Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror denna skyldighet hafva tillhört redarne, och att de icke kunnat undgå att betala hemförskaffningen. Ytterligare har man omtalat anslag till flygsandens hämmande. Nyttan och nödvändigheten af dess hämmande, der den finnes, kan ej bestridas; men bättre medel finnas att använda för ändamålet, nemi. skogsplanteringar och ej sådana anslag, som af R. St. äro anvisade för handeln och näringarna. Det är uppgifvet, att Sveriges productionsbelopp skulle gå till 100 millioner. Jag tror mig kunna, utan att gå sanningen för nära, multiplicera denna summa med 4> men jag kan ej deraf hemta samma slutsats, att 120,000 r:dr till framskaffande af en ytterligare production skulle vara af ingen nytta. Jag skulle tro, att på en areal, som Sverige, vore ofvannämnde production, om äfven den multiplicerades med 4> högst obetydlig. Jag skulle tro, att då Sverige ej är en öfvergående anstalt, som skall slutas, så är också följden den, att man bör taga framtiden i beräkning; och då finner man, att enligt mitt förslag skulle efter 3o års förlopp man äga 13 millioner att disponera för näringarna; och man finner deraf, att saken i tidens längd kan blifva af större interesse, än man i första ögonblicket inser. Då fråga är om fastställande af en grundsats, är det mer än vigtigt att beräkna de följder, som skulle äga rum. Det har slutligen blifvit anfördt, att summan i betydlig mån skulle kunna ökas, om den användes såsom ränta och amortissement för näringarna. Låtom oss calculera hvad verkan af fett sådant system skulle blifva. Lånesumman skulle beräknas efter 6 proc.; den blefve då 2,000,000. 5 proc. skulle användas till ränta och 1 proc. till afbetalning; hela anslaget vore förloradt, om man vidblef den grundsatsen att lemna lånen Utan ränta, emedan näringarna i början ej kunna bära en sådan.
Prot. 1847 & 1848, 7 Sami. l Afd. 13 Haft. 1 2 Lag-Utskottets Betänkande, A':o 40. hållanden blifva gift, serdeles om hon besitter någon förmögenhet, skulle upphöra i samma stund lagen närmare sammanknöte banden emellan modren och barnet och lat henne veta, alt hvad hon eger, icke mer är hennes ensamt, utan att med hennes fall äfven följer uppoffring för barnet och försakelse af verlden För den händelse, att omförmälte förslag emellertid ej skulle vinna Rikets Ständers bifall, har herr Kontraktsprosten Grönvall, för beredande af åtminstone någon mildring i oäkta barns vanlottade och värnlösa belägenhet, föreslagit, att till det i 8 kap. 7 § Ärfdabalken innefattade stadgande, om skyldighet för fader och moder att föda och uppfostra oäkta barn, till dess de sig sjelfva nära kunna, måtte läggas en bestämmelse derom, att, orri moder dör från oäkta barn, sorn minderårigt är, skall, derest fadren är okänd eller så fattig, att han ej för mår fullgöra siri skyldighet i berörda häriseende, af modrens qvarlåtenskap, innan densamma emellan lagliga arfvingar skiftas, af sättas hvad sorn är af nöden för barnets underhåll och uppfostran, tills det uppnått t'5 eller 18 år. Öfver dessa förslag, hvilka blifvit till Lag-utskottets åtgärd remitterade, får nu Utskottet sitt utlåtande afgifva. Hvad dervid först angår frågan om oäkta barns arfsrätt efter moder, så har Utskottet väl inhemtat, hurusom en sådan arfsrätt i fordna tider i Sverige egt rum; men i samma mån kristendomen stadgade sig, erkändes ock den grundsats, att laglig arfsrätt uppkommer endast gepom lagligt äktenskap; och i enlighet dermed afskaffades berörda arfsrätt, hvarefter oäkta barn alltjemt varit uteslutne från rättigheten till arf efter andra än egna barn och bröstarfvingar.
