Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det var Kurts skrin; det hade icke varit framme, sedan hon sjelf satte ner det der strax efter begrafningen. Hon bar fram det till sybordet, satte sig i soffan och öppnade det. Hon hade så brådt om, att hon darrade på handen. Det innehöll en hel mängd småsaker, som för ett oinvigdt öga endast toge sig ut som hon ej återsett det förr än nu. Der satt hon nu och höll porträttet intill lampan för att riktigt beskåda de vackra dragen af denna qvinna, som tagit ifrån henne lycka och lefnadslust och gjort henne till den ensamma, utstötta varelse hon nu var. Ja, det var, som hon hade tyckt i första ögonblicket der nere vid jernvägen: Ingrid var en af bild af sin mor. Detta porträtt kunde, om man såg bort från den extravaganta balkostymen, lika väl föreställa dottern som modern. Samma ansigtsform, samma ögon, samma köttiga läppar — allt, allt var det samma. Icke ett drag hade hon ärft af sin far. Och fast än Henrika klart insåg, att det var löjligt och orätt att tillägga denna tillfälliga yttre omständighet en sådan vigt, kände hon, att den var afgörande för hela förhållandet mellan henne och den föräldralösa flickan. Att hålla af, att fästa sig vid en varelse med detta ansigte! Nej, det var omöjligt. Men hon skulle göra sin pligt emot henne. Till det yttersta skulle hon göra sin pligt mot denna flicka, som var hans barn. Ingrids sanna bästa i allt, i smått som stort, det skulle hädanefter bli hennes lösen. Och om hon än visade sig vara en ny upplaga af Aimée till det inre, liksom hon var det till det yttre, skulle hon tysta ner fördomen oeh i hvarje minut, hvarje sekund tänka: hennes bästa framför allt annat, framför ditt eget till och med! Men då hon lade ner porträttet, läste in skrinet och gick till sängs, drog hon en djup suck. Det var i alla fall en bitter missräkning. Hon hade drömt så vackra drömmar om, att hon nu skulle ständigt ha för sina ögon en lefvande påminnelse om honom, en varelse att älska, att fästa sig vid med alla sitt hjertas sugrötter, som så länge trefvat i tomma rymden och ingenstädes mött annat än kall och glatt likgiltighet, till och med hos brorsonen. Men det hade väl varit för mycket begärdt.
Hvad angår den motion Friherre Wrangel framställt, år den af mycken vigt, och, om han ej derifrån afstår, är det nödvändigt, att den remitteras till BancoUtskottet. Om man utsätter en tid, efter hvilken nu varande BancoSedlar ej få anses gällande, har man derigenom rubbat det förtroende, Allmänheten hittills ägt till Bankens sedlar. Del skulle verka, att hvar och en, som toge en sedel i handen, skulle efterse, om den vore öfverårig, och osäkerhet om råtta vilkoren för sedelns gångbarhet skulle mången gång verka, att man vägrade emottaga densamma. Jag hemställer, om ej detta år så vigtigt och så verkan, de på crediten, att det bör noga betraktas. Jag anhåller således, att denna motion måtte remitteras till BancoUtskottet, i fall Friherre Wrangel fortfar att deruppå yrka. Herr Cederfchjöld, Pehr Guftaj: Hänledning af den omsorg, man yttrat om nödvändigheten att bibehålla sedelstocken vid 5o millioner för jåmaan, hemställer jag, huru en sådan tö - 55$ 25eri 12 reskrift någonsin skulle kunna efterkommas: fy hveni kan ansvara för, att Discont-creditivef fullt begagnas, Och hvad skola Fulhnågtige göra, om lånen inbetalas. Jag tror således, att man ej kan fatta annat beslut, ån att bestämma det högsta beloppet, hvartill sedelstocken får gå. Hvad beträffar Friherre Wrangels motion, att mail skulle inkalla Bancosedlorne, så, utom de betänkligheter^ den siste Talaren framställt, uther jag mig att få tillägga en. Om nemligen det befinnes, att en eller annan million gått förlo* råd, skulle mången straxt tro, att detta vöre en brist som borde ersättas med nya sedlar, efter som man fått i hufvudet, att sedelstocken skall vara 5ö millioner. Men jag,hemställer, om ej hvarje sådan ersättning skulle vara en hy sedelutgifning; ty de, som redan gått förlorade, hafva ej något inflytande på rörelsen.
