Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om nu en förordning endast synes åsyfta den ordinarie Roteringens legnings-rätt, har man ju, när den så tolkas, uppliäft Extra Roteringens rättighet, som den likväl vid Con - Den 3o AprilJ. m, trädets uppgörande 1810 hade att lega emellan 520 och 525 års ålderoch jag hemställer, om icke rättvisan kraf ver, alt legnings-ratten blifver lika för både den ordinarie oell den extra Rotehållaren. Hvad som imellertid äfven fästat min uppmärksamhet, är, att OeconomieUtskottet föreslagit Riksdagsmannens Petter Jansons motion till ogillande. Detta uttryck är, enligt mitt begrepp, icke lämpeligt, och Utskottet bör efter min öfvertygelse inskränka sig att afstyrka den samma, i fall det finner de nu framställda skäl, icke förtjena afseende. På dessa grunder begär jag att Retänkandet må återremitteras. Grefve Lowenhjelm • Det är egentligen en grammaticalisk tvist emellan Herr von Heijne och mig, nemligen om ordet flående armöe , i anledning hvaraf jag önskar få lemna den upplysning, att detta namn i intet land gifves åt annat än den styrka, som är i en jemn oell ständig öfning, men alldeles icke åt milicen, sorn på kort och ofta obestämd tid hopsamlas. I öfrigt och hvad hufvudfrågan angår, vill jag blott anmärka, att om bela Extra Roteringen recruterade inom Beväringsmanskapet, skulle detta i samma nion till antalet betydligt minskas. Grefve von Schverin, Fredric Bogislaus: Den anmärkning Herr Hjerta gjort emot OeconomieUtskottets Betänkande, hade äfven jag ärnat framställa, att det nemligen icke är rätt, att Utskottet föreslår den i ämnet väckta motionen lill ogillande. Hvarje Riksdagsman har en obe - P,en 5g April f. nf, gtridlig rättighet att yttra sig, och pär hans yttrande blifvit till ett Utskott remjttpradt, mäste Utskottets syar jnskränkas blott till uttrypket af (fess tankar i saken.
Ftirstenbergs galleri, ytterligare påminnelse om att allegorien, använd på nutidens uppfinningar, är mera konventionel och därför mera förkastlig än någonsin förr. De figurer, af hvilka dessa grupper bestå, äro i oCh för sig förträffliga, men nog behöfs särskilda förklaringar, hvilka ej kunnat vara annat än högst skrufvade, för att lära sig förstå, att de skola föreställa ångan, elektriciteten, magnetismen och dynamiten. Det hela lärde här varande konstvänner, att den konst som inhemtas i Paris är värd vår aktning och förtjent af vår kärlek. Det går ganska visst icke för sig nu mera, sedan man sett denna märkliga utställning, att förtala paris-skolan och söka inbilla folk, att hon endast förderfvar de svenskar som vilja inom henne utbilda sig. Allmänheten har nu fått tillfälle att själf döma och att lära sig skilnaden mellan dessa ljusa, om ock stundom alt för ljusa, någon gång till och med kri-tiga, friluftsmålningar, i hvilka i de flesta fall finnes natur, verklighet och friskt lif, samt de gamla, mörka ateliertafloma, i hvilka det konventionela spelar hufvud-rollen. Omedelbart efter stängandet af de svenska paris-konstnäremas utställning öppnades två andra högst märkliga konstuppvisningar, den ena å samma plats som den först nämda, i Blanchs salong. Hr Blanch har sedanett par år ganska verksamt deltagit i vårt konstlif. Under sommaren 1883 öppnade han i sin, ursprungligen till teater afsedda, salong vid Kungsträdgården en in-ternationel utställning. Man fick där se präktiga konstverk, i synnerhet franska, och företaget lofordades allmänt samt ingaf vårå konstälskare den förhoppning, att man hädanefter skulle få tillfälle att här göra bekantskap med alla de konstverk, förnämligast taflor, som väckte uppseende i utlandet och som deras ägare, enligt ett nu mera ganska gängse bruk, voro villiga att låta resa omkring för att beskådas af alt folk. I början gick det också mycket bra, men så kom en stilleståndstid. De utländska arbetena som utstäldes i Blanchs salong voro hvarken många eller goda. Då och då inträdde en liten förbättring, men den räckte ej länge.
