Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och de sade till honom: Sätt dig, och läs, att vi måge hörat. Och Baruch las för deras öron. Och då de all orden hört hade, förskräcktes de hvar emot den andra, och sade till Baruch: Vi vilje förkunna Konungenom all dessa orden. Och sporde de Baruch: Säg oss, huru hafver du skrifvit all dessa orden utu hans mun? Baruch sade till dem: Han las mig all dessa orden till, utaf sinom mun, och jag skref dem med bläck uti bokena. Då sade Förstarna till Baruch: Gack bort, och förgöm dig med Jeremia, så att ingen vet hvar I ären. Men de gingo in till Konungen i förpalatset, och läto bokena blifva qvara i Elisama cancellerens kammar, och sade för Konungenom all dessa orden. Då sände Konungen Judi åstad, till att hemta bokena. Han tog henne utur Elisama cancellerens kammar, och Judi las henne för Konungenom, och allom Förstomen, som för Konungenom stodo. Men Konungen satt i vinterhusena, för skorstenen, i nionde månadenom. Som nu Judi tre eller fyra blad läsit hade, skar han henne sönder med enom skrifknif, och kastade i elden, som i skorstenenom var, tilldess boken platt uppbrändes i eldenom. Och ingen förskräckte sig eller sönderref sin kläder, hvarken Konungen, eller hans tjenare, hvilke dock all dessa orden hört hade; Ändock ElNathan, Delaja och Gemaria bådo Konungen, att han dock icke ville uppbränna bokena; men han hörde dem intet. Dertill böd ändå Konungen Jerahmeel, Hammelechs sone, och Seraja, Asriels sone, och Selemja, Abdeels sone, att de skulle gripa Baruch skrifvaren, och Jeremia Propheten; men Herren hade förgömt dem. Då skedde Herrans ord till Jeremia, sedan Konungen hade uppbränt bokena, och de ord, som Baruch utaf Jeremia mun skrifvit hade, och sade:
Jag kan icke annat än beklaga, att Hr von Hartmansdorff, med hvilken jag fägnar mig att i dessa frågor dela lika åsigter, i sitt sista anförande haft ett yttrande, som, efter min förmening, endast bidragit att öka den afund, som icke sällan gifver sig tillkänna öfver de utvägar, som finnas för jernlillverkarne att erhålla lån. Lika med en värd talare, som förut yttrat sig, anser jag, att jernhandleringen är en af de vigtigaste näringar i vårt land och utgör ett villkor för Bankens bestånd, åtminstone så länge vi icke kunna gifva vår spanmål de egenskaper, som kunna göra den till en exportvara. Hr von Hartmansdorff har nemi. uppräknat de förmåner, sora jernlillverkarne skulle äga i belåningsväg, och deribland äfven upptagit den belåningsrätt de hafva i Jerncontoret. Jag får likväl fästa uppmärksamheten derpå, att denna belåningsrätt icke grundar sig på tillverkningen såsom hypolhek, utan lill största delen på de fonder, hvilka Jerncontorets delägare sjelfve hafva sammanskjutit, samt till uågon mindre del äfven på det creditiv, som dessa bruksägare hafva i Banken, och till säkerhet hvarför de hafva pantsatt, icke jernet, som de producera, utan de samlade fonderne. När man upptager denna belåningsrätt för att visa huru mycket en jernverksägare kan få låna på sin tillverkning, vet jag icke hvarför man icke med samma skäl har åberopat den lånerätt, som han äger i hvpothekscassan, i privatbankerne, i följd af der insatte säkerhetshandlingar eller på namn, hvilken rätt dock icke lärer kunna påstås äga någon gemenskap med sjelfva producten såsom pant betraktad. 0Frih. Palmstjerna: Jag är till någon del förekommen af Hr Akerman, då nemi. min mening var att fästa uppmärksamheten pä det misstag Hr von Hartmansdorff begått, då han yttrat, att, enligt nu gällande grunder för Bunkens belåning af jern, detsamma kunde få belånas ända till 14£ r:dr.
