Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Till Lag-Utskottet remitterades motioner, väckta: af Herr Blanche, N:o 166, angående omarbetning af Kongl. Reglementet för Coopvaerdie-skeppare och Sjöfolk af den 30 Älars 1748, vid hvilken remiss afgifna yttranden åtfölja; af Herr Staaff, N:o 178, angående en ny Öfverdomstol, under benämning af Kongl. Hof-rätten öfver Norrland, med säle i Hernösand; af Herr Staaff, N:o 179, om anhållan af Rikets Ständer, att ett fullständigt förslag till ny utsökningslag må utarbetas; af Herr Staaff', N:o 180, angående förändrade föreskrifter, i afseende på äktenskapsskilnader, uti hvilken motion Herrar Blanche, Ditzinger och Widell instämt; af Herr Pallander, N:o 193, i fråga om ny sjölag, vid hvilken remiss afgifna yttranden åtfölja; af Herr Ridderstad, N:o 201, med förslag till några bestämmelser i brottmålslagsliftningen; af Herr Björck, N:o 202, med förslag till förordning om det vilkor i bolagskontrakt, alt endast någon eller någre af bolagsmännen må begagna bolagets firma; af Herr Björck, N:o 203, om förändringar af och tillägg uti allmänna Lagen samt Kongl. Förordningen den 4 Maj 1855, m. m., i fråga om förlag, jemte ett särskildt tillägg uti nämnde Förordnings 28:e §; af Herr Brun, N:o 227, angående stadganden, med afseende på mulbetesrätt; och af Herr Holmqvist, N:o 232, angående bysättnings upphörande. S. D.
EkonomiUtskotten remitterade Nådiga Skrifvelse, rörande offentlighet vid IliksS tå lidens öfverläggningar, företaga ärendet till förnyad handläggning; men som Lag-samt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskotten öfver Kongl. Maj:ts högstberörde Nådiga Skrifvelse uti gemensamt Betänkande, under denna dag, sig utlåtit, hvarvid någon anledning till ändring i LagUtskottets förut afgifne ofvannämnde Betänkande öfver Herr Rosenblads motion, icke förekommit samt någon särskild anmärkning icke föranledt återremissen; får, under åberopande af hvad sålunda redan blifvit yttradt, Lagutskottet samma dess Betänkande Riksens Högloft. Ständers ytterligare granskning vördsam ligen underställa. Stockholm den 12 Augusti i8a3. Ankom den 1 Septemb. i8a3. Utlåtande i anledning af anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 77, öfver Kongl. Majits Nådiga Proposition, angående förändring i 1 Cap. 1 och 10 §. §. Rättegångs Balken. Sedan LagUtskottets ifrågavarande Betänkande, i anledning af gjorde anmärk - ggö LagUtskottets Betänkandett, ningar blifvit af Höglofl. Ridderskapet ocb Adeln samt Högv.
Han haltar fram med högburet hufvud, som en fältherre i spetsen för sin armé, och han gör sina dispositioner med en min så viktig, som om det gällt en afgörande sammandrabbning med en mångdubbelt starkare fiende. Han känner djupt betydelsen af det uppdrag, som anförtrotts honom, och vet, att hans lycka är gjord, om han segrar. Och han måste segra! Han tviflar icke längre på framgången, han har fast mark under sin giktbrutna fot. Han ordnar allt och förutser allt; placerar vakt vid alla utgångar till drottningens våning, öfvertygar sig om, att löngången mellan drottningens och Struensees sofgemak är starkt besatt; håller krigsråd med sin stab, löjtnanterna Bech, Oldenburg och Bay, anvisar enhvar sin plats i striden och bultar ändtligen på den cernerade fästningens port. Medan han väntar på ett lifstecken inifrån, sjunker hans stolta mod. Uppdraget att arrestera en ung dam, en drottning, är dock icke obetingadt behagligt! Han fryner på näsan. Värdigt en Rantzau är det i alla händelser icke. Men då det nu fallit på hans lott att tjänstgöra som bödelns rackardräng, tör det vara klokast att beväpna sig med galghumor och gå på blindt! Jungfru Ahrensbach öppnar och flyr förskräckt vid åsynen af den belägrande armén, ty hon är i blotta linnet och mån om sitt rykte. Hon lämnar dörren öppen efter sig, och fienden intränger. I detsamma ringer drottningen, och kammarjungfrun måste ånyo riskera sin reputation. – Hvad är det för buller och larm? frågar Hennes Majestät ur mörkret. – Grefve Rantzau och några officerare – svarar jungfru Ahrensbach, huttrande af ångest och köld. – Tänd ljus! – Hvad våga de? Dörren är väl låst? Men just i detsamma faller Rantzaus skugga in mellan själfva sängomhängena, och hans knarrande röst säger: – Förlåt att jag på ett mindre galant sätt stör E. M:ts höga hvila, men mina instruktioner ålägga mig skyndsamhet! Fantastiska föreställningar flyga som skuggor genom drottningens yrvakna medvetande. – Hvar är grefven? Har någonting händt kungen? frågar hon häftigt.
