Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tillåter mig nu att åter bringa densamma å bane, och hemställer dervid i underdånighet, om icke Eders Kongl. Maj:t vid det förhållande, att berörde anslag så nyligen blifvit å Hufvudtiteln uppfördt, och således tillförlitlig erfarenhet ännu icke kan anses vara vunnen, huruvida brister ständigt skola derå yppas, eller dessa må kunna vara beroende af tillfälliga omständigheter, skulle i Nåder (inna lämpligast alt för närvarande icke bifalla någondera af Förvaltningens omförmälda hemställanden, utan endast förklara sig vilja i händelse brister på nämnde anslag vidare skulle yppas, uppå bemälde embetsverks underdåniga anmälan, för hvarje gäng, efter omständigheterna i Nåder förordna, af hvilka medel bristerna må betäckas. Vid anslaget till diverse behof skulle, i händelse hvad af mig här förut rörande skeppsgosse-korpsen blifvit hemstäldt vinner Eders Kongl. Maj:ls och Rikets Ständers gillande, komma att iakttagas, att på detta anslag uppfördes det belopp af 2,000 R:dr R:mt, som beräknats vara erforderligt till bestridande af kostnaderna för nämnde korps’ inkasernering, hvarigenom anslaget, nu bestämdt till 17,025 R:dr, blefve förhöjdt till Rulr R:mt 19,025. -— Anslaget till skrifmaterialier och expenser samt ved och ljus för Förvaltningen af Sjö-Ärendena m. fl. borde rätteligen minskas med ett ljuspenningarne för bemälda Embetsverk motsvarande itelopp af 840 R:dr R.ml; men då detta anslag hittills med ungefärligen 3,000 R:dr understigit behofvet, hemställer jag underdånigst, att detsamma icke blott må lemnäs oförminskadi, utan jemväl Nådig framställning till Rikets 30 Bil. N:o 4 till Kongl. Majds Nåd. Prop. N.-o •/, om Statsverket 1856.
Fullmägtige att anvisa nödiga arfvoden för det ökade tjenstemannabiträde, som i och för medels emot tagande på uppoch afskrifningsräkning kan erfordras, men deremot är icke i Bankoreglementet intaget ett dylikt, åt Fullmägtige, vid anordnande af den s. k. postvexel - 8 Banko-Utskottets Memorial N:o 26. rörelsen år 1854 lemnadt bemyndigande att af Bankens medel anvisa för denna rörelses ombesörjande erforderliga kostnader; hvilket dock torde böra ske. Utskottet föreslår derföre ett tillägg härutinnan i 143 §, så att denna kommer att lyda sålunda: 4:o. I de för tjenstemännen och vaktbetjeningen vid Lånekontoren i § (140) upptagna löneoch arfvodesbelopp ega hvarken Fullmägtige eller Lånekontorens styrelser att tillökning meddela; dock ega Fullmägtige att anvisa oundvikligen nödiga arfvoden för det ökade tjenstemannabiträde, som för postvexelrörelsen samt medels emottagande på uppoch afskrifningsräkning vid Lånekontoren kan erfordras. Med afseende på de vid sednaste riksdag fattade beslut, dels om mera omfattande förändringar inom Banken, dels derom att granskningen af Banko-diskontens räkenskaper och förvaltning skulle för framtiden verkställas af Rikets Ständers Revisorer af Bankoverket, intogs då i 146 £:n af reglementet ett öfvergångsstadgande, af innehåll att de i 4:de artikeln af Banko-reglementet den 30 Oktober 1860 befintliga stadganden angående icke allenast Banko-diskontverkets tjenstemän och betjente samt deras löner och arfvoden, utan äfven om granskningen af nämnda verks räkenskaper och förvaltning, komme att tjena till efterrättelse intill dess de af Rikets Ständer i berörda hänseenden beslutade förändrade förhållanden trädt i verket. Som detta numera skett, torde 5:o. §:n 146 i nu gällande Banko-reglemente, hvilken innehåller det nyss anförda öfvergångsstadgandet, få ur blifvande Banko-reglemente uteslutas.
