Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Väghållnings kostnaden har blifvit uppförd med det belopp, hvartill utgifterna af Förvaltningen för gatuläggningsarheten i Hufvudstaden i medeltal för åren 1846 och 1847 uppgått. 7:o Till diverse Onera äro hänförde och beräknade: Salu-accis ..R:dr 7,500: Bränvinsminuterings-afgift 13,766: Folkskole-afgift . • • » 10,370: Afgift till Wadstena Krigsmanshus-Kassa för fastighetsköp „ 2,263: 45. — 26. 9. Brandvakts-afgift af fastigheter Inqvarterings-afgift af hus och borgerlig rörelse De å Borgerskapet uttaxerade medel, som ingått till Be medlings-Kommissionen. , „ 35,055: Afgifter för Kyrkornas underhåll och Skol-Inrättningarne, samt håfgångspenningar, omkiing ...„ 18,000 Kostnad för gatulyshållningen, aproximativt beräknad „ 20,000 Dito för gatornas renhållning .. 30,000 25,654: 4 6. 8. 13,134: 15. 4. Af de orsaker, som i föregående Femårsberättelser äro nämnda, har icke heller nu i Tabellen influtit någon uppgift på kostnaden för Stadens Styrelse eller för Skjutsh&llmngen; äfvensom Öfver-Ståthållare-Embetet icke erhållit nagra så tillförlitliga upplysningar om utsädet och medelafkastningen å den till Hufvudstaden hörande jord, eller på antalet af der underhållna kreatur, att uppgifter derom kunnat i Tabellen meddelas. Med djupaste vördnad, trohet och nit framhärdar Stormäktigste, Allernådigste Konung! Eders Kong]. Maj:ts underdänigste och tropligtigste tjenare och undersäte J. HA MIL TON. Stockholm den 14 December 1850. F. Edelstam. y T a b e I I tillhörande dfver-Slåthållare-Einbetets Berättelse om Stockholms Stads tillstånd i ekonomiskt och statistiskt afseende åren 1843—1847. Stockholm den 14 December i850.
Utskotten, som för deras del äro öfvertygade, att på många, om icke på de Heste, ställen, åtminstone inom fattigvårds-samhällen af mindre omfång och folkrikhet, den af någre motionärer föreslagna åtgärd att från sockennämnden på serskilda för sådant ändamål inrättade styrelser, öfverflytta fattigvårdsbestyret, skulle blifva utan allt ändamål, helst det lärer kunna antagas, att dessa befattningar, under nämnde förhållanden, med få undantag, i allt fall komme att af samma personer innehafvar, hafva i följd häraf ansett sig sakna anledning att motionärernes förslag i denna del understödja. Deremot hålla Utskotten före, att flera af de nu anmärkta olägenheterhe i väsendtlig mon skulle afhjelpas genom den ändring i fattigvårds-styrolsernes sammansättning, att kyrkoherden, i stället för den honom nu tillagde rättighet att deruti deltaga, då hans embetspligt och behof det påkalla, får såsom en skyldighet sig ålagdt att vara ledamot af sockennämnden vid behandling af ärenden, som röra fattigvården. Det lider nemligen, efter Utskottens tanka, intet tvifvel, att kyrkoherden, till följd af det embete, han innehar, bättre än någon annan, eger kännedom både om personoch sakförhållanden inom kommunen; och då detta embete tillika ålägger honom, såsom en pligt, att med ömhet och billighet afväga både behofven och utvägarne att dem fylla, är han äfven framför någon annan i tillfälle att medla emellan de skiljaktiga interessen, som i sådane frågor kunna uppträda emot hvarandra. Af dessa skäl, hvartill ytterligare torde böra läggas det biträde, sockennämnden vid utförande af dess mångfaldiga och mödosamma bestyr i afseende å fattigvårds-angelägenheterne såmedelst skulle kunna påräkna, hafva Utskotten icke tvekat att förorda ett stadgande i den rigtning, som här ofvan antydes. 8 Lagoch Ekonomi-Ulskollens Betänkande, N:<> 33.
