Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För närvarande kan sålunda jordbrukaren icke med säkerhet påräkna någorstädes ett passande förlagslån till förbättrande af sin egendom, såsom till odlingar, grunddikningar m. m. På jordbrukets höjande beror emellertid alla öfriga näringars välbefinnande, ja hela samhällskroppens styrka. Det bör sålunda utgöra ett icke ovärdigt föremål för Rikets Ständers allvarliga omtanka att taga i öfvervägande de åtgärder, hvilka böra vidtagas att mildra, om det också icke är möjligt undanrödja det öfverklagade onda. Närmast till hands ligger föreställningen att den bankinstitution, som befinnes “under Riksens Ständers egen garanti och vård“, lättast skulle vara i tillfälle att komma jordbrukaren till hjelp i hans betryck och meddela honom nödiga förlagslån på längre, t. ex. fem års tid, med årlig inbetalning af minst en femtedel af ursprungliga lånebeloppet. Stipulerades för utlåningen företrädesvis sådan realsäkerhet, som efter gällande lag kan ingå såsom grundfondshypotek i en privatbank, kan för Riksbanken ej gerna ifrågakomma någon förlust. Ville man dessutom förbehålla Fullmägtige rättighet att, då de pröfva Riksbankens säkerhet sådant fordra, uppsäga lånet eller delar deraf till betalning efter sex måna - 328 Motioner i Bonde-Ståndet 1865. N:o 231. ders förlopp, synes i alla händelser Riksbanken vara betryggad. Deremot torde lånen kunna utlemnas emot fem procent ränta. För att dessutom den afsedda fonden, exempelvis föreslagen till Fem millioner R:dr R:mt, skulle kunna bispringa ett så stort antal lånebehöfvande, som möjligt, vore kanhända skäligt föreskrifva ett visst maximum i låneväg ur densamma. Med stöd af hvad jag nu anfört vågar jag vördsamt föreslå, att Rikets Ständer behagade besluta, att af Riksbankens varande eller blifvande disponibla medel till jordbruksnäringens understödjande afsätta en fond, stor Fem millioner R:dr R:mt, hvarifrån lån emot nöjaktig realsäkerhet utlemnades på högst fem års tid och med årlig inbetalning af minst en femtedel af ursprungliga lånebeloppet. Om remiss till' Banko-Utskottet anhålles.
Bankens fortfarande rättighet till förvaltning af Riks-Discont-Vesrkct, och orubbad disposition af hela den blifvande revgnuen, till ersättning så väl af dess till Riksgälds - Sedlarnas realisation gjorde tillskott, som de sedermera till Staten meddelta ansenliga biträden, är ytterligare af Riksens Ständer vid 1813 års Riksdag högtidligen försäkrad; och hyser Banko-Utskottet den fasta öfvertygelse, att uti Riksens Höglofl. Ständers rättvisa ligger den säkraste borgen för deras Bank, att orubbadt blifva bibehållen vid de inkomster sorn sålunda blifvit åt densamma på det kraftigaste anordnade: såsom hvarigenom nödigt förtroende säkrast kan beredas åt Riksens Höglofl. Ständers vid närvarande Riksmöte, till Fenninge-Verkets stadga vidtagande anstalter. Banke - Den 2 Juli. BancoUtskottet anser otvifvelaktigt, att i likhet med hvad jemväl såsom grund för Högh StatsUtskottets förslag åberopas, hufvudsakeliga vilkoret för en Finance-plans framgång, är öfvertygelsen om den osvikligaste säkerhet, och en af alla andra föremål oberoende behandling till ett mål: Myntets bibehållande i värde, och förbindelsers fasta uppfyllande. Allmänna opinionen äger en mägtig inflytelse pä alla Financiella företag; denna äger Banken för sig: den måste med varsamhet behandlas; snart kan den förloras, men återvinnes ej lika lätt. Bankens Styrka beror till betydlig del på dess réela Fond, men ännu mera på Allmänhetens öfvertygelse om Verkets ägande inkomster, och ärligen tillväxande förmåga. Skulle Banken nu fråntagas en circulations-rörelse, sorn dels varit åsyftad med dess inrättning, dels hvad Disconten beträffar, blifvit densamma försäkrad såsom ersättning för ännu obetaldta fordringar; skulle Riksens Höglofl.
