Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dock en liten journal intime d’amourettes et de philosophie avec des caractéres kan jag väl klottra om aftonen ibland, när Morphée visar sig rebellisk. Kanske kan den amusera mig vid äldre år, kanske nu gifva mig den Ariadnetråd jag behöfver, när jag träder in i hoflifvets labyrint. Så börjar jag den i dag, ce mémorable 10 janvier 1766. I dag hafva jag och Bunge för första gången gjort tjänst som hofjunkare. Bunge är grefve, jag baron, båda äro vi vice cornetter vid drabanterna. Dagens lycka skulle hafva fördunklats för mig, om han på något vis fått pré framför mig eller suttit öfver mig vid cavalierstaffeln. Lyckligtvis var min far inviterad och – pour le flatter probablement – fick jag uppvakta i lilla röda salongen, medan Bunge såsom den yngste af hofjunkarna stannade i den gröna. Mon cher Pylade bouderade mig härför en smula på kvällen, men hans Oreste hade väl användt sin dag. Jag fick occasion att säga en compliment, som Le Prince Royal accepterade, occasion också att inge en smula respect hos Tante Piper, som på alla vis manquerat i égarder mot mig. Jag hann hviska Ulla Kurck en hel hoper med complimenter och douceurer och kände mig själf helt klåfingrig och sensible en parlant. Så blef Nils Gyldenstolpe, min fars och mitt hus’ gamle fiende, salig som en kyrkängel af canarie-sec’en och begynte gnola des Chansons de Kornhamn, tills Drottningen rynkade ögonbrynen. Dagen var härlig! Mon cher Jean-Jacques, du är en rêveur. Nu ligger du redan och snarkar idyll på ditt örngått, och du vill bli hofman och göra carrière? Mon cher Jean-Jacques, du har surannerade idéer i hufvudet om la liberté des états! Tro mig, blott prinsen får spiran, gör han changement. Det läser jag i hans stora ögon.
För en lärjunge vid bögre Elementar-skola med (å-årig kurs syntes resultatet blifva att han, sorn oftast efter några skolår utträdde i handel och näringar, hvarken hunnit något till gagns i Franska språket, som för hans ålder och fattning vore alltför svårt, eller inhemtat något i Tyskan, ett språk, som han dock, med någon underbyggnad ur skolan, kunde på egen hand läsa; och, utgången ur högre klasser, hade han alltid offrat mera lid på ett språk, sorn vore af vigt för diplomater och hofman, än åt det, hvilket såväl för induslri-idkaren som för vetenskapsmannen företrädesvis vore behöflig!. Det kunde till och med, på grund al ett medgifvande i Stadgans 13 §, med målsmans bifall ega rum, att en yngling passerade ett belt full - 4 Allmänna Besväi'soch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 116. ständigt läroverk utan alt läsa ett ord Tyska, om han blott, jemte Fransyska språket, toge undervisning i det Engelska; d) af Herr Cederschiöld. Denne motionär har till en början dels beklagat att den sedan länge fortgående striden emellan de olika skolmetoderna icke genom den nya Skol-stadgan syntes hafva blifvit afgjord, dels ock fästat uppmärksamheten på det elter förmenande oriktiga i de benämningar, man gifvit de olika skolorna, då den äldre blifvit kallad den lärda eller ideela och den nya den reala eller praktiska, ehuru hvarje vetenskap hade sin rena och sin tillämpade afdelning; hvarjemte motionären erinrat att den på dessa benämningar grundade indelning af läroämnena i två klasser syntes, med afseende å hvad 1 § i nya Skol-stadgan innehåller, hafva föresväfvat författaren till samma stadga. Derefter har motionären ingått i undersökning af frågan om hvilka ämnen sorn rätteligen borde utgöra föremål för elemenlar-undervisningen och i nämnde afseende anfört följande: “All kunskap, om den är klar och grundlig, är onekligen bildande. Men mänskliga vetandet har nu vunnit ett så vidsträckt fäll, alt icke någon, äfven den häst begäfvade, förmår omfatta det hela.
