Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Pandtbrukets bestånd äro oumgängej ligen nödvändiga, man till den förras unÖerstöd måste använda andra och tjenligare medel, t. e. export-premier, mindskning eller afskaffande af Hammarskatten och tionde afgiften på Tackjern, och Koppar, af Bevillningen, af tullen på utgående Bruks-tillverkningar o s v. Jag har hört påstås, att dessa afgifter fordom uppgått till omkring 30 procent af varans pris; och då jag å ena sidan icke kan undertrycka min förundran öfver denna för exporten så hinderliga beskattning,’ kan jag å den andra icke heller afhålla mig ifrån den anmärkning, att man skulle begå iva miss* tag i stället för ett, om man, för att bereda understöd åt den af dryga pålagor tryckta Bergs, handteringen, skulle tro sig böra nedtvinga priset på producterna af en lika tungt beskattad Jord, Ffäringarne böra ömsesidigt bistå hvarannan, men icke sättas uti inbördes strid. Aldramindst må Modernäringen uppoffras för någon annap 910 Den 20 Juni'. ändan.' Det är en af A. Smith bevist, och af alla författare i Statshushållningen erkänd sats, att priset på Landtmanna-varor och på dagsverken vanligen utgör thermometern på Statens rikedom eller fattigdom. För att inom vårt eget land, genom exempel, kunna öfvertyga oss örn rigtigheten häraf, beböfve vi blott jemföra dagsverkets pris i Götheborg med det i alla öfriga delar af Riket. b) Victuaiier. Näst efter Span nema!, fästa VIctualier min uppmärksamhet, ibland de importerade Nödvändighets-articlar, dem vi inom vårt eget Land framdeles böra och kunna i tillräcklig myckenhet frambringa. Redan innan Finland förlorades, hade vanan, att derifrån hämta Kött, Smör, Fläsk och Talg m. m.s för Hufvudstadens och Kust-Provinsernas behof, tagit så öfverhand, att Ladugårdsskötsel!! i de sistnämnde råkat i verkligt lägervall.
Eljest är han rätt vänlig och god, men bara man rör vid den strängen, råkar han i eld och lågor och glömmer hvad han är skyldig sina föräldrar. Det är då märkvärdigt hvad den filosofien gjort mycket ondt här i verlden! Bara de ha varit i Upsala en termin, så ä' de alldeles förvridna i hufvut och tro hvarken på Guds ord eller någonting. Se det ä' följden af att läsa för mycket! LARSSON. Ja, ungdomen är faslig nu för tiden. Tacka vet jag i min ungdom! Men jag vet inte hur det är med Karl han ska' ha blifvit fritänkare, påstår man och det vore ju förfärligt. En menniska utan religion och Gud hvart ska' det ta', vägen? Men jag vill tala förnuft vid honom; få se hvad det kan hjelpa! (RÄTTAREN inkommer.) RÄTTAREN. Go' qväll, herr patron! LARSSON. Go' qväll! Nå hur har det gått med slåttern? Har folket gjort sina dagsverken ordentligt? RÄTTAREN. Ja, nog ha' de så! Men far i Måsens hustru ligger sjuk, så att hon inte har kunnat vara med på räfsen. LARSSON. Ja, hon har ju varit sjuk hela sommarn, och Anders är ju ofta krasslig, han med, så han inte kan göra mycken nytta för sig. Jag har tänkt på att låta dem flytta, för jag kan inte ha' folk, som inte duga till arbete det kan du väl förstå! RÄTTAREN. Ja, men Anders har odlat opp torpet, som låg i lägervall, då han kom hit, och nog vore det synd att låta honom gå ifrån det nu LARSSON. Det kan jag inte hjelpa. Jag har verkligen inte råd att hysa fattighjon på min gård; arbetsfört folk vill jag ha' och de få ärligt betalt för sitt arbete. RÄTTAREN. Men jag ska' säga patron, att jag tycker det ä' illa gjordt att först låta en stackare släpa ut sig i ens tjenst och så, här han blir gammal, köra'n på porten. LARSSON. Och det vågar du säga mig midt i ansigtet? RÄTTAREN.
