Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
År ejler Guds börd 1373 den 23 dagen i juli mSnad, under det den tjdnstgörande presten upy~isade den heliga ilostian, uta~zdades dela Relya Birgitta här s i 1 2 sista suck, sagande: i dina 7länder befaller jag. Den heliga Birgittas lif och verksamhet torde, som vi redaii antydt, tikickligt vara kända för att göra ett upprepande daraf har obehöfligt. Vi ha dock velat å v i r sida afven agna nggsa ord i t den märkliga svenska kvinnans minne. Ph ett bättre siitt ha vi ej ansett oss kunna göra detta, an genom att delgifva Dagnys läsare några af Birgittas egna tankar, sådana hon framställt dem i den för henne egendomliga formen, uppenbarelsen. Det a r en af vårt lands förnämsta kännare af medeltidslitteraturen, professor Henrik Schiick i Lund, vi ha a t t tacka för de har nedan meddelade utdragen, benäget öfversatta för Dagny, och utvalda, efter hvad öfverstittaren tillskrifver oss, me6 afseende fäst vid det för henies stil och diktart mest karakteristiska. e. Ur Birgittas uppenbarelser. Birgitta dikterade vanligen p&amp; svenska spraket sina up. penbar elser f ör sin vid tillfället närvarande biktfader, hvilken först upptecknade dem p i svenska samt därefter öfversatte dem till latinet. Af de ursprungligen på ' modersmålet affattade uppteckningarna f i n n ~ s inga kvar, möjligen med un-. clantag af en. Sedermera öfversattes i Vadstena kloster den latinska texten åter till svenska, men som denna öfversiittning är ganska dalig, bör naturligen den latinska uppteckningen tillerkännas högsta värdet, då det gäller att bedöma Birgittas egendomliga sätt att uttrycka sina tankar. De tvenne uppenbarelser, hvilka här meddelas shsom prof på, hennes stil, äro därför öfversatta från latinet. H., s. Kristi ord till sin. brud. Jag ur din Gud och Herre, den du bör cZyr7a. Jcig iir den, som, laed mha kraft aftqpeh&amp;ler himrnel och jord, som iclee stobar och andra ting föwnd bära t v p.
Att till 127 sk. köpa vexlar, borde icke kunna medföra förlust för Banken, särdeles, som silfret fått en temmeligen tydlig tendens till stegring, genom den ökade tillgången på guld och dess derigenom nedsatta metalliska värde. För min del skulle jag äfven tro det vara mera lugnande för Bankofullmägtige, om de hade förbindelse att köpa vexlar vid en viss kurs än, såsom nu, då deras tillgörande är godtyckligt, och jag säger rent ut att, med den ringa godtgörelse och erkänsla, samt stora ansvar som Bankofullmäktige nu hafva så, när man icke lemnar dem fullt förtroende alt göra och låta, som de för godt finna, så är det af vigt för deras egen säkerhets skuld, att någon bestämmelse finnes för vexelköpen. Jag anhåller om återremiss med vördsam hemställan att redaktionen af denna § måtte blifva sådan som Hr Indebetou har föreslagit densamma. Hr von Hartmansdorff: Hr Indebetou har i sin reserva - Den 21 Maj. <J1 tion visat, hurusom Banken understundom kommit skadeslös från silfverköpen derigenom, att han vunnit på silfverförsäljning. Det kommer sig deraf, alt en del af det silfverförråd Banken köpt, kunnat försäljas lill högre pris än det kostat. Jag glömde förra gången erinra, att när Fullmäktige endast äro berättigade, men icke ålagde, att köpa vexlar lill någon viss kurs, så kunna Fullmäktige hvarje gäng dä någon vexelsäljare, lill hvilken de icke hafva förtroende, anmäler sig, säga: vi vilja icke köpa i dag; men blifva Fullmäktige ålagde att köpa vexlar för 127 sk., och en sådan säljare anmäler sig hvars vexel Fullmäktige anse sig icke kunna antaga, så blir deras vägran detsamma som att öppet säga: Vi hafva icke förtroende till Eder. Jag hemställer lill Ståndet huruvida ett sådant sätt ali sköta vexelaffärer icke skall skada Banken ? Hr Nordenfelt: Jag anhåller blott få anmärka, att hvad Hr von Hartmansdorff anfört, just är ett bevis för min sats. Nätman köper för godt pris och säljer för dyrt, så är det en vinst, och det var just det jag ville bevisa.
