Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror, att delta Stånd bestämde 3,666 r:dr 32 sk.; men då det är troligt, att R. o. Ad. blifver allena om denna summa, så skulle jag hemställa att Ståndet ville antaga PresteSt:s nu upplästa inbjudning. Uppå derefter framställd propos. antog R. o. Ad. den gjorda inbjudningen. Upplästes 2:ne prot utdr., det ena från Presteoch det andra från BorgareSt., båda af den 20 sisll. Januari och båda af hufvudsakligen öfverensstämmande innehåll, att Stånden bifallit Bevilln.Ulsk:s utlåt. N:o 36, i anleda, af erhållen återremiss å betänk. N:oy, ang:de åtskilliga motioner om stämmoböters upphörande eller förminskning, roed den förändring, att en tredjedel af böterna skulle tillfalla kronouppbördsman nen, hvilket ord ansetts böra sättas i stället för kronofogden; och hade båda Stånden inbjudit MedStånden att uti det fattade beslntet instämma. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Denna fråga har af R. o. Ad. blifvit en om ej tvänne gånger behandlad, vid hvilka tillfällen Ståndet bibehållit den fördelning af stämmoböterna, som nuvar. författning utsätter, nemi. af ^ till de fattige och ^ till uppbördsmännen. På de grunder, som förut blifvit anförda, anhåller jag att R. o. Ad. ville vidblifva sitt redan fattade beslut. Hr P rytz, Lars Adolph: De tvänne nu upplästa inbjudningarna tyckas innefatta två särskilda saker, nemi. först alt deltaga i 2 Stånds beslut om bifall till Bevilln.- Utsk:s förslag om utgående af stämmoböter, och den andra om fördelningen af desamma, nemi. -jidel 1>II kronobetjeningen och de återstående |:delarna tili socknarnes fattiga. Då således 2 Stånd äro ense 0111 sina beslut, men det 3:dje Ståndet eller BondeSt. helt och hållet afslagit Utsk:s förslag, så står R. o. Ad. följaktligen ensamt om sitt.
Det torde i följd af dessa upplysninböra vara stäldt utom allt tvifvel, att Gottlands allmoge, som ännu tillgodonjuter den förundte seglationsfriheten på inrikes orter, med den, i följd af Riksens Ständers vid 1809 och 1810 arens Riksdag gjorda underdåniga hemställan, tillkomne rättighet, att dertill få begagna sig af däckade fartyg till 20 å 25 lästers drägt, bör bidraga till kostnaden för byggnad och underhåll af de hamnbryggor, som de för inlastningen af sina egna producter sjelfva nyttja; men då, efter hvad Utskottet med visshet har sig bekant, icke blott allmogen, utan hufvudsakligen de vid hamnarne bosatte köpmän samt Wisby stads handlande idka utförsel från Landthamnarne af öns alster och der utlasta varor från andra orter, samt således draga största fördelen af bryggornas tillvaro; så anser Utskottet den billighet, som måste ligga till grund för fördelningen af rättigheter och skyldigheter, icke vara väl iakttagen vid allmogens åläggande att ensam vidkännas bryggornas byggnads* och underhållskostnad; Och, såsom Conrad Larsson och Erik Detlofsson jern. väl anmärkt, finner Utskottet dessutom vara mindre förenligt med rättvisa, att allmogen icke ens genom fullgörande af denna skyldighet fritt får begagna bryggorna, utan 4o6 Besv. och Ekon. Utsk. Betänkanden. derföre måste åtaga sig afgifter, sorn, ebus ru till sin natur sådane, att de borde använs das till bryggornas vidmagthållande, ärq anvisade tili fremmande ändamål. Med fullt erkännande af skälet till den klagan, sottt af Gottlands hemmansegare förås, pcb för att till ett någorlunda rättvist förhållande bringa den ifrågavarande skyldigheten, är det, sorn Utskottet derföre vördsamt hemställer: Att Riksens Höglofl. Ständer måtte hos Kongl. Maj:t anmäla den underdåniga önskan, att, efter vederbörandes hörande. Kongl.
