Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De i punkten 5:o föreskrifna summariska uppgifter, angående hvarje handlandes export och import till slag och myckenhet; hvilka det ålegat vederbörande tullkammare att afgifva, hafva icke befunnits utgöra någon säker ledning för omdömet, huruvida den person, hvars rörelse genom dylik uppgift skolat kontrolleras, deraf haft vinst eller förlust, och den beräknade fördelen af detta vidlyftiga och kostsamma arbete har alltså icke medfört motsvarande gagn, hvadan Rikets Ständer uteslutit berörda stadgande, och i stället i § 28 infört det tillägg att, utom de i §§ 25 och 27 påbjudna uppgifter, annan för beredningen erforderlig officiel uppgift skall, då begäran derom framstålles, af vederbörande embetsverk lemnäs, vid det ansvar för underlåtenhet, som i § 29 såges. Enär ståmplingen af fabriksvaror numera upphört, men fabriksoch näringsidkare dock hafva skyldighet att årligen till vederbörande magistrater lemna uppgifter angående sina tillverkningar, hafva de i punkten 6:o föreskrifna uppgifter blifvit lämpade efter för handen varande förhållanden. ExpeditionsUtskottets Förslag till underd. Till följd af dc förändrade förhållanden, som intrådt genom Kongl. Förordningarne den 21 Mars 1862 om kommunalstyrelse, har det blifvit nödigt förandra nuvarande föreskrifter om sättet för val af ledamöter i bevillningsberedningarne. Rikets Ständer hafva ansett dessa val lämpligast verkställas af stadsfullmäktige, i de städer der sådane finnas, samt i öfriga städer af allmän rådstuga, och på landet vid kommunalstämma; och hafva också af enahanda anledning dc öfriga åligganden, som med hänsigt till bevillningstaxeringarne tillhört sockenstämman samt pastor såsom dennas ordförande, och hvarom stadganden förekomma i §§ 34, 38, 56 och 92, blifvit öfverflyttade i förra fallet på kommunalstämman och i det sednare på kommunalstämmans ordförande.
St. vid samma tillfälle meddela: 1:0 ett uppå Titlar summariskt uppslälldt sammandrag öfver hvarje Stads af Slaten erhållna föriäningar och förmoner samt derföre bestämda vilkor och ändamål, utvisande den verkliga behållningen på det bela, under hvartdera af de fem sistförflutna åren, eller åren 1824-1828; 2:0 specifikt förslag, innefattande en jemförelse emellan Inqvartei ings-Tolagens belopp å ena och de, i och för Iuqvarteringen, bestridda utgifter ä den andra sidan, så väl för hvartdera af berörde fem år serskildt, som i medeltal för dem alla; och 3:o bestyrkte afskrifter af sådana ännu gällande Contract eller öfverenskommelser, sorn emellan hvarje Stad och dess Garnizon blifvit 8 Exp. Ut ili. För ilag till tvrid. Skrift). N:o 34^» träffade om sättet och vilkoren för Inqvarteringens utgörande i penningar; att E. K. M. ville, genom vederbörande Dess Befallningshafvande och Magistraterne låta på det sorgfälligaste undersöka samt R. St, i Nåder tillkännagifva, huruvida icke en eller annan Stad, i äldre eller senare tider, fått, utom deri så kallade Tillöknings-Tolagen, några inkomster, donationer af jord eller andra förmoner sig tillagde, till lindring i Inqvarterings-besväret; samt att E. K. M. täcktes låta upprätta och till R.
I detta afseende erkändes den nådiga beredvillighet Kongl. Maj:t visat genom ofvanomförmälda Resolutioner af den 13 April 1835 och 23 Januari 1836, men medel af detta slag förklarades vara långt ifrån tillräckliga alt afhjelpa bristerna. Rörande alla nu omförmälda ämnen hemställde Kommittéen, att en underdånig adress tili Kongl. Maj:t måtte af Storthinget aflåtas i öfverensstämmelse med de af Kommittéen yttrade åsigier; hvarjemte Komiféen föreslog att Storthinget måtte bemyndiga Kongl. Maj:t att af Statskassans öfverskott låta bestrida de utgifter, som kunde vara oundgängliga för att utverka deu Norska handelsflaggans erkännande på alla haf. Saken hann dock icke, i anseende lill Storthingets hastiga upplösning, att af detsamma bringas till slutlig behandling: men upptogs ånyo pä det kort derefter sammanträdande Urtima Storthinget Efter tagen kännedom af såväl Stats ministerns för Utrikes ärendena och Konvoy-kommissariatets ofvan omförmälda skrifvelser rörande hindren för Norska handelsflaggans erkännande af Barbaresk staterna, som andra handlingar i ämnet, ansåg detta de uppgifna förhållandena icke lägga hinder i vägen för Norska handelsflaggans fria bruk på andra sidan Cap Finisterre, helst Preussen och Hansestäderna under egna flaggor beseglade Medelhafvet, utan att hafva med Marocco afslutat någon traktat, samt beslöt derföre den 23 Januari 1837 anmoda den Norska Regeringen att, snarast möjligt utverka upphäfvande af det hinder för nämnda flaggas begagnande, som vore en följd af Kongl. Resolutionen den 17 Juli 1821 m. fl., så att Norska fartyg på alla farvatten måtte kunna nyttja den Norska handelsflaggan.