Af de inom Riks-Stånden i detta ämne förda diskussioner har Utskottet slutligen inhemtat, att enahanda meningsskiljaktighet, som rörande den ena eller andra sträckningen förekommit inom provinsen Wermland, jemväl inom representationen synes vara rådande. Bland de yttranden, som sålunda än för den norra och än för den södra linien afgifvits, har likväl Utskottet ansett sig böra egna särskild uppmärksamhet å det anförande, som hos Ridderskapet och Adeln afgifvits utaf Herr H. F. Oldevig, hvilken, under åberopande af det förhållande, att han under 23 års tid varit Wermlands läns Landshöfding samt derunder haft bästa tillfälle att om provinsen, dess näringar och behof taga fullständig kännedom, förklarat sig anse den i Kongl. Maj:ts nådiga Proposition föreslagna södra sträckningen hafva ett afgjordt företräde framför den ifrågasatta nordligare rigtningen. Den vexeltransport af malm och tackjern från bergslagen till vestra Wermland, samt af kol från vestra Wermland till bergslagen, som till hufvudsakligt stöd för det nordligare alternativet åberopades, skulle, enligt Herr Oldevigs åsigt, dess mindre kunna påräkna någon varaktighet, som redan i närvarande stund, innan ännu någon sådan vexeltransport kommit till stånd, vestra Wermlands skogar voro utsatta för en årlig öfverafverkning, som uppskattats till en vedmassa af mer än 5,000,000 kubikfot. Den bibana från Filipstad till Norum, som man velat sätta i förening med det nordligare alternativet, skulle, enligt Herr Oldevigs förmenande, långt ifrån att, såsom landstingets komiterade antagit, gifva vinst, årligen medföra en ganska betydlig förlust. Då man toge i betraktande att den södra linien finge sin sträckning genom den bördigaste och bäst bebyggda delen af länet, under det att den norra till en stor del vore dragen genom länets magraste, företrädesvis af en fattig befolkning bebodda trakter, komme den förmån att försvinna, som man annars velat tillerkänna den norra sträckningen derutinnan, att densamma, mera än den södra, finge sin rigtning inåt provinsen.
Af H:r Noréus; Jag reserverar mig emot det beslut Utskottet uti 20 puncten af nu uppläste Utlåtande fattat, angående anslaget till Fourageringen för värfvade Cavalleriets och Artilleriets Hästar, icke i afseende på den förhöjning i årliga underhållskostnaden af io R:dr p!r häst, som blifvit antagen fo'r LifGardets och Artilleriets Hästar, men af det skäl, att Utskottet under förutsättning, att, genom träffande af PassevolanceContracter om denna fouragering, ändamålet med den säkerhet skulle kunna vinnas, att någon betydlig brist icke borde vara att befara, och att R. St:r således kunde undvika, att antaga K, M:ts uti Dess Nådiga Proposition gjorde framställning, att den brist, som genom stigande pris å fourageringspersedlar, något år kunde uppkomma, borde fyllas i66 Stats -Utskottets och anvisas, att utgå af öfverskotten på StatsVerkets Inkomster, emot det alt den genom lägre pris andra år uppkommande besparing skulle ingå uti* öfverskottsliqviden med RiksgäldsContoret. Utskottet liar medgifvit, att af besparingarne inom 3:dje HufvudTiteln någon tillgång icke är att förvänta för alt fylla den brist, som, oansedt det förhöjda anslaget, någon gång kan inträffa, och deraf följer, att i fall fourageringspersedlarne genom missväxt något år stegras i pris, hehofven måste lemnäs ouppfyllde. Någon annan utväg blir då icke öfrig, än att nedsäla hästarnes antal, och om delta för något år skulle, utan någon svårare inverkan på Militaireföi hållanden , kunna ske, är dock förlusten gifven genom ett lågt pris vid deras försäljning och ett högt pris, då nya hästar i de försåldas ställe måste uppköpas.
