Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
M. bör begäras; men jaglär dä för K. o. Ad. nämna, att en sådan instruetion för fjerdiugsmännen inom Stockholms län verkeligen redan tinnes, fastän enskildt af Konungens Bef:h:dc derstädes utfärdad, samt till allmän efterlefnad kungjord. Min enskilda öfvertygelse är dessutom, att om än K. M. skulle utfärda en speciel och i min tanke öfverflödig instruetion för denna tjensteman, hvilken sä alt säga blott är cn bandtlangande person åt kronobetjeningen, oell såsom sådan icke kan hafva något egel ansvar vid ulöfningen af sin tjenstebefattning, så skulle del för K. M. blifva snart sagdt ogörligt alt upptaga alla de läll och omständigheter, hvilka göra det nödvändigt att någon gång ät fjerdingsmännen uppdraga sådane bestyr, som rätteligen icke honom tillkomma, men i hvars utöfvande lian dock ofta, af omständigheterna påkallad, ovillkorligen mäste framträda, äfvensom jag anser, att 388 Den 20 November e. m. ett stadgande, sorn förbjuder fjerdingsmannen att förrätta några länsmannen tillkommande bestyr, många gånger skulle komma Kronans tjenst att stå tillbaka, just emedan, såsom jag nyss hade äran anföra, det är högst nödvändigt, att den ifrågavar. tjenslemannen någon gång får supplera den öfrige kronobetjeningen i dem tillkommande, embetsförrältningar. Jag vill spccielt nämna, att så mäste förhållandet vara inom Stockholms län, der vid genommarschen af trupper, som ofta i och omkring hufvudstaden till flere tusen man concentreras, det rent af är för den ordinarie kronobetjeningen omöjligt alt fullgöra sina åligganden, och der således för tillfället eonstituerade personer mäste med kronobetjenings ansvar fullgöra dess bestyr. Jag kan på dessa skäl icke tro, att del vöre hvarken nödigt eller nyttigt om en speciel instruclion för desse underordnade personer utfärdades, och får med anledn. deraf vördsamt tillstyrka afslag å denna punkt af Ulsk:s betänk. Hr von Hartmansdorff:
Vid 1836 års riksdag bestämdes för öfrigt regementsoch bataljons-läkares aflöning; hvarjemte för befälet vid värfvade arméen och beväringstrupperna aflöningsförbåttringar i allmänhet beviljades. Bil. N:o 3 a. till Kongl. Majus Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1865. 57 Vid I 859 års riksdag gjordes af Kongl. Maj:t framställning om anvisande af ett anslag å i 00,000 rdr för kartläggning af de arméens bostadsboställen, som der, under förklarande alt Rikets Ständer icke åsyftat en reglering af så inskränkt omfång, som den då förutsatta. Då Rikets Ständer vid sistförflutna riksdag medgåfvo, att anslaget till lönför bättringar vid indelta arméen finge äfven för nuvarande statsregleringsperiod utgå med oförändrad! belopp och enligt förut meddelade föreskrifter; — uttalade Rikets Ständer den önskan, alt den af så väl Kongl. Maj:t som Rikets Ständer nödig ansedda lönregleringen för indelta arméens beläl måtte blifva bragt till verkstäl lighet, så att anvisande af ytterligare anslag för ifrågavarande ändamål icke må blifva erforderligt.
Provisioner, enligt hvad under serskilda titlar, enligt 1844 års rikshufvudbok, jemte andra räkenskaper för samma år blifvit utbetaldt 60,905:42. 6. hvaraf likväl 634: 17. 9. icke af allmänna medel utgå, och således icke medföra någon besparing i statsutgilterne. Debetssedellösen, som, efter afdrag af kostnaderne för debetssedlarnes tryckning, synes hafva lemnat häradsskrifvarne en årlig inkomst af 13,000: Summa 457,602: 9. 5. Hvarutöfver alltså skulle fordras 57,671: 6.
