Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Genom flera tillstötande, allmänna vägar, är Staden i jemn kommunikation med en vidsträckt och rikt befolkad landsort, på hvars kultur och näringar den alltså torde vara af ett fördelaktigt inflytande. För barnundervisningen är sörjdt genom en i Staden förlagd Lärdomsskola, der Lärarepersonalen utgöres af en Rektor och 2 Colleger, Lärjungarnes antal i alla tre klasserne utgjorde sistlidet år 38. Staden har gemensam Kyrka med Wimmerby Landsförsamling och utgör, tillsammans med denna och Pelarne Annexförsamling ett Pastorat, sorn är regalt och tillhör första klassen inom Linköpings Stift. Sjukvården besörjes af en Stads-Läkare äfvensom af en i Wimmerby stationerad Provincial-Läkare. Början är gjord till en bättre organisation af Stadens fattigvård, än som tillförene ägt rum. Mat utdelas tre gånger i veckan lill 5o de mäst behöfvande af Stadens fattige. Medel till fattigförsörjningen hemtas af fattigkassans och Stadens Spannemåls-magazins ränte-inkomster, af frivilliga gåfvor och en så kallad beläggning utaf en af innevånarne utgående afgift. 4:o Sjöstaden Borgholm, belägen vid vestra kusten af Öland, under 56° 54° nordlig bredd. Denna Stad erhöll sina privilegier år 1817. Tills vidare lyder den i afseende på jurisdictionen under Ölands Norra Mots Tings-Rätt och tillhör, hvad själavården angår, Köpings Socken. Staden har en Ordningsman och en Fiskal. Stadens folkmängd, som enligt sista Femårs-berältelsen utgjorde 417> uppgick år 1841 Lill 4^2, deraf 238 manoch 244 qvinkön. De skattskrifnes antal utgjorde 3a r. Den under ifrågavarande qvinqvennium i Staden vunna folkökning tillskrifves förnämligast inflyttningar. Staden har la handlande, 3g handtverksmästare och 17 idkare af sådane yrken, hvilka ej kunna hänföras lill handel och handtverk. Handeln idkas hufvudsakligen med spannemål, som uppköpes från kringliggande trakter af ön och derefter afsättes till Stockholm, Carlskrona och andra inrikes orter.
Ständer föreslås, det Grosshandlaren Hambraus må, såsom ersättning för tryckningskostnad och använd möda vid ofvanberörde af honom utarbetade Bevillnings. förslag, åtnjuta 300 R:dr B:co, med vördsam anhållan derjemte , alt Riksens Högloft. Ständer täcktes till vederbörligt Uiskott remittera frågan om desse medels anordnande. Riksdagsmännen Erik Svensson och Erik Palsson reserverade sig mot förstnämnde beslut, med anhållan, att såväl denne som Erik Svenssons förra reservation i ämnet måtte bifogas Utlåtandet till Riksens Ständer Dtn s i Jiinii. S. D. Riksdags-Fullmägtigen från Skaraborgs llän, Ears Andersson, som ]>å begäran erhöll ordet , uppläste följande af honom , i anledning af Utskottets fattade beslut , i afseende på grunderne för den blifvande allmänna Bevillningen, skriftligen författade så lydande Reservation : Kland de af Högloft. BevillriingsUtskottet fattade Beslut, i afseende på grunderne för den blifvande Bevillningen, förekomma arne, som i synnerhet motstrida min öfvertygelse, och hvilka jag sale. des anser min skyldighet fordra, att här frånträda, likasom jag förut gjort det munteligt. Det första rörer Capitations-afgiften. Otn Rättvisan häraf vill jag ingalunda vidlyftigt utbreda mig ; också torde strid derom blifva öfverflödig ; nog af, Staten måste på något sätt erhålla sitt behof; det är blott sättet deröfver jag vill underkasta j 1 & Bevillnings Utskottets BetSnkandtnl en närmare profning. Såsom grand för denna afgifts utgörande har Utskottet antagit arbetsförmågan , utan att likväl låta den utgöra måttstocken för fördelningen. Detta tror jag vara ett af* vikande från htifvudgrnnden. Det är ju ej deti ph ys i ska , sorn beskattas, det är arbetsförmågan, använd på något föremål och den vinst, sorn derigenom uppkommer.