Lundberg med sexhundra riksdaler banko, att utgå från och med månaden efter den, hvarunder afsked varder dem beviljadt. I sammanhang härmed vill Kongl. Majit, på de af Dess Befallningshafvande åberopade skäl, begära Rikets Ständers bemyndigande att tillerkänna hädanefter afskedstagande afvittringsoch storskiftes-landtmätare, som uppfyllt de i afseende på åldersoch tjenste-år m. m. för statens embetsoch tjenstemän i allmänhet stadgade pensionerings-vilkor, pension å allmänna indragnings-staten till belopp af sexhundra riksdaler, inberäknadt det pensions-belopp, hvartill de såsom kommissions-landtmätare kunna finnas berättigade. Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. OSCA R. J. F. Fåhraeus• * 16 Kongl. Majlis Nåd. Proposition, N:o 78. Utdrag af Protokollet öfver Civil-Ärenden, hållet inför Hans Majit Konungen i Stats-Rådet på Stockholms Slott den 4 8 April 1854. Närvarande: , Hans Excellens, Herr Justitise-Statsministern, Grefve Sparre. Hans Excellens, Herr Statsministern för Utrikes Ärendena, Friherre Stjerneld, Stats-Råden: Herr Friherre Palmstjerna, Fåhreeus, Wallensteen, ‘ Gripenstedt, Grefve Mörner, Ulner, Reuterdahl och Grefve Gyldenstolpe. Sedan *— föredrog Departements-Chefen, Stats-Rådet Fåhreeus, i underdånighet: l:o Kongl.
— Men n e j! Något i » stil » med hvilstolslängden bör det vara, fast kanske icke fullt så mycket arbete på. I detsamma slår klockan 12, och välkända steg höras i tamburen. Hastigt kastar hon undan sitt arbete och står gäspande och huttrande framför honom. » Ä r du uppe ännu? » säger han missnöjd. » Hurudan skall du nu se ut i morgon? » Och så blir det vår och sol och sommardag! För såväl mannen, läkaren som vännerna står det klart, att fru X. — nu ännu mera blek och nervös än förut — måste ut och stärka sig, en badort, — till kusten — till Marstrand. Nu börjar en ansträngande tid. Fru X rustar sig till badresan, syr och knogar af alla krafter, broderar » besparingar » i olika mönster till ett dussin linnen, hon är så ekonomisk, den lilla frun, » det blir så dyrt att låta brodera dem borta », och att vara dem förutan, broderierna nämligen, kan j u ej komma i fråga. Så måste lilla-Anna ha några hvita broderade klädningar, man kan ju ej få tvättadt därnere så ofta, m. m., m. m. Och fara värdt är, att hela hennes vistelse därnere åtgår att efter dessa sista ansträngningar åter sätta henne i hennes » normala » vintertillstånd, om hon ens, stackars liten, kan få så pass ro för soaréer, bazarer m. m. lifvet så mycket rikare, både för sig själfva, sina närmaste och sin omgifning i allmänhet. — Icke fördömer jag de dyrbara gardinerna, de utsökta broderierna m. ni., blott de icke inkräkta på en dyrbar tid, en tid för ro och vederkvickelse, en tid för solig och kärleksfull sammanvaro med make, barn och medmänniskor. Men hvad jag absolut fördömer, det är de kroppsoch själsfördärfvande kafferepen. Och, kära läsarinna, i förtroende sagdt, vet jag mycket väl, att fru Karin härom året antog den lilla lågt aflönade platsen på byrån, icke allenast för att kunna lämna sin man ett välkommet bidrag till deras 4 gossars uppfostran, utan ock för att komma ifrån dessa smaklösa tillställningar.