Missgernings-Balken icke innefattade bestämda stadganden för annat än gröfre brott, lagens allmänna syftning, att de, som vore i en vilja och gerning, skulle hvar för sig oafkortadt undergå den för lagöfverträdelser utsatta be - 450 straffning, dock vöre tydligen ådagalagd på flera ställen, såsom i 20 Kap. 1 och 4 §§ samt 41 Kap. nämnde Balk jemte andra Lagrum; och att, ehuru i fråga om lytesbot, någon tvekan angående denna åsigts tillämplighet väl kunde uppstå i följd af den omständighet, att denna bot, i olikhet med andra böter i våldsmål, vore målsägandens ensak, likasom till upprättelse för det erhållna lytet, hvilket sålunda, om flere i våldet delaktige komme att hvar för sig erlägga full lytesbot, möjligen kunde anses blifva uppskattadt högre, än lagstiftaren antagit, en sådan tvekan likväl borde förfalla, då man toge i öfvervägande, att denna lytesbot till sin natur utgjorde icke en ersättning till den skadade, utan fast heldre en skärpning i den brottsliges straff för alla sådana lemlästningar, efter hvilka spåren blefve ständigt synliga. Domhafvanden i Hellestad och Tjellmo Tingslag anförde häremot: att, i händelse det genom den förekomna bevisningen varit utredt, huru många sår och blodviten hvarje tilltalad tillfogat målsäganden, böterne måst drabba hvar och en i mån af hans brottslighet, och att, om de tilltalade utdelat hälften hvardera af åkommorna, påföljden bort blifva sådan Häradsrätten den utsatt, hvadan Domhafvanden ansett frågan bero derpå, huruvida ansvaret skulle blifva svårare derföre, att målseganden icke förmått åstadkomma fullständig bevisning, samt att, då Domhafvanden funnit detta stridande emot den grundsats, att i brottmål den lindrigaste meningen borde tillämpas, anledningen till det anmärkta domslutet härutinnan vore att söka.
Jag tillstår, att jag icke med Herr von Troil kail dela tankan om en så allmän penningeförlägenhet, att alla utflyttande åboer skulle behöfva anmäla sig till de ifrågavarande lånen; dock tror jag, att en sådan förlägenhet hos de fleste äger rum, och tror tillika, att Ridderskapet och Adeln, som, med mer beredvillighet än något annat Stånd, bifallit de ökade anslagen vid denna Riksdag, i synnerhet borde, så vidt sig göra låter, söka befrämja de tillgångar, hvarmed jordbrukande klassen må finna utväg att draga Den 27 November, skattebördorna , eller åtminstone att man icke bär bör söka minska dessa tillgångar derigenom, att man gör de biträden, sorn redan finnas, mindre förmånliga, än de hittills varit. Jag hoppas ock, att Ridderskapet och Adeln så myrket mindre skall höja räntan å de ifrågavarande lånen, som Ståndet förut låtit nya Skiftesstadgan passera med blott några obetydliga förändringar, och jemväl godkänt den nya Landtmäterilaxan, hvilka båda Författningar, om icke på ett direct, likväl på ett indirect sätt, mer och mindre tvinga jordbrukaren till skuldsättning för utgifter, uti hvilka han icke sjelfvilligt ingått. Jag fortfar på dessa skäl att yrka räntans bibehållande vid 2 procent, och hoppas, att ingen förhöjning skall äga rum, förrän antingen jordbrukarens välstånd blifvit ökadt, eller skatlebördorne minskade, Herr Rosenblad: Då Riderskapet och Adeln redan bifallit, hvad Utskottet under Litt. A. tillstyrkt, nemligen, alt alla redan sökta lån skola meddelas på de gamla vilkoren, och frågan nu är om ett helt nytt lånesätt, synes det mig alldeles orimligt, att bestämma en oformlig ränta, som är så föga öfverensstämmande med allt Bancobruk. Hvad nyttan beträffar, tror jag att det skifte måste vara alltför litet fördelagtigt, som icke kan bära lån mot 3 procents ränta. För öfrigt får jag erinra, att i bör - Den 27 November. *?