A k, såsom Utskottet yttrat, någon flyttning ej, manligen ster frän södra till norra delen af Riket, torde wäl wara tilläm,eligt, sä midt angar orten norr om Stockholm, men strider alldeles emot werleliga förhällandet hwad angär de 'öder om Hufwudstaden belägna Provincer och onr man genom den olika flyttningstiden i Skäne och Rikets norra delar emot hmad för de öfwer Lmhsorter är tillstyrkt, ä andra sidan mil förekomma ostadighet hos tjenstehjoi>e, sä beredas derigenom ä anora sidan tillfälle till lättja och sjeltswälo ty linder prä est af tillämnad ärsijenst i en annan Landsort, särter Drängen eiler Pigan sig inhysts, sörsörjer sig sä godt ben kan, och undanhätter betz Arbets raft bade fran Husbonden och frän Sta:en. Det mäste således antagas för aldeles otwiftvelakkigt, att enahanda flyttningstid bör gälla öfwer hela Riket, och esler denna ofwikeliga grund, torde anledningen wara, att tillse, huiuwida olämpelighererna wid tjenstehjons ombyte ö as eller minskas genom den af Utskottet föreflagne flyttningsdagen den 16 Junii i stället för den i Oeiober, hwilken af alder dertill warit antagen. Att ingä i serskild granskning af alla smärre omständigheter, hwilka direcie bero af localen. skulle medföra en tröttande widlyftighel. Hufwudsakeliga stäs-te Bands.dra Afd. 103. rZZL Den 28 Zebruarii. stäket till den gamla Termins förändring, har Utskottet hämtat af den förmenta nytta som stulle wara atk wänta, vm samma Tjenstehjon, som biträder wid slottren och störden samt inbärgningen äfwen komme atr besörja utfodringen för Kreaturen.
Den 4 Oktober e, m. 57 lillerkännes rättighet att förordna, att inom en sådan socken skall finnas en ordentligen skattlagd krog? Det låter äfven tänka sig, att en församling, af fanatism, eller för att göra förargelse, sätter sig emot tillåtelsen, att derinom anlägga en skattlagd krog, ehuru lönnkrögeri i annat fall der skulle upstå. I alla fall lärer det väl svårligen vara möjligt, alt Landshöfchr icke långt heldre skola, i enlighet med församlingars önskan, förbjuda krogars anläggande, än att, mot densamma, påtvinga dem sådana, såvida icke öfvervägande skäl äro för handen. Jag kan således icke finna annat, än alt R. o. Ad:s förra beslut är välgrundad!, och anhåller, att R. o. Ad. måtte vidblifva detsamma. Hvad angår de här föreslagna redaktions-förändringarna, så har af hvad, som på f. m. sig tilldrog, det redan visat sig, att R. o. Ad., vid detta tillfälle, icke har annat tillgöra, än vidblifva sitt förra beslut, sådant det'är; ty att nu fatta ett tredje, är oss icke tillåtet, hvilket Ståndet nogsamt lärer inse. Frih. Cederström, Rudolf: Såsom tjensteman i CivilDepartrtet har jag haft tillfälle att taga närmare kännedom om sådana mål, deri församling och pastor önskat, att krog icke måtte inrättas, under det att kronobetjeningen och Landshöfd:n å den andra sidan velat hafva krog. Jag påminner mig ett sådant exempel från Skåne, hvilket icke är mera än årsgammalt. Församling och pastor hade nemi. derstädes motsatt sig inrättandet af krog inom socknen, men kronobetjeningen påyrkade och genomdref det, af skäl, att på det ställe, der krog förut varit, flere vägar sammanstötte, och om krog der ånyo icke inrättades, vore att befara, det vägfarande från flere håll skulle söka förfriskning å de lönnkrogar, som i de skogrika nejderne blifvit inrättade och kronobetjeningen sökt utrota, ehuru sådant icke fullständligt lyckats, förr än den vid korsvägarne anlagda krogen tillkommit.