StatsUtskottets utgifts-afdelning, jag icke allenast deltagit i behandlingen af detta ärende, utan äfven lika med afdelningen tillstyrkt afseende å motionen ; då vid frågor om ökade StatsUtgifter och i samma nion om ökade bördor på mina egne och på mine Skattdragande Medborgares skuldror, jag anser det för en mig åliggande samvetsplikt att genom en redlig sanningsforskning förskaffa mig sakkännedom; har jag på en sådän grund Jagt mitt omdöme och allemnat min röst. Orubbligt qvarstående vid min både i afdelningen och i H. Utskottets Plenum uttalade öfvertygelse, får jag såsom Reservation emot det i H. Utskottets plenum fattade beslut åberopa efterföljande afdelningen förslag till betänkande: 128 Stats-Utskottets ”Då, enligt hvad sålunda utredt blifvit, Storkyrko Församlingen icke lärer kunna tillerkännas något så beskaffadt bidrag af allmänna Medel, sorn H:r Biskoppen, Doctor Wallin påyrkat, har likväl, i betraktande af de utgifter, som Församlingen tillskyndats och ytterligare tillskyndas i anseende till R. H. St:rs begagnande af Kyrkan innevarande Riksdag och deraf uppkommande reparationer å Kyrkans inredning och prydnader, Utskottet ansett sig böra vördsamt föreslå : alt en Summa af 5oo R:dr B:co må, såsom Kyrkohjelp, till StorkyrkoFörsamlingen öfverlemnas, att af de till Riksdagskostnadernes bestridande anslagne medel utgå.” Af Herr ContractsProsten Agrell: ”Att Storkyrkan skall af allmänna medel blifvit anlagd och till en del underhållen, hvarken bestrides eller medgifves. En närmare utredning af detta förhållande är en rättsfråga, sora må bero af Vederbörandes pröfning och afgörande. Men om ock Staten i större eller mindre mån deltagit i Kyrkans fundation och conservation, är sådant en omständighet, som inträffar med de fleste äldre Kyrkor i Riket, utan att Staten derföre tillegnat sig någon eganderätt eller fri disposition af dylika Tempel.
Att MagazinsFondens oeh CreditivFondens sammanblandning varit skadlig samt stridande mot de vid Creditivets anvisande fästade vilkor; att CreditivFonden derigenom kommit alt vidkännas betydliga förluster i det den måst öfvertaga mindre god säd samt äfven nu nödgades för sin räkning låta försälja de qvantiteter af Magazinslnrättningens spanmåislager, hvilka lefvererats men icke åtgått och sora genom det längre förvarandet försämrats; hvarjemte H:r Tham hemställt, att Utskottet måtte noggrant undersöka, huru StatsContoiret och K. M:ts Befthtde förvaltat de dem anförtrodde medlen, samt om redovisningen blifvit behörigen och nöjaktigt fullgjord; äfvensom att utforska orsaken hvarför Banken icke erhållit afbetalning å dess fordran hos Allm. Magazinslnrättningen, i den mån försäljningen af lagren fortgått. I 3:dje Afdelningen af detta Betänkande äro de förhållanden utredde, som ega rum emellan CreditivFonden och den på utredning ställda MagazinsFonden. Till ett bestämdare besvarande af de framställda frågorna, får Utskottet derutur anföra följande: Missväxtens inträffande innan ännu Magazinslnrä,ttningens lager hunnit realiseras, föranledde alt en del af detta lager begagnades för undsättningsåtgärderne , hvarföre CreditivFonden blifvit debiterad; och hvarigenom i sjelfva Verket uppstod en sammanblandning imellan bägge Fonderna. De förändringar i debiterings-åtgärder som härrört deraf, att en del undsättningstagare fått betala den under loppet af år 1826 erhållna Spanmål, beräknad till högre pris, med Spannmål in natura, hvarå det gångbara värdet vid betalningstiden varit lägre, har vållat dröjsmål i Jiquidationen emellan CreditivFonden och Vederbörande LänsStyrelser som ägde att redovisa för undsättningsmedlen; och från någre Län äro liqviderne ännu icke i complett skick inkomne; hvadan Utskottet icke heller kunnat ingå i någon generell granskning af Landshöfdingarnes förvaltning af berörde medel. — I Tableauen Litt.