Lika med "Utsk. tror jag, att motionärens förslag, sådant det blifvit framstäldl, icke är lämpligt, emedan jag anser, att det korn» 80 De» 24 M .1 ji me att möta starkt och måhända billigt motstånd , om mail beslöte, att beväringsynglingarna borde ingå i indelta Ar-* meeus nummer; men ideen att grunda vårt försvar på nationalbeväring ar så riktig, och den besparing, som skulle uppstå genom en sådan organisation af vårt försvar, är så påtaglig, att jag icke kan undgå förklara, det jag anser Xltsk., i anleda, af den väckta frågan och med ytterligare ledning af de åsigter, hvilka innefattas i den betänk, följaktiga reservation, hafva bort föreslå, det en del af Armeen, i mån af sig yppande vacancer, måtte indragas och de derigenom uppkommande besparingarna användas till öfning af den öfriga Armeen, hvarmed beväringsynglingarna, utan att ingå i nummer med den stående stammen, likväl, under vissa år för hvarje, borde vara förenade. Hvad beträffar 2:dra punkten af motionen, rörtde Krigsacademiens upphörande och militärlärares anställande vid allmänna undervisningsverken, är det visserligen sannt, att ämnet blifvit ventileradt i sammanhang med uppfostringscommitteens arbeten, och sålunda redan på det sättet beror på K. M:s afgörande; men hvar och en, som närmare gjort sig reda för den slags bildning, man vid Carlberg ernottager, måste, äfven om man sjelf begagnat denna uppfostringsanstalt och oaktadt man vet, huru vida bättre den är nu, än förr, samt att den är ledd af en man, till hvilken våra uppfostringsverk i allmänhet hafva stora förbindelser, likväl medgifva, att den är alltför ensidig för att vara lämplig och tillräcklig för danandet af anförare för ett nationelt försvar, hvilket vi icke kunna undgå erkänna, att vi behöfva för att vara säkra om bibehållandet af vår sjelfständighet. Jag hade derföre trott, att R. St. borde hos K. M. anhålla om skyndsamt afgörande af denna fråga.
Hvad den ene domaren ansåg sig pligtig lyda, ogillades af den andre, och den förordade pröfningsrätten kunde dymedelst leda till ett rent upplösnings - 28 Lag-Utskottets Utlåtande N:o 4. tillstånd. Del är detta, som man genom de af mig omnämnde garantier velat förekomma; och om Justitie-ombudsmannen tänkt mera på det samhälle, hvari vi lefva, hvars institutioner och lagar vi måste underkasta oss, hade han säkerligen ej framställt en lära, hvars vådor för samhället ej undanskymmas af den frihetsdrägt, som den blifvit iklädd. Jag har lastat mig synnerligen vid det äfventvrliga i denna grundsats, och jag hade önskat, att Utskottet ej gatt den förbi. Bland den mängd öfriga idéer, Justitie-ombudsmannen framlagt, skalle väl flera tåla vidare belysning; men i hvad jag här ofvan framställt, synes mig ligga ett tillfyllestgörande skäl för den åsigt, som hindrat mig att instämma i Utskottets omdöme öfver Justitie-ombudsmannens embetsförvaltning.” Af Herr doktor Säve: ”Ehuru jag i allmänhet delat Höglofl. Lag-utskottets utlåtande och åsigt om Justitie-ombudsmannens embetsberättelse och förvaltning, biträder jag dock i afseende på åtskillige af denne embetsmans förslag till lagförklaringar anmärkningen i Hrr JVeidenhielms och Carlesons reservationer.” Af Herr Engzell: ”Uti hvad jag ärnat yttra angående Justitie-ombudsman nens förfarande, att klandra högsta domstolen och om hans försök att tillvälla domaren rättighet att pröfva giltigheten af ett utaf högsta makten ulfärdadt påbud, är jag förekommen af Herrarne Carleson och Weidenhielm, och vill således ej trötta med att upprepa samma af mig godkända åsigter i förändrade ord.