Curhusafgiften hvarken böra eller kunna bestämmas med hänsigt att fullt afhjelpa Curhusens alla behof och dessutom äfven Lazarettens, enär sådant vöre oförenligt med egentliga ändamålet och vilkoret för Curhusmedlens sammanskott, hvilka förutsätta, ali denna afgift ej allenast bör minskas i moa af veneriska sjukdomens eftagande, utan äfven alldeles upphöra, om och när berörde ändamål är vunnet; likväl, och som, enligt Sundhets-Collegii uppgifter, Curhus» inrättningar ne, oberäknadt Militair-Sjukhusen, under åren tS27, 1828, 1829 och i83o i medeltal för hvarje år varit begagnade af a.ySä personer, hvaraf visade sig, att sjuk-an tal et under dessa år på det liela ieke undergått någon serdeles betydlig minskning emot medeltalet för iren Expeditions-tflstollds Förslag till und. Skrifvelse AT-o 87. J17 1824? i8a5 och 182G, hvilket, efter afdrag för Militair-Sjukhnsen, utgjort omkring 3,ooo personer; samt Rikets Ständer dessutom af Pievisions-Berättelserne ifrän Länen inhemlat, alt i allmänhet
Maj:t föreslagit, af merberörde medel, utgörande 8,802 R:dr 18 öre R:mt, må lill inlösen för Kungsgården Noret af det utaf Landshöfdingen af Geijerstam derstädes uppförda boningshus få användas hvad derför kan erfordras, dock ej utöfver 6,802 R:dr, dels att hvad för sådant ändamål af nämnda summa icke åtgår skall till Riksgälds-kontorel öfverlemnas, äfvensom att sedan berörde inlösen kommit till verkställighet, eli emot fem procent å berörda återstod svarande belopp må af Statskontoret till Landshöfdingen i Stora Kopparbergs län årligen utbetalas. Hvilket Rikets Ständer skolat, till svar i ämnet, underdånigst anmäla, framhärdande Rikets Ständer etc. Stockholm den 12 Oktober 1860. 12 Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse N:o 153. Uppläst och godkändl hos Ridd. och Adeln den 8 Okl. 1860. Preste-Ståndet den 10 Borgare-Siandet den 10 Bonde-Slåndet den 12 Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående begrafningsoch öfriga kostnader, föranledda af Högstsalig Hans Maj:t Konung Oscar I:s dödliga frånfälle. (Stats-Utsk:s Uti.
Dito af lyftade medel å kreditivet för fårskötselns och ullproduktionens befrämjande 65,620: — samt derå upplupen ränta 1,479: 6. 67,099: 6. Dito å kreditivet till neutralitetens upprätthållande 113: 15. Aflemnade behållna öfverskott å statsverkets inkomster för år 1857, återstoden Det för Riksgälds-kontorets utgifter anvisade bidrag af 1858 års statsinkomster Äldre depositions-medel Deponerade medel, afsedda för undsättning vid missväxter eller felslagna skördar Utaf Manufaktur-diskontens vinstmedel för år 1860 Det till Riksgälds-kontorets utgifter under år 1860 anslagna belopp utaf Rikets Ständers Banks disponibla vinst vid 1857 års början Återbetalda, tillsvidare förräntade medel R:dr 3,300,248: 37. derå upplupna, inbetalda räntor » 137,564: 5. Arliga ränteanslaget till Hans Majit Konungen Under 1840—1841 års riksdag beviljade anslag; För häradshäktenas ombyggnad och förseende med celler samt till fängelsebyggnader i städerna, utom Stockholm Under 1844—1845 års riksdag beviljade tillfälliga statsanslag: För inlösen af 300 exemplar utaf Svenska Fornskrift-sällskapets samlingar för år 1859 » boskapsskötselns uppmuntran och befrämjande genom bildande af stamliolländerier, återstoden Under 1850—1851 års riksdag beviljade extra anslag; För anläggning af hamn och väg vid Fröbigårda färjeplats på Öland, 1,050: — 3,065: 46. återstoden Under 1853—1854 års riksdag beviljade anslag:
R:dr; men då förhållandet icke är så, och bär nu blott är fråga om ett Låneanslag, instämmer jag fullkomligt uti Friherre Silfverskölds mot Utlåtandet afgifne reservation, och anhåller följaktligen, att återremiss måtte beviljas, 54 Den 12 Febr u ari i e. ra. så framt ej tre Stånd redan bifallit Utlåtandet, hvarom upplysning benäget torde meddelas. Undertecknad JRiddarhus-Secreterare: I anledning af den siste värde Talarens begäran får jag äran upplysa, ett Presteoch BorgareStånden bifallit StatsUtskotlets nu bär föredragne Utlåtande, och att målet bos BondeStåndet ännu icke är afgjordt. Herr Hjerta_, Guslaf Adolph; uppläste följande: Af StatsUtskottets förevarande Utlåtande N:o 3yy inhämtar jag, att Utskottet afstyrkt den af mig väckta motion, rörande erhållande af lån lill upprättande af Ottenby Stuteri, samt till inköp af, för flera provincer högst behöfliga, Landtbeskällare. Utskottet har egenteligen stödt detta afslag derpå, att uti den af mig anvista Cassa ej funnes större tillgång än 16,000 R:dr, och att all Räntebetalning från RiksgäldsContoret för berörde Cassa upphört, hvarjemte Utskottet ansett, att, då Rikets Ilöglollige Ständer vid denna Riksdag redan en gång bestämt den årliga summa, som till Hästafvelns förbättrande pröfvats erforderlig, min motion borde förfalla.
Stånd godkändt, och jag vågar derlöre hemställa till de Hrr, som yrkat återremiss, om de icke i stället skulle vilja uppställa bifall till Hr Huss’ förslag såsom kontra-propos. mot bifall till Utsk:ts. Jag anser Hr Huss’ förslag hafva företräde framför det af Prof. Ribbing framställda, derutinnan att det går en fullt praktisk väg, att det föreslår medlen, innan det bestämmer ändamålet. Man bör nemi. först inrätta lämpliga undervisnings-anstalter förqvinnan, innan man föreskrifver på hvilka platser hon sedermera skall få använda sina derigenom förvärfvade insigter. Jag hemtar ett ytterligare skäl att understödja detta förslag deraf att qvinnans upphöjda ställning i Amerika, som här så sannt och vackert skildrats, har sin grund just deri, att de praktiska Amerikanarne gått samma väg som Hr Huss föreslår; de hafva inrättat en mängd praktiska undervisningsanstalter och colleges för qvinnan, der hon erhåller den höga grad af bildning, som berättigar henne att intaga en framstående plats i Amerikas fria samhälle. Vi böra gå samma väg; vi ifra alla för qvinnans bästa; låtom oss då ej bortkasta medlen att vinna detta mål. På dessa grunder anhåller jag ännu en gång, att de Hrr, som Den 3 Februari e. m. 319 ej vilja obetingadt bifalla Utslcts förslag, måtte i stället antaga det af Hr Huss framställda, hvilket jag nu torde få uppläsa. Det innehåller trenne punkter: 1) »att K. M. ville låta undersöka huruvida tillfälle till undervisning uti alla till Med.-Doktorsgraden hörande ämnen må kunna beredas qvinna, derhän att hon han erhålla rättighet till läkarekonstens utöfning, samt meddela resultatet af denna undersökning till en kommande riksdag» (härvid skulle jag visserligen önskat att Utsk:ts förslag om qvinnans rätt att anmäla sig till undergående af s. k. afgångs-examen blifvit bibehållet, men Hr Huss har fästat min uppmärksamhet derpå, att ingenting hindrade K. M. att låta äfven denna fråga behandlas af den komité, som säkerligen blir tillsatt för ärendets beredande), 2) »att K.