Const.Utsk:s tillgöranden hafva varit en följd af anmälan om förhållandet ifrån StatsUtsk., grundad på R. St:s revisorers berättelse i frågan, hvarifrån det billiga och rättvisa bedömmandet torde böra härledas, att Const.Utsk. helt enkelt endast uppfyllt sin pligt i detta afseende. Hr von HartmansdorlFs yttrande om oskickligheten och oförsigtigheten hos Utskts ledamöter att behandla denna sak så att den genom Utsles handläggning erhållit egenskap af en ovillkorlig och obestridlig statsskuld, äfvensom den jemmersång den värde talaren uppstämt öfver Ståndens oförsvarliga val afUtskts ledamöter, torde kunna hänföras till det oparlementariska och olämpliga; äfvensom deraf måtte såsom naturlig slutsats följa, att om Ständerne varit så försigtige att de valt Hr von Hartmansdorff och de med honom liktänkande, så skulle resultatet af en så försigtig handling blifvit, att den nu under öfverläggning varande skulden icke iklädts egenskapen af statsskuld. Till hela Husets öfvervägande hemställes, om Hr von Hartmansdorffs mening förmärkts vara sådan. Jag förbigår andemeningen af detta yttrande och lugnar mig med deri öfvertygelse, att mellan Const.- Utsk:s ledamöter och Hr von Hartmansdorff finnes en domare, som är den Svenska allmänheten, till hvilken vadet går, och Const.Utsk-.s ledamöter bekymra sig föga öfver de temmeligen oparlementariska yttranden, som Hr von Hartmansdorff behagat fälla öfver utskottssättningen, hvilken efter lagliga former ägt rum, och som således för denna riksdag icke står att ändra. Jag undvek på f. m. att ingå i discitssion öfver det ömtåliga föremål, som den constitutionella fictionen och de parlementariska iakttagelserna gemenligen fridlysa från den fria öfverläggningens obeslöjade omdömen och tankeyttringar; och oaktadt Hr von Hartmansdorff ånyo framkallat den ömtåliga frågan såsom föremål för stridiga tankeyttringar, undviker jag ännu att upptaga handsken.
Ehuru denna slutsats innefattar en alltför enkel och klar sanning att kunna på något sätt bestridas eller vederläggas, torde likväl, i afseende å framställningen af hela förhållandet, uppmärksamheten få fästas derå, att, enär de arbeten, hvartill det ifrågaställda krutet blifvit användt, voro af mera allmän än enskild beskaffenhet, staten i det hela kan anses hafva vunnit godtgörelse för den minskning sålunda a krutförsäljningsmedlen uppkommit. Erinran i 5:te punkten, angående af Krigsarklimästaren uppburen åkarelön för inställelse vid kruthusen, föranleder till det underdåniga genmäle, att då bemälte tjensteman endast åtnjuter årligt arfvode af 200 R:dr banko, synes den af Revisorerne ifrågaställa ringa förmånen, hvilken såväl föregående sorn nuvarande innehafvare af befattningen, under en lång tidsföljd och äfven då Arklimästarens aflöning utgick med 533 R:dr 16 sk. banko årligen, oanmärkt tillgodonjutit, genom ersättning för resor till de omkring hufvudstaden belägna, ända till en fjerdedels mil aflägsna kruthusen, billigtvis icke kunna eller böra denna tjensteman, hädanefter mera än hitintills, förnekas eller utan motsvarande ersättning frånkännas, helst i 33. — 258 — motsatt fall någon lämplig person svårligen torde finnas villig emottaga berörde ansvarsfulla, i flera hänseenden oangenäma och besvärliga, tjenstebefattning, hvarmed tillika är förknippad skyldigheten att ensam bära ansvaret för Kronans krutförråd å Ridön. 8:de punkten upptager endast anmälan, rörande en badstugubyggnad af sten för Stockholms garnison, jemte dertill nådigst anvisade medel, och föranleder ej till något svaromål.
