Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skrif veine, Nio 85. stånd att i förening med inoch utländska män, genom aktiebolags bildande, anlägga jernvägar uti serskilda riktningar inom fäderneslandet, Kongl. Majit, medelst nådig resolution den 27 November iBjfi, förklarat, aU, derest; för ofvanuppgifna ändamål ett eller flera bolag bildades och genom aktietekning erforderlig kapitalstyrka blefve alt påräkna, samma bolag skulle undfå rättighet att, under loppet af tjugu år, från och med år 1846 räknadt, anlägga jernvägar här i riket, under vilkor, bland annat, att, innan vederbörlig oktroy derför eller erforderliga förordnanden om jords afträdande meddelades, till Kongl. Majit skulle, jemte anmälan om hvad i afseende på bolags bildande och försättande i verksamhet blifvit tillgjordt samt om beloppet af aktieteckningen, i underdånighet nflemnas fullständigaplaner och kostnadsförslag för hvarje hufvudoch sidobana, jemte beskrifning å den mark, hvarå jernvägarne skola framgå, m. m„ bär Grefve von Rosen, uti en sistlidne April månad lill Kongl. Majit i underdånighet ingifven skrift, redogjort för den utveckling, berörde fråga lii tiris-. vunnit, samt härvid hufvudsakligen anfört: att, hvad angick bestämmandet af den jernviigslinié,.sorn. först borde till undersökande företagas, grefven utgått från den synpunkt, att den bana, hvaraf landet i det hela måste hemta största nytta, borde först anläggas; alt följaktligen, då en jernvägslinie till sammanbindande af rikets två största städer, Stockholm och Götheborg, skulle icke blott underlätta; den inrikes rörelsen, söm har sin hufvudsak liga rigtning till de betyd-, ligasle handelsplatserne, utan äfven bilda en nära föreningslänk emellan rikets medlersta och södra delar och, genom åstadkommandet af en hastig och lätt gemenskap mellan nordsjön och östersjön, sålunda bereda fäderneslandet stpra, fördelar i så väl commercielt som militäriskt hänseende, samt äfven möjligtvis i framliden leda derhän, alt en del af vestra Europas handel på Ryssland komme att taga denna väg, grefven af dessa skäl föranstaltat derom, att utstakning och afvägning af hela jernvägslinien emellan Stockholm, och Götheborg, med riktning öfver Upsala, Sala, Westerås, Köping, Örebro och vidare öfver Gullspångs-elfven inuti Westergöthland, öfver Skölde, Falköping och Alingsås, blifvit, under inseende af en bland Englands utmärktaste ingenieurer Sir John Rennie,
Som utlemnandet af depositions-bevis till allmänheten, då polletter icke blifvi meddelade, enligt förslaget skulle besörjas af den kassör, som emottagit insättningen 12 Banko-Ulskollets Betänkande, tfa 61. så måste alltså denne kassör i sitt diarium afpricka hvarje dylikt bevis, hvarigenom han, enligt Under-styrelsens åsigt, klefve beständigt afbruten i sina öfriga göromål, enär kassaskrifvarnes biträde egentligen endast vore att påräkna vid genomräkningen af sedlar å mindre valörer, då de ulgjordes af hela bundtar; hvarförutan Understyrelsen erinrat att, vid utlemnandet till allmänheten af kontanta medel eller depositions-bevis, expeditions-kassörerne svårligen kunde freda sig från misstag, att icke en person bekomme något, som tillhörde en annan, då rummet vore fullt roed trafikerande, som alla fordrade skyndsam expedition. I afseende å den förra anmärkningen hafva Kommitterade anfört, att någon afprickning i diarium af hvarje depositions-bevis desto mindre kunde komma i fråga, som det icke skulle åligga kassören att i diarium bokföra beloppet af hvarje för insättningssumman äskadt särskildt depositions-bevis, utan allenast hufvudsumman af hvarje insättnings-reversal, ehvad detsamma innefattade begäran om utfärdandet af större eller mindre antal depositions-bevis, hvaraf, enligt Kommitterades tanke, skulle följa, att kassören vid utlemnandet endast hade alt för hvarje expedition verkställa en afprickning, hvilken åtgärd icke kunde anses medföra afbrott i kassörens göromål, enär den just skulle komma att utgöra en del af den honom i tjensten åliggande sysselsättning; och hafva Kommitterade, beträffande den sednare anmärkningen, yttrat den åsigt, att grundad farhåga för misstag vid expeditionernas utlemnande vore undanröjd, derest kassören iaktloge, att sedan han uppropat namnet på insättaren, låta den person, som då gör anspråk på expeditionens utbekommande, styrka sin behörighet medelst uppgift å insättningssumman samt benämningen å den rakning, för hvilken insättningen skett.