Besv.- och Ekon.-Utskottens Utlåtande, N.-o 18g. lämpligare salt för denna olägenhets skotten deraf väl ej funnit sig föranledda att nämnde tillstyrkande frångå, men hemställa likväl, att, med afseende derå, ett tillägg må uti dtn underdåniga skrifvelsen härom göras, att .Rikets Ständer för sin del förmoda, alt, då, genom Öfver-Posl-Direetörs-Ernbetets Cirkulär-Bref den 28 Mars i836, Postmästare blifvit ålagde att tillhandahålla rum åt postförare, under den tid, desse afbida post expeditionen, mot att sådant beräknats de förre till godo vid bestämmandet af deras hyres-ersäfctning, på lika satt äfven torde kunna beredas stallrum för de posiskjulsandes hästar. Vidkommande derefter de återremisserne åtföljande yttranden , rörande snällposternes fortskaffning, så finna Utskotten, med anledning deraf, nödigt upplysa: att Kongl. Majit för till vägabringande af en skyndsammare postföring emellan Stockholm och Christiania, genom Nådigt Bref den i3 Mars j83o, förordnat, alt posterne från Stockholm till Norrska gränsen och derifrån tillbaka skola hädanefter, oberoende af ordinarie postgången , förtskaffas med gästgifvar e-skjuts, hvarvid de skjutsande ej få använda mera än en timme på hvarje mil, men deremot tillgodonjuta en föihöjning af t^yra skillingar utöfver den vanliga skjuts-legan, m. m.; att, i händelse på något ställe gästgifvare är ifrån skjulsniugsskyldighet befriad, Kongl.
Jag vågar derföre ä nyo föreslå, att de gamla och dyrbara namnen Riks-Drotz och Riks-Canceller må nyttjas , hvilka jag icke tror skola blifva främmande för Nationen , för hennes ära och frihet, ehuru icke deras befattningar blifva helt och hållet desamma » sorn i fordna tider, Herr Grefven och LandtMar skalken ytt-* rade , att ehuru det visserligen ankomme på Ridderskapet och Adeln, att öfver alla Constitutions-Utskottcfs, i förevarande Memorial, framställda särskilda punkter, hvilka likväl blott voro att anse såsom motiver till de af Constia tutions-Uiskcttet vid slutet af berörde Memorial föreslagne Grundlags-förändringar, ingå i discussion och piöfning; likväl och då, på sätt Herr Cederschjöld riktigt anmärkt, de anmärk-, ningar, hvilka Ridderskapet och Adeln tilläfventyrs kunde vilja förklara utgöra Ståndets gemensamma tankar, måste vara rigtade emot, samt omfatta sjelfva Grundlags.ändrings-Försla-* gen, för att kunna till Constitutions-Utskottet remitteras , hemställde Herr LandtM ar skalken om icke Ridderskapet och Adeln skulle finna lämpligt, att nu genast till pröfning företaga Constitutions Utskottets Grundlags-ändrings-Förslag, samt i stället uppskjuta djscussionen öfver de i motiverne befintlige ämnen , hvilken nu icke syntes vara på sitt rätta ställe, intilldess Särskildta Utskottets Betänkande om Reglering af Rikets Styrelse-verk , hvaruti dessa ämnen fullständigt afhandlades , hos Ridderskap Den 1 December J. m. 23 pet och Adeln förekomme. ■— Genom en slik behandling skulle icke allenast ali sammanblandning af de i S uskildta Utskottets Betänkande upptagne ämnen , hvarom nu icke vore fråga, med de af Constitutions-Utskottet framlagde Grundlags-ändrings-Förslag , hvilkas redaction och uppställning nu endast utgjorde föremål för Ridderskapets och Adelns pröfning , lättast förekommas, utan ock en dyrbar tid , som annars fruktlös förspilldes, bäst kunna auvändas. Herr von Hartmansdorff':
För att håfva den möjliga obenägenhet mot den nu föreslagna lagförändringen, hvilken ännu kan foretin nas och härflyta af betänkligheten, att magistrat,spersoner eller drätselverk skulle, såsom en följd af reformen, komina att gå miste om de lönesportler och intrader, som boupptecknings-och arskiftesprocenterna nu inbringa, får jag, till betryggande af deras väl befogade rätt i detta hänseende, hvarigenom till och med alla sken-skäl för denna lagreforms afslående undanrödja», slutligen föreslå följande. (>[vergungsstnd(jandr. Denna förändring inträder icke i full kraft och allmän tillämpning inom de särskilda stadskommunerna förrän deras skattskyldige innevånare genom laga kraft vunnet beslut bestämt den ersättning till nuvarande inagistratspersoner eller det vederlag till städernas drätselverk, hvarest dessa sednare nu uppbära eller komma att uppbära dessa sterbhusprocenter, med hvilka ersättningar vederbörande åtnöja*; och böra öfverenskommelser härom vara träffade inom 1864 års slut. Om remiss häraf till Hoglofligä Lag-Utskottet anhålles vördsamligen. Stockholm den 28 November 1862. Af Herr Dil zillJfCl'! ttied [örning till vissn förändrnde föreskrifter i [rugn om allmnnnn bevil/ningens utgörande. Nu gällande Bevillnings-stadga ger anledning till följande anmärkningar, mestadels afseende de föreskrifter deri, sorn för hufvudstaden skola tillämpas: jemlikt 25 §, mom. b. t>:o skall för hvarje år af vederbörande
Dagen ger man åt sitt hjärtas dam och natten åt sin vän. Vi visste ju, att här väntade oss ett varmt mottagande och ett godt bord. – He! – gnäggar Rantzau, synbart upplifvad och i skämtsamt lynne. – Den förklaringen må gälla för er, min käre kammarherre. Men den tystlåtne sfinxen där borta, som insveper sig i ett moln af rök, är ett mera inveckladt problem. – Så tror ni kanske – Brandt reser sig upp i stolen och härmar Struensees hållning och ansiktsuttryck – därför att sfinxen har anlagt en förbehållsam min. Men jag skall strax lösa problemet, det är icke så imponerande som det ser ut! Konferensrådet Struensee har känt längtan efter det förflutna – han som jag – efter de många angenäma stunder vi tillbringat i ert sällskap, min käre grefve – här så väl som i det lilla huset vid Palmaille, där stadsläkaren i Altona residerade. – Jag är högst smickrad – he! – Men inser icke, hvarför besöket nödvändigt måste ske nattetid – och hvarför mina vänner nödvändigt vilja rida tillbaka redan om några timmar. – Ni förstår då icke halfkväden visa, min kära grefve? Konferensrådet Struensee, som gassar sig i nådens hetaste solbadd – utan fruktan för solsting! – ger natten åt sina vänner därför, att solen då går ner i sin paulun – dit han icke alltid finner det passande att följa henne. Men som bekant står hon nuförtiden mycket tidigt upp – och redan vid femtiden lär konferensrådet ibland promenera åt skogen med allas vår drottning. Brandt skrattar själf så, att hans ögon bli två mörka streck, och Rantzau håller på att instämma, men hejdar sig, då han lägger märke till Struensees rynkade panna och bistra uppsyn. – Nu upplåter sfinxen ändtligen sin mun: – Ni känner kammarherre Brandt, min käre grefve! Hans tunga är så rapp, att den ofta löper af med förståndet. Försiktigheten bjuder mig helt enkelt, att tidigt vara tillbaka på Traventhal, där det finns många viktiga intressen att bevaka. – Så låter den officiella förklaringen! nickar Brandt ironiskt. Utanför susar vinden i vassen, och Struensees blickar flyga nervöst till de öppna dörrarna ut emot terrassen.
Redan 1859 hade Darwins »Arternas Härledning» utkommit, men ännu hade den icke hunnit tränga igenom och ännu mindre blomstra och befrukta. Det var Moleschott som då predikades, och, materiens kretslopp var slagordet. Ingeniören plockade med den och sin geologi ner den Mosaiska skapelsehistorien. Han talade ännu om skaparen, ty han var teist, och såg hans visdom och godhet i de skapade verken. Under det de promenera framåt Gamla Haga börja klockorna i staden att ringa samman. Johan stannar och lyssnar: der var Klara förfärliga klockor, som ringt in hans sorgliga barndom, der var Adolf Fredriks, som skakat honom in till Jesus den korsfästes blodiga famn, der var Johannis, som om lördagarne förkunnat Jakobs skola att veckan var slut. En sakta, sydlig vind förde larmet ut ur staden och det genljöd under de höga tallarne, manande, varnande. Ska du gå i kyrkan? frågade vännen. Nej, sade Johan. Jag går aldrig i kyrkan mer. Ja, följ ditt samvete, sade ingeniören. Det var första gången Johan uteblef från kyrkan. Det gälde att trotsa både faderns befallning och sitt samvetes röst. Han exalterade sig och for ut mot religion och familjetyranni och han talade om Guds kyrka i naturen; talade med hänförelse om det nya evangeliet som förkunnade salighet för alla, lif och lycka för alla. Men så tystnade han. Du har ondt samvete, sade vännen. Ja, sade Johan. Antingen icke göra hvad man ångrar, eller också icke ångra hvad man gör! Det senare är bättre! Men jag ångrar mig ändå! Ångrar en rätt handling, ty det vore orätt att hyckla i dessa gamla afgudahus. Mitt nya samvete säger mig att jag har rätt, och mitt gamla att jag har orätt. Jag kan aldrig få frid mer! Det kunde han icke heller. Hans nya jag stod upp mot hans gamla, och de lefde i oenighet som olyckliga makar hela hans lif framåt utan att kunna skiljas. Reaktionen mot det gamla, som skulle utrotas, bröt fram i våldsamma angrepp. Fruktan för helvetet var borta, sjelfförsakelsen var enfald, och ynglingens natur tog sin rätt.