Behofvet af egen vintillverkning försvinner, och med den drygare transportkostnaden blifver allt mindre kännbar, då afstånden, de olika länderna emellan, likasom mer och mer försvinna, genom den högre utveckling som gifvits, och, troligen ytterligare, gifves åt ångkraften och skeppsfarten. Lika med Hr von Hartmansdorff har jag i långliga tider sökt att minska den skadliga inverkan, som bränvinet har förorsakat i lan det; men jag har sett huru fåfängt det varit att komma till något mål, och är af den öfvertygelse, att man i striden deremot, måste sälta lika emot Den 22 anuari. U5 emot lika, demanten slipar demanten, vinet emot bränvinetoeh, som man säger, min kämpe som vinner; jag är öfvertygad att det blir vinet, såsom mera godt och stärkande, och ali hränvinet endast på delta sätt kan något undergräfva®. Frih. von Stedingk, Styrbjörn: Jag vill vid detta tillfälle förntskicka den förklaring, alt jag ingalunda skall blifva en af deni, sorn kommer att motsätta mig förslaget örn nedsättning i lull för nödvändighetsvaror, som till Sverige införas, men kan icke underlåta att, hvad angår den varu-arlikel som nu är i fråga, fullkomligt dela den af Hr von Hartmansdorff derom yttrade åsigt. Hr Rosenblad har talat om de 30-åriga hinder, som i Frankrike mött för att få tullen å vin nedsatt: hvad han anfört, är en sanning; men i afseende å den slutsats, hvartill den värde talaren kommit, eller alt dessa hindelnu voro på gränsen att upliöra, genom det sätt hvarpå man nu derstädes fortginge, så hemställer jag till honom huru det är tänkbart, att någonting så maktpåliggande för Frankrike, sorn denna tull, skulle nu kunna undergå förändring! Frankrike fortgår på den bana det beträdt, medelst sednaste revolution, och har nu kommit till det olyckliga förhållande, att den ena dagen oragöres hvad under den andra blifvit gjordt, och det är således icke troligt alt förändring sker i förevar, afseende.
Den säkerhet i afseende å en mera bestämd årlig inkomst af Tolagen, som förmenas genom ett förändradt uppbördssätt för framtiden beredas städerne, torde ock svårligen vara att emotse, enär i allt fall Tolagen framdeles skulle, likasom tillförene, komma att rätta sig efter den större eller mindre importen eller exporten under olika år. Hvarförutan, i följd af de ständiga Förändringarne i tull-lagstiftningen samt den lätt insedda möjligheten, att städernes, såsom ersättning för Tolagen, tillförsäkrade andel af tull-uppbörden skulle kunnna i en framtid nedsättas, eller helt och hållet indragas, en större osäkerhet för sländerne uppkom, än som de nu ega uti de från äldre tider dem förunnade förmoner och rättigheter, och hvilkas Ökande, så länge hittills gällande stadganden ega rum, beror af stadens invånares utvidgade verksamhet, deras stigande rörelse, handel och välmåga, som härigenom jemväl gifva ökad näring åt en god samhällighetsanda för communens gemensamma bästa. Af dessa skäl och då, enligt hvad ofvan berördt är, utlåtandet N:o 117 blifvit af 2:ne Riks-Stånd bifallet, anser sig Utskottet böra detsamma vidblifva. Stockholm den 15 Mars 1845. Reservation. Af Herr Wedberg: ,JJag anmäler min reservation mot detta betänkande, deruti den af mig och andra Utskottets ledamöter yrkade utredning om Bih. till R. St. Prot, 184S. 4 >Saml. 1 Ajd. a Band. 18 Baft. 2 10 Stats-TJtskottcts Utlåtande, N.o s3g. frågans förmenta privilegii-natur icke mägtat förskaffa sig ett rum, utan deremot blifvit, på sitt sätt, bortresonerad, ehuruväl, om detta stöd undanrycles, allt som kan sägas emot den Kongl. Propositionen, reducerar sig till en föga grundad bevisning.