Efter att hafva uppgifvit nuvarande förhållandet med de af motionären åberopade anspråken på Domkyrkotionden inom meranämnde Stift, öfvergår Utskottet till yttrandet af dess åsigter, i fråga om det nu äskade allmänna låne-understöd; i hvilket afseende Utskottet alltså får, för sin del, förklara, att då, vid företagandet af kyrkobyggnaden i Hernösand, ej blott församlingarnes ovedersägliga behof af ett nytt, tillräckligt och värdigt Tempel måste afses, utan derjemte äfven de serskilda anspråk tillfredsställas, som, med hänsigt till den nya kyrkans storlek och utseende, billigtvis kunna göras på en byggnad, som skall blifva Rikets vidsträcktaste Stifts hufvudeller moderkyrka, och hvarest således delta Stifts förnämsta religieusa ceremonier skola firas; — då, i anseende härtill, kostnaden för den påbörjade kyrkobyggnaden kommer att öfverstiga både den derför samlade fond och de bidrag, som under byggnadstiden kunna af församlingen utgöras; — då enahanda byggnadsföretag i framfarna tider blifvit med allmänna undersöd, dels i anslagsoch dels i låneväg, befordrade; — och då sådana för iståndsättandet af större och dyrbarare kyrkobyggnader beviljade lån, som vid flere tillfällen blifvit af Rikets Ständer anvisade att af Bankens medel utgå, numera icke lära kunna af dessa medel beviljas, utan afvikelse från de vid realisationens verkställande för nyssnämnde Verks framtida rörelse stadgade hufvudgrunder; så anser sig Utskottet, med tillämpning af Rikets sednast törsamlade Ständers meddelade stadganden, rörande återbetalningen af de lör byggnadsoch odlingsm. 11. företag beviljade låne-understöd, böra tillstyrka: att, för fullbordandet af den under byggnad varande Stiftskyrkan i Hernösand, ett lån af Fyratio Tusen R:dr må af Riksgälds-Contorets medel ulgifvas, emot vilkor, att, sedan detta lån under 5 års lid innehafts utan ränta, Fem procent af detsammas ursprungliga belopp till Riksgälds-Contoret, före hvarje års slut, inbetalas, af hvilka 5 procent först beräknas 3 procents årlig ränta å det återstående lånecapitalet, hvarefter det belopp, som derutöfver skall erläggas, kommer att såsom capital-afbetalning å lånesumman afgå, intill dess denna är till fullo godtgjord; börande, innan lånet från RiksgäldsContoret utlemnas, detta Verk hafva mottagit en af Hernö’ *4 Stats-Utskottets Utlåtandej N.o 21Q. sands Stads och Hernö landsförsamlings Kyrkoråd, efter härtill vid allmän sockenstämma erhållet behörigt uppdrag, å församlingarnes vägnar utgifven samt af Fullmägtige i Riksgähls-Contoret godkänd förbindelse,
Jag har dessutom gjort bekantskap med den ende här befintlige damasquineur Ustad Mahmod, en högst treflig, välvillig man, med ett outtömligt förråd af historier och sagor samt mycken qvickhet. Hos honom tillbragte jag ofta mina aftnar på det roligaste sätt, åt qvällsvard hos honom och en i samma hus boende slägtinge, eller de hos mig, allt välförståendes utan knif och gaffel, hvilka don jag ej vidrört sedan jag kommit hit. Nu kom vår generalkonsul Kraemer hem från sin resa till öfra Egypten, på hvilken han tillbragt ungefär tvenne månader, samt med honom en ung man Timofejef, som under den tid jag freqventerade orientaliska institutet i Petersburg var elev der. De afrådde mig båda ifrån att nu företaga resan dit och jag lyssnade så mycket hellre till deras råd, som min tillämnade reskamrat Anfossy ej blef färdig och det blifvit mig för dyrt att göra resan ensam. Så hade nu denna tid af halfannan månad gått, väl ej förlorad, men dock utan att medföra så stort gagn som jag trott. Jag kom hit alldeles främmande samt, hvad värre var, osäker och obeslutsam huru jag skulle uppträda, antingen som moslim eller kristen. Hörde så på råd från höger och venster, för att ej bli narrad eller uppdragen; men har nu funnit att jag gjort klokast, om jag blott följt egna funderingar. Denna tid har kostat mig mer än behöfligt varit, utan att dock gagna så mycket som den kunnat gagna mig, om jag förut kännt förhållandena lika väl som nu. Jag har dock med krångel i bazarerna och genom det folk jag kommit i kontakt med, fått öfning i folkspråket, så att jag numera väl kan göra mig förstådd af dem, under det jag af schekher och mera bildade får beröm, med det vanliga lisanek fasih. Dock ser jag för hvarje dag allt bättre och bättre, huru mycket mig ännu fattas och huru svår Arabiskan verkligen är.