Höga vägnar öfverlemnade Dess Nådiga Skrifvelse till Riksens Ständer om Riksdagens ytterligare förlängande. Herr Grefven och Landt Marskalken anmodade Herr Hof-Cancelleren, att till Kongl. Maj:t Den f April. 29 5 framföra Ridderskapets och Adelns underdåni* ga vördnad och tillgifvenhet. Sedan Herr Hof-Cancelleren blifvit på van-i ligt vis utbeledsagad, upplästes följande: Protocoll hållit inför Konungen, i Stats-Rådet, på Stockholms Slott den 4 April 1818- Närvarande: Hans Excellence , Justitia Stats-Mini$tern, Herr Grefve Gyllenborg. Hans Excellence Stats-Ministern för Utrikes Ärenderne, Herr Grefve von Engeström. Hans Excellence, Stats-Rådet, Herr Grefve Rosenblad. Hans Excellence, Stats-Rådet, Herr Friherre Fleming. Hans Excellence, Stats-Rådet, Herr Friherre Lagerbring. Undertecknad Hof-Canceller. Stats-Rådet, Herr Friherre Cederström. —- — Herr Friherre Skjöldebrand. Grefve Mörner. 354 Den 7 April. Undertecknad Hof-Canceller uppläste ett, på Kongl. Maj:ts Nådiga Befallning, förtat* tadt Förslag till en Nådig Skrifvelse från Kongl, Majit till Riksens Ständer, om Riksdagens ytterligare förlängning, sådan den, vid detta Protocoll, finnes biUgd ; och biet detsamma, på StatsRådets Ledamöters underdåniga tillstyrkan , af Kongl. Majit i Nåder gilladt, och skulle af undertecknad H'>f Canceller contrasigneradt , på vanligt sätt till Riksens Ständer öfverlemna®.
»Morgonrodnaden» höll i längd 56 fot, i bredd 14 fot och var 6 fot djupgående. Akter ut fans en liten kajuta, som knappast rymde tre man. För ut kokades maten. Lasten utgjordes af en mindre qvantitet grafit, fisk, pelsverk m. fl. prof på Sibiriens alster. Bemanningen bestod af kapten Schwanenberg, styrmännen Nummelin och Meywaldt samt två för brott förviste, hvilka på detta oväntade sätt återkommo till sin hembygd. Jag tager för gifvet, att de der genom den ovanliga sjöbragd, de varit med om, vunno förlåtelse för forna förbrytelser. SJUNDE KAPITLET. Afresa från Dicksons hamn. – Landstigning på en klippholme öster om Jenisej. – Sjelfdöda djur. – Fynd af kristaller på ytan af drifisen. – Kosmiskt stoft. – Uppehåll i Aktinia Bay. – Johannesens upptäckt af ön Ensamheten. – Ankomst till Kap Tscheljuskin. – Landets och hafvets naturbeskaffenhet derstädes. – Försök att framtränga rätt öster ut till Nysibiriska öarna. – Dimmans inverkan. – Rik draggningsskörd. – Preobraschenie-ön. – Skilsmessa från Lena utanför Lena-flodens mynning. Då Fraser och Express på morgonen den 9 augusti afrest till det ställe högre upp vid floden, der deras last var upplagd, voro äfven Vega och Lena segelklara. Jag lät likväl fartygen dröja ytterligare ett dygn i Dicksons hamn för att lemna löjtnant Bove tillfälle att afsluta dess kartläggning och för att möjligen få en ortbestämning på detta vigtiga ställe. Till följd af en ständigt molnhöljd himmel fick jag dock lika litet nu tillfälle dertill som under 1875 års resa, hvilket kan tjena till bevis på, hurudan väderleken sommartiden är vid denna plats, der Jenisejs varma vatten utgjutes i Ishafvet. Vega och Lena lättade således först den 10 augusti på morgonen ankar för att fortsätta färden.