Och reden till för dem en jubelfest i dag! Med hymner, lek och dans, de ömma Makar fägnen, Som seklets fjerndel täljt uti hvarandras famn! Förkunnen deras tro, välsignen deras namn, Och friska blomster strön, och rena offer egnen! Hviften, Kärleksgudar! Än i högtidsskrudar Facklans silfverglans Sjungen, och med glädjen, Med behagen kedjen Än en bröllopsdans. J som harpan rören! På dess strängar fören Hjertats toner fram J som kransen binden! Eterneller linden Kring dess mirtenstam. HUSLIG SÄLLHET. imitation från The Seasons af Thomson. Endaste lycka, sällaste lott af alla på jorden, Lyckliga Makars lott, dem blida stjernor förena, Ena till hjertan och öden och väsen, innerligt, evigt! Menniskobuds för själen främmande, nyckfulla stadgar Känna de ej, behöfva de ej. Vår moder Naturen Sjelf, med huldrik försorg, till sköna, eviga samljud Tonerna gaf åt älskande bröst, och med Harmoniens Rosende band slöt om de sväfvande yra begären, Som förlikte sig der, och blefvo Kärlekar alla. Men, af behagen ammad, och ledd af inbördes aktning, Sympatiens dotter, den mildare Vänskapen, virar Vishetens oupplösliga ked kring rosende bandet. Här, med förtroliga blickar, med stilla tryckande händer, Talar Ömheten, och förstår, den lifliga känslans Outsägliga språk. Ännu ej yppad af orden, Önskningen möts af huldhetens förekommande om sorg, Viljorna smälta ihop, och kärleken lefver af kärlek. Låt en barbar, då han den sköna, gråtande flickan, Såld af en sniken far, till offeraltaret släpat, Tälja i fruktan långsamma dar och rolösa nätter; Han har sitt öde förskyllt. Låt Österns fräcka tyranner Stänga från dagens ljus, till rof åt brånadens vilda, Obesvarade lust, vår lefnads englar, och sköfla Skrämda slafvinnors kränkta behag, till vämjelig mätthet!
Preste-Ståndets d:o B, XVII p. 100. Borgare-Ståndets d:o B. Bonde-Ståndets d:o B. IX p. 736. 33:o Angående qvarstad, yrkad af enskild målsegande. §• 5, ll:o Angripes — ll:te Momentet, vid Domliro Angripes —• —• -— vid Domstolen. — SkriJtj sorn åtalas, skall 3 så framt målseganden det äskar, ge - v — -—OD ' ställande af antaglig borgen för det ersättning s-ansvar, hvartill hans om skriften förklaras obrottslig > kan af Domaren pröfvas skyldig. stolen. Sådan åklagan af enskilde personer liandteras i alla delar, efter det Rättegångs-sätt, denna och allmän Lag nast med qvarstad beläggasj emot föreskrifva; dock må Under-Domaren vid sådana enskilda tvister, utan inhemtadt utlåtande af Hof-Canzleren eller lians Ombud, qvarstads-frågor upptaga och deröfver meddela Utslag, hvaröfver Parterna ega i laglig ordning hos Rätten besvär anföra; i hvilket fall qvarstaden ej må verkställas. Se Bih. 3 Sami. Mern. Ridd. och Adelns Prot. B. XXI p. 95, 369. B. XXII p. 257. Preste-Ståndets dro B. XVIII p. 228, 509. B. XIX p. 208. Borgare-Ståndets dro B. Bonde-Ståndets dro B. X p. 277. STOCKHOLM, eckstkinska boktryckeriet 1840. Husbebofs-bränläs : tce-Sigi I la tae-a fgiften, Husbehofs-brän - Bihang till R. St. Prot. 184«• 3 Sami. 5:te Haft. tVsncw.AI» t\ s sitev.': •' -: ! :‘ •! ■ ■ H V\?r -ii' !
