Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid detta förhållande kan således inträffa, antingen att nedsättningsskyldigheten drabbar den bötfällde tyngre än böterna enligt lagens mening kunnat göra, eller att löftesmän nödgas erlägga böter, som ej hos den sakfällde kunnat uttagas. I begge fallen sker en uppenbar orättvisa, och ännu större är orättvisan, om den sakfällde af dylika omständigheter hindras att söka och vinna ändring i ett origtigt beslut. Endast på denna grund och såsom en följd af den nya strafflagen, anser jag, äfven om andra gällande skäl saknades, alla föreskrifter om deposition af eller borgen för ådömda böter böra upphäfvas. Om, på sätt föreslaget blifvit, i lag stadgas, att den, som blifvit tilldömd ersättning i brottmål, må derför vinna utmätning och emot borgen lyfta det utmätta, ändå att ändring i högre Rätt sökes, får den vinnande större förmån och säkerhet mot förlust, än han har genom föreskriften i Kongl. Förordningen den 19 Juli 1815 att den, som blifvit ådömd ersättning, skall nedsätta densamma när han söker ändring i Hofeller Ofverrätts utslag. Utmätning kunde nemligen verkställas genast efter det Underrättens utslag fallit, hvaremot nedsättning af ersättningen ej behöfver ske förr än efter den icke korta besvärstidens slut, d. v. s. dagen före eller samma dag besvären till Kongl. Maj:t ingifvas och således icke sällan ett eller annat år sednare. Under denna långa tiden har den ersättningsskyldige säkerligen tillfälle att förskingra eller mera lätthet att undanskaffa sina tillgångar än vid en hastigt påkommande utmätning. Dessutom bör väl icke den vinnande hafva bättre rätt, när vederparten söker ändring än då denne förklarar sig nöjd med utslaget eller låter det vinna kraft, så att verkställighet kan genast ske. I sednare fallet eger ju icke den vinnande någon annan utväg än utmätning för att utbekomma sin ersättning, om vederparten icke godvilligt betalar. Utskottets farhåga för en större tillökning i antalet af de bötesmål, som fullföljas i Högsta Domstolen, anser jag icke utgöra något gällande skäl för afslag af motionen om upphörande af skyldigheten att nedsätta böter och ersättning, när så - Lag-Utskottets Betänkande N:o 24. 19 dana mål fullföljas från Hofeller Öfverrätt.
De uti åtskilliga qvarnfrågor hos Underdomstolarne förde prot:n vitsorda, att det mången gång gått så långt, att mäldesökande, fastän de haft tillräckligt förråd af spanmål, ändå varit blottställda, att antingen sakna brödföda eller köpa mjöl, blott för det de icke på flera veckor fått deras qvarnförda spanmål förmålen, men allt sådant har icke hulpit eller kunnat bidraga lil! framgång af den nya qvarnanläggningen. För verkligheten af detta i sanning olyckliga förhållande erfordras inga andra bevis, än de, Som från en mångårig erfarenhet kunna hemtas; och om, emot all förmodan, någon skulle bestrida detsamma, så föreställer jag mig, alt det icke kan vara någon annan än den, som antingen sjelf är qvarnägare, eller anser qvarnar vara rent af ett m jölna rein ono'pol i um. Den lagstiftnings-princip, som uttalat sig uti 4 §-n af 20 Cap. Byggninga-Balken i 1734 års lag, passar icke för närvar, tid. Mera än 100 år äro sedermera förflutna. Landet har blifvit i hög grad uppodladt och befolkningen i mån derefter förstorad, men antalet af nya tullmjölqvarnar har ingalunda i lika förhållande ökats, och att de här och der anlagda husbehofsqvarnarne på intet vis äro tillräckliga att afhjelpa det onda, derom vittnade många tvister och rättegångar, som uppkommit i anledn. af gjorda ansökningar om nya tull-mjölqvarnars anläggande, hvilka ansökningar alltid varit understödde af ett större antal jordbrukare. Det skäl, sorn allmännast blifvit begagnadt emot nya mjölqvarnars anläggning, och som äfven vunnit mesta gehör hos vederb. auetoriteter, är det, att mälden dragés ifrån de skattlagda qvarnarna, och att dessa således icke kunde utgöra den åsätta räntan.
