Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sällan lära dessa händelser inträffa, och alltid skola de vara påkallade af särdeles vigliga omständigheter, som göra sådant för författaren nödvändigt. Han önskar t. ex. en praktupplaga, som hos oss icke möjligen kan åstadkommas. Att med höga tullafgifter belägga införseln af ett sådant verk, synes vara så mycket mer obilligt och äfven ändamålslöst, som våra boktryckare i allt fall emot författarens vilja icke kunna erhålla tryckningsförtjensten; och då, enligt grundlagarna, ett manuscript är författarens rältmättiga egendom, kan jag ej inse något skäl, hvarföre han genom tvångsband, det är höga tullafgifter, skall tvingas alt utgifva sitt arbete i ett land, hvars tryckpressar, ej mindre i papperets godhet än slilarnes prydlighet, äro, med några få i den sednare tiden tillkomna undantag, andra länders i den bildade verlden så underlägsna. Genom Utsk:s förslag förblifver likväl en Svensk utrikes vistande medborgare i detta fall försatt i ett vida ofördel - 3G6 Den 39 Juli e. m. akligare förhållande till sitt fädernesland, än sjelfva utländningen. b) När utländsk man på Svenska språket författar och låter trycka skrifter. Efter mitt begrepp skulle detta för vårt språk vara en ära, som förtjente alt uppmuntras och beskyddas, ej beskattas. Litteraturen ur ej en skråvara, hvilken som ett fabrikat får behandlas. Greker och Romare hafva under århundraden beherrskat verlden genom skönheten af deras språk och litteratur, sedan de sjelfve längesedan upphört att vara ett folk. Och vi skulle försmå en sådan ära, om den oss förunnades! c) Genom eftertryck. Detta är det enda fall, då en lämplig tull torde böra äga rum, med sådana controller, som för ändamålet voro användbara; en händelse, sorn likväl högst sällan kan inträffa. d) Om ett folk med samma språk, som vårt, genom politiska händelser kommit under annan styrelse. Här gäller Finska nationen såsom exempel. Man betraktar vettenskaper och litteratur ur en alltför inskränkt och oriktig synpunkt, om man tror, alt de, såsom snillets fria skapelser, kunna i sin helhet och allmänhet anses beroende af politikens vanskliga tilldragelser.
Och denne son af hjeltefäder, denna aristokratiens och rikedomens yppersta blomma, var – o gudamakter – den förste som fick se dig och som du såg, allt till er ljufva framtids himmelska besegling.” ”Ja, det var undransvärdt!” suckade Blenda. ”Ingenting kan likväl vara mindre undransvärdt, du lilla – sådana äro just naturens beslöjade hemligheter! Och ehuru jag hade påräknat en rysk eller tysk furste, en engelsk lord eller spansk grand, vill jag visst icke – ty det kunde vara en synd – strida mot naturkrafterna, som utgå från Gud sjelf, utan jag ger min fulla moderliga välsignelse till din förening med den ädle grefven!” ”Åh, vi hafva icke på långt när hunnit dit ännu mamma!” ”Icke hunnit dit – nå, det lär väl icke dra långt ut, menar jag!” ”Hvem vet!” ”Jag har mycket hört omtalas de skånska magnaternas lyx och rikedom” – fortfor fru Emerentia, utan att ge akt på sin dotters blyga invändning – ”och jag gissar att han, den dag du presenteras på hofvet, icke sparar hvarken kostnad eller smak för att göra ditt uppträdande så lysande som möjligt – man kan icke heller klandra en förälskad man, du lilla, för det han vill skryta med det skönaste han eger!” ”Ack, måtte han få heder af mig!” ”Nå, den saken är gudskelof utom att fråga, och jag är viss att deras majestäter komma att emottaga dig mycket nådigt: kanske kungen till och med kysser dig på pannan – sådant har man visst hört – eller förärar dig någon juvelsprydnad men jag sätter kyssen förut: den ger mera hyllning åt din skönhet Och den Henriette, du, den högmodiga, sjelfrådiga Henriette, som ville jaga oss tillbaka ned i landsortens mörker, hon skall bli lite förvånad och afundsjuk, när hon får emottaga underrättelsen om din förmälning med ättlingen af en bland de äldsta och anseddaste familjer i riket!” ”’Men jag skall då sätta en heder uti att vara så enkel, så vänlig, att hon glömmer sin afvoga sinnesstämning emot mig.”