Herr Günther lemnade då sin » med vanlig konst » föredragna romans åt Olle Strandberg, som gaf » konsten » på båten, men med sin gudomliga stammas trollmakt och sitt konstlöst naturligt musikaliska föredrag gaf romansen en oerhörd popularitet och hela operan deijemte. Partiet ansågs som skrifvet för honom, det hela verkade illusoriskt. Benjamins yttre tog sig ej bra ut i Fredrika Andrés skepelse, men hon sjöng ädelt, som alltid, lemnade dock snart roleu åt Josephs fru, som tog sig ut som gosse, som man vet. Walin som Jacob, Lundbergh som Simeon, Uddraan som Utobal supplementerade samlingen. 1867 tog Joseph-Strandberg afsked från scenen, hvarvid Jacob sjöngs af Sandström, som der var utmärkt i alla afseenden. Strax derpå debuterade helt djerft hr Lundqvist i titelpartiet fortfarande med hr Uddman till intendent, tvenne för de från hungersnöden komna Israiliterna hugnande, lugnande och öfvertygande bevis på de Egyptiska köttgrytornas närande egenskaper. Omsider öfvergick hr Lundqvist till den af hunger utmagrade, med ytterst dåligt samvete utrustade Simeon, men trots rösten gaf ny glans åt Gluck-arian lyckades hr L. ej, hvarken i yttre eller inre måtto. Joseph hade då öfvertagits af hr Ödmann, som passade bra i rolen, för hvilken han dock €j intresserade sig, lika litet som frk. Karlsohn för Benjamin. Hr Lange alternerade med hr Håkanson, en fet Jacob, som jemte den fete Ruben-Dahl-gren, Simeon — Lundqvist m. fl. nästan ingaf en dementi mot den heliga skrifts berättelser om hungersnöden, den de med eloquentia corporis maxima bortresonnerade på hädiskt manér. Hade slikt skett i våra dar, kanske de feta uthungrade kananiterna blifvit satta på vatten och bröd för kroppslig hädelse mot Moses. 1889 års repris utvisade all nödig magerhet hos Israels barn, tyvärr också i rösterna.
R:dr; till stöd hvarför motionären huf\udsakligen anfört, att berörde befattning icke vore jemförlig med sekreteraretjensterne inom kollegierne och andra centrala styrelseverk, enär i desse sekreteraren endast är expeditionshafvande, men icke deltager i rådslagen och än mindre för besluten ansvarar, hvaremot landtmäteri-sekreteraren är både expeditionshafvande och ansvarig rådgifvare samt förenar således i sin befattning sekreterarens och ledamotens i andra verk åligganden; att ifrågavarande tjensteman måste ega både full insigt uti kontorets alla göromål, samt nog karaktersfasthet att ej låta sina åsigter, i händelse de från chefens äro skiljaktiga, undertryckas, om än reservationsrättens utöfning skulle vara med obehag förenad. Utskottet har tagit dessa motioner i öfvervägande; och a) vidkommande först den för Ofver-direktören begärda löneförhöjning, så enär Rikets vid 1840—1841 årens riksdag församlade Ständer, i anledning af Kongl. Maj:ts derom då framställda nådiga förslag, fastställt för General-landtma terikontoret en förhöjd aflöningsstat, enligt hvilken Ofver direktörens lön, som förut utgjort 1,600
Rån har gifvit dem den rättvisan, att de här med upmärksamhet afhöra öfverläggningarne för att derigenom med erfarenheten till ledning i framtiden kunna höja sin röst vid öfverläggningarna, samt dymedelst verka på utgången af våra vigtigaste angelägenheter, men när den värde talaren på detta sätt berömt de unga medlemmarna af Adeln, så gifver han dem tillika den försäkran att de icke hafva några falska ledare uti de äldre personer af Ståndet, som förorda förslaget. Man skulle af en sådan försäkran kunna sluta, det talaren anser för falska ledare oss äldre medlemmar af detta Stånd, hvilka i motsats till honom framställt förslaget såsom skadligt. Att likväl detta hvarken varit eller någonsin kan blifva talarens mening, derom kan ej finnas mer än en öfvertygelse. Jag påstår också med full tillförsigt ali någon falsk ledare vare sig på ena eller andra sidan icke finnes inom detta rum och om den skulle finnas, så har erfarenheten öfvertygat mig derom, att hvarken äldre eller yngre medlemmar af delta Stånd låta deraf sig vilseledas, utan deremot slä fasta i den öfvertygelse om det sanna och rätta, som så utmärkt detta hus, och det har vid voteringarne visat sig, att det varit det sunda förnuftet, de ädla tänkesätten och den sjelfsländiga öfvertygelsen, som städse bestämt beskaffenheten af den voteringssedel man afgifvit. 4 H. 2 Den 15 Februari f. m. Ing är lika med den värde talaren beredvillig till hvilken försakelse som helst, när det gäller fäderneslandets gagn och bästa, men jag är olik honom deruti, att jag icke vill upoffra en R. o. Ad. tillhörig rättighet, hvilken sedan sekler, visat sig vara af högsta vigt för samhället, och just derföre att jag anser R. o. Ad. genom sjelfskrifvenhelens upoffrande, komma att inom kort såsom Riksstånd försvinna, sä att den kanske inom ett tiotal af år alldeles uphör att deltaga i fäderneslandets angelägenheter, just derföre är det som jag på det högsta afstyrker ifrägavartde förslag. Härefter anmäldes och emotlogs Hr Stats-Rådet m. m. Nils Fredrik Wallensteen, som å K.