M. finner arbetet å Kungsholms fästningsbyggnad böra fortsättas, K. M. må äga, äfven dertill använda de besparingar, sorn å 3:dje och 4:de hufvudtitlarna tilläfventyrs kunna beredas. Jag tror detta icke vara öfverflödigt, emedan det torde finnas flera af R. o. Ad:s ledamöter, som icke hafva detta utlåt, till hands. Gr. Posse: I sjelfva saken har jag ingenting att anmärka mot hvad Hr Dalman föreslagit, emedan det skall vara mig likgiltigt, om hela utlåt. N:o 429 contrapropos:n afskrifves; men för en sådan åtgärd möter likväl det hinder, att då R. o. Ad. redan voterat om contrapropos:n, densamma till innehållet måste blifva sådan, som den uti samma votering upptogs. Hr Dalman: Då Gr. Posse icke lärer kunna neka, att det tillstyrkande, som jag uppläste, innefattas uti utlåt. N:o 429> och R°- Ad. genom votering beslutat, att contraproposm i hufvudvoteringen skall innefatta bifall till StatsUtsk:s nyssnämnde utlåt. N:o 429 j så kan jag icke inse, att det vore stridande mot R. o. Ad:s fattade beslut ang:de contrapropos:n att uti densamma upptaga innehållet af hvad Utsk. uti berörde utlåt, tillstyrkt. Jag fortfar således att yrka detta tillägg. Hr Hjärne: Det kan icke bestridas, att det i sjelfva saken är af ingen vigt, om blott numret på utlåt, eller innehållet deraf i propos:n upptages; men jag kan icke neka, att å ena sidan Gr. Posse har rätt deruti, att contrapropos:n icke kan blifva annorlunda, än det genom votering fattade beslutet innehåller, hvaremot jag å andra sidan tror, att Hr Dalmans önskan kunde vinnas derigenom, att japroposm blott komme att innehålla bifall till StatsUtsk:s sednast afgifna utlåt. Frih. Boye:
Tillverkningsoch transport-kostnaden samt handelsvinsten tillfalla utländningen; betalningen för varans insmygande och spridande blifver lurendrejarens och lönnsäljarens förtjenst. Särdeles skulle delta, med bränvin, hända i Sverige, hvilket, på älla sidor, är omgifvet af grannar som tillverka det, och som mot Norrige har en lång landgräns, hvilken måhända blefve ännu svårare att bevaka, än våra kuster. Busdryckers fördyrande är emedlertid, såsom erfarenheten jemväl visat, ett verksamt medel att stäfja drvckenskapsbegärets tillfredsställande, då hvarken förnuftets skäl, eller lagens straff utgöra tillräckliga band derpå. Förstämnde medel bör följaktligen icke åsidosättas, och Utskottet har jemväl föreslagit dess begagnande. Fördyrandet kan, då bränvinsbränning inom landet medgifves, ske, antingen derigenom, att det högre pris, som förbrukaren måste betala, kommer samhället till godo genom ökad beskattning på varans tillverkning och försäljning, eller derigenom, att man uppställer hinder och svårigheter för beggedera, hvarigenom prisets tillökning tillfaller smygbrännare och lönnkrögare, eller rent af förspilles och drabbar det allmänna, såsom omedelbar förlust. Utskottet har föreslagit begge utvägarnes begagnande. Till den sednare hörer, efter min tanka, förbudet att använda 4 af de hos oss vanliga bränningsmånaderna. Jag reserverar mig deremot i anseende till de förluster, som derigenom skola drabba både riket och enskildta personer, på sätt friherre Raab redan utredt. Bränvinsbränningen är nog skadlig ändock, utan att man, genom författning, gör henne ännu förderfligare. Bränvinsflod är genom en rymligare bränningstid icke att befara; ty då ingen vill skänka bort sin Vara, kan denna blott tillfälligtvis falla lägre än tillverkningskostnaden och skatten belöpa, af hvilka den sednare kan efter omständigheterna höjas. § 3- Jag anser orätt att begränsa storleken af enkel redskaps pannerymd. När man, lör rättvisans skuld, och för att icke ådraga den enkla redskapens egare alltför stora förluster, icke kan förbjuda honom densammas begagnande, så bör det stå honom öppet, lika väl som den sammansatta redskapens egare, att begagna större pannerymd.
