Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De stora politiska brytningarne äro alltför ansträngande att ofta förnyas, serdeles då de dermed afsedda ändamål förfelas. Afven i det förändringslystna Frankrike ser man revolutionerna först återkomma efter mellanskof af 20 till 30 år. Så vidt, som önskligt vore, reaktionerna förstå iakttaga någon måtta, bör handel och industri under en längre tid kunna påräkna det lugn och den säkerhet, de behöfva för sitt utvecklande och upblomstrande. Med afseende på silfrels benägenhet att lemna den Svenska Statsbanken, har dessutom redan en förbättring egt rum, silfver-uttagningen, som var störst 1848 minskades hvarje af de derpå följande åren och utgjorde 1850 endast omkring 700,000 r:dr specie. Om man nu ställer sig på de reservanters ståndpunkt, som misströsta om Bankens förmåga att uppehålla myntvärdet, må man Den lä J1 a r s f. m. 435 med skäl förundra sig öfver att de ieke fullständigare redogjort för sättet, huru den metalliska fondens förstärkande skulle åstadkommas, utan endast i sväfvande ordalag talat om nödvändigheten att i och för delta ändamål reservera en del af bankovinsten. Hvar och en inser dock alt om vådorna vore så stora, som reservanterna förespegla, en reservering af så väl halfva som hela bankovinsten endast är ett palliativ. Om nu hela bankovinsten reserveras till den metalliska fondens förstärkande, skulle man dermed under de Irenne nästföljande åren kunna verkställa ett silfver-upköp af omkring 350 r:dr species ärligen, och dermed uträttas ingenting liufvudsakligt om de då dåliga konjukturerna fortfara, emedan under sådana förhållanden silfver årligen uttages med flera mill. r:dr specie.
Till stöd för den så väl i Kongl. Majtts nådiga Proposition, som af åtskilliga motionärer föreslagna utsträckning af tiden för brän vinstill verkning har blifvit anlördt, att farhågan för en öfverdrifven bran vinsti II verkning icke vidare borde uppehålla tillämpningen af den lör näringarne i allmänhet antagna grundsats af största möjliga frihet i deras utöfning; ali den inskränkning i tiden för brän vinstill verkning, som för närvarande är föreskrifven, både för den enskilde och Staten medförde förlust och olägenhet samt att den betydliga tillverkningsafgi(tens nästan samtidiga inbetal ning till Staten verkade tryckande på den allmänna rörelsen; hvarföre Kongl. Maj:t ock under de sistförflutna åren funnit för godt meddela bränvinstillverkare i större bränneri en mera utsträckt frihet i valet af tid för tillverkningens utöfning. Deremot har af dem, som bestridt tillverkningstidens utsträckning utöfver hvad nu är stadgadt, blifvit yttradt, att bränvinsbränniugens lösgifvande under en längre tid skulle hafva till följd en öfverdrifven så väl produktion som konsumtion af bränvin; hvarjemte man belärat att vid kusterna kunde uppstå fabriker, som under hela den tillåtna tiden fortsatte handteringen, under användande af utländsk spanmål, hvilket kunde betydligt nedtrycka priset på den Svenska. Utskottet, som noga inser vigten af de till stöd för begge dessa stridiga åsigter anförda skäl, har sökt gå en medelväg, i det Utskottet trott den tid, under hvilken bränvinstillverkning må vara tillåten böra utsträckas till fem terminer, nemligen från den 15 Januari till den 15 Februari, från den 15 Februari lill den 15 Mars, från den 15 Mars till den 15 April, från den 15 Oktober till den 15 November och från den 15 November till den 15 December, raen deremot ansett, att bränvinstillverkare må under högst 3 af omförmölde terminer bandteringen ut - Sammansatta Hevilla.-, Lagsami Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Bet. M i.