Linköping: att dä wid denna tid det därwarandc Bränncwins-Arrende-Contract utlupit, icke nägot nytt mätte upgöraS, utan Stadens Jnnewänare blifwa berättigade att hwar i sitt hus denna frihet begagna: Söderköping: att det Contract dest Znnewänare med associerade ingätt om sammansatt brän» neri genast skulle uphö-a, säsom oförenligt med Jnncrvänarnes interesse: Wadstena: att BränwinS-bränningen mätte förlängas och friare öfwaS efter Contract dä ärstiden dertill gifwer anledning:
Motsatte han sig dem, skulle han råka i harnesk mot nationen och synas likgiltig för det allmänna bästa; stadfäste han dem, skulle han stöta från sig hofvet, adeln, ja hela denna » le monde » som dittills trott sig vara Frankrike och sedermera tänkte göra detta land ett så stort spratt genom sin utvandring. Han lät uppsätta ett uttalande, hvari han berömde nationalförsamlingens ädla vilja och goda uppsåt, men bifogade åtskilliga anmärkningar och särskildt framhöll, att de fattade besluten egentligen vore titeltexter till en mängd lagar, hvilka hvar för sig fordrade omständlig undersökning och försigtig redigering; det var således både » de obotfärdigas förhinder » och » uppskof for tids vinnande ». Nationalförsamlingen tog då den fintliga utvägen att förklara de fattade besluten för allmänna grundsatser, hvilka ej behöfde konungens stadfästelse; vid utarbetandet af de särskilda lagarne skulle deremot konungens anmärkningar tagas i beaktande. I sådant syfte tillädes art. 19 till beslutet af den 4 augusti. För att öfva ytter-ligare påtryckning slutredigerade man (20 aug. och följande dagar) förklaringen af de mänskliga och medborgerliga rättigheter. Som en populär återklang af stämningen den 4 augusti ljuda slutorden: » Då nationalförsamlingen vill uppsätta den franska konstitutionen efter dessa grundsatser, afskaffar den oåterkalleligt alla de inrättningar, som kränka friheten och likställigheten. Det gifves ingen adel, intet pärskap, ingen ärftlig klasskilnad mera, ingen rangskilnad mellan stånd, intet länsväsen, ingen patrimonial domsrätt, inga riddarordnar, korporationer eller rangtecken, som erfordra adelskap, öfverhufvud ingen annan superioritet än de lagliga myndigheternas vid utöfvandet af deras funktioner. Intet offentligt ämbete kan hädanefter köpas eller ärfvas. Hvarken för någon samhällsklass eller för någon enskild medborgare finnes vidare något privilegium eller något undantag från alla fransmäns gemensamma rätt. Inga skråföreningar finnas vidare till. Lagen känner ej till några kyrkliga ordenslöften eller andra dylika förpligtelser, som strida mot naturlig rätt eller gå utom statsförfattningen. »
Hvarjemte inom V. BorgarcStandet Hr Montan3 dels af Utskottets tillstyrkande, att de under namn af dödsfallsoch Avancements besparingar på Joner skeende innehållningar tills vidare måste fortfara, trott sig kunna draga den slutsatts, nar Utskottet tillika ej inkommit med Utlåtande öfver K. Akts Proposition ang:de bidrag af StatsVerket till Arme'ens PensionsCassa och AmhalitetsKrigsmansCassan , eller beräknat de till samma bidrag omförmäldte 28,000 R:dr såsom StatsVerket frångångpe, att, om samma tillstyrkande bifölles, man i sjelfva Verket äfven på förhand afslog K. Akts högstberördp Nåd, Proposition, emedan, om Afgifterne skulle utgå såsom hittills, de ej ldpfvo, såsom K. Akt föreslagit, StatsVerket fråntagne och till Pensionslnrältningarne disponerade; dels ock bestridt Centonalens utgående af Städernes Embetsraäns löner, så länge de ej yoro delägare i Civile PensionsFondcn , hvilken årligen af Centonalen uppbure 10,000 It: dr. I fråga om Bevilhiingen af löner, anser Utskottet dess yttrande icke hafva laggt något hipder för B. St:r, att, i följd af deras BevillningsUtskotts Förslag till grunder för den blifvande Allmanna Bevillningen, i hvilket ingått jemväl svar på Ilr Reutersvärds i förevarande ämne väckta motion, gifva den ledning åt sistbemäldte Utskott, som erfordrats, för alt vinna Betänkanden, N:o 235.
