Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
R:dr efter år räknadt, finge bibehålla sin egenskap af reserva tions-anslag, t. f. Chefen ansåge sig för närvarande ej ega skäl att äska förhöjning af samma anslags belopp. Bil. N:o 4 till Kongl. Ma/.-ts Nåd. Prog. N:o /, om Statsverket 1859. 3 2:o Personalen: e) alt, beträffande anslaget till Faktbetjenincj, nu utgörande 500 R:dr, t. f. Chefen, som trott sig icke böra förbise, alt anslagets disponerande till lön ät en enda Vaktmästare, skulle hafva till följd saknaden af nödig betjening under denne möjligen åkommen sjukdom, äfvensom af utväg alt erhålla sådan i de fall, då 2:ne personers biträde erfordras, af denna anledning och i betraktande jemväl deraf att de fleste andre vaktmästare kunde påräkna en inkomst, sorn betydligt öfverstege 500 R:dr, funné sig böra anhålla att ifrågavarande anslag mätte varda ökadt till 700 R:dr årligen, hvarigenom en ordinarie
Där kafvade kväner och lappar — och helgeländare — och Vefsenväringar — och Statfjelddalingar — och Saltdalingar — och Gildeskålingar — och Senjeniter — och Svenskar — och klockjudar och frälsningsarmén! På rännans ena sida låg en liten elegant eksköjt med en stäf som om den velat stångas. En elak uppsyn i oljad ek. Det var räddningssköjten »Liv», som hade sig betrodt att vaka öfver fem tusen fiskares lif på fiskehafvet utanför. En mulen stormdag i medlet af maj stampade sig en Hamburgerångare förbi det stora fågelfjället Svärholtklubben, i nordligaste Finmarken. Akterdäcket var vått af regn och sjöar. Ångaren raglade som en rusig man. Få passagerare. Allt det nöje jag hade var att dricka pjolter med en gudsman och sedan gå upp och slå kana i de präktiga backarne på akterdäck. Så kom en matros och rände förbi mig och kastades som en vante till akterdäcket. Han hissade flagg och halade den tre gånger upp och ned till hälsning. Intet världens ting var att se på hafvet mer än en obetydlig seglare, som hoppade mellan skumkammarne som en springare. Räddningssköjten »Bergen». Den sackade snart bakom oss och gömdes i den stora svans af stenkolsrök, hvilken vi släpade efter Östfinmarken. Nu får du komma hvart du vill efter Norges kust, där storfiske drifves, och du skall se en af dessa solida farkoster bland fiskarbåtarne — såsom vallhunden följer hjorden. I stilla och vackert väder ligga de för ankar, men ingen storm är så stark och ingen orkan är så häftig, att icke räddningssköjterna ha ett väder som passar dem, precis. De segla bra och äro så konstruerade, att ingen storm och ingen sjö kan krossa dem. Endast skär och grundbrott får en räddningssköjt ha respekt för. Åhja, — grundbrott? »Colin Archer», den mest bekanta af dem, utförde i fjor sin stoltaste bragd midt bland grundbrotten i Havningberg, där ishafvet i hela sin kraft stormade in i hamnen.
