Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Antager man, vid jemförelsen, vagnarne bredare för de bredare spårvidderna, hvilket från konstruktiv synpunkt är fördelaktigt, fastän det, för alt kunna få jemförelsen med hänseende till spårvidden rättvis, här ej skett, ökas visserligen (leana skilnad i död vigt något för de varor, som kunna lemna full last inom det mindre utrymmet; men deremot måste man för skrymmande varor ofta taga flera vagnar på de smalare spåren, än på de bredare; och då erfarenheten visar, att såväl längd, som bredd å vagn rnes öfverbyggnad så småningom ökats, för att bereda bättre utrymme för olika sorter skrymmande varor, kan man deraf sluta, att en förminskning af utrymmet å vagnarne för sådana varor skulle leda till förökning af döda vigten i det bela, i stället för minskning deraf. Det ofvan sagda gäller ock om vagnar för passagerare och boskap. Vid regulier trafik vexer alltid den döda vigten i förhållande till den nyttiga lusten, om man går med (lere och svagare tåg, i stöllet för med färre och starkare, emedan man dels måste medföra vagnar i reserv för vid mellanstalionerne ankommande passagerare och gods, enär man, för kostnadens skull, icke kan hafva vagndepöter annat än vid de större stationerne, och dels emedan bagagevagn och tender erfordras för hvarje tåg, somt en del af maschinens kraft ätgår för att öfvervinna maschinens eget motstånd. Skillnaden i inköpspris för vagnar af olika spårvidd, men med samma lastningsförmåga, kan ej öfverstiga 80 R:dr per stycke, och, om de få i förhållande lill minskning af spårvidden mindre bredd, 100 å 200 R:dr. Då lokomotivernas inköpspris, om allt annat är lika, står i direkt förhållande till deras vigt, och spårvidden derå ej utöfvar något märkbart inflytande, kan den skilnad i lokomotiv-priset, som beror af spårvidden, ej heller vara af någon betydenhet. Huru stor last kunna dessa lokomotiver draga på de särskilda banorna, på jemn bana, bana lutande 1 : 60 eller 1 : 100, med en hastighet af 2, 3, 4 och 5 mil i timmen ?
Såsom jag redan nämnt höra Fullmäktige i de båda Verken sammanträda till rådplägning, utan att de likväl gemensamt fatta beslut, hvarigenom all sammanblandning emellan dessa Styrelser undvikes. Denna gemensamma öfverläggning rörer det gemensamma fäderneslandets väl, och härpå måtte vål Fullmäktige kunna ingå. Skulle sådana reglementariska föreskrifter kunna åstadkommas tror jag det vore serdeles helsosamt. Hr Bråkenhjelm: Jag förbigår hvad en BankoFullmäktig här först gjorde till hufvudsak, men vill dock erinra att hans jemförelse mellan Fullmäktige i Riksg:s-kont. och en Kronofogde icke är kanske så lämplig. Medgifver raan enskildte eller någon inrättning kreditiv på Banken, med frihet att när han så behagar lyfta 50,000 r:dr r:gds med vilkor, att han icke understår sig, all deraf utlåna större eller mindre belopp utan endast af egna medel, hvartill skulle väl en sådan föreskrift tjena? För en sådan händelse, som Hr Lefrén förutsatt, bör väl ett sammanträde emellan Fullmäktige i Riksg:s-kont. och Banken vara i sin ordning; men hitintills har en sådan händelse icke inträffat och hvarken kan eller bör någonsin inträffa. Fullmäktige i Riksg:skont. sätta aldrig i fråga att utlåna medel, när kontoret saknar kontant kassa utom kreditivet, och hafva icke heller gjort det. 374 \ Den S Februari. Skulle det någonsin ifrågakomma, att utlåna medel, hvilka uttagas omedelbarligen af kreditivet, så lära väl icke Fullmäktige tillåta sig en sådan åtgärd utan i safnråd med BankoFullmäktige, åtminstone kan jag icke föreställa mig, att nuvar. Fullmäktige i Riksg:skont. skola tillåta sig ett annat förfarande. Sådant liar aldrig varit i fråga och lärer väl näppeligen blifva ifrågasatt. Fullmäktige i Riksg:s-kont. hafva bedrifvil lånerörelse endast vid de tillfällen, då Fullmäktige ansett Riksg:s-kont. ega en öfverflödig kassa och då utlåningen kunnat ske på 3 eller 4 månader, men ingalunda hafva dessa utlåningar blifvit grundade på medel, hemtade från kreditivet i Banken, hvartill Fullmäktige icke heller ansett sig berättigade.