St. får jag vördsamt väcka motion derom, att ehuru inqvarteringsskyldighelen efter nu gällande författningar är allmän, ali permanent inqvnrteringsskyldighet under fredstid mätte försvinna; och får jag härvid föreslå; att Staten anlägger tillräckliga, så väl casserner, som stall i de städer och orter, der Regeringen anser sig böra hålla ständigvarande garnisoner, samt dervid företrädesvis använder, så vidt sådant är görligt och tillämpligt, de hus och localer, kronan tillförene i orten obegagnade äger, — eller ock alt Staten med mot behofvet svarande hyresmedel förser garnisons-militären. Måhända torde ej vara olämpligt att härvid äfven föreslå, eller åtminstone såsom en billighet framställa, det städerne i allmänhet borde åtaga sig en s. k. inqvarleringsbeskattning, till större eller mindre del motsvarande hyresbeloppet i de med inqvartering betungade städer. Denna min i ämnet väckta motion är föranledd af den icke ringa beskattning, inqvarteringsskvldigheten orsakar de städer, hvilka Regeringen anser vara i behof af ständig garnison, en beskattning, som är obillig, i mån den är ojeinnt a H. 33 Den ig Februari e. m. fördelad och drabbar en del ofta fattigare städer, då andra släder deremot äro derifrån eller från motsvarande utgifter befriade. Om remiss till vederbör. Utsk., sorn torde vara Statssamt Allm. Besvärsoch Ekon., får jag vördsamt anhålla. Begärdes på bordet. Hr Ribbing, Arvid: För att minska trängseln i de allmänna häktena; för alt bespara K. M. och kronan dryga omkostnader med underhåll och att ofta lång väg till länshäktet intransportera fångar, t. ex. en som för uleblifvande vid ling skulle, i saknad af böter derför, 16 sk. b:co , afsitta dessa böter under 3 dagars enkelt fängelse; och slutligen, för att hindra det olyckliga och sedelörderfvande umgänget mellan grofva brottslingar och fångar, som afsitta böter blott för någon försummelse eller mindre förbrytelse, så får jag göra följande motion:
Afgår Bänkman under Riksdagen, välje den afdelning, till hvilken han hört, en annan i hans ställe, på sätt stadgadt ar, hvilket nya val, efter derom dagen förut gjordt serskildt anslag, alltid in Pleno ske bör; blifver rum bland Electorerne ledigt» återbesättes det genom val af Bänkmännen, af hvilka, vid sådant tillfälle, minst 26 böra vara tillstädes och i valet deltaga. Alla andra Electorer och Nämnder, som till serskilte befattningar, enligt RegeringsFormen och Riksdagsordningen, erfordras, väljas efter derom dagen förut skedt anslag, aF Ståndet samfält in Pleno, §. 19 bifölls med den Förändring, att de tvenne sista perioderne deraf borde lyda sålunda; Electorerne må ej sammanträda till val, utan föregången anmodan derom af LandtMarskalken in Pleno, samt derefter gjordt anslag; och böra minst tretton närvarande i valet deltaga. Val-protocollet bör genast» af minst samma antal Electorer undertecknadt, till RiddarhusSecreteraren försegladt aflemnas* 38 II. »5* Den 17 Augusti e. m. §. 20 skulle erhålla följande lydelse: Ej må någon på en gång vara Bänkman och Elector. Blifver Bänkman till Elector vald, upphör hans förra befattning, och utväljes en ny Bänkman, på sätt här ofvanföre stadgadt är. Befattnirigarne af Bänkman och UtskottsLedamot må likväl hos en person kunna förenas. Varder Elector till UtskottsLedamot vald, upphöre han att vara Elector, så framt han ej, på sätt 23 §. omförmäler, befattningen i Utskott sig afsäger. Elector, som kallas till Ledamot i Förstärkt Utskott eller Nämnd, bibehålle sitt uppdrag såsom Elector. §.21 skulle lyda sålunda:
»Var nu så goda och smaka på det lilla, jag satt fram!» sade hon högtidligt och neg för »herr bokhållaren», ett tilltalsord, som hon sedermera esomoftast begagnade till Pettersson. Vi bugade oss och tackade madam Andersson för den fägnad, som hon beredt oss, hvarpå vi läto oss anrättningen väl smaka. Det dröjde ej heller många minuter, innan njutningen af de sköna rätterna förjagat till och med det sista spåret af missstämning ur vännen Petterssons anlete. Ty han hade af naturen ett utomordentligt »godt mathjerta», såsom det kallas nere i de stilla bygderna. Följande morgon begaf sig Pettersson ned till grosshandlare Knustons brädgård, samtidigt som jag gick till seminarium. Då vi åter träffades om middagen, förklarade han sig redan ganska belåten med sin nya anställning. Arbetsförmannen hade visat honom både aktning och vänlighet. Af honom fick han nu lära sig att särskilja olika sorter och qvalitéer bland trävarorna samt handledning i deras uppmätning, förvaring, utskeppning etc. Ännu mera belåten hemkom Pettersson vid veckans slut. På lördagseftermiddagen hade han erhållit bud från grosshandlaren att inställa sig på kontoret, der han nu fick emottaga tio kronor, tilllika med löfte om utbekommande af samma belopp per vecka, till dess han kunde göra sig förtjent af en större aflöning. Således visade det sig, att jag hade rätt i min uppfattning af grosshandlare Knustons afsigter med vännen Pettersson. Den sistnämnde var så glad öfver penningarne (det var längesedan han hade en sådan summa i sin ego) och ansåg sig så rik, att han i första hänförelsen knappast visste, huru han skulle använda hela denna summa. Han ville bjuda mig med på teatern, ett ställe dit han länge trängtat; men jag betackade mig för denna hans generositet, emedan jag vid denna tid ansåg det för synd att vistas på dylika förlustelseställen. Då ville han bjuda mig på en stor biff på hotell Christiania6, hvilken delikatess han i brädgården hört omtalas såsom non plus ultra af allt, hvad man i matväg kunde erhålla i det stora Göteborg. Äfven detta afböjde jag.