Och särskildt — han är aldrig tendensiös.Hvad man synes mig oftast åtminstone hafva förbisett hos Strindberg, är, att han utgår från de strängaste kraf på sina hjeltar, hvilket tillhör hans verldsåskådning och i ingen mån har att göra med, huruvida alla de scenerier han tecknat varit af så särdeles uppbygglig art. Och vidare — det är falskt att påstå, det Röda Rummet endast skildrar vidrigheten. Det är ej svårt att påvisa, hur många drag af den ädlaste mensklighet der ' finnas, hvilka hvar och en kunde se, endast han gjorde sig möda sjelf. Eller begär man kan hända, att en författare, som skildrar en person, till läsarens vägledning skall sätta ut noter, der han upplyser om, hvilka af hans personers handlingar som äro fullt plausibla och hvilka icke? • Det är karakteristiskt för Strindberg och kanske också för det tidsskede, i hvilket vi lefva, att båda de karakterer, på hvilkas skildrande förf. sjelf tydligen nedlagt mest sympati — Falk och Mäster Olof — båda hafva * något, som de vilja uträtta i verlden, båda kämpa de derför ända till blods, hos båda fräter den mask, som heter tvifvel på hvarje framtid, och båda affalla de från hvad en gång var deras högsta i lifvet, och eget neg, detta affall sker med ett underligt föraktfullt löje, ett gäckande trots mot den verld, som framtvingar förnekelsen af det bästa, en menniskas inre kan rymma. Ty här eger intet sjelfbedrägeri rum. Hvarken Olof eller Falk svika sin öfvertygelse, derför att åldern på sjelfpröfningens eller slapphetens väg lärt dem en annan. Olof bekänner för att få nåd, och Gerdts ord: “ Affälling “ kastar honom tillintetgjord på skampallen. Falk vänder åter från sina försök att med obefläckade händer utan kompromisser med sitt samvete gå literatörens knaggliga stig, oak-tadt han sjelf vet sig handla lumpet, endast derför att han är trött på en hopplös strid och längtar att få vara i ro och åter räknas bland hyggligt folk. Olof säger i slutrepliken: ” Lugn jag står på den ensliga strand,
Ständer ett särskildt årligt understöd, att, under tiden intill nästföljande riksdags slut, utaf Riksgälds-kontorets medel utbetalas, för godtgörande af den brist i kassans inkomster, sorn. enligt dess för sednast förflutna år afslutade räkenskaper, visade sig hafva uppkommit; vid hvilket understöds beviljande dock fästades dels det förbehåll, att hvad sorn deraf för ett år ej behöft användas, icke finge för ett annat år af kassan tillgodonjutas, och dels det vilkor, att ej mindre delegarnes bidrag, än pensioner nas belopp under tiden icke skulle få förändras, utan fortfarande utgå i öfverensstämmelse med derom i kassans reglemente förut meddelade bestämmelser. Med bibehållande af samma förbehåll och vilkor, har enahanda understöd genom Rikets Ständers vid hvarje påföljande riksdag härom fattade beslut allt hittills varit beviljadt; varande detsamma af Rikets åren 1850 och 1851 församlade Ständer förhöjdt till dess sedermera oförändradt bibehållna årliga belopp, 2,250 R:dr Riksmynt. Alltsedan år 1854, då, på sätt Fullmägtige i Riksgälds-kontoret uti skrifvelse till Utskottet af den 23 sistlidne Augusti anfört, det anslagna års-understödets hela belopp erfordrades för betäckande af skilnaden mellan Enkeoch c Stals-Utskolleti Memorial N:o 309. Pupill-kassans inkomster och utgifter, enligt nästföregångna års räkenskaper, hade detsamma endast behöft till någon del för detta ändamål användas; och för de 2:ne sistförflutne åren hade icke någon utbetalning af meranämnda understöd ifrågakomma, emedan kassans inkomster derunder öfverstigit utgifterna. Detta af kassans räkenskaper ådagalagda fördelaktiga förhållande emellan inkomster och utgifter, dertill högre ränteberäkning å kassans utlånade kapital i förening med den genom beviljad löneförhöjning föranledda tillökningen i delegarnes årliga utgifter visserligen i sin mån bidragit, vore likväl, enligt hvad Fullmägtiges omförmälda skrifvelse vidare innehåller, att hufvudsakligen tillskrifva den nuvarande låga och hvarken sagde afgifter eller pensionstagarnes oundgängliga lefnadsbehof motsvarande pensioneringen.