Charta och tillika hos Domstolen, dit den ingiswes, god» känd borgen ställas för den öfrige Charta-Sigillatäafgiftens erläggande, sä snart Summan eller wärdet kan blifwa utrönt, och hwarförinnan den som innehafwer någor dylikt Document ej ma betraktas säsom ägare af hwad honom derutinnan tillägges. Uti den Tharta-Sigilkata ä Boupteckningar, som denna §. för närwarande stadgar, finnes nog pätageliqen att en rattwis proportion emellan de mer och mindre förmögnc Sterbhus är förfelad, och atl beräkningen här af arketal wifar sig lika origtigt fvm Den 5 Februari». 33? som för Staken ringa bä nåd medförande, enar ekt Uptecknings-instnlment, hwilket desiutom ar kält att med en tät stil -.sker behag mycket förkorta och sammanprästa, kan i ett Bo, bestående af fastighet, contanie penningar, fordringar och dyrbare nipper, ffrifloas pä hälften eller annu mindre pappersrymd, an ett annat öfwer hwarjehanda sämre lösören och penedlar, hwilka stigande till lika Summa uptaga flere ark. Utskottet får derföre underställa, om icke en mera jemn och tjenlig grund moro att utsätta Charta-Sigillata för Boupreckningar lill r procent af behållningen; dock att sadane, i hwilka Summa Jnventari, ej utgjorde 25 R:d., befriades frän stampladt papper. — 21 §. Tillämpningen af denna §. om stämpladt Papher wid Lyöningssedlars utfärdande, har för Kyrkoherdarne warit lika swär, brydsam och mängfaldige anmärkningar underkastad, som stelfwa taxationen härnad mindre wäl reglerad och beroende pä uppgifter, hwilkas granskning fordrar omgång samt utredande af omständigheter, de der icke altid inom en Pastors synkrets eller af honom kunna noggrant bedömmas.
Hr Rosensvärd, Joli. Henr.: Jag begärde ordet för alt söka besvara några af de temligen stränga anmärkmr, som blifvit riktade emot Utsk., för det betänk, som nu är föremål för R. o. Adis öfverläggningar, men jag har häruti blifvit förekommen af en af Utskis ledamöter, och tvenne andra talare, ehuru de yrkat afslag å betänk., hafva dock genom sina anföranden tillräckligen ådagalagt, alt frågan bör med försigtighet behandlas. Utsk. har emellertid ansett, att någon utsträckning i rättigheter kunde och borde Judarne beviljas i afseende på deras bosättning. Det beslut hvaruti Utsk. stannat, och som blifvit för R. o. Ad. upläst, har tillkommit genom flera voteringar om propos. och contra-proposir. Den segrande voteris-proposm var upsatt, mera för alt uttrycka en tanke, än för att tjena lill redaktion af beslutet. Då betänk, skulle justeras, upstod fråga om en mindre förändring i denna redaktion. Man önskade nemi. utbyta orden ”hvilkas borgerskap dertill vore benäget” emot orden ”borgerskapets hörande”, såsom mera lämpliga och uttryckande samma lanke. Ehuru dylika redaktionsförändringar förut varit ganska vanliga inom Utsk., satte sig nu åtskillige dess ledamöter deremot, och yrkade alt beslutet skulle blifva ordagrannt lika med voteris-proposin. På detta sätt har det klandrade uttrycket i Utskis betänk, kommit att qvarstå, och deraf har äfven inträffat att reservanternes antal är 27, under det att ledamöternes antal är 48. Orsaken hvarföre Utsk. velat i sitt förslag intaga något om borgerskapets hörande, är, att K. M. i Dess nådiga kungörelse af d. 21 Sept, 1838 förklarat, att då Mosaiske trosbekännare önskade bosätta sig i andra släder än Stockholm, Götheborg, Norrköping och Carlskrona, skulle borgerskapet deröfver höras, och att det då syntes billigt, att borgerskapet skulle ega samma förmån, när fråga upstod att för alltid, och till obegränsadt antal, tillåta Mosaiske trosbekännare inflytta i en stad.
