Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den lataste af dem var Nisse Lind — hans uppgift tycktes egentligen vara den att vara rolig och att gratis bjuda ut goda råd åt alla, som ville eller icke ville ha dem. Han, liksom Aja Borgström, hade under vå- ren varit i Paris. Han var fullproppad med moderna teorier och hade klart för sig, både hvad som borde målas och hur allting borde målas, liksom han också visste hur allt annat borde göras. Vår bekantskap började med, att han undervisade mig i det finaste sättet att spela bräde — att han genast blef » jan », hindrade honom inte på minsta sätt att låta undervisningen fortgå och de goda råden flöda. För öfrigt tyckte han mycket om att ligga i fröken Borgströms hängmatta, dricka vermout och vara sommarlat. I den konsten visade han en så- dan färdighet, så att jag undrade, om han ej var sommarlat också om vintern. Fröken Borgström var i stället flitig för två. Nisse gjorde ingen enda studie färdig, och man fick aldrig se de märkliga saker, han målade enligt sina pariserregler. Men hon var outtröttlig. Och munter och hurtig var hon. Det fanns inte ett spår af tillgjordhet hos henne. Man behöfde bara se henne för att fä lust att skratta och vara glad. Vacker var hon inte. Hon hade runda bullar till kinder, små pigga, bruna ögon, en käck näsa, högröda läppar, en kraftigt formad haka, en fyllig hals med mjuka linier. Och hårtestarne hängde henne i pannan och om öronen, omöjliga att hålla styr på Liten och knubbig var hon, hade mycket vackra händer, af den typ, man ser på italienska taflor från renässansen, och små nätta fötter, men var tämligen tjock om lifvet och alls inte växt som en älf«a. Hon smågnolade nästan jämt, då hon inte skrattade, och hon gick alltid med cigarettpapper i fickan. Hon begagnade sin mfilarparaplys käpp till promenadstaf — den var särskildt lämplig till att sätta tjurar i respekt med — bar en hvit barett på sitt burriga hufvud och ett högrödt bluslif, som lyste gladt och käckt i landskapet.
Barnets karaktär danas icke endast i hemmet. A f en g o d lärare kan dess etiska begrepp grundläggas och dess hjärtelag framälskas i lika hög grad som af ett godt hem — ja, i vissa fall i än högre grad, o m nämligen lärarens andliga och själsliga nivå står väsentligen öfver hemmets. Det gifves helt säkert otaliga exempel på unga flickor, som af sin lärarinna mottagit sina djupaste, mest lifsbestämmande intryck. Men långt ifrån alla lärare och lärarinnor äro de öfverlägsna personligheter och, hvad än angelägnare är, de kärleksfulla, af intresse för barnet besjälade varelser, som ar den nödvändiga förutsättningen, för att ett dylikt välsignelsebringande inflytande skall varda möjligt. Ellen v. Bahr var en af dessa för lärareKOMMISSIONARER ANTAGAS ÖFVER HELA LANDET PÅ ALLKLARA S. KYRKOGATA 1 6, 1 TR. DELES SÄRSKILDT FÖRMÅNL. VILLKOR. Icke heller var det lätt för föräldrar och syskon att skiljas från henne. Men hon fick sina föräldrars medgifvande att söka inträde vid högre lärarinneseminariet i Stockholm och blef, efter genomgången treårig kurs där, genast anställd som lärarinna i Brummerska skolan, vid hvilken hon sedan dess varit fästad både med arbetets och tillgifvenhetens band. Under förnyade resor i Tyskland, Frankrike och Italien ökade hon ytterligare sina kunskaper och sin bildning. Väl rustad med bokligt vetande var hon således, men många hafva vida större kunskaper än hon, utan att därför äga förmågan att meddela dem och utan att äga den kärlek, förutan hvilken allt som sås i barnahjärtan i viss mån blir en sådd på hälleberget. Med brinnande nit ägnade hon alla sina krafter åt sin lifsuppgift som lärarinna, aldrig förbiseende sina lärjungars uppfostran för deras undervisning — något, hvartill den undervisande så lätt och så ofta frestas. Men hon frestades alldeles icke därtill, emedan hon med hela sitt väsens varma hängifvenhet och innerliga moderlighet älskade barnen. Barnet uppfattar instinktivt, o m det är älskadt, och låter sig lättare och mer frivilligt ledas, i den mån ledningen sker af kärlek.