Med jemförelse af olika förhållanden under särskilda tider af året, kan man antaga såsom medelpris å ett karldagsverke inom Landslagen 20 sk. Banko och i Bergslagen några skillingar högre. 3:o IS är in garne. Jordbruket. Åkerjoi’dens af ålder brukliga indelning i tvänne lika gärden, hvaraf det ena till största delen, eller den, som skall besås med råg, hvete och korn, ligger i träde, kan väl ej ännu sägas vara i allmänhet förändrad; men den redan i förra underdåniga berättelsen antydda håg att på 5 trädesjorden göra inkräklningar fortgår, och allmänt visar sig ett lifligt deltagande i hvad som rörer landthushållningen och dess förbättrande. Särdeles i Bergslagsorterne har omtankan för ökad tillgång på foder till ladugardens utvidgning och lättare framfödande tilltagit, så att användandet af sådda foderväxter börjat blifva mera allmänt. De fördelaktiga resultat, som visa sig å större landtbrukares med omsorg vårdade egendomar, väcka håg för lika brukningssätt och användande af dervid nyttjad förbättrad jordbruksredskap; i hvilket hänseende länets Hushållnings-sällskap sökt medverka, medelst anställande af profplöjningar och utdelning af premier. Detta sällskap, inom hvilket tillfälle är beredt för ortens många och driftiga landthushållare, alt meddela hvarandra sina rön och iakttagelser, har icke allenast fortfarit att låta införskrifva utsädes-råg från Finland för länets invånare, utan ock uppmanat till användande af Agronomen Johnsons upplysande och gagneliga råd och lärdomar vid de tillfällen, då han, under de honom anbefallde resor i riket, varit för orten tillgänglig. 9 O O O Linodlingen j som icke anses för länet lönande, har måhända i det hela mera minskats än ökats, så att länets invånare köpa lin från Norrland, Vestergöthland och andra orter. Bränvinsbrämling idkas i allmänhet till husbehof, men till afsalu af större landthushållare, äfvensom af allmoge, särdeles i trakten kring Askersund.
”Ja bevars, major S–z; fadern är en hedersman, men fattig på allt, utom på barn. Dagboholm är en klen gård och ...” ”Om förlåtelse, herr pastor,” afbröt ryttmästaren, som nu hört mer än nog, ”jag ser att St–hal redan begifvit sig härifrån; jag får äran tacka för nöjet af er bekantskap.” – Och med en lätt bugning försvann vår baron. Då herrarne följande morgon vaknade, hörde de med förundran en munter sång nedifrån, jemte stoj, skratt och klingande med glas. De gingo ner och funno hela sällskapet sysselsatt vid frukostborden. Medlidsamt drogo herrarne på munnen, när de vid inträdet i fruntimrens rum blefvo varse den förändring dagsljuset framställde, så väl på drägter som ansigten. I en sal på andra sidan drucko herrarne dragonpunsch och rumlade dugtigt om. Mången fru stod förgäfves i dörren, och vinkade med näsduken signal till uppbrott, och klockan var ett på dagen, innan det blef så lugnt, att våra vänner kunde tänka på resa och afsked. ”Jag har en plan,” började brukspatronen, då de nu, obehagligt stämda af den stundande skiljsmessan, sutto bredvid hvarandra på soffan. ”Vill du ej följa mig på min resa; den skall ej blifva utan interesse? Ett par månader i Köpenhamn, allting fritt, och du är just lagom hemma, för att innan mötets början vistas ett par dagar på Knapergården hos min familj. Har du tid och lust, så skall du vid återkomsten få lära känna min far, en gästfri man, och min syster, en herrlig ros?” Ryttmästaren teg öfverraskad; men som han hade permission, och en sådan resa i alla fall var af vida högre interesse, än den tilltänkta, skref han i hast ett bref fullt af ursäkter till sina slägtingar, och innan klockan 2 sutto herrarne åter i slädarne, hvarest vi nu tills vidare lemna dem. Hjobsposter, öfverändakastade förhoppningar, den sista Viljan. Anklaga Nornan, hvars vreda lotter Ej menskor rubba; de falla från Åskdiger himmel på jordens son. Tegnér