F. d. hattmakaren blef hertig af Santona och markis af Manzanedo. Hertigtiteln testamenterade han åt sin dotters äldste son — i Spanien har ägaren af en titel rättighet att öfverlåta den åt hvem han vill. Efter sin fars död bosatte sig markisinnan i Paris och tillbragte där många år, så att hon blef nästan lika mycket fransyska som spanska. Ett national drag kunde hon emellertid aldrig utrota ur sin natur — smaken för tjurfäktningar, och aldrig fann man henne frånvarande vid någon större fest af detta slag. I Madrid äger hon ett gammalt palats, doldt af åldriga träd vid Paseo de Recoletos, i Paris ett hotell nära la Madelaine. Rummen äro inredda med modern lyx och komfort och dekorerade af konstnärer. Den högättade hertiginnan af Alba är intim vän med hattmakarens dotter. Såväl markisinnan som hennes äldsta dotter Maria intressera sig lifligt för kvinnosaken och hålla på kvinnans likstäldhet med mannen. När sådana ämnen som gamla anor, tappra förfäder m. m. komma på tal, afI DU N bryta de med ett skämt och ett: » Det där var j u så längesedan! » På sin landtgård Santona vid Biscayaviken är markisinnan hela ortens hulda fé. Förra sommaren hade folket där ställt till en midsommarfest uppe på ett af de kringliggande bergen. Markisinnan klättrade själf upp för den branta bergsluttningen, deltog lifligt i festen och dansade med bonddrängarne deras aragoniska jota. Med allt detta är hon nog bigott att företaga den årliga pilgrimsfärden till Lourdes. Hvad bildningsaristokratien beträffar, är den, om man undantager den kungliga familjen och diplomatiska kåren, föga representerad inom den spanska hufvudstadens förnäma kvinnovärld. Drottningen intresserar sig visserligen för allt, som rör konst, litteratur och vetenskap, men alldenstund hon lefver ganska tillbakadraget, är hennes inflytande ej stort. Förr voro en känd hertiginnas salonger samlingsplatsen för konstnärer och författare, och den spanska skalden Juan Tenorio, » Jose Zorilla », gjorde där sin debut. Den uppfostran de spanska kvinnorna erhålla i klostren, är så beskaffad, att den litterära världen blir ett fullkomligt terra incognita för dem.
Det finnes ju författningar, som gällt och gälla uti förevar, afseende, innan den sednast nämnda utkom; och enär vid sådant förhållande den sednare författningen åberopar gällande författningar, torde dessa ord svårligen kunna förstås annorlunda, än att den frihet, som lemnäs uti författningen af d. 28 Aug., måste referera sig till förut utgångna författningar och dymedelst de inskränkningar, som förefinnas i de förr gällande, i sednare författningen åberopade författningarna, qvarstå, till dess en författning emanerar, som fulleligen upphäfver dessa inskränkningar och icke åberopar gällande författningar. Jag och mången af Bevilln.Utsk:s majoritet hysa samma öfvertygelse som minoriteten om landtmannens fördel och det gagneliga af en större frihet i detta afseende; men inom Bevilln.Utsk. var derom icke fråga, utan blott huruvida full och ovilkorlig försäljningsfrihet var medgifven eller icke, och jag tror, att hvar och en, som med eftertanke vill läsa författningen af d. 28 Aug. i834, ehuru otydlig den än må vara, likväl skall finna den vara nog tydlig deruti, att just den fulla och ovilkorliga försäljningsfrihet, som R. St. vid sista riksdagen fästade såsom vilkor för städernas salu-accis’ upphörande, ännu finnes inskränkt genom de ord, hvarmed gällande författningar åberopas; ty dessa måste referera sig till författningen af i832. För öfrigt är betänk, om beräknandet af städernas salu-accis-ersältning redan återremitteradt till Bevilln.Utsk., hvarifrån jag hoppas, alt åtminstone några upplysningar i dessa afseenden, vid återremissens besvarande, kunna förväntas. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Som Frih. Boye nu icke är här tillstädes och kan försvara sin motion, anhåller jag, i händelse man vill vägra remiss derå, att den må få hvila på bordet till ett annat plenum, då motionären kan blifva i tillfälle att sjelf försvara sin sak. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, erinrade, att Frih.
Förvaltningen af Sjö-Ärendena; tillika med de i anledning al denna motion nu afgifne yttranden; 5:o Grefve von Rosens, Adolf Eugéne, den 4 dennes e. m. på bordet lagda motion, om inrättande i hufvudstaden af ett homöopathiskt sjukhus eller ock en polyklinik lör homöopathisk sjukbehandling; Lag-Utskottet: Friherre Alströmers, Jonas, den 4 dennes e. m. på bordet lagda motion, med förslag till stadganden rörande skogs-hushållningen; Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet: l:o Friherre Raabs, Carl Adam, den 4 dennes e. m. på bordet lagda motion, om nedsättande af en kommitté för behandlingen af landtoch sjöförsvaret, med dertill hörande frågor, i en för hela rikets försvars-väsende åsyftad plan; 2:o Friherre Creutz s, Stephan, den 4 dennes e. m. på bordet lagda motion, om nedsättande af en kommitté för omarbetande af nu gällande krigs-lagar; 3:o Densammes, den 4 dennes e. m. på bordet lagda motion, i fråga om Kongl. Krigs-Hofrättens upphörande; 4:o Densammes, den 4 dennes e. m. på bordel lagda motion, om nedsättande af en kommitté för utarbetande af ett nytt Tjenstgörings-Reglemente för Arméen; tillika med i anledning af denna motion nu afgifne yttranden; 5:o Densammes, den 4 dennes e. m. på bordet lagda motion, om upphö rande af Kongl. Krigs-Akademien vid Carlberg och inrättande af en Militär-Fakultet vid Universiteterne; tillika med de rörande denna motion nu afgifne yttranden. Prol.-Utdr.ag S. D.
Huru de tillfälliga återgångarna skola förklaras, veta vi icke. Så mycket torde dock anses för säkert, att de ej få anses beteckna något omslag i den allmänna opinionens riktning. Sannolikt har man att söka grunden hufvudsakligen i ekonomiska förhållanden.att latinlinien, som har traditionerna för sig, skall hafva öf-vertaget i den allmänna opinionen. Man fruktar, att realläroverket icke meddelar nog humanistisk bildning; man skickar derför sina gossar till latinskolan — men man klagar. Måhända har också misstroendet till en viss grad sin befogenhet. Såsom allmänt läroverk borde derför realläroverket höjas genom beredande af något större utrymme åt de humanistiska bildningselementen, hvarjemte de vetenskaper, som för den borgerliga bildningen studeras, måhända kunde erhålla en framställning, som bättre tjenade den humanistiska bildningen och satte dem i större sammanhang med de i egentlig mening humanistiska vetenskaperna. Det skulle emellertid föra oss för långt från värt ämne att gifva en vidare utveckling åt dessa antydningar. Så skulle då den grundläggande bildningen blifva gemensam för industriens män och den andliga odlingens bärare. De förra kunna ej umbära den bildning, som skänker dem en klarare öfverblick, en vidare utsigt öfver de förhållanden, hvaraf de ledas och som de skola leda. Och för de senare är ej heller borgerlig bildning öfverflödig, särskildt insigt i de för vårt århundrade så betydelsefulla naturvetenskaperna; detta har man allt mera börjat inse, och det uttalas ju redan af den stora uppfostringskomitén i dess yrkan, att “ realbildningen “ på båda linierna skall drif-vas lika. Det är just denna komités förtjenst att hafva framhållit realbildningens vigt, och det torde ock hafva varit denna omständighet som dess förslag haft att tacka för sin framgång. — (Jenom en sådan anordning af våra allmänna läroverk, med folkskola och borgarskola såsom supplement, kunde vårt skolväsen åter erhålla den klarhet och fasthet hvarför 1649 och 1820 års skolordningar vunnit ett berät-tigadt erkännande, utan att behöfva uppbära förebråelser för att utgöra prestoch embetsmannabildningsanstalter.
Ut supra. Ex Protocollo Carl Gabr. Grip. N:o 3o. Betänkande, i anledning af väckta Motioner, rörande förändradt Fångföringssätt. Hedervärda Bonde Ståndet har till detta Utskott remitterat nedan omförmäldte tvänne Memorial, angående förändring i sättet att framföra fångar, nemligen: 1:0 Af Anders Andersson från Upsala Län, hvaruti föreslås, att, till bespa - Bes v. och Oecon. Utsk. .» v rings vinnande i Statens hetydliga utgift för Fångars forslande med skjuts, äfvensom för att Betaga de fängslade tillfälle till rymning under de många resor, som föranledas af deras, i sådan afsigt, vanligen falska uppgifter om af dem på andra orter begångna brott, den uti andra Stater begagnade utväg att till fots transportera fångar måtte jemväl i Sverige vidtagas, så vidt fångarnes kroppskrafter och helsa det medgåfve; för hvilket ändamål fångarne borde så sammanfängslas och af en eller flere Gevaldiger så bevakas, att de icke förmådde åtskiljas eller rymma, utan att de med säkerhet, efter tiilryggalagde vissa mil på dagen, samt med tillfälle, uti dertill inrättade häkten, till nödig hvila och nattherberge, kunde på bestämd tid och ort framkomma ; hysande Motionairen den öfvertygelse, att hans hemmavarande Committenter gerna skulle åtaga sig, på egen bekostnad uppföra Fånghus å de Stationer, som dertill anvisades. Med Anders Andersson förenade sig Petter Pehrsson från Jönköpings Län; hvaremot förslaget ogillades af Anders Danielson, Häradshöfdingen Vijkman ^ Olof Nilsson och Anders Nilsson, hvilka ansägo fångtranspiorterne till fots förorsaka vida större kostnad genom den dervid erforderliga tal - 16 Besv. och Oecon.