118 9 11 117 31 2 118:34 10 121 14 8 Obs. 1 medeltal för dessa 11 år skulle således denna ränta, löst efter successiva 20 åranedelmarkegång, för hvarje år hafva utgjort blott 117 R:dr 7 sk. 9 r:st. och således verkeligen varit 3 R:dr 15 sk. 7 r.st. mindre årligen, än nu varande räntan i medeltal, löst eftt årlig markegång. > efter den förvandling och förenkling, sorn Stats-Utskottet i nu framlagda Betänkande N:o 191 fördagit, derest en sådan verkeligen varit antagen att gälla ifrån och med året 1843, med de 20 årens (1824—1843) medelmarkegångspris till grund för persedel-förvandlingarne, samt derefter med succeiva 20 års medelmarkegångspris lör de i den nya Räntan ingående hufvudpersedlarnes värdeberäkning årligen till och med år 1853. Räntan Penning ev är de efter successiva 20 års medelm a rkeg ang. Spannemål: 9 T:r 12 kpr. Smör: 14 tfe. I medeltal för dessa H skulle således denna ränta, löst efter successiva 20 ås medelmarkegång, för hvarje år hafva utgjort blott 116 R:dr 14 sk. 4 r:st. och fördenskull varit 4 R:dr 9 sk. mindre årligen, än nu varande räntan i medeltal, löst efter årlig markegång. Begge dessa Räntelörenklingar, om någondera af dem varit tillämpad, innebära, långt ifrån en skatteförhöjning, tvärtom en tydlig skattenedsättning. Hör till Prost. Schrams reservat, vid Stats-Utsk, Utlåtande, 18S-J, M 191. Upsala Län. N:o 8. Södermanlands Län. Korn, 1 Tunna. I Vestra Bergslagen. I Ofvanoch Ncdan-Siljan. 1 VesterDalarne. Utlåtande, I8S3 & 18114, N:o 194, STOCKHOLM TRYCKT HOS I.
Dahlsland och isynnerhet dess sydligaste del, der allmogen ännu saknar händighet i slöjder, framvisa de flesta öfriga delar af Länet åtskilliga slag af slöjd färdighet, och stundom af verklig konstfärdighet, så alt slöjdvarors förfärdigande till afsalu på många ställen af landsbygden utgör en för orten vigtig binäring, oumbärlig såsom beståndsdel till folkslockens underhållande jemte det svagare jordbruket; och inträffar detta förhållande synnerligast uti häraderne omkring Borås och Ulricehamn, derifrån varornes afsättning befordras genom gårdfarihandel!!. Inom dessa trakteV, hvarest mycken flit och idoghet råder, är ock välmågan mest allmän och träffas ej sällan verklig förmögenhet hos allmogen, fastän det ena och andra icke heller saknas uti Länets öfriga delar. Den intill Norrige närmast gränsande delen af Dahlsland, som på svaga och ofruktbara hemman hyser talrik befolkning, utgör måhända skarpaste undanlaget från regeln, i syn - 7 nerliet sedan rörelsen med skogscffekter nu mera efter skogarnes altagande, icke så jemnt och tillräckligt som förr, fyller bristen i jordens afkastning; och folket kan bär således endast bestå vid det mest tarfiiga och sparsamma lefnadssätt. Uti Westergöthland må äfven, jemte W edens och Bolleri ggds härader, som hafva sandig och bergbunden jordmån samt inskränktare binäringar, till undantagen räknas Gäseneds härad, såsom af naturen särdeles missgynnadt, då det i allmänhet har svag och ofruktbar jordmån, lider brist på skog oell är afsides beläget för trafik; men lefnadssättet är sparsamt och under sednare tider har i sistnämnde härad, likasom i de närgränsande "Wedens och Kullings, utvecklat sig en ny näringsgren, sorn mycket bidrager till invånarnes bestånd, nemligen odling af potatis och denna växts förvandlande till bränvin. Arbetare vid jordbruket och öfriga näringar saknas icke uti någon del af Länet; men de betalas olika, efter tillgång och behof inom hvarje ort. Dagsv crkslönerne variera således betydligt, t. ex. emellan 10 sk. 8 rst. och ‘24 sk.