Af det yttrande, som Hr Akerman afgifvit, äfvensom af Gr. Cronhjelms sednare anförande, ser man tydeligen, att den ifrågavar. grundlagsförändringen, i deras mening, egentligen åsyftar en viss händelse. Är det på sådant sätt grundlagar böra stiftas? böra de icke stadgas för alla likartade händelser? Gr. Cronhjelm omförmäler huru nödigt och nyttigt det vore, om den grundsats, LagUtsk. framställer, antoges, ty då kunde man behandla tillämpningen på det sätt, som detta grundlagsförslag åsyftar. Men hvarest i förslaget återfinnes Hr Lagerhjelms, i hans reservation uttryckta åsigt af saken? Hon står ej i förslaget, utan det är så vidsträckt, alt det kan omfatta både tillämpning och grundsats. Om än grundsatserne för brottmålslagstiftning blefve af R. St. sjelfva vid denna riksdag antagne, och man ville, i fall Utsk:s förslag blefve grundlag, använda det blott pä tillämpningen, så kunde LagUtsk:s lagstiftande makt likväl användas på sjelfva grunderna för den civila lagen, när de en gång varda Ständerne underställde. Jag anser följaktligen frågan icke gälla blott för tillfället, utan för alltid. Hafva Ständerne en gång gifvit bort deras lagsliftan - Den 18 April e. m. 543 de makt, så är den förlorad, och icke lätt att återtaga. Jag anhåller vördsamt, alt R. o. Ad. mätte tillåta saken hafva sin gång, och att vi måtte komma till hennes afgörande. Frih. Palmstjerna, Nils Fredr.: Om Konungens nåd. propos. lill ändring af brottmålslagen ankommit lill Ständerne innan detta förslag till grundlagsförändring, som verkligen redan en gång är behandladt och af R. o. Ad. förkasladt, då skulle jag i sanning inse det sammanhang, som nu mera Gr. Cronhjelm och Hr Akerman linna mellan denna grundlagsförändring och sjelfva lagförslaget. Men om nu Ständerne, till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag, antaga detta spökande förslag till förändring i grundlagen, icke ändras dymedelst för någon del behandlingen af LagUtsk:s betänk.
Jag skall noggrannt ställa mig till efterrättelse Hr Gr. o. Landtrms förmaning att icke ingå på den bana Hr Printzensköld öpnat. Denne talare har slutat sitt anförande med de orden, att när man vill göra citater, bör man göra dem riktigt. Jag har icke gjort några andra citater än i så måtto, att jag upläst en § i Liandsh:gelnstrukt:n, och om jag läst rätt, kan Hr Printzensköld möjligen sjelf lätt finna. Hvad åter beträffar Hr Ehrenlieims yttrande, hvaruti den siste värde talaren instämt, nemi. att i LagUtsk. icke skulle finnas någon motion i den syftning, hvarom nu är fråga; så beklagar jag att jag måste alldeles motsäga dem i detta fall. Det är nemi. just jag, som väckt en sådan motion, och händelsevis har jag densamma med mig samt ber att få upläsa slutet deraf. Skulle icke R. o. Ad. erinra sig detta förhållande, ber jag att Hr Riddarh.Sekretm måtte vitsorda det. Frågan förevar i två plena, emedan betänkligheter upstodo, huruvida den var lagligen väckt, och om den till följd deraf kunde erhålla remiss. Denna motion, hvilken i sig innefattade hvad Just.Ombudsm. i sin berättelse, ang:de förevande ämne yttrat, och hvilket bordt förtjena lagstiftningens upmärksamhet, innehöll till slutet följande: Hvarje vän af frid, ordning och allmän säkerhet, önskar öfverensstämmelse emellan Domaren och den myndighet, som skall låta verkställa hans beslut; derföre är det ock nödigt att lagarne blifva bestämda och ofelbart till efterrättelse giltiga, samt att, för vinnande af detta ändamål, Regeringen icke går längre i sin lagstiftning eller öfverlåtande deraf (delegation) än den har rätt, eller med ett ord träder R. St:rs lagstiftande makt för nära och der skillnaden mellan Den 28 Mars f. m. 457 dessa makter icke rätt skarpt är eller kanske kan updragas, måste det anses bättre att något mellanrum eller obesökt område finnes.