''Uti Försiagct till Riksdags - Ordning stadgas deremot i zo § att Stats - Utskottet skall, icke allenast säsom Regerings - Formen förcskrifwer, Utreda, utan äfwcn granska Stats - Wcrkets tillständ samt att Konungen skall täta icke allenast efter Regerings - Formens lydelse uppwisa tillständ till inkomster och utgif, ter, fordringar och skulder, utan äfwcn förete dertill hörande Verificationer; uti 42 § att StatsContoirct, likasom Banco - och Riksgälds - Werkcn, är inför wederbdrande Riksens Ständers Utskott och Revisorer för medlen redowisande, och bör sälcdcs omedelbarligen meddela Riksens Ständers Utskott alla i frägor om sjelfum rcdowisningen af medlen äskade upplysningar, samt i 67 Hatt Riksens Ständer skola wid hwarje Riksdag ukwälja Revisorer, att emellan Riksdagarne öfwerse och gransta, jemte BanquenS och Riksgälds - Eontoireks, äfwen Stats - lVerketö tillställd, styrelse och förwaltning." "Oet är owedersägligk, att besia af (konstitution Utskottet tillstyrkte förordnanden utwidga Riksens Ständers l Regerings, Förmer» bestämda befattning - » Den 19 October. 444? bing med Stats . Dc^kct. OZ uppstär den frägan: Om en sädan utwidgning af Regerings - FormenS bestämmelser är enlig med de afsigtcr, som ligga till grund för beha, >ch om den kan antagas säsom rir nödig förklaring af dem!"
Lill hälften; jag vet således icke någon slags jord bestämdt befriad från brefbäringsskyldighelen, icke heller någon besläirfdt dertill ålagd eller skyldig. Ty uti de författningar, som anga ämnet, stadgas: alt brefbäringsbesväret är ett emot skjutsnings skyldigheten svarande besvär. Bihang lill 11 St. Är då all slags jord, hvilket jag har äran upprepa, underkatad. mer och mindre skjutsningsskyldigheter, så är, på samma grund, all jord skyldig fortskaffa kronobref, dock mot betalning af staten, kronan eller den, som besvärar brefbäraren, på lika sätt, som vid begagnande af skjuts tillgår. Efter utlåtandet, skulle det ena skattehemmanet betala det andra, för det, att det har den äran att bära kronans och enskildtes bref; en sådan beskattning kan jag aldrig gillaDet är af största vigt, att 33onde-Standet läster Kongl. Maj:ts Nådiga uppmärksamhet härpå.” STOCHHOLM, Lundberg SC Comp. iSf4' Staissamt Allm. Besv.- och Efcon.-Utskottens Utlåtande, N:o 12. 1 N:o 12. Ank. till Exp.-Utsk. d. 23 Nov., kl. 6 e. m. Utlåtande, i anledning af väckte motioner om rättighet för Hernösands Domkyrka alt komma i åtnjutande af de 124 tunnor spanmål, som frem Hernösands Stift årligen utgå till Upsala Domkyrka. Uti denna fråga hafva följande motioner blifvit hos Riks-Stånden väckte och till Utskotten remitterade, nemligen: hos Högled. Ridderskapet och Adeln utaf Herr af Hassj M.} som anfört: att, ehuru Rikets Ständer, vid frenne föregående Riksdagar, i anledning af derom väckte motioner, hos Kongl. Maj: t i underdånighet anhållit, att Kongl. Majit måtte i Nåder förordna, att de från Hernösands Stift till Upsala Domkyrka utgående 124 tunnor spanmål finge tillkomma Hernösands Domkyrka, Kongl.