Genom fortfarande uppmärksamhet och om socken-nämnden och öfrige för ordning nitälskande personer inom hvarje ort tillika lemna det understöd dervid, hvartill jag ansett mig böra både offentligt och enskildt uppmana, är det jemväl att hoppas, att, fastän den vinst, som undgåendet af den höga beskattningen medför, numera innebär ännu större lockelse än fordom, det skall blifva möjligt att mer och mer utrota dessa lastens nästen. Åtal för oloflig bränvinstillverlening eller försäljning hafva lemnat följande resultat: För olollig bränvinsbränning För oloflig bränvinsförsälj ning sakfällde personer. ådömde böter i Riksdaler. sakfällde personer. ådömde böter i Riksdaler. Enligt de vid länsfängelset förda journaler har förhållandet med der häktade personer varit följande: år 18S1 1832 1833 1854 1855 Ransaknings fånsar. Sedermera har likväl ännu lägre fångantal förekommit eller 38, hvartill det nedgått 2:ne dagar uti sistlidne Maj månad. Och förtjenar det tillika anmärkas, att antalet af inkomne fångar under detta år intill slutet af September månad endast utgjort 674, då det förlidne år, vid samma tid, uppgick till 863. Vid jemförelse emellan förhållanderna under nu ifrågavarande 5 år och den period af 3:ne år, som sednast afgifne berättelsen omfattade, visar sig ett ej obetydligt högre medeltal för den förstnämnde tidpunkten. Detta har dock härrört af det särdeles höga fångantalet under åren 1852 och 1853 samt början af 1854, hvaremot detta sedermera så förändrats, att fångpersonalen under den följande tiden 14 varit vida mindre än medeltalet för nvssberörda 3:ne år. Det lyckliga förhållande, som sålunda under de sednare åren inträdt, synes vara en följd al de tillfällen till jemn och betydlig arbetsförtjenst, som under samma tid förefunnits.
I och med förordningen av den 3 december 1811, att varje hemmansägare har ovillkorlig skyldighet att från sin gård lämna inhemsk salpeter och salpetergärden inte får lösas till underpris, är orsaken till salpetergärdens avtagande undanröjd. Men som detta, för försvarsverket så viktiga ämne, måste ökas så att det svarar mot rikets behov och den brist kunna ersättas, som uppstod efter förlusten av Finland, har Vi beslutat att vidtaga flera verksamma åtgärder. Nämligen upplysning till allmänheten om rätta sättet att tillverka salpeter och uppmuntringar till den som befattar sig därmed. Vi har funnit att Småland, med sin stora boskapsskötsel och myckna skog är det tjänligaste landskapet för denna tillverkning. Befolkningen har sedan äldsta tider sysslat med salpetertillverkning och har stor kunskap, dessutom finns två krutbruk i närheten. Näringen bör kunna drivas upp till samma höjd som den i Österbotten. Vi har funnit för gott att stadga följande författning om salpetersjuderiinrättning i Kronobergs, Kalmars och Jönköpings län samt Östra och Västra Göinge Härad Kristianstads län. För att göra verket likstämmigt och så kraftfullt som möjligt skall dessa län och härader förenas under en styresman eller direktör. Landshövdingarna skall utse den personen, men för denna gång förordnar Vi överjägmästare Eric Kihlström, vilken i salpetersjuderi visat berömliga kunskaper. Styresmannen bör vara boende inom distriktet. Hans skyldighet är att befrämja salpeteriplantladugårdar och jordberedning, tillse att pannorna inte förbränns eller skadas, fördela det befintliga manskapet, och 2 gånger om året göra en inspektionsresa och om så behövs göra rättelser och ge goda råd. Han skall också hålla sig underrättad om några nyttiga rön görs t ex vid Kungsholms sjuderi i Stockholm och i så fall sprida den nya kunskapen. Han skall genom brevväxling underrätta sjudarna var de kan få avsättning för sin produkt. Hans arvode från kronan är 300 riksdaler per år plus 4 skillingar lispundet för godkänd salpeter som han från sitt distrikt levererar till Oss. I varje län och särskilt i Göinge Härader tillsätts en understyresman, som skall utföra de sysslor som direktören inte hinner med. Bland de kvarblivna sjudarna i länet utväljer direktören verkmästare. Deras antal får inte överstiga 20 i varje län.