Med afseende å hvad sålunda blifvit af Dom-kapitlen anfördt, och då Statsrådet ansåg det vara af största vigt, att kyrkan inom de församlingar, der skiljaktiga och från de antagna lärobegreppen alvikande meningar rörande troslärorna sig yppat, bereddes tillfälle alt med någorlunda tillräckliga krafter på öfvertygelsens väg verka för bibehållande af enighet och frid, hemställde Stats-rådet i underdånighet, att Kongl. Maj.t måtte täckas till Rikets näst sammanträdande Ständer aflåta Nådig proposition om beviljande af ett anslag af 10,000 Rdr Riksmynt årligen all under derpå följande Stats-reglerings-period utgå och, ställdt lill Kongl. Maj:ts disposition, till allönande af sådane e. o. prestmän, hvilka vederbörande Domkapitel på grund af ofvannämnda särskilda omständigheter funne skäligt till församlingarne missivera, sålunda användas, att Dom-kapitlet borde i hvarje särskildt fall till Kongl. Majit ingå med underdånig framställning af behofvet och den till dess afhjelpande nödiga summa, hvarefter på Kongl. Maj:ts nådiga pröfning komme att bero, huruvida för handen varande förhållanden vore sådane att de påkallade det begärda bidraget från nämnda anslag eller icke. Beträffande åter frågan om ökadl anslag till stipendier åt theologi® studiosi, så ock i betraktande af det utaf Dom-kapitlen upplysta förhållande, att de fleste sådane studerande saknade tillgångar att någon längre tid sig vid universitetet uppehålla, och någre ofta härigenom för alltid hindrades från afslutandc af de en gång påbörjade studierna och sålunda äfven från inträde i det presterliga embetet, samt då det vore nogsamt bekant, att inom flera af Rikets stift prestbrist förefunnes, för hvilkens afhjelpande åtgärder å statens sida sålunda vore erforderliga, ansåg Statsrådet sig böra i underdånighet tillstyrka, ali Kongl.
Cederström har anmärkt, att man utsträckt denna rättighet för privatbankerne på ett förvånande sätt. Då mäste, efter min tanka, första frågan bli: hvad är det egentligen, hvilka moliver, hvilka utomordentligt öfvervägande grunder är det, som kan förmå den i Sverige lagstiftande maklen att gifva en förening af 50 personer, som teckna sig för en million r:dr, en så vidt öfverskridande rättighet utöfver den, som hvarje Svensk medborgare i och för sig äger, enl. Svensk lag och reglementarisk» föreskrifter? Jag må bekänna, att jag för min del icke har kunnat på något sätt upptäcka hvaruti motivet ligger, ora ej derutinnan, att det för tillfället finnes en öfvervägande opinion , Den 23 April f. m. 25 nion, elt visst starkt intresse för dagen, som säger, alt för det alt privatbanker finnas, så mäste de äga dessa monopoliserade rättigheter. Om denna assignalionsrält hi fa lies, sä frågar jag Ilrrtne, huruvida det finnes något upptänkligt hinder mot den farhågan, att 50 personer förena sig, deponera hypolheker hos Konungens Bef:h:de, som ulgifver vederhäftighetsbetyg, nedsätta 25 proc. af den angifna summan tagande på denna grund elt fastighetslån af 1 million r:dr, utan att vara förbundne alt använda summan i någon lånerörelse, utan begagna dividenden, hvar och en af de 50 personorne, för egna behof och efter eget godtfinnande. Ståndet behagade finna, att denna slutföljd är axiomatisk, sä snart nemi. del icke finnes någon föreskrift för privalbankerne att honorera sina depositioner, annorlunda än i den obestämda termen successivt, under hela den löpande tiden af ocl rojen, för alt kunna hushålla dermed efter behag. Jag har icke i PresteSlis beslut kunna finna någonting, som häruti gör inskränkning.