Stockholm den 1 Mars 1851. 32 Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse, N:o 25. Uppläst och godkändt bos Ridd. och Adeln den 26 Fehr. 1851. Preste-Ståndet den 1 Mars — Borgare-Ståndet den 1 Bonde-Ståndet den 1 Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående afskrifning af en Handelsoch sjöfarts-fondens fordran, genom förskott till slafvarnes friköpande ä S:t Barthelemy. (Stats-Utsk. Uti., N:o 36.j S. A. K. Sedan E. K. M:t till rikets sednaste församlade Ständer i nåder öfverlemnat att bestämma, huruledes handelsoch sjöfarts-fonden, som, genom tillhandahållande af de till friköpandet af slafvarne å ön S:t Barthelemy erforderlig summor, fått vidkännas en utgift af tillsammans 119,760 R:dr 19 sk. svenskt banko, måtte för detta förskott undfå ersättning, samt Rikets Ständer, enär statens då disponibla tillgångar icke medgåfvo godtgörandet af ifrågavarande betydliga förskottssumma, funnit densamma böra uti räkenskaperna balanseras till denna riksdag, då Rikets Ständer finge tillfälle att rörande ersättandet deraf sig vidare utlåta; så har E. K. M:l, genom nådig proposition vid innevarande riksmöte behagat detta ärende till Rikets Ständer ånyo öfverlemna.
Samma förhållande är med alla andra frågor, som kunna lämpas under 16 § Reg.F. Hvad Hr von Hartmansdorffs sednaste anförande beträffar, så vill jag blott tillägga, att han mätte äga samma förmåga som de, hvilka skola läsa depecher, skrifna uti eli, efter vissa förändringar bestämdt chifferspråk, nemi. att kunna läsa mellan raderna något, som vi andra oinvigde icke känna. Sålunda har han uti 69 § mellan raderna läst ett stadgande, som icke står der, nemi. att då der talas om statsregleringsfrågor, så rörer det endast de frågor af denna beskaffenhet, hvaröfver R. St. ensamme besluta, men icke sädaue, dervid Konungens bifall äfven erfordras. Vidare har den värde talaren uti den 87 §, der andra oinvigde icke kunna finna någonting annat än orden civil-, kriminaloch kyrkolag, han äfvenledes, mellan raderna, läst ett nytt adjektiv till ordet lag, nemi. ordet financiell lag, och således under denna § äfven inbegripit de af honom oftanämnda financiella lagarne. Gr. Lagerbjelke: Jag anhåller att få fästa Hr von Hartmansdorffs uppmärksamhet derpå, att jag icke nekat att Konungen ägde sanktionsrätt i denna fråga. Jag har icke beslridt att frågan är af den beskaffenhet att den bör af Konung och Ständer gemensamt afgöras. Hr von Hartmansdorff har deremot medgifvit, att frågan icke är af civillagsliftningsnatur, han synes äfven hafva tyst, ehuru icke offentligen och bestämdt, medgifvil att deri icke hörer till kriminaleller kyrkolagarne. Då så är förhållandet, så höra de icke under 87 § Reg.F., hvilken handlar om så beskaffade frågor. Det återstår sålunda att finna under hvilken § den lyder. Hr von Hartmansdorff har sagt, att det är en financiell lagstiftningsfråga. Hvilken lag föreskrifver nu ordningen för R. St. att fatta sina beslut ang:de financiella lagstiftni ngsärender ? Hvilken annan § i grundlagen kati det väl vara, som handlar derom, om icke den 69 §?
M e d ens ropar en m y n d i g stämma: » Plats där! » Där k o m m e r han ju m e d raska steg, den gamle kungen, s o m ännu icke låtit besegra sig af åren, åtföljd af prins Valdemar o c h sonsönerna Kristian o c h Harald samt ett par af hofvets herrar. H a n håller sig kanske mindre rak än vanligt, o c h hans blick är sorgbunden, då han allvarligt återgäldar d e vördnadsfulla hälsningarna. från vår utmärkta observationsplats. Det är han, som bär skulden för att vi icke förmå gifva Iduns läsarinnor en så detaljerad beskrifning på d e kungliga personerna, s o m vi skulle önskat! I detta ögonblick ljuder hästtramp å den angränsande lilla gatan. V i ha afgjord otur! F ö r storm e n s skull åker man nämligen i täckta vagnar, hvilka nu i rask följd svänga upp. G e n o m en liten oansenlig sidoport inträda så de höga besökandena i kyrkan, o c h man hinner blott få se en hastig skymt af en o c h hvar. Alla damerna äro djupt sorgklädda m e d långa crépeflor, hvilket g ö r, att m a n har någon svårighet att åtskilja d e m. Efter en halftimmes uppehåll i grafkapellet, hvarunder orgeln sakta preludierar, sker affärden i något olika ordning. K u n g Kristian tager denna gång plats hos sina döttrar, medan samtliga d e öfriga furstliga herrarne i sluten kolonn, m e d tsar Nikolaus i midten, till fots tillryggalägga den korta vägen ned till stationen. Extratåget brusar åter i väg, och endast den friska rosendoften i Fredrik V:s kapell skvallrar o m den hyllning, s o m bringats drottning Louises stoft af så många Europas kungliga o c h kejserliga högheter.