Jag har likväl icke blifvit öfvertygad af hans bevisning, 302 Den 9 April. och jag nekar ej, det jag önskar, att nuvar-.de förhållandet i della afseende må fortfarande förblifva oförändradt. Den värde talaren har vidare sagt, att hans tjenare böra bevista samma gudstjenst som han sjelf. Jag vet i sanning icke något hinder för upfyllandet af denna önskan, sådan gudsljensten nu förrättas, tvertom skulle jag tro, att sådant hinder npstår genom den af samme talare förordade förändring i antalet af gudstjenster. Man har gjort skillnad emellan högmässooch aftonsångs-gudsljensterne, men icke verkligheten utan endast fördomen har åstadkommit denna skilnad. I mitt förra yttrande hänlydde jag på denna fördom, och min öfvertygelse är, att den skall försvinna, när i främsta rummet lärarne undfått en högre bildning, så att bildningen blir verklig hos alla kyrkans tjenare och uphört att vara halfbildning, och i 2:dra rummet, när de prester, som fått sig ålagdt alt förkunna det Hel. Ordet, försättas i tillfälle, alt egna sin tid åt den predikan, de skola författa. Denna lid fallas dem nu, och del oaktadt måste de likväl nedsätta sig vid bordet för dylikt författareskap. Detta är orsaken till den nu ingripande opinionen om vår gudstjenst. Hr von Hartmansdorff har genomgått de olika punkterne i Utsk:s förslag, och jag anhåller, alt få besvara den värde talarens anmärkn., i den ordning han dem framställt. Den värde talaren har i främsta rummet frågat, hvem som skall förrätta de i förslå punkten föreslagna kyrkovisitationerne. Svaret härpå har Svea Rikes ErkeBiskop sjelf lemnal, då han för ett enstaka fall föreslagit, att kyrkovisitationer skola hållas. I kyrkolagen finnes dessutom uttryckt, att ErkeBiskopen är äfven Stockholms Biskop, och endast under hans frånvaro äger Pastor Primarius att fungera i hans ställe.
Utskms yttrande godkändes. 1 §:n, 2 mom. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, det R. o. Ad. behaga - 486 Den 3a April e. m. de finna att Utsk:ns redaction berodde af den förklaring, som Presteoch BondeStm gåfve rör:de deras beslut och i ariledn. af den hemställan, sorn Utsk:n gjort till dessa båda Stånd; hvarföre Hr Landtm, föreslog R, o. Ad. att bifalla den af Utsk:n föreslagna redaction under förbehåll att Presteoch BondeSt;n antaga den förklaring af deras me-" ning, sorn Utsk;n föreslagit. Bifölls. 1 §:n, 3 och 4 mom:n, Utsk;ns förslag godkändes, 2 §:n. Utsktns yttranden rör:de dessa mom. erfordrade ingen åtgärd, 3 §: n , 5 mom. Utskms framställning godkändes. 3 § : n , 6 mom. samt 4 §: n • Utskms yttranden erfordrade ingen åtgärd af R. o. Ad. 5 §: n, i mom. Utsk:ns yttrande, äfvensom den föreslagna voter:s-prapos:n godkändes. 5 §; n, 2 mom. Utsk:ns förslag godkändes. 5 § ; n, 3 mom. Utsktns yttrande erfordrade ingen åtgärd. 5 §tn, 4 morn, Voter:s-propos:n godkändes. 5 §: n, 5 inom. Utskrns framställning godkändes. 6 §: n. Utsktns förslag godkändes, 8 §: n, 5 mom. Voter:s-propos:n godkändes. g och lo §§:ne. R. o. Ad. antog inbjudningarna och godkände Utsk.ms förslag. » xt§:n samt ia§:n,i mom. Utsktns yttrande erfordrade ingen åtgärd. Den 3o April e. in. 487 12 § : n , 2 m o m. Inbjudningen blef icke antagen, men voter:s-propos;n godkändes. 12 § : n, 3 o c h 4 morn; n.
