Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Der den ena provinsen ej mera behöfver taga sina behof från den andra, utan kan lika lätt, eller till och med lättare, hvilket visst mången gång klefve fallet, dermed blifva försedd af utländningen, kommer hvarje provins, hvarje ort, till allmänt och enskildt användande af fältropet för det hos oss moderna systemet att sälja der man får mest för sin vara, och köpa der man kan få sina behof för minst; utan att behöfva göra afseende på andra lika sanna reglor och maktpåliggande förhållanden, skall fäderneslandet i storhet och helhet gälla De ii 39 J u 1 i e, m. för inlet, — der slörtar ledan en af grundpelarne för nationalilel och för statsbyggnaden. Utför mati sjelfva satsen i strict egentlighet, upplöser dea sig, liksom all falsk theol'i, i det absurda. I det redan anförda, och i allt öfrigt, rörtde detaljerna, förenar jag mig med hvad så förträffligt blifvit utveckladt i den skrift Stockholms stads fabriksidkare afgifvit och offentliggjort, samt hvad i allman principväg så mästerligt blifvit hevist af den namnkunniga Professor Liszt, hvars afhandling i ämnet nyligen i öfversättning utkommit. Jag kan ej till räckligen tilldraga dem H. Ståndets och Utskts uppmärksamhet och begrundande. En sak återstår att vidröra, och den är sannerligen ej af minsta vigt och inflytande på närvar, fråga, nemi. det stora misstroende, som fabriksintresset, ja Svenska folket i allmänhet, hyser till efficaciteten af vårt tullverk — och kan det väl vara annorlunda? Ingen gifves visserligen, som misstror Tullstyrelsens integritet och goda vilja; men först och främst misstros det rådande systemet, och man tillskrifver sedan onekligen detsamma till ej liten del den slapphet, som öfverklagas i tullskyddets handhafvande. Inflytandet, ofta ej öfverlänkt, är naturligt och sträcker sig ifrån högre till lägre. Känd sak är lika gällande som vittnad, och således är det öfverflödigt tala om lurendrejeri och tullförsnillning; man kan af hvarje vandrande Westgöthe i förtroende få veta mera derom, än man skulle önska höra.
Kassor, gemensamma för nian och qviiirior, Jara icke heller vara lämpliga, emedan niedellifsl~ngden ar olifia for man och qviiinor och i följd deraf berakningarne icke kunna uppgöras efter samma norm. Den första sjukhjelpsförciiing för qvinliga arbetare i Stockholni var, s5 vidt vi kanna, söint~aerskonras, upprättad år 1880 af frii Elisabet Nyström, född Kosenitts, samt af henne fortfarande iiied största omsorg och bista framgång vårdad och ledd. I följd af en riksdagens skrifvelse, framlagd på förslag af en framst3ende riksdagsnian i andra kammaren, ar, som bekant, cn stor koniité tillsatt for att utreda frågan om arbetares försäkring mot sjukoch olycksfall; mcn om qvinliga arbetare dervid också komma i fitanke, har man sig ännu ej bekant. Visst ar, att for den bildade qvintzan, som arbetar for sitt egd eller de sinas uppchrïIk, ahidng hm oss funnits ndgon uiväg att t2Iforsci: kra sig kje&amp; vid iiaha~andc sji * kdom. Detta är dock för Itcnne, i fullt lika hög grad som för nagon annan klass, biitle ett behof och en pligt. För att motsvara detta behof och möjliggöra uppfyllandet af dcnna pli@ har Fredrika-Bre#nc * - Forbrr~det bildat sin sjukhjeCpskassa, hvan stadgar meddelats i Mregaende numret af Dagny och afven skall medfölja förbundets årsberättelse samt tillhandah.illas 5 dess Byra. Eassan ar afsedd för lärarinnor och alla andra svenska qvinnor, Iivilka äro med dem iingefarligen likstalda ocli hvilkas sysselsättning icke ar för helsan ogynsammare an Iararinnans. I kassan kan alltså den qvinliga Skriftställaren, bokföraren, artisten ocli brodösen, likasoiii Iiiismodcm, förestandarinnan Hur vi1 det behöfdcs klinner litet hnr. H l r blolt ett exempeL En helt ung.