St. finna densamma hafva varit en följd af Rikets Ständers, uti underdånig Skrifvelse af den i5 Octohér 1823, gjorda medgifvande, det något Kronans hus linge för Veterinair-Inrättnirigens hehof användas; I öfrigt hafva, med anledning af Rikets Ständers vid senaste Riksdag fattade Beslut, att förra Magazinslnrättningens fastigheter skulle försäljas, så framt de icke emot ersättning öfverlemnades lill allmänt hyttiga ändamål, af nämnde Inrättnings byggnader upplåtits: 1:0 Marias f.d. Kronobränneri, till localför den härstädes inrättade NormalVexelundervisningsSchola, jemlikt Kongl. Brefvet d. 26 April 1826; 2:0 Catharinas f. d. Kronobränneri, enligt Kongl. Brefven den 21 November 1827 och 26 Mars 1828, till ÖfverståthållareEmbetels disposition, för inrättande af ett Provisoriskt Sjukhus i IJufvudstaden vid allmännare sjtfkdoräslillfällen; 3:o Åtskilliga större och mindre byggnader efter förra Kronobränneriet i Upsala, till SeraphimerOrdens-Gillet, som en längre tid begagnat dem emot hyra, och nu derföre erbjudit en Köpeskilling af 3;y5o R:dr , utgörande Capitaiet till den för byggnaderne fm utgående hyra; 4:o Förra Bränneribyggnaden i Söderköping, till Götha CanalBolags disposition; och liar Bolaget, sorn förut emot arrende innehaft dessa Lägenheter , genom Nådig Resolution, den 22 September 1824» blifvit försäkradt att desamma - Fxp. Utsk. Förslag till und. Skrifv. 469 samma få begagna, på lika vilkor, så länge Canalarbetét fortfar. 5:o Ett Boningshus, ett Magaziii och liera ändra Lägenheter vid Briiikebergs Kulle; som användas till Beväringsförråd åt WeStgöthaDals Regemente; hafvande E. K; M.; genom Nådig Skrifvelse den 22 September 1824* förklarat
Uti dea vid innevarande Riksdag aflåtne Nådiga Proposition, angående Stats-Verkets tillstånd oell behof har Kongl. Majit gifvit Rikets Ständer tillkänna, att sedan, enligt Kongl. Brefvet af den 8 October 1828, blifvit förordnadt, att sådane uti Landt-Ränterien gjorde depositioner, hvilka redan uti minst tio år derstädes innestått eller dädanefter blefvo tio år gamla, skulle uppsägas till återlyftning hos Kongl. Majrts Befallningshafvande inom natt och år efter i ämnet utfärdad kungörelse, samt att de af berörde depositioner, till hvilkas utbekommande vederbörlig, anmälan inom nämnde tid icke egt rum, borde till Kongl. Stats-Contoret insändas; så hade i följd häraf ifrån och med år 1829 till närvarande tid af dylika depositionsmedel till Stats-Contoret inlevererats från Landt-Ränterien i samtliga Länen . 29,960:24. 9. och från Öfver-Ståthål lareEmbetets Canzli, i följd af serskildt Nådigt Bref af den 2.2 November 1841 25,702:21. 4. hvarutaf blifvit återlyftade . 2,365:24. Såsom räntor å i fråga var an de, dels genom serskilde Committerades, dels sedermera genom Kongl. Stats-Contorets försorg utlånte, medel hade dessutom influtit „ 10,084:39. — deraf år 1842 utgått ett arfvode för medlens förvaltning och redovisande, stort .. 666:32. — 9,418: 7. — så att disponibla återstoden utgjorde 62,715: 29. 1. 14 Stals-Ulsliottets Utlåtande, N:o 50. hvaraf största delen vore förräntad; och har Kongl. Maj:t till Rikets Ständer öfverlemnat att om användandet af ifrågavarande depositionsmedel efter eget bepröfvande förordna.