De resa sig, de mot dem utsända trupperna besegras eller öfvergå Revolutionens ström brusar oemotståndligt fram. Furstendömets unga her-skarinna, en representant för det slags » upplysta despotism », som nog vill undersåtarne väl, men endast i öfverensstämmelse med sin egen höga vilja, afvaktar, smyckad med maktens insignier, med purpurmantel, juveler och krona, i sitt slott den framstormande pöbeln. Då slås dubbeldörrarne upp, vid marseljäsens toner träder in i hemsk festmarsch ett långt tåg af tiggare, krymplingar, sjuka och hjelplösa af alla slag. Det djupaste elände talar i deras ansigten och drägter. Det är invånarne i landsbygdens » lyckliga, låga, anspråkslösa och lugna » hyddor, som taga sig friheten besvara fnr * stinnans besök. Det är men niskor, visserligen icke lyckans rödkindade barn, för hvilka drufvan har sin must, åkern sin säd, natten sin sömn, rättvisan sina vågskålar, utan det ärmenniskor, för b vilka lifvet icke har annat än trötthet, sjukdom och död. Det är kvinnor, hvilkas söner af furstinnans fader allernådigst sålts som soldater, eller hvilkas män begagnats som mål vid afprofvandet af de furstliga gevären, föräldralösa barn, hvilkas fader skjutits ned af den furstliga jagtbetjeningen, då de ville skydda sina potatisåkrar mot vildsvinens härjningar, oeh hvilkas mödrar dött af förskräckelse eller sorg, tiggare och invalider, för en mansålder sedan skjutna till krymplingar, derför att fustinnans högt-salig herr farfader icke kunnat fördraga en annan furste etc. När ett helt vanligt tyskt dussinfurstendömes historia kan lemna material till en så djupt skakande och gripande bild, hvilket rikt galleri af lika sanna, men än mer upprörande bilder af liknande art skall icke med diktens, scenens eller konstens förmedling det stora landet Frankrikes historia kunna uppvisa.
I 3 :dje Häftet. 2 Prot. Utdr. d. i Maji i$3£. N:o t, i anledning af väckt motion om öfverseende af Städernes police-författningar; N:o 2, i anledning af väckt fråga om rättighet till hemtning af så kallad hafstång. Från Högvördige Preste-Ståndet. S. D. Vid förnyad föredragning återremitterades StatsUt kottets Utlåtande N:o 54» angående beräkningen af StatsVerkets inkomster, med de vid 12 punkten och Bilagan E, i5 punkten och Bilagan G, samt 24 punkten och Bilagan T, gjorde anmärkningar. S. D. Vid förnyad föredragning, biföllos Lagutskottets Belänkanden: N:o 34, öfver Riksdagstid linägtigen från Stockholms Län Nils Insulins motion, angående meddelande af föreskrift å hvars egor sjeifspiilingar skola nedgräfvas; < ^ N:o 35, öfver Grefve Otto August Cronhjelms samt Herr Wilham Fredric Dalmans motioner, om rättighet att å FideiCommissegendom upptaga lån, motsvarande en tredjedel af egendomsvärdet; N;o 36, i anledning af Friherre Ludvig Bo jes motion om utfärdande af en lag rörande utländsk mans rätt att i Sverige sig nedsätta samt härstädes förvärfva naturalisation; N:o 3y, öfver Friherre Lars Stjernstedt? och Riksdagsfullmägtigen Herr S. J. Wijkmans motioner, 0111 borttagande af dödsstraffet för stöld ur bref, sorn ej äro under Postinrättningens eller annan allmän vård; samt N:o 3cp i anledning af Prosten Doctor Eif ströms motion, om skyldighet för Båtsmän att, när de från commendering Lill hemorten återvända, vara försedde med Prestbevis. S. D. Vid förnyad föredragning bifölls: Allmänna BesvärsochOeconomieUtskottets Utlåtande N:o. 35, i anledning af väckta motioner oin indragning af Biskopsoch DomprostEmbeten*. S. D.