Ridderskap och Adel! ^ryckfriheien utgör lyckligtwis en af Sweriges grundlagar, och är Utan twifwel den, som bast fi-all kunna bibehålla alla de andra, och genom en klok utöfning, genom lifwande af national-kraslcrna» genom uppenbarande af skadliga missbruk och misstag stärka Sta ens bestånd. All rent af omstöpa Den, more akt skaka hela Statsbyggnaden, sa dyrt inköpt med sä mänga och stora uposfcinqar. Att för enskildt» interesten eller felaktiga, origtiga intryck inskränka Tryckfrihetens sanna ych i sjelfwg order liggande esprit, more arr wäldföra menniskany heligaste rättigheter, menniskgnS lyckliga hopp om högre och ädlare ändamål, än ögonblickets. Tan<- hastS fria mundtliga meddelande ar wildens rättig - 796 Den 26 Irmii. Het, kcmkans fria skristliga eller tryckkg meddelande är den odlade menniskans. Alt inskränka detta med» delande inom wista former, är för Slaksförhällan? det nödwändigt, men att göra det strängt eller ensidigt är orätkwist, och skall altid förfela Skålens hufwud ändamäl dest bestånd och sällhet. Man wägar åberopa religionen, såsom ett be. skydd för twänget Religionen, denna salla, lyckliggörande inspiration, ost skänkt af ett högre »väsende, för alt mildra wära bekymmer, för att höjs ost till ett högre ändamäl, än det blott materiella» Bestar da wäl religionen af en blind förtröstan pä ett oundwikligt öde eller af elt rent Hjertligt öf. wertygadt hopp om en hög syftning?
Statsrådets ledamöter äro skyldige alt deremot göra und. föreställningar, om de finna sig dertill skäl äga. När en sådan anmälan icke skett, när ett sådant skiljande från embetet af Konungen icke heller skett, så måste de ifrågaställde personerne icke anses som skiljde från sina embeten, ulan embetena anses vara indragna; och det finnas då ingen makt i Sverige, ingen Svensk lag, som kan skilja en Svensk man från sitt på grund af fullmakt inneliafvande embete, utom Konungen, då embetet är af natur att kallas och vara förlroende-embete, och icke annat än laga dom och ransakning, då fråga är om alla öfriga tjenstemän, hvilket synes af 36 §:n, så lydande: ”De, ”sorn bekläda domare-embeten, så högre som lägre, samt alla ”andra embetsoch tjenstemän, än de i föregående § nämn”dc, kunna icke, ulan medelst ransakning och dom ifrån si”na inneliafvande sysslor af Konungen afsättas, ej heller, utan ”efter egna ansökningar, till andra tjenster befordras eller ”flyttas.” Det finnes således inga andra myndigheter, som kunna afsätta tjenstemän från sina tjenster, än Konungen och domstolarne, med undantag af ett enda fall, eller då Justitieråd få ett visst antal röster emot sig inom opinionsnämnden; och det finnes således ej heller någon som på grund af lag kan påstå, att speciella lagbestämmelser behöfvas för att skydda den person, hvars embete eller tjenst blifvit indragen, vid sina inneliafvande löneförmåner, och delta åter grundar sig på den gamla, goda, Svenska lag-principen, att ingen kan annans talan föra än mindre an nors rätt förverka.