» » Ja, så är det allt, befallningsman. » » Vet du något om den mannen? » » Jag vet, att vi ä ' bekanta och ska ' gifta oss. » Länsmannen skrattade. Jag förstod ej, att det var något att skratta åt, och blef mer förlägen än förut. » Och när träffade du sist din fästman? » » I går kväll. » » Hur dags? » » Kloekan var väl vid pass elfva eller nå- got mera. Det har väl inte händt Johan något, » tillade jag orolig. » Å h nej, du kan vara lugn, han är i godt förvar. » Åter skrattade länsmannen. » Nå, hvarifrån kom han, vet du det? » » Han kom från staden. » » Då hade han väl med sig vackra presenter till dig? » Jag skakade på hufvudet. » Gaf han dig ingenting? » » Nej, men han lemnade mig ett knyte att gömma för honom. » » Ett har du » Jag » Nå, knyte, » sade länsmannen ifrigt, » hvad gjort af det? » har det i min kista. » du vet naturligtvis, hvad det innehåller? » » Nej. » » Kan du inte gissa det? » » Kanske, » sade jag och kände, att jag blef ä n n u rödare än förut. » Vill nämdemannen ta ' med sig Anders här och hans hustru till vitnen och gå och undersöka kistan? » Jag gjorde mig i ordning att följa med de andra upp på löftet. » D u kan stanna kvar här, » sade länsman. » Ge dem bara nyckeln. » » Den ligger på stocken ofvanför kistan. » » Vet du, » sade nu länsman och såg mig rakt i ögonen, » vei du, att dörren till sakristian blifvit uppbruten i natt, och att kyrks i l f r e t är borta? » Jag stirrade på honom, utan att få fram ett ord; allting gick rundt för mina ögon; j a g måste hålla mig i soffkanten för att ej falla omkull. » Gör dig inte till, » fortfor han, » utan erkänn nu först som sist, att du och din fästman stulit » Jag hörde icke mer och vet icke, hvad som sedan tilldrog sig omkring mig. När jag åter kvicknade till lif, låg jag på soffan.
Maj månad fortfara, och att hos Kongl. Maj:t underdånig anhållan derom måtte af Riksens Hriglofl. Ständer göras, och sntp Kongl. Maj:!, medelst kungörelse af den 5 innevarande April, behagat i Nåder tillåta, att den till slutet af denna månad inskränkta Husbehofsbränning©!! äfven må under nästföljande månad, till och rned slutet af densamma, foftsättas, på sätt gällande Forfattningar i dylikt fall föreskrifva, så torde för Oeconomie-TJtskottet någon annan åtgärd, i anledning af Herr von Kruus’s ofvanberörde Hietainen icke erfordras,än den vördsamma anmälan om hvad sålunda, angående ifrågavarande ämne, redan blifvit stadgadt och förordnadt. Stockholm den 18 April 1815. På Högloft. Ridd. och På Högvördiga Prest. Adelns Ledamöters Ståndets Ledamöters På Vällofliga BorgarePå Hedervärda Bonde - vägnar A. Lantingshausen. vägnar Bryn, Hesselgren. Ståndets Ledamöters vägnar And, Fredin Ståndets Ledamöters vägnar Nils Mänsson. M., M. Rosbeck. Upp - Deri q7 April-, 145 Uppläst hos Höglofl. Ridd. och Ad. d. 3 7 April.' Högvörd. Prest-Ståndet d. 37 ___ Vällofl. Borgare-Ståndet d. 34 — -— Heder v. Bonde Ståndet d, 34 Vördsamt Memorial! Från Hedervärda Bonde-Ståndet liar till Riksens Höglofl.