I följe af dessa rådgifvares tillstyrkan, borde han, utan sitt eget omdöme, derigenom stadfästas i den öfvertygelsen att det var till landets bästa, och således som axiomatiskt antaga, att R. St:r genom sitt godkännande fyllde det vilkor han af grannlagenhet intagit för traktatens framtida bestånd. Man har sagt, att, med tanke på våra efterträdare, vi åtminstone icke borde godkänna oftanämnde traktat för längre tid, än tili nästa statsreglerings-period. Vi äro visserligen döende, men det är icke af slapphet; ännu ega vi kraft och rätt, om vi ega vilja, att sjelfständigt handla. Jag känner den form, hvarunder den nya riksförsamlingen kommer att uppträda; men jag känner ej de personligheter, som skola gifva den döda formen anda och lif. Min kärlek till dessa obekanta storheter är ej så stark, att den absorberar kärleken till den bekanta storheten — Konungen. Man har på detta rum, vid en föregående vigtig debatt, uttalat mycken fruktan för framtida inskränkningar i konungamakten. Jag har delat denna fruktan, men jag är lika rädd för de, som skulle göras i dag, som för dem, som kunde inträffa i morgon; och för min del känner jag ingen farligare inskränkning, än ett moraliskt nedsättande af denna makt. Jag fattar ett afslag på den Kongl. Proposm af dem, som med full öfvertygelse tro, att landets väl, genom ett godkännande, vore i fara. Ingen konsideration skulle, om förhållandet vore så med mig, hindra mig att med min röst dertill bidraga; deremot kan jag icke fatta ett godkännande af hvad man ogillar, anser något dylikt R. o. Ad. ej värdigt och anhåller således om propos. på rent bifall, med uteslutande af Utsk:ts omotiverade fras. Det gifves en egenskap, användbar vid alla tillfällen i lifvet, ej minst vid behandling af politiska frågor; den kallas — takt. S88 Den 7 Februari e. m. Det Norska folket har gifvit oss exemplet derpå vid behandlingen af denna fråga. Må vi följa det! Hr von Koch, Nils Samuel: Efter de yttranden, Frilr.ne Manderström och af Ugglas afgifvit, är, i afseende å den konstitutionella delen af frågan, icke mycket för mig att tillägga.
För att erhålla uteslutande ägande rätt till en ny upptäckt eller uppfinning, som man sjelf gjort eller först användt, eller hvaraf man genom uppfinnarens i laglig ordning styrkta öfverlåtelse kommit i besittning; inlemne man till vederbörande Magistrat eller LandshöfdingeEmbete, jemte ansökning derom, under försegladt omslag en fullständig och tydlig beskrifning på sjelfva uppfinningen, med bifogad ritning eller modell, och , om sakens natur sådant medgifver, äfven ett prof af sjelfva arbetet; öfver hvilken deposition ett Protocolls-utdrag skall samma dag meddelas. De sålunda aflemuade handlingar m. m.' öfver - Den i i April e. m. ÖfVersätidas af Magistraten eller Landshöfdinge. Embetet ofördröjligen till CommerceCoIlegiuiiij som t, efter förutgången undersökning af beSkrifningens noggrannhet, äger att gifva ett Säkerhetsbref, hvilket bevittnar ansökningens natur och dagen då den inlemnades, samt förklarar, att uppfinnaren eller första användaren af en sådan upptäckt eller uppfinning, utan afseende på desi förtjenst eller framgång, år för 5 års tid, af Lagen ansedd fåfimi enfam ägare till denfannna; få vida ej någon anilon perfon kan bevifa, att denina uppfinning, upptäckt eller tillverkningsmithod redan färe handlingarnes inleiinidiide varit i landet ani Vänd eller finnes på modersmålet befkrifven i någon tryckt bok; och med vilkor att ej något helt år förflyter, utan att ägaren, eller någon annan som begagnar difs rättighet, deraf gör offentligt bruk. Ett sådant säkerhetsbref skall 3:ne gånger i allmänna Tidningarne införas, med an-i maning till hvar och en, rom dertill kan finna sig befogad, att sin rätt lagligen bevaka. Stämpeln på hvarje konstalster af en med Säkerhetsbref bekräftad uppfinning, skall innö4 hålla orden: Med uteflutande tillverknings rätt. 2. Ägande rätt till en förbättring af nå* gon upptäckt, uppfinning eller arbetsmethod förvärfva® på samma sätt, söm ägande räUett till sjelfva den första uppfinningen, men gifVer ingen rättighet till anspråk på denna sedr bäre.