En bänk och en kista, liksom de andra möblerna i renässansstil, fullbordade det rörliga möblemanget. På kistan Iåg en tunn dyna med rikt mönster af mångfärgade blommor i lattsöm på mörkblå botten, ett litet mästerstycke af smak ullt och andamålsenligt använd allmogestil komponeradt af fr. Petrh. Framför fönsteröppningen hängde en bred gardin med rika romanska bårder mot bl&amp; botten, ett dyrbart och präktigt exempel på fru 11 ' iw,yes erkända mästerskap i behandlingen af för-renässansens textilornamentik. En i ljusa färger - hvitt, blått, rödt och grönt - hållen genombruten " skjutgardin " framför samma fönster var med ledning af allmogeinotiv ytterst smakfullt och på samma gång praktiskt anordnad af fr. Roht7ieb. Annn några mindre mattor, kuddar - hvaribland en särdeles vacker " brasdyna ' 7 i Skånestil - samt hängkläden o. d. fidlbordade jemte den breda " drätten " i dukagång under takfrisen Handarbetets Vänners insats i det ståtliga rummets dekorering. Emellertid var det här gifna tillfället till utställning visserligen ingalunda tillräckligt för en allsidig belysning af Handarbetets Vänners verksamhet. Dels lade j u rummets ganska bestkndt genomförda stil ett band på valet af de der exponerade föremålen, dels fordrade dess karakter af praktrum, att de skulle vara af dyrbar och präktig art, inen framför allt var det dess egenskap af något i och för sig helt ocli afslutadt, som icke tillät en iitställniiig af alla de a,rbeteii Bt hvilka Handarbetets Vänner egna sina krafter och intressen. En rik profsamling af dessa arbeten var derför exponerad i montrer på sidorna on1 den stora interiören. Framför dessa arbeten är dock att nämna Handarbetets Vänners chef d ' oeuvre, den stora altardixken i Tyska kyrkan i Stockholm, af hvilken en del kopierats särskildt för denna P
Om det då beslutas, att de böra erhålla representationsrätt, så bör man öfverlemna åt Const.Utsk. att föreslå, huru de skola representeras, hvarefter R. St. få yttra sig deröfver. Frill. Cederström: Jag anmälde mig i anledn. af Gr. Spens’s yttrande, deruti han yrkade en form för föredragningen, hvilken skulle förutsätta, alt R. o. Ad. agde rättig - Den i\ October f. m. (tet ntt här inom sig directe bearbeta grundlagsförändringsförslag, tvertemot tydliga föreskriften i 81 §:n Reg.Ftn; ty frågor derom få. enligt denna §, icke väckas i R. St:s idelia, utan skola öfverlemna.? lill Coust.Utsk. Det är detta TJtsk:s rättighet och pligt att granska grundlagarna, och att jemväl öfver sådana förslag, som de finna möjliga neli nyttiga, afgifva utlåt, till R. St. Nu sedan Utsk. sådant fullgjort, är det öfver Utskts förslag, som R. St. skola vilia sig, icke öfver enskilde medborgares eller representanters förslager, hvilka icke kunna upptagas förr än de till Const.- Utsk. blifvit ingifna och sedan af Utsk. för RSt. framlagda. Jag måste således i denna fråga helt oall hållet förena mig i den åsigt, sorn Hr Frih. o. Landtm, yttrat. Inom Const Utsk. hade det föredragningssätt, eller den form för öfvei läggningen, sorn Gr. Spens föreslagit, visserl*gen varit både rättsenlig! och ändamålsenligt, emedan inom Utsk:n ärendena böra på sådant sätt behandlas. Annat deremot är deias föredragning inom Stånden. Vore åter frågan af allmän beskaffenhet och icke rörde en grundlagsförändring, då kunde, vid ett 'betänk, som andra gången förekom, jemväl en sådan behandling, som den Gr. Spens föreslagit, användas. för att inom R.
Han har omnämnt nu gällande lags stadgande rörande stöld ur bref, hvarför straff blifvit bestämdt såsom för inbrottsstöld, men sedan nu spö-straffet och kyrkoplikten blifvit af Utsk. afskaffade, ansåg Utsk. sig såsom surrogat och i st. f dessa straffbestämmelser böra för poststölder föreslå straffarbete för ett eller 2 år. Om nu Hr Printzensköld adderar I eller 2 år till de hittills gällande 1 eller flere, så erhåller ju Hr Prirflzensköld 2 till 6 år eller hvad LagUtsk. uti sitt Betänk. Den 14 Augusti. 341 nu föreslagit. Således synes mig det af Utsk. nu föreslagna straff stå uti fullkomlig öfverensstämmelse med det vår 1111 gällande lag stadgar. Hr von Hartmansdorff: I denna § visar sig tydligen den skillnad, hvilken jag velat, i afseende på de olika slagen af' stöld, bibehålla i de föregående §§:na. Här är fråga om stöld i kyrka och stöld i posthus. §:n är så upställd, att det beror på domaren om han för bäggedera vill göra straffet lika eller olika. Om vi antaga att 10 R:dr stulits i kyrkan, samt ali en dylik summa blifvit tillgripen på posten, så kan straffet blifva enahanda för begge dessa förbrytelser. Deri ligger just felet, ty i lagen bör utsättas svårare på löjd för stöld å det förra, än å det sednare stället. Men på domarens pröfning må bero om straffet för stöld i posthuset skall blifva större, när der tillgripas 500 R:dr än dä der stjälas 10 R:dr. Jag hemställer till de ledamöter, som ogillat Utsk:s förslag och till följe deraf yrkat älerremiss, om det icke vore klokare att begära afslag, ty då fråga blir om återförvisning, och Riddarh. Kansliet deröfver röstar, kan man icke anse dess medlemmar dervid vara alldeles opartiska, enär de af återförvisning hafva mycket besvär, men af förkastande intet. Frih. af Ugglas:
Om derföre föreskriften alltid efterföljdes och förrättningarna således uttänjdes till den längd, som erfordras för uppsättning på stället af fullständigt protocoll och utslag, jemte utskrifning deraf, så blefve följden endast, att parterna belastades med ökade utgifter för såväl flera dagars tractamenten, som för resekostnader emellan förrättningsstället och närmast belägna lämpliga nattqvarter, ulan att ändock den nödiga besinningen vunnes för domaren, hvilken, för egeu del störd af både vistelseort och omgifning, i allt fall skulle föranlåtas att förfara så brådskande som möjligt, af consideration ej mindre för parternas ökade kostnader, än för rättens egna ledamöters önskningar, att en för dem ofta dyrbar tid icke måtte längre, än oundgängligt vore, med förrättningen upptagas. Men ifrågavar, stadgande efterföljes i sjelfva verket sällan och kan icke ens alltid efterföljas; ty för att bereda parterna den lindring i kostnader, hvilken enligt K., brefvet d. io Aug. 1789 skall äga rum genom fördelning af skjutsersättningen, när flera extra-förrättningar verkställas under en resetur, har domaren åliggande att, så vidt möjligt, utsätta flera förrättningar till företagande efter hvarandra under en resa, hvaraf likväl ofta händer, att då hvarje måls vidlyftighet icke kan på förhand vara känd, medhinnes ej expeditionen af en föregående förrättning, innan den utsatta dagen för en efterföljande inträffar. Protocollets och utslagets utlemnande före afresan från stället blifver då omöjligt; man söker hlott att få målet utageradt, hvarefter rätten afkunnar sitt beslut efter ett i hast uppsatt concept och förrättningen aflyses med löfte till parterna att få fullständig expedition, så fort ske kan, sig tillställd. Men emedlertid mäste domaren antingen äfventyra tilltal för en öfverträdelse af författningarnas föreskrift, som icke stått i hans förmåga att undvika, eller ock mäste han iakttaga den försigtigheten, sorn äfven merendels brukas, att förmå parterna till prot. förklara, att de afstå från sin rättighet till expeditionens erhållande på stället och åtnöjas med löftet att få den efteråt.
Så blir det tyst, men slutligen frågar en ensam, skälfvande röst: »Är det sämre?» — »Nej, nej, det är ej sämre. Det är sig likt. Doktorn sitter hos honom.» Donna Elisa har kastat en svart schal öfver hufvudet och bär en lykta i handen. Hon går utför trappan ned på gatan, där folk sitter och ligger, tätt packade intill hvarandra. Hon letar sig sakta fram. »Är Gandolfo här?» frågar hon. »Ja, donna Elisa.» Och Gandolfo kommer fram till henne. »Du skall komma med och öppna din kyrka för mig.» Alla, som höra donna Elisa säga detta, förstå, att hon vill gå ut till Kristusbarnet i San Pasquale och bedja för Gaetano. De resa sig upp och vilja gå med henne. Donna Elisa blir rörd vid denna medkänsla. Hennes hjärta flyger upp på vid gafvel. »Jag skall berätta er något,» säger hon, och hennes röst darrar starkt. »Jag har haft en dröm. Jag vet ej än hur det kunde komma sig, att jag somnade nu i natt. Men medan jag satt vid sängen och var som ängsligast, somnade jag. Och jag hade knappast somnat, förrän jag såg Kristusbarnet framför mig i krona och guldskor, som det står här ute i San Pasquale. Och det sade så här till mig: ’Gör den stackars kvinnan, som ligger och ber i min kyrka, till din sonhustru, så blir Gaetano frisk.’ Det hann blott säga detta, innan jag vaknade, och då jag öppnade ögonen, var det som om jag skulle se Kristusbarnet försvinna genom väggen. Och nu måste jag dit ut och se om någon är där. »Men nu höra ni alla, att jag lofvar, att om det finns någon kvinna ute i San Pasquale, så skall jag göra, som bilden befallt mig. Om det än är den fattigaste tös från gatan, skall jag taga vård om henne och göra henne till min sonhustru.» Då donna Elisa sagt detta, går hon och alla de, som väntat på gatan, ut till San Pasquale. Alla de fattiga människorna äro i rysande förväntan. De kunna knappast låta bli att rusa förbi donna Elisa för att se efter om det finnes någon i kyrkan.