Denna försigtighet kan vara bra lör den representant, hvars fosterlandskänsla icke har nog styrka för att kunna emotstå det nu så öfvervägande popularitetsbegäret; men för min del förklarar jag, att jag anser en sådan försigtighet för feghet, och med samma sjelfständighet, som följt mig från första gången, jag här höjde min röst, vill jag nu ingå i ämnet och skall icke oroas af det klander, som i morgon kan möta mig inför hopen, af hvars gros sens commun jag likväl påräknar rättvisa för min öfvertygelse. Äfven jag tror, att den K. propos:n äger brister; men jag tror ock, att dessa kunna undanrodjas. Ämnet delar sig nemi. i a:ne omständigheter. Den ena: Står det brott och det straff, som i 5 eap. i § Missg.bm omtalas, i samma förhållande till hvarandra år i834, sorn de stodo år 1734? Är straffet adaequat till brotlet? Bör förändring äga rum eller icke? Dessa äro de första frågorna; och om man, såsom man måste, medgifver, alt förändring är nödig, så uppstår andra frågan: huru skall förändringen verkställas? Hvad första frågan vidkommer, uppkallar jag le giös sens commun för att afgöra, om en förseelse i prat är detsamma som ett brott i handling; 0111 det förra är eller kan blifva lika ingripande i allm. säkerheten som det sednare. Är mitt förnuft ej alltför felaktigt, så måste en himmelsvid skillnad äga rum. Derifrån äter kommer jag genom rättskänslan till det resultat, att en lag, som fäster högsta straff vid ett underordnadt brott, är felaktig; och den blir det ännu mera, då sjelfva barbarismen af dess natur gör den kraftlös i tillämpningen. Sådan är likväl den nu ifrågavar. lagen; och jag ställer mig gerna under det allm. förnuftets dom, då jag påstår, att den bör ändras. Andra frågan är: Kan det förslag, som nu blifvit frarastäldt, antagas i det skick, detsamma nu befinnes?
Är någon del af hyran utbetalad i förskott, ingår detta i ofvannämnda hyresbelopp. Öfverskjuter förskottets belopp hyrans, erlägges ej något vidare, men besättningen behåller hvad den uppburit. § 57. Inställes resan af annan orsak och skor det innan fartyget afgått från den hamn, der besättningen blifvit förhyrd, tillkommer den besättning, som är förhyrd för resa, tredjedelen af hyran, och den, som är förhyrd för månad, hyra för så lång tid, den varit i rederiets tjenst och dessutom en månads hyra för brutet kontrakt ; sker det å annat ställe än förbyringsorten, erhåller don besättning, som är förhyrd för resa, hela hyran, och den, som är förhyrd för månad, utom hvad redan är förtjent, hyra för fyra månader, då resan inställes i hamn bortom Kap Horn eller Goda Hoppsudden, för tre månader, vid inställelse af resan i närmare hamn utom Europa, för två månader om resa inställes i Europa på andra sidan Kanalen, och för en månad om det sker i Nordsjön eller Östersjön eller eljest i Svensk hamn. Är någon del af hyran utbetalad i förskott, vare lag som i § 56 morn. 2 sägs. § 58. Uppebålles fartyget i afgångshamn eller under resa, vare befälhafvaren berättigad att, der uppehållet härleder sig från krig, embargo, hlokad, uteller införselförbud, is eller skada, som drabbat fartyget, efter samråd med rederiets ombud eller Svensk konsul, besättningen afskeda, i hvilket fall hyran utgår på sätt i 56 § stadgas. Expeditions-Utskottets Förs loij till underd. Går fartyg i sjönöd förloradt, eller förklaras det ej värdt att iståndsättas, eller uppbringas och prisdömes det, utbetalas till den besättning, som är förhyrd för månad, betingad byra till och med den dag, tjenstgöringen upphörde, och till den, som är förhyrd för resa, halfva hyran, om resan inställdes på bortvågen, men hela hyran, om den inställdes på hemvägen. § 60.