Dessa ytterliga ombyten kräfva dessutom större fonder, för att tillvägabringa samma verkan, som vinnes med ett. vida mindre belopp, der det ena årets afkastning af jordbruket någorlunda jemnar sig med det andras; och de skaknitigar uti Svenska Landtbrukarens välstånd, hvilka häraf uppkomma,' återverka i samma förhållan - Den i 3 April. lande p! de dermed sammanhängande allmänna inrättningarnes lill ständ och försvaga dem. Der den delen af Samhället, som icke brukar jorden, det ena året icke allenast till höga pris och ofta fåfängt söker sitt sädesbehof hos den producerande, utan äfven denne då mäste ålita utländningen, och åter det andra året, den producerande fåfängt utbjuder sitt öfverskott, der är näringen ännu icke kommen till den jemnvigt och det oberoende, som för dess trefnad och välstånd kräfves; der är den ännu i behof af hjelpmedel, utöfver den individuella förmågan, oaktadt den kraft, sorn frihet i näringen för öfrigt deråt gifvit; och således gälla just samma de skäl och omständigheter, som äga rum i afseende på de förekommande svårigheterna för allmänna Magaz in s-inrättningars fullständiga verkan och nytta, till bevis på deras större nödvändighet i detta Land, än der sädes-productionen icke i allmänhet är underkastad så stora skiljaktigheter det eria året mot det andra. Ty af dessa häftiga omväxlingar och af myntets varierande värde uppkomma de härstädes utöfver allt vanligt förhållande i andra länder hastigtskeende förändringar uti Spannmåls-prisen; Och må den anmärkning dertill äfven kunna läggas, att Landtbruket bär i Riket ännu ej hunnit till den fullständiga ordning och noga beräkning, som i de flesta andra länder; så att mindsta delen landtbrukare till äfventyrs ens lära kunna uppgifva rätta productions-kostnaden för den säd de skörda; hvilket allt ytterligare lägger hinder för en tillräcklig öf - Deri 13 April. öfversigt af ämnet och för en systematisk behandling deraf.
Venerns ojemna Vattenhöjd och öfversvätnningar förorsakas, må kunna förekommas; jemte Herr SJammarhjelms, Carl Fredrik, rörande samma funné afgifne yttrande, '{StatsBevillnings'Lagsamt Allmänna Besvärssch Oecvn»mie-Vtsfott&n : Herr 1hams, Wollrath, den is dennes f. lin, på bordet lagda Motion, angående granskning af de ä afseende å Tullbevillningen utfarjeta de Författningar ra. rn,; jemte Friherre Aker'hjelms, Gustaf Fredrik, rörande samma ämne '{äenaa dag sfgifne yttrande, Bih. till R. St, Prat, igig — t g *9 9-Ae Sami, i,;dra Haft. 4* 3 »-| Wtot, Vulf. d. g# Ucc. atif, flevi/lnings - Utskottet : J'.n Herr af Wingardt, Johan, den is dennes f. m. pä hordet lagda Motion , innefattande Förslag, att genom ä Ut* och Införsel af Spannmål faststälde Tullafgifter åstadkomma jemna Spannmålspriser, jemte de af Friherre Åkerhielm , Gustaf Fredrik, Herrarne Uggla, Carl Wilhelm, och Löfrén, Johan Pehr, samt Herr af Wingård denn^ dag afgifne yttranden. 8:0 Herr T/tamt, Wollrath» den i a dennes f. m. pä bordet lagda Motion, angående grunderne för Tullbevillningen, jemte de af Friherre Akerhjolm ,Gustaf Fredrik, Herrarne Marks ton Viirltm. berg, 0, W., och Rosenqvist, Fredrik Leonhardt samt Herr