— Af förekommen anledning önska ni således göra forskningar efter aflidne mr Harry Mertons lemningar, — fortfor han, upprepade Wehlers ord med långsam och högtidlig röst. — Nå ja, hvarför skulle jag icke lemna er tillstånd dertill? Men det är icke troligt ... icke mycket troligt ... icke det ringaste troligt, att ni här finna någonting ... någonting ... något det allra minsta, som, som ... kan tjena ... kan leda, leda till förutsättning, förmodan eller misstanke om sättet för ... för hans besynnerliga, högst märkvärdiga och underbara slut. Den gamle mannen hade redan i början talat med en förvånande långsamhet, men allt som han fortsatte, stegrades detta till den grad, att jag trodde honom insomnad mellan hvar gång han utsagt det sista ordet och jag förlorade helt och hållet sammanhanget af hans djupsinniga mening. Som jag dock lyckligtvis endast var en biperson vid detta möte, så närmade jag mig under tiden det obetäckta fönstret och roade mig att beskåda några otäcka ödlor och ormar förvarade i burkar med sprit, som stodo uppradade i fönsterposten. Wehler uttalade sin tacksamhet och tillade, att det egentligen var en gammal paviljong i parken, som han först ämnade undersöka. — Jaså ... jaså ... jag minns den ganska väl ... en förfallen, nästan förstörd ... alldeles nedrasad ... helt och hållet grusad gammal ruin ... af ett tempel ... eller kapell ... grafchor eller möjligen ... ja ganska troligt ... jag kan nästan tillägga säkert, en kyrklig bygnad ... der jag besynnerligt nog ... högst eget ... och tillika nästan otroligt och förundransvärdt ... för flera år sedan ... ja en tio eller tolf ... jag tror väl tretton eller till och med fjorton år sedan ... en gång fann ... händelsevis påträffade ... helt oförberedt upptäckte ... under en liten botanisk exkursion ... jag kan nästan säga en vanlig promenad ... då jag var helt ensam ... eller så godt som ensam ... ty ... ty ... ty jag var endast åtföljd af Kedd ...
Finnes i Länck ej sädan Adelsman, som § 1 upptager, kalle Landshöfdingen af Jndclnings-hafwande eller obesutne Adelsmän efter eget wal. De ware ej nägot wite underkastade för uteblifwande. 11. Z. Kommer pä nägot af förcskrifne sätt utsedd Deputerad e) tillstädes ivid sammanträdet, gänge förrätt ningen likafullt obehindradt för sig. 12. §. Landshöfdingen ware alltid be Deputerades Ordförande, dock utan rättighet att med dem rösta eller att lägga hinder för fattandet af deras beslut. Landshöfdingen förelägge alltid de Deputerade de hittills wanliga och af honom ifrän wedcrbörande infordrade upplysningar, äge rättighet att göra föreställningar och att läka intaga sin mening i Protokollet. Stockholm d. 11 October 1809. Pä Riddarhus - Utskottets wägnar K. L. Lenner. k. ^UlerklLkls. Ibure von Lader pä bordet. Derefter företog Herr Landt - Marskalken till ventilation det af Constitutions - Utskottet medelst Me. morial af den 21 Sept. hwilket d. 2 October btcf lagdt pä bordet, insände, af en särskild Committé författade förslag till en Tryckfrihets-Förordning. 4'40 Den 12 Oktober Grefwe 6 6 Is 6 ar 6 ie, ^acob: Oä Constitutions - Utstettet haft sig ombctrodt att inkomma med försiag till en Lag om Tryckfriheten, hafira Riksens Ständer säkerligen warit i den mening, att detta förslag skulle wara Constitutions, Ulstottcts eget arbete. Dä deremot den Riksens Ständer nu förelagde Tryckfrihets - Förordning ej är Consiitulions, Utskottets arbete, utan af en särskild Kongl. Committé författad, hemställer jag till Högloft.