Det inträfFru Eva Nansen, framstående romanssångerska Angöra hade medgifvit, att vittnesmålen m o t fade icke ett dödsfall inom församlingen, som från Kristiania, gifver m e d biträde af fröken Thoumaian v o r o falska, afpressade g e n o m tortyr. icke föranledde henne att infinna sig i sorgehuCaroline Bergh en romanskonsert i Musikaliska set för att blanda sina tårar m e d de efterlefvanLyckligtvis lade sig de främmande makterna, j a akademiens stora sal nästkommande fredag den d e s; hvarje begrafning eller olyckshändelse kot. o. m. drottning Viktoria o c h kejsar Wilhelm 29 dennes. Som bekant hafva vi redan haft tillemellan, o c h dödsstraffet förvandlades till landsstade henne flere nätters sömn. fälle meddela fru N:s porträtt i Idun. Till följd af min egen flyttning till Sverige förloförvisning. efterlämnade, icke obetydliga förmögenhet till nämnda läkarsällskap, att efter meddelade föreskrifter förvaltas o c h utdelas för välgörande ändamål o c h stiftelser i n o m Göteborgs samhälle. * Luey Thoumaian. Teater och musik. o Extra fin Marsala (Qualité I n g h i l t e r r a) härstädes lagrad sedan 1891. Vid undersökning af härv. handelskemist befunnen enl. analys fullgod. Pris kr. 1:25 pr butelj. telefon. IDUN 376 1895 var då sönderslitet; ty medan fadern försmäktade i fängelset, hade den lilla A r m e n i a hastigt aflidit i Schweiz. Detta var den sorgliga underrättelse, s o m mötte prof. Thoumalan v i d hans landning i England i juli 1893. Men makarne hängåfvo sig ej åt en ofruktbar sorg, utan all deras diktan o c h fraktan gå fortfarande ut på att arbeta för sitt olyckliga fosterland, åt hvilket d e önska icke blott politisk frihet, utan en andlig uppståndelse ur en blott formo c h skenkristendoms sekelgamla mörker.
Min tanka år viss icke, att inskränka någon medborgares rättighet att bo så präktigt han behagar, men jag tror att den Stadsbo, som åstundar uppföra stora höga hus, bör åläggas dertill begagna sådane materialier, som bäst utestänga eldens åverkan; visserligen vore det väl om alla Städer kunde byggas endast af sten, på sått som för Stockholm, Götheborg och Uddevalla lärer vara stadgadt, men då detta för många af de öfriga torde blifva för kostsamt, föreslår jag vördsamt: 1) Ått innevånarne uti alla Städer, der stenhusbyggnader icke redan åro uteslutande föreskrifva, måtte förbjudas, att hådaneftsr bygga högre trådhus ån en våning, med en takresning, hvilken i intet fall finge öfverskrida halfva husets bredd. 2) Att jben 28 Februarii, 817 2) Att två våningshus kunde få byggas af tegel och korsvirke, såsom i en del Skånska Ståder, med eller utan revetering af tegel, samt med lika föreskrift i afseende på takresningen, men att alla så höga hus helst borde af sten uppföras. 3) Att alla hus, högre ån 2 våningar, eller med högre takresning än förenåmndt år, ovilkorligen skulle af sten eller tegel uppföras, och med brandmurar samt tegellagda trossbottnar förses. 4) Att inga nya hus hädanefter fingo brandförsåkras som byggdes annorlunda ån uti föregående punkter föreskrifvit år, likasom att tak af halm, af näfver och torf, af spån, bråder, eller andra sådana brännbara åmnen, ovilkorligen bor de inom Städerna förbjudas. 5) Att inom Stadens stakett icke borde finnas eller uppbyggas lador eller logar för inbergning af skuren säd, eller upplag af halm, och icke heller sådane gjuterier eller andra verkstäder, hvartill fordras ugnar, som kunna orsaka olyckor; och 6) Att alla upplag'af trådvaror, tjära, beck, med flere sådane eldfångda artiklar, borde flyttas tillräckligt långt utom ståderne. Om sådane allmänna stadgar antogos, och Ridd. o. dd. Prof. I. B. 53. Dea 2 g