Denna punkt står jemväl i nära samband med räntans bestämmande, och innebär alldeles för mycken latitud, I 5:te Punkten är åt RiksgäldsContoret öfver lä t i t, alt öfverenskomma om 3 å 4 terminer för lånets indragande, utan att någon viss mellantid är utsatt. Denna obestämdhet kan hafva till följd, att vi på 5 år blott få in första inbetalningen, då vi må hända skulle af Södra Americas Silfver kunna erhålla lån al pari mot 3|- procent. Herr Tham har yrkat, det jag måtte afstå från mitt förslag om 3i procents ränta. Jag skall göra det, om Herr Tham kan försäkra mig, att Ridderskapet och Adeln i de af mig nu citerade efterföljande punkter beslutar annorlunda, än Utskottet föreslagit. Jag skall afstå, om han kan försäkra mig, att i stället för förslaget i 5:le Den 3 Mars e. m. punkten i sednare Utlåtandet antages förslaget i 3:dje punkten af första Betänkandet; om han kan försäkra mig, att Ridderskapet och Adeln tillåter RiksgäldsContoret att begagna uppsägning efter 5 år, i stället för io år; ty jag hemställer till hvar och en, om man icke med tämmelig säkerhet kan beräkna, att allmänna räntan efter 5 å 6 år i Europa skall stå mycket lägre, än den nu gör. Kan jag af Herr Tham icke få dessa försäkringar, mäste jag förblifva vid mitt förslag, och reservera mig mot hvarje annat beslut. En Talare har påstått, att Sverige ej skulle hafva så god credit som England; delta förhållande är verkligen anmärkningsvärd^ då England äger en Statsskuld af flera hundrade millioner Pund Sterling. Man har äfven citerat Preussen, såsom ett land, hvilket Sverige troligen skulle stå efter i Statscredit. Men Preussen har omkring foo Millioner Preussiskt Curant i Statsskuld, då vi deremot ännu icke hafva någon utländsk skuld. Cons t i tu tionella länder hafva äfven i allmänhet, sedan de kommit i lugn, mera credit. Dessutom äger Sverige större materiella resourcer inom sig att betala sin skuld, och resourcer, som lätt kunna realiseras.
Frilen tror sig ernå målet genom att gifva efter och buga sig för Norige; jag tror det vara bättre att gå rakt fram i stolt ställning. Frih. Sprengtporten har klandrat Utsk:ts motiver och föreslagit en kortare och mindre anspråksfull redaktion för begagnande i R. St:rs underd. skrifvelse. Jag vill icke bestrida, att Utsk:ts motivering har någon anstrykning af polemik mot de Norska anspråken och att den således väl kan passa i ett Betänk., men icke derföre lätt liimpar sig för en petition hos Unionskonungen. Och jag vill ej neka att, första afdelningen af Frih. Sprengtporten® förslag måhända i detta hänseende har ett visst företräde; men jag förmodar, i likhet med Gr. Sparre, att vid justeringen af Exped.- Utsk:ts förslag till underd. skrifvelse nödiga jemkningar kunna iakttagas. Den 17 Mars e. m. 217 Frih. Sprengtporten, likasom efter honom Frih. Hamilton och Hr G. Cederschiöld, hafva mot Utsk:ts (örslag i tredje punkten ang:de Ståthållareskapet hufvudsakligen invändt, att, ehuru de erkände att, 14 g i Noriges Grundlov, likasom några andra stadganden i samma Grundlov, tillkommit i följd af föreningen med Sverige, efter öfverenskommelse mellan Svenska kommissarier och Norska Storthinget, samt följaktligen ursprungligen varit uuionella bestämmelser, de likväl förlorat denna sin karakter genom »förbiseendet» att införa desamma i RiksAkten, hvilken numera är det enda unionsfördraget; och då 112 § i Noriges Grundlov föreskrifver formen för förändringen af samma Grundiuv, men deri ingenting förekommer ang-.de Sveriges rätt att ega någon röst vid beslutet härom, innefattar det för den skull ett ingrepp i Noriges rätt, om Sverige nu vill försöka att inblanda sig i denna sak. Detta är en visa på samma tema, som under ett par månader dagligen blifvit varierad så väl i Norska tidningar och flygskrifter, som i vårt härvarande Norska Aftonblad, biträdt af en juris professor i Upsala.