Men jag vet ock att denna praxis alltid varit bestridd och einotsagd; och jag tror, att aktningen för lag fortlefver vida starkare än ett godtyckligt behag för en genom blott obetänksamhet tillkommen osed, och låter destoheldre upplifva sig i full kraft, som derförutan lagen till intet tjenar; än mer, jag menar att det för alla och enhvar vill vara. likasom en stor berömelse, så äfven en stor glädje, att från villornas väg återgå till det rätta. Härtill kommer, att jag jemväl anser Höglofliga Utskottet hafva alldeles misstagit sig om Ridderskapet och Adelns mening. Ridderskapet och Adeln har icke äskat någon votering eller uppställning af voterings-propositioner, utan allenast förklarat sig vidhålla den redan uttalade gemensamma tanke, att föreslagna ändringen i Grundlagen icke vore att räkna bland de högst nödiga och nyttiga. Detta omdöme, som af Ridderskapet och Adeln blifvit afgifvet med full befogenhet, alldenstund i sagda afseende inga band kunna vara lagda på den fria yttrande rätten, har Utskottet tillåtit sig sä omtyda, som skulle det innebära ett i otid åsyftadt skyndsamt förkastande af ändringsförslaget, och i sjelfva verket vara, såsom man ock hört det öfversättas, ett maskeradt afslag. Det är mig icke möjligt ingå på en sådan förtydning,' hvilken vill i mer än ett hänseende vara en föga tillständig insinuation mot Rikets första Stånd. Det anses i allmänhet icke sä tillbörligt, att i allvarsamma ämnen säga ett och mena ett annat; och för hvarje Riks-Stånd vet jag icke, att något annat språk kan vara rätt värdigt och passande, än det öppna och raka, som man ju äfven hört benämnas det ridderliga. Men derutöfver förutsätter Utskottet, att Ridder skapet och Adeln velat inleda ett förtidigt förkastande af den ifrågaställda grundlagsförändringen och således en lagstridighet, på sätt jag ofvanför antydt.
Men om de öfriga Stånden sig deruti icke förena, så tror jag att Riddetskapet och Adeln ensamma både kunna och böra i detta ändamål uppvakta Hans Majit. Herr Grefven och LandtMnrskalken erinrade att det vöre Herr Flachs motion, som nu egenteligen vore under öfverläggning. Grefve von Platen: Om den af Herr Flach gjorda motion är öfverensstämmande med Formen, har jag ingen ting deremot att erinra, ehuru den är helt oell hållet öfverflödig. Friherre Starl von Holl stein: Det förekommer mig allt för besynnerligt, att man vill förekomma Ständerna att sjeliva framföra Allmänhetens röst inför Thronen. Visserligen böra Ministrarne kunna likaså väl framställa för Konungen den allmänna belägenheten, men då efter flera månadera förlopp, sedan Riksdagens början , allmän klagan blifvet yttrad, utan att sådant haft någon verkan, torde det vara en nödvän - Den 31 Juli e. m. » 517 dighet ätt den önskade Deputationen gar i verkställighet. Det måtte aldrig kunna vara Konungen misshageligt, att af Folket sjelf få höra deras beklageliga ställning skildrad, för att då sä mycket säkrare kunna taga de mått och steg, som äro de tjenligaste till det ondas afhjelpande. Herr LandtMnrskalken erinrade å nyo, alt det vore den af Herr Flach gjorda Motion,som vore under öfverläggning, samt proponerade bifall derå, äfvensom att den skulle med de öfriga RiksStånden communicetas. Bifölls. I anledning af hvad Friherre Stael von Hollstein rörande den i fråga satta Deputationen anfört, yttrade Herr Friherre af Wetterstedt: Jag håller ' före det Ridderskapet och Adeln, såsom enskildt Stånd, icke kan uti ett allmänt mål uppvakta Hans Maj:t. Det kan icke framföra en röst för Riksens Ständer, men jag anser derjemte att Ridderskapet och Adeln visserligen kan taga sitt beslut om en stor Deputation, hvilket beslut sedan får med de öfriga Stånden corarouniceras. Den 51 Juli e. ra. Friherre. Cederström, Rudolph:
Häruti instämde Gr. Lagerbjelke. Frih. Raab: Det synes af de föreg:de besluten, som R. o. Ad. vore serdeles benägen för återremisser, men då återremisser blifva i den mån mera besvärliga och tidsödande, som man mycket talar öfver dem, anhåller jag endast, att de Hrr, som ämna fortfara med dylika yrkanden, måtte upgifva hvilka efterföljande §§ de önska återremittera, på det att vi måtte företaga dem i ett sammanhang, utan att uppehålla oss med en lång diskussion öfver hvardera. Den nu först till bifall å denna § framstälde propos. besvarades med starka Nej, jemte några Ja, hvarpå äfven denna §, på grund af de gjorde anmärkn:ne, återremitterades. §§ 53, 54, 55 och 