Dessutom torde icke meningarne kunna vara delade derom, alt detta sammanslående bör äga rum, emedan detta utgör det enda sättet att kunna få en ha stig åskådning af det belopp, hvartill alla embetsmän i Sverige böra debiteras med chartasigillata. Här synes endast vara fråga om huruvida man, på sätt PresteSt. i återremisscn föreslagit, skall icke allenast i rubriken till sjelfva §, utan äfven för hvarje särskildt der förekommande post, afskilja hvad som varit chartasigillata och hvad som varit cancelligebiihr. Enligt den promemoria jag erhållit, har likväl, sedan detta betänk, inkommit, PresteSt. fattat följande beslut: ”Enär såväl de egentliga charlasigillataafgifterne, som de i st. f. cancelligebiihr och sportlar utgående afgifterne blifvit i 5 § sammanförde, bör detta i rubriken öfver §:s innehåll uttryckas samt tillika vid hvarje särskild handling utmärkas sålunda, alt båda afgifterne särskildt upptagas och derjemte i en summa utföras.” Nu kan således icke mera detta sammanslående upphäfvas, emedan det är alla fyra Ståndens beslut, och jag kan i alla fall, på goda grunder, icke tillstyrka det. Det är således endast fråga ora redactionen, och om två Stånd i denna fråga skulle stanna emot två, så kan saken likväl icke förfalla. Enligt de promemorior jag från de öfriga RiksStånden erhållit, hafva Borgareoch BondeSt:n bifallit Utsk:s betänk., och PresteSt. fattat det beslut som jag nyss uppläste. Då nu frågan icke kan förfalla, så måste, om R. o. Ad. instämmer i PresteSt:s beslut, votering i förstärkt Bevilln.Ulsk. oundvikligen ske. För öfrigt vill jag visst icke afstyrka R. o. Ad. att åtlyda uppmaningen alt äfven i dag instämma i PresteSbs beslut. Hr Printzenskjöld: Jag anser mig vördsamt böra fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att PresteShs beslut icke kan i lie - Den 15 Mars. 3 77 liela sia vield antagas.
Den 30 Maj 1856 nedbrann Wifsta varfs ångsåg på Böleshohnen tillika med en del af virkesförrådet; den 8 Augusti samma år ödelädes genom eldsvåda flera hus med deri förvarade öfver 2,000 stigar kol på Mo bruk; den 16 Juli 1859 nedbrunno genom mordbrand uthusen på centralhospitalet vid Hernösand; och natten emellan den 19 och 20 September 1860 utbröt eldsvåda i köpingen Örnsköldsvik, dervid fem större och några smärre hus nedbrunno, men af förlusterna dervid rönte Brandstodsföreningen föga känning, enär försäkring var tagen dels i Allmänna Brandförsäkringsverket för landet, dels i bolaget Skandia, med flera. Flera byggnader, så i städerna som på landet, äro försäkrade i allmänna brandförsäkringsverken, äfvensom i det nämnda Skandiabolaget. Der brandstod utgår, fördelas den än tingslagsvis, än för flera tingslag tillika, än socknevis, allt efter träffade öfverenskommelser. En frivillig bergning skorps är inrättad i Sundsvall, med af Kongl. Maj:t under den 27 November 1857 i nåder fastställdt Reglemente. Om Sjöassuransföreningen är nämndt under afdelningen för handel och sjöfart. Helsö- och sjukvården. Inom länet finnas tvenne offentliga Lasarettsoch Kurhusinrättningar, nemligen Tab. Litt. i Hernösand och Sundsvall, på förra stället äldre och på det senare inrättad enligt Kongl. Brefvet den 19 Januari 1842 för Medelpad, efter hvilken tid den förra endast omfattar Ångermanland; ägande den förra, efter tillbyggnad och utvidgning, rum för 60 och den senare för 12 patienter, hvilket antal dock efter qvinqvenniets utgång äfven är betydligt utvidgadt. Läkareplatsen innehafves på begge ställen af en Stadsläkare i hvardera staden. Patienternas antal och inrättningens kostnad visas af den å följande sida upptagne tab. Litt.