Detta är orsaken, hvarföre jag måste framför allt uppehålla mig vid det, som jag i andra fall anser underordnadt, vid sakens form, i stället för saken sjelf, och reserverar mig emot de serskilda beslut inom Constitutions-Utskottet, sorn gifvit den förevarande frågan dess närvarande invecklade beskaffenhet. Constitutions-Ulskottets första Betänkande N:o /{o var icke annat än ett preliminaireller ett pi iucip-betänkande. Om ej sjelfva innehållet af frågan, som framställdes tilt Slåndens afgörande, frågan om Indragningsmagtens och Jury-inrättningens beroende af hvarandra, redan bevisade Constitutions-Utslcottets Memorial N:o JJ. detta, så bevisas det af ordalagen uti sjelfva delta Betänkande, hvaruti Constitutions-Utskottet uttryckligen förklarar, att denna fråga hänskjutes till Ståndens ”preliminaira beslutefter hvilkels fattande åtskillige andra på bordet hvilande Grundlagsfrågor af Utskottet förklarades först kunna företagas. Då nu inora Constitutions-Utskottet den åsigten gjort sig gällande, att Stånden icke få öfver ett Grundlagsförslag första Riksdag besluta, och Constitutions-Utskottet likväl begär Ståndens beslut, så är klart, att om än icke ordet ”preliminair” för ännu mera tydlighets skuld vore tillagdt, måste det hafva varit Constitutions-Utskottets mening, att Stånden borde redan denna Riksdag öfver sjelfva denna principfråga besluta , på samma sätt sorn Constitutions-Utskoltet uti ett annat Betänkande förfarit, i frågan örn. förslaget rötande Landtdagarne. Constitutions-Utskottet bade visserligen i Betänkandet N:o 4° ingått i detaljen af de förändringar, som under suppositionen af bifallet till denna princip borde ega rum; men detta förändrar ej mera förhållandet, än om Constitutions-Utskottet, jemte framställandet af principen för Landtdagarne, äfven ingått i detaljerne.
Individuens handling kan j sig sjelf vara negativ, och likväl yttra sig i en positiv verkan; likasom man kan vittna falskt, och således begå ett positivt brott, på negativt sätt, nemi. genom stillatigande och fördöljande af hvad man vet sant vara; likaså kan äfven en Ledamot af Stats Rådet eller en Föredragande förorsaka positiva Lagbrott, genom fördöljande af någon upplysning eller un» derlåtenhet att göra föreställningar, Ben i yJpril. 7 Vigtigare synes mig anmärkningen, rörande 107 §. och jag börjar själf inse, att äfven positiva fel äro under denna §. inbegripna. Der talas nemligen om Stats-Rådets Ledamöter, som, uti deras Rådslag om allmänna mått och steg, icke iakttagit Rikets sannskyldiga nytta. Men Stats -Rådets Ledamöter och Föredraganden kunna, såsom jag vid nogare eftersinnande fin. ner, underlåta att iagttaga Rikets sanskyldiga nytta , icke blott genom försummelse att vidtaga nyttiga åtgärder, Utan äfven genom tillstyrkandet eller medgifvatidet af sådana, som äro positivt skadliga, oagtadt likväl icke stridande mot någon af Rikets gällande Lagar. Att tillämpa det ta på Konungens Rådgifvare i Commando-mål, finner man visserligen af 107 §:s ordalydelse, så mycket mindre anledning, som denna försummelse att iagttaga Rikets sannskyldiga nytta , synes der endast hafva afseende på ”StatsRådets Ledamöter i deras Rådslag om allmänna mått och steg" — men då man af 15 §. inhämtar, att det vid ansvar åligger Konungens Rådgifvare i Commando mål, att "yttra sin mening öfver de företag, Konungen besluter,” huruvida han nemligen finner dem vara af en ”vådlig rigtning eller grundade på ovissa och otillräckliga medel att dem utföra;” synes verk. ligen Konungens Rådgifvare i Commando-mål, likaså väl som Stats-Råden och Stats-Secreterare, äfven kunna försumma Rikets sannskyldiga nytta, och följagteligen böra äfven under 107 §. inbegripas.