Granska de Lånesnsökningar jemte Rotulusoch anmärkningar, som Kamerelaren enligt 16 §. denna Art. aflemnar, samt utlåta sig huruvida den erbjudne säkerheten är sådan, atl lånet enligt Författningarne kan bifallas, eller hvad dervid kan vara att erinra; samt inom itta dagar efter deraf erhållen del, den sålunda beredde LåneActen jemte skri frel igt utlåtande tili Secreteraren återlemna. 2:0. Sedan Kamreraren till Directionen ingifvit förteckningar på så väl In - Svarar mot 27 §. Den 19 Julii nt. teckning* förnyelser som ofoetalte Räntor, åligger det Fiscalen att efter Läg och Utlåoings-Reglementet med dem förfara samt räkning öfver utgifterne till Directio-. nen inlemna. 3:0. I alla Rättegångar som röra Riddarhuset utförer Fiscalen Directionens t»J lan och sedan Kamereraren enligt 16 §• i denna Artikel afgifvit bevis öfver beedigandet inför Domstol vid inträffande Concurser, skall Fiscalen, enligt UtlåningtReglementets §. bevaka och utföra Cassans talan, äfvensom för Directionen tidigt tillkännagifva i alla mål som dess befattning tillhörer, hvad »f honom blifvit tillgjordt, hvad åtgärd derå följt och. hvad i öfrigt kan vara anmärkningsvärda 4:0. Öfver alla Remisser och anförtrodde göromål bör Fiscalen föra ordentligt
Jag skulle gerna instämma med Herr Cederschjöld, om icke den straffbestämmelse, han föreslagit, vore så sträng, att antingen ville ingen ärlig åklagare vålla en sådan skymf, eller, på sätt Herr Hjerta anmärkt, skulle straffet föranleda elaka åklagare eller slägtingar till chikaneroch vrånga tillställningar. Följden af ett för svårt straff blefve då, i detta såsom i andra hänseenden, att det icke. tillämpades, utan af illviljan. Utsättas åter för höga böter, så inträffar hvad Herr Cederschjöld anmärkt, nemligen, att man ruinerar den på dryckenskap hegifnes hustru och barn. Lämpligast till målets vinnande anser jag derföre, alt man bestämmer hö - Den i Fc b r u a r i i f. ra. 73 terne till det af Herr Ribbing uti bans reservation upptagne belopp, och föröfrigt förenar sig med Herr Hjerta i fråga om den varning inför KyrkoRådet lian föreslagit. Herr Printzenskjöldj Carl: Ehuru jag ej reserverat mig i frågan om deras ställande under Förmynderskap, som fjerde gången öfvertygas om att hafva varit af starka drycker öfverlastade, har jag likväl trott mig böra tillkännagifva, att jag inom Utskottet ej delat den åsigt, som i detta hänseende gjort sig gällande. Jag anser, lika med Herrarne Hjerta och von Hartmansdorff, vådligt, att antaga en Författning, som uti ifrågavarande fall ovillkorligt bestämmer förmyndares förordnande för den felaktige. Jag skulle derföre tro den modification, i hvad Utskottet tillstyrkt, vara lämplig, att Domstolen ålades att i sammanhang med straffbestämmelsen utlåta sig huruvida den anser den tilltalade vara oskicklig att öfver sig och sitt gods sjelf råda.
Majit då ville anvisa, har, — sedan numera, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med de af Rikets sednast församlade Ständer föreslagna grunder, Kungörelse den 27 September 1861 blifvit utfärdad rörande understöd af allmänna medel till utflyttningar i följd af laga skiften samt inom nämnde län verkställda stor-skiftesförrättningar, och ytterligare gemensamma föreskrifter sålunda blifvit meddelade för utflyttningsunderstöden efter såväl den ena sorn andra arten af skiftes-förrättning, - E. K. Majit, då någon giltig grund icke förefunnes att för utflyttningar i följd af storskiftesförrättningar i Dalarne anvisa medel från annat anslag, än för öfriga utflyttningar, föreslagit, dels att utflyttnings-understöden i följd af storskiftesförrättningar inom nyssberörda län måtte, likasom understöden för laga skiften, få utgå af det på Sjette Hufvudtiteln uppförda förslagsanslag till “Utflyttningshjelp efter laga skiften11, hvilket anslag i sådant fall E. K. Majit, ansett böra hädanefter benämnas “Utflyttningshjelp efter skiften"; dels ock att detta anslag, i nu gällande Riksstat upptaget till ett belopp af 69,000 Ridr, måtte, i öfverensstämmelse med den utaf Rikets Ständers år 1861 församlade Revisorer lemnade utredning om dess otillräcklighet, ökas med 41,000 Ridr, eller till 110,000 Ridr årligen. Sedan Rikets Ständer inhemtat, att utgifterna å ifrågavarande förslags-anslag, emot hvars föreslagna förändrade benämning icke något synes vara att erinra, under de fem åren 1855—1859 i medeltal utgjort 118,196 Ridr, hafva Rikets Ständer E. K. Majits förevarande nådiga framställning så i ena som andra hänseendet bifallit. 49:o. E. K.