Kommers-kollegium har för egen del åberopat sina förut afgifna betänkanden i ämnet, och vidare i underdånighet anfört, att de af Kollegium år 1837 yttrade åsigter, hvilka då äfven af Kongl. .Maj:t i nåder gillades, i Kollegii tanke fortfarande egde full giltighet Och hade under den sedermera förflutna tiden vunnit ytterligare stöd af det kända förhållandet, att det Odelska appreteringsverket, oaktadt de dervid, lill följd af föreskriften i Kongl. Brefvet den 24 Februari 1840, vidtagne våsendtliga förbättringar, varit i så obetydlig mån anlitadt, att det icke kunde anses hafva medfört särdeles gagn hvarken för sidenfabriksidkarne eller verkets innehafvare. Det syntes Kollegium icke heller kunna bestridas, att det vid besittningsrätten af ifrågavarande egendom från början fästade vilkor af ett appreteringsverks ständiga underhållande, om det ock för den tiden, med afseende å sidenfabrikshandteringens dåvarande ståndpunkt och de då i allmänhet rådande föreställningar om bästa medlen till näringarnes befrämjande, må anses hafva varit lämpligt, och för Odel, sorn sjelf utöfvade appreteringskonsten samt en tid hade uteslutande rättighet att i Stockholm betjena allmänheten med appretering, förenadt med Koni/t. Maj:!» Xårf. Proposition \:o 53. 13 verklig fördel, deremot måste för dem, som elter honom innehaft egendomen, och hvilka icke egnat sig åt utöfning af någon del af sidenfabrikationen eller åtnjutit något monopol i förberörd;) hänseende, anses såsom en särdeles betungande förbindelse, hvilken svårligen kunnat eller kunde af dem uppfyllas, så vida den innebure förpligtelse att alltid motsvara de ständigt ökade anspråk, som af en stigande industriel utveckling kunde föranledas.
Ständer må hos Kongl. Majit anmäla underdånig önskan; det Kongl. Majit i Nåder täckes låta föranstalta , att nyssberörde arbete må, så skyndsamt möjligt är, varda fullbordadt, och derefter till Nådig pröfning af Kongl. Maj:t företagas. Detta varder dock Riksens Höglofl. Ständers pröfning vördsamt underställdt. Stockholm den 4 Juli 1815. På Riksens Höglofl. Ständers Dagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie - Utskotts vägnar. På Högl. Ridd. och Adelns Ledamöters vägnar »Ji. JF. Strömfelt. A. Lantingshausen. På Högv. Presf-Ståndets Ledamöters vägnar Jo/i. Olof Wallin. J. Ek. På Vällofl. Borgare-Ståndéts Ledamöters vägnar jE, G. Holm. And. Fredin. På Hederv. Bonde-Ståndets Ledamöters vägnar Petter Jernström° Jöran Jönsson. A. J, tVahlstjerna. Riksens Den *] Juft. 797 , , Upplästhos'Héglofl. Ridd. och Ad. den 7 Juli. Högvörd. Prest-St-åndet den 7 Vallofl. Borgare-Ståndet den 10 Hedetv. Bonde-Ståndet den 7 Riksens Högloft. Ständers Stats - Utskotts Utlåtande, i anledning af gjorda afimårkningar vid dess Betänkande öfver HeW Lagmannen Grefve Gyllenborgs motion, om ersättning för Inqvartering m. m. Uti afgifvet yttrande under den 31 slstl. Maj öfver Herr Lagmannen Grefve Henning J. Gyllenborgs Memorial, har Stats - Utskottet förklarat sig icke kunna tillstyrka, att, på sätt Herr Grefven och Lagmannen föreslagit, till den ersättning , utom hvad Kronan består, vid tågande Troppars inqvartering, eller 8 sk. för hvarje med 2:ne inål om dagen förplägad man, kunde böra tillkomma Inqvarterings-gifvare, må anslås medel pä