56. Biföllos. § 57. Frih. af Ugglas: A denna § ämnar jag icke yrka återremiss, utan afslag, och jag hoppas att Frih. Raab i detta afseende delar min åsigt. Jag kan icke gilla, att man i en så beskaffad författning som denna, intager ett stadgande, hvilket helt och hållet hörer till allmänna lagen. Som Hrnne hafva sig bekant, var det i föreg:de bränvinsförfattniugar föreskrifvet att en köpare icke fick vittna. Detta stadgande ansågs olämpligt och försvann äfven utur sista bränvins-försäljnings-lagen. Skälet är hell enkelt det, att en köpare, om han i sådant afseende åberopas såsom vittne, kommer lian att betraktas såsom hvarje annat vittne, och domaren kommer alt pröfva huruvida han är jäfvig eller icke. Således är icke i detta afseende något serskildt stadgande behöfligt. Låtom oss antaga att en köpare skulle vara vittnesgild. En samvetsgrann domare skall likväl icke tillstädja en köpare att vittna, så vida domaren finner honom enl. Rättegångs-Ralkens föreskrifter vara jäfvig. Då jag således anser att man ingenting vinner genom ifrågavar:de §,shvars plats i en sådan författning, som denna, dessutom är olämplig, anhåller jag att R. o. Ad. måtte afslå §:n. Frih. Cederström:
S. D. Efter skedd föredragning remitterades Kongl. Maj:ts nedannämnde nådiga Propositioner till Stats-Utskottet: l:o Angående väckt fråga om upplåtande till staden Malmö af Kronan tillhörig mark, för dels utvidgning af stadens begrafningsplats och dels sammanbindande af tvenne gator derstädes m. m.; 2:o Angående beviljande dels af ett byggnadslån åt de brandskadade i staden Jönköping, dels ock af anslag och lån i och för tomt-regleringen i nämnde stad; 3:o Angående skatte-försäljning af åtskillige lägenheter under Elfsborgs kungsladugård i Götheborgs och Bohus län; 4:o Angående afsöndring af jord från Ultuna kungsladugård och kronoparken Åsen, till utvidgning af Upsala Central-hospitals område; 5:o Angående anslag af vinsäd till Ulrika församling; samt 6:o Kongl. Maj:ts nådiga Skrifvelse, angående begärdt understöd för fullbordandet af Norbergs jernväg. S. D. Föredrogos och godkändes Expeditions-Utskottets förslag till underdåniga Skrifvelser N:is 97, 99, 100, 101 och 102. S. D. En af v. Talmannen A. W. Svartling väckt motion, om rättighet för fastighetsegare i köpingar, att, emot inteckning, erhålla lån i Banken, remitterades till BankoUtskottet. Den 22 Augusti. Från Höglofl. Ridder skåpet och Adeln. S. D. Vid förnyad föredragning af Banko-Utskottets den 16 och 18 dennes på bordet lagda Utlåtande N:o 48, öfver gjorda anmärkningar vid åtskilliga framställningar i Betänkandet N:o 34, med förslag till reglering af Bankens låneoch kreditiv-rörelse, stadnade Rid - 380 Prot.-Vtdrag dm 11 Augut ti 1864.
Hrr von Moltzer och Palmcrantz uti sina motioner anfört, angtde behofvet af en ändamålsenligare författning i fråga om befordringar för civile embetsoch tjenstemän; får jag, i sammanhang härmed, vördsamt yrka, att R. St. ånyo måtte ingå till K. M. med en und. skrifvelse, i öfverensstämmelse med R. St:s, i Febr. månad år i83o, under N:o 352 aflåtna und. skrifvelse, och utbeder mig att derjemte få yttra några ord i delta vigtiga ämne. Då föiänarade organisationer med de flesta Statens embetsverk länge varit af behofvet påkallade, sorn ock för en del af dem äfven redan för sig gått, hvartill hörer, att dess embetsoch tjenstemän varda så lönte, att de uteslutande kunna egna sin förmåga åt den tjenst, som innehafves, och, befriade från bergningsomsorger, ej nödgas, för att värja sig mot behofven och nöden, förspilla en tid, som för det allmänna går förlorad, ej utan skada; så fordras såsom ett ocftergilligt villkor härför, att, såvida embetsoch tjenstemännen skola kunna vara hvad de böra vara, icke mer än ett embete eller tjenst af en och samma person må innehafvas, hvilken omständighet förtjena:1 blifva ett af hufvudföremålen vid ilrågavar. regleringar. Man behöfver blott litet bläddra i calendern, för att finna, huru långt och gränslöst mångtjensteriet blifvit utsträckt i sednare tider.*) Utom det att detta oskick blifvit allmänt tadladt, är det oförenligt med grundideen för samhällsförfattningen, att en Statens embetseller tjensteman på en gång kan innehafva *) En uppsats i detta ämne finnes införd i Aftonbladet för den 3 Sept. i834, som förtjena!1 att läsas. Den 8 April e. ni. och sköta 2, 3, ja väl 4 embeten och tjenster, som äfven strider mot äldre författningar.