Hr Printzensköld har förut yttrat sig deremot och jag törs 440 Den 14 Maj. f. m. icke bestrida hans sakkännedom i detta fall, men önskar dock alt frågan måtte ånyo tagas i öfvervägande inom Utsk., på det att kronan måtte få sin rätt och den ena medborgaren icke betala alltför mycket, under det att den andra erlägger för litet. Hr Lagerhjelm: Jag instämmer uti hvad Hr von Hartmansdorff anfördt, och anhåller blott att få göra ett tillägg. Jag vet ett grufvnbolag, som betalar 2000 r:dr till sin fogde, icke tilt npsyningsman. Upsyningsmännen a ro underordnade personer, hvilket likväl icke hindrar att ju icke hela det raisonement, som af den värde talaren blifvit anfördt i alla fall gäller, ty den person, sorn har 2000 r.drs inkomst, borde betala 60 ndr och här stadgas likväl endast 20 r:dr. Jag ser icke något skäl, hvarföre icke han skall betala lika mycket, som en tjensteman. Visserligen stå i början af § de ord som blifvit uplästa, hvarigenom man skulle kunna tro att debiteringen skulle konin» att utgå efter hans inkomst; men om sä är, dä behöfves icke klassifikationen, så vidt man icke ville sätta ett minimum, hvilket vore tjenligast, ty af klassifikationen skulle man kunna tro att ingen annan rättelse behöfdes än den klassifikationen innehåller, hvarföre jag för min del vördsamt anhåller om äterremiss af denna g, på det Utsk. må fästa det afseende på denna sak, som den förtjenar. Hr Aminoff: Jag förenar mig med de talare, som anhållit om äterremiss af denna §, emedan densamma har ett nära sammanhang med de föreg:de 9:de 10:de och 14:de §§:ne. Hvad jag tror mig känna är att, dä Bevillms-förordn. första gången uprällades, efter de grunder, som då gjorde sig gällande, ansåg man det nödigt att indela förordningen uti vissa klasser lill ledning för Taxeringsmännens omdöme m. m.
Dock uttalades inom riksdagen så stora sympatier för denna fråga, att det säkerligen icke torde dröja länge, innan den ånyo väckes och erhåller en lösning, som gifver barnaföderskorna säkerhet att njuta tillbörlig vård och skötsel. Sparsamhet m e d statens medel är en d y g d, som Andra kammarens landtmannaparti i regeln och m e d rätta vinnlägger sig o m att utöfva. Ledsamt n o g slår denna sparsamhet ofta öfver till gnideri, då det gäller en förtjänt statstjänares rätt att i ålderns dagar njuta frukterna af sitt plikttrogna värf i statens tjänst. Det är högeligen att beklaga, att en om det allmänna så förtjänt kvinna som fru Lea Ahlborn skulle i år få lida för denna missriktade sparsamhet. Regeringen hade, då fru Ahlhorn nu efter 44-årig tjänstetid som gravör vid k. myntverket önskade afgå från denna befattning, hvilken ej inbringat henne någon förmögenhet, föreslagit att hon skulle erhålla en årlig statspension af 2,700 kr., men Riksdagens majoritet nedprutade pensionen till 2,000 kr. För visso hade fru Ahlhorn, hvars stora konstskicklighet gjort henne namnkunnig långt öfver Sveriges gränser, förtjänt en större gärd af erkänsla för sin dugande, plikttrogna och långvariga verksamhet i det allmännas tjänst! * 163 I Stockholm. Små utställningsfunderingar oeh litet annat smått oeh g o d t. För Idun af Lovisa Petterkvist. Bref I. (Forts.) » Fast på det hela taget, » tillade j a g m e d en liten suck, » nu kan det då göra detsamma. Den här butikoperan skulle nog inte ha gladt honom så särdeles mycket, antar jag. Ned åt Skeppsholmen, kusk! » Så vek vi af nedåt Skeppsholmen. Jag riktigt drack Stockholmsskönhet, m e d hufvudet vändt mot söder hela tiden. » Det här blir dyrt, » sa Ruffen. Tänk, hur söt han skulle ha varit, om han haft taxametern att titta p å! Högt sa jag » l j u f t »: » Vi åker j u på så fort vi hinner, gubben lilla. » Nu drog herr Lycko fram och stirrade på en stor silfverrofva m e d en massa berlocker (nog hans farfars).