Stånds sida dertvid fästa, göra »väl, jag nicdgifwer det, sjelftva frägan i sin »verkställighet sä aflägsen, att tiden för densamma ftvärligen kunde uträknas. Men att Bilaga till Meni. N:o 38. 453 en sädan staga, äfwen förbunden med sädana »vilkor, inom detta Ständ kunnat »väckas, framställer redan symtomen af ett tide hwarf, wida olikt det icke alltför längt tillbakaflydda, dä hwarje mägtigare Corporation i detta Rike anfäg sig af en högre berättigad natur, än de öfriga. Emedlertid är denna sräga, som, dä den fran förenämnda »vilkor stilfes, synes äterfä en billighet och innebära förhoppningar, kanske en af de mest grannlaga att »vidröra och behandla. Den kan, efter hwars och ens olika sätt att se, och fattad af olika rigtade passioner, äfwen sä »väl fä gemenskap med facobinsta fordringar, som »ned rättwisa grundsatser: och as detta stal har jag ansett rädligt, att, sedan dei» en gäng blifwit wäckt, söka ntweckla den pä ett sätt, som bör sammanstä pä en gäng med rättwisans och samhällsordningens anspråk. Innan man kari med sanning och billighet afgöra denna fräga, är det nödigt att klart ntweckla hwad under benämningen af Ständs-Privilegier hittills i detta Rike warit förstädt. Först mä anmärkas, att likasom jordens inwänare i allmänhet finnas delade i mer och mindre »väl lottade C la per, som kallas Nationer, är ock hwarje Nation inom sig delad i mindre Claher, under olika benämningar. I Swerige är Ständ en af desta benämningar.
Jag behöfver i detta hänseendet icke vara vidlyftig, ty jag kan och bör blott åberopa Hr Nordenankars reservation, hvilken förtjena!' så mycket mera förtroende, som denna ledamot, från början af privat-bankers inrättande i landet, med särdeles verksamhet deltagit i deras stiftande och uti uppgörande af reglemente derför, som i det närmaste varit svarande mot behofvet och ledande till den försigtighet, sora bör utgöra första grunden för sådan rörelse. Villkoret för banco-lags stiftande att äga en grundfond af 2 millioner r:dr kurant synes så mycket mera olämpligt, som ingen af de nu existerade privat-bankernaärgrundadt på så stor teckningssumma. Ehuru förtroendet för dessa banker i sednare tider mycket stigit, var det likväl icke möjligt att vid första teckningen till Welsgötha-banken uppnå en half million, och vid sednare teckningen uppgick teckningssumman icke öfver 800,000 r:dr. Visserligen var icke fråga om någon större teckningssumma, men flere anmälte sig icke alt deltaga uti bolaget. Skälet härtill ligger uti landets fattigdom, som gör att man icke kan prestera de erforderliga villkoren, ty dertill fordras att äga ograverad jord eller säkra intecknings-handiingar. Af sådan anledn. instämmer jag med Hr Nordenankar deruti, att den föreslagna teckningssumman är för stor; men jag går längre än reservanten, som trott att teckningssummau kan bestämmas till 1 million r:dr. Blott en bank har kunnat åstadkomma en sådan teckningssurnma. Och då meningen icke är att göra sådana bankers uppkomst omöjlig, ser jag icke hvarföre man skall bestämma teckningssumman så högt, och föreslår derföre, alt minimi-beloppet må blifva en half million r:dr. Den andra punkten, mot hvilken Hr Nordenankar reserverat sig, är den som stadgar, att sådana bank-bolag' icke skulle få utgifva sedlar lill mindre valör än 5 rtdr kurant. Det har visat sig, att de mindre sedelvalörer, som privat-banker utgifvit, hafva varit mycket eftersökta i allmänna rörelsen, hvilket likväl icke bevisar att liks-sedlarna blifvit ur rörelsen utträngda.