s a l o n g e n, Hans majestät konungen ser man för öfrigt ofta på den kungliga tribunen vid gudstjänsterna i Slottskyrkan — Den h. nattvarden mottaga deras majestäter jämte den kungliga familjen i drottningens våning. Om morgonen vid den gemensamma frukosten betrakta de ofta tillsamman ett bibelspråk. Hvad bönen, det stilla begrundandet och betraktandet angår, följa de skriftens ord: » När du beder, så gå in i din kammare. » De kungliga föräldrarnes förhållande till sina barn. Rikt är det fäderneoch mödernearf naturens arfsföljd utskiftat åt vårt. konungapars barn. Och hvad naturen i så måtto skänkt dem, det har med den största omsorg och vi kunna säga på ett sant pedagogiskt sätt ammats upp af föräldrarne. De ha noga studerat sina söners kynnen och efter detta studium låtit hvars och ens individuella anlag utveckla sig efter fei gudfruktig, utan allt fromleri, har hon alla förutsättningar att vara, hvad hon är — en moder, som tjänar alla mödrar till föredöme. Så snart prinsarnes bokliga uppfostran, som man säger, började, anförtroddes de åt lärare af god och bepröfvad art. Någon tid bevistade de » Beskowska skolan ». Under denna tid behandlades de som vanliga skolgossar; de infunno sig i vanlig tid i skolan, buro själfva sina skolväskor, deltogo i de andra gossarnes ystra lekar. Därefter erhöllo de jämte några jämnåriga kamrater från denna skola undervisning i hemmet i » Palais-skolan », såsom den af läraren benämndes. Under skoltiden lade de höga föräldrarne ej allt på skolan eller lärarne, utan följde och öfvervakade själfva noga gången och resultatet af undervisningen. Vid. de flesta undervisningstimmarne i hemmet var hertiginnan själf närvarande. Och båda makarne hade djupgå- ende och allvarliga öfverläggningar med lärarne angående barnen och undervisningen. Men voro föräldrarne med sina barn i allvar, så voro de det ock i deras lek. Det var ej ovanligt att se hertigen och hertiginnan inbegripna i yrande » lek och ras » med de unga prinsarne.
Att jag ej kan dela Herr af Billberghs tanka, det Spanmålsoch Potatoes-odlingen skulle lida af inskränkning i Städernas bränningsrättighet. Likaså litet kan jag vara af dess mening, att byggnadens värde bör ingå i egendomsvärdet i och för bränningen. Jag åberopar härvid hvad jag redan tagit mig friheten yttra. foag. 4° och 41' Lika litet tror jag den föreslagne bevillningen å minuterings rättig - I/f2 Den 4 J u n i i f. ra. het tjena till ändamålets vinnande, emedan jag anser begagnandet af bränvin derigenom icke minskas, ej heller controll å uppgiften vara möjlig; jag befarar endast, att falska och osanna uppgifter skulle deraf blifva en följd, och Statens vinst ingen, åtminstone högst opålitlig att i ett Statsanslag påräkna med någon säkerhet. Af de skäl jag redan anfört, kan jag ej heller instämma i Herr af Billberglis tanka om Städernas rätt till bränning, i annan mohn än för så vidt deras innevånare äga jord till det värde författningen i och för bränningen medgifver och stadgar. Herr Prosten Åstrand har anfört en Taxeringsgrund och äfven exempel på obilligheten af den nu föreslagne, som skulle fullkomligen förmå mig instämma i dess, enligt min öfvertygelse, på rätt och billighet grundade förslag, om jag ej ansåg detsamma underkastadt större svårigheter, nära gränsande till overkställbarhet, och dervid för Staten befarade ej endast osäkerhet, utan äfven förlust, då egennyttan möjligen kunde undanhålla sanna förhållandet, och för några få sanna uppgifter, en mängd felagtiga skulle lemnäs. Jag tror således det af Utskotten uppgifne förslag vara det enda verkställbara.