Detta allt få Riksens Ständer i underdånighet Eders Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning underställa. Riksens Ständer framhärda med djup un* såtlig vördnad, trohet och nit, Stormägtigste Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste , tropligtigste tjenare och undersåter På Riddersk. och Adelns På Prest-Ståndets vägnra vägnar Carl Mörner J. A. Lindblom h. t. Landtmarskalk. n. v. Talrhan. På Borgare-Ståndets På Bonde-Ståndets vägnar vägnar H. N. Schwan Lars Olsson h. t. Tallmarv n. v. Talman Uppläst hos Samteliga Riks-St5nden den 4 Juli. Stormägtigste Allernådigste Konung! Som hos Riksens Ständer andraget blifvit, att då hos Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande påstående af fordringsägare blifvit gjordt, art 6o Den 2 Juli. att gäldenär, hos hvilken , vid utmätning , tillgång till det ådömda saknats, matte till det i allmänna Lagen tillåtna arbetstvång befordras, för att afijena skulden med arbete, det handt, att Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande ansett frågan derom vara af tvistig beskaffenhet och förvist fordringsägaren att sio talan vid Domstolen utföra, och i följe deraf en sådan Lagförklaring blifvit yrkad, att Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i dylikt fall skulle åligga att fordringsägarens yrkande om bysättning å gäldenär och att få honom i arbete inställd, pröfva och afgöra , samt beslutet till verkställighet befordra; hafva Riksens Ständer, efter öfvervägandet af de för detta yrkande anförda skäl , och dä allmänna Lagens mening i detta fall ej lärer kunna anses tvetydig, endast funnit nödigt anhålla, att Eders Kongl. Maj:ts Befäl Iningshafvandes åliggande i detta afseende måtte genom ett allmänt stadgande blifva bestämdt.
Kammar-Rätten gillade, Utslag, befordrade till afskrifning i 1841 års räkenskaper ; men någon egentlig Instruktion, hvarefter Kuratorerne, vid förvaltningen af Stipendiefonden, hade att sig rätta, icke fanns utfärdad, samt vid frågor om lägenheters utarrendering, kapitalers utlånande, med flera vigtiga angelägenheter, stadganden, som bestämde vidsträcktheten af Kuratorernes ansvar, syntes, för Fondens skyddande emot förluster, vara af nöden, Revisorerne å detta förhållande velat fästa uppmärksamhet och hemställt, huruvida det icke måtte anses erforderligt, att en tjenlig Instruktion för Stipendie-Kuratorerne med görligen första utarbetades och till efterlefnad påbjödes; oell dels att å conto för låntagare saknades anteckning om den säkerhet, sorn för de utlånta kapitalerna presterats. Till åtlydnad häraf, få Kuratorerne afgifva det underdåniga utlåtande, att, sedan Eders Kongl. Majit, genom nådigt Bref under den 22 December 1836, anbefallt Kuratorerne upprätta underdånigt förslag till Instruktion för Stipendie-Inrättningens styrelse och till Reglemente för 207 — utlåning af Inrättningens medel, nuvarande Kuratorer, hvilka först dera år derefter, undertecknad Landshöfding under loppet af sistfördutna år, tillträdt de embeten, med hvilka kuratelen öfver Stipendie-lnrättningen är förenad, ansett sig ej kunna utarbeta det nådigst anbefallda förslaget, innan erfarenheten, genom en längre tids handläggning vid de till denna befattning hörande, flerartade ärender, satt Kuratorerne i tillfälle att, med tillräklig sakkännedom, det nådigst anbefallda uppdraget fullgöra; och Kuratorerne skola härom gå i författning, så vidt tiden för deras öfriga embetsgöromål det medgifver.