Majlis och Kronans tillhörighet; utan hade ifrågavarande utmarker fastmera betraktats såsom hemmanens betesmark, och Allmogen i alla lider derå egt betesrättighet, som vid skaltläggningarne blifvit bland hemmanens så kallade herrligheter upptagne, och ingått i beräkning vid hemmantalets bestämmande, af hvilket förhållande hemtats den slutsats, att, genom den nu tillkomna spanmålsränlan, dubbelskatt för en och samma förmon blifvit hemmanen ålagd; att de förenade Utskotten vid sisla Riksdag ansett de dels på rättsgrunder, dels på billighet grundade skäl, Ölands Riksdagsfullmägtige, till stöd för deras yrkande, framburit, vara af den talande egenskap, alt de förljenade lill deras tillförlitlighet närmare undersökas, helst de af Fullmäglige bifogade skaltläggnings-document tycktes utvisa, att betesrätt å Alfvaren varit ansedd och beräknad såsom en hemmanen åtföljande förmon eller rättighet, samt Kongl. Brefvet den 16 Mars 1802 inneliölle en upplåtelse af samma mark, lill fördelning emellan dem, som sig deraf dittills begagnat, utan att något vilkor af spanmålsränta eller annan skatt dervid blifvit fäsladt; och enär Utskotten förmodade, att, i händelse giltige anspråk på rättelse i öfrigt funnos för handen, tillfälle för en ytterligare undersökning borde beredas, oaktadt hemmansegarne, genom underlåtenhet att söka ändring i Comiterades åtgärder i den väg Kongl.
Utan serskild betalning skall Justerare meddela skriftligt betyg, enligt bifogadt formulaire, så väl öfver mätning, som stämpling; skolande betyget upptaga en noggrann beskrifning på redskapens beståndsdelar oöh deras dimensioner, med utsättande af den dass, hvartill redskapen hörer; och Bihang till 11- St. Prat. 1834- fy.te Saini. %\dra Ajd, 2 Q:te Uåftet. 10 B ev.-, Ljngsamt Allm. Bes v,- och Oecon.- Utslls Betänkande I^:o 6. skall han jemväl af hvarje sådant betyg månadtligen till Konungens Befallningshafvande lemna fullständig del. x9 §• Ej må, under något vilkor, annan del af bränvinsredskap än panna inmuras, hvarvid iakltages, alt stämplingen alltid skall vara synlig; ej heller må panna och hatt med hvarandra sammanfogas genom nägling eller lödning. 30 §• Innehafvare af bränvinsredskap vare ifrån allt åtal i afseende på dess beskaffenhet fri, derest den finnes i oförändrad enlighet med Juslerarens betyg och i sådant skick icke öfverstiger den pannerymd till hvars begagnande innehafvaren är berättigad och sig vederbörligen anmält. Enär kannerymden i en bränvinsredskap befinnes större än den uppgifvits, men öfverskottet ej öfverstiger en femtondedel af den rymd, hvartill pannan är anmäld och stämplad, och detta med skäl kan anses hafva tillkommit genom pannans nyttjande eller eldens verkan, vare redskapen ej derföre underkastad beslag, utan må, vid derom yppad fråga, egaren debiteras för det löpande året med den högre skatt, hvartill pannans ökade rymd föranleder och redskapen genom egarens försorg å nyo mätas och stämplas innan påföljande år, på sätt och under det ansvar, som uti i4§* af denna Art. utstakas. 21 §. Beträdes
Härmed förfaller således äfven frågan om rättighet för svaranden, att nedsätta vadepenningar i närmaste LandtRänteri; och beträffande förslaget att vadepenningarne LnglJtskoitets Betarikandettl 171 borde öka», bar Utskottet ansett detsamma, såsom stridande emot de grunder, hvilka Utskottet antagit för dess tillstyrkande af Revisionsskiilingens afskafFande, icke kunna bifallas. Enligt Kongl, EnskiftesStadgan, åligger det Konungens Befallningshafvande att skyndsamligen, genom KronoBetjeningen låta kungöra och tillställa vederbörande de uti Enskiftes-frågor meddeldte Utslag; och som vid detta förhållande, den tid af Sextio dagar från Utslagets Dato, som är bestämd för underdånige Besvärs ingifvande till LandsCancelliet, synes lemna tillräckligt