Som likväl Rikets Ständer ansett, att verkningarne af de anstalter, sorn Kongl. Maj:t låtit vidtaga, för att dels med egne betydliga uppoffringar, dels genom månatliga bitta. deri fran Magasins-inrättni ngen bibehålla det grofva brödet i Stockholm vid ett jämnt pris utan förhöjning, varit för Hufvudstadens mindre bemedlade Folk-klasser ganska välgörande, och att denna und^säftnings-åtgärds upphörande nu, då tillgången på Råg i allmänhet vöre. knapp och prisen högt uppjagade, skulle förorsaka ett känbart lidande för deri fattige, sorn en längre tid Varit van, att fa det grofva brödet till nedsatt värde; Sä hafva Rikets Ständer besluta, att dennä undsättning må fortfara och med sistlidne Maj månads ipgång ökas till a,ooo Tunnor i månaden eller det parti, hvarmed Hagarne blifvit försträckte efter hittills bestämdt pris å. 8 R:dr Banko Tunnan för oriad elier y R:dc Banko för riadRåg; men hvarjemte Rikets Ständer förklarat, att desse utlefvereringar från Magasins-Irirättningens härvarande förråd borde a11- deles upphöra med instundande Augusti månads utgång, då säd af detta års blifvande skörd vore att förvänta. Kongl. Maj:t tror Sig ej behöfva till öfvervägande hos Rikets Ständer framställa hvaiketi de flere gällande skäl, sorn vanligen i en Folkrik Hufvudstad, mera än i andre orter, föranleda till dyrhet på lifsförnödenheter i allmänhet, eller de vigtiga skäl, som påkalla serskilta anstalter för att åtminstone förekomma en för dess '34° Konungens Nåd. Propositioner talrika obemedlade Folk-klatjser tryckands stegring i priset pä de-t mäst oundgängliga födoämnet brödet. Då Kongl. Majit, jemte Dess Egne betydliga uppoffringar, för detta angelägna ändamål tiilitatMagasins-Inrättningéns tillgångar, liar Kongl. Majit ej endast uppfyllt hvad billigbeten och en nödig omtanka påbudit. Kongl.
Prol. 1862 & 1863. 9 Sami. 71 502 Prot.-Vtdrag den 5 September 1863. njutande af det tillstyrkta statsbidraget, sorn i Friherre af Ugglas vid denna punkt afgifna reservation, sidan 77, blifvit föreslagna. Bifölls, med de tillägg i afseende på vilkoren, som i Friherre af Ugglas reservation, sidd. 78 och 79, finnas föreslagna. Bifölls, med tillägg af det förbehåll i afseende på medlens utgående, som i Friherre af Ugglas reservation, sid. 82, blifvit föreslaget. Punkterna 34 till och med 40. Biföl/os. Bifölls, med tillägg efter de å raden 7 i mom. a) af Utskottets förslag förekommande orden: »och Stora Kopparbergs län», af dessa ord: »samt Elfdals, Frylcdals och Jösse härader i Wermland.» Punksen 42. Bifölls. Med afslag å Utskottets hemställan, beviljade Ståndet för sin del till sänkning och upprensning af Lida-ån ett låneunderstöd af 126,000 R:dr, under de vilkor, som i afseende på andra vattenaltappningsarbeten, vid innevarande riksdag anvisade lånemedel, varda stadgade, dock att utaf det beviljade lånebeloppet under nästa statsregleringsperiod få lyftas endast 46,000 R:dr, och återstoden under den derpå följande. Punkterna 44 till och med 50. Biföllos, Punkten 51. Bifölls med den ändring, att det tillstyrkta lånebeloppet höjdes från 85,000 till 100,000 R:dr. S. D. Föredrogos ånyo Stats-Utskotlets nedan omlörmälda Memorial och Utlåtanden: M 142, med förslag till allmänna vilkor och stadganden i afseende på de statsbidrag, som under denna riksdag beviljas för väganläggningar och vägförbättringar, brobyggnader, hamnanläggningar, kanaler och andra vattenkommunikationer äfvensom för sjösänkningar och andra vattenaftappningsföretag. Bifölls.