Dess åligganden voro: 1:0 att, i förekommande fall, correspondera med bemälde Konungens Befallningshafvande och, vid hvarje veckas slut, insända rapport olver beloppet af hvarje sädesslag, som för veckan blifvit utlemnadt; Stats-Utskottets Utlåtande N.o 22. 63 2:0 att directe correspondera med Herrar Pastorer, i afseende på upplysningar om ett och annat, såsom t. ex. verifieationer om lolkets säkerhet, förbindelsernas äkthet, o s. v.; 3:o att genast, och i den ordning allmogen ankommit och sig hos honom anmält, bokföra dem, efter föregående granskning af deras medliafvande documenter, och för hvarje person utskrifva assignation till Magasins-förvaltaren på det belopp, som en hvar, för egen och andras räddning, skulle esa att bekomma; 4:o ordentliga räkningar Fögderivis med dertill hörande verifieationer af Sockenstämmo-protocoll, skrifvelser från Presterskapet och Kronobetjeningen, skuldsedlar och borgensförbindelser, skulle efter utlevereringstiden till Konungens Befallningshafvande insändas till behörig granskning, och, i afseende på beloppet af spanmålen, lill jemförelse med Magasinsförvallarens räkenskaper; 5:o alt emottaga och redovisa de contanta penningar, som det ålåg allmogen att till en del medhafva, hvilken betalning väl icke räckte länge, men uppgick likväl lill flere 100 R:dr B:co, och 6:0 var arfvodet för detta sysslande bestämdt lill 2 R:dr Banco för dagen. Efter del Carlberg en lid uppehållit sig i Götheborg, fann han sig förlora både på arfvodet oeh synnerligast på sina commissioner i Wenersborg, samt begärde derföre att blifva entledigad från befattningen, hvilket bifölls med det vilkor, alt han skulle skaffa en annan säker man i sitt ställe, och sedan delta icke ville lyckas hos dem, som Carlberg ansåg skickliga och säkra, så lät
en historia om många pröfningar, men ock om mycken vunnen kärlek, aktning och ett rättvist, allmänt erkännande. I utkanten af det bokskogsbälte, som går nästan tvärs öfver Sydskåne och följande Romeleåsen bildar liksom en gräns mot den rika Söderslätt, ligger Gerdslöfs prästgård. Ännu för omkring tjugu år sedan var den en af dessa gammaldags låga, halmtäckta gårdar, man ännu någon gång kan få se i detta landskap. Strax bredvid ligger kyrkan på en kastanieskuggad backe. Nedanför utbredde sig den vackra Näsbyholmssjön, omgifven af hög, tät bokskog och med en och annan lummig holme. På sjöns andra strand såg man den väldiga, krenelerade hvita borg, som utgjorde Näsbyholms mycket gamla slott. Godset tillhörde baron BlixenFineke, känd särskildt från skandivanismens dagar på 1860-talet och svåger med Kristian I X. Detta slott besöktes ofta af kungliga personer; stora jakter anordnades; skogen var rik på högdjur; skotten smällde; hornen smattrade; ljudet hördes bort till prästgården på sjöns andra strand. Här förnams det af en häpen barnflock, som från det halmtäckta prästhemmets trappa med barnslig bäfvan och vidöppna ögon stirrade bort mot skogen, mot det gamla slottet, i hvars mörka gångar hängde stora mörka bilder af bistra krigare, den förnäma ättens förfäder, och kring hvilket dunkla sägner smögo, sägner om död, som gifvits af egen hand. Den äldsta flickan i denna syskonkrets var Amelie. Hennes far, kyrkoherden i Gerdslöf, sedan kontraktsprosten L. P. Holmberg, var en i Skåne allmänt känd, högt aktad och mycket använd man. Till det yttre en ståtlig, kraftig gestalt, med vördnadsbjudande uttryck och hållning, var han en sällsynt kunskapsrik man; han ägde lifligt intresse för allt humant, var framstående predikant och utmärkt talare, särskildt riksdagstalare; under flere år utgjorde han såsom riksdagsman en prydnad för det forna prästerståndet.