Rån eger för sådant ändamål hos landstingets sekreterare eller stadsfullmäktiges ordförande äska behörigt protokollsutdrag, hvilket genast eller inom högst två dagar derefter bör till klaganden utlemnas; och skall han, vid förlust af talan, sina tili Konungen ställda besvär, sist inom en månad efter valförrättningens slut, in - Komtitulions-Utskotlelå Memorial Jtä 2. 5 gifva till Konungens Befallningshafvande, som genom kungörelse, hvilken i allmänna tidningarne införes, utsätter viss, kort tid, inom hvilken underdånig förklaring må öfver besvären till Konungens Befallningshafvande aflemnas. Sedan den tid tilländagått, har Konungens Befallningshafvande att besvärshandlingarne jemte de förklaringar, som må hafva inkommit, ofördröjligen till Konungen insända, för att i Dess Högsta Domstol skyndsamt föredragas och afgöras § 12. Biksdagsman i första Kammaren eger ej att för denna befattning något arfvode uppbära. Vill han befattningen sig afsäga, eger han det göra vid valtilllallet eller sedermera, mellan Riksdagar, hos Konungens Befallningshafvande. b) Andra Kammaren. § 13- Andra Kammarens ledamöter väljas för en tid af tre år, räknade från och med Januari månads början året näst efter det, under hvilket valet skett. 2. Å landel, hvartill i fråga om riksdagsmannaval äfven räknas de städer, som icke hafva egen jurisdiktion, och köpingar, utses för hvarje domsaga en Riks dagsman. Domsaga med större folkmängd än fyratiotusen varde dock af Konungen, så vidt ske kan häradsvis, indelad i två valkretsar, som välja hvardera en Riksdagsman. 3.
Finnes det icke någon förnuftig grund att bibehålla densamma, så bör den i min tanke uphäfvas, men deremot bördsråtten å landet bibehållas, efter densamma eger gillig grund. Det är derföre jag förordar förslaget. Hr Printzensköld: Det sista anförandet af Gr. Sparre synes ådagalägga det Gr:n icke vill erkänna en af de grunder, som stå främst för samhällets bestånd, nemi. arfslagarna oell släglförhållanden. Fordna lagstiftare hafva likväl erkänt dem och de hafva uttalat det i bördsråtten så väl inom staden som på landet, i hvilken sednare jag dock för min del icke anser ligga någon politik, helst man aldrig omtalat någonting dylikt, utan grunden är endast den kärlek till fädernes jord, som man i allmänhet anser finnas inom släglerne. Och når lagstiftaren sålunda ansett slägtförhållanden böra gifvas den helgd alt slägtingars rätt skall ega företräde framför oskyldes vid fastigheters försäljning utom hörd så i stad som på landet, så frågar jag om icke deruti ligger en rättsgrund som är både tydlig och klar, nemi. arfsrätligheten? Jag skulle tro att så är förhållandet och hvar och en som vill oväldigt begrunda detsamma, skall troligen erkänna att så är. Då nu öfverläggningen ansågs vara fulländad framställde H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, att Gr. Sparre yrkat bifall till Utsk:s ifrågavar. förslag om uphörande af bördsråtten i stad, men med den rättelse, att jemväl det i 3:dje punkten af 1 § 3 kap. Jordabalken förekommande stadgande: ”skiftar man hus, tomt eller gård i staden emot lius, tomt eller gård i samma stad eller annor; håfve ej eller bördeman rätt therå klandra, utan behålle ther emot bördemännen å Den 8 Augusti. 181 begge sidor sin rätt till thet tillskifta”, förklaras böra ut gå, samt alt för öfrigt flere ledamöter yrkat afslag ä Utsk:s förslag; hvadan H. Ex. nu först finge hemställa om R. o. Ad. bifölle Utskzs förslag rörande bördsrällen i stad, med den af Gr. Sparre begärda rättelse.
Dervid kan man icke göra samma invändning, som i afseende på presidenten i Krigs-coll:m, nemi. att personen icke är bestämdt uppgifven, ty här är han uttryckligen nämnd. t8:de punkten i utlåt, t Förslag i afseendepii "cavalleri’Jocli artilleri-hästars re montering, skoning m. m.” ”Med afseende å den af Utsk. föreslagna indragning af ”hästar vid Lifgardet till häst och Kronprinsens HuSar-reg:te, ”tillstyrker Utsk., att anslaget på denna titel må nedsättas ”till 28,000 r:dr.” Utsk. nämner intet om K. M:s föregrde samtycke till den indragning, som Utsk. här föreslagit, utan förutsätter såsom säkert, att hon skall äga rum, ulan afseende derpå, alt Konungen ännu icke yttrat sig derutinnan. Förhållandet är således, att om K. M. skulle vid förenämnda begge reg;ten bibehålla hästar till samma antal, som förut; så skulle för deras skoning komma att fattas 2,6y5 r:dr 32 sk. Att det icke går an för dem, som icke äro militärer, att hafva oskodda hästar, det vet jag af egen erfarenhet. Att så förhåller sig äfven med ryttarehästar, skulle jag tro, särdeles i den händelse, att halka inträffar. Och som halkan är en olägenhet, hvilken ej kan genom några politiska reformer undanrödjas, så befarar jag, alt hon förblifver lika orubblig som vårt klimat. Om det således år omöjligt att afskaffa henrie, men Utsk. likväl borttagit medlen att motverka henne så godt man kan; så lärer detta förslag höra till detaljerna af StatsUtskts sträfvande att göra vårt närvar, statsskick omöjligt. Då dessa sträckt sig så långt, att de omfatta hästskor och söm; så kan ingen neka, att bemödandet är fullständigt. 2a:a punkten: Gottlands National-beväring. Der säges: ”Uti den betydliga kostnad, som denna ti 6 H. 59 4 66 Den 9 Maj f. m. tel emedlertid, äfven utan förhöjning, erfordrar, finner Utsi. i öfrigt anledn. föreslå R.