Ställt, att Riksens Ständer måtte hos Kongl. Majit j underdånighet anhålla , om den förändring uti berörde Seglations-Orduings föreskrift, »tt Skepparen väl med sin enskildta Egendom ina vara Kongl. Majit och Kronan ansvarig för det fel, att ej å märkrulla hafva uppfört medhaft till införsel tillåtit Gods, men Gods-ägaren derjemte förpligtas, efter inhändigandet af Connoissementet, genast till Tullkammaren i orten dit varan är distinerad, afgifva förteckning H det Gods, han med någon Skeppare väntar, eller ock att i händelse Skepparen möjligen »niander före Connoissementet och sådan försummelse skulle yppas hvarom nu är fråga, Godsägaren då må edeligen fä styrka sin oskuld, derest han ej med andra lagliga bevis kan densamma ådagalägga. 6:q Alf den 4 Mann, i anledning af Riksdagsmannen Pehr Nilssons från Christianstads Den i April. *53 Län Memorial, om medels vidtagande till luxens hämmande och Inländska Fabriquernes upphjel. pande; deruti Utskottet, som icke funnit anledning att i följd deraf, tillstyrka någon serskiljd åtgärd, ansett detta ämne, hvarvid inga nya skäl eller åsigter blifvit af Memorialets författare framställde, bero på Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning, gemensamt med dem af lika beskaffenhet som vid 1815 års Riksdag blifvit Kongl. Majrts Nådiga ompröfvande underställd; eller, som vid detta Riksmöte i sammanhang med den å nyo väckte frågan, om ÖfverflödsFörordnings utfärdande , kunde Kongl. Maj;t i underdånighet underställas. 7:0 Af den 5 Martii, öfver gjord Motion, om Kongl. Landtbruks-Academiens ändamål, dess Central Verkstad och Redovisning för de under Academiens Disposition stående Fonder; deruti, nied åberopande deraf, att LandtbruksAcademiens Annaler äro en periodisk Skrift och icke en utarbetad
Och tog bort de hästar, hvilka Juda Konungar solene uppsatt hade, i ingångenom åt Herrans hus, till NethanMelechs åminnelse, kamererarens, som i Parvarim var; och solenes vagnar brände han upp i eld; Så ock altaren på taken i Ahas sal, den Juda Konungar gjort hade; och de altare, som Manasse gjort hade uti de två gårdar åt Herrans hus, bröt Konungen bort, och lopp dädan, och kastade deras stoft i Kidrons bäck. Och de höjder, som för Jerusalem voro, på högra sidone, vid berget Mashith, som Salomo Israels Konung byggt hade till Astoreth, Zidons styggelse, och Chemos, Moabs styggelse, och Milcom, Ammons barnas styggelse, orenade Konungen; Och slog sönder stoderna, och utrotade lundarna, och uppfyllde deras rum med menniskoben; Sammalunda ock det altaret i BethEl, höjden, som Jerobeam, Nebats son, gjort hade, den Israel hade kommit till att synda; det samma altaret bröt han neder, och höjdena, och brände upp höjdena, och gjorde henne till stoft, och brände upp lunden. Och Josia vände sig om, och fick se de grifter, som voro på bergena, och sände bort, och lät hemta benen utu grifterna, och uppbrände dem på altarena, och orenade det, efter Herrans ord, som Guds mannen utropat hade, den detta så föresagt hade, Och han sade: Hvad är detta för en vård, som jag här ser? Och folket i stadenom sade till honom: Det är den Guds mansens grift, som af Juda kom, och detta utropade, som du gjort hafver med altarena i BethEl. Och han sade: Låt honom ligga; ingen röre hans ben. Alltså vordo hans ben friade, med den Prophetens ben, som utaf Samarien kommen var. Han kastade ock bort all höjders hus uti Samarie städer, som Israels Konungar gjort hade, till att förtörna ([Herran]), och gjorde med dem alldeles såsom han i BethEl gjort hade.
Efter att skyndsamt hafva församlat vårt rikes biskopar och prelater samt anstalt öfverläggningar i ämnet, hafva vi beslutat att, hvad på oss ankommer, söka återställa freden mellan de kristna regenterna samt hindra utgjutandet af kristet blod. I denna afsigt vilja vi sända en ambassadör till den helige fadern, uppmanande honom att sammankalla ett allmänt kyrkomöte i Tysklad på denna sidan Rhen, och så snart vi erhållit hans svar vilja vi meddela eders kungl. majestät detsamma. Äfven äro vi betänkta på att i ämnet skicka sändebud till moskoviternas och ryssarnes furste, i förhoppning att på detta sätt öka det kristna samhället. Ers majestäts uppgift blir det att hos hans kejserliga majestät utverka fritt tillträde och fri afresa för dem som vilja deltaga i kyrkomötet. I det vi åt eders höghet till det bästa anbefalla eder ambassadör, som så utmärkt fullgjort sitt åliggande, uttala vi ock den förhoppning att denna vår anbefallning må vara för honom lyckobringande. Gifvet i Köpenhamn den 12 april. Johannes Daci®. » De upprepade komplimangerna åt ambassadören utgjorde icke det minst fyndiga i detta bref, och det är under sådana förhållanden lätt. att förstå, att denne i sin reseskildring utgjuter sig i de mest superlativa loford öfver den nådige konungen, som muntligen lofvade doktor Gordier allehanda vackra saker, såsom att han med hela sin krigsmakt till lands och vatten skulle bistå den franske konungen mot eho det vara månde, samt äfven förespeglade denne ett försvarsförbund med ryssarnes sjeltherskare. “ Sedan alltså mitt uppdrag var utfördt alldeles efter önskan “, säger doktor Gordier naivt, “ bad jag hans danska majestät om tillåtelse att få afresa. “ Utkomna på hafvet, råkade de hemvändande åter ut för stormens raseri, drefvos vind för våg mot engelska kusten och voro nära att der lida skeppsbrott.