Friherre kkrenfvärcl, 6arl, utbad sig fä hemställa, om ej den tilläggning i xropmstlionen kunde göras, at ksnoo - Utskottets utlärande borde inom en tid af.14 dagar ti! Riksens Ständers klena öfwerlemnaS. Derigenom kunde bagge tankarna sa mycket möjligt wore förenas: kormaltrsren af kmcoUtskottets hörande iakttagas, och den skyndsamhet winnås, som wore nödig för at bewisa Bonde-Scandet Ridderjkapets och Adelns böjelse ak företaga hnfwudfragan. SI4 ^ Friherre vs (Zaer, Oarl, med flera instämde i den af Friherre UdrsnlvZi-6 föreslagna tilläggning. I Vorerings-kro^olilion blef i anledning häraf famma tilläggning införd, hwarrfter den julisr»äss och gillades sa lydande: Den som bifaller ar Uanco-Urskottet först skall höras öfwer dc uplysningar, som Bonde - Ståndet i sit krokocollr-Utdrag anfört, hwilkct sidst inom 14 dagar af Lsnco-Ulskorcec bör werkställas, skrifwer: Ja. Den det ej will, skrifwer: Nej. Winner Nej, företages fåken genast til afgörande Ho5 Rldderskapet och Adeln. Friherre Oestsrstrom, Olgs, erindrade at, som upgifterna i Bonde-Ständecs Lxrrskium kromcolli grunda sig pä Riksdags-Beflut och Riddarhus-?rokocoller, sä borde uplysningar dcröfwec ej i Lsnc^uen, utan i Riddarhuset wara at inhämta. Grefwe lVIärner, Oarl 6-lbrisl, föreflog st 'de ursälta 14 dagarna mätte räknas frän den dag dä Lanco-Utskottet undsär liLmillcn. Ridderffapet och Adeln hördeö ej hafwa något at häremot påminna.
Utikottet har äfven funpit lig äga anledningen till denna fördelning uti de 2;ne olika åtgärder forn erfordras för Lagens tillfkapandebeftående den ena uti att föreflå den andra att befluta den. Utikottet har trott, att den förftnämnde af della befattningar borde tillkomma den corps, hvilken mera talrik och närmare i ftånd att känna alla behof och önfkningar, Ikulle äga både mera vilja och förmåga att framföra dem; Att den fenare åter igen borde tillkomma den, forn mindre böjd för förändringar, mera i behof af en ffadgad fakernas ordning, (kulle med förfigtighetens långfarnhet pröfva . med kunlkapernas och erfarenhetens granlkning bedömma hvarje Förllag och på - flående. Då kännetecknet äf en god Lag* Hiftning måfie vara det, att ingen onödig Lag blir gjord, att hvarje allmänt och verkeligt behof blir iakttagit, har Utlkottet fmickrat hg att genom en fådan åtgärdernes fördelning vid Lagen» görande, ändamålet få mycket redigare fkulle vinnas. Utlkottet' har förefiäilt fig, att den magt forn får hg uppdragit att föreflå Lagen, ehuru inlkränkt till blott denna befattning, blir alltid igenom denfamma ganlka betydlig, och blir det ännu mera i mon forn def* Förflag rättfärdigas, genom klokheten eller nyttan af deras föremål; och Utlkottet har fåledes förmodat , att denna del af Lagfiiftande Corpfen deruti Ikulle äga, både en källa till anfeende och ett band på litt förhållande. Deremot har Utlkottet anlett den magt forn Ikulle befluta Lagen, föranledd igenom litt interesfe att icke antaga fkadeliga eller öfveiflödiga förflag, återigen igenom lin Hällning och litt behof af allmänna omdömets bifall vara nödfakad att icke afflå 'något fiadgande, forn allmänna opinionen» fordringar eller ett verkligt behof påkallat.