Af Grefve von Platen hafva blifvit vidrörde så många förhållanden, hörande till hufvudfrågan, öfver hvilka ej någon discussion förut ägt rum, att jag utbeder mig Ridderskapets och Adelns ursäkt, om jag äfven ingår uti alla de omständigheter, som jag finnér utgöra utgångspunkterne för Ganalförsvararnes satser. Det första, som i officiel väg i denna del företer sig, är Konungens Bref af den 1 October 1817. Der heter det: Till Oss har Directionen för Götha Canal DiscontContoir här i Staden inkommit med underdånig ansökning om ytterligare understöd af Statsmedlen till Dess credits upprätthållande, &c. Här angifves tydeligen, att det är DiscontDirectionen i Stockholms Stad, som först ingick till Konungen med anmälan, att Verket icke kunde fullgöra sina förbindelser. I en ytterligare underdånig skrifvelse från Directionen tili Konungen heter det: Uti denna trängande förlägenhet vägar Directionen bönfalla, om icke Verket af publike medel kunde hugnas med ett lån af 3o,ooo R:dr B:co, &c. I Konungens Nådiga Proposition till Rikets Ständer -af den 17 December 1817 heter det: Då Götha CanalDirection, såsom en följd af den inträffade 7’ Den 26 Mars f. ra. förlägenheten uti Discontens rörelse vid slutet af förlidne October Månad, befann sig i saknad af nödige medel, dels till aflöning för den del af A rbets-commenderingen, som vid Canalen c/varstannat, och för det derstädes tills vidare bibehållna Pionnier-Compagniet, samt för CanalVerkets nödvändigaste Tjenstemän, och dels till oundviklige förberedelser för arbetets fortsättande, anhöll af sudan anledning CanalDirectionen i underdånighet, att berörde Verk måtte af Kongl. Maj:t blifva underlättadt med ett Lån &c.; hvilket Konungen ej kunde bifalla till högre belopp, äo 10,000 R:dr. I CanalDirectionens Berättelse förekommer:
Då det kan hända att Nämndens protokoll icke är genast färdigt till justering, men likväl t. ex. för expedierande af skrifvelse eller protokolls-utdrag i ärende, som fordrar skyndsam handläggning, måste justeras innan sammanträde för annat ändamål erfordras, och det synes onödigt att endast för protokollets justering besvära Nämndens samtlige ledamöter med nytt sammanträde, tillstyrker Utskottet 30 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o 161. att, i öfverensstämmelse med § 42 i denna Förordning, efter slutet af §:n tillägges en punkt sä lydande: Nämnden kan likväl uppdraga åt ordföranden med två ledamöter att protokollet justera å den dag, Nämnden dertill bestämmer. § 62. Dä denna §:s nuvarande ordalydelse möjligen skulle kunna föranleda den tolkning, att Magistraten eger öfverinseende jemväl öfver de inom stads-kommunen af enskilda bolag eller inrättningar tillsatta styrelser, hvilket icke lärer vara §:s verkliga mening, hemställer Utskottet att densamma måtte ändras sålunda: Alla af stads-kommunen tillsatta särskilda styrelser stå i och för sin förvaltning under Magistratens öfverinseende. § 70. Af skäl, sorn redan vid § 58 i Förordningen om kommunalstyrelse på landet blifvit anförda, tillstyrker Utskottet att de i denna §:s andra moment förekommande orden ”äfvensom den bevillning, som pålagts utan hänsigt till motsvarig inkomst,” —• må utgå. § 74. Vid denna § har Utskottet intet annat att anmärka, än att uttrycket ”i god tid” i §:s sista moment torde böra utbytas emot något mera bestämdt, i hvilket afseende Utskottet hemställer att §:s sista moment måtte erhålla en sålunda förändrad lydelse: För ofvannämnda ändamål åligger det ock de särskilda styrelser, som staden för vissa bestämda förvaltnings-bestyr kan hafva tillsatt, att å tid, sorn utsattes af Magistraten i sam råd med Nämnden, till Magistraten ingifva sina specialförslag öfver utgifter och inkomster för det nästföljande året. § 85. Tiden, då enligt denna §:s sednare moment de särskilda styrelserna böra till
Sammanlagda rymden af den jord, sorn genom ifrågavarande arbetsföretag komme att förbättras eller erhållas. skulle alltså uppgå till 4.036 , — „ motsvarande efter uppskattning 2.037 , 24] , odi således öfverstigandc den nu till 001 .. 30 , uppskattade jorden med 2.035 T:ld 26 kpld. af hvilken landvinning komme att erhållas: Stora Eengcns sänkning 186 Trid 20 kpld Lilla Rengens d:o 104 22 Jernlundcns d:o 226 90 v - •’ ->i Åsundens d:o 802 n 8 » Emmerns och Strierns d:o 003 jj 11 » Kimmcrns d:c> 112 .. T:ld 20 kpld samt tillfallande denna nya eller förbättrade jord 1911 mantal inom Wist socken af Hanekinds härad, samt Wårdnäs, Kettilsta. Tjärsta. Hägersta, Oppeby, Vestra Eneby, Horn och Hycklinge socknar af Kinda härad. liih. lill R. St. På sätt här ofvan är uppgifvet, hafva sedan medlet af sistförlidne århundrade fterfaldiga förslag oell framställningar blifvit afgifna, samt åtskilliga förberedande åtgärder vidtagna för .åstadkommande af en oafbruten båtfart genom de nästan sammanhängande 4 insjöar, som Stångån genomflyter, under sitt lopp inom nyssnämnde tvänne härader. Tillvägabringandet af en sådan kommunikation mellan Östergöthlands slättoch skogs-byggd har också, såsom särdeles behöflig och fördelaktig för en stor del af invånarne inom denna mycket befolkade och i särskilda trakter med olika, men ymniga natur-produkter begålVade provins, blifvit uti härom af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande tid efter annan meddelade yttranden enstämmigt förordadt.
Rldderffsper och Adeln den rz:de dennes nioline och detta Ständ Communicerc-de Memoria!, angående afsägelse af Riddcrffaprt och Adelns samt öfrige Sländ>ms Privilegier, all jords resning och förnyande till Hemmantalet, samt en ny representation, beflöt BorgareStändek, att, sä midt lörenämde frägor äga ffiljaktigt sammanhang med de till wäldemältL Ukfforrs handläggning förut hänwisaLe ämnen, alwen för sm del.i berörde remitz instämma; hwarvm De Respectrvr MedStändm samt Högloft. ConstitutionsUtffottet skulle rvördsamt och wänligen underrättas, dir lupr-L. kx krotocollo u. ?Lt6rsON. Utdrag af prstscllek, haller hos BondeGränder den 5 Januari» l8io. SD. I anledning af StatsMssvttets i Memorial den y:de sistledne December gjorde hemftällntlig, besturade Bonde-Standet att det ma ankomma pä TrEstrende Societettns Ledamöter sjeiswe hmuivida de anse sig kunna utan nägon Den 2Z Jarmar». 971 afrifning för Finland hädanefter med TElrrendek fortfara, elier ombe »annan händelse wilja, enligt Cvntro ekers 9 §. betta Arrende uppsäga. Härom skulle de öfriga Respecnve Ständen genom ProtocvlisUtSrag wördsamt och »vänlrgen underrättas. lOc iupia.