Med anledning häraf och då dels kraftigare åtgärder framgent fordras för veneriska smittans hämmande, dels ock, enligt Kongl, brefvet af den 10 Oktober 1765', det åligger länens invånare att på egen bekostnad anlägga och underhålla deras lazarett, hvilka således icke eller ega någon egentlig rättighet till bidrag från hospitalsfonden; så och enär denna länens invånares förbindelse till lazaretten ej kan anses ringare eller mindre maktpåliggande, än deras skyldighet att underhålla kurhusen, föreslår Kong). Maj:t härmedelst, att ifrågavarande så kallade kurhus-afgift må till samma belopp och med enahanda vilkor, som vid sista riksdagen af Rikets Ständer bestämdes, fortfarande utgå lill och med det år, då nästa riksdag slutas. Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständer med all Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen. Dalum ut supra. OSCAR. F. O. Silfverstolpe. Utdrag af Protokollet öjver Ecklesiastik-ärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen i Stats-rådet d Stockholms Slott den 3 December 1847. Närvarande: Hans Excellens, Justitie-Statsminislern, Herr Grefve Posse, Hans Excellens, Statsministern för utrikes ärendena Herr Friherre Ihre; Statsråden: Friherre Staél von Holstein, Munthe , Friherre Peyron, Silfverstolpe , Wcern, Friherre Gyllengranat, Faxe, Fåhraeus. Departements-chefen, Statsrådet Silfverstolpe uppläste förslag till nådig proposition till Rikets Ständer angående den så kallade kurhus-afgiften; Och täcktes Kongl. Maj:t, jemlikt Statsrådets samtlige ledamöters underdåniga tillstyrkan, berörde förslag, sådant det det finnes 8 Kongl. Maj.ts Nåd. Proposition, No 3j. protokollet bilagdt, i nåder gilla, samt befallte, att, i enlighet med detsamma, nådig proposition till Rikets Ständer skulle expedieras. Ex protocollo, M. Westmark. Ani. till Exp. Utsk. den 20 Dec., kl, 2 e. «a. Kongl.
Uppl. o. godk. hos Ridd. och Adeln d. 9 Julii 1829- Preste-Ståndet d. 9 Borgare-Ståndet d. 9 Bonde-Ståndet d. 13 Julii — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse j angående förändring i stadgandet, att Rotehållarne vid Båtsmans-hållet skola personligen sig vid General-mönstringarne inställa. S. A. K. I anledning af stadgandet uti 3p §. af den utaf Förvaltningen af Sjö-Ärendena, på Nådig be - Exp. UtsL Förslag till und. Skrif v. N:o 101* 229 fällning, år 1824» utfärdade Contracteller Rotebok för Roterings-Compagnierna i Gefleborgs, Wester-Norrlands och Norrbottens Län, att Rotebållaren icke får, utan laga förfall, från General-mönstring uteblifva eller Fullmägtig för sig ställa, har Rikets Ständers uppmärksamhet blifvit fästad dels å svårigheterrie för Rotehållare, som bo på flera mils afstånd från mönstringsplatsen, att personligen bivista mönstringen, dels ock på tillräckligheten i afseende på nödiga upplysningars eller svaromåls afgifvande af vederbörligt ombud, som, på hufvudmannens äfventyr, företräder dess ställe; och då, i öfverensstämmelse med hvad allmänna Lagen, i fråga om talans utförande uti alla civila mål medgifver, det synes böra öfverlemnas till Rotehållarens eget fria val, antingen han vill personligen eller genom laglig Fullmägtig sig vid ifrågavarande Generalmönstringar inställa, få Rikets Ständer alltså bos E. K. M. i underdånighet anhålla, att E. K. M. täcktes i Nåder anbefalla vidtagandet af den åtgärd till ändring i berörde Författning, som för ändamålet kan erforderlig anses. Rikets Ständer framhärda etc. 230 Exp. Utsi, Förslag lill und. Skri/v. Uppl. o. godk. hos Ridd. och Adeln d. 9 Julii 1829.