Landshöfdinge-embetets i Jönköpings län underdåniga memorial af den 2 sistlidne Angående />>/- Augusti, med öfverlemnande af en utaf Kronofogden i Westra härads fögderi af retertsumng nämnda län, Carl Salomon Wallerström, till Kongl. Maj:t ställd skrift af den 10 förut~°‘j gångne Juli, hvaruti han, som sedermera den 11 i sistnämnda månad fått nådigt till^ads stånd att med Häradsskrifvaren i Norra och Södra Wedbo häraders fögderi, C. W. Reuderi. tersvärd, ingå tjenstebyte, i underdånighet anhållit, att, då Kronofogden i Westra härad väl, jemlikt Kongl. Brefvet den 7 April 1832, hade såsom boställshemman sig tilldelade J mantal Alsheda Skomakaregården och -J mantal Gastorp, båda belägna i Alsheda socken af Östra härad, men intetdera af dessa hemman, såsom liggande utom fögderiet, kunnat af Kronofogden få bebos samt då sökanden sålunda i verkligheten saknat boställe och endast haft löningshemman inom annan ort, utan att han dock från och med 1858 fått tillgodonjuta den hyresersättning, 300 Riksdaler, som, jemlikt då skedda lönereglering, andre Kronofogdar utan boställe uppbure, Kongl. Maj:t måtte för den löneförlust, sökanden sålunda från och med sistnämnda år vidkänts, tilldela honom ersättning eller ock derom till Rikets Ständer aflåta nådig Proposition; hemställande Landshöfdinge-embetet, som ansåge Kronofogden i Westra härad, alldenstund han icke kunde af sina boställen njuta samma fördel, som de tjenstemän, hvilkas boställen äro inom tjenstgöringsorten belägna, utan måste genom hyra eller annorledes förskaffa sig bostad, vara i lika behof af hyresersättning, som de Kronofogdar, hvilka sakna boställen, — att, enär tjenligt tillfälle för tillvägabringande af det genom ofvanberörda nådiga Bref den 7 April 1832 föreskrifna utbyte af ifrågavarande boställshemman ännu icke yppats, hyresersättning till Kronofogden i Westra härad finge utgå äfven sedan kronofogdetjensten, i följd af det beviljade tjenstebytet, blifvit af sökanden frånträdd.
Rättssekreterarnes gåspennor raspa, domstolens medlemmar följa med spänd uppmärksamhet förhörets gång, ordförandens och rättsadvokatens frågor och den anklagades svar. Han talar lågt men tydligt och i en ton som om han vägde hvart ord på sanningens eller klokhetens guldvikt. Då och då flyger hans blick forskande öfver ansiktena omkring domarebordet, som ville han iakttaga verkningen af sina ord, när han bestrider hvad alla veta och som vittnesförhöret till full evidens bekräftat. Konferensrådet Braëm ser då ofta med gnistrande ögon på den anklagade. Konferensrådet Braëm är en kolerisk kavaljer och tycks uppfatta bestridandet som en personlig förnärmelse. Klockan 2 ajourneras rätten. På fyra timmar ha skrifvarna fört till protokolls tvåhundraaderton frågor och lika många svar, men behållningen är mindre än ringa. Dock synes det af den anklagades hållning och gång, att han nu befinner sig i ett tillstånd af fullständig utmattning, och när länkarna åter påläggas honom skakas han af en nervös rysning. Återkommen till fängelset äter han – för första gången efter det han blifvit arresterad – sin middag med någon matlust, dricker också ett extra glas vin och sträcker sedan ut sig på bädden för att hvila. Inom få ögonblick försjunker han i medvetslös dvala. Det är som om naturen själf på alla sätt velat sörja för, att krafterna som förbrukats, också måtte återställas. Men människorna ha annorlunda beslutat. Arrestanten får icke sofva. Vakthafvande officern väcker honom med tillkännagifvandet, att förhöret omedelbart skall fortsättas och att han måste hålla sig beredd. Han gnuggar sig i ögonen och reser sig lydigt, dubbelt trött efter dessa få minuters sömn. Det börjar redan skymma när han åter afhämtas under upprepande af alla formaliteterna från morgonen. Nu är rättssalen upplyst af vaxljus, och därutanför är allting mörkt. Den anklagade känner sig dåsig och yrvaken; hela förhöret får ett sken af overklighet, allt blir som en dröm. Han hör frågor från ett aflägset fjärran och svarar ut i dunklet, med säkerheten hos en sömngångare på brädden af en afgrund.