Att under en sådan mellantid inlåta sig i några, om ock blott preliminära, underhandlingar om lånet, hade alltså icke kunnat leda till något önskadt resultat, enär penningeställningen kan, efter hvad erfarenheten visar, inom några få dagar undergå väsen dtliga förändringar och hvarje klok affärsman följaktligen icke låter på förhand binda sig vid vilkor, som ej genast skola gå i fullbordan. Genom vidtagandet af dylika preliminära underhandlingar, innan någon fullmagt var gifven, som berättigade att om lånet afsluta kontrakt, skulle följaktligen ingenting kun nät uträttas. Mot det af Revisorerne ifrågasatta låneprogram a^se Fullmägtige ungefärli gen enahanda erinringar kunna, göras. Innan ännu omfattningen och vilkorep 38 Stats-Utskottets Utlåtande J\f£ 29. för Fullmägtiges mandat voro dem bekanta, kunde naturligtvis icke något sådant program framläggas. Hvad dess uppgörande efteråt angår, visar protokollet folden 8 Oktober 1863 att frågan derom icke varit förbisedd, men att Fullmägtige efter öfverläggning stadnat i det beslut att något dylikt program icke borde meddelas. Såväl vid uppnegocierandet af 1858 års lån som lånet af år 1860 hade förfarandet varit enahanda, utan att då gifva anledning till anmärkning. Emellan programmets offentliggörande och lånekontraktets afslutande skulle alltid någon tid komma att förgå, under hvilken penningeställningen i en eller annan rigtning kunde förändras. De en gång i programmet uppställda vilkoren skulle emellertid icke kunna nedsättas, hvilket åter antagligen kornrne att föranleda dertill att dessa vilkor å lånsökandens sida ställdes lägre än hvartill penningeställningen, vid den tidpunkt programmet emanerade, gåfve skälig anledning. Härigenom skulle programmet i sjelfva verket förlora all betydelse och negociationerna om bättre vilkor eller om lånevilkoren i allmänhet inträda på samma ståndpunkt, som om intet program utfärdats.
antingen att till en stor mängd lånebehöfvande af alla stånd, näringar och yrken inom alla landsorter utlemna lån på billigare vilkor, än någon enskild penninge-association; eller att med uppoffring af en Bankovinst på 240,000 R:dr årligen, som i annat fall skulle kommit det allmänna tillgodo, utlemna ett låncförlag af 9,000,000 R:dr till Filialbanks-bolag, hvilka af Riksbankens uppoffring skörda så stora fördelar, att de kunna till sina delegare utdela ända till 20 procent på deras insatta penningar? — Så vidt jag förstår, kan härpå icke gifvas mer än ett svar. För att undanrödja ett vanligt missförstånd må i förbigående anmärkas, att Handelsoch Närings-diskonten hvarken afses eller begagnas hufvudsakligen af Stockholms-boer. Dess fonder äro fördelade emellan Stockholm, Götheborg, Malmö och Wisby. Den omfattar en flerfaldig lånerörelse, nemligen diskontering af vexlar, utlåning mot hypothek af löpande förskrifning samt af aktier och publika papper, utlåning mot pant af jern samt andra vågförda effekter, äfvensom kassa-kreditiv åt enskilde personer och åt sparbanker. Och räkenskaperna utvisa, hvad äfven de olika utlåningsformerna antyda, att en stor mängd bruksegare, possessionater, fabriksidkare, handlande m. fl. i landsorterne begagna sig af densamma. Alla de inom Handelsoch Närings-diskonten befintliga lånegrenar äro ock af den beskaffenhet, att de, när som helst, då Riksbankens säkerhet sådant kräfver, kunna i erforderlig mån inskränkas. Nu hafva Revisorerne gjort till föremål för anmärkning, att Herrar Banko-Fullmäktige från Reserv-fonden till Handelsoch Närings-diskonten återflyttat 500,000 R:dr och icke låtit dom utgå såsom försträckning till Filial-banker, som sådan begärt. Uti denna anmärkning kan jag icke deltaga. Utlåning från denna diskont har af brist på tillgång en eller annan vecka blifvit inställd, såsom revisions-berättelsen omförmäler. Behofvet af denna förstärkning var således påtaglig; och att
