 Januarii i8f6; varde den till vederbörande Hof-Rätts behandling öfverlemnad. j:o I sammanhang härmed varda nedannämnde lagrum dels upphäfne och dels ändrade, på sätt, som följer: Rättegångs-Balken, I G a p. 1 §• Åf denna sådan den lyder i kong!. Förordningen den 18 December 1823. ändras forsta punkten sålunda: Under Rätt å landet är Härads Rätt: der dömer Häradshöfding med Tolf Bönder, som i Häradet bo och dertill valde äro. 2 och 3 §§. Dessa §§ varda till all kraft och verkan upphäfue.
Dvad äter anginge det till ombring ^,5oo Il:dr beräbnade belopp, bvilbet blifvit besparadt derigenom, att n^ssnäinnde anslag bittills ej bunnat utgä, ansäg sig Departements-Lbeken, dä de 5,ooo b:dr, bvilba anslagits kör betstridande ak bostnaderne kor kibs-^rrebivets flottning oeb nödig inredning kör detsamma gf llibsgälds-Lontorets nuvarande loeal, säberligen blifva otillräeblig» för det aksedda ändamälet, oeb det för öfrigt är ak yttersta vigt i afseende pä det gagn, som ak bibs-^rebivets dyrbara samlingar vore att bemtu, att de, just vid tillfället ak flottningen oeb i sammanbang dermed, genoin sersbildt köistärbt biträde ak sbieblige personer, sä sb^ndsamt som möjligt, bringas i s^stematisb ordning, böra i underdänigbet bemställa, 48 att Ivongl. Naj:t bebagade ak lliliet8 Lancier' ä8lia rättigbet att ak denna be8paring anordna, ej mindre livad utöfver ofvannäinnde 5,ooo Il:dr iian kör det med de8amma ak8edda ändamål tinna8 erforderligt, än oeli arkvoden ät ser8liilda, tor 8amlingarna8 ba8tigare oeli 8^fte8-enliga ordnande i 8a m m anbang med flottningen, antagne liiträden. Hvad blepartementa-Lbeken 8älunda i underdänigliet till8t^rlit oeli liem8tällt, livaruti 8tat8-llädet8 öfrige ledamöter äfven in8tämcle, täelitea Aongl. Naj:t i lVäder liikalla. 3:o
Proposrn lill ett regentskap äfven för den från thronföljden mest aflägsna Prins inom det Kongl, llusel? Det är ju ingen absolut nödvändighet, mine Hrr, att icke allenast thronföljaren utan äfven de efter honom följande 5, 6 Prinsarne kunna vara omyndige, och deraf kan då följden blifva, ali den mest allägsna slägtinge till thronföljaren, en kusin eller en syssling, skulle de jure kunna inträda som Regent. Det är från detta förhållande som allmänheten gifvit benämningen »Prinsregering» åt den Kongl. Propos.m. Jag för min del tror åtminstone att ett dylikt stadgande icke öfverensslämmer med någon princip inom något lands statslära inom hela det Europeiska statsförbundet. Jag vet icke hvarföre ett stadgande i detta afseende, som varit mera antagligt, icke blifvit föreslaget; det hade troligen icke mött det motstånd, som förslaget nu möter och som jag befarar att det äfven i brödrariket kommer alt mola. Man torde härvid icke undgå att påminna om. att vår grundlag lemnar Konungen rättighet, att, såsom orden lyda, »ibland Prinsar af Sitt hus» utvälja den han behagar lill Ordf:de i en tillförordnad Regering. Men härvid måste dock tagas i öfvervägande, att detta förhållande gäller blott och hart för en kort tid, och har icke något sammanhang med ett så bcskalFadt regentskap, som den Kongl. Proposrn åsyftar. Härvid får jag likväl taga mig friheten erkänna, att jag alldeles icke är någon anhängare af berörde stadgande i vår grundlag. Jag anser nemi. denna valfrihet för Konungen vid förordnandet af Prinsar till Ordf:de i en Regering icke vara byggd på den princip, som genomgår vår grundlag, och jag anser icke alt Successionsordnm bör under något fall kunna frånträdas blott och bart af Konungens godtycke eller välbehag. Det är derföre, att jag långt ifrån kan antaga detta förhållande såsom ett prejudikat till föranledande af den utsträckning af Regentskapet, som den Kongl. Proposrn innehåller, som jag anser att just delta inskränktare förhållande bör påkalla upmärksamhet för att i det vidsträcktare förebygga ett likartadt fall.
Hon skötte och ansade mig, och än en gång lefde jag upp, fast icke mera i friska, raska former, blott i små sjukliga grenar. Men qvinnan vårdade mig allt fortfarande. Hon bortskar de dåliga skotten och hägnade de bättre och, se, ännu en gång började jag lefva och sträfva uppåt, ännu en gång började jag redan drömma om att äfven jag skulle blomma, ja kanske ren nästa år, fast jag nu ej var mer än ett qvarter hög. Den unga flickan tog mig åter till nåder, men ack jag hade ingen lycka hos henne. En dag då fönstret stod öppet igenslogs det af vinden, kullkastade min kruka och afbröt min krona. Mina tårar strömmade utefter den nakna stammen, jag trodde, att jag skulle förrinna i gråt. Förtretad kastade den unga flickan undan mig och min kruka, och jag var glad att få dö, jag hade känt nog af lifvets bitterhet. Men nu upptog mig en ung gosse, han vårdade och vattnade mig och ställde mig i solskenet och kastade solvarma blickar på mig, och nu började jag rätt åter att trifvas. Jag reste mig i höjden, jag tänkte på, huru jag skulle bli ett stort präktigt träd, ja jag tror bestämdt att jag skulle fått blommor samma år. Men ack, min glada tid var kort. Den unge gossen reste bort. Han gaf mig åter åt flickan. "Vårda Oleandern väl, ser du huru rask den är nu åter". Men nu blef det höst och vinter. "Blommor öfvervintra godt i källare", sade flickan, och i källarn kom jag, och der var natt och mörker, och råttorna uppåto min krona, och när kökspigan om våren hemtade opp mig, sade de, som sågo mig: "nu är det slut med den olycksoleandern". Men det var ännu icke slut. Jag stod i köksfönstret, man gaf mig stundom litet vatten, solen såg varmt på mig och småningom började jag åter vakna ur den domning, som angripit mig. Öfverallt slogo fram blad och små skott och alla sade nu: "se Oleandern lefver ännu! Ja, men ett träd kan det omöjligt bli numera. Den måste få vexa till blott en buske".
Tersmeden har derpå ganska riktigt svarat, att frågans behandling är af vigt för en kommande Riksdag. Jag vill i detta afsrde fästa upmärksamheten derpå, att, vi i dag skrifva d. 17 Dec., och dock är denna fråga ännu icke afgjord, ehuru jag väckte den redan innan motionstiden ännu var egentl. börjad. Det visar sig häraf, att, om man vill genomdrifva ett beslut af denna art, som skall tillämpas under samma Riksdag, så måste frågan ventileras under en föregående. Dessutom tror jag, att man kunde, om man verkl. intresserade sig för frågans framgång, begagna en utväg, som har stöd af praxis, nemi. att inbjuda de andra Stånden att frångå deras fattade beslut; men då jag icke anser detta fullt lagligt, tror jag man kunde vinna ungefär detsamma genom en modifikation. Jag vågar derföre anhålla, det 11. o. Ad. ville såväl för egen del besluta, sora äfven inbjuda de öfriga Stånden, att detta beslut biträda, det uplagan af den del af hvarje Stånds prot:r, som innehåller de inom Stånden viickta motioner, skall tryckas i så många ex., alt densamma kunde till samtliga RiksStins Ledamöter utdelas; och jag anhåller hos H. Exc. Hr Gr. o. Landtm., det H. Exc. behagade framställa propos. till bifall å den af mig sålunda gjorda modifikation af Utskits förslag. Sedan öfverläggningen härefter ansetts fulländad, yttrade H; Exc. Hr Gr. o. Landtm., att under densamma yrkats dels bifall till Utsk.-ts förslag, dels atslag derå och dels, att R. o. Ad. skulle för sin del besluta, att de delar af RiksSt.-ns prot., som innefatta alla under motionstiden väckte motioner, skulle tryckas till ett så stort antal ex., att de kunde utdelas till RiksStms samtlige Ledamöter, samt att de öfriga Stånden skulle inbjudas, att i detta beslut sig förena, hvaruppå H. Exc. framställde propos. å bifall till UtskrtS förslag, och då dertill svarades ja. jemte några nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande.
Att bildningen till militairisk tjenstbarhet borde ingå uti folkundervisningen i allmänhet, till och med i6:de året, och derifrån till och med det 2o:de året åstadkommas genom söndagsexerciser, utan statsverkets betungande, och derefter genom ra dagars exercismöten, i mån af statsverkets tillgångar att bestrida dem. — Att målskjutningar borde, här som i andra länder, införas såsom folklek, och premieutdelningar för de bästa skotten ega rum. — Att landets Forsvarsplan bör vara allmänt känd, för att kunna vara allmänt hyllad, och att detta är enda villkoret för styrka och fasthet uti en sådan plan. Dessa åsigter äro framlaggde utan ali slags förhoppning om någon framgång: de äro i strid med alltför många och alltför mägtiga interessen, för att kunna vinna något afseende; men den enskilda tankeyttringen verkar, i alla fall, sällan så ofördelaktigt, som den ministeriella missräkningen i förening med den icke sällsynta ihärdigheten, att med styrkans biträde försvara den. Jag har derföre icke tvekat att allmängöra åsigter, hvilka, om de också för ögon - Den i December. ögonblicket icke anses antagliga, likväl haft till afsigt att medverka till ett stort och nyttigt ändamål. — Jag anhåller, att StatsUtskottet, vid statsförslagets uppgörande, måtte denna gång ingå uti försvars-systemets granskning till alla dess detailler; att en, för försvaret af Scandinaviens sjelfständighet, säkerligen uppgjord och det hela omfattande defensionsplan måtte af StatsUtskottet granskas, så i anseende till uppfattningen af det hela, som till detaillernas sammanhang dermed. — Jag anhåller, att StatsUtskottet, vid denna Riksdag, måtte beledsaga förslaget till hvarje utgift, särdeles för försvarsverket, med motiver för behofvet, emedan jag icke föreställer mig, att någon rättskaffens representant längre lärer kunna, på blott god tro, lemna sitt bifall till skattebidrag, om hvilkas nödvändighet lian ej genom en öppen och fullständig bevisning är öfvertygad.
Vill man ytterligare skärpa straffet, utöfver hvad de andra båda momenterne innehålla, må man då göra det genom böternas förhöjning med sä stort belopp, som ungefärligen svarar emot värdet af 60 k:r bränvin och de förbrutna kärlen. Då har man förfarit principenligt, hvilket nu icke är händelsen. Slutligen tillstyrker Utsk. att, om ”förbrytelsen skett å söneller helgedag, straffet skall ökas med böter från och med 10 till och med 20 R:dr.” Detta kan i sig sjelf vara ganska riktigt, men det synes mig som skulle Utsk. härvid icke hafva erinrat sig, det allmänna lagen stadgar serskilda böter för sabbatsbrott; till följe häraf kan fråga upsla om sabbalsbotts-böterne skola serskildt ådömas eller om de skola inbegripas uti det bötesbelopp, som Utsk. här föreslagit. Detta bör enligt min tanka vara i författn;gen tydligen uttryckt. På grund af de utaf mig nu framställda anmärknn , anhåller jag vördsamt, att denna § mätte lill Utsk. varda återremitterad, pä det att Utsk. må komma i tillfälle att omarbeta densamma. Frih. af Ugglas: Då Utsk. ålagt straffarbete för den, sorn 4:de resan med oloflig bränvinsförsäljning beträdes, har Utsk. enligt min tanka gått alldeles för långt. Jag medgifver visserligen, att en förbrytelse, som medförer så svära följder som den^ na, är straffvärd, men man kan icke påstå, att denna förbrytelse är jemförlig med dem, som i öfrigt finnas i allmänna lagen förbudne och äro med straff af urbota beskaffenhet belagde.