Att de, som der i landet representerade nationen, i allmänhet buro sig åt mindre som frivordna män, än som lössläppta galerslafvar; att den såkallade republiken var en factions-despotism af den gräsligaste art; att af det decrelerade paradisiska tillstånd, der (offentligen liksom enskildt) idel frihet, jemnlikhet, broderskap, oskuld och lycksalighet skulle vara rådande, de enda spåren – utom decreterna, orationerna, proklamationerna – funnos i inskrifterna på byggnader, på milstolpar, på krogskyltar; att just i de dagar, då medborgerliga fester firades (eller åtminstone beslötos) till alla möjliga dygders ära, likväl all den dygd, som ej hade flytt antingen utomlands eller till armeerna, befann sig i fängelse, på trappan till stupstocken, eller i daglig väntan på bådadera: – om detta var man, ehuru det föregick inför hela Europas ögon, så godt som okunnig; och de företeelser, som ogörligen kunde fullt döljas, tog man dels för vanställda genom öfverdrifvande utmålningar från republikens fiender, dels för visserligen abnorma, men tillfälliga och snart öfvergående utväxter på en i sig sjelf ädel stam, dels ock för kraftyttringar af gedignaste medborgarstorhet, – väl något förmycket barska, men i grunden spartanska eller romerska. Öfverhufvud höll man sig till parti-höfdingarnes egna framställningar; och (rodde dem på orden, alltefter som de störtade hvarandra: så att man alltid, enligt de segrandes försäkran, ansåg de besegrade för skurkar och frihetsförrädare; och så, undan för undan, lika bergfast i slik tro, ehuru föremålen ständigt omvexlade. Endast genom det nu anförda kan begripas, huru till och med de hiskligaste af de många ohyggligheter, som ingalunda stodo endast bakom coulisserna, utan jemväl midt på scenen, ja på förgrunden i bjertaste dag, blott flygtigt bemärktes, oredigt, och på ett strax öfverhalkande vis 140.
Hvad i öfrigt angår samme talares yttrande, som skulle jag hafva oriktigt förmodat, att vederbör. blifvit hörde, så får jag härvid endast hänvisa till StatsUtsk:s 412 Den 13 Mars. betänk., som uttryckligen innehåller, alt Kammar-coll:m jemte öfrige vederbönde underd. utlåt:n afgifvit. Samma betänk, visar äfven, att colhii President uti sin skiljaktiga mening hufvudsakligen anfört: ”att, enl. hvad den verkställde arkifundersökningen utvisar, ”det måste anses ostridigt, att den först i en sednare tid vidtagna ”förändring att, emot föreskriften i 1638 års cirkulär och 1644 ”års K. Resolm, uti de Småländska länen efter årlig markegång ”förvandla salpeterhjelpen, icke stödde sig på någon gällande författning och i behörig ordning tillkommen föreskrift samt icke skäligt ”vöre, att hemmanen i dessa mer än i andra län af riket, der denna ”ränta utgöres, och i penningar efter kronovärdi allt hittills utgått, skulle ”vidkännas den betydliga förhöjningen derå genom förvandling efter ”markegång”. Detta är Kammar-colhii Presidents yttrande, bifogadt Kammar-collegii utlåt. Något hinder för StatsUtsk. att tillstyrka R. St. beviljandet af det utaf K. M. begärda förslagsanslag af 10 eller 11,000 r:dr kan jag icke inse. Böjelsen för ett oförändradt bibehållande i allmänhet af de ordinarie räntorna, och tillgifvenhet för en stark konungamakt, gör jag mig en heder af att med samme talare fullkomligt dela. Men här är fråga om att afhjelpa missbruk, hvilka enl. min åsigt ingalunda förstärka, men väl försvaga konungamakten, och jag anser R. St:s värdighet fordra, att genom afhjelpandet af dessa missförhållanden just uprätthålla denna makt, och fortsätter yrkandet om återremiss af Utsk:s förslag. Hr Printzensköld, Carl: Jag tillstyrker bifall till StatsUtsk:s betänk.