Då jag deltagit i denna frågas' beredning till behandling vid sisth Riksdag, finnér jag mig deruti ega en serskild anledn. att äfven nu derom yttra några ord. Jag tror, att om man egnar upmärksamhet åt sakens rätta sammanhang, det skall enkelt och klart visa sig hvilka åtgärder böra vidtagas. Efter hvad handlingarne uplysa, har frågan upkommit sålunda, att BondeSt:s Fullmäktige från de Småländska länen, vid 1840 och 1841 årens Riksdag, fästade K. M:s upmärksamhet deruppå, att, efter deras förmenande, salpeterhjelpen inom nämnde län blifvit i så måtto orätt beräknad, att den utgått med persedlarnes förvandling efter markegångspris, under det att samma ränta i hela det öfriga riket enl. derom gällande stadganden, utgick med penningar endast efter kronovärdi. Sedan Kammar-Collegium häröfver blifvit hördt, ansåg, K. M. vid ären - 352 Den 22 Mars f. m. dets pröfning, det vara utredt, att ifrågavar:de räntas utgörande på förstnämnde sätt i de 3 Småländska länen var en oriktig tillämpning af förfaltningarne, tillkommen på olika tider under 1700-talet. K. M. fann således, att rättelse uti det anmärkta förhållandet borde ske,' och som frågan rörde tillämpningen af beskattnings-förfatlningarne, tillhörde dess pröfning i sista instansen K. M. Dervid förekom emellertid den betänklighet, att vid åtskilliga löneregleringar, som blifvit upgjorda för vissa tjenstemän, hade vid bestämmandet af deras lönevilkor det belopp, hvartill salpeterhjelpen enl. den oriktiga debiteringen upgått, blifvit taget i beräkning. Det var således nödigt, att bereda dessa tjenstemän ersättning för hvad de genom salpeterhjelpens återbringande till dess rätta belopp komme att förlora, och för att blifva i tillfälle att, utan förnärmande af tjenstemännens rätt, införa det förändrade beräkningssättet, begärde K. M. vid sisth Riksdag af R. St:r ett dertill erforderligt anslag. R.
Sammanträde med helsningstal på Institutet i dess välkända samlingssal. Härifrån afhemtades vi för att deltaga i en stor och i minsta enskildheter på förhand ordnad festmottagning af Conseil municipal i »la Salle des Etats», belägen i samma del af Tuilerierna, der 1878 den geografiska kongressen egde rum. Uppgång och sal voro rikligt prydda med franska trikolorer och svenska flaggor, vackra gobeliner och lefvande växter. En mängd tal höllos, hvarefter municipalrådets ordförande å staden Paris’ vägnar till minne af Vega-färden åt mig öfverlemnade en stor, konstnärligt utförd guldmedalj142. Om aftonen festmiddag gifven af Société de Géographie med flere lysande tal: för konung Oscar (general Pittie), för presidenten Grévy, för Frankrikes välgång (prins Oscar), för Vega-expeditionen (mr de Quatrefage) o. s. v. – Tisdagen den 6. Middag hos republikens president mr Grévy för prins Oscar och de i Paris närvarande Vega-männen. – Onsdagen den 7. Middag för en talrik och utvald samling franska forskare hos f. d. presidenten för geografiska sällskapet och för Institutet, mr A. Daubrée. – Torsdagen den 8. Middag för en mindre krets i Victor Hugos hem, hvarvid den åldrige skalden och ungdomsfriske entusiasten i synnerligen varma och, jag behöfver ej säga det, vältaliga ord önskade mig lycka till fullbordadt värf. Mottagning derstädes samma afton. Härmed afslutades besöket i Frankrikes hufvudstad. Mycket uttröttade, men medtagande minnen, som aldrig skola förgå, afreste vi nämligen följande dag med jernväg till Vlissingen, dit Vega under Brusewitz’ befäl afgått från Falmouth. Varma och hjertliga inbjudningar till Holland och Belgien hade vi nödgats afslå af brist på tid och krafter att kalasera mer. Ankaret lyftes omedelbart efter det vi kommit om bord, och kursen stäldes till Kjöbenhavn. Den 15 april middagstiden passerades Helsingborg, som för tillfället var rikt flaggbeprydt.
Men ganska naturligt framställer sig härvid den fråga, huruvida numera, sedan alla dessa förhållanden längesedan upphört, och sedan civilisationen uti sitt evigt fortgående arbete skridit mer än fyra sekler framåt, tillintetgjort så många nationela fördomar, ställt så många förut oklara förhållanden uti sannare dager, utvecklat så många nya anledningar till vänlig beröring och samverkan mellan nationerna, och förbundit dem genom 'vetenskapernas för dem alla gemensamma intressen, det ännu i allo må kunna antagas öfverensstämma med statens sanna och välförstådda bästa, att oförändradt bibehålla en lag, som, då den hindrar staten att i sin tjenst använda kunskapsrika män af utländsk börd, äfven hindrar denna att för sina behof och ändamål disponera öfver eljest tillgängliga, utmärkta krafter, endast derföre, att deras innehafvare vid sin födelsetirama icke knnde räknas till svenske män. Söker man efter någon allmän grund för denna lag, kan en sådan väl icke antagas vara annan än angelägenheten deraf, att embetsmannen, för att på ett frukbringande sätt kunna uppfylla sitt kall, bör vid landets seder och nationela lif vara fullt förtrogen; och ostridigt är, att, om han inom landet växt upp och erhållit hela sin uppfostran, han ock, under vanliga förhållanden, måste hafva vunnit denna dju - 4 KonsHlutions-Ulskollets Memorial', N:o 9. pare kännedom, sorn gör honom skicklig att bättre än främlingen klart fatla och riktigt bedöma en mängd företeelser inom det allmänna och enskilda lifvet. Men då lagen, såsom hufvudvilkor för en persons behörighet att kunna till statens embeten befordras, endast föreskri iver, att han skall vara infödd svensk man, och således fäster hufvudvigten vid födelselimman, är det uppenbart, att det ändamål, lagen måste antagas åsyfta, derigenom visserligen ännu icke är garanterad!, åtminstone ej i de fall, der infödd svensk marn tillbragt hela liden för sin uppfostran utrikes. leks mindre klart är, att en person, som, ehuru född utrikes af utländska föräldrar, från sina spädare år lefvat och åtnjutit hela sin uppfostran här i landet, enligt fegen» egen förutsättning måste antagas hafva vunnit om landets seder och nationela lif en vida mognare kännedom, än den förre.