Eetänkantfttt* ka och vördnad f6r det ena nödvändiga, Sara-, Jiäliets och menSklighetens yttersta mål:* Religionen. Med anledning häraf leder Memorialets; författare uppmärksamheten på det i senare tider mer vanliga missbruk af de allmänna Spektaklerna, icke blott på den hvarje vec-, ka inträffande Sabbaten, utan ock på vår Kyrkas större oell märkvärdigare Högtidsdagar, samt yttrar vidare: att ehuru Skådespel, med omsorg valda, med skicklighet utförda, och med grannlagenhet styrda, böra räknas icke allenast såsom ett oskyldigt nöje, samt en, vederqvickande och muntrande förströelse, ritan i sjelfva 'verket, såsom ett godt och ■verksamt bildningsmedel; är dock, med alla dessa medgifna fördelar, Theatren vida skild från Kyrkan, så till beskaffenhet, som föreställningssätt, och tror Herr Doctorn det vara öfverensstämmande både med sakens natur och med anständigheten, att det ena Lärohuset må vara tillslutet på en dag, då det andra är öppet, och åtminstone icke, som nit sker, de heligaste dagarne användas till Repetitioner, just på samma stund, då Församlingen i Kyrkan bredvid sjunger, beder och betraktar Herrans ord. På dessa, med flere anförda grunder, hemställes, att å Sabbaterna, eller åtminstone de större Högtidsdagarna, alla Skådespelshusen må vara tillslutne, samt att, i händelse de skola fortfara om. Söndagarna, sjelfva Gudstjensttimmarne likväl icke må ohelgas genom repetitioner och förberedelser dertill; hvarvid Herr Pastor Beit», ock Ekon. Etsk, Ettanfianäen, 353 Primarius
Flere hafva dock dervid fästat det vilkor, att de icke burskapsegande industriidkarne måtte förpliglas att, mot den rnedgilna befrielsen från nämnda skyldighet, erlägga en lämplig afgift till stadens kassa. De hafva härigenom afsell, att rättigheter och skyldigheter borde i ett rättvist förhållande emellan alla stadsinnevänarne lika fördelas. Men likasom kommunalförfaltningen medgifver hvarje medlem af stadskommunen åtnjutande af de fordom endast ät det burskapsegande borgerskapet förbehållna rättigheter, eller deltagande i förvaltningen af stadens angelägenheter, så vidt sådant är förenligt med gällande grundlag, sä har äfven samma författning angifvil de grunder, enligt hvilka hvar och en medlem i kommunen ulan afseende pä samhällsställning, kan tiIIförbindas att i lika mån som den burskapsegande klassen bidraga till bestridande af stadens gemensamma utgifter. I följd häraf torde å nämnda för burskapsinsliiutionens upphörande framställda vilkor något afseende 4 Expeditions-Utskottets Förslag lill underd. Skrifvelse, N:o 432. ej böra fästas. Lika liten uppmärksamhet förtjenar, enligt Rikets Ständers åsigt, deras förslag, som anse bidrag böra lill sladskommunen erläggas af de näringsidkare, hvilka medgifves rättighet att inom större eller mindre afstånd Irån stad nedsätta sig på landet. Afgifterna till Kronan kunna af dem lika väl utgöras på landet som i städerna; och hvad angår de kommunala utskylderna, synes det vara håde naturligast och rättvisast, att de utgöra dem på den ort, der de kunna af dem draga någon nytta eller erhålla motsvarande fördelar. Upphälvandet af de gamla skråförfatlningarne grundade sig på det insedda förhållandet, att ett arbetsförbud emot flertalet af medborgare till förmån för ett mindre antal verkade förderfligt på hela samhället.
Sedan öfverläggningen ang:de sättet för Betänk:ts föredragning härefter förklarats slutad, yttrade Hr Gr. och Landtm., att Den 28 Mars f. m. 337 att, innan han framställde propos. på de yrkanden, som rörande löredragnings-sättet blifvit gjorda, ansåge lian sig böra i R. o. Ad:ns minne återkalla, att då vidlyftiga förslag tillförne varit föremål för Ståndets pröfning, och beslut om deras föredragning punktvis fattats, sådana beslut aldrig ansetts utgöra hinder för en ledamot att, vid en särskild punkts föredragning, yttra sig öfver, vare sig förslaget i dess helhet eller andra delar deraf, så vida han för utveckling af sin åsigt i ämnet funne en sådan öfverblick nödig, utan hade man med beslut om punktvis skeende föredragning endast afsett att inskränka ledamöternes rätt att framställa yrkanden till de särskilda delar af ett i flera punkter uppstäldt Utsk:s-Betänk., som hvar efter annan till afgörande företogos, ett förfaringssätt, som i de flesta fall jemväl vore för åstadkommande af reda i ärendenas behandling alldeles nödvändigt; hvarefter Hr Gr. o. Landtm., med förmälan att, i afseende å sättet för föredragningen af nu ifrågav:de Betänk., hade yrkats, dels att detsamma skulle punktvis föredragas, och dels att föredragningen skulle omfatta Betänk:t i dess helhet, framställde propos. å dess föredragning punktvis och, då dertill svarades flere ja, jemte ett eller annat nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. Härefter föredrogs: Utsk:ts öfverst å sidan 14 gjorda hemställan i fråga om gästgifveri-, hålloch reserv-skjutsens, samt post-skjutsens skiljande från jordbruket m. m. Hr von Koch, Nils Samuel: Det nu oss förelagda Betänkt är af den beskaffenhet, att jag med glädje åt detsamma skulle vilja gifva min röst.