Maj 1792 och stadgade: att från och med samma års början skulle, enligt de särskilda Riksståndens beslut, en viss, till beloppet af dem bestämd andel utaf bevillningen utgöras i specie eller bankomynt, nemligen: af Ridderskapet och Adeln, efter tjenstegrad eller förmögenhet, högst 2 och minst y rdr; af Presteståndet TV:del och af Borgareståndet l:del utaf den för hvartdera Ståndet belöpande bevillning samt af hemmansegare eller hemmansåboer, tillhörande allmogen, 8 sk., dock med rättighet att i stället betala 9^ sk. riksgäldssedlar, och af torpare samt inhysesoch tjenstehjon m. fl. 6 sk, med rättighet att i riksgäldssedlar betala 7 sk. Utaf ståndspersoner skulle bidraget i specie eller bankomynt utgöras efter hufvudsakligen samma grunder, som Ridderskapet och Adeln antagit. Hustrur och enkor skulle i sådant mynt betala lika mycket som deras män. För barn öfver 15 år samt tjenstehjon skulle äfven mindre, särskildt bestämda belopp i meranämnda myntsorter erläggas. Under åberopande af 3:dje § i 1792 års riksdagsbeslut, enligt hvilken, så snart l_797 ärs dåvarande Kronprinsen blifvit förmäld, en bröllopsgärd till samma belopp och efter k™110?8^’ enahanda fördelning, som den Rikets Ständer år 1766 sig åtogo, borde upptagas i det uti annan kronouppbörd vanligen gällande mynt, —blef, genom Kongl, förordnin - 38 gen den 28 November -1707, en sådan gärd, alldeles lika med den i 1766 års bevillningsplakat föreskrifna, påbjuden, att under tre år, räknade från och med 1798, uppbäras efter 6 dir s:mt riksdalern och erläggas med Riksgäldskontorets kreditsedlar.
Finnas andra lämpligare ställen, så har man tillfälle, att sedermera besluta om orten. Ar detta anslag för stort, eller brista medel? Att anslaget är för stort, har jag icke hört påstås, men väl att medel för undervisnings befrämjande saknas, såsom händelsen vanligtvis är, då ingen benägenhet finnes för ändamålet. Af det under öfverläggning varande Betänk, finnér R. o. Ad., att Utsk. förklarat sig icke kunna bevilja anslag till skolan i Hudiksvall derföre, att medel saknats. Således tyckes Utsk. antaga, att utöfver de medel, som blifvit anslagna åt redan befintliga läroverk, finnes intet att tillgå för nya inrättningar. Jag vet mig nu tala med ganska ringa förhoppning om framgång, ty det är allmänt bekant, alt en skolmästare aktas vida mindre än en Stallmästare, och att man Den 26 Juli. 441 för dera, som lära barn, har vida mindre att hoppas än för dem, som rida in hästar. Men af nitälskan för läroverken, har jag dock ansett mig böra förfägta deras sak, ehuru flere af Stats-Utsk:s ledamöter talat emot det begärda anslaget, hvaraf jag drager den beklagliga slutsatsen, att det gär lika illa med denna som med den förra frågan. ITr Adelborg: Då StatsUtsk:s litteräre ledamot yttrat sig så nyligen tvertemot saken, förmodar jag det hafva sin riktighet, att StatsUtsk. icke omfattat den; eljest hade den väl blifvit af honom på annat sätt framstäld. Han har gjort en jemförelse emellan de af mig i förbigående omnämnde trädgårdsmästare och stallmästare m. ra. å den ena sidan, samt soldaters exercerande å den andra, men deremot förklarat, att han sjelf icke vore praktikus, hvarföre han ock i båda fallen slagit slint. Jag får underrätta honom, att, då man exercerar soldater, raan ganska ofta nödgas anlita dermed oberoende personer, ty någon gång mäste vara den första, och man måste först gå i sjön innan man kan lära sig att simma.