Där hade hon trifts så bra, och det kostade mycket på henne att nu behöfva skiljas från sina elever, vid hvilka hon var varmt fästad. Hon hade nämligen kommit till London för att se sig om efter en ny kondition. Vi talade äfven om litteratur och musik och kollationerade våra favoriter bland författare och kompositörer. Hon hade i allt sin själfständiga åsikt, men uttalade den aldrig på det där tvärsäkra, docerande sättet som förekommer bland en del unga damer, hvilka önska vara » fiu-de-siécle ». Ju mer jag hörde och såg af Fräulein, dess mer lärde jag hålla af och beundra henne. Hon var också allmänt omtyckt i pensionen. Där fanns blott en, som ej tycktes kunna fördraga henne, af hvad skäl vet jag icke, om ej möjligen därför, att hon själf var så föga tåld; hon var också den enda, om hvilken jag hörde den milda Fräulein yttra sig skarpt. Den person, om hvilken jag talar, var ett medelålders fruntimmer, en miss Smith, en högst orginell uppenbarelse, för att uttrycka sig mildt; men utan öfverdrift skulle man verkligen kunna säga, att hon ej var fullt normal. Likväl tror jag, att hon hade rätt mycken begåfning, men förfining saknade hon däremot alldeles. Hennes flödande tunga kunde vara både simpel och skarp, men äfven mycket kvick, och hon ägde en verklig talang i att h ä r m a folk träffande och elakt. För öfrigt led hon visst icke brist på några talanger, enligt hennes eget vittnesbörd. Ibland om kvällarna brukade hon underhålla sällskapet i salongen med sina vidunderliga historier, i hvilka hon vanligen själf innehade en glänsande roll, men som naturligtvis ingen trodde på (kanske icke ens hon själf), men man skrattade och var road af att höra på. För mig tycktes hon ha fatlat en viss välvilja. En gång talade hon t. o. m. om att lära sig svenska och följa med mig till Sverige, ett ibland de fä land, som hon ännu icke sett. Jag får dock bekänna, att jag ej skänkte någon uppmuntran åt detta vänliga förslag, och det förnyades aldrig. I grunden gjorde det mig mycket ondt om henne; hon föreföll så hemlös och utan vänner. En gång yttrade h o n: » Hem!
De olika åkerbruks methoder, 9 methoder, som i Länet liufvudsakligast brukas, finnas beskrifne i den år 1844 afgifna berättelse, men äro på mångfaldigt sätt modifierade; och ehuru den urgamla methoden, att låta ena hälften af jorden ligga i träde och blott beså den andra hälften, ännu fortfarande utgör den allmännaste hufvudgrunden, torde numera få ställen finnas, der den i sin fulla stränghet tillämpas, då oftast antingen någon del af trädesjorden begagnas till foderväxter eller rotfrukter, eller åtminstone de nyodlingar, som i större eller mindre skala på de flesta ställen blifvit gjorda, utgöra undantag från det gamla trädesjordssystemet. Det torde icke heller vara just önskvärdt att den mindre bemedlade åkerbrukaren hastigt och tvärt öfvergår från en åkerbruksmethod, som länge vid d ess hemman varit följd, lill en annan som så hufvudsakligen skiljer sig från den förra, som det egentliga cirkulationsbruket från det vanliga trädesbruket. Ofta händer under en sådan öfvergång att ringa eller ingen inkomst, ja till och med rena förluster drabba brukaren, hvilka väl sedan måhända under kommande år fullt kunna ersättas, men den mindre bemedlade kan ej invänta denna lid, utan blifver förstörd om han icke årligen af jorden erhåller den inkomst, sorn erfordras för hans familjs uppehälle och hans närings fortfarande drift. Ehuru således, enligt min öfvertygelse, äfven för mindre åkerbruk ett afpassadt cirkulations-bruk är lämpligt och det som lemnar den bästa netto-inkomsten, anser jag det vara ganska riktigt, att öfvergången dertill endast sker småningom vid mindre hemmansdelar. Ett undantag härifrån torde likväl kunna äga rum, då nemligen vid laga skiften en utflyttande får betydligt ny jord och i alla fall måste förändra åkerskiftena. I sådant fall är det en ren besparing för framtiden att vid samma tillfälle tillvägabringa förändringar, och han får då begagna odlingshjelpen såsom ett förlag lill sitt understöd till dess jorden kommit i sin fulla ordning. Ägde han vid sådana tillfällen fullt skickliga personer att vända sig till för erhållande af upplysningar om jordens rätta indelning, det minst kostsamma sättet för fuktighetens ledande från densamma, och det lämpligaste cirkulationssätt att på samma lokal använda, skulle haus kostnader snart vara ersatta.
Domare genom hotelser etc» icke må förbluffa en enfaldig pait, på det tillfälle för unga Jurister må erhållas att practiskt uppöfva sig så väl i juridiskt hänseende som uli: muntliga anföranden, och slutligen på det Lnodfiseals-tjonsten må kunna utan saknad indragas, föreslagit: att i Sverige, likasom i de flesta andra Riken, en advocatcorps må på Stat organiseras; i hvilket afseende borde tillsättas i hvarje Län en förste och en andre advocat med lön på Stat,och der förutan extra ad vocater efter Länens vidd och; behof, i likhet med Landmäteri-Staten, hvilka alla ad vocater skulle subordinera under Justitia; Ombudsmannen. Dessa advocaters åligganden ansåg motionären böra blifva, att vara ständiga ledamöter i Förliknings-domslolar och före hvarje Ting söka förlika sådane mindre tvistemål, som uppstått allmoge emellan och hunna förlikas, samt att på lagliga grunder uppgöra förlikningarne och deröfver afgifva bevis, som kunde inför Härads-Rätten uppvisas, så att målen måtte löffalla. I öfrigt borde de biträda parter af allmogen med skrifning, råd och dåd, så väl i brottmål sorn tvistemål, samt enligt Lag ansvara förde handlingar, som af paiter kunde blifva den lemnade, och icke låta fatalier förloras, m. m. dylikt. Uti hvarje Härad borde, efter omständigheterne, 2, 4 a 6 advocater antagas. Denna motion, som ansetts tillhöra jemväl Stats-Ulskoltets behandling, hafva Statsoch Lag-Utskotten gemensamt i öfvervägande tagit; och som Sverige, framför mångå andra länder, åtnjuter den förmon att ega en sålunda codifierad Lag, att i de flesta fall en part kan, utan juridiskt biträde, sin talan inför Rätta sjelf utföra, tillgång å duglige rättegångs-biträden ej lärer saknas för de händelser, då de behöfva anlitas, samt Lagen i 15 Gap. 9 §.
Det är lyckligt, då Statsmakternas bemödanden understödjas af den medborgerliga andan, den enskilda nitälskan för det ädla och nyttiga. En lagstiftning och en styrelse äro först då starka, när de finna sig understödda och ledda af dessa, då uppmuntran och understöd åt dem kan i många bestyr träda i stället för en allt förstenande centralisations anspråk och inblandningslust. Centralisationen kan göra ett förträffligt urverk; men den allmänna andan och nitet ensamne förmå tillvägabringa en lefvande organism. 3 II. 3o 334 D c ii 7 Mars e. ra. Bland de samhällsangelägheter, sora i sednare lider blifvit föremål för en medborgerlig omtanka, intages icke minsta rummet af förbättringen af sjömäns belägenhet och bildning. Först i Götheborg oell sedan i Stockholm hafva sällskaper af ädla fosterlandsvänner, åt hvilkas oegennyttiga och adla bemödanden nog rättvisa svårligen kan göras, företagit sig alt arbeta för våra vanlottade coopvaerdisjömäns materiella och intetlectuella intressen. Här i hufvudstaden inrättades ett s. k. ”'sjömanshem,” om hvars lyckliga verkningar jag icke behöfver vara vidlyftig, då de äro allmänt bekanta. Men de upplyste patrioterne, sora offrade penningar och omtanka på företaget, insågo tillika, att föga varaktig hjelp var vunnen, om den sträckte sig bfbtt till de materiella och ögonblickliga behofven och till den sjömansgeneration, som befanns. Dc vågade se längre; och den lyckliga lankan uppsteg hos dem att äfven arbeta för det uppväxande slägtet och dess moraliska och intellectuella bildning. Bland dem, som begagnat ”sjömanshemmet,” befunno . sig många helt unga gossar; och då utväg saknades att — såsom till en början inrättningens egentliga bestämmelse var — med oafbrutet arbete sysselsätta de fleste af dem , beslöt sjömanna-sällskapets direction att för dem inrätta en skola, som öppnades i December i838.