233 Domstolen samt Lag-Utskottet, i deras öfver förslagen till allmän Kriminallag (StraffBalk) och Strafflag hafva i hvarje! särskildt ämne yttrat; hvarjemte, med någon ledning af den utaf komiterade, som Konungen dertill förordnat, nemligen Lagmännen Cassel och Norin, författade och här i staden år 1841 tryckta ”Tablå, innefattande jemförelse emellan Lagkomitéens förslag till allmän Kriminallag och den nu gällande”, i kommentaren skulle noga beskrifvas skiljaktigheterna mellan nu gällande Strafflag, och de stadganden, som genom Kongl. Maj:ts den 16 Februari sistlidet år gifna ”nådiga Förordning om nya Straff-Lagens införande och hvad i afseende derå iakttagas skall”, blifvit upphäfda, så att de, som begagnade ifrågavarande kommentar, kunde säkert och skyndsamt inse, i hvilka omständigheter, vare sig rörande brottens karakterer (corpus delicti) eller straffbestämmelserna, den nu gällande lagen skiljer sig från den lag och de författningar, som vid sistlidet års slut gällde här i landet, och hvilkas mening landets jurister dels genom studier dels genom praxis sökt lära sig uppfatta, om detta än icke alltid väl lyckats. En sådan jemförelse skulle, kanske framför allt annat, komma mängden af mindre bildade jurister att inse den numera gällande lagens ”rätta mening och grund”, så att de kunde ”ther efter döma, men ej theremot efter egen godtycko”, såsom den ännu gällande regeln för lagtillämpning i l:sta punkten ll:te § lista kapitlet Rättegångs-Balken lyder. Nödvändigheten af en sådan kommentar är desto större, som från Lagkomitéens och Högste
Då det deremot alltid blifver från Dykeriinrättningens fördel oskiljaktigt, att, med ledning af erfarenheten, utse och föreslå de localer, hvarifrån hjelp åt Sjö-nödlidande verksammast och med mesta skyndsamhet kan meddelas, hemställa Utskotten att 1 Momentet af ifrågavarande §. må erhålla följande än mera förtydligadegredaction; ”Förvaltningen af Sjöärendena tillhörer ”att hafva uppsigt derå: det endast pålitlige, vålfrejdade och skicklige Betjente i Bolagets tjenst begagnas; att, in"nan actie-teckning öppnas, bestämma, ”och sedermera, om behofvet så fordrar, •'uppå derom af Bolagets Directiort gjord ”hemställan, ombyta de punkter å B.i”kels kuster, uppå hvilka hufvudoch ”bi-förråd , till förvarande af Dykerf”och Bergnings-redskapen, böra anlag”gas, o. S. \,” 4o. §, Herr Landegren har, vid anställd jemförelse emellan denna samt 56, 38 och 4x §§;s innehåll: 4o Stats samtAllm. Bcsv.- o. Oec.-Ulsk. Ull. IY:o ff3, funnit tvifvelaktigt, huruvida meningen vore att de> såsom föijdafstrandnings-händelser, uppstående rättsfrågor, bora, i rättegångs-väg, betraktas såsom tvisteeller brottmål. I anledning häraf, och då, jemlikt o5 Cap. 5 §• Rå 11 eg ångs-B al ken, tvist i Sjöråtts-sak bor, genom vdil, hos Hof-Rått fullföljas, hemställa Utskotten vördsamt, att, med bestämdt utmärkande häraf, oell till förekommande af befaradt missförstånd, 2:dra Momentet af 4o §. må erhållit följande lydelse: '"Varder missnöje anmäldt, skrifve Do”maren det strax å utslaget, och utsätta ”tillika dagen, då vadet fullföljas bör, ”och inlagan till Hof-Rått ingifvas,o. s. v.’* 4t §.