Min tro är, att dödsstraffet en gång skall försvinna ur Kriminal-lagen. Tiden är likväl dertill ännu icke inne, men just derföre att stadgandet tillhör en öfver gåugslagstiftning, måste åt Konungens benådningsrätt i detta fall afses ett rymligare fält än i andra fall. På dessa grunder förenar jag mig i Hr Dalmans yrkande om afslag å Utskits Betänk, i denna punkt och antagande af 1 § i K. M:ts Propus. Gr. Sparre, Erik: Frågan om dödsstraffets bibehållande i Kriminal-lagstiftningen har, såsom det torde vara de flesta bekant, länge varit föremål för de theoretiska lagkutiniges bepröfvande. Man har talat vidt och bredt för och emot detta straff, undersökningar, dem man benämnt »dödsstraffets filosofi», utan att frågan ännu kan anses utagerad, och om man, såsom det skett i några länder, kommit in pä praktikens område genom detta straffs borttagande, så har, såsom det vanligen händer med för tidiga reformer, reaktionen här inträdf, och utplånat deni. Så vidt jag förmår inse, arden allmänna meningen i Sverige icke heller för dödsstraffets uphäfvande och Utsk:t har ej hyst någon tvekan att föreslå K. St. att lemna sitt bifall till K. M:ts Propos., hvari detsamma qvarstår. Men en fråga är om det bör bibehållas; en annan för hvilka brott det bör qvarstå, och orri såsom ovilkorligt straff. Hr Just.Statsmm har nyss erkänt, såsom en oeftergiflig tidens fordran, en väsendtlig inskränkning i dödsstraffets tillämpning. Frågan sammanhänger med upfattningen Den 24 Mais f. m. 317 'ej allenast af kriminal-lagstiftningen, utan af samhället i allmänhet. I äldre tider, då man upfattade Staten företrädesvis ur synpunkten af en, den individuella viljan kulvande öfvermakt, sökte man att återhålla oordningar genom utöfvande af stränghet, och man bestämde straff i den lörmodan att genom sjelfva hotelsen man skulle afhålla förbrytaren att begå brott. Det var klart att man under sådana förhållanden ej var så nogräknad i den frågan, huruvida ett straff verkligen motsvarade rättvisans fordringar.
Län, jemväl instämt. liro Af den 20 sistledne Februarii, i anled» ning af gjord hemställan om en Comité* inrättande i hvarje Församling, till utdelande af det Spannemåls-understöd, som af Kongl. Allmänna Magazins Directionen lemnäs m. m.; deruti Utskottet, i afseende å tillika framstäldt yrkande, att Kongl. Maj:ts Befallningshafvande böra innom en viss tid inkomma till Allmänna Magazins-Directionen med tidigare ÅrsBerättelser om tillståndet i Länen; yttrat någon anledning icke vara för handen, att tillstyrka bifall till förnyandet af en Oeconomisk anstalt, som redan är vidtagen och grundad på de noggrannaste föreskrifter; och Vidkommande sedermera frågan om den föreslagne Comiteéns nedsättande, har Utskottet på anförde skäl ogillat det härom gjorda Förslag samt tillstyrkt, att de anstalter, som i detta afseende redan äro vidtagne, måtte orubbade fortfara. I2IO Af den 4 sistledne Martil, angående yrkade rättelser och förändringar uti Författningarne rörande Skogarne i Riket; deruti Utskottet, som ansett sig icke böra ingå i någon pröfning af den gällande Skogs-Ordningen , hemställt, att Riksens Ständer måtte hos Kongl. Maj:t å nyo framställa sina redan vid 1809 och 18x5 årens Riksdagar yttrade underdåniga önskningar, att, i anseende till de särskildta omständigheter, som med hänsigt till Provincej - 158 Den i April. högst olika localer och derifrån härflytande skiljaktigheter i Skogs-Hushållningen, kunde vara att iakttaga', Kongl. Maj:t täcktes anbefalla samtelige dess Befallningshafvande att genom Deputerade, eller på hvad sätt tjenligast finnes, häröfver infordra Länens Innevånares yttrande samt deras Förslag till de ändringar och förbättringar , som vid nuvarande Författningar rörande allmänna Skogs Hushållningen kunde för hvarje särskild Ort vara gagneliga och användbara, samt att Kongl. Majit täcktes foga de kraftiga anstalter, som enligt Dess
Stockholm den 3 Maj 1851. Expedilions-Utskottets Förslag till tind. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 30 April 1851. Preste-Ståndet den 30 Borgare-Ståndet den 30 Bonde-Ståndet den 3 Maj — Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående serskilda föreskrifter för behandlingen af besvärsmål, sorn från Gottland fullföljas i Hof-rätt. (Lag-Utsk. Bet., N:o 17.) S. A. K. Ehuru, i anseende dertill, att kommunikationen emellan den i judicielt hänseende under E. K.