Han lärer dervid hafva förgätit , att Statsoch Ranco-Utskotten hafva anmärkningsrätt emot så väl Revisorer som Fullmägtige , då de åsidosatt föreskrifters noggranna efterlefnad , och att det är Riksens Ständer obetagit , att när hälst de finna några af dess Embetsman hafva förgått sig j eller missbrukat det dem lemnade förtroende , upptaga målet , och yttra sig deröfver, hvartill allt ingen prsescriptionstid uti våra lagar finnes bestämd. Hvad sjelfva saken angar, har Herr Cederschjöld yttrat, det han instämde med mig deruti, att det icke vöre mödan värdt, att jag yttrade mig. Det förundrar mig icke, att Herr Cederschjöld sålunda tillagt mig ett yttrande, som jag icke haft, ty det är ej första gången han på detta sätt förfarit. Jag har förklarat, att det icke vore mödan värdt ingå i någon pröfning, antingen de Ellofva eller de 10 biand fullmägtige haft orätt ; men jag har alls icke sagt, att jag icke ansåg mödan värdt yttra mig i ämnet. Herr Uggla har, såsom en bland de Ellofva yttrat åtskilligt till deras försvar, bland annat, att Fullmägtige genom den åtgärd , att insätta Supleanten i Ombudsmans-Einbetet, men icke välja någon annan Suppleant, beredt Ständerne tillfälle , att sjelfva verkställa detta val. Het är i sanning rätt beskedligt handlat af de Ellofva j hvarföre Rikets Ständer, (i Talarens rS Ben 3 Öctober /. m. tanka,) synas dem skyldige tacksägelse. Jag skulle dock förmoda , att fullmägtige bort tillämpa andra delen af 26 §., då de tillämpade den lista, i hvilket fall det ovilkorligen ålegat dem , att välja en Suppleant i Herr Hichens ställe; ty den tolkning Herr Uggla framställt, att det fordras den utnämnde personens bifall , innan han kan sägas vara Riksens Ständers Justitiae Ombudsman, lärer icke kunna gillas, hälst Riksens Ständer sjelfva, med stöd af grundlagar, nes föreskrifter, aldrig afvagta Ombudsmannens svar, för att välja Dess Supleant.
Det var verkligen min enda afsikt, det där andra skulle det nu vara slut med, jag hade börjat på med att bota mig på egen hand och hyste godt hopp om att bli frisk igen. Sä trodde jag. Då jag kom fram, stannade jag, som jag brukade, vid stallet och satte själf in min häst. Medan jag var sysselsatt därmed, fick jag höra hojtande och svordomar därutanför. Jag gick till dörren for att se, hvad som var å färde. Förbi stället går vägen i en ganska brant och lång backe upp till mansbyggnaderna. Midt i backen stod ett tungt vedlass, förspändt med en gammal hästkrake. På lasset satt en sjutton, aderton års pojke, tydligen tämligen berusad, svor och piskade den stackars kraken, som spände fötterna i marken för att hindra lasset att glida ner igen. » Det gick väl så småningom, förmodar jag, » fortsatte Oskar Röding, — » men första gången jag fick en aning om, att hon var något annat för mig än en barndomsvän, det tror jag var den där julen, det är nu två år se ' n. Och sen tog det till, först blef hon så besynnerligt främmande för mig, och så blef hon som en helt annan människa, som jag så små- ningom lärde känna igen, och så på våren, då tog det till alldeles förfärligt, åh, herre gud, hvad jag var olycklig I » I samma ögonblick jag uppfattade detta, och innan jag själf ännu hunnit säga eller göra någonting, får jag se Elsa komma som en stormvind borta från byggnaden, barhufvad, utan kappa, rätt fram till släden, fick tag i pojken med båda händerna, ryckte honom, ja, formligen ryckte honom ned från slädan, fick fatt i piskan, som han tappat i häpnaden, och började bearbeta honom med den, allt medan hon höll fast honom med andra handen.