Vid uppläsning af från Vällofl. Borgare-Ståndet ankommet Utdrag af Protopollet för den 23 i denna månad, af innehåll , att Borgare-Ståndet till Stats-Utskottet remitterat: llq Herr Ålunds anförande, hvaruti hemställes, att Rikets Ständers Utskotts Tjenstemän och Betjening under innevarande Riksmöte måtte vid hvarje månads slut utbekomma de dem beviljade arfvoden och Tractamenlen ; och 2:0 Herr Stdhles} i anledning deraf, gjorda framställning, att Ståndens Secreterare, Cancellier och Vaktbetjente må af enahanda förmon blifva i åtnjutande, beslöt Preste-Ståndet att uti Remiss a£ ifrågavarande Motioner instämma. S. D. Bevillnings-Utskottets Betänkanden N:o 8, i anledning af Casper IVijkmans Motion om Bevillning å hvarjehanda Utländska öfvcrflödsvaror ; 136 ProtUtdrag deri 00 Mars 1R29. No 9 i rörande Contracts-Prosten Si~ wertssons och Casper Wijk mans Motioner om Bevillning å Kortspel; samt N:o 10, angående Herr Johan Norel Motion om befrielse från Bevillning af Recognitinns-smide , blefvo nu åter föredragna och af Preste.Ståndet bifallne. S. D. Vid ånyo skedd föredragning bi} föllos Stats •
Här uppehöll sig ofta nog, äfven midt i hösten och vintern, så länge icke qvarnen stod stilla för frost eller torka, den starka Konkordia, som försäkrade modern att hon bäst skäktade sitt lin på detta afstånd från eld och brand. Men om den ena af de små fönsterrutorna kunnat sqvallra om sina hemligheter, så hade man nog fått höra att på andra sidan bäcken en ung man under hösten och vintern, då qvarnen gick, kom dit flere gånger om dagen, gaf order, pratade högt och stod ibland hela timmarne på stockhögen och betraktade, icke lusthuset, som var nära intill, utan de skogrika åsarne, bakom hvilka hans hjertas afgud lefde. Då Konkordia såg detta, rusade hon från fönstret och fattade med ett slags raseri tag i lintotten, som hon häcklade och häcklade så nära att det till sluts icke blef qvar mera än några lockar, fuktade af de brännheta tårar, som fallit på dem. Men det var icke till lusthuset som Konkordia i dag ställde sina steg. Då hon återkom från Byborg, trädde hon in i stora stugan, löfvad både i spisen, på sidan om den samt här och hvar i rummet, och helsade på sin gamla moder, som kom emot henne med den underrättelsen att magister Sune Konradsson tagit in der, att han nyss gått åt kyrkan och att han vid återkomsten skulle äta middag med dem. Detta förklarade dottern vara mycket ”illa, mycket orätt, mycket oklokt, när mor väl visste hvar haren hade sin gång.” ”Nå, får icke haren gå sina egna gångar?” frågade modern bekymrad öfver dotterns omilda blick. ”Hvarför skulle han det få? Om han som räfven har smak på rönnbär, så spår jag att han icke når dem.” ”Så mycket värre, barn ... Du är så aktad af allmogen, att du som komministersfru i den här församlingen finge långt mera ost och smör och ägg och mjölk än någon pastorska före och efter dig.” Med vårdslöshet svarade Konkordia: ”Han kom väl aldrig in i mitt arbetsrum?”
Discont* Verken gemensamt och derom vi af Herrar Fullmägtigés i Discont-ärender förde särskildte Protocoll, hvilka vi låtit oss föreläsas allt ifrån den 27 Juiii 1818, då sådane ärenden första gången hos Herrar Fullmägtige förcvoro, till och med Augusti månads 5o - i t Riksens Ständers , slut innevarande år, inhemtat den nogaste kännedom. Sedan, vid en kos Herrar Fullmägtige förehafd öfverläggning, den 17 December 1818, då Discont-Liqviderne här vid Riksgälds-Contoiret redan öfver tvänne månader "varit i jemn och oafbruten gång, Herrar' Fullmägtige , med tillämpning af 3 §. i Mom. i första afdelningen samt 2 §. 6 Morn. i andra afdelningen uti Reglementet för f. d. FilialDisconternes Utredning, enligt hvilket desse Disconters alla oliqviderade Lån' skola ovilkorligen infordras till fulla beloppet, såframt de icke, sednast inom tvänne månader efter förfallotiden, med föreskrifven afbetalning anmälas till omsättning, redan förstberörde tlag beslutit, att ej allenast de Lån, hvilka clå varit till lagsökning, det vill säga, utöfver 2 månader förfallne, skulle till vederbörande Ombudsmän utlemnas, för att genast efter Lånhandlingarnes emottagande, anställa Lagsöknings-kraf emot Gäldenärerne, utan ock att enahanda förfarande skulle iakttagas med dädanefter till lagsökning förfallande Lån;‘så har likväl inträffat, att en stor del sådane Gäklenärer, hvilka dels redan, dåderas rätt. till omsättningsförmån försutit, dels ock sedermera gjort sig denna rätt förlustige , och mot hvilka stundom äfven Lagsökning och Betalnings-Utslag ågått, sökt genom särskilde, tid efter annan, hos Herrar Fullmägtige gjorde Ansökningar bereda sig Revisorers Berättelse. Restitution af deras sålunda förlorade rätt.
Men Statens medel voro ju, genom eontractet med bolaget, som försäkrat detta om uppbärandet å handelsoch sjöfar ts-fondeu af de anslagna summor, redan så fullkomligen engagerade som statsmedel möjligen kunna någonsin blifva, och blefvo det således icke i ringaste mån derutöfver, genom de, medelst K. brefvet af 2 Februari 1838, för 7 år anbefallda aeceptationer, och hade lika litet blifvit det, om dessa, enligt första uppränningen, på en gång för alla 25 åren blifvit beviljade. Lika litet som ett handelshus blifver ytterligare förbundet genom sin casseurs aeceptationer, lika litet ökas Statens förbindelse, derigenom att Regeringens dispositioner accepteras af dess tjenare; af ett embetsverk, som icke existerar längre än Konungen vill, och som redan icke fanns, om H. M. funnit för godt att, på sätt R. St. föreslagit, till Commerce-colUtn öfverlemna styrelsen af handelsoch sjöfarts-fonden. Men — ”om bolaget icke uppfyller sina förbindelser i anseende ”till canal-arbetets fortgång och beskaffenhet?” — Då rapporteras sådant af de inspections-officerare, hvilka styrelsen öfver hamnbyggnader årligen utsänder; och de lemnade accepterna honoreras icke; ty de åberopa K. brefvet, som åberopar eontractet, hvilkels brytande på bolagets sida löser Kronan ifrån sina förbindelser. Ett af två således, bolaget uppfyller sina förbindelser, och då har Staten för sina penningar den canal Staten beställt, och sådan den beställts; eller uppfyller bolaget icke sina förbindelser, och då är Staten de sina qvitt och behåller sina penningar. ”Men, säkerheten då för redan honorerade accepter?” Denna finnes contractsenligt och öfverflödigt i gamla canalen, hvars adier, inköpta af nya bolaget för circa 42o,ooo rtdr b:co, ligga deponerade i Stats-cont.; i denna gamla canals årliga afkastning af circa 75,000 r:dr b:co netto; och, och till ytterligare öfverflöd, i nya bolagets arbeten, jord, byggnader och inventarier.