Hvad som blifvit andraget i afseende på erforderliga anstalter för de uti Sodra delen af Piket befintlige större Mässars och Kärrs uppodling. 5:0 Det som rörer de af Herr Friherren och Justitise-Ombudsmannen för affattningen af Krono. Allmänningarne i Wester-Noirland och Jemtland befundne hinder, samt hvad till deras afhjelpande, jemte befordran af Nybyggens upptagande och anläggning, på de odlingsbara trakter af samma allmänningar, erfordras, äfvensom likaledes hvad som ansetts nödigt for att underhjelpa uppodlingen och Åkerbruket i Westerbottns och Norrbottns Län; och 6:0 Hvad angar det af Herr Friherren och Justitia - Ombudsmannen under dess företagna lEmbetsresor utrönte förhållande med Fattigvården, Hospitaler och X.azaretter samt Fängelsexum, uti de Län, som af honom blifvit besökte. Sedan Utskottet sålunda afskillt berörde ämnen, vid hvilka, såsom utom gränsen af Utskottets - Den 2 9 Mars• 4&S tets befattning, någon åtgärd icke kunnat af Utskottet tagas, och dem Utskottet således ansett sig böra till Riksens Högloft. Ständer öfverlemna, har Utskottet, enär Herr Friherren och JustitiseOmbudsmannen, på de skäl, som af honom uti ofvan omförmälte lill Riksens Högloft.
63) förekommer äfven det mål, hvaruti Kongl. Götha HofRätt, genom Utslag den 24 April 1807, dömt dåvarande Landshöfdinge och Landssekreterare i Skaraborgs Län, att, för vidtagen obehörig åtgärd till förre Sergeanten C. F. Gegerfeldts häktande, plikta, Landshöfdingen 5o R:dr och Landssekreteraren 33 R:dr 16 sk. samt att gemensamt ersätta hvad Kongl. Maj:t och Kronan kunde hafva serskildt påkostat för Gegerfeldts forslande och underhåll i häktet under viss tid; Och har, vid pröfning af de besvär, Landshöfdingen och Landssekreteraren häröfver i underdånighet anfört, Kongl. Mnj-.t, i Dess Högsta Domstol, förklarat, det skäl icke var anfördt, som till ändring i öfverklagade Utslaget kunde föranleda; Uti hvilket beslut, under den 29 Oktober sistlidna år utfärdadt, Herrar JustitieRåden Themptanter, Isberg, von Lindecreutz, Backman, Grefve Snoilsky och Grefve Sparre sammanstämt. Konungens Befallningshafvande i Elfsborgs Län hade, genom kungörelse den 3i December i835, allmänligen efterlyst åtskilliga ifrån orten afflyttade eller lill vistandet okände personer, hvilka icke betalt dem ådömda böter, och deribland KopparslagareLärlingen C. P. Friman, såsom af KämnersRälten i Borås dömd till 11 R:dr 32 sk. bot, eller att, i brist af tillgång, afstraffas med sexton dagars häkte vid vatten och bröd samt åtta dagars enkelt fängelse; hvarjemte Konungens samtlige Befallningshafvande i Riket blifvit anmodade samt Magistrater och Kronobeljente inom Länet förpligtade, att de efterlyste personer efterspana och, i händelse de anträffades, bötesmedlen dem affordra och till Konungens Befallningshafvande insända eller, örn tillgång saknades, bevis derom, äfvensom att låta, i sådan händelse, verkställa utsatta förvandlingSslraff och bevis deröfver inskicka.
Vattenverks-ägaren är redan en stor förmån förbehållen, att kunna påtvinga Jordägaren inlösen af hela Verket, oaktadt blott en flyttning eller mindre betydlig ändring eller vattenledning kan erfordras för ändamålets vinnande, och Jordägaren bör icke ytterligare betungas med er - —.1 u. t' 1 . 664 lt<rn 12 Julii c. m. läggandet af öo procent öfver Verkets värde, hvarigenom Vattenverks-ägaren får tillfälle att tillpreja sig en öfverdrifven summa, och äfven motarbeta saken. På samina sätt förhåller det sig efter min tanka med Utskottens förslag, att också jord, som afstås för valtenaftappning, skall med 5o procent öfver värdet ersättas. Genom allmänna Lagen har länge den föreskrift varit gällande , att dikning öfver den enes ägor för att afleda vatten ifrån den andras, icke får hindras och nåaon ersättning för den jord , som dertill bortgår, äger icke rum; och när man i förevarande fall får full ersättning för jorden, synes ingen förhöjning derutöfver skäligen böra kunna komma i fråga Herr von Hauswolff; I afseende på de farhågor Herr Tham yttrat, får jag nämna, att ehvad Vattenverk emot viss lösen eller ersättning, antingen utdöinas eller inskränkas i deras förra anläggning, varder förhållandet i anseende till Inteckningshufvare enahanda; ty då vid en tillfällig inskränkning, Jordägaren måste godtgöra Vattenverks-ägaren den förlust i värdet sorn verket deraf lider, följer ock att innehafvaren af första inteckningen har rätt, att denna ersättnings-summa åtnjuta i afbetalning på dess fordran , hvarigenom i samma mon som egendomens eller verkets sanna värde blifvit nedsatt eller förringadt, InteckningsSummornes belopp ock varder förminskadt, så att Intecknings-ägarne hafva för denna återstod åtminstone enahanda, och stundom större säkerhet, än förut. Hvad åter angår löseskillingen och stället, der den Din 12 Julii c. m. skall deponeras, så år ju förhållandet jemväl enahanda, sorn med bördskiljning.