De ungdomar, som så der i ett nu blifva befordrade två trappor upp i palatset vid Skeppsholmsbron, borde ha ha rätt att sedan de nått ytterligare ett stycke upp på konstens branta jakobsstege, byta ut sin museitafla mot en af nyare dato och ännu bättre qvalitet. Då vore statens förtänksamhet att försäkra sig om ett arbete af dem lofvärd. Nyberg hade då alldeles säkert kommit upp med sin » sockenskräddare » och bed t att få hänga upp den i por-trättskizzens ställe. Och om ytterligare ett par år hade han utbytt skräddaren mot något ännu bättre. Han står midt inne i en stark och lofvande utveckling. Underligt går det likväl till. Tänk om någon af de unge män eller qvinnor, som i fjor sålde till museet, skrif-vit sitt namn på opponenternas lista. Det hade ej varit omöjligt, — alla äro opponenter i själ och hjerta. Men då hade åtminstone statem inköpsnämd ej förpassad dem upp på museet. Det var museets enskilda nämd, som skaffat dit Lindman, Fallstedt, Pauli och Liljefors, och som ville ha Zorn dit, fast det tyvärr gick om intet Statens inköpsnämd har .varit bunden af föreskrifter, som tvungit den att år efter år rikta museets samlingar efter en uppenbart afvita metod. Är det konsten eller de enskilda konstnärerna, staten vill stödja? Naturligtvis konsten. Men sker detta på bästa sätt genom atfr man tar individernas personliga åsigter med Ur Dagern Krönika. 4i beräkningen, då det gäller sådant som att göra inköp af konstverk eller utdela stipendier? Denna fråga kommer mig att upptaga ämuet om konst-närsschismen, som i Qor debatterades sä flitigt, men hvars uppkomsts historia ännu ej är skrifven. X. är en förhoppningsfull elev vid akademien. Man har rätt att vänta mycket af honom, han ej blott gör hvad han skall, han gör det bra, ibland öfverlägset. Han far Dahlgrenska stipendiet, han får hundrakronssedlar på hög-tidsdagarne, han far kungliga medaljen, strålar af glädje, berömmes i tidningarna.
Man gifve ej allenast akt på, huru Novembertraktaten utpekat, hvar vårt försvar skall vara, utan man bör äfven lägga märke till den tanke, som* jag uttalat i min motion och som jag här ytterligare uttalar, och hvilken genomgår alla tre Skandinaviska Rikenas innersta väsende. Denna tanke är den, att hvarje rike bör sträfva efter en framtidaförening sinsemellan, på det att Skandinavien åter en gång. skall kunna betyda något i Europa. För att denna förening skall kunna tillvägabringas, är det alldeles nödvändigt att med bryggor af skepp förena Danmarks öar med Skandinaviens kuster. Och för att denna union i framtiden skall få anseende och kunna göra sina intressen gällande, är det alldeles nödvändigt att den har medel att öfverföra sina stridskrafter dit, der de behöfvas. Kedan i forntiden hade man en sådan union mellan de 3 Nordiska Kikena, men den utgick då egentligen från Danska konungamakten, som ville herrska öfver de 3 Konungarikena, som det tycktes blott för att sålunda hafva större makt och större tillgångar att uppehålla älskad yppighet och prakt. De förtryckte till den ändan sina underliggande länder, men Sverige upreste sig mot detta förtryck, och detta så kraftigt, att det helt och hållet fördref de Danska Ronungarne. Men nu har tankan på en ädlare, en bättre Calmarunion upstått i Nordens bröst, och jag tror, att hvar och en af de Skandinaviska folken böra, så vidt möjligt är, söka i framtiden realisera denna stora tanka. Det är således icke allenast ur den synpunkt, att Sverige* och Norige böra förlägga sitt försvar på sjön, utan äfven ur den synpunkt, att de 3 Nordiska Kikena böra förenas, för att i fram - Den ‘2 6 November f. m 375 tiden kunna blifva något betydande och stort, som jag här med full öfvertygelse framställt denna motion.