Den indelta delen af ordinarie räntan utföres lill det belopp, hvarmed den å ulgifts-titlarne är upptagen, eller med 1,390,295: — •arnt, på grund af hvad ofvan blifvit yttradt, den Kronan behållna andelen jemte mililiae-lönings och boställs-ränlorne , • 5oo,ooo: I händelse Rikets Ständer bifalla Utskottets förslag, dels i 6:te punkten af Betänkandet N:o 82, om uppförande å Stat af contant ersättning lill Flottan förden skalleljärn, sora från Gottland utgjorts in natura och varit inbegripen under anslaget för Flottans underhåll och nybyggnad, och deisi ia:te punkten af Betänkand. N;o 88, alt å tionde llufvudtitelus stat uppfora de löner, sorn förut blifvit bestridde af Lappmarks Ecciesiaslik-Verkets medel; så böra äfven, såsom Siats-Verkets behållna andel utaf ordinarie räntan, här ‘ upplagas värdet ej mindre af skalletjäran från Gottland, i jemn summa 3.000: ta af Lappmai ks-Verkets räntor med . 4 000: _ no >' ’ 007,000: —- — 2:0 Vid den i z:dra punkten af förra Betänkandet tillstyrkta förhöjning i beräkningen af afradssparimålen med 400 tunnor eller, efter 5 R:dr tunnan, med 200O R:dr, liar Grefve Cronhjelm, O. A., gjort enahanda anmärkning som i nyssnämnde punkt, samt yrkat antagandet af Kongl. Stats-Contorels förslag.
Nordstjerne-Orden C. A. Scharp inträdt. §. 2. ^ Af Fullmägtiges Protokoll hafva Revisorerne funnit, att den genom 6 §. i Banko-Reglementet Fullmägtige anbefallde årliga inventering i Bankens alla Kassor och öfriga förva rings-rum blifvit, på förr öfligt sätt, anställd. Enligt på förhand upprättade, vederbörligen bestyrkte Inventerings-Instrumenter, är uti berörde Kassor och förvarings-rum inventering af Revisorcrne verkställd; hvarvid behållningarne i Silfver, Guld och Kopparmynt befunnits utgöra följande belopp, nemligen; S il f v e r. Myntadt efter 1664 års myntfot: hela Riksdaler 348,832 två tredjedels d:o 1,600 en tredjedels d:o 7,900 en sjettedels d:o 4,600 en tolftedels d:o 700 en tjugufjerdedels d;o Utländskt mynt, förvandladt i Riksdaler Silfver: Spanska Piastrar 1,342,119: 15. 6. Summa Ducater 129,968: 7W - 6 Koppar skilje my n t. Af nya prägeln: uti 2 skillingar „ 1 d:o „ j cl:o „ } d:o Af gamla prägeln — Någon anmärkning liar vid denna inventering icke förekommit. Af Bankens Embetsoch Tjenstemän eller Betjente äro besvär icke hos Revisorerne anförde; ocb ej heller bar anledning förekommit, att göra erinran vid åtgärder och beslut, som vederbörande vidtagit i befordringseller dylika frågor. Angående några särskildta ät Fullmägtige gifna uppdrag. Öfver förhållandet med Sedeloch Depositions-Skulden samt Bankens metalliska Kassa äro för hvarje halft år uppgifter tryckte och med allmänna Tidningarne utdelade.