Det ursprungliga afsatta samt i Stora Wallby och Oppeby intecknade kapitalbeloppet, 22,500 R:dr, får icke under någon händelse, utan Rikets Ständers dertill särskildt lemnade samtycke, från Riksgälds-kontoret, till större eller mindre del, uttagas och af Kanalbolaget disponeras. 7:o. Den genom räntemedlen uppkomna behållning må endast användas till företagande af sådana större, oundvikliga reparationer och arbeten, som icke, utan afbrytande af segelfarten å kanalen, kunna verkställas, och hvilkas kostnader öfverstiga Bolagets då samlade, dertill disponibla, besparingsmedel, jemte de förväntade öfverskottena å kanal-inkomsterna för de 3:ne nästföljande åren. 8:o. Yid dylikt tillfälle skall af den embetsmyndighet, som har sig upp draget öfverinseende! öfver vattenkommunikations-anstalterna i riket, undersökas och pröfvas, huruvida och till hvad belopp bidrag till det af Bolaget föreslagna och af bemälda embetsmyndighet tillstyrkta arbetes utförande bör af ifrågavarande reparationsfond utgå; och 9:o. Sedan beloppet af ett sådant bidrag, på detta sätt, blifvit bestämdt, böra reparationsfonden tillhöriga lånehandlingar å en deremot svarande summa af Riksgälds-kontoret till Kanal-direktionens disposition utlemnas. 12 Stats-Utskottets Memorial N:o 183. Om och när, i följd af de till Riksgälds-kontoret, för utlånta räntemedel, aflemnade säkerhetshandlingar, någon intecknings-förnyelse, bevakning eller utsökning erfordras, skall Direktionen foga anstalt härom, utan att Riksgälds-kontoret dermed behof ver taga någon befattning; och böra således de låneoch säkerhetssamt öfriga handlingar, som Direktionen, för fullgörande af detta åliggande, måste begagna, uppå skeende anmälan, hållas densamma tillhanda, emot dess afgifvande förbindelse, att handlingarne till Riksgälds-kontoret återställa, så snart de blifvit för ändamålet begagnade. § 13.
D e n frygt for, at pigeme skulde overanstrznge sig eller indlade sig i nogen mgjaemig kappestrid med gutterne, er Iieldigvis sviindeii sh godtsom bort, og der gjöres ogsa alt fra pkolens side forat lette dem arbeidet, således 2 år i sidste klasse, mindre pensum i matlieinatik, kortere skoletid o. s. v. Matlieinatik er et fag, pigerne gjennerng5ieiide har vaiiskeligere for elid giitterne. Gutterile koninier på skolen kl. 8, pigeriie 9, og varer skoletiden til 2 med 10 ininutters pause iiiellem tiinerne. Pigerne har daglig ' gyinnastik under en lzcrerindes leDeres liåndarbeidstiiiie, 3 gange ugentlig, er fra delse fra l / e 9-9. 1-2, dog shledes, at de börn, der ei orker den laiige skoletid, far ") I Norge viicktes frdgau om samundervisning första $ngen Ar 1883, d&amp; Breviks kominim anhöll om statsbidrag till en inellmskolas uppr5,ttaude under förutstittiiihg af saiii~inder \ ~isiiiiig hela skolkursen igenoiii. Med regeringens s&amp;t3 ' cke iiifördes diirefter sa~niindervisniug, icke blott i Breviks korn~nunala mellanskola, utan iifven i Farsund, Gjövik, Srirpsborg, Maiidal och Kongsvinger. Sedan dess liar p5 flere ohdra orter i Norge inellaiiskolor för gossar och flickor blifvit upprii-ttade, med delvis eller fullstiindig geiioiiiförd samuiidervisning, och f s h alla h511 iugA tillfreclsst5~llancle utt.ala.nden om deiius auorduiug. gå hjem kl. 1.