utrym, me för klagande Farter, att iakttaga deras besvärs rättighet om ock ätta eller på sin höjd fjorton dagar från den dag Utslag gafs, skulle förlida, innan Utslaget medhinner kungöras; så har Utskottet icke eller funnit skål, att någonförändrad besvärstid i desse mål tillstyrka. Sluteligeri och då föreskriften, att vid besvärs anförande öfver KammarCollegii Utslag, den klagande skall bifoga bevis om dagen, då Utslaget blifvit honom tillståldt, har sin grund deruti, att, i händelse KonglMajit icke skulle finna skäl, att öfver Besvären infordra vederbörandes förklaring, Kongl. Maj:t genast ml inhemta, huruvida den klagande iagttagit råtter Besvärstidf och således vara i tillfälle, att Besvären utan vederpartens hörande, afgöraJ har Ut-’ skottet jemväl ansett, vid detta Stadgande böra förblifva, och att klagande Partera 172 Lagutskottets Betänkandett. viel besvärs anförande öfver KammarColIegii Utslag, böra stalla sig till efterrättelse, så väl denna, som de öfrige föreskrifter, hvilka uti Besvärs-hänvisningen meddelas.
At alla spSLiela cisalier, rörande Lotsoch Baks-Styrelsen, såsom til exempel föresläende af förändringar nri Lots-.Taxan eller Lotsoch Bäkafgifterne, deras tillämpning til större och mindre fartyg och barar, samt Skeppares rättighet ar behälla guittenceiä umgälderne m. m. mäga öfw>.rlemnas til den blifwande Oii^äiiouLiis befattning, efter den ln.-ttuÄion. som Eder Kongl. Maj:c för densamma i Räder täckes utfärda. 9:0. At alla de penningar, hwilka, enligt hwad förut är nämndt, för Lots-Werkets räkning komma Statstil godo, hädanefter blifwa en orubbad rilgäng för Lotsoch Bak-Inrättningen, utom de z,;oa N:d Lanco, som Dansta Regeringen ärligen aflemnar til Swensta Kronan för Fyrarnes underhallande wid Öresund, hwilka medel Riksens Ständer anse böra tilkomma Stars-Werket, afwensom at Kongl. Majus och Kronans Fartyg böra ifrän Lorsoch Bäk-afgift befrias; och Den 27 Mars. 1105 synes detze twanne förmåner wara för Staten tilräckelige, sa ar densamma ej ma af i fräga warande inrättning detzurom njura någon inkomst. Riksens Stander framhärda rc. Stormagtigste Allernadigste Konung!
Bifölls; N:o 33, i anledning af serskilda motioner om förändrade bestämmelser, rörande anläggning eller ändring af mjöloch såg-qvarnar, med flere i sammanhang härmed väckte frågor. Bifölls; N:o 34, om sammanjemkning af riks-ståndens skiljaktiga beslut, i anledning af Utskottens betänkande N:o 12. Ståndet vidblef sitt beslut och lade memorialet till handlingarne Prot.-utdrag den 9 Augusti i848. 629 S. D. Vid förnyad föredragning af Stats-utskottets nedannämnda utlåtande och nleinorialer stannade Ståndet i följande beslut: N:o 280, med förslag till stadganden i Riksgälds-kontorets nya reglemente, angående åtskilliga vid föregående riksdagar beviljade, men ännu icke verkställde, utbetalningar Gillades med den anmärkning allena, att i redaktionen af 67 § i förslaget bör, i slutmeningen efter orden 'Tor inköpet”, införas orden af hvarje exemplar. N:o 295, med förslag till åtskilliga §§ i det nya reglementet för riksgälds-kontoret. Bifölls; N:o 296, med förslag till aflöningsoch pensions-stater vid Riksgälds-kontoret. Bifölls. S. D. Till Stats-utskottet remil terades, en med stöd af 56 § riksdags-ordningen, af professor Selander väckt motion, att Rikets Ständer ville besluta, att den årliga pension, som vid 1840—1841 årens riksdag beviljades friherre Berzelius på allmänna iudragnings-staten, måtte öfverflyttas på hans efterlemnade enka, fru Elisabetk Berzelius, att till henne utgå under hennes återstående lifstid, i hvilken motion Ståndets samtliga ledamöter instämde. S. D. Föredrogs ånyo vällofl. Bör gare-ståndets genom protokollsutdrag af den 3 dennes till Presteoch Bonde-stånden gjorda inbjudning, att förena sig uti höglofl.