Ii 311 tarfva utöfver de oriiinarie inkom8terna, oell II villia dedot "liöra genom lievillniugar fallas, dvarefter 8tat8-ldt8kottet dör i^>pgifva 8tat8- "Verket8 dedof tili iiiket8 8tändeig pä dviika det ankommer, alt, efter pröfning af dedofven, Ltaga 8ig en deremot 8varands deviilning. Neel ordal^- "del8en oell annian af de88a 8tadganden öfveren88t8mmer niet, efter mitt omx "niome, ielre att Kongl. Naj:t akulle, före pröfniugen af 8tat8-Verket8 dellof, "ll68tämma någon inom dvilken nle8amma 8lili11e in8kränka8, "dvilket förfarancle cie88utonl ma8te lenia nlerllän, att gocltveke, men i elne en "»runniani profil i i i» komme att afgöra, livi! Ina dellof 8kulle företräde8vi.8 oed "meni annlra8 ute8lutannle, till 8tat8-ldt8kottet8 öfverläggning fram8täila8; —^ "utan an8er jag cie verkliga dedofven Ilöra fuii8tänniigt upjigifva8 oed ät Iii"Ket8 8täncier öfver1emna8 att afgöra, oin meniei tili nieraa fvllande ma de"vilja. 8 eiler ieke. "Nen äfven om Kongl. Naj:t 8kulle linna I>688 Kunliga frani8tällning om "dedofven döra inom ett vi88t delopp degrän8a8, an8er jag nien 8umma, 80m "nu liom mit i fräga att antaga8, i elne vara nien rätta.
Kvinnofr&amp;gzln har hos oss till stor del gått i den riktningen att söka skaffa Iwinuor tillhörande den bildade samhällsldassen arbetsförtjänst, och .behofvet hiiraf har vnrit så tvingande, att man icke haft tillfälle att så noga välja de för kvinnan lämpligaste områden. Att detta behof ännu är l h g t i f r h afhjälpt, visar bast den stora mängd af sökande, som anmäla sig, så snart en någorlunda val aflönad plats är ledig. Jag kan icke finna, att kvinnosakskvinnorna behöfvn anfallas med. förebråelser därför att de användt sin tid och sina krafter att skaffa platser .&amp;t en mängd unga kvinnor, af hvilka de flesta iiro fattiga. Kvinnosirkskvinnornas arbete har till stor del vnrit ett klideksverk, ett verk af moderlighet, och det är därför så mycket iner besynnerligt, att fröken Key kan vilja genom sina oriittvisa anklagelser göra deni misstänkta i vids kretsar af kvinnor, som sjalfva aldrig rört ett finger för att hjälpa sina medsystrar, och som sakna, alla förutsattningar för att bedöma saken. Uånne man icke också något för mycket talm om den skada kvinnornas lconkurrens på mbetmarknadeii förorsakar mannen? Om dessa obemedlade flickor icke kunna försörja sig sjalfva, hvem maste d % göra det? I de allra flesta fall en amz: en fader, en bror eller en svåger. Var det ' icke så det gick till i forna dagar, innan de; fanntis$a~ kvinnosakskvinnorna hade börjat .locka. sina medsystrar från det husliga arbetet? Den då rådande situationen var, som man vet, icke d t i d behaglig för de stackars lcvinliga xp@angens, som stundom fingo flytta från den ena familjen till den andra, men var denna försörjningsplikt icke också betungande för familjefiideimn? När fröken Key talar om såväl arbetet i kvinnofrågan, som inom undervisningen, skulle man kunnn tro, att hon vore en ffiimling, som just nu kommit resande hit, och som utan all kannedom om stillningar och förhållanden endast bedömde allt f r h en abstrakt, ideel talar hon som om ståndpunkt.