93 utvidgningen af denna skola betingades; varande i sådan syftning hufvudsakligen anfördt: att stadens folkmängd, sorn numera utgjorde omkring 1,400 personer, för mindre än 9 år sedan belöpte sig till endast 865 och således jemförelsevis vunnit en större tillökning, än någon annan stad i riket; att trakten omkring staden Voro särdeles folkrik; att antalet af lärjungar, som för närvarande icke utgjorde mera än 20, töre pedagogiens upprättande uppgått till emellan 40 och 60, samt att antalet i sednare tider sannolikt skulle varit lika stort, derest icke Skoldirektionen sökt så ordna skolan, att icke alltför många harn blefve der intagna, emedan i sådant fall läraren skulle, till men för undervisningens ändamålsenliga bedrifvande, blifvit öfverhopad med en mängd olika läseafdelningar; att för innevarande års första termin 10 barn vore till intagande i skolan anmälde och att lärjungärnes antal, efter hvad för handen varande omständigheter tydligen utmärkte, säkerligen komme att än ytterligare betydligt förökas, om skolan, som med allt skäl kunde räknas till de pedagogier, der undervisningen hunnit en högre grad af utveckling, erkölle nödig utvidgning och förstärkning i lärarekrafter — en förmån, som i öfrigt, vid anställd jemförelse mellan förhållanderna i berörde hänseenden inom andra städer, svntos motionären iclie kunna af någon skälig anledning staden Sköfde vidare undanhållas. Slutligen hafva uti särskilda motioner: inom Preste-Ståndet Kyrkoherden Otterström, hos Borgare-Ståndet Herr Ridderstad och hos Bonde-Ståndet Riksdagsfullmägtigcn J. M. Lundahl från Skaraborgs län gjort framställningar angående stnds-pedagogien i Hjo, samt dell sistnämnde derjemte rörande pedagogien i Sköfde ; — varande dessa framställningar af enahanda syftning, som Herr Grenanders här ofvan omförmälda motion och med denna jemväl i afseende å de åberopade skälen hufvudsakligen öfverensstämmande.
Ifl. Q. A\CMAKSV i III». L. S. Carl von Schantz. Kongl. Krigskollegium, med underdåniga utlåtanden, i anledning af 1851 års Revisorers berättelse om granskningen af Kongl. Kollegii räkenskaper. Stormäktigste Allernådigste Konung! Till underdånig åtlydnad af Eders Kongl. Majrts, genom remiss den 24 nåstlidne Januari, meddelade nådiga befallning, får Eders Kongl. Maj:ts och Rikets Krigskollegium härjemte i underdånighet öfverlemna Kollegii Artilleri-, Fortifikations-, Intendentsoch Aflönings-afdelnirtgars, livar för sig, afgifna underdåniga utlåtanden öfver Rikets Ständers sednast församlade Revisorers berättelse om förrättad granskning af de under Kollegium ställde allmänna fonders tillstånd, styrelse och förvaltning för åren 1848 och 1849. Den nådiga remisshandlingen återställes i underdånighet, och Kollegium framhärdar med djupaste vördnad trohet och nit, Stormäktigste Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste, tropligtigste tjenare och undersäter, *1. I». LEFRÉA. N. G. THESTRUP. C. MEYER. T. W. LODE. CARL D. FORSBERG. C. F. LAURÉN. S. C. NISSER. Stockholm den 24 Februari 1852. Wilhelm Cederblad. — 257 — Kongl. Krigskollegii Artilleri-afdelnings underdåniga utlåtande, i anledning af Rikets Ständers Revisorers Berättelse om verkställd granskning af nämnde Afdelning} räkenskaper för åren 1848 oell 1849. Stormäktigste Allernådigste Konung!
Riksdagsordningen, till nästa plenum hvila på bordet. i _ Å nyo föredrogs Herr Von Hedenbergs, Carl August, den i5 dennes e. m. på bordet lagde Motion, angående utarbetandet 23* 358 Den 3o December f. m. af en ny Boställs-Ordning, samt Militaire Boställens befriande från allt deltagande i nya Kyrkors byggande och nya vägars anläggande. Herr von Hedenberg hade inlemnat följande, som upplästes: Efter inhämtade upplysningar, att en ny Boställsordning redan är utarbetad, afstår jag från yrkande af ett serskildt Utskott till detta ändamåls befrämjande, men anhåller, att hvad den öfriga delen af min motion rörer, nemligen Boställens befriande från nya kyrkors byggande vid Sockenklyfningar och nya vägars anläggande, måtte till Statsoch Ekonomi-Utskotten remitteras. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMar skalken yttrade, att, sedan Herr von Hedenberg nu mera återkallat den del af dess motion, som angick utarbetandet af en ny Boställs-Ordning, ansåg Hans Excellence sig böra hemställa, att endast den återstående delen af motionen, eller frågan om Militaire Boställens befriande från allt deltagande i nya Kyrkors byggande och nya vägars anläggande, måtte, jemte Herr von Hedenbergs nu afgifne yttrande, till Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten remitteras.