Riksdag sett vår cours variera hela 27 proc. under det sedelstocken ej varierat öfver 10 proc., och troligen ej det. En annan utväg är Upprättandet af WexelContoir, med skyldighet »tt försälja vexlar efter en bestämd cours. Men så väl framfarne som äfven sednare tiders historia lem nar oss en varnande erfarenhet emot, att detta sätt förspilla våra tillgångar, då vi Den 6 Mar lii, Si5 slutligen, efter kanhända lika uppoffringar , som dem, hvilka fordra en verklig realisation, komino att befinna oss på summa punkt som nu. Efter min öfvertygelse, år således en verklig realisation det enda, sorn kan återgifva vårt mynt ett fast silfver värde. Men efter hvilket förhållande skall denna realisation verkställas, efter sedlarnes ålydande påskrift, det vill såga efter 48 sk. Svenskt Banco per R:dr Svenskt Specie, eller elter deras närvarande rnedelcours omkring 120 skilling Svenskt Banco per R:dr Hamburger Banco. I förra händelsen, om den vore verkställbar, skul. le ej endast innehafvarne af Bancosedlarrie, er, hålla 2 och en half gång deras verkliga värde, utan också alla gåidenärer få sina skulder 2 .och en half gång större än de nu verkligen åro, hvarigenom näringarnas förfall och verklig allmän nöd blefvo oundvikliga. Derföre lärer en realisation efter sedlarnes närvarande medelcours vara den enda rättvisa. Härvid år likväl oundgängligt, då en stor del af Bankens fordringar år för en verklig Bankrörelse oanvändbar, att Banken erhåller en tillökning i sin reela fond af högst 3 millioner R:dr Hamburger Banco. Denna summa kan erhållas antingen genom enskildta Actieågares intagande i Banken, eller genom utländskt lån. Om den förra utvägen våljes, skola actierne öfvertagas, antingen af inhemska eller utländska Capitalister. I förra fallet skulle 7 och en half million R:dr Banco capital undandragas nåringarne i en tidpunkt då man rättvisligen klagar öfver svårighet för V $46 Den 6 Martil. dera att erhålla förlag eller ock
S. D. Vid föredragning af Stats-utskottets den 9 och 12 dennes på bordet lagda utlåtande N:o 38, angående regleringen af utgifterna under riks-statens första hufvudtitel, biföll Ridderskapet och Adeln, det i första punkten föreslagna anslag till H. K. H. Kronprinsens hofhållning äfvensom den i 2:dra punkten afgifna framställning om öfrige till ifrågavarande hufvudtitel hörande utgifts-summors uppförande till enahanda belopp, som vid sistlidne riksdag; hvaremot den i sistnämnda punkt gjorda hemställan om uppskof med de under denna hufvudtitel förekommande indelda räntors definitiva fastställande, på grund af deremot gjorda anmärkningar, återremitterades. S. D. Vid föredragning af Stats-utskottets den 9 och 12 dennes på bordet lagda utlåtande N:o 40, angående regleringen af utgifterna under riks-statens 3:dje hufvudtitel, bifölls de under denna hufvudtitel, enligt 1845 års riks-stat, uppförda anslags oförändrade bibehållande; hvaremot Ridderskapet och Adeln afslog Utskottets hemställan att Rikets Ständer ville hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om inskränkningar i kostnaderna för de till bevakande af Sveriges och Norriges diplomatiska angelägenheter å utrikes ort anställda sändebud. S. D. Vid förnyad föredragning af Banko-utskottets den 9 och 12 dennes på bordet lagda, under N:o 14 afgifna berättelse, angående verk - Prot.-utdrag den 49 Februari 4848. 71 slälld undersökning om styrelsen och förvaltningen af Rikets Ständers bank under tiden från nästförflutna riksdag, fattades följande beslut: Beträffande 25 § bifölls hvad Utskottet, i fråga om anställning af 2:ne pappersmästare och indragning af bruksskrifvare-tjensten vid Tumba, hemställt och yttrat, samt lät Ridderskapet och Adeln bero vid Utskottets yttrande om bokföringen derstädes.