På förändringar nu mera i Laga ordning kunna tilivägabringas och äfven blifvit före-» slagne, är det, i min tanka, ännu mera oväntadt, att i det Förslag till ändring i /\ §. RegeringsFormen, som nu utgör föremålet för Kidd ersk a pets och Adelns pröfning, finna dessa ord: Frälse eller Ofrälse, icke allenast bibehållne, utan, hvad värre är, förändrade lill Frälse och Ofrälse. Det ogillande af dessa uttryck, som jag ödmjukast vågar framställa, grundar sig på följande skäl: 1:0 Anser jag alla tillfällen .böra begagnas, för att, då fråga är om Embeten, Tjenster, rättigheter och skyldigheter, åsidosätta all skilnad emelian Stånd, hvilken skilnad till sina Verkningar varit så menlig för Samhället. 2:0 Då 28 §. i RegeringsFormen tydeligen bestämmer, alt vid Befordringar endast 520 Den 12 Martil. bör göras afseende å förtjenst och skicklighet, cj på Börd; så blir alltid det ifrågavarande stadgande, att Konungen äger kalla till StåtsRåd personer af Frälse eller Ofrälse, eller ock Frälse oell Ofrälse, icke allenast öfverflödigt, utan äfven olämpeligt och i stridigt förhållande till 28 §. RegeringsFormen, ehuru Konungen, genom ordet eZ/er, hittills ägt frihet att inkalla uti sitt Råd förtjente Män, af hvilket Stånd sorn hellst. 3:o Om dessa ord nu åter, enligt den föreslagne nya Redactionen, skulle förändras till Frälse och Ofrälse, så blefve Konungens magt och fria vilja att intaga förtjente och skicklige
I samma man som Nedei-lags-fmtideln tillväxt, tiåt allmänna Handds^balancen blifvit missgynnande» Export. Skillnad. Koppar Messing Jern och Stål Ejelkar i Spanar Plank och blader Alun Beck Tjära Rödfärg Victriol iBumla Sill Tran Märt. Medium. Medium, i Mindre. Tah, III. Jemnförelse emellan Spanmålens pris i Svenskt mynt och Hamburger Banco, beräknadt efter Cours. Åren l " tunna, Råg b Korn gällde efter Wästerås Läns Markegång Medel-cours på Hamburg. Pris i Hamburger Banco, Medium Medium Medium. Dal.Krmf. Mtker K; tilt Rthlr sch. 1703—15' Hvete. Råg. Korn. Hafre. Malt. Arter. H vetemjöl. Rågmjöl. Korngryn. Hafregr. Boh vetegryn. Summa, mjöl och gryn reducerad till Pris i Hamburger B;co. Summa T;r T.-r T:r L;#,. i 10. L;#,. å 12- L:#. å ö. Litt. 3 5. L:#. å 10. tunnor. Skillnad. Medium. Medium. Mera. Mindre. Skillnad. Medium. Medium. Mera. Mindre. MediumMera. Mind. Import. Skillnad Medium. Medium. Mera. Skillnad, Medium. Mera. Medium, Supponera dt värde i 1799 års TullTnxa. Förtullningsp:Cent. Tull Tullinkomst. • Supponeiadt värde i silfver FormllningsproCent. Tull. Tullinkomst, ' R:dr sk. Tnckjerns tillverkningens belopp. — 1 Dygn. Summa tillverkning i Bergs-vigr. Summa utskeppning i Stapel-Stads vigt. Ta ckjerns-p, is. Srål >gjei os-pris. 2 2 ~ 2 £. 5 »t “ a. rre C“ ? w, a. ; 3
» Det andra hem om hand och min bön var blott, var en gång. » en flyktig stund i barnaatt konung Oscar skulle åtaga sig betalålderns fjärilslek, men det blef till ett soningen för det första epileptiska barn, som ligt minne för hela det långa, allvarstunga jag fann reda på i Stockholm. Årsafgiflifvet. S. S. ten vore 500 kr., så länge antalet endast " var beräknadt till 6. * Han samtyckte genast med mycken älskvärdhet, och sedan jag erhållit tillstånd att underrätta h. m. längre fram, huruvida de öfriga detaljerna i planen lyckats lika