St:s cancelliet” förändras till: ”Directionen vid Riddarhuset och R, Sfs öfriga 5’cancellidirectioner.” I allt öfrigt biföll R. o. Ad. Bevil!n:sUtsk:s betänk. N:o i3, med de uti utlåt. N:o 35 föreslagna förändringar. Upplästes och lades på bordet nedannämnda memor. oell utlät:n från: StatsUtskottet: N:o 2g5. ang:de förhöjd beräkning af ehart® sigillataeinedlen ; N:o 2g6. i fråga om Jemtlands läns invanares befriande från erläggande af öfverskotts-, rökeoch provincialläkarelönetillskottsmedel; N:o 297. i anledn. af såväl K. M:s nåd. propos., angrde f. d. ailm. mägasinsfouden samt betalniogsviikoren för erhållna spanumålsunderstöd, som åtskilliga dervid afgifna yttranden samt i sistnämnde ämne väckta motioner; JN:o 298. i anledn. af väckta motioner, rörde förändring uti de vid sisth riksdag stadgade grunder för granskningen och approbationen af förslitna smärre riksg sedlar; N:o 299. i anledn. af Hr Rosenblads, Reinh., afgifna motion, ang:de utdelning af R. o. Ad:s prot. för föregående och innevar. riksdagar; N:o 3oo. i anledn. af erhållen återremiss å memor. N:o 282 i frågan om slutligt bestämmande af aflöningen till RiksStnis och Ulskms cancelliet*; Statssamt Allm. Bes v.- och Oecon.Utskm: N:o 34. i anledn. af väckta frågor om folkskolors inrättande ; N:o 35. i fråga örn passevolanceafgiften; Lagutskottet: N:o j46. i anledn, af anmärkningar vid betänk. N:o 58 öfver Riksd fullm. And.
Departemerits-chefen, Statsrådet Lagerstråle, gemensamt med Chefen för Finans-departementet, Herr Friherre Gripenstedt: Kongl. Majrts Befallriingshafvandes i Norrbottens län uti skrifvelse den 12 nästlidne Mars gjorda underdåniga framställning angående medels anvisande till ett vägarbete inom länet, för afböjande af der befarad hungersnöd; i hvilket afseende Kongl. Maj:ts Befallningshafvande anfört: —• Statsrådet Lagerstråle yttrade derefter i underdånighet: »Då sistlidet års missvext inom Norrbottens län varit så omfattande — Till berörda, af Stats-Rådets öfriga ledamöter biträdda, hemställan behagade Kongl. Maj.t lemna nådigt bifall, samt befallde att, i eldighet dermed, nådig Proposition, af den lydelse bilagan Litt. A. utvisar, skulle under denna dag lill Rikets Ständer aflåtas. Ex protocollo Edvard Seldener. Kongl. Maj;ls Nåd. Ank. till Exp.-Utsk. den 23 April 1865, kl. 11 f. m. Kongl. Maj:ts nådiga Proposition lill Rikets Ständer, angående upplåtelse till Stockholms stad af en del utaf lagenheten Stallmästaregården för anläggande af en lastbrygga vid Brunnsviken; Gifven Stockholms Slolt den 17 April 1863. Hos Kongl. Ma :l har det för sänkning af sjön Brunnsviken, i Stockholms län, bildade bolag, genom utsedde Komité!ade, i underdånighet anhållit, atl, sedan såväl Stockholms stad, som enskilde personer derstädes tecknat bidrag till berörda allmännyttiga företag, med vilkor att för den genom nämnde sjös förening med saltsjön uppkommande sjöfart, hamn kunde beredas invid stadens norra lull, och då till plats för sådan anläggning endast kunde ifrågakomma den Kronan tillhöriga lägenheten Stallmästaregården, i Solna socken och Danderyds skeppslag, hvilken intill midfastan år 1864 är utarrenderad; — Kongl. Maj:! måtte täckas dels hos Rikets
Innan Utskottet afgifver yttrande öfver de anmärkningar, som emot Utskottets förslag i förenämnde del blifvit gjorde, torde det tillåtas Utskottet att framlägga en ny beräkning af Sedelocb Depositions-skulden, grundad på den uppgift öfver förhållandet emellan Bankens metalliska cassa samt utelöpande sedlar och Depositions-skuld, hvilken under den sista December 1844 är vorden upprättad. Nyssberörde uppgift upptager: Utelöpande Banco-Sedlar Riksgälds-Sedlar och Ivopparskiljemynls Poletter Innestående medel på Räkningar i Depositions-afdelningen Då härtill räknas följande belopp, hvarmed Bankens utelöpande Sedelstock inom längre eller kortare tid kan komma att ökas, nemi. 1:0 Riksgälds-Contorets andel af Bankens Capital-öfverskott vid i83q års slut 3:0 Ilos Allmänheten upplåtne medel vid nästlidet års slut , 3:o Beloppet af de hos Riksgälds-Con toret upptagne lån 4:o 11,458 13 4 3:o Metalliska värdet af Koppar-Skiljemynts-Poletterne 55,6i6 — 2 S:gr 138,074 73 ~6 b) Likmätigt Utskottets Förslag här ofvan, Riksgälds-Contorets Creditiv 1,000,000 - c) Bankens Guldoch Silfverlillgång, efter afdrag af Depositions-skulden i Ducater, evalverad i R:dr Banco 8,8i7,535 43 1 9,955,610 8 hvarefter den sedeloch Depositions-skuld, som icke motsvaras af metallisk valuta, skulle, på grund af Utskottets förslag, kunna komma att utgöra 20,535,708 Enligt den Calcul öfver sedelstocken, som förekommer vid sidd. 55 i Betänkandet N:o 29 skulle beloppet af den tiel utaf Bankens Sedel - 6 53, och till Depositions-skuld, hvilken icke motsvaras af metallisk valuta, uppgå 21,784,160 R:dr 43 sk7 rst.