Den med desse beslut missnöjde äger att söka ändring deri, genom besvär som ingifves hos Konung. befallningshafvande innan kl. 12 å trettionde dagen, eller om helgedag inträffar dagen derefter, räknad från beslutets kungörande el. deraf bevisligen erhållen del. Ut supra. in fidem O. A. Staaff Cur. past. gerens. Ofvanstående protocoll är uppläst och justeradt å allmän sockenstämma i Rödön den 23 november 1851. O. A. Staaff Johan Nilsson i Wejmon, Måns Pehrssson i Trusta, Nils Jonsson i Bjerte. Uppläst å predikstolen i Rödöns kyrka den 30 november 1851. O. A. Staaff Cur. p. gerens. Rödöns kyrkoarkiv, vol. K I:1, s. 139–141, ÖLA. På allmän sockenstämma i Rödön den 14 december 1851, blef en från herr landskamrer Ekberg till pastors embetet ankommen skrifvelse af den 22 sistledne november uppläst, hvari Rödöns socknemän erbjödos att få lösa den tionde, som är regementet och skolstaten förlänad, efter det medelpris, som uppkomme då vinoch byggningssäden finge lösas efter markegångspriset, och klockarens tunnor och spann efter committéns lösninspris 8 riksd. 16 skil. banco; och tillfrågades då socknemännen huruvida de ansågo det vara nödvändigt att lösningspriset för vinsäden, enligt 7§ af Kongl. Maj:ts kungörelse af den 12:te april 1815 113 bestämdes till länets markegångspris, jemte 16 skil. b:co forssellön på hvarje timma, äfvensom om de ville lösa sina inslag efter ifrågavarande lösningspris. Hvarvid socknemännen gemensamt förklarade att de voro nöjda härmed, äfvensom att de ansågo det billigt att vinsäden, ifölje af missväxt på många ställen måtte få lösas efter markegångspris med tillhörande forssellön. Kyrkwärden Olof Larsson i Häste förklarade sig nöjd med att taga sin anpart efter committens lösningspris 8 rd.
J\:o 187. 9 att omständigheter kunna förekomma, då del är med Statens fördel löreniigt att äfven med uppoffringar förvärfva skogar eller till skogsodling tjenliga men sköflade marker i trakter, der skogsbrisl redan inträffal eller vore ali befara; och, ehuru användande af statsmedel för nämnda ändamål egentligen torde ifrågakomma i mellersta och sydliga delarne af riket, kunna likväl fall äfven inträffa, då uppoffringar för förvärfvande af enskildes skogsmarker i de norra länen blifva erforderliga för reglering lill gränsor och i andra hänseenden af de kronomärke!', hvilka kunna komma all såsom kronoparker ställas under allmän vård och förvaltning. Rikets Ständer hysa alltså den åsigt, att i orter, der sådant af klimatiska aller ekonomiska orsaker katt vara er/order Egt och til/f(i/le dertill sig yppar, skogbärande eller till skogsodling tjenliga marker må flir Kronans räkning förvärj vas, i den man medel för sådant ändamål redan aj Kongl. Majit disponeras eller af IIHets Ständer dertill anvisas. Beträffande dernäst häradsallmänningarne, så beslöto Rikets Ständer vid Riksdagen 1856—1858, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts dä aflätna Skrifvelse i ämnet, "ali häradsallmänningarne borde bibehållas oförminskade och oski flade samt slå under Skogs-Slyrelsens vård och förvaltning, i ändamål af enahanda regelbundna förvaltning som kronoskogarne, men med rättighet för deni, som efter hittills gällande grunder kunna anses såsom delegare i dessa allmänningar, att tillgodonjuta den behållna afkaslnin gen deraf, antingen in natura eller med de derför inflytande penningarne, på sätt delegarne kunde sins emellan öfverenskomma: dock alt kostnaden ej mindre för skogarnes indelning, der sådan ej redan skett, än äfven för deras vård och skötsel, skulle i lörsta rummel af alkaslningen godlgöras.’’