Eller, är ni för fånig att ens hitta på något sådant: så blanda åtminstone allt med hvartannat huller om buller, och gör ett litet qvickt djefleri af dumhet. Detta är receptet: probatissimum, till att göra en Parodiens monark och en packets Apollo. En viss rigtning af parodisk yrsel förtjenar dock, att från detta omdöme undantagas. Icke ofta, men dock stundom, träffas böjelsen att parodiera förenad med en snillekraft af större art; och då stegras parodien till en höjd och vidd, hvarigenom den förvandlas till någonting alldeles sjelfständigt, en egen, hel och ny verlds-krets: – en verld af det sanna Burleska. Den är låg; men en verld är den likafullt: den har sitt märkvärdiga, sitt stora, sina hjeltar och deras öden. Här möta oss dessa en äkta löjlighets vidunder, dem Naturen, i brokigheten af menniskoslägtets mångfaldiga skröplighet, här och der kastar, och inbildningen i sin egna glans uppställer; en upptäckt, som icke alldeles är det sanna Snillet ovärdig. Fuller leda ock sådana Burlesker någongång sin uppkomst från den i sig sjelf lilla afsigt, att parodiera något visst stort och skönt föremål; men de öfverskrida i utförandet denna afsigt, lemna den bakom eller inunder sig, och blifva derigenom rent, oskyldigt, sannt burleska. Sådana äro i Sverige Hallmans såkallade Parodier; hans, hvilken sjelf skapat sitt skaldeslag, den vilda bacchiska glädjens, – som hos oss har en alldeles egen och original ton, och hvars Pindarus Bellman är. I dem är allt, som är egentlig ”parodi” (eller gyckel med något Ädelt), förkastligt och gjordt endast för Vitterhetens tölpar, för hvilka ingenting skönt någonsin var heligt; men deremot allt, som är ren burlesk, förträffligt. Det motsvarar, i Poesien, Hogarths mästerskap, att måla karakterer och öden ur den låga verlden. Parodien, i sin egentliga mening, är våra vittra Smädares hufvudvapen.
Eller om jag kom att tänka därpå, så sköt jag ifrån mig denna tanke, lät den alldeles ligga och behärskades fullkomligt ologiskt af glädjen att hafva vunnit det uppslag, som syntes gifva en logisk lösning åt det hela. Jag tillbragte dagen alldeles som vanligt, somnade i god tid, sof alldeles oanfäktad af alla drömmar och vaknade morgonen därpå med känslan att lyckligt hafva kommit ifrån en hel serie af obehag. Detta allt hindrade emellertid icke, att Tore Gam hela dagen förut hade upptagit en god del af mina tankar. Men det var på ett helt och hållet så att säga opersonligt sätt. Jag tänkte öfver hans öde, och jag bragte honom på tal med andra, i syfte att få höra, huru han hade det, och hvad som blifvit af honom. Jag tog till och med en förevändning för att på gatan närma mig en af de personer med hvilka jag visste, att Tore Gam en tid hade umgåtts, endast för att få tillfälle att framkasta en fråga om, hvad han nu förehade. Jag fick emellertid icke veta något, som kunde gifva mig någon ledtråd. Samtidigt sysselsatte mig naturligtvis också den omständigheten, att jag just nu skulle börja att taga del i en persons öde, hvilken på så lång tid varit nära nog borta ur mina tankar. När allt kom omkring var jag mera angelägen att finna ledtråden i min egen tankegång, än hvad jag i verkligheten intresserade mig för Tore Gams öde, och det var med mig som med så många andra, att jag förblandade min egen psykologiska vetgirighet med ett varmt personligt intresse. Att det senare löper fara att dödas af det förra, hade jag då ännu icke erkänt eller ens kommit att tänka på. Detta – att på så sätt vara upptagen af en annan – var långt ifrån obehagligt. Och vid uppvaknandet följande dags morgon förvånade det mig icke alls, att samma intresse fortfarande sysselsatte mig. Hvad som däremot väckte min undran, var, att med detta intresse nu blandade sig en helt annan känsla, nämligen något af den besynnerliga oro, som slutat med att ställa Tore med en vålnads realitet lifslefvande inför mina ögon.