I denna del har Kongl. Maj:t ock, genom Skrifvelse lill Förvaltningen af Sjöärendena och Kammar-Collegium af den 26 April 1814. i Nåder förklarat den sökte rättelsen uti Blekingska indelningen vara af rättvisa påkallad; hvarföre Kongl. Maj:t var betänkt på sättet att återföra ortens Indelningsverk och BAtsmans-Contract till deras hufvudgruuder och rälta tilllärnpning, för hvilket ändamål och för att i nämnde indelning således återföra en jemnhet, derförutan stamhemmanen skulle råka i fullkomlig vanmagl, under det t i 1 lskottgi fvande, eller de, som erlade reserveller öfverskottsräntor, njö-to en hvarken genom privilegier, contract eller sakens beskaffenhet föranledd lindring, Kongl. Maj:t fann lämpligast att, med iakttagande deraf, att Indelningsverkets hufvudgrunder icke rubbades, utan antalet af båtsmän, som provincen egde utgöra, förblefve oförändradt, likasom Kronans dertill öfverlåtne räntebelopp och hvad af RuslhåUarne till båtsmännen utgöras borde, en indelningsjemkning i Blekinge förrättades, hvarigenom sammansatte rotedelars bidrag sins emellan kunde närmare och rättvisare fastställas. Sedermera blef vid 1818 års Riksdag af Kgl. Maj:t ock Rikets Ständer beslutadt, att en ny indelningsjemkning i Blekinge skulle verkställas, i enlighet med upprättade grunder, innefattande, alt de hemman och lägenheter, hvilkas räntor varit från indelningens början deruti inbegripne och icke frångått denna bestämmelse, blefvo lill indelningen återförde och igenlagde, samt i öfrigt hufvudsakligen åsyftande en jemnare fördelning af rustningen; dock att Kgl. Maj:t förbehöll Sig att i Instruclionen, som för Comiterade till jemkningens förrättande utfärdades, utstaka de närmare föreskrifterne i tillämpningen af den beslutade jemkningen, äfvensom att afgöra alla de frågor, som under eller efter förrättningen kunde i anledning af densamma väckas.
”Då af fastigheter, efter deras värde, samt af handel, näring och rörelse, efter inkomsten, bevillning utgår, utan allt afdrag för gäld, så komma icke de inlecknade och i rörelsen instuckne capitalen, såsom, enligt ofvanberörde grund, redan till bevillning beskattade, att i sådant afseende särskildt upptagas. ”Sorn likväl låntagaren endast förskottsvis erlägger den bevillning, hvilken för utlånta medel belöper, vare det hans ovillkorliga rätt, att della förskott af långifvaren återfå, med fem proc. af räntan för alla utlånta capital, utan afseende derpå, om de äro intecknade eller icke, så framt nemi. räntan är till mer än fem proc. bestämd. Låntagaren ålnjute detta afdrag vid hvarje räntebetalning, och gifve han derå qvitto. Gitter ej långifvaren med sådant qvitto eller annat laga bevis styrka, att bevillningsafdrag vid hvarje ränteliqvid låntagaren verkligen tillgodokommit, åge då den sednare, vid slutliga liqviden för lånet, föra honom det lill last, för alla de år, inom den för fordringars utsökande i lag stadgade tid, det icke förut fått åtnjutas; vare ock låntagaren i detta fall berättigad till laga ränta för beloppet af hvarje års afdrag, från den lid, då det rätteligen bort honom tillgodoräknas. Domare och executorer åligge att, dä rättegång eller lagsökning uppstår, ställa sig stadgandet härom lill noga efterrättelse; och må dom eller utslag icke utfärdas förr, än säker upplysning om verkställigheten af föreg:de stadgande blifvit inhemtad. Så lyder den nu gällande föreskriften i detta ämne, och efter uppläsning häraf, hoppas jag att Frih. Palmstjernas obenägenhet emot Bevilln.Utsk. åtminstone för detta tillfälle måtte upphöra, då jag torde få fästa uppmärksamheten derpå, alt Utsk. icke tillåtit sig att införa något egentligen nytt stadgande, utan endast på ett för utsökningsverket tjenligt sätt förändrat tillämpningen af det gamla, derigenom att, enligt Utsk:s förslag, föreskriften om iakttagande af detta stadgande skulle uti domen intagas.