bra, fick jag en varm handtryckning till afsked och lämnade slottet med de ljusaste utsikter för det blifvande hemmet. Det låg nästan ett halft sekel mellan dessa tvänne möten, en olikhet som blott ena parten var medveten om — ty att kung Oscar glömt sin vänlighet mot den unga flickan i Göteborg är väl säkert, men äfven denna gång bekräftades det gamla rönet, att gossen, ynglingen, är mannens och den grånandes fader, ty hjärtelaget var godt hos bägge. Ett år därefter hade en 5-årig liten flicka, » kungens lilla Edla », med sex andra stackars, olyckliga barn, ett godt och ljufligt hem på Wilhelmsro såsom följd af det sista sammanträffandet och samtalet med konung Oscar II. E. B — y. En middag på » Göta ». Det var sommaren 1858. Kung Oscar var då hertig af Östergötland och företog en resa till Karlskrona med ångfartyget Göta, befälhafvarc kapten Djurberg. Anledningen har nu fallit mig ur minnet; möjligen stod den i samband med ett bröllop som firades hos amiral Printzensköld, hvilken då gifte bort sin enda dotter. Tvänne bröder till brudgummen voro ock med bå- ten, bägge löjtnanter vid fotregementen i Stockholm — Zielfeldt hette de — samt många andra passagerare, bland dem äfven en gammal major vid namn Meijer och hans fru. Gubben var en pratsam, liflig man och prinsen underhöll vid middagsbordet med honom en liflig konversation. Middagen serverades table d ' hote och faten gingo från hand till hand, som den tiden brukades.
Ledamöter uti Lagutskottet yttrat, synes vara ett uttryck af allmänna rösten , från den del af allmänheten, som ej på annat sätt än genom uppläsningen i Kyrkorne, har tillfälle att fä del af Författningarne, hvadan någon förändring uti nu bruklige kungörelsesättet ej bör ega rum; samt hos Hederv. BondeStåndet af UiksdagsFullmågtigen Ola Carlsson, från Linkopings Läo, som ansett all förändring af hittills Öflige sätt för allmänna och enskilde Kungörelsers offentliggörande, endast verka till oreda, särdeles hos de mindre upplyste bland allmogen, sorn äro vane att innan Gudstjenstens slut, få höra desamma sig föreläsas, och månge som äro angelägne att bevista Gudstjensten till slut, skola likväl icke dröja derefter, di de icke förut känna huruvida de Kungörelser tom komma att upp - g£$ L*gUtsltott«ts Betankan/hn. Jäsas, ega allmänt interesse, samt såledea ofta stadna i okunnighet om angelägne föreskriften j att någon olämplighet icke skall finnas i det bruk som nu följes, ej eller att andagten deraf störes, samt att det varit vida angelägnare att afskaffa d e så kallade offer, hvilka under Gudst jensten åt Prest och Klockare, genom hafvar insam* las, genom hvilket bullrande göromål uppmärksamheten mycket mera störes under andagtsstunderne. Då Betänkandet i följd af desse anmärkningar, blifvit af Vallöf!. Borgare, och Hederv. BondeStlnden till Utskottet återremitterat, får Utskottet nu förklara, att Utskottet icke funnit anmärkningarna förändra de skål, hvilka Utskottet antagit för det tillstyrkte förändrade sältet för Författningars kungörande i Kyrkoroe, hvarföre U tskottet får samma Betänkande åberopa, med vördsamt lillkännagifvaode, att Hoglofl. Ridderskapet och Adeln samt Högv. PreSteSiåodet, enligt ankomne PiotocollsUtdrag, detsamma redan bifallit, hvarjemte Ledamöternes af Hederv.