Som önskningsmål framhålles, att den härå reflekterar är benägen att biträda äfven vid andra inom ett hem förekommande göromål. Löneanspråk, betygsafskrifter Té-cakes. Uti 1 qvarter god grädde jemte fotografi torde vara insända senast den 1 augusti till J. Eriksson, Torröres först 1 skalp, potatismjöl, der[41GJ efter 3 äggulor, ' I2 skalp, socker, ' I2 skog (Dalsland). skalp, skirdt smör, 1 tesked hjortronsalt samt slutligen så mycket hveteL ä r a r i n n a, mjöl att degen blir tillräckligt fast att kafla ut. Bröden tagas sedan ut med väl vitsordad i språk, särskildt tyska, ett rundt mått, och prickas väl, hvari musik och öfriga undervisningsämnen efter de insättas i lagom varm ugn att samt af mildt och allvarligt, kristligtgräddas. Elise. religiö^t, ej sekteriskt, sinnelag, önskas inom näslk. september i ett anspråksDrycker. löst tjenstemannahem på landet, för Likör. A f bruna körsbär, svarta vinenda barnet, en 12-årig dotter, som bär eller smultron, beredes på följande senaste tvenne ar njutit god undervissätt en utmärkt god likör. 1 stop sprit ning. Reflekterande hänvände sig med eller arrak hälles på en kanna bär, som får stå och draga en (i — 8 dar, hvaruppgift på lönepretentioner och bifoefter vätskan får sjelfrinna. Tager man gande af betygsafskrifter oeh referenser smultron, får ej spriten stå och draga till TIJ. Lbd. » Hildcberg &amp; Lidköping. mer än ett dygn, emedan drycken lätt Toaletten. Att göra gamla badoch tvättsvampar nya. A f alla förfaringssätten har följande beskrifning enl. mitt tycke åstadkommit det vackraste resultat. Man tvättar svamparna först i ljumt vatten, som fått en tillsats af något öfvermangansyradt kali, tager ut dem och häller i samma vatten några gram harsyresalt, tvättar dem väl i denna blandning samt trycker ut dem bra.
Art I Angående vad skeppare, inhemskt eller främmande har att iakttaga, före och vid ankomsten till inloppsort, samt intill dess han till lossningsort anlänt. § 1 Skeppare som kommer från utrikes ort, skall vara pliktig att nyttja lovliga och rätta farvatten. De skall iakttaga vad karantäns författningarna stadga och hålla sig till följande: Landsort, Sandhamn, Furusund, Södertälje om man vill till Stockholm. Hasslö till Nyköping, Baresund eller Arkö till Norrköping, Baresund till Söderköping, Spåresund till Västervik, Stora Kalvsund till Kungälv, Stora Askerö till Uddevalla, Öregrund och öster om Gräsö till Gävle. Fartyg som kommer från Östersjön och skall till Söderhamn, Hudiksvall, Sundsvall, Härnösand, Umeå, Piteå och Luleå skall undergå första visitation i Öregrund. De flesta stapelstäder får man insegla direkt. Farkoster från Åland som inte skall till svensk stad, utan gå den vanliga postvägen skall anlägga vid Grisslehamn både vid inkommande och utgående. § 2 Mindre däckade och odäckade båtar får inte idkas i annan fart än till och från utrikes ort för att där lossa lovgivna exportprodukter och återföra varor producerade på lossningsorten. Den som bryter mot detta bötar 500 riksdaler och mister båten och det otillåtna godset. Vid all utrikes fart med sådana båtar iakttages följande: 1: o Skepparen anmäler sig i tullkammaren och uppger ordentligt sina varor, lastar under tullbetjänts inseende och erlägger tull. 2: o Han får inte fara förbi tullbevakningen vid utloppsorten utan visitation eller ta andra vägar än de för tulldistriktet angivna. 3: o Han får inte undandra sig visitation varhelst jaktuppsyningsmän eller tullbetjänter dyker upp antingen i öppna sjön eller skärgården. 4: o Skepparen skall vid återkomsten uppvisa verkrulla vid tullkammaren och inte ta annan farled än som för varje stad är bestämt. 5: o Tullkammaren skall föra diarier på fartygen, när de avgår och när de kommer tillbaka samt orten där de varit. Skulle vid årets slut någon skeppare saknas i diariet, inkallas han för att redogöra för sin segling. Föreligger missbruk skall han ställas till laga ansvar. Undantag gäller farten mellan Finland och Sverige.