Inte var det stort med hans arbete, och inte var det värdt att sätta tro till hvad han sade, ty en ögontjenare var han, rapp i vändningarna och lätjefull till sin natur. Och nu har han varit på gården öfver ett år. Ingen dag förgår utan att någon ny historia kommer i sväng om honom, ett eller annat fuffens, som framkallar högröstad ovilja och hemlig beundran. Ty trots allt är han en favorit. Innan jul fick han t. ex. ett par hemskickade strumpor, tjocka och nyskållade, så att det kunde värma in i själen att se på dem. Men Hans tycker om att ha handkassa, sålde strumporna och gick barfota i sin husbondes gamla stöflar. »Ja bler så varm om födderna, så ja kan ente bärga me», sade han till kamraterna. Och när det satte åt att bli kallt, fick han svårt nog att berga sig, men inte var det för värme. Den som inte klagade det var emellertid Hans. Han klippte bara tummarne af sina nya bälgvantar, så hade han de förträffligaste sockar. Nu är rakvattnet varmt, och han springer ut med sin kastrull, i det han på rolighet skefvar med benen och sätter tårna inför. I dörren vänder han sig om med en odygdigt utmanande blick på jäntorna, hvilka belöna honom med ett beundrande: »Du tid, hva’ den pågen e galen!» Den som är uppfostrad i staden kan näppeligen göra sig en föreställning om hvilka tillrustningar julen kräfver i ett större hushåll på landet – detta slit och släp hela dagar och många nätter i veckotal! Ljusstöp och slagt, klenätskokning och bak – det går i det oändliga, men det går med lust, ty se’n är det jul. Feststämning, ljus och en riklig måltid äro ingenting för den bättre bemedlade; han kan ta sig några fridagar när han vill, för honom är julen ingenting att längta efter. Annat är det för den trälande jordarbetaren, som hela året fått hålla sig till tungt arbete och tarflig kost. För honom blir julen en glänsande högtid, ett vägmärke, efter hvilket man med fog indelar sin tideräkning. En sådan der landtgård, som ligger långt från stad och långt från allfarväg, bildar med sitt folk en liten verld för sig.
Hans begrepp äro helt och hållit utvecklade ur hans egen erfarenhet; och de reglor han derigenom gör sig, har omdömet så mycket lättare för att använda på erfarenheten åter. Betraktar man hans kunskaper i och för sig, så synas de utan allt system; betraktar man dem åter i förhållande till hans läge och verksamhet, så är i dem det fullkomligaste system, ehuru ett system, som man blott kan kalla lokalt. – De äro för hans plats fullkomligt sammanhängande och lämpeliga. Ännu mer: hans omdöme är ej blott innom denna krets träffande och sundt; denna förmåga, i hvilken användbarheten af alla våra kunskaper ligger, van, att hos honom beständigt lita på sig sjelf, utan alla konstiga hjelpmedel, utan förvirringen af en half lärdom (all sådan förslöar oundvikeligen omdömet; om vetenskapen heter det: drick djupt, eller smaka icke!) har derigenom äfven i allmänhet blifvit liflig, skarp och uppfinningsrik. – Anvisa honom ett annat fält för sin verksamhet, sätt honom i ett annat läge, blott ej i ett sådant, som ovillkorligen fordrar de stora och allmänna utsigter, som endera äro Snillets egendom eller ej utan studium kunna vinnas – men eljest öfverallt i samhället, der han blott kan och behöfver verka som enskild; och han skall säkerligen öfverallt, genom den naturliga sundheten och smidigheten i sin Omdömesförmåga, finna sin väg och vara på sitt ställe. – För nya omständigheter i sådant fall, fattas det honom ej nya reglor för sitt uppförande. Han uppfinner dem. Men alla hans reglor hafva det utmärkande, att de äro växta ur tillfället och således gällande för tillfället, att de bära omständigheternas färg, att de äro enskilda. – Förelägg honom en allmän uppgift att lösa: han skall ej svara er, emedan han ej förstår er. Men visa honom tiden, stället, omständigheterna, bestäm för honom den enskilda handlingen: och han skall säkert ge er det bästa rådet, eller vara den bästa som ni kunde välja att handla i ert ställe. – Är denna beskrifning sann, så följer af sig sjelf, att det blotta sunda förnuftet, långt ifrån att anse sig sjelf som vetenskapens grundval, fast mer aldeles ej tillmäter sig sjelf något omdöme i alla vetenskapliga ämnen. – Dess reglor äro alla enskilda: vetenskapen uppställer regeln i sin rena, högsta allmänhet.