På första och tjugonde dagen i sjunde månadenom, skedde Herrans ord genom den Propheten Haggai, och sade: Tala till Serubbabel, Sealthiels son, Juda Första, och till Jehosua, Jehozadaks son, den öfversta Presten, och till det igenlefda folket, och säg: Hvilken är ibland eder igenlefd, som detta hus i dess förra härlighet sett hafver? Och huru synes eder nu derom? Är det icke så, att det tycker eder intet vara? Och nu, Serubbabel, haf ett godt mod, säger Herren; haf ett godt mod, du Jehosua, Jehozadaks son, öfverste Prest; hafver ett godt mod, allt folk i landena, säger Herren, och arbeter: ty jag är med eder, säger Herren Zebaoth. Efter det ordet, då jag ett förbund med eder gjorde, när I utur Egypten drogen, skall min Ande blifva när eder. Frukter eder intet. Ty så säger Herren Zebaoth: Det är ännu en liten tid, att jag skall röra himmel och jord, hafvet och det torra; Ja, alla Hedningar skall jag röra; så skall då komma alla Hedningars tröst; och jag vill göra detta hus fullt med härlighet, säger Herren Zebaoth. Ty mitt är både silfver och guld, säger Herren Zebaoth. Detta sista husets härlighet skall större varda, än dess förstas varit hafver, säger Herren Zebaoth; och jag skall frid gifva i desso rummena, säger Herren Zebaoth. På fjerde och tjugonde dagen i nionde månadenom, uti andro årena Darios, skedde Herrans ord till den Propheten Haggai, och sade: Detta säger Herren Zebaoth: Fråga Presterna om lagen, och säg: Om någor båre heligt kött uti sins klädes sköt, och komme sedan med sitt klädesköt vid bröd, mos, vin, oljo eller hvad det för spis vara kunde; vorde det ock heligt? Och Presterna svarade, och sade: Nej. Haggai sade: Om nu en, som af ett vederkommet as oren är, komme vid något af dessa tingen, vorde det ock orent? Presterna svarade, och sade: Det vorde orent.
Domkapitlet i Westerås att tillhandahålla ur stiftets byggnadskassa; derjemte hade kommunen sjelf af egna medel tiilskjutit 42,000 R:dr; men för de ännu återstående^ 41,000 Ridr funnes för detta mindre bemedlade samhälle ingen annan utväg, än att ånyo anlita Rikets Ständers mellankomst. I sådant afseende är nu anhållan gjord, att Rikets Ständer måtte anslå 41,000 Ridr såsom bidrag till uppförande af nytt läroverkshus i Falun, i enlighet med ofvannämnda, af Öfver-intendents-embetet uppgjorda och af E. K. Majit i nåder gillade och fastställda ritning med kostnadsförslag. Vid behandlingen af detta ärende hafva Rikets Ständer, sedan den af verkligt behof påkallade förändringen i planen för nybyggnaden af lärohuset i Falun blifvit af E. K. Majit fastställd, funnit Statens mellankomst billig, i betraktande af det stora tillskott kommunen redan gjort för ifrågavarande ändamål, och äfven nödvändig, på det att ej det angelägna byggnadsföretaget måtte af brist på medel afbrytas. Men med hänsyn till det af Rikets Ständer vid sednaste riksdag beviljade anslag torde Statens bidrag nu lämpligast böra medgifvas i form af lån, i följd hvaraf Rikets Ständer såsom bidrag för uppförande af ett nytt läroverkshus i Falun, anvisat ett låneunderstöd af 40,000 Ridr att utgå under enahanda vilkor, som blifvit föreskrifna för det åt staden Halmstad beviljade lån. 88:o Hos Rikets Ständer har blifvit anfördt, bland annat, att, sedan Rektor vid det treklassiga lägre elementarläroverket i Sala, af skäl att lärjungarnes antal vid läroverket på sednare tider så betydligt tillvext, att ingen af de nuvarande lärosalarne vore nog rymlig, att utan stor olägenhet kunna begagnas vid undervisningen derstädes, gjort framställning om behofvet af utvidgad lokal för läroverket, så hade en i behörig ordning uppgjord ritning, med åtföljande kostnadsförslag, till uppförande af ett nytt lärohus, blifvit under den 28 December 1861 af E. K. Majit gillad och fastställd.