Prop. N:o 1. om Statsverket 1865. 37 Transport 4,275: — för Hussarregementet Konung Carl XV, med Öfverflyttning tillika på ordinarie stat af det för sqvadronen i Ystad från extra utgiftsanslaget nu bekostade beloppet, 100 rdr, » 900: — » Artilleri-stamtruppen på Gotland . » 250: — 5,425: lag hemställer, i anledning häraf, att, till kokinrättningskostnader, följande anslag måtte af E. K. M:t hos Rikets Ständer begäras: för Lifgardet till häst Rdr 900 — » Hussar-regementet Konung Carl XV . » 900 — » Svea Lifgardet » 500 — » Andra Lifgardet » 250 — » Svea Artilleri-regemente » 1,050 — » Göta « » 800 — » Wendes « » 350 — » Fyrverkare-korpsen » 75 — » Artilleri-batteriet i Hernösand, 50 rdr, att utgå af Norrbottens Hästjägare-sqvadronsfond; » Artilleri-stamtruppen på Gotland /> 250: — hvilka särskildt utförda belopp torde få tilläggas vederbörande anslag, på sätt här nedan skall erinras. Lifgardet till häst. — 1 följd af hvad nyss hemställdt blifvit, skulle det till bestridande af detta regementes kokinrättningskostnader nu på stat uppförda anslag 1,500 rdr ökas med 900 rdr, samt hela kontanta statsanslaget för detsamma, nu utgörande 114,656 rdr 5 öre, alltså blifva 115,556 rdr 5 öre. Hussar-regementet Konung Carl IK. — Anslaget till kokinrättningskostnader skulle, enligt hvad jemväl för detta regemente förut anförts, ökas från nuvarande belopp 800 rdr med 900 rdr, eller till 1,700 rdr, samt derigenom kontanta statsanslaget för regementet höjas från 138,664 rdr 99 öre till 139,564 rdr 99 öre. Svea Lifgardet.
Frih. af Schmidt har visserligen ansett, att ett förtydligande skulle vara nödigt derhän, att dä flere syner på en dag hållas af samma nämndemän, reseersättningen endast skulle få beräknas för resan ifrån hemmet till första förrättningsstället och ifrån sista synestället till hemmet. Jag tror att i detta fall är saken ganska lätt att förklara. Nämndemannen eger att beräkna skjutsersättning för hela den resa han gör, ifrån det han begifver sig af ifrån sitt hemvist intilldess han dit återkommer. Efter sådan grund har Utsk. föreslagit, att ersättning skall honom tilldelas. Då nu Betänk. Den 7 Juni e. m. 109 Ar af de öfriga RiksSt:n bifallet, neli detsamma, såsom förut blifvit yttradt, ligger BondeSt. serdeles ömt om hjertat, så auser jag icke någon återremiss böra ega rum, utan förenar mig med Fril). Åkerhjelm i anhållan om bifall till Betänk. Hr von Knorring, Erik Oskar: Fullkomligt instämmande i de skäl, som Frih, Åkerhjelm och Hr von Troil anfört, vill jag så mycket heldre yrka bifall till första punkten, som jag vid nästa Riksdag ämnar komma med en motion i samma syftning, och hoppas att då äfven få R. Stms bifall dertill. Då nu -öfverläggningen ansågs fulländad, framställde Hr Gr. o. Landtm., att, sedan olika yrkanden blifvit gjorde i afseende på hvardera punkten af Utsk:s Utlåt., serskilda propos. derå borde framställas; hvadan Hr Gr. o. Landtm, nu först i fråga om första punkten, ronde Nämndemannen, hvarå Frih. af Schmidt begärt återremiss och öfrige talare yrkat bifall, finge hemställa, om R. o. Ad. bifölle Utsk:s Utlåt, i denna del. Denna propos. besvarades med starka Ja, jemte ett eller annat Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade sig hafva funnit Ja öfvervägande. Hr von Hartmansdorff: I afseende på den andra punkten hafva alla, som yttrat sig, varit ense om samma slut.