Man mäste ' ock hafwa nagon. ömhet qwgr för ten medellöse M-ddorgare»/ spur osta wid Skatternas becalandd nsdgaö rist Upbörds> mannen aflemna deli sista syrken, eker enda kon, elier enda grytan eller ftstä sä.deskappcn. Stafs ? Urffottek torde säledes biifwa ölygt til! Riksens Ständer genast inkomma med en specisigue Förtekning pa desi Pen» sionainr. Likaledes bör wäl Lnlcmnandet af cn Specifiqne Förteckning pä alla till Jndraglung föresiague Embeten M uplysning afven allmänna Jndragiungs-SlEN föregå granskningen deras, som annars ilie ej möjelig, ej rärrwis. Jag anhäller ödmjukast att H. Herr Greswcn och Landt-Marffalken räcktes göra proposition om att Stats lstfforte! älägges med möjcligafte första till Riksens Ständer inlemna desie begge iönckningar, och alt detta betänkande stnälte hwila xä Bordet. Begärdes pä bordet Anmäldes och infördes en Deputation ifrän del Hedcrwärda Bonde. Ståndet, anser er af Riksdagsman» ben istZicsn kest 8an isian Jönkopings Län, hwilken tillkä^-nagaf, att Bonde-Srandel, som ingalunda wille rmv.mdraga sig att underteckna Walactcn, likwäl ber» wra gjort swärighcl, runan ber sörwisiades att desi reserwation i anledning af SländelS wld Regeringsformen och j synnerhet desi 114. H gjorda anmärkningar, oaktadt det i Walaclen sörekommgnde uttryck gtt Thron» söl - Den i2 December. 6;z säljaren skulle stifta sig till efterrättelse Rcgerius Formens bc-kst^fWeliijo förejlrrisker, skulle bibehålla stil kraft och werka:,. Han upläste i anledning
Såväl vid Statsbanornes byggande som ock för de enskilda jernvägar, som byggas med Svenska kapitaler. måste under närvaride förhållanden — oeh dessa komma säkerligen att till det mesta qvarstå ännu i 10 år — en stor del af öfverbyggnaden (skenor m. ra.) äfvensom rörelsematerielen och annat mera köpas utifrån, belöpande sig enl. komiténs egen beräkning lill B:dr 150,000 b:ko per mil, men i min tanke till vida mera. Då ett omfattande system af Statsbanor och sannolikt äfven en myckenhet enskilda större och mindre jernbanor komma att samtidigt utföras, är det icke att förmoda, det denna tillökning uti importen, upgående till kanske några mill. H:r b:ko om året, skall kunna beläckas af våra exportvaror, i hvilket fall bristen måste godtgöras med reda penningar d. v. s. genom utförsel af de ädla metallerne, hvilket åter icke kan ske utan på bekostnad af landets rörelsekapital, som mäste lida en motsvarande förminskning. Hvad inflytelse detta skall hafva på den allmänna rörelsen i landet, dä en sådan guld, och silfverexport fortfar i flere år, lemnäs åt en hvar att bedöma. Det är endast genom utländska lån, olägenheten deraf kan förebyggas. I motsats härtill har Köping-Hults-bolag icke allenast utan kostnad för landet hit infört alla de effekter, som erfordras för öfverbyggnaden, d. v. s.. om man endast afser det hittills utförda arbetet, värdet af en mill., R:dr b:ko, efter beräkningen af R:dr 150,000 per mil, utan äfven hit indragit och i arbetskostnaden m. m. nedlagt circa 1 500,000 lt:dr b:ko hvarigenom detta Bolag således ökat Sveriges kapitalförmögenhet med 2^ million R:dr b:ko, i st. att förminska densamma eller föranleda en minskning af landets rörelsekapital. Men icke nog härmed.
Dessa kränkningar af den Norrska Nationalstollheten hestodo i åtskilliga vid några tillfällen mindre väl anbragta färger och emblemer, och jag påstår icke af den vigt, som deras ömtåliga nationalkänsla tilläde 4 352 Dea 7 Maj e. uj. dem. Jag har aldrig hört omtalas, eller hört klagas deröfver att Norrska domstolars laga kraftvunna utslag icke blifvit på Svenska undersåtare tillämpade. Hade så skett skulle utan tvifvel Norrmännerne, som äro inteligenta, och bland hvilka stora kunskapsgrenar och isynnerhet den juridiska högt florerar, hafva bittert utgjutit sig öfver ett sådant förfarande på Svenska auktoriteternas sida. Jag föreställer mig tvertom att alla Svenska embetsman, som från Thronen så ofta höra omtalas nödvändigheten af ett fastare sammanknytande af brödrabandet med Norrige, vore angeläget att skyndsamt och med största beredvillighet skaffa verkställighet åt Norrska domstolars och auktoriteters utslag. Det är deremot den tålmodiga ^Svenska nationen förbehållet att från Norriges sida erfara verkliga kränkningar, sådane som man icke skulle kunna föreställa sig att ett folk skulle få erfara af ett annat, som kallar sig brödrafolk, den kränkningen nemi. alt, då en Svensk domstol fattar beslut i ett brottmål, hvilket vinner laga kraft och innefattar böter eller vitén, så får man när det skall verkställas, från Norrska myndigheterna det svar, att personerna icke äro roade att betala och derföre kan icke beslutet verkställas. Men, det är icke nog med alt ett svar lemnäs, utan målet lemnäs, å Svenska auktoriteternas sida visserligen icke oanmärkt hos Svenska Regeringen, men af Svenska Regeringen alldeles ovidrördt.