Genom det i senare tider, på allmän bekostnad, vid Flyinge Kungsgård anlagda och numera till Säteriet Näs i Jönkopings Lån förflyttade Schäferi af finulliga Får, har vål, i Collegii tanka, ett vigtigt steg blifvit gjordt tili införande i Riket af en finare får-race, men några hastiga och märkbara resultat, i afseende på en allmännare förädling af de inhemska hjordarna, bärCollegium ansett icke kunna häraf påräknas, i anseende till stamhjordens ringa antal, och mångå provincers aflägsenhet från Schåferiet. För öfrigt har Collegium i underdånighet yttrat den, på egen erfarenhet och samtlige Kongl, Majus Befallningshafvande* infordrade yttranden grundade, allmänna öfvertygelse: att Fårskötseln i Sverige ännu icke hunnit till den ståndpunkt, hvarken i afseende på myckenheten af Ull eller dess beskaffenhet, som landets naturliga förhållande eller ceconomiska ställning medgifver; att landels behof af XJll antyder, att så vål den ft - 6 Stats-, Bevillningssamt Oec.-TJlsk. Uti. N.o tog na sorn den grofva Ullens production påkallar omsorger till deras förökande och förädling; att förädlingen af de gröfre Landtfåren bor hafva till hufvudsakligt föremål Ullens förökande, hvaremot riktningen af den finare Fårskötseln bor stållås på ernående af Ullens högre finhet; att tillgång inom landet ännu i allmänhet saknas på sådana Får racer, hvarigenom förenämnde tvånne ändamål kunna vinnas; att dea ullrikhet, som utmärker Hera af de inhemska hjordarne af medelfina Får, leninar lika lofvande utsigter till eu starkare production af grof Ull . som den finhetsgrad, Ullen redan eger vid åtskilliga Possessionaters Schåferier i flera Lån , leninar forhoppningar om en hastigare öfvergång till finare ull production ån i allmänhet förmodas; att, om en gråns för den gröfre ull-productioneo gåfves inom landets egna behof, någon öfverproduction af den finare
Hvad de förra angår, finnes lätteligen huru ett ensamt för desse enskildte inrättningar gjordt bestämmand» skulle ingå ;S Stats-Utskottets på egande rättens område, och kunna Utskotten således, af det skäl, att de icke vågat tillstyrka enskildta räntans nedsättande, icke eller tillstyrka ett sådant; äfvensom för dessa gäller, hvad som ock föranledtUtskotten, att föreslå bibehållandet af nu bruklig ränte-beräkning, äfven för de Cassör, sorn af Staten njuta bidrag, nemligen: att deras inkomster äro beräknade att utgå till vissa bestämda ändamål, grundade på närvarande ränte-förhållanden, och, hvad dessa sednare angår, den ifrågasatte förändringen endast beredande en oväntad fördel för redan Contracterade lån, skulle ådraga Staten ökade utgifter; hvarföre Utskotten, öfvertygade att i alla fall, verkan af ett sådant medgifvande skulle vara af ingen allmännare nytta, afstyrka all förändring uti hvad nu rörande ränta å penningelån i Lag stadgadt är. Hvilket dock Riksens Höglofl. Ständers pröfning vördsamt underställes. Stockholm den p Julii 1823. Antom den a3 Julii 1823. N:o 34, Riksens Höglofl. Ständers Stats-, Bancooch Lag-Utskotts Betänkande, angående väckte frågor, om enskilde personers rättighet att utfärda Invisningar, stälde till betalning af Betänkandeir. 7.9 andre enskilde, samt beskaffenheten af de fordrings anspråk, som derigenom uppkomma. Clenom särskilde remisser hafva Utskotten, dels livar för sig, dels samfält, fatt från Högloft. Ridderskapet och Adelil samt det Yällofl.