Jag hemställer, ®m icke sådant är stridande mot all b i 11 ig het, och om detär troligt att Bevillningen på detta sätt kan uttagas. Då jag likväl känner, att Bevillningssumman, sedan den en gång blifvit beviljad, ovilkorligen miste erläggas, föreslår jag, att Riksens Ständer, med afslag af förevar rande del af Betänkandet, bestämma ett credit tiv i Banken till fyllande af den brist, som i Bevillningssumman kan uppstå, i fall Fastig - Den 22 Junii f. m. heterne så falla i pris, att Hemmansafgiften icke kan till fullo utgå. Jag tror icke, att detta på något sätt skall skada Bankens soliditet, helst den möjligen blifvande iörstiäckningen varder af Riksens Ständer vid en kommande Riksdag honorerad. Den siste värde Talaren har erinrat, att en minimiafgift för Jernbruk redan existerar, och att deraf rönts en nyttig verkan, men jag lemnar derhän, huruvida nyttan tillkommit Bruksägarne, likasom j3ej aldrig kan föreställa mig, att den minimiafgift, hvarom nu är fråga, och hvilken angår hela Nationen, är för de skattdragande förmonlig. Emellertid och då Nationens väl fordrar att Bevillningen utgår, hemställer jag å nyo, att, i händelse detta ej genom en rättvis fördelning låter sig göra, det uppkommande deficit må genom ett creditiv på Banken ersättas. Och härå utbeder jag mig Eders ExCellences proposition. Herr af Brinckman, anhöll att få uppläsa det reglementariska i Utskottets förslag, som hörde till minimi-tabellen, och förmodade deraf vore uppenbart, att inga ovilkorliga band blifvit lagde på det enskilfa Hemmansvärdet, eller på hvars mans rätt att deruti söka ändring.
I det hela anser jag denna Sak gägneligare för det Allmänna, om den uppmuntras hos Allmogen, genom smärre anläggningar, än hos Stånds-Personer efter stor Scala och med störa Premier samt förskott, — En anmärkning får Jag ännu göra, den Remligen; Att enligt Riksens Ständers Beslut vid *812 års Riksdag det blott voro de, som begärde biträde af Kronan med Pannor, Kärl, m, m. sorn ålades att för hvarje Lispund erlägga genom afdrag på Krono-betalningen 6 sk., hvaremot de som sjelfve utan något biträde lefvflferade sin gärd, skulle oafkortat njuta dell primitiva Betalningen af t Rsdr 24 sk. Det är således emot Ständernes Beslut, som Förord* ningen nu bjuder att af all Saltpetter, både den som lefverera® in natura, som ock den aom löses med penningar, 16 sk, skall afdragas, hvilket torde genom Utskottets åtgärd till rättelse varda föreslagit. Uppå derom af Herr Grefven a«U LandtMarskalken framställd Proposition, blef StaffUtskottets Betänkande, i anledning af de dervid nu gjorde Anmärkningar, till Utskottet återtemitteradt. ' Företogs till pröfning Stats Utskottets den ti aiatledne Martil afgifne, samt den 1 denne# Den 4 April. eftermiddagen på bordet lagde Betänkande, angående Strömsholms Stuteri-Inrättning. Friherre Anckarsvärd, Carl Hinric: Jag fin* ner Herr Öfversten Tersmedens i Utskottet yttrade serskil da tanka vara af den vigt, att jag skulle önskat <iet Utskottet mera bestämdt uppfatradt dess innehåll. Då hvarje Häst, som Vid Stuteriet upplödes eli till de Kongl. Stallen lefvereras, kostar det Allmänna 6000 R:dr samt förlusten på denna Inrättning stiger tid 40,000 p.;dr årligen, anser iag orsaken härtill böra uppsökas. Herr Tersmedens mening går derpå ut, att fel i Styrelsen måtte existera. I min tanka skulle Utskottet väl i sitt