Den 14 September 1838 föredrogs inför Kongl. Maj:t i Stats Rådet en af Stockholms Borgerskaps Äldste lill Kongl. Maj:t ställd underdånig skrift, innefattande anhållan, att Kongl. Majit i Nåder täcktes förklaia, det medlemmar af den Mosaiska trosbekännelsen icke måtte tillåtas alt hädanefter till Riket inflytta, härstädes sig bosätta och till Svenska undersåtare upptagas. Sedan Konungens Rådgifvare i denna fråga yttrat sig, behagade Kongl. Majit, efter alt i samma afseende hafva lillkännagifvit sin Nådiga vilja, ytterligare gifva tillkänna dess Nådiga afsigt vara alt, lill undanrödjande på förhand af alla oriktiga slulföljder utaf Kongl. Kungörelsen den 3o sistlidne Juni, angående Mosaiske trosbekännares skyldigheter och rättigheter här i Riket, ofördröjligen genom en utfärdande allmän kungörelse stadga, hvad vid tillämpningen af nämnde författning iagltagas borde, i fråga 0111 Mosaiska trosbekännares berättigande lill utöfning af handel, handtverk eller annan borgerlig rörelse; i hvilket afseende underdånigt förslag lill en så beskaffad Kungörelse borde Kongl. Maj't till Nådig pröfning i Slals-Rådet föreläggas. Den 2j September i838 fästade Föredraganden j'), i anledning häraf, underdånighet Kongl. Maj:ts uppmärksamhet derpå, alt, emedan genom Kongl. Kungörelsen den 3o Juni i838 i allmänhet blifvit förordnadt, att Mosaiske trosbekännare hädanefter i alla hänseenden skulle vara ställda uti lika rättsförhållanden med öfrige Svenske undersåter enligt Svensk lag, J) Tit. Munthe.
Collegium remitterad, får jag anmäla: i:o. Att Rikets Ständers Herrar Revisorer icke funnit något att anmärka vid Kongl. Mynt-Verkets Räkenskaper för åren 1834 ocl* i835, som utgjorde föremål för Revisionen. 2:0. Det icke eller för öfrigt någon anmärkning i afseende på förhållanderne vid Mynt-Aerket ägt rum, och att således någon egentlig förklaring i anledning af Revisions-Berältelsen icke lärer komma i fråga, helst som Herrar Revisorer äfven 0:0. behagat anse Mynt-Verkets maschinerier vara uti det bästa skick, jemte det Revisorerne 4-o. i afseende på det förskott, stort 10,000 R:dr, som åren 1826 och 1827 af Statsmedlen i Nåder anslogs lill Myntmaschineriets ombyggnad, yttrat den åsigt, att Mynt-Verkets tillgångar icke medgifva återbetalning af detta belopp, i följd hvaraf Herrar Revisorer hemställa, att detsamma må uti Stats-A^erkets Räkenskaper afskrifvas. Denna åtgärd synes ock vara af billigheten påkallad, enär nu ifrågavarande 10,000 R:dr endast motsvara en mindre del af de besparingar på Myntanslaget, som under en längre tid till Stats-Verket ingingo, under det alt Myntmaschineriet, lill hvars drift och underhåll detta var ämnadt, allt mer och mer förföll. Endast för åren 1814 — 1821 utgjorde dessa besparingar circa 31,000 R:dr, men om man endast skulle vilja beräkna hvad, som på delta sätt icke kom Mynt-Verket till godo sedan år 1S18, då fråga om Mynt-Verkets iståndsältande först väcktes, uppkommer ett belopp af 18,000 R:dr, som är nära dubbelt mot det serskildta anslaget eller förskottet. Mynl-AVrket har dessutom en skuld af öfver 47.000