Anmärker Konstitutions-Utskoltets Memorial, N:o 12. 25 Anmärker Konstitutions-utskottet, att statsrådets ledamöter samfäldt, eller en eller flere af dem, uti deras rådslag om allmänna mått och steg icke iakttagit rikets sannskyldiga nytta, eller att någon föredragande icke med oväld, nit, skicklighet och drift sitt förtroendeembete utöfvat, ege då Utskottet sådant tillkännagifva hvardera Kammaren i det afseende <§ Regeringsformen omförmäler. Finner Utskottet anledning att mot någon för statsutgifterna redovisande tjensteman yrka ansvar, ege rätt derom anmälan göra hos Riksförsamlingen, hvilken må, efter omständigheterna, det hos Konungen tillkännagifva; men ej må sådan tjensteman personligen inför Utskottet sill ansvar ställas, eller Utskottet i klander af Konungens anordningar ingå. Ofver Justitie-ombudsmannens berättelser och redogörelse skall Utskottet utlåtande till Riksförsamlingen afgifva. Finner Utskottet skäligt ogilla förslag till ändring af Grundlag, som af riksdagsman blifvit väckt, förfaller frågan; men Utskottet vare pligtigt skälen för sitt ogillande meddela åt den, som förslaget gjort, der han det äskar. § 82. Statsoch Revillnings-utskottet tillkommer: att, i anledning af Konungens eller enskild motionärs ifrån någondera af Kamrarne remitterade förslag, utreda och föreslå så väl statsverkets inkomster och utgifter, som beloppet och fördelningen af den bevillning, hvilken finnes nödig; äfvensom att behandla frågor rörande Riksgäldskontorets förvaltning, inkomster och utgifter. Ofver af annat Utskott behandlad fråga om allmänna inrättningar eller företag, som statsanslag erfordra, skall Statsoch Bevillnings-utskottet höras angående tillgångarne dertill. § 83. Bankoutskottet tillkommer: att öfverse och sig utlåta öfver Riksbankens styrelse och tillstånd; och att hos Kamrarne föreslå, och i de ärender, för hvilka utskottet blifvit af Riksförsamlingen dertill bemyndigadt, sjelft gifva föreskrifter om Bankens förvaltning.
Gud vare iåf, den känner j a g mig med godt samvete kunna taga emot. J a, .jag har nrbetat fö ?. dessa. Men man lindar sig icke så lätt ur sekelsgamla lindor, som man se ' n barndomen blifvit insnörd i, och dessutom står den sanna och goda resignationen den falska bra nara! Niir jag slutligen i Hertha sönderslet djerft den sistas hämmande band, bortryckte dess slöja, äfventyrade jag, nej, uppo-frade min popularitet som förf. Att j a g kände det och gjorde det ändå, har sedan glädit mig, och skall glädja mig i min dödsstund. Qvinnan är, i det Kungl. representationsförslaget, cerkliy e n och direkt medborgerligt berättigad, som rh ' Zjande inom communen, ehuru man under diskussionen öfver förslaget *) Dessa bref skrefvos kort före förf: s död, som inträffade den 1 januari 1866 och hafva sedan offentliggjorts. Efter nära ett Gerdedels sekels förlopp, torde de nu, särskildt för Dagnys läsare, vara af intresse. 4 sorgfälligt (och, som j a g tror, för det bästa, i denna stund) undvikit att nämna henne. Men hon kommer allt fram i detta i sinom tid, och i hela den stora betydelse som i n d i r e k t förslaget ger henne, ehuru Hrr Statsmän, (af fruktan för krinolinerna) icke låtsat derom, utan hållit henne gömd litet i la turkiska " såsoin den onämda ", " den beslöjade ". Det är blott den goda emancipationen som kan uttränga den dåliga eller dumma. Årsta d. - _ _ _ _ I denna tid af vårlif för vårt land, och många ' handa förslag för nya planteriiiga ' r och framtidsaiiläggningai ha några frågor och funderingar i dessa dagar trängt sig pil mig, som j a g vill bedja dig meddela O. E. t y j a g tror honom i detta kapitel sympathisera med mig, liksom mig med honom, och jag vet dig göra det med oss båda; och O. E. kan, om tanken (förslaget) anslår honom, verka till dess verkställande.