Man fruktar för konunga-makten, man tror att bildningens och förmögenhetens intressen stå på spel, man väntar omstörtningar på alla håll efter förslagets antagande. Mina Hrr! det må synas oväntadt, att af den, som icke döljer sin tro på sanningen af tidens frisinnade idéer, höra uttalas, att ett icke ovigtigt skäl för förändringen är afseendet på de konservativa intressena. Endast ett hufvudlös! partinit kan dock förbise nödvändigheten af dessas närvaro i den stora, städse fortgående kampen rörande samhälls-institutiojiernas utveckling, och det är min öfvertygelse att de sanna bevarande idéernas målsmän skola under sakernas nya tillstånd strida i Den 7 December. 303 en starkare ställning än hittills. Det kan ej döljas, att Adeln nu ej kämpar med framgång för dessa idéer. Men med sjelfskrifvenhetens återlemnande skall åtminstone ingen kasta den i ansigtet, att ett försvar för desamma endast är en sjelfvisk kamp för bibehållande af egna privilegier. Man skyller förslagets anhängare för optimism. Vi svara, att ett öfverdrifvet misstroende är lika långt från klokhet, som ett grundlöst förtroende; vi svara, att vi ha rätt att hysa något förtroende till det folk, som, under hvilka brytningar som helst, aldrig förrådt sin post såsom rättvisans och bildningens målsman: vi begära något förtroende till andan hos samma folk, hvars första trosartikel varit en stark konungamakt såsom ett säkert värn mot yttre och inre våld, och som rubbats i denna sin tro först efter de oerhördaste lidanden en nation, bestämd att lefva, genomgått, för att snart derefter omfatta den med förnyad styrka, något mera förtroende till er sjelfva och era likar att bibehålla platsen i dess främsta led, och gamla Sverige skall, äfven med den nya representationen, icke ryckas från den framtid, hvarom dess forntid gifvit det löfte, och som, säge hvad .man vill, dess nutid icke jäfvar. Annu blott några ord. Det har under diskussionen framkastats en egen fråga, den, huru man borde rösta, liksom man i denna sak skulle rösta på annat sätt än i hvarje annan, efter sin bästa öfvertygelse om hvad som för fosterlandet är nyttigast.
Directrn och hans suppleant samt särskildt val till de öfriga sex ledamöterna i Direct:n jemte suppleanter, hvilkas antal skulle bestämmas till tre; hvarefter Utsk. yttrat: dock emedan nu gällande 37 § i Ridd.Ordn. endast föreskrifver, att R. o. Ad. genom val in plen"o vid hvarje riksdag utser en af sju ledamöter bestående Direct:n, hvilken för valtar Riddar husets angeI agen heter, utan att dervid bestämmes, att dessa 1 eda mö ter skola vid ett och samma tillfälle väljas, anser Utsk. R. o. Ad. vara af Rridd.Ordn. oförhindradt, att, derest Ståndet så tjenligt finner, utan det af Hr Gr. Cronhjelm föreslagna tillägg i nämnde ståndsstadga, besluta, att val till Ridd.- D i r e c t: n skall vid denna riksdag ske, på sätt Utsk. här ofvan hemställt; hvilket yttrande d. 12 sisth Juni blifvit af R. o. Ad. bifallet. Då äfven II. Ex. ansåg R. o. Ad. af 37 § Ridd.Ordn. oförhindradt att, derest Ståndet så tjenligt fann, anställa valet af Ridd.Directm och dess suppmanter på sätt ofvan är nämndt, hade H. Ex. ansett sig skyldig att underställa denna fråga Ståndets pröfning, men ville tillika nämna, att med valet af Ridd.Directm och dess suppleanter vid sista riksdag så tillgick, att R. o. Ad. först på samma sedlar valde Di - Den i5 Januari. 85 reclins alla sju ledamöter och derefter i ett särskildt plenum alla tre suppleanterna, utan bestämmande af annan ordning för deras inträde i Directm än den vanliga, att nemi. den, som erhållit de flesta rösterna, först skulle blifva ordinarie medlem af Directtn vid någon uppkommande ledighet. II. Ex. ansåg sig först böra hemställa, om R. o. Ad. fann valet böra verkställas på sätt H. Ex. nyss nämnt, att det vid sista riksdag skett. Ropades nej.