Kunde åter Contoret hålla så stor cassa, att obligationerne voro betalbara genast vid anfordran, eller, som man säger, å vista, så skulle icke vara att betvifla, att Lånen kunde erhållas till 2 procent; ty hvar och en,.som behöfver för dagliga Och i förhand obestämbara utgifter hålla eassa, skulle naturligtvis hellre räkna en vinst på sine innehafvande contante tillgångar, än låta dem ligga ofruktbare. Följden häraf blefve den, att dessa obligationer skulle vara ganska begärliga och lätt användbara vid ailä större transactiöner, der penningar beliöfvas. Men för att kunna hålla en sådan cassa, måste Gontoret antingen upptaga lån till densammas formerande, eller ock hafva ett creditiv på Banken för detta behof, eller ock för sine utgifter upptaga så tillräckligt lån, alt af hittills varande creditivet i Banken lemnäs stående obegagnad så stor del, som erfordras för alt göra face mot dc utelöpande obligalionerne och hvartill måhända behöfves en fjerdedel af dessas totalsumma. Denna operation skulle bestämdt gifva en betydlig vinst för Gontoret, hvilket med följande exempel visas. Man antager, att Gontoret hade utelöpande skuldförbindelser tili 3,000,000 R:dr. Ställas de i stående lån å 5 procent, så är årliga räntan Ställas de åter i obligationer å vista med 2 procents ränta, så erfordras till Capitalskulden af 3,000,000 R:dr. samt till stående Cassa af , 750,000 — Summa 3,750,000 R:dr.. s &ats-TJt skottet t Förslag N:o 193. en årlig ränta af R:dr >75,000. då skilnaden — 75,000. utgjorde Riksgälds-Contorets gifne årliga vinst.
Uti hela systemet af nuvande representation finnes, jag vågar säga det, ingenting, som i allmänna omdömet utgör en så svår stötesten, som R. o. Ad:s sjelfskrifvenhet. Jag är fullt ense med Gr. Hamilton i den mening, alt om sjelfskrifvenheten bibehålies, eller om i grundlagen icke varder något inlagdt, som gifvetnationen en försäkran om denna sjelfskrifvenhets uphörande, sä, och om grundlagsförslaget än vore eli sekularisk! mästerverk, skall det icke af de 3 öfriga Stånden, och jag vågar tro, icke ens af delta Stånd varda antaget. Jag anser detta mom. vara den nya byggnadens hufvndsakligaste hörnsten, och blir det icke gilladt sådant det är af Const.Utsk. framställd!, så anser jag det vara förgäfves alt ingå i vidare pröfning af förslaget. Jag kan derföre icke lemna min röst för det ifrågavar:de förslaget till gemensam tanke. Hr Carlheim Gyllenskjöld: Hr Cederschiöld har till mig ställt en fråga, som jag anser mig böra besvara, den nemi. hvad det är för skillnad emellan Hr Printzenskölds och mitt förslag. Hr Printzensköld föreslog, att Adeln skulle ovillkorligen förbehålla sig sin sjelfskrifvenhet; jag föreslår icke att Adeln skall ovillkorligen göra det. Hr Printzensköld yrkade, att Adeln skulle bibehålla sjelfskrifvenheten; jag, att Adeln skall kunna bibehålla Den 28 Maj e. m. 341 den, och alt dess bibehållande eller afsägelseu deraf må bero på beskaffenheten af den Ridd.Gido. som kan varda antagen. Jag har hittills varil af den tanke, att endast 1 mom. af 12 §, är till öfverläggning föredraget.