Cederströms motion. Gr. Lagerbjelke, Gust.: 2:a § Riksd.Ordn. innehåller, att R. St. skola, i kraft af rikets, antagna R.F., hvart tredje år 238 Den 2 April. sammankomma. Nu hafva R. St. sammankommit år 1850; må vi då räkna vidare. I fall nästa riksdag skulle blifva år 1851, så skulle R. St. sammankomma hvarje år. Rlifver nästa riksdag år 1852, så sammankomma de hvart annat år. Blefve nästa riksdag år 1853, så sammankommo R. St. hvart tredje år. Om nästa riksdag blefve år 1854, så sammankommo de hvart fjerde år: Delta är så klart sorn att 2 gånger 2 är fyra; och då Riksd.- Ordn. säger, alt R. St. skola sammankomma hvart tredje år, så följer ju deraf tydligt, ali R. St. skola sammanträda år 1853. Ehuru jag anser grundlagen fullkomligt tydlig, så vill jag dock äfven söka att emot det åberopande af praxis, sorn här skett anföra några motskäl. Sålunda har man bland annat åberopat exempel ifrån riksdagarne 1812, 1815 och 1823. Likväl visar del sig, att R. St. sammankommo 1812 och följande riksdag utsattes till 1817; riksdag sammankom år 1815 och den nästa utsattes till år 1820; den riksdag som sammankom år 1823 utsatte påföljande riksdag till år 1828, således vid alla dessa tillfällen i enlighet med den, efter mitt förmenande, enda rätta tolkningen af grundlagen, hvilken då föreskref 5 år i st. f. nu mera 3 år. Vid riksdagen år 1840 blef man fullkomligt ense att den enda rätta tolkningen var, att man räknade liden för R.
Sora emedlertid desse besvär icke gå derpå ut att vinna någon ändring hvarken uti vägplanen eller kostnadsförslaget, utan endast innefatta det yrkande, att utslaget, hvarigenom Arvidsjaurs och Piteå häraders hemmansegare förpligtas, att ovilkorligen fullgöra vägbyggnaden, såsom för orten nyttig och nödvändig, måtte uphäfvas för så vida något stats-bidrag till arbetets utförande icke beviljades, förekommer det mig, som Utsk:t varit oförhindradt att nu pröfva de skäl och omständigheter, som tala för motionen. J-ag understödjer densamma också desto heldre, som kostnaden för vägarbetet verkligen öfverstiger de vägbyggnadsskyldiges förmåga att utgöra densamma, äfvensom derföre att för saken dessutom talar den omständighet, att Piteå lappmarks-boer, hvad kommunikation med kustlandet beträffar, äro långt mera vanlottade än andra lappmarkers innevånare. Underlättande af handelsförbindelsen emellan Piteå lappmark och stad, är också magtpåliggande för denna stads bestånd och förkofran, sedan den mistat en hop fördelar, som den egt före residensets och skolans flyttning derifrån till Luleå; och hemställer jag alltså af dessa skäl vördsamt att Höglofl. fl. o. Ad. ville återremittera denna punkt till Utsk:t, sorn torde, med behjertande af hvad jag anfört, blifva i tillfälle att för meranämnde ändamål särskildt anslå 50 ä 75,000 rdr rmt, eller också föreslå en underdånig skrifvelse till K. M:t med förord, att af de 150,000 rdr, som enligt Utskds förslag skola komma norra länen till godo för kommunikationers öpnande och förbättrande, ett skäligt belopp företrädesvis måtte användas för väganläggningen emellan Arvidsjaur och Piteå. Hr Bildt:
Memorial M J 5, i anledning af verkställda omröstningar angående ifråga ställda förändringar i föreskrifterna om tullbevillningen. Lades till handlingarne. 352 Prut.-Utdrag deri 2 Juni 1866. Memorial JW 16, i anledning af verkställd omröstning angående ifrågaställd förändring i afgiften för bränvins tillverkning. Lades till handtingarne; och Betänkande M 17, angående tullbestämmelserna för artiklarne b■ anvin och sprit samt ättika. Bifölls. S. D Föredrogs ånyo och bifölls Banko-Utskottets Memorial M 30, angående föreskrifterna i 10:de artikeln af Banko-reglementet om Bankens pappersbruk Tumba S. D. Föredrogos ånyo Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Memorial: ^2 17. i anledning af återremiss utaf vissa punkter i Utskottets Betänkande M 1, öfver väckta motioner om ändring af gällande stadganden angående skyldighet att deltaga i byggnad och underhåll af kyrka, prestgård, tingshus och häradsfängelse. Ståndet godkände detta Memorial, sednare punkten, med frånträdande af Ståndets förut fattade beslut i ämnet; och M 18, i anledning af återremiss utaf två punkter i Utskottets Betänkande Jtä 4, angående väckta motioner om förändradt röstberäkningssätt vid prestval, äfvensom vid tillsättande af folkskolelärare, orgelnist, klockare och annan kyrkobetjening. Vid i anledning häraf företagen förnyad pröfning af de två sista punkterna i Betänkandet JV2 4, biföll Ståndet, med afslag å den förra af dessa punkter, Riksdagsfullmiigtigen Björkmans der omförmälda motion, samt godkände Utskottets i sednare punkten gjorda tillstyrkande S. D. Föredrogs ånyo Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Memorial M 19, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut vid förehafvande af Utskottets Utlåtande M 5, öfver Kongl. Maj:ts nådiga Proposition angående förändring i grunderna för beväringsinrättningen samt om bildande af en landstorm.
Denna fras kan visserligen ljuda vackert i öronen på enhvar, som icke gjort sig någon synnerlig reda för våra financiela förhållanden — och jag må härvidlag erkänna, att innan jag hade tänkt mig in i saken, hyste jag nästan samma tanke — men vid ett nogare eftersinnande har jag funnit, och torde enhvar finna, alt om förslaget godkändes, skulle det åstadkomma en kris eller ”drains”, som det i finansspråket kallas, hvars följder skulle blifva bedröfliga; låt oss derför lyssna något till hvad vi höra och se oss för, innan vi fatta ett beslut, hvars följder vi måhända ej förstå att fullt beräkna. Vi höra ju från alla landsorter nästan dagligen klagan öfver brist på penningar och rörelsekapital. Rörelsekapitalet skulle ju än ytterligare förminskas och bristen derå än högljuddare låia höra sig, i samma mån som privatbankerna indrogos. Riksbankens hela sedelstock utgjorde den 13 sistlidne September icke fullt 35 millioner; huru skulle det vara möjligt, hvarken med denna sedelstock eller ens den högsta summa i sedlar som banken eger utsläppa i rörelsen, förse hela landet med rörelsekapital? Och huru skulle fialbanker kunna bildas, då Riksbanken icke förmår förskjuta några medel dertill? Åtskilliga provinser hafva ju sökt, men några 822 Motioner i Bonde-St&ndet 1862. N:o 504. ännu icke kunnat få sina ansökningar bifallna, och slutligen, livad tror nian väl Riksbanken och det allmänna lörtjenar på dessa så beprisade filialbanker? — Jo, hela förljensten inskränker sig dertill, att Riksbanken skall godtgöras 3, säger tre pro cent ränta, å den summa som Riksbanken förskjuter till bildande af filialbank. Riksbanken förskjuter högst j-.del, de öfriga fidelarne och huru mycket som helst derutöfver kan och skall vara tecknadt och insättas af enskilde lottegare, hvilka naturligtvis sjelfva draga den högsta möjliga ränta, såväl af sina egna insatser, sorn af hvad Riksbanken förskjutit, sedan Ranken för sin insats blifvit godtgjord med omförmälda 3 procent, och detta synes mig icke vara några så synnerligt eftersträfvansvärda, briljanta eller lysande affärer, hvarken för Banken eller det allmänna.