President samt åtskilliga ledamöter; och uti afgifna påminnelser mot de af Kollegium gjorda anmärkningar vid berörda förslag, har den afdelning af Komitéen, som haft förslagets utarbetande sig uppdraget, sökt visa, att de af Kollegium framställda betänkligheter, olägenheter, svårigheter och faror dels äro skenbara, dels lätteligen kunna undanrödjas. Uti berörda Statsråds-protokoll är vidare anfördt, att den hufvudsakliga skilnaden emellan dessa olika förslag till reorganisation af Krigs-kollegium vore den, att, då 1858 års Komité föreslagit Krigs-kollegii förändring till en Arméförvaltning på 4 Afdelningar (Artilleri-, Fortifikations-, Intendentsoch Ajlöningsafdelning en), hvardera under sin chef med 2:ne föredragande ledamöter i styrelsen och derunder lydande Militär-kontor, Kanslioch K ammar-kontor; med undantag af Aflönings-afdelningen, som, under General-krigskommissariens chefskap med ett Krigsråd och en Kamererare till ledamöter, skulle hafva ett Kansli, ett Aflöning s-kontor, ett Pensionsoch Fondförvaltning s-kontor, ett Bokslutsoch Kontroll-kontor, ett Kassa-kontor och ett AdvokatfiskaU-kontor, de 3:ne sednare kontoren gemensamma för Armé-förvaltningen, men Bokslutsoch Kontroll-kontoret likväl stäldt under General-krigskommissariens tillsyn och kontroll; — så hade Landtförsvars-komitéen föreslagit samma Kollegii förändring till en Krig sförvaltning under 3:ne embetsverk, hvartdera med en, chef och 2:ne föredragande ledamöter i styrelsen, nemligen General-fålttygmåstare-embetet, Generaling enior s-emb etet och Gener al-intendents-emb etet. — De 2:ne förstnämnda skola hafva hvar sitt Militär-kontor, men gemensamt Kanslioch Kammar-kontor; — General-intendents-embetet deremot delas i 2:ne Afdelningar, nemligen: Intendents-afdelningen och Aflönings-afdelningen, den förra med ett Militär-kontor, ett Kammar-kontor och ett Kansli, den sednare afdelningen med 2:ne Kammar-kontor och ett Kansli-, hvarjemte
Cl. A.) Från Bonde-Ståndet tiar Stats-Ulskottet erhållit remiss å ett af Riksdagsfullmäktige» Johan Gustaf Wasmuth från Stockholms län afgifvet memorial, hvarmedelst motionären till Rikets Ständers bepröfvande och behjertande öfverlemnat ett emot förre Regements-skrifvaren vid Dalregementet numera Revisorn i Arméens Pensions-kassa, Fältkamereraren P. AArell uppkommet anmärkningsmål, hvars upprinnelse och behandling vore af egen beskaffenhet. Efter bemälde Arells afsked från Regements-skrifvaretjensten hade nemligen Kammar-rättens revision yrkat förhöjning efter markegång å ett belopp räntekol, som af ålder varit till Militiae-boställs-kassan redovisadt endast efter kronovärdi. Uti en motionen bilagd utredning Arell visat och styrkt, att uti Militioe-boställs-kassans räkenskaper samma kolqvantiteter alltid redovisats endast efter kronovärde och att anmärkning deremot eller annan föreskrift aldrig förut uppkommit, hvarken under hans eller företrädarnes tjenstetid. Revisionen hade deremot grundat anmärkningen på ett Kongl. Bref af den 5 Mars ISCfö, som bestämdt stadgade att indelda löningskol få af Fahlu kopparverk begagnas mot betalning efter markegång; men då utredt blifvit, att kassans räntekol icke haft egenskap af Bih. till B. St. Prot. 1850—51. 4 Sami. 1 Afd, 2 Band. 38 Haft. 1 2 Slals-Utslwttets Utlåtande, N:o 883. löningskoi, hade revisionen fortsatt anmärkningen på anledning af ett enskildt verks tjenstemans bevis, sorn i det fallet ingenting bevisade, och hvaremot Arell icke protesterat. Det syntes derföre hafva varit det rätta, att anmärkningen grundats på offentliga, klara och verkliga handlingar, så vidt sådane funnits.