St. ett fullstän - 224 Den 14 Augusti. digt förslag i berörde afseende. Jag yrkar dock nu bifall till hvad Allm. Besv. o. Ekon.Utsk. i detta sitt utlåt, föreslagit. Frih. Palmstjerna: Jag instämmer i Hr Tharas åsigt om ordalydelsen af den underd. skrifvelsen, med den förändring likväl, att orden ”vid nästa riksdag” uteslutas och vill således gerna i denna del ändra mitt förslag. 1 öfrigt anser jag mig nödsakad att helt och hållet vidblifva detsamma. Beträffande de uplysningar Hr Brakel lemnat, får jag blott säga, alt jag kände dem förut, enär jag varit närvar, vid 1823 års riksdag och sedermera har läst hvad som i följd derutaf blifvit tryckt och skrifvet; men det är just till följd derutaf, att, fastän detta system är lika så godt som nyttigt, men likväl icke har kunnat antagas derföre, att del mött motstånd och ogillande af nationen, som jag anser att man, om man vill alt ett decimalsystem skall införas, måste upställa det på ett annat mera praktiskt tillfredsställande sätt. Om man vill hoppas framgång af ett sådant förslag, måste man då icke qvarblifva vid det som man finner icke går igenom; utan fast heldre öfverlemna till vederbörande alt försöka på annat sätt upställa saken så, att den slutligen kan komma till verkställighet. Om Ekon.Utsk., derigenom alt Ständerna icke helt och hållet antaga dess nu afgifna förslag, skulle finna sig äfven i detta afseende hafva rönt mindre framgång, så bör väl Ekon.Utsk. vara lillfredsställdt, om Sländerna genom underd. skrifvelse till K. M. uttrycker hufvudmeningen af hvad Utsk. föreslagit. Hr Tham har sagt, att man borde uttrycka en bestämd grundsats. Jag skulle tro det Ständerna komma att så göra, om det förslag jag framställt anlages, ty denna bestämda grundsats uttryckes genom den yttrade önskan, om införandet af ett enkelt system grundadt på decimalindelningens konseqventa och vetenskapliga tillämpning.
M. blifvit befriade från att erlägga postporto för ankommande bref. Således återstå endast de förut nämnde Verken, nemi. Myntoch Kontroll-verket samt Konvoy-Kommissariatet, men de summor, som från dessa Verk till Postverket Den 8 Mars e. m. 163 inflyta, äro, på sätt jag nämnt, så obetydliga, att de ej böra inverka på R. St:rs beslut i denna fråga. Hr von Hartmansdorff har vidare yttrat, att det vore orätt att bevilja den sökta portofriheten, då man icke kunde på förhand beräkna, huru stor inkomst derigenom skulle för Postverket gå förlorad. Jag ber att i anledn. häraf få tillkännagifva, att i StatsUlsk. varit tillgänglig en tablå, som utvisat till hvilka belopp denna inkomst under 10 års tid upgått. Inkomsten har visserligen enl. denna tablå varit i stigande, men i så obetydlig mån, att då fråga endast är att bestämma siffrorna för 3:ne år eller en stats-reglerings-period, man icke borde löpa någon fara att misstaga sig i beräkningen af denna inkomst. Slutligen har samme värde talare förmenat, alt denna fråga borde upskjutas, intill dess frågan om medelportot blifvit afgjord. Sådant vore i min tanke icke välbetänkt, ty K. M:s väntade Propos. i nämnde ämne kan möjligen så sent förekomma till afgörande, att.Bevilln.Utsk. redan afgifvit förslag ang:de det belopp af Postmedlen, som borde Statsverket tillgodokomma, och då blefve denna fråga undanskjuten. Jag anhåller om bifall till Utsk:s framställning. Hr von Hartmansdorff: Den siste värde talaren har uplyst, att saken icke härrör från någon motion, utan från en skrifvelse från Riksg:s-Kont:s Fullmäktige till SlatsUtsk. Nu har StatsUtsk. ingen motionsrätt enl. 2 mom. af 37 § Riksd.Ordn., som säger: ”Intet Utskott, Const.- och Banko-Utsk:n allena undantagna, vare berättigad! att väcka frågor till afgörande i R.