Truls superade i all ensamhet, tog sin sup i ensamhet, tömde sin halfva bier i ensamhet, och blef derefter sittande och petade i sina tänder i ensam kontemplation. Slagklockan knäppte, högljudt i stillheten. Hushållerskan kom in, bar ut maten, lade duken samman, och gick ut igen. Klockan knäppte vidare, långsamt, betänksamt; hon hade redan knäppt i hundra år och visste godt besked, att det icke nyttade göra sig brådt om. Och Truls vegeterade vidare; han gaf sig också god tid, ty han hade en lång, lång kväll framför sig, en höstkväll i ensligheten på landsbygden. Så satt han, tills ett knakande och sprakande inne från stugan tillkännagaf, att gamla mor Bengta slutat sitt dagsverk och släckt ljuset och krupit under dynan. Då reste han sig, tog lampan och gick tillbaka ut genom gången till sitt arbetsoch sofrum. Detta låg vid motsatta ändan af gången och sträckte sig tvärs öfver den smala längan, med ett par fönster ut till gårdsplatsen och ett annat par ut till trädgården. Det var det forna «gästrummet»; men af det gamla var ingenting mer att se än de urblekta, blåhvita, storblommiga tapeterna. Eljes hade han här inrättat åt sig en rede enligt moderna och förfinade behof, – med draperier framför dörrar och fönster, med snedstälda möbler och med bricà-brac på väggar och hyllor, – ett omsorgsfullt tillslutet näste, der en ensam menniska kunde hygga sig i ensamheten. De många skånska bondväfnader, som lågo utbredda öfver säng, soffa och liggstolar, gåfvo i dessa aftonstunder vid lampskenet med sina bjerta färger en egendomlig, glad prägel åt rummet, – man kom att tänka på ett orientaliskt tält. Den ena långväggen upptogs af bokhyllor; midt på den andra stod en bred, platt kakelugn af grönskäckig sten, i hvilken glöderna efter en brasa lågo och kolades.
Jag skulle icke kunna föreställa mig, alt hvad som var grundlagsenlig! för 2 dagar sedan, då Konungens f. d. rådgifvare yttrade sig, skulle i dag kunna vara grundlagsvidrigt, då den motsatta sidan yttrar sig. Jag förenar mig derföre med Gr. Frölich och Gr. Anckarsvärd, och anhåller, att Hr Hjerta måtte få fortsätta. H. Ex. Hr Gr. Posse, Arvid: Af skäl, som torde ligga öppna för hvar och en, och således icke torde behöfva omnämnas, hade jag icke ämnat deltaga i denna öfverläggning; men då den numera öfvergått endast till frågan om formen, tror jag mig vara oförhindrad att derom gifva min tanke tillkänna.' Jag är af den mening som Hr Lagerhjelm, att nemi. sednare mom. af 107 §:n Reg.F:n bestämdt förmår, att enskildta mål här icke böra få omnämnas; och jag har således under öfverläggningens fortgång sista plenidagen, icke utan obehag, förmärkt, huru öfverträdelse)'skett af detta Den 3 Juli f. m. grundlagsbud. Jag har likväl ansett det såsom ett oundvikligt ondt, ty de enskilda sakerna hafva blifvit, oni icke i sina detaljer upptagna i Const.Utsk:s betänk., dock så vidt antydda, att man å ena sidan icke torde förvägra de anklagade att försvara sig och icke heller å andra sidan deras motståndare att upptaga de anklagades försvar. IVfig synes således frågan blott vara den, huru roan skall kunna sammanjemka hvad som nu är för handen med hvad som föiut tilldragit sig. Om jag icke för mycket misstager mig, har Hr Frih. o. Landtnäs klubbslag härrört derifrån , att Hr Hjerta syntes ingå uti en enskild corporations enskilda ekonomiska förhållanden. Jag tyckte nemi., att Hr Hjerta icke inskränkte sig till att fästa uppmärksamheten på de förhållanden , sorn han ansåg Styrelsen hafva bort öfverväga vid frågans afgörande, utan att han äfven började framställa en tableau angtde den ifrågaställda enskilda corpoiationens ekonomiska ställning.