Vid återremissen af ifrågavarande Utlåtande har hufvudsakligen blifvit anfördt: dels att omförmälde Kongl. Kungörelse väl innehåller, att sockennämnd skall höras öfver ansökning att få idka landthandel, men att detta vore utan betydelse, så länge Konungens Befallningshafvande kunde, utan afseende å sockennämndens afstyrkande, sådan ansökan bevilja; dels att Utskottet ej fästat tillbörligt afseende å hvad den ene af motionärerne uti ifrågavarande afseende yrkat, nemligen att församlingen, och ej sockennämnden, skulle i dylika ärenden höras; dels ock att, enligt gällande föreskrifter, Konungens Befallningshafvande icke voro satt i tillfälle alt, med afseende å församlingens behof eller önskan i fråga om salubods öppnande, meddela beslut öfver ansökning i sådant afseende, enär bifall dertill icke kunde vägras, så vida sökanden blott innehade de egenskaper, som för sådan handelsrättighets utöfvande i 1 § af Förordningen äro bestämda; varande derföre yrkadt, dels alt dylik rättighet icke finge beviljas, utan att församlingen, som frågan rörde, dertill lemnat samtycke, och dels att Konungens Befallningshafvande måtte ega att, efter sig företeende omständigheter, pröfva ansökningar att få idka landthandel. Utskottet har tagit i behörigt öfvervägande, hvad sålunda anfördt blifvit; oell då den hvarje svensk man tillagda försörjningsrätt, hvilken såsom Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande, N;o i22.
T:r säd åt dé nödlidande i norra Länen; N:o io5, i anledning af Sven Jonssons motion,„om anslag för anläggningen af en ny väg i Jemtland; N:o 1:06, .i anledning af väckt motion, om anslag af allmänna medel för anläggning af en ny väg i Jemtland; N:o 107, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, ^angående utmyntningsgrunderna för tillverkning af Koppar-skiljemyntet; N;o xo8, i anledning, af väckt motion, om ett årligt anslag till upprättande af Socken-Charlor; N:o 109, öfver väckt motion, om anslag af Statsmedlen att användas till pris vid allmänna täflingsöfningar; N:o 110, i anledning af väckt fråga, om utfärdandet af. en Författning, att hus och tomter i stad, sorn blifvit inköpte för Statens, landets 5'i Prot. Uiilr. d. x Junii i834• elier örtens allmänna Lehöf, böra utgöra enahanda .utskylder till staden., sorn för enskildes egendomar äro stadgade; N:o lii, i anledning af vackt motion, om upplåtande af rättigheten lili strandvrak åt de härader, sorn angränsa hafskuster; JNT:o H2, i fråga om fri dispositionsrätt lill ekeskog för åboer på Kro nohemman och innehafvare af boställen; N:o i 14, i fråga om indragning till Kongl, Maj:t och Kronan af ett .tili Fo r s ss L y r m a n s b o ställe anslaget hemman i Degerforss Socken af Vesterbottens Län; N:ö i 15, angående förändring i sättet för beräknandet af den så kallade Gevinsten å Kronans behållna räntor; N:o ii6, i fråga om utjordars beskattning; N:o m'j, i anledning af Kongl.
Jag vill fästa Hr Bråkenhjelms uppmärksamhet derpå, att då han ej kunnat framställa det Exped.- TJtsk:s skrifvelse innefattar någon afvikelse ifrån Ständernes beslut, så lara de gjorda anmälkntna, i händelse af återremiss, icke föranleda till annat svar från nämnda Utsk., än att derpå ej något afseende kan fästas. För öfrigt hemställer jag till Hr Bråkenhjelm och hela Huset, om det verkligen är skäl att bråka längre om den här saken, då vi veta att de öfriga Stånden äro långt framom R. o. Ad. i behandlingen af tullbevillningen. Då man besinnar, att hvarje dag af l iksdagens förlängning kostar Staten öfver 5oo r:dr endast i afgifter till riksdagskostnaders bestridande och cancellibeljeningens aflöning, oberäknad! riksdagsmännens arfvode!) från sina committentcr; så tror jag att en så obetydlig omständighet, som den, att förändra uttrycket "Hvilket Ständerne få i underd. anmäla,” till "Detta hafva Ständerne i underd. velat anmäla," el ler något dylikt, icke förtjena)' den utgift af några tusen r.dr, som af en återremiss å denna skrifvelse blelve en oundviklig följd. Hr von Hartmansdorff: Om öfrige talare, som yrkat återremiss, skulle vilja derifrån afstå, så vill jag äfven göra det, med villkor att rubriken ändras salunda: R. Stts und. skrifvelse ang:de beräkning af spånlinden under lönerna och 1 :sta hufvudtiteln. Delta torde Frih. Sprengtporten kunna medgifva, utan att hota oss med alla de medel hart, såsom riksdagsman, kan begagna för att genomdrifva sin åsigt. Frih. Cederström:
Nej Melida! vi passa icke för hvarandra, och om sorger och olyckor möta oss på våra skiljda stigar, så kunna vi dock gå dem frimodigt till mötes, sägande: Vi hafva mycket uppoffrat för att undvika ändå större, kanske, – ty uppoffra och försaka göra vi dock, det nekar jag icke,» (här var åter handen ojemn), »och kanske – kanske råkas vi en gång i framtidens blå, då tiderne rullat längre framåt, och fört det rena, sunda förnuftet i sina spår; kanske har detta då äfven belyst dina idéer, och att vi sammanträffa under helt nya förhållanden, och ho kan veta om du icke då skall säga till mig: »Du hade rätt! Det går an!» – Gifve då Gud att vi båda äro fria, eller kunna afskaka oss de band som vi sjelfvilligt ålagt oss. Måtte det vara fallet med dig, nog vill jag försöka att lefva ett fritt, obundet lif. – Farväl Melida! Farväl min ungdomsvän! Ett enda ord af dig kunde ännu förändra allt, men du gifver det icke, jag vet, jag vet det så väl, och jag har beslutat att handla som en man det egnar, d. v. s. – att följa den föresats som förnuftet förestafvar, det må då än kosta hvad det vill. – Lef väl Melida!» Detta en gång skrifvit, ilade han trapporne utföre och vägen framåt, till det ställe der hans åkdon stod; svängde sedan vindsnabbt genom natten och rymden, vågade aldrig se sig bakom eller tänka sig tillbaka, af fruktan att vända om eller ändra sitt beslut, utan uppkastade i det stället, så godt det kränkta hjertat och det förtrampade samvetet ville det tillåta, en lefnadsplan för framtiden, så himmelsvidt skiljd från den i hvilken han speglat alla tankar, under den sist förflutna tiden af sitt lif. Nu spökade för inbillningen – en elegant våning i staden, equipage och betjening, hela lyxens och rikedomens glans, utgjuten öfver denna sköna, af så många tillbedda, och honom afundade, Sara. Och detta namn sedan!
Hvad fru Emerentia beträffar, var hennes uppmärksamhet under mellanakterna så oafbrutet riktad på de logerader, som hon kunde se, och de menniskor, hvilkas klädsel hon kunde granska, att de unga ansågo sig som nära nog ensamma: den kloka modern var på samma gång både närvarande och frånvarande, ty hon hörde rätt väl, ehuru hon låtsade icke höra det ringaste. ”Ja”, återtog kusin Jean, ”jag skulle ändå icke kunna sofva i natt – derföre är det bättre att använda tiden på landsvägen. När jag återkommer ” Han gjorde ett afbrott, men det språk, som hans ögon förde, fyllde pausen och kom Blenda att darrande vända sig bort. Hvad blef följden af denna blygsamma rörelse? Jo den, att hon alldeles omedvetet såg öfver till den andra avantscenen, hvarifrån genast den förut nämde herrn, som så länge och otåligt betraktat henne, med utsökt artighet bringade henne sin helsning, den Blenda rodnande besvarade. ”Jag tror verkligen att ni känner hela teatersalongen, min fröken?” sade kusin Jean, och hans ton hade en märkbar kyla. En häftig host-attack, som i detsamma öfverföll fru Emerentia, hindrade Blenda från att svara. Den värda frun, som med ett halft öra följt samtalet emellan dottern och sin greflige måg, ansåg såsom ett mästerstycke af finhet att vid denna kinkiga punkt åstadkomma ett afbrott. Hon tillställde också ett sådant allarm – innan hon fick reda på bröst-kakorna i ridikylen, den hon förut behändigt tappat – att samtalet verkligen afstannade. Under sökandet fick hon tillfälle att hviska Blenda följande ord i örat: ”Nu har du åtminstone haft tid att sansa dig – akta på ditt svar jag märker på grefven att han är svartsjuk som en spanjor!” Blenda blef helt förvånad: hon begrep icke det ringaste, och fattade ej heller hela innehållet af moderns hviskning. Vår nåd, som emellertid icke hade lust att förlora en enda smula mer af all sin ögonfägnad, och dessutom nu ansåg sig hafva uppfyllt sin moderliga pligt, återtog, med en ursäkt för grefven, sin plats och med detsamma sin döfhet. Sedan stillheten sålunda blifvit återställd, nalkades åter kusin Jean.