Jag hade trott att Hr Finans-Ministerns under sisth riksdag uttalade ogillande af denna sammanföring under en rubrik »andra slag», hvad väfnader beträffar, skulle hafva verkat en förändring i detta afseende, men finnér att han gifvit med sig för tullkomiténs åsigt och bibehållit »en efter varans värde illa lämpad och föga rättvis beskattning.» (Se Stats-Rådet Hr Frih. Gripenstedts underd. anförande till Stats-Råds~prot:t den 21 Nov. 1862). Dessutom får jag upplysa Hr Bennich om att jag noga läst tullkomiténs betänkande», så val det af den 15 April 1864, som det af den 22 Juli 1865, utur hvilket sistnämnda jag ber att få uppläsa följande mening (sid. 11): »På grund af hvad komiterade sålunda i underdånighet anfört, omfatta komiterade den åsigten, att skyddandet af de inhemska näringarne är en för tullbeskattningen, efter dess ursprungliga och principenliga bestämmelse, främmande uppgift, samt att det s. k. skydd lör nämnda näringar, som med tillhjelp af denna beskattning kan vinnas, i allmänhet taget, hvarken är förenligt med en klok statshushållnings fordringar och rättvisans kraf, eller i längden länder dessa näringar sjelfva till båtnad.» Alt min fruktan för fortskridandet på frihandelsbanan endast ytterligare blifvit stärkt genom dessa anförda ord, må icke förundra någon, som känner mina åsigter. Den unge talaren i går, som sade sig uppträda för första gången i denna församling, hembär jag min tacksamhet för det sätt, hvarpå han vidrörde mina ord, till stor del hemtade ur ett nyligen utkommet förtjenst fullt arbete, hvilket jag ock uti min reservation antydt, ehuru Hr Ridderstad och jag i denna fråga äro af olika åsigter. Han gaf mig rätt i flera afseenden, men han påstod att Sverige med sina naturliga resurser af delvis bördig jord, malmdigra berg eller grufvor, sjöar, floder oell vattenfall icke är så kapital-fattigt som jag antydt.
De88utom Ilar Krig8-6ollegium, enligt derom erllällen defallning, i 8ammanllgng med uppgiften om Kortifieation8-Kfde1ning6N3 dellof, vid nu föregående 8tAt8-r6glering, öfverlemnat 8peeiflka för8lag ä ko8tnaden del8 för uppförande i Naimo af en Oa8ern för 2:ne 8<^vadroner af Kronprin8en8 Du8ar-Keg6M6Nte, livilken ko8tnad 8ku11e uppgå till 55,i oo k:clr, men öka8 med 15,900 ld:dr, eller till 71,000 k:dr, om 6a8ernen inrede8 för 3:ne 8«^vadroner, del8 för uppförande af en La8ern i DeKingllorg lör der förladda Du8ar-89vsdron 3o,ooo k:dr; livarvid anmäldt dlifvit, att Kronan eger tomt för La86rnll^ggnaden i Naimo, men ej för den i DeDingllorg. Vidkommande inkvarteringen i Oötliedorg, 8ä lann Kongl. Naj:t, 8edan 8awtlige vederdörande dlifvit
Den föreskrift, hvarom här är fråga, har varit oförändrad alltsedan 1850. Man ansåg då, att samma princip borde följas för landet och städerna, men erfarenheten har visat, tt resultaterna blifvit högst skiljaktiga för dessa båda olika kategorier. Jag har sål. ingenting emot den önskade förändringen, 8 Den 1 Augusti f. m. utan tror att mera rättvisa skulle vinnas, om pröfningskomitéerna i sista instansen finge befattning med åsättande af denna beskattning. Frih. Skjöldebrand, Knut Erik: Den erfarenhet, jag såsom Landshöfding vunnit af förhållandet å landet, öfverensstämmer h. o. h. med hvad Gr. Lagerbjelke här framställt, hvadan jag instämmer i yrkande om återremiss för vinnande af en föreskrift i den syftning han önskat. Gr. Mörner, Carl Göran Detlof: Det är visser), möjligt, att det nuvarande sättet att bortauktionera utskänkningsrättigheterna å landet kan vara förenadt med några olägenheter, men säkert, skulle sådana icke eller kunna undvikas genom antagande af det nu gjorda förslaget. Det är nemi. nu föreslaget, att dessa auktioner skola hållas innan Sept. månads utgång året förut, men då hafva redan icke allenast taxeringsutan äfven i allmänhet pröfningskomitéerna slutat sina arbeten. Krögaren skulle sål. oj förrän under loppet af följande år kunna få veta beloppet af den skatt, han hade att erlägga, och detta är så mycket obilligare, sorn han således icke, i likhet med gästgifvaren, kunde afsäga sig den sökta och vunna rättigheten. Dessutom torde sockennämnden redan hafva i sin hand aldeles tillräcklig makt och tillräckliga korrektiver för att hvar och en inom sin ort på lämpligt och tillfredsställande sätt ordna denna angelägenhet, då g 15 säger, att sockennämnden eger förkasta de af spekulanter gjorda anbuden, om densamma finner dem för låga, i hvilket fall ingen bränvinsutskänkning alls blefve tillåten. Man må ifra hur mycket som helst för nykterheten, så måste man dock taga personer och saker sådana de i verkligheten äro; och då man unnar sig sjelf förströelser och férfriskningar af allehanda slag, så bör man icke helier vara sträng till öfverdrift emot andra.
Utom dessa anmäkningar, hafva åtskillige utaf ofvannämde Herrar Ledamöter erinrat, att denna fråga, såsom åsyftande ändring i allmänna Civil-Lagen, bordt behandlas af sammansatt Lagoch Ekonomi-Utskott; och då dertill kommer, alt en utaf Herr. Hjerta, Lars, i ämnet väckt motion är till Lag-Utskottet remitterad, ulan att något svar derå ännu hunnit meddelas, hafva de sammansatta Utskotten funnit för godt att gemensamt handlägga frågan och i sammanhang dermed till besvarande jemväl upplaga sistnämnde motion, hvaruti Herr Hjerta anfört: att bland de forntidens regerings-maximer, hvilkas bibehållande föga stöde tillsammans med nyare liders fordran på individens rätt att sjelf råda om sin person och egendom, funnes få eller ingen mera motbjudande för känslan, än i6 Lagsamt Allm. v.- och Ekon.-Utskottcns Utlåtande, N:o 16. den magt, Staten tillvälla! sig, att förbjuda sine medlemmar att lemna dess område; att det borde med skäl kunna antagas., att hvar och en redan af barndomsminnen, sLiglförhållanden eller kärlek lill födelse-bj^ggden är så fästad vid sitt eget land, alt han icke ulan skäl öfverger detsamma, och alt da, mot hans egen vilja, qvarhålla honom, om han icke längre der funne trefnad eller utkomst, samt hindra honom att annorstädes söka en lyckligare framtid, vore en härdhet, som föga stöde tillsammans med den humanitet, hvars första grundsats är alt anse samhället vara till för att skydda den enskilde, icke att tvinga honom alt emottaga delta skydd, om han vill lemna det; att en närmare undersökning öfver naturen af det samband, som förenar menniskcrne inom samma fädernesland, sannolikt skulle visa rigtigheteu af denna sats, som, äfven ifrån den Stats-ekoliomiska synpunkten, redan börjat göra sig gällande öfver allt, i samma mon, som man funnit nödigt att undanrödja vådorna af näringslös öfverhefolkning.
St. i und. förmält, det de icke utan särdeles missnöje måst erfara, hurusom, oaktadt genom K. Brefvet af d. 3o Junii 1739 hälsosamligen, det ingen hädanefter må inrätta lotteri till enskild förmon, utan att lotterier endast till pios usus och publici nytta skulle tillåtas, äfvensom ock genom K. Rescriptet af d. 7 Nov. 1750 ytterligare vid 200 d:r s:mt blifvit förbudit, att utom dem, som då redan privilegierade voro, inrätta och verkställa lotterier, af hvad namn de vara måge, hvarunder äfven begripes jouvel-, silfver-, meuble-, varors och flera lotterier af dylik beskaffenhet, hvilket allt Vårt SlottsCancelli här i staden genom publication af d. 1 Jan. 175r till und. efterlefnad allmänligen kungjordt; så har icke dess mindre verkställigheten och handhafvandet af denna så nyttiga som nödiga författning tid efter annan i flera delar kommit att hvila och åsidosättas, och emedan varulotterier isynnerhet medföra skadliga och förderfliga verkningar, dels i anseende till en alldeles oskälig vinning för deras inrättare, dels en obetänksam ungdoms förledande till otidiga penningeutgifter, i hopp om betydlig vinst, samt tidens förspillande, dels ock saknad för Borgerskapet och handtverkerierna i städerna på jemn och nödig afsättning af deras arbeten och tillverkningar, m. m.; ty finne Vi Oss, i anledning så väl häraf som R. St:s und. tillstyrkande, föranlåtne att härmed alldeles vidare förbjuda dessa förut afskaffade såväl sorn dylika meubleoch varulotterier, utan undantag af ort och ställe, ehvarhälst de kunna inrättas och hållas, och det vid ett mot förra författningarna fördubbladt vite af 400 d:r s:mt, jemte stadgande, att den eller de, som antingen hos oss eller R.
Lrel lill l^uininuroelr HerAS-Lollesierne ris elen 23 lunnurii 1836, livillvel llernulle LolleAier elen 30 elerjiälöl^cle Nurs ullmunneli^en liunAjorl, lunnit sliäli^t löror6nu, ull lör -Vinn verlien i ullniunliel, utun ulseencle j)ä clerus olileu ^uxerinASArunel, en trull juroeenl ul lillverlvninAen sleull säsorn 3en lu»slu luesligllninA ulljä, clä 3et AänAluuru nreäel-lörsuIjninASjlrisel ä ^lun lör ärel L 8loeliIlolms oelr Oöllrel>or"8 Lörser ielee uj>j»Aär till 16 ll:clr lör 3'nnnun, nren ull, elä sunnnu juris onrvexlur eniellun 16 oell 18 H:3r, 1 juroeenl, oell 3ä elel sliker till oell olver 18 R:elr, loll ^.lruel ul lrvur 30:3e 3lnnnu ul till verlinin^en sleull lill I^ronun ul^örus; lrvillien neelsullninjj, ull luerälinu lrän oell ineel är 1835, lioninre ull lorlluru tills virlure oell intilldess Ilelers l^onAl. Nuj:l sunil llileels 8tuncler, eller ele lörllällunelen, soin lruniäeles linnele siZ lörele, un»äen3e sller^illens lorllurun3e eller ^lunverleens lörunelruele luesliullnin" unnorlun8u lieslntucle; <leruli 8en 8n3rinA seclernieru lulilvit ^jorel ^enonr Iläers L-on^l.
Under skolåldern är gossarnes dräkt temligen gifven. Flickornas lifstycken bytas i reformlif. Ett par varma ytterbyxor (ej hvita) tillkomma och om vintern en underkjol. I stället för den lösa klädningen nu kjol och blus. Bädd. Späda barns: en liten madrass af tagel, kudde och täcke, alla försedda med hvita, lätt ombytta öfverdrag. Täcket fastknytes vid sängen. Lämpligare än sparkpåse. En liten skyddsvaxduk. Före skolåldern och under skolåldern: lika med föregående. Vaxduken bort och en lång nattskjorta kommer till. Fysisk vård. Späda barn, gifves, utan af seende på om de näras med modersmjölk eller ej, hvarje afton litet, ej för varmt kamomillté; i början endast ett par teskedar och mycket svagt samt tillsatt med något socker. Efter hand utan det senare, något starkare och ökadt till en liten kopp. Förekommer torsk och verkar mildt rogifvande och lösande. Förordas på det varmaste. Afven bra i form af ljumma tvättningar, då man ömsar blöjor och huden är inflammerad af urin. Dessutom ströpulver, om så behöfs, samt naturligtvis den största renlighet och den lilla kroppens dagliga tvagning med ljumt vatten och ledolintvål. Ej nödvändigt ömsa på natten, om den sista ömsningen företogs temligen sent och den första göres tidigt. Födan bör äfven under natten gifvas sparsamt. Ett friskt barn vänjer sig snart vid denna ordning, och både det och dess mor må bra däraf. Före skolåldern och under densamma vänjes barnet vid enkel husmanskost. Ar magen ej god nog till att fördraga den, sättes den i stånd därtill. Bad och kroppsrörelse. Tidigt i säng. Klent barn göres starkare innan det sättes i skola. Kan annars ej utan men för hälsan följa med nutidens ansträngande skolarbete. Intellektuell vård. Späda barn kan man ej bråka med utan fara att trötta hjärnan. Huru ofta får man ej höra barnjungfrur långa stunder utan uppehåll sysselsätta en liten unge med i särskildt ton uttalade frågor om och om igen: » Hvar är mamma? Har Tutte nickat åt mamma? Ar det synd om mamma när Tutte går. » och dylikt meningslöst pladder i oändlighet.
Till förtydligande af förordningens 57 §. (som alltså motsvarar i förslaget den 50), hvilken §. innehåller, att allt hvad i samma författning finnes stadgadt om utminutering af bränvin skall gälla äfven för andra brända eller destillerade Beotlin.-, Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 1. 13 spirituösa drycker, är föreslaget, att efter orden ”brända eller destillerade” tillägges : ineller utländska. Med afseende derå, att gästgifverier finnas, de der på försäljningen af spirituösa drycker inbringa lika stor förtjenst, sorn andra tillåtna näringsställen, för hvilka den högre beskattningen bör cga rum, hafva Utskotten ansett maximibeloppet af den för sådan försäljning utgående bevillning, hvars bestämmande utgör föremål för förevarande författning, böra i förordningens 58 §. (motsvarande i förslaget den 57) för gästgifverierne utsättas till lika belopp, 100 R:dr, sorn för de öfriga näringsställena der finnes bestämdt. Derjemte hafva Utskotten föreslagit, att de i sista momentet af nyssnämnda §. förekommande ord ”vid marknader, regementsmöten, auktioner och andra sammankomster” utbytas emot följande, mera omfattande uttryck: då trupp är sammandragen, vid marknad, auktion eller annan sammankomst. Uti sista momentet af förordningens 59 §. (den 58 i förslaget) är tillstyrkt en förändring, som är en nödvändig följd af dem, som uti .20 och 34 §§. af förordningen blifvit föreslagna.