Continuerar hon, får man menacera att uppenbara vissa billet-douxer, extraordinairt tendra. Fruktansvärdt anfall af Malaria. Snön faller i hvita flockar, och det mörknar. Den som vore barn och kunde drömma om da’n före da’n, och »le soir des klapps», som La Roche, min gamle språkmästare, kallade julafton. Malaria. Jag hör slädarna klinga. Bergstjernas släde stannar utanför hvita trappan, och jag hjälper Aurore af med lilla vargskinnspälsen i vestibulen. I går läste jag i bibeln. Grand cour i dag. Jag var helt småkär i Ulla Kurck och röfvade en kyss på hennes skuldra under förevändning att knäppa låset på hennes pärlcollier. Prinsen har lofvat mig att få recipiera i L’ordre des Mopses, en heder, som Oxenstjerna länge briguerat utan succès. Mitt första år på hofvet är förbi, och som ett spel af ombres chinoises ser jag dess événementer glida förbi. Och jag tänker på Jean-Jacques, Brita och Celinde, och allt det andra. Nej, ingenting är likt hofvet, så sporrande och eggande, det är där man skall lefva för att bli karl och lära känna människan. Det är elden, där man kan smida sin klinga böjlig, hård och skarp, och tills jag blir mästare, vill jag läraktigt och lydigt gå i dess goda skola. Af en slump tittar jag i dag, då jag förnöter en sysslolös och smärtsam afton, i journalen från mitt första år vid hofvet. Den fick aldrig någon fortsättning, och först nu – åtta hela år efteråt – har jag någon envie att continuera. Men hvad tiderna äro förändrade och jag själf förändrad. Så många förhoppningar som slagit fel, och så många som, infriade, visat sig utan värde!
469 ehuru de sedermera ej blifvit fullt realiserade till samma belopp. Det var således genom den enskilta uppmärksamhet, jag då kom att fästa vid denna angelägenhet, tom förberörde summa kom Directionen tillhanda. Jag frågar nu, Örn det varit lämpeligt af Fullmägtige, att fästa sig vid en så obetydelig summa, som 1500 R;dr, enär en mångdubblad kom Verket, genom min åtgärd, tillhanda, och jag förklarar än, att jag oansett detta, och oansett obehaget af sjelfva uppdraget, häldre bekostat resan för intet, än att särskildte gånger hafva blifvit ett föremål för klander och anmärkning. Herr Munck af Rosenfkjåld, Eberhard: Vid 1815 års Riksdag var jag den enda Ledamot, som framställde Malmö Disconts felagtiga förvaltning. Banco Utskottets pluralitet gjorde deruppå intet afseende, men minoriteten åberopade mitt, hos Ridderskapet och Adeln häfda och då redan i Protocollen tryckta yttrande, såsom 6in mening, ehuru det ej var Utskottets Betänkande följagtigt. Det oagtadt, beslöto Ridderskapet och Adeln samt PresteStåndet, att hos Kongl. Mrj:t anhålla om undersökning. Saken remitterades till då varande justitite Canzleren Grefve Wachtmeister handläggning, hvilken förklarade, att ej anledning vore till åtal. Med så liten varsamhet och så litet allvar, behandlade man då den redan nog kända Discontförvaltningen. Som jag då med d<“n stränghet jag, som Riks. dagsman, ansåg såsom min pligt, behandlade detta i mitt omdöme vigtiga mål, så är det nu 47® Ben K Juni i f m, för mig en pligt och en fägnad att lemna ett motsatt vitsord åt Interims-Directionen. Jag kan intyga, att om denna Direction i det hela hade handlat annorlunda, ån den gjort, hade icke allenast mångå enskilte blifvit ruinerade, som nu blifvit frälste, utan äfven Staten förlorat många tillgångar, som nu blifvit besparade och hvilka icke kunnat så väl kännas och användas, om förvaltningen residerat i Stockholm.