Då, efter hvad Herr Grefve von Schwerin förklarat, och sjelfva ordalydelsen af hans Anförande bevisar, detsamma utgör en ny motion, väl föranledd af gårdagens öfverläggningsämne, men i så måtto skiljaktig derifrån, att då ämnet i går innefattade fråga om Ministérens ansvarighet, till personlig påföljd för Ministérens Ledamöter, så är fråga nu blott om Minislcreus principer, utan Ben 11 Julii f. ni, 493 ali personlig påföljd; så måste jag betrakta det nu förevarande ämne såsom verkeligen en ny motion, och jag är då förundrad öfver det motstånd dess upptagande mött. Annat är form, och annat är sak. Upptagandet är en form, som vi ej kunna vägra; och jag ber, att nitet för Ministéren icke må gå ända till maktspråk i form, emedan anledning då skulle uppstå till den tanka, att man undertryckt formen, derföre, att man ej velat att vi skulle komma till saken; och med ett sådant nit vore Ministéren inför Nationens omdöme ganska illa betjent. Jag anhåller om remiss till ConstitutionsUtskottet, dels derföre, att sjelfva den särskilta fråga, till hvilket Utskott ämnet hör, lärer bäst af ConstitutionsUtskottet bea svaras, och dels derföre, att ämnet i min tanka rätteligen tillhör ConstitutionsUtskottet. Må derefter Utskottet yttra sig öfver motionen huru Utskottet bäst finner; och må sedermera hvarje Riksdagsman göra hvad han finner rätt vara j men lagligt behandlad blir då åtminstone motionen. Skulle jag nu tala öfver sjelfva motionen, så sade jag kan hända nej, af varsamhet, emedan jag behöfver besinna mig på ämnet; men just samma varsamhet förbinder mig att ifra för formen, och jag tviflar icke, att jn Herr Grefven och LandtMarskalken ger oss proposition till remiss. Herr Lafrén: Som jag år en ibland dem, som bestridt motionens upptagande, anser jag det vara min pligt att ytterligare försvara de grundsatser, ifrån hvilka jag hårvid utgått.
— Jag må ock uppriktigt bekänna, att jag för min del hyser den öfvertygelse, att på den hyllade och antagne principen af allmänna eller samfälda val icke ens kan uppdragas någon Andra kammare i verklig mening och egentlig kraft, atan att ett Öfverhus, ytterst bygdt på sådana val, innebär i sjelfva sin 46 Hor till Coust itutions-U t skot tets Memorial3 N.-o 85. rot en motsägelse. Det förslag, som Utskottet nu i sådant afseende för Rikets Ständer framlägger, är ock derföre, efter min oförgripliga mening, snarast en ytterligare utförd modification af det i Brödra-landet antagna och redan der för vissa fall modererade Enkammar*systemet, samt synes mig i veikligheten blifva mera en artförändring deraf, än af ett Tfåkammar-system i sann bemärkelse, der otvifvelaktigt hvar och en af de caractersskilda hamrarne måste stå och hvila på sin egen sjelfständiga botten. Om man likväl icke dragit i betänkande, att på den sålunda tilldanade, af sjelfva underbyggnaden, såsom jag befarar, nog beroende Andra kammaren , öfverflytta alla de vigtiga distinctiva attributioner, hvarunder i främmande länder en fastare construerad Öfre kammare är nära att svigta, så torde detta dock lätteligen förklara sig och böra tillskrifvas den Svenskhet, som raan understundom velat finna i benägenheten, att äfven under helt olika förhållanden, skulle de än vilja framträda i helt olika former, dock hellre efterfölja utländska bruk och seder.® Doctor Morén har reserverat sig emot nära nog hela den så kallade sammanjemnkningen. Biskopen Holmström anförde, att han, som, till följd af laga förhinder, icke deltagit i utarbetningen hvarken af Memorialet N:o 38 eller N:o 68, och sedermera äfven blott fragmentariskt i behandlingen af återremisserna af förstnämnda Memorial, häraf ansåg sig förhindrad att nu afgifva någon fullständig och motiverad reservation emot Utskottets, till Riks-Slånden ingående, sammanjemknings-förslag.