Med anledning häraf och då domare, enligt karte-sigillate-förordningens 14 § 2 morn., äro vid botesoch ersättnings-ansvar pligtige tillse, det alla till dem ingifne Handlingar befinnas rigtigt karterade, har motionären föreslagit, att författningens mening uti ifrågavarande hänseende mätte varda förtydligad. Då så beskaffade aftal, som motionären omförmält, enligt Utskottets tanka, äro att betrakta såsom serskilda köpe-afhandlingar, anser Utskottet dem böra hvar för sig med den för köpebref stadgade karta-sigillata beläggas, hvadan Utskottet hemställer, att ett nytt moment, innefattande stadgande i berörde hänseende, måtte, sådant det i förslaget är upptaget, under 4:de punkten af denna § imförås § 10. Vid granskningen af denna § har Utskottet till pröfning föreliaft: lio. En hos Högloft. Ridderskapet och Adeln af herr Printzensköld, Axel Gisottg. väckt metion om förhöjning i stämpelafgiften för tidningar, hvilken afgift motionären, med afseende å den befrielse från postporto-afgift, dessa skrifter åtnjuta, ansett lämpligen böra fördubblas och sålunda bestämmas till 2 r:st. för hvarje tid—- ningsnummer af 150 qvadrat-decimaltums innehåll samt i proportion derefter för en större areal; hvarjemte, i sammanhang med denna motion, blifvit af herr von Hartmansdorff, Aug:, yrkadt, att uttryckligt förbud måtte stadgas mot vidare portofri fortskaffning med posten af stämplad skrift, som en gång sålunda blifvit från tryckningsorten befordrad; Bevillnings-Ut skol tets Betänkande, A':o 6. 13' samt 2:o en från Hederv.
StatsContoiret, dels till StatsVerkets directa utgifter, dels till de förvaltande Verkens förmån, anser Utskottet det vara af obestridlig nytta, och ej allenast ledande till enbet och större ordning vid Uppl lorden af Skattebidragen, utan äfven till lättnad och bättre controll vid deras redovisning, om alla medel , med undantag af Piiksgäldsmedlen blefvo till ett oell samma ställe inlcfvererade och redovisade, hvarigenom de mångfaldiga redogörelser hvilka Uppbördsrnännen hittills ålegat afgifva till de särskilta Verken, skulle lill det mästa komma att upphöra, och liela deras redovisning för allmänna Statsbidragen innefattas endast uti en räkning. Den ersättning de förvaltande Verken i följd deraf tillkom för hvad till Statsverket sålunda direete ingick, skulle antingen utgöras af behållningen utaf de inflytande ifrågavarande Verk tillhörande inkomsterna, eller af bestämda års-anslag, grundade på ett medium af desse inkomster för de senare åren.
Jag ledde varsamt hans tankar från det bekymmersamma närvarande till det fridfulla förflutna, då jag sett honom som en liten gosse. Hans ansiktsmuskler blefvo lugnare, bröstet arbetade icke så våldsamt längre, och det var som om ett fint löje legat öfver hans sammanprässade läppar. Jag talade mig varm, jag blef nästan poet, när jag såg hvilket välbefinnande mina skildringar från hans barndomshem framlockade hos honom. Det var ett märkvärdigt atelierbesök! Jag har aldrig känt konstnärslifvet närmare och har häller ingen lust att lära känna det, men jag kunde icke neka till att denna enda lilla beröring med detsamma bragte förut okända strängar att dallra inom mig. Att se denna lefvande, kännande människa ur Helsingfors bästa kretsar med öppna ögon kvarstanna i ett lif som detta! Småningom drogs jag ofrivilligt ur mina berättelser om flydda tider; ämnena voro slut, och jag begynte öfvergå till den unge mannens stolta, första studentår, då han hade hela lifvet öppet för sig och elegant förde sin dam i fransäsen på societetens baler. Det var som om någonting tvingade mig att berätta för honom alt detta. Det var icke blott för att jag märkte att det roade och lugnade honom, det var äfven med ett svagt hopp om att väcka hans slumrande ambition och varsamt återvinna honom för det solida och lugna lif, som han så lättsinnigt lämnat. Den unge mannen låg fortfarande i sin soffa, omgifven af obscena, nakna bilder och märkvärdiga, förvridna gipslemmar på väggen ofvanför. Han låg maktlös med händerna i kors och ögonen slutna, en bild af konvalescenten, som finner sitt behag i att låta sig ompysslas. Emellanåt kunde han lyfta sina ögonlock och fästa på mig sin märkvärdiga blick. Jag måste medgifva att den icke berörde mig behagligt. Han yrade helt säkert ännu, ty så full af stickande elakhet var den. Till sist ansåg jag det vara min plikt att ännu en gång beröra hans framtid. Kanske också att mina ord skulle fästa sig djupare i sjuklingens känsliga sinne, än de skulle värka på honom, då han blef frisk.