Uti Invnije /^aA/öera Iii!i8- dg»8-I368lui eataFs ^e/:^o/r^ 8,'a>ee/oo ul.i.1 ^'elili^ Iii!i8<In!»8-IinI!el86 med nödir;» t'6lL8lii isie,-, i utseende Iiili8dn»8m:>nnn-vnlen. Xonun»en vare doeli oliei-NAei, nii Iiili8sn8 8lsndel' dei/cildnnun tili I_I,iimn iiil<8 In» linlln. /ä-/ /7>- /roeer /e/nie/aAö/oee/a/»6 oo/e /e.k/aio ///.xoeoi 8/aoe/oo //ott om ^äe/a/rs aoe/re/e», §om /i/eeeeee^o» /e'amvka//oo, o//eo ^om e/ooa/ //e/o« o» ooiee/o/^ao /o/e/, e//eo eo>a 8ler»e/c/e^ o»n/e/e/a a/e »o/a»oo/oroo. 2^/ ,:8kn mom. /// ^oao/o /vaAröeea //-/?//ae^, e^/a^o Hn/r«er»oer /^eo/eo^e/eo», nn^nende 8ini8 Veili6t8 iill8iänd oell Inelios, Inväinf 8innden Invnoidein eii evem^Ino t.ill8lnlle8, oo/e olveilemne e/s»^amma nniin»en vid dol. iill!n'l!e, dä /re/^e/a^o», enli»i sooe»3ende §., ö>n^nn8, elleo L iiil<88nlen nnnnn dn», <Ieo Honom 8ä Aodi 8^N68, ellen ooli omellsllnnni iill Iiili8on8 8innden8 8ini8-IIi8li0ii, inom Ijoiion dn»nn esien d-e/nv/a»o/en öjn^nnnde.
Jag anser det nemi. lämpligare och mindre kännbart för landet, om Banko-fullmäglige, med den rätt de ega, minska utlåningen, ifall af behof, som är ovisst, och af ingen kan förutses. I afseende på tiden förefaller mig den alldeles olämplig, ty det vore ungefär som att vilja uplägga magasiner under ett missväxtår. Bättre vore det då att reservera under den goda tiden, som på sätt och vis äfven skett genom inköpande af obligationer, för den influtna Banko-vinsten. Härigenom är äfven den rubbning i sedelstocken förekommen, sora skulle upkomma derigenom, att hela vinsten emellan riksdagarne först skrinlädes och sedan utlemnades på tredjedelar. Åtskilliga beräkningar öfver Bankens ställning hafva blifvit gjorda, som visa ett mer eller mindre fördelaktigt förhållande. Man har dock härvid icke nog tagit i betraktande, att deposita och obegagnade lånefonder variera emellan 8 ä 5 mill., som minst, — såsom hufvudsakligen tillhöriga Staten — ligga orörda i Banken, hvarjemte man alldeles icke uptagit förkomna sedlar, som förmodas upgä till en half million. Af stor vigt är jemväl landels utsträckning, som betydligt minskar silfvrets anlitande, hvartill kommer nationens vana att begagna sedlar. En af Frankrikes större bankirer, född Svensk, har yttrat, att i denna vana ligger ”ett oberäkneligt kapital”. Man experimenterar nu med alt afvänja nationen härifrån, som kanske kommer alt lyckas, men deraf följer icke att man kan vänja silfret vid att qvarstadna, hvilket hvarken beror på småsedlarnes bannlysning eller större eller mindre sedelindragningar, utan på näringarnes tillstånd och deras förmåga att saldera importen. Dessa näringar, som hufvudsakligen tillskjutit vinsten, borde efter min förmening i första hand ihågkommas vid den utdelning, rom verkställes af R. St. pä Statens eller rättare nationens vägnar. Men då Statsbehofven, efter gällande beslut, först måste fyllas, är del fara värdt att näringarne blefve lottlösa om summan inskränkcs till 700,000 r:dr årligen.