Hon hade ju intét att frukta på öppen gata och på det hela taget betydde det ju ingenting.e Svårigheten låg i utförandet, men hdn hade allt för stor lust, för att kunna afstå; och så vore det så roligt att berätta efteråt. Dagen före mötet klädde hon sig enkelt, som för att besöka de fattiga, begaf sig till en af de små gatorna i närheten af Invalidhotellet, hyrde der ett tarfligt rum och sade sig vilja inflytta dagen derpå. Portvakten frågade efter hennes namn och hon svarade: Justine Rousseau. Hennes plan var enkel men djerf. Hon ämnade fara hemifrån kl. 8 till en väninna och låta hemta sig kl. n, hvilket. gaf henne 3 timmar. Sedan var det lätt att säga, det hon glömt något och skulle återkomma; gå till sin hyrda bostad, kläda sig till kammar-jungfru, gå på mötet och sedan, efter att återigen ha bytt om kläder, återvända till väninnan. B Torsdags afton kl. 8.30 infann hon sig i sin nya bostad och gick åter ut kl. 9, klädd som kammatjungfru. Hon var förvånande vacker; hennes hvita förkläde tilldrog sig allas blickar; hennes ståtliga växt kom alla herrar att vända sig om och de små fladdrande spetsame på hennes lilla muslinsmössa bildade en så behaglig ram till hennes af spänningen lifvade ansigte, att det blef henne omöjligt att passera obemärkt Arbetare, som mötte henne, sade med en grof ed: » Hvilken vacker flicka! » Ett sällskap unga herrar spärrade vägen för henne och frågade om hon ville inträda i deras tjenst. En ordensprydd herre promenerade bredvid henne sägande en mängd saker, som hon ej förstod. Hon böljade blifva yr i hufvudet och var nära att falla i vanmakt då hon upptäckte den unge mannen, som väntade henne med otålighet. Hon nästan sprang honom till mötes; hon var räddad. Var han då en räddare? » Ändtligen! » utropade Hugues närmande sig henne så ’ fort han blef henne varse. Han tog hennes händer i sina och hon var ännu så uppskakad af de faror hon genomgått, att hon icke tänkte på att draga undan dem. — &gt;Man förföljer mig », sade hon. Men den oförskämde hade redan försvunnit.
Vid förnyad föredragning af Allmänna Besvärsoch Ekonomie-Utskottets den Den 30 Maji. 15 dennes afgifne, samt den 27 i samma måa cad på bordet lsgde, Utlåtande, i anledning af de hos Ridderskapet och Adeln samt Preste. Ståndet gjorde anmärkningar vid Utskottets den 13 sistledne Mars meddeldte Betänkande, angående åtgärders vidtagande till den veneriska smittans utrotande, biet hvad Utskottet i detta ämne tillstyrkt, till alla delar af Ridderskapet och Adeln afslagit. Ut supra. S. D. Föredrogos å nyo och gillades följande från nedannämnde Utskott inkomne, 6amt den 25 och 27 dennes på bordet lagde, Ber tänkanden: Från StatsUtskottet: t) Af den 16 dennes, i anledning af Herr Presidenten D. von Scultzenheims Memorial rörande försäljning af Kungsgårdar, Recognt-; tionsskogar och Officers-boställen, m. m. Af den 20 dennes: *) Angående Kronoskogarne. 3) I anledning af Kongl. Maj:ts nådiga skrifvelse, rörande en förbättrad hushållning sned Ekeskogarne, 4) Angående kostnadssummans anslående * till en minnesvård öfver Högstsalig Hans Kgl, Höghet Kronprinsen Carl August, Den 30 Maji.'' 681 5) I anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss, angående tillökt Vaktbetjening vid Götheborgs Läns Fängelse. 6) Öfver Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss angående ersättning till Häradsskrifvarne i Jemtland för dem anslagne, men ännu icke tillträdde Boställen. 7) Angående Kongl. Majrts Nådiga Remiss, rörande reglering af lönings-sättet för LandsSecreteraren och LandsKammereraren i Jemtlands Län. 8) Af den 26 dennes} angående kostnaden till tryckning af TabellCommissionens afgifne Utlåtande och Tabeller. Frän Allmänna Besvärsoch Ekonomie-Utskotteti