Vid 1834—35 års riksdag anhöllo Rikets Ständer ytterligare hos Kongl. Majit alt en allmän Undersökning rörande de så kallade kyrkohemmanen i Halland måtte verkställas, hvarigenom på en gång kunde utredas och urskiljas om och hvilka afdessa hemman tillhörde K:gl. Majit och kronan samt borde med åboer af kronan förses eller vore af den beskaffenhet, att kyrkorne till dem hade eganderätt och lagligen kunde dem bortslädja ; i sammanhang hvarmed, och som åboerne å ifrågavarande hemman, lika med inneliafvarne af kronoskattehemman, utgjorde allmänna onera, jemte de lör hemmanen fastställda arrenden, och hvilket skulle förorsaka den nödställda och tryckande belägenhet, hvari dessa åboer sig befunne, Rikets Ständer tillika framburit den underdåniga anhållan, att, i händelse den nyssberörde undersökningens verkställande icke i Nåder biföll e s, Kongl. Maj.t mätte täckas å näst infallande riksdag framlägga för Rikets Ständer förslag lill den lindring i onera för de Halländska kyrkohemmansäboerne, hvartill omständigheterna kunde föranleda ; men genom Resolution den 28 November 1835 har Kongl. Majit i Nåder förklarat, att sorn denna Rikets Ständers underdåniga framställning ej i hufvndsaken innebure någon annan olikhet med Rikets Ständer tillförene afgiliia och af Kongl. Maj:t icke bi (aline anhållan, än att den undersökning om eganderätten till kyrkohemmanen i Halland, hvilken, enligt Rikets Ständers förra Skrifvelse, hurde vid
Deri 1 December J. m. 75 farit, huru denne embetsman begärt, att Föredragningen deraf skulle hvila , hvarigenom ve. derbörandes rätt i längre tid lörblifvit oafgjord. Salunda beror verksamheten i Konungens Högsta Domstol , hvarest den största säkerhet bör äga rum , på en embetsman , hvars ställning är aid les osäker. Det härleder sig från den sam' manblandning af Domstolsoch Regerings-förrättnjngar> som fordom ägde rum j Rådet, och hvi ken Gustaf lil förmodeligen icke var emot att bibehålla, emedan Konungen derigenom förvarade sig ett inflytande på Domstolen, som eljest försvunnit, och sorn synes vara olämpligt, sedan den blifvit från Regeringen afsöndrad. ]\n förhåller det sig i Högste Domstolen , såsom i Allmänna Beredningen , att målens föredragning icke ankommer på ledamöterna , utan på personer, öfver hvilka de icke hafva något att säga. Jag får i detta hänseende afstyrka Constitutions-Utskottets Förslag , men deremot Instämma f Särskildta Utskottets mening. Herr Cederschjöld: Den siste värde Talaren har börjat sitt långa anförande med att utgå från den princip , att Konungen skall vara fri i valet af sina Rådgifvare, När jag jemför detta med ett annat yttrande en stund förut a£ samma värde Talare, att Gustaf den lil gjorde sig fri j så kan jag icke underlåta att högeligen protestera mot denna Kongliga frihet, — Skall en Konung sägas göra sig fri då han egenvilligt bryter Grundlagars och otvungna eders heliga baud? Annan än Lagbundenerkänner jag ingen frihet, hvarken hos Konungen eller 7o Den. 1 December f. m. undersåten. Och jag önskar Innerligen att ingen Svensk Konung någonsin måtte tänka pä att göra sig fri från Grundlagars skyddande band. Den värde Talaren, har älven yttrat , att det vore kränkande för denna Konungens frihet , att se i sin Rådkammare en person , sorn ban icke kan aflägsna. Samma förhållande skall, likväl äga rum, så länge 26 §.