Då något sådant icke finnes be - 51 Den 1 April e. m. stämdt, föreställer jag mig, att Talmanskonferensen skulle kunna behandla sådana frågor och åtminstone till en början upfylla det åliggandet att bereda dem. Jag skulle derföre anse det vara lämpligt, att R. o. Ad. anhöll hos iir Gr. o. Landtm., att han behagade i Talmanskonferensen framställa, huruvida det icke vore skäl att hålla en gemensam öfverläggning om åtskilliga bufvudfrågor, som röra försvarsväsendet. För den händelse att Talmanskonferensen, sammansatt af ledamöter från alla fyra RiksStm, skulle finna saken nyttig, borde konferensen upgöra förslag å de hufvudfrågor,' som skulle blifva föremål för den gemensamma rådplägningen. Jag anser, att R. o. Ad. bör besluta något i den af mig nu antydda syftning samt icke helt och hållet skjuta ifrån sig ett i och för sig godt förslag. Gr. Frölich, Davjd: Jag vill icke uppehålla mig vid de skäl, som blifvit anförda för ett ovilkorligt afslag å motionen, enär jag ej kan anse dem annorlunda än hvad man kallar de obotfärdigas förhinder; utan jag vill endast framhålla ett ännu ej omnämndt skäl för motionen, nemi. det, att då vi äro det enda Stånd, som har den lyckan att inom sig hysa åtskilliga af Konungens Rådgifvare, borde de öfriga Stånden villigt samtycka till ett sammanträde, dervid de kunde erhålla nödiga uplysningar af dessa Rådgifvare. Men jag får derjemte förklara, att jag hyser samma betänklighet som den siste värde talaren, att obetingadt bifalla Hr Stjernsvärds motion, ehuru jag, i olikhet med honom, måste undanbedja oss något ytterligare reglementerande ang:de de allmänna sammankomsterne. Vi hafva alldeles nog med reglementen och jag kan ej finna nyttigt, att tid efter annan få den ena Stadgan hopad på den andra. För att komma till målet i detta fall, anser jag för min del, Hr Mannerskantz’s förslag vara det lämpligaste, ja det enda antagliga. Jag hyser icke någon fruktan derför, att
Tål detta påstående intet (vifvel, så är deraf en gifven följd, att gäldenär, sedan skuldbeloppet, för hvilket bysättning egt turn, blifvit till fullo betaldt, 82 b 'g Utskottets BitankanJt N:o 127. icke ma ytterligare i bysättningshäcktet qvarhållas såsom säkerhet för en skade ersättning, den han icke kan dömas att utgifva. Beträffande åter de öfverklagade olägenheterna deraf, att något uppskof emellan lagsökningen och bysättningens verkställande stundom icke eger rum ; så, ehuru Utskottet anser angeläget, att löpande skuldförbindelser i allmänhet medföra den stränga execuliva verkan, som nu är stadgad, tror Utskottet dock undantag böra ega rum för de händelser, då viss förfallotid ej finnes i skuldebrefvet utsatt* Ena timman lagsökt, kan gäldenären den andra blifva inmanad i bysättningshäckte, utan att han förut kunnat veta, när lagsökning korn me att ske. Afven en förmögen man kan således, vid en ögonblicklig brist på reda penningar, utsättas för missödet att, till följd af en ilsken borgenärs tillställning träda i arrest.