Jag öfvergår således till den financiella delen af frågan, hvartill jag äfven har ett enskildt skäl, det nemi., att jag varit den förste i Sverige, som i offentligt tryck yttrat nödvändigheten af införandet af ett fondsystem, och att en värd ledamot, Frih. Hermelin, i ett föregående plenum behagat kalla mig sjelfva vägledaren i statsskuldssystemet. Enär nu den värde Frih. tyckes mena något ondt med ordet statsskuld, tillhör det mig att här uppträda till mitt försvar, att slå vid hvad jag yrkat, men icke låta tillvita mig hvad jag icke yrkat. Anledningen, hvarföre Frih. Hermelin kallat mig för sjelfva ”vägledaren i statsskuldssystemet,” lärer vara en af lii i g vid slutet af förra riksdagen til! trycket befordrad skrift: Om sättet att tillämpa fondeller stock-systemet på Sverige; och går jag således ali i möjligaste korthet redogöra för hvad jag i nämnde skrift yrkat. Jag föreslog deri detsamma, som jag gjort i ett föregående plenum: ö f v er fly 11 n i n g af lånerörelsen från Banken till B. i k s g. c o n t., jemte öfverfl y Ilningen af alla de Bankens fordringar, hvilka, såsom förlagda i den enskilda lånerörelsen och således icke disponibla, äro af föga eller intet värde för realisationens bestånd. Medelst denna öfverflyttning skulle Riksg.cont. erhållit en grundfond af 20 millioner r:dr, på hvilken, enligt hvad jag tror mig hafva bevisat, man skulle kunnat uppföra ett det solidaste fondsystem i Europa, hvarmed handel, jordbruk och näringar kunnat lyftas ur den vanmagt, i hvilken de nu befinna sig. För att sätta i omlopp de på förenämnde vis skapade fonder, hade jag föreslagit, att Riksg.cont., medelst i omlopp satta fem procent bärande ouppsägbara obligationer, till hvilkas uppköp och hållande al pari alltid funnits ett på hörsén för ändamålet tillsatt ombud, inlöst aliade i fast egendom befintliga inteckningar, och sålunda förvandlat sig till en Allmän Hypotheks-inrättning.
Men äfven den är i sig sjelf origtig och overkställbar, ty lång tid skulle erfordras till un - Den 4 Mai *. r]er.sökning, huruvida de lånesökandes documenter kunde belånas; en mängd skulle sammanströmma på en gång; förändringar bland de sökande kunde inträffa, med flere svårigheter. Jag anser visserligen nyttigt, aLl länet upptages på särskilde terminer, för att småningom utlånas, dock icke på det sätt Herr Cederschjöld föreslagit, hvilket jag helt och hållet afstyrker. Grefve Horns modifierade förslag är jag åter ej emot, ty del är något helt annat, än Friherre Kantzous, som skulle upprifva althe beslut i saken. Jag medgifver derföre gerna, att i denna punkt må insättas ett sådant tillägg: att Obligationer för hvarje låneandel skola blifva räntebärande från och med den dag medlen till RiksgäldsContoiret lefvereras. Grefve Björnstjerna^ Magnus: I anledning af en värd ledamots ofta nyttjade uttryck af lånhungrige personer och låinepatroner om dem, som ej dela hans tänkesätt, får jag förklara, att jag åtminstone ej tager åt mig desse benämningar, helst jag aldrig tillstyrkt upptagande af utländskt Statslån, emedan jag ansett en hypotheksinrätlning för lån inom landet kunna derför utan till vägabringas, Om jag sedermera, under öfverläggningen i ämnet, funnit mig böra använda min kännedom om förhållandet med utländska fonder, för att söka gifva besluten ora upplåningen den form de Den 4 Mars. böra hafva, så har jag gjort detta endast för alt förekomma inconsequencen af att fatta beslut, som ej kunna verkställas. De anmärkningar, sorn vid denna punkt riu blifvit framställda, synas mig till stor del äfven åsyfta att göra beslutet om upplåningen overkställbar^ ty de af Friherre Rantzou och Herr Cederschjöld föreslagna vilkor och tillägg skulle göra det aldeles omöjligt att erhålla lånet. Det är nödvändigt, att en hufvudobligation utfärdas på liela lånebeloppet, och att