Jag kan deremot åberopa riksdagarna före Gustaf lilis tid under frihetstiden och bevisa, huru B. o. Ad. då handlade. Sedan nu hvar och en börjar inse, atl flit och omtanka om sig sjelf och de sinas bergning är det bästa sättet att bereda sitt välstånd, tviflar jag, att riksdagarna framdeles skola blifva talrikt besökta. Särskildt vid denna riksdagen är säkert, att en mängd bemedlade adelsmän i landsorterna med nyfikenhet och spänd väntan afbida Ständernas beslut anglde vigtiga frågor, för hvilka Konungen sammankallat dem; och icke destomindre finnes R. o. Ad. icke vara mångtaligare vid denna riksdag än vid den förra. Men om man också skulle anse talrikheten såsom ett nödvändigt skydd för Ståndets medlemmars sjelfständighet, hvarföre icke bestämma antalet. Nu åter votera stundom 36o personer på Riddarhuset, såsom det händt i fråga om anslag till Götha canal, och detta antal är också det högsta, som under de sednare riksdagarna deltagit i något beslut; men ganska mänga gånger hafva de vigtigaste ärenden blifvit afgjorda af 3o å 4° personer. Huruvida Ståndets sjelfständighet sålunda genom antalet är tryggadt, lemnar jag till en hvar att bedöma. Det har blifvit sagdt, att Ståndet skulle äga skydd mot corruption derigenom, att det vore omöjligt för Regeringen att känna hvilka, sorn kunde blifva riksdagsmän; men om man kastar ögonen på catalogen öfver Ståndets ledamöter vid de tre sista riksdagarna, finner man i det liela samma namn, och jag skulle åtminstone till trefjerdedelar i förväg kunnat bestämma, af hvilka ledamöter R. o. Ad. vid denna riksdag skulle komma att bestå; detta hade alldeles icke varit svårt. Är Den i5 April f. m. Regeringen verkligen interesserad af att känna hvilka som skola komma till riksdagen, så gör Regeringen visserligen icke några nya bekantskaper, emedan vi litet hvar äro tjenstemän. Det har blifvit sagdl, att om R. o. Ad. skulle välja sina representanter, skulle valen hufvudsakligen falla på innehafvare af förtroendesyslor och högt uppsatta embetsmän. Detta bevisar, att den, som gjort anmärkningen, ej tagit kännedom om motionen.
Under det att det förr hörde till undantagen att vägning skedde utom packhuset, är detta nu, i följd af de gamla packhusens obeqvämlighet och ringa utrymme samt rörelsens till vext. det allmänt följda förfaringssättet., åtminstone inom rikets största handelsstäder, och i stället hör det nu till undantagen att sådan vägning sker inom packhuset. Såsom bevis för huru tryckande afgiften är må anföras, att t. ex. i Götheborg, hvarest, om jag ej misstager mig, 2:ne Packhus-inspektorer äro antagne, hvilkas löner på ordinarie stat, jemte hvad dem uti så kallad remisslage tillkommer, uppgå, för hvardera, till cirka 7,000 R:dr Ruut, desse tjenstemän ensamt af tvänne dervarande firmor, under förra året, uti extra vågpenningar fått uppbära öfver 6.000 R:dr Runt, utan att derföre hafva vidare besvärats, än hvartill de i alla händelser af sitt tjensteuppdrag haft åliggