Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
staplarna, järnhakarna, på hvilka grinden hänger; here, pojke, yngling. Stjärnornas kungabarn 2 SAMLADE SKRIFTER AF ZACHARIAS TOPELIUS FEMTONDE DELEN STJÄRNORNAS KUNGABARN ANDRA DELEN G. W. EDLUND. HELSINGFORS. STJÄRNORNAS KUNGABARN EN TIDSOCH KARAKTERSSTUDIE FRÅN DROTTNING KRISTINAS DAGAR AF ZACHARIAS TOPELIUS ANDRA DELEN G. W. EDLUND. HELSINGFORS. STOCKHOLM. Alb. Bonniers boktryckeri 1899. ANDRA DELEN. DE TRE. Vågornas lekboll. Spegla dig i din motbild! Den 16 September 1642 gick hennes majestäts örlogsbrigg Andromeda till segel från Åbo med destination till Norrköping, för att där utbyta sina sexton malmkanoner mot lika många järnkanoner af billigare metall och den förbättrade konstruktion, hvilken kronans kommissarie herr Louis De Geer nyligen begynt tillverka efter modeller från holländska flottan. Andromeda hade rykte om sig att vara en af kronans styfvaste sjöbåtar och fick nu tillfälle att visa sin öfverlägsenhet. Hon befann sig på höjden af Gotska Sandön, midti Östersjön, när hon öfverraskades af dagjämningsstormarna och nödgades ligga hårdt upp i vinden för att hålla kurs på det gentemot liggande Norrköping. Östersjön är, som bekant, ett lättsinnigt haf: det uppröres lätt och kan lika hastigt åter lugna, men efter ett utbrott af vresigt lynne äro dess kuster betäckta med spillror. Det var middagstid, regnbyar, och sydvästvinden, som hade fritt spelrum öfver den vida flackan af öppet haf i söder, tillväxte i raseri, när han pressats tillsamman i Kalmar sund, slekt Ölands kalkdamm och tagit ett bocksprång öfver nordvästra kusten af Gotland. Det gick hög sjö, Andromeda låg för styrbordshalsar och sökte förgäfves komma under skydd af svenska vallen. Hon krängde starkt, doppande sina rår i den hvita vågen.
Riksdags-Ordningen, att hvarje Revision endast bör omfatta 2.'ne års afslutade räkenskaper, dock icke sällan utsräckt sina anmärkningar och omdömen till förvaltnings-åtgärder, hörande till en påföljande tidpunct, hvarförutan de understundom ingått i tillstyrkanden och förslag, som, enligt hvad äfven en del af Eedamöterne vid sista Revision sjelfve funnit, icke rätteligen böra utgöra föremål för deras befattning, och har det i synnerhet bordt vara lika oväntadt som smärtande för Kongl. Majit, att se en sådan anmärkning rigfas emot ett af Hans Majit beviljadt understöd för de mest nödlidande i 2ine af Eldsvåda förstörda Städer, — understöd, hvarvid Kongl. Majit trodde sig böra låta de allmänna medlen gå i bredd med sina enskilda bidrag. Det har ej heller undfallit Kongl. Majit, att den af Riksén# Ständer, vid sista Riksdag, beslutna förändring, uti 1812 års af Kongl. Majit utfärdade Instruction, enligt hvilken förändring, Revisorernes berättelser, som förut till näst påföljande Riksdag förseglade förvarades , numera böra, genom Revisorernes försorg, till trycket befordras, icke blifvit hos Kongl. Majit till utfärdande anmäld. Såsom högste väktare öfver Samhälls-förbundet, är det Kongl. Majits första pligt, att, i ali deras helgd , upprätthålla de förbindelser , dem Eagarne hafva Regeringen ålagt. Dessa förbindelser äro för Kongl. Majit icke personliga; de äro med folkets rättigheter på det närmaste förbundne Kongl. Majit har icke och kan icke Proposition om Tullverkets räkenskaper m. m. 483 hafva något enskildt intéresé. Dess ära gch sällhet äro oskiljaktiga från det Folks sällhet och ära, hvars styrelse är honom anförtrodd, och med ledning af dénfla grundsats , bör Han Sträcka en lika sorgfällig omvårdnad till bevarande af Rikets Ständers , Sorn af KoUunga-Magtens ömsesidiga rättigheter.
Til Den 2l Augusti. 1119 Til RiksgäldsContoirets rembourserande och /Zrstärkande borde genom en ärlig inbetalmng eller amortisiering antingen med rrnga eller ingen Ränta, ersältas det Län som Contoiret til kriget emot Stats-Contoirets Obligationer förskjutit, och föreffäs 5 ^ 400,000 Riksd. Baneo desiutom nästan en lika Summa som amortisiemenls-fond för de nu projecterade 5 Millioner Niksd. svin genom Bewillning öfwer den förra af menigheten tilffjutes och för hwilken ärligen frän Riksgälds-Contoiret til Banquen aflemnad Summa den ffulle fortfara at ärligen realisera pä sseende Requisitioner §00,000 R:dlr i den mon sädant tarfwades. För at underhjelpa Riksgälds-Sedlarne, dels omlopp, dels draga dem .utur rörelsen efter görligheten, borde innehafw^rena ensamt hafwa den frihet at emot,Z Procents Ränta fä insätta större och mindre Capital deraf, dock ej mindre än 100 Riksdaler ock deröfwer i jemna Tiotal, för at pa enahanda sätt efter sine behof genom afffrifninqssedlar pä förra sättet disponera, hwariaenom et ej obetydligt Capital emot en ringa Ränta ständigt blefwe inneliggande. Deremot borde Rcksgälds - Contoiret äga frihet at emot Aetier och gcha rörliga Hnvotbeguer, p^ korrt tid eller en mänads uppsägning utlåna sädane Summor som de sjelfwe stundom kunde umbära. Riksgälds-Sedlarne borde owilkorligen antagas i Tullclareringen och all annan Upbörd, af den dct ästundade til halfwa beloppet emot Banw med tillägg af det nu warayde agio.
Arvid Lönnroths enka, Helena Brita Lönnroth, född Bredelius, utgående pension, 200 Riksdaler, måtte förhöjas mod 200 Riksdaler, eller till ett belopp af 400 Riksdaler för år. 6T.o. Från samma Riks-Stånd har vidare blifvit till Utskottet öfverlemnad en af Friherre Raab, A. C., väckt motion (N:o 80), deruti motionären hufvudsakligen anfört, att f. d. Andre Majoren vid Calmar regemente, Riddaren af Kongl. Svärds-orden Garl Wilhelm Braun vid sin död den 3 November 1839 efterlemnat enka jemte fyra minderåriga barn i en tryckande och bekymmersam ekonomisk ställning. Boets skulder öfverstego nemligen tillgångarne, hvilka derföre måst till borgenärerne afträdas, utan att enkan dervid hade någon enskild egendom att undanskifta. Hennes bekymmersamma belägenhet försvårades ännu ytterligare deraf, att mannen i lifstiden underlåtit bereda henne delaktighet i någon pensionsinrättning. Endast genom egen arbetsamhet samt den hjelp, som från den enskilda Stats-Utskottets Utlåtande N:o 14. välgörenheten kommit henne till del, hade det hittills varit henne möjligt att sig försörja; men numera hunnen till en ålder af öfver 60 år vore hon, med försvagad helsa, ej mera i stånd att fortfarande, såsom hittills, bereda sig en nödtorftig bergning. I anledning häraf och under åberopande af den omständighet, att Majoren Braun, som i nära 29 år såsom officer tjenat Staten, med utmärkelse deltagit såväl i 1808—1809 årens krig som 1813- 1814 årens fälttåg i Tyskland och Norge, under hvilket sistnämnda han erhållit guldmedaljen för tapperhet i fält, har motionären föreslagit, att Rikets Ständer måtte bevilja Majoren Brauns enka. Christina Braun, född Hård af Thorestorp, en årlig pension å Allmänna Iudragningsstaten af 40° R:dr.
som med uppvaktning farit en a n n a n väg och därigenom anländt några ögonblick Saa Isegger han under Herrens ord tidigare. E n oöfverskådlig folkmassa hade De elskendes hamder sammen, o c k samlat sig d ä r u t e och h ä l s a d e brudOg til deras pagt fra hoien kor Harald. Kristian. h e m och sin födelsestad. 1894 vimmel den gamla kungsbåten, under hvars röda baldakin syntes det u n g a fursteparet, h ä l s a n d e å t alla sidor, gled f r a m mot Toldboden. Under de första åren efter k o n u n g Kristian den niondes uppstigande på tronen hade konungahuset haft t u n g a sorger att dela m e d folket. Ocli glädjen däröfver var gemensam, vittnande om, att Danmarks folk m e d t r o h e t och kärlek omfattade den nya konungastam, som i b r u d p a r e t skulle skjuta n y a skott. IDUN Ulriksdal den 1 september 1869. Solbarnet har dragit bort, och hösten börjar lägga sin f ä r g öfver skogarna. Hurtig unga kronprinsessan, slutande med d e lät m i g t a g a plats vid sin sida. ver. 242 IDUN Vigselakten i slottskapellet i Stockholm den 2 8 j u l i som h o n alltid varit, d e m glömmer hon aldrig. Leken bytte hon mot värdet Af ett heligt moderskall. ' Laurierros ' från Odins nejder Blommar nu i Gefions dal, Slumren, nordens gamla fejder, Kärleken har gjort sitt val. 1894 1869. h ä r o m nådde äfven kronprinsessan. 1869. sitt l a n d och folk, skörna. S. och moraliskt förfall. Talet IDUN 1894 Prinsessans saga. J W jet var så en kungadotter; * J det nya 243 hemlandet. Vid furstliga diademet En glädtig genius satt, Beslöjad af rika håret I lockens dunklaste natt.
(vid kompletteringar). Annonspris: 35 öre pr nonpareillerad. För » Platssökande » och » Lediga platser » 25 öre för hvarje påbörjadt tiotal stafv. Utländska annonser 70 öre pr nonp.-rad. SeelSg. tresset, utgjort samtalsämnet, när helst man möttes, på gatan, på kaféerna, på de stora nyårsbalerna. Det var » Vildandens » första kväll. Det var ett stort och betydelsefullt slag han gick att våga, teaterns unge regissör, August Lindberg; trotsande de gamla redan ryktbara skådespelarkrafter, som slitits om hufvudrollerna i den store diktarens nya drama, trotsande pressen, som snart sagdt enhälligt tagit deras parti, trotsande den allmänna opinionen, som envist höll vid de engång erkända afgudarne och redan på förhand reste sig mot detta » nyhetsmaken » och denna » vanvettiga experimentlusta », hade han delat ut rollerna efter sitt eget hufvud. Det var särskildt en, man hade förnummit skulle spelas af ett barn, en okänd liten elev på 17 vårar, direkt tagen ur skolan och nu sänd fram i ett af de allra viktigaste, ja rent af det mest maktpåliggande af styckets partier, Hedvig Ekdals. Lotten Seelig, förtäljde man, var namnet på det stackars offret för detta förbluffande experiment. Sök ett lefnadstillstånd nå, lagom afundsvärdigt, Stort palats får halfbygdt stå, måttligt Inis blir färdigt. Den, som åtrår, klokt förnöjd, jämt hvad han behöfver, Vinner det och till sin fröjd, mer ' ndels litet öfver. J^EOPOLD. En olycksbådande stämning hvilade öfver den gaskvafva salongen, när under dödstystnad ridån gick upp. Behöfva vi ur minnet återupprepa, hvad som denna afton försiggick på ömse sidor Dramatiska teaterns ramp. De, som voro närvarande, glömma det sent. Den kyliga stämningen började snart lösa sig, man värmdes mot sin vilja, man rycktes med. Denna barnsliga Hedvig, den obskura lilla eleveD, tog snart alla de trådar i sin band, som leda från hjärta till bjärta.
L:co k:dr 80.000 kukik-alnars gräfning med muclclring oek vattnets utpumpning 8^000: 7.000 pälar meri neclslagning 8/j,ooo: Rostruta oek golf ak 3 tums plank , 28,000: 60.000 alnar grästensmur, kvarak en tiel i kruk, med läggning ä i: 16. — 80,000: —200,000: d/tt/'<re6-kr,'ösf6. 2,000,000 murtegel ä — 18. — 36,000: Xalk, sand oek arketslön 60,000: — —- 8andstens nukksten l,ooo: 15.000 alnar gipstak, större delen med list stuckatur 9,000: 106,000: 420 alnar grästenslot med trottoir, fotlist, lik oek kordong .. ä 66: 32. — 28,000: 3oo alnar sträeksten.
MODREN. Då skall jag nödgas väcka dina tvifvel. DEN OKÄNDE. Det kan du inte! MODREN. Jag kan det. DEN OKÄNDE. Det ljuger du! TILL DAMASKUS - MODREN. sofva på vindskammaren? Nu tala vi icke vackert längre, och nu sluta vi. Kan du AUGUST STRINDBERG DEN OKÄNDE. Hvar som helst; jag får ändå icke sofva! MODREN. riktig eller ej! Då säger jag dig god natt! antingen du tror min önskan upp DEN OKÄNDE. men råttor äro obehagliga. Det är väl icke råttor på vinden! Spöken är jag ej rädd för, MODREN. en natt deruppe, det må nu vara hvad det vill. Det går an att du icke är spökrädd ty... ingen har sofvit ut DEN OKÄNDE (dröjer ett ögonblick; derpå). derför att du är religiös! Du är den elakaste menniska jag i mitt lif råkat, men det är MODREN. God natt! TILL DAMASKUS KÖKET. Det är mörkt, men månen utanför kastar rörliga skuggor af fönstergallren på golfvet då stormmolnen draga förbi. I hörnet till höger under krucifixet der Den Gamle brukade sitta, hänger på väggen jagthorn, bössa, jagtväska. En uppstoppad roffågel står på bordet. Som fönstren stå öppna fladdra gardinerna; och kökstrasor, skurförklän och handdukar upphängda på ett streck framför spiseln röra sig för vinden. Man hör vindens sus; i fjerran dånet af ett vattenfall; då och då bultar det mot ett trägolf. DEN OKÄNDE (in, halfklädd, med ett ljus i handen). försvagar skuggornas spel). Hvad är det på golfvet som rör sig! roffågeln blir han stående som förstenad). Jesus-Kristus! Är det någon der? Ingen! (Går framåt med ljuset, som något Är det någon här? (Han går fram mot bordet, men när han får se MODREN (in; klädd, med ett ljus i handen). Är du uppe ännu? DEN OKÄNDE. Ja, jag kunde inte sofva! - MODREN (blidt). Hvarför det, min son? DEN OKÄNDE.
Vi fortsätta här redovisningen för hitintills influtna medel: Transport från föregående redovisning:, 590: 80, nyinflutna medel: Fyra lyckliga syskon, Östersund, 2: —; Olga och Gustaf, Sollefteå, 2: —; Små naturälskare 2: —; Sofia Enström 2: —; 08-årig fö- delsedag 10: —; Bertil, Gunnar och Elsa 3: —; från Ställdalen 2: —; ur lille Georgs sparbössa 1: 5 0; Mia F., S. Wram, 1: —; Sigrid C l: —; lilla Doris 1: —; H. H. S. 2: 5 0; Nils och Barbro 1: —; lilla Sonja, Hafverö, 5: —; från Iduns prenumeranter i Burträsk 13: 4 0; Hjälpsam i Arboga 1: 5 0; Brita F. i L — g 1: —; E — a C — e, Sölvesborg 2: —; Anonyma 0: 2 5; Moli 5: —; M. 5: —; Rudolfs och Georgs sparbössor 0: 60; Liten Astrid 2: —; Eia 1: — -; H — 1. 2; —; från Moster och lilla Lisa, Wexlö, 5: —; A n. Z. 1: —; E. Hagberg 1: —; Mattis och Toril, Sorunda, 3: —; E. H. 2: —; Liten Ragnhild 2: —; från prenumeranter i Kungsbacka 5: —; Klubben 4: — •; Svea 1: —; Maria S. 5: —; Fyra lyckliga syskon på landet 2: —; Askersundsbor 10: 5 0; Eilen K. och Ine H. Malmö, 6: —; J. " Gamla fröknar ". Reflektioner af Helena Nyblom. (Forts.) hur många familjer finns det icke en så- dan äldre moster eller faster, som är sina syskons högra hand, den som alltid är redo att hjälpa, som det alltid skall skickas bud efter, — i synnerhet när det är något galet på färde, — som alltid är att lita på, som har pröfvat litet af hvarje här i lifvet och kan användas till allting.
Hans hade rest sig upp, han kunde icke sitta stilla; alla tankar voro med ens bortflugna, och det fanns icke en kvar i hans hufvud, icke något som helst, blott en olidlig väntans oro, skälfvande i alla nerver, och så en syn, synen af det som nu skulle komma; han hade mekaniskt, utan att själf veta om det, ställt sig midt i rummet, där galningen nyss stått, med ansiktet riktadt på den dörr, genom hvilken hon nyss försvunnit och genom hvilken hon hvart ögonblick måste komma tillbaka. Hans händer skälfde, hans läppar skälfde, och hans ögon voro som en hypnotiserads eller som en dåres. Dörren gick upp, och hon kom in; han blef med ens stilla, han liksom samlade hela sitt väsen för nästa ögonblick; hans ögon följde henne såsom en hunds dess herre före en misshandel. Den unga flickan kastade blott en snabb blick på honom och gick därpå helt lugnt, som om hon ingenting märkt, bort till bordet, satte sig i en stol, lade armbågarna på bordet och ansiktet i händerna samt betraktade honom med sina glupskt nyfikna ögon. Alltså ännu icke! Han såg henne spörjande an. »Din bror körde förbi här i dag,» begynte hon. »Hvad har han nu igen sagt dig för vackra saker om mig?» »Hvarför skulle han nödvändigt säga nånting om dig just? Vi kunna väl ha andra saker att talas vid om, än precis dig.» »Å, du kan gärna ut med det först som sist. Jag stod ute på trappan, men han icke så mycket som hälsade på mig. Han nändes icke ens se på mig. – För resten har jag också haft besök i dag.» Han såg oroligt frågande på henne. »Jo; af far. Han tyckte, att nu kunde det snart vara nog med vårt hångel. Och det tycker jag nästan också. Men så menar väl inte du, – åtminstone inte i dag, när era fruntimmer fått din bror till att leda det borttappade fåret på rätt väg igen?» »Du kan låta dem vara i fred. Jag gör alldeles som jag vill; i denna sak som i allt annat.»
Man kan mot mig anmärka, att jag, som talar för contra-propositionen, ej har med ja-propositionens uppställning att skaffa; men för att hafva en bestämd motsatts i begge propositionerna, måste jag yrka, att det Större antalet af ass med större bråk måtte utlryckeligen införas i Ja-propositionen, likasom det mindre antalet af ass, med mindre bråk, hvilket Herr Skogman föreslagit, intages i Nej-propositionen. Ilerr Ribbing: Det är endast under förutsättning, att Ridderskapet och Adeln anser denna fråga vara af mycken vigt, sorn jag tillåter mig å nyo uppträda. Det har blifvit sagt, att på grund af billighet man icke borde bestämma myntfoten efter det bästa myntet, utan efter ett medium af det bästa och sämsta. Men under discussionen har tillräckligt blifvit upplyst, att de sämre sorterna tillkommo endast i följd af de förfalsknings-instructioner, sorn på 1770-talet utgåfvos. Ett medium mellan det rätta och orätta måste i alla fall blifva högst felaktigt. Då hvad man beslutatom SilfverRiksdalern, ej kan beslutas om 8- skillingsstycket, och Ståndet strängt måste hålla sig vid sitt en gång fattade beslut, anhåller jag, lika med Friherre Cederström, att Ja-propositionen måtte blifva uppställd i fullkomlig enlighet med redactionen i för - 6o Den 19 O c 10 b e r f. m. sta Betänkandet. Jag hemställer, om ej en contra-proposition hör vägras, som upprifver ett redan fattadt beslut. Jag tror åtminstone, att en contra-proposition, som nedsätter den redan beslutade myntfoten med 4 ass, ej lagligen kan äga rum. Herr von Hartmansdorff'. Vi anse oss å ömse sidor vidhålla 1664 års myntfot, men skilja oss i begreppet om hvad dermed bör förstås.
Direktionen ankommer att bestämma dagarna för Direktionens sammanträden i hvarje vecka, hvarvid iakttages, att pröfning af låne-handlingar icke fördröjes, vid Banko-diskont-verket, utöfver två dagar, vid Låne-kontoren i Götheborg och Malmö, utöfver tre dagar, samt vid Låne-kontoret i Wisby utöfver sju dagar, Sönoch helgedagar oräknade; egande Direktionen , derest för räkenskapernes afslutande så nödigt pröfvas, att, vid hvarje års utgång, för högst två veckor inställa rörelsen för utlåning med omsättningsrätt. Mom. 2. Vid Direktionens sammanträden bör protokoll föras. För besluts fattande fordras i Banko-diskont-direktionen, att minst fem Ledamöter, samt i Låne-kontors-direktionerne att minst tre Ledamöter af Direktionen äro närvarande. 28 Banko-Utskottets Memorial, N:o 66. Hvar och en af öfvervara Banko-diskon t-direktionens sammankomster och öfverläggningar; men utan rättighet att i beslut och voteringar deltaga. Jemf. $ 82j moni. 2. Uppstå de flesta rösterna, per capita beräknade, utfalla för bifall ege Ordföranden afgörande röst. *■ Jemf. § 84. Se ofvan. Hvar och en af Fullmäktige är Öppet lemnadt, att när som helst öfvervara Diskon t-direktionernes sammankomster, men utan rättig;- 9 O het att i beslut och voteringar deltaga. Mom. 4. Uppstå, vid fråga om låns beviljande, olika meningar bland Direktionens Ledamöter, får lånet ej utgå, derest icke de flesta rösterna utfalla förbifall till detsamma; men om, vid andra ärendens behandling, lika antal röster stadna emot hvarandra, ege Ordförande afgörande röst. 20:o.
N:r 15 af Kamraten, illustrerad tidning för liga, vackra sång, som han i fångenskapen fortMan ger honom rypsfrö, kanariefrö och något Sveriges ungdom, har nu utkommit och innesätter alla årstider, utom under ruggningstiden, hans klokhet och lätta tämjbarhet äro egenskaper, litet hampfrö, som han tycker mycket om. Han håller: » Sjöslaget vid Camperdown », en spänsom nödvändigt måste göra honom till gunstling häckar gärna i fångenskapen. nande krigsepisod berättad för de unga af hos fågelvännerna. Richard Melander; » Att själf förfärdiga en apBofinken Hans födoämnen under vilda tillståndet äro frön parat för att afteckna landskap », med tre ilaf tistel, grodblad (» kämpar »), lejontand, vägvårda, hålles stundom i bur. Han har en vacker fjäder salat, kål med flera, äfvensom alfrö om vintern. dräkt, men hans sång består endast af en kort lustrationer; » Systrarna », en berättelse af HedAllt det där kan man äfven gifva den fångne få- trof. Han hör icke till de mest omtyckta burvig Iodebetou; » Ur Kamratans anteckningsbok »: geln, men eljes ger man honom vallmofrö, kanafåglarna. Hur många svalor gå på ett skålpund? En riefrö och något hampfrö jämte grönt om somdyrbar bok. Världens högsta vattenfall. Det Domherren maren. Steglitsen älskar ljus, hvarför han bör ha en är visserligen icke heller någon utmärkt sångare, lataste folk på jorden; fortsättning på den roljus plats, dock så, att han icke utsattes för so men det finns dock personer, som tycka mycket liga illustrerade indianberättelsea » Äfventyr i lens brännande strålar, utan åtminstone har någon om hans kvitter. För öfrigt saknar han visst icke fjärran västern », af William Kingston; » Kamskugga i buren Isynnerhet under ruggningstiden musikalisk begåfning, ty han lär sig bra att sjunga ratens extrt. pristäfling »; fortsättning på anvisbör fågeln ha en dragfri plats i närheten af ett melodier, som man hvisslar för honom.
Ständer remitterat deras till StatsBancooch Riksgälds-Verkens öfverseende år 1817 valde Revisorers, uti deras, angående Stats-Verket, atgifne Berättelse den 20 sisth November gjorde anförande, det Revisorerne inhämtat, att utaf den Fond, sorn umjer benämning af Saltpetermedel, är samlad af Stats-anslag och Saltpeterlösnings - medel, en Summa af utöfver 300,000 s R:dr, vöre att beräkna som Statens tillgång, hvaraf 155,000 R:dr funnos insatte på Afskrifning?-Räkning i Götha Canal, en del åter ut* länte dels emot inteckning, dels utan forsk rifve n' Ränta och återbetalnings skyldighet, en del såsom biträde lemnad den under Kongl. CommerceCollegii disposition stående ManufacturFond, och en del uti Kongl. Ränte Kammaren innestfiende; och hade Revisorerne, då desse medel, ehuru artslagne till vissa behof, likväl icke kunde annorlunda anses, än såsom en Statens tillhörighet, så vidt de icke för ändamålet blifvit använde eller äro erforderiige, funnit sig böra fästa uppmärksamhet dervid, att dispositionen af dessa Fonder icke vore Öfverensstämmande med Författningarne om förvaltningen af Statens medel, Hvilka alltid borde vara att ii!!gå för de ändamål, Riksens Ständer, derföre kunna föreskrifva, hvarföre Revisorerne yttrat den tanke, att onrförmälte Fond ej måtte genom utlåning skilja» från Statens Gassa till förekommande af förluster, som, i anseende till deri betydeliga insättningen i Götha CanalsDiscont nu möjligen kunde uppstå, samt p» i6go Stats-ZJtsknttets Bettinkanden. det att medlen alltid matte vara disponib’e, hvilket med de intecknade och på uppsägning beroende lånen samt medde te biträden icke inträffade. Sedan detta Revisorernes yttrande blifvit af Kongl.
Mitt samvete förbjuder mig att predika en lära, som jag ej kan bekänna. LARSSON. Nå ja! det har du rätt i man ska' aldrig hyckla. FRU LARSSON. Ack, min Gud! Du har då öfvergifvit din barndomstro! Du har glömt dina böner, som jag lärt dig! Karl, du är mitt sorgebarn. KARL. Man kan ej alltid vara barn, min snälla mamma, och mannen tänker ej som barnet. Anden måste vara stadd i en oupphörlig utveckling stillastående är död! Ah! Du pratar en hop smörja, som ska' låta så lärdt för oss olärda, förstås. Jag vill inte höra mera. Men säg mig hvad tänker du nu ta dig till? Jag ämnar verkligen inte kosta på dig mera än jag gjort, helst då jag får höra, hur du använder din tid i Upsala. Du måste nu tänka på att försörja dig sjelf. Otto har redan kommit ut i verlden och arbetar för sitt uppehälle. FRU LARSSON. Ja! se Otto han gör sina föräldrar glädje. Stackars min gosse, hvad du slet ondt på mötet i våras! KARL. Min far! Jag har redan tänkt på att skaffa mig sysselsättning, och jag tror mig redan ha platsen jag sökt. LARSSON. Nå, det var roligt att höra! Men hvad är det då? Kan jag hjelpa dig med rekommendation, så KARL. Det kan ni visst, då jag söker den lediga skollärareplatsen här i församlingen. OTTO. Ska' du bli folkskollärare, du som har en så rik pappa och en bror, som är löjtnant? Nej, hör du! LARSSON. Det kan väl inte vara ditt allvar! Det tillåter jag aldrig, att min son blir en så'n der backstugusittare. "Den rika brukspatron Larssons son tar sitt bröd af församlingen", ska man säga. Nej! det sker inte! KARL. Ett ärligt förtjenadt bröd är lättare att äta än det man tar af ogen hand. Men det är ej för brödet, som jag söker denna plats; det blir knappt jag vet det. Men då jag ej som församlingens lärare kan få tala sanningens ord till folket, så vill jag i barnens öppna sinnen söka inplanta det rätta och lära dem gudsfruktan och seder.