Må vära att för den värde Ledamoten blefVe latt att fatta Beslut, och att för hemmava» rande rättfärdiga dem, om han kände StatsMinisternä tankar örn Sveriges förhållande till andra Stäter; örn han kände den GiundIdée Ministern för Statens tillvaro uppgjordt; om han blefve i tillstånd att bedömma Utslagen af den noga vägning utaf skäl och motskäl, sorn grundat Ministerns Förslag till bestämmandet al Den 8 December„ Statens verkningskrets} — Må vara det samma , och i fråga om Justitiae Ministerns omdö. me öfver bristerne i Lagskipningen och den Plan till förbättring han utarbetat, och så vidare i andra grenar, —t För min de! tillstår jag deremot öppet, och må det. ej vara för mycket vågat, att till mjn belägenhet i. denna del sluta till pluraliteten af detta vördnadsvärda Hus, skulle jag genast förklara, att, om jag än kunde föreställa mig möjligheten, att de Grundidéer, som äro uppfattade för Statens Politiska förhållanden, kunde framläggas för Rikets Stan, der, afsade jag mig likväl i förhand förmågan att derom beslqta eller fälla ett afgörande omdöme. De redlige Dannemännen, Bonde -Ståndet, som intager ett likaså vigtigt som aktningsvärdt rum i vår Lagstiftande Corps, skulle väl ock troligen undanbedja sig denna redogörelse för sine hemmavarande om Grund-Idéerne för Statens utvärtes förhållanden. Mig synes, att Grundlagen har i.skarpa, oöfverstigeliga linier uppdragit hvar andels område. — Konungen äger att allena styra Riket} tage dock underrättelser och råd i stadgade fall af ett Stats Råd, Detta Stats-Råds åligganden ära i samma Lagar utstakade : Ett af Ständernas Medlemmar sammansatt Utskott pröfvar huruledes Stats Rådet sine åligganden uppfyllt. — Genom denna Qrgan får Standerne erfara huru StatsBesfyrel - $i4 Den 8 December. Sen verkstäld blifvit.
Af det den nådiga Skrilvelsen vidfogade Statsråds-protokoll samt öfriga denna fråga tillhörande, Slats-ulskotlet delgifna handlingar inhemtas vidare, att Krigs-kollegium, hvars yttrande i ämnet genom nådig remiss infordrats, uti afgifvet underdånigt utlåtande förmält, del hinder icke mölle för den (ill Landskrona fästnings-område hörande platsens användande tillsvidare pä del af Fångvårds-sfyrelsen nu föreslagna sätt, äfvensom att, vid ärendets underdåniga föredragning inför E. K. M:t den 3 Juli förlidel år, E. K. M:ts nådiga uppmärksamhet blifvit fästad dels å del ytterst maktpåliggande deri, ali för ofvannämnda straff-fängelse, numera beräknadt alt inrymma ett stort antal Iifstids—fångar, utväg bereddes lill deras sysselsättande, i saknad hvaraf ändamålet med denna straffanstalt väsendtligen skulle förfelas, dels ock derå, att den fabriks verksamhet, deråt fångarne, i följd af förra öfverenskommelsen fått egna sig, befunnits vara särdeles gagnelig, äfvensom slutligen derå, alt arbete för fångar på enskild maus förlag i allmänhet vore att föredraga framför den, med betydligare kostnad förknippade och vid Landskrona-fängelset, af bristande utrymme, i allt fall icke verkslällbara sysselsättning för fångvårdens egen räkning, som för fångpersonalen vid åtskilliga andra fängelser i riket måst tillvägabringas; hvarföre, då tillfälle nu erbjöds att, med en jemförelsevis icke obetydlig inkomst lör Fångvårds-styrelsen, kunna hälla ej mindre än 300 lifstids-fångar i daglig verksamhet, det väckta förslaget att med fångvårdens medel bekosta uppförandet al ilrågaställda byggnad, desto heldre syntes förtjent af antagande, som utgifterna härför, enligt bestämmelserna i det föreslagna kontraktet, komme att fångvården successivt återgäldas. 182 Expeditions-Utskottets Förslag till lindard. Skrifvelse N:o 199.
Derefter hade Kongl. Majlis Befallningshafvande i Blekinge Län, i afseende å verkställigheten af högstberörde Nådiga föreskrifter, genom skrifvelse den 26 November 1835 hos Kongl. Majit i underdånighet anmält, bland annat att af kronans behållna indelnings-öfverskotlseller reserv-räntor, som rätteligen skulle kunna kallas »oindelda och reserv-räntors, hvilka blifvit afsedda att hetäcka den brist, som, i anseende till den räntegifvande hemman medgifna rättighet att söka lindring i dem åsatte räntor, genom en slik räntenedsättning skulle uppkomma för tillskottsräntetagarne af gamla 8 Statssamt Allm. Eesv. och Ekon. Etsk. Uti., N:o 128. båtsmansindelningen, de förstnämnde räntorne, år 1826 indeldte till ungefärligen 25 nya rotar och, efter denna förrättnings upphäfvande, af 1834 och 1835 årens roteringscomitéer satta i dalertal efter ordinarie indelningsgrund, motsvarande 32^ rotar, hvaraf vacance-afgift borde utgöras, voro af enahanda natur med öfverskotts-räntegifvande hemman, på hvilken grund bemälde comitéer jemväl skola för nämnde rotar föreslagit 10 års anstånd med rustnings-skyldighetens utgörande efter markegång, samt att de sednare åter, eller reserv-räntorne, vore, likasom tillskottsräntorne, redan anslagne den gamla båtsmansindelningen till fyllnad ; vid hvilka förhållanden Konungens Befallningshafvande i underdånighet hemställt: att de af 1834 och 1835 årens comitéer till ordinarie indelnings utgörande upptagne 325§ rotar matté från och med det år, då Nådig fastställelse å berörde förrättning vunnes, och intill år 1844, utgöra sina räntor såsom dittills utan förvandling, men sedermera efter markegång; och att reserv-räntorne likaledes finge från och med år 1844 utgå efter markegång, men intill dess, såsom förut, eller efter samma grund som öfverskottsräntorna.
I denna ton fortsattes samtalet mellan dessa begge hufvuden, krönta, ej blott med herrskarebindeln, utan äfven med snillets ovanskliga lager. «Gustaf, förd på ryktets vingar, Re’n sin ankomst bådad fann; Och vid Ceres’ altar, grann, Muskoviten ännu svingar Glad sin hatt, och hurrar tätt; På två hjessor dem vi vörda, Kronans tyngd och rika börda Blef nu några timmar lätt« 31. Vid sommarens slut återvände Gustaf till Sverige. Hösten tillbragte han i dess trogna gränsort. Den svenskt sinnade konungen samlade nu kring sig Finlands ädle söner i detta samma Åbo, der, 35 år: senare, en annan af Sverige upptagen furste Gustaf och efterhösten inträffade samtidigt i Stockholm. Om vi ej alltför illa hittills framställt begges utmärkande drag, behöfver nu knappt tilläggas, att konungen ej trifdes länge qvar i hufvudstaden, och att denna årstid ej var lämplig för ett längre vistande vid hans tjusande Haga, der naturen är allt. Hofvet flyttade i stället, straxt efter konungens återkomst, till Gripsholm, dit han tillika inböd åtskilliga andra personer af de förnämares cirkel. Det är icke nejdens skönhet, som förlänat Gripsholm dess stora ryktbarhet, den mest vördnadsbjudande, som är fästad vid något kungligt lustslott i verlden. Visserligen speglar det sina seklersgamla torn i Mälarens bölja: visserligen utbreder en vidsträckt park sina rörliga kronor under fönstren af denna majestätiska borg, som, århundrade efter århundrade, hyst så många konungar, både med och utan krona, bevittnande hvälfningarnas kraft och den anborna, gudomliga rättens vanmakt: visserligen ligger det lilla trefliga Mariefred gent öfver, för att stämma till milda känslor ett sinne, som det uråldriga slottets hågkomster fylla med svårmod; men den svenska huvudstadens flesta omgifningar äro så sällsynt sköna, att, i det hänseendet, denna punkt jemförelsevis ej äger något företräde. Nej, det är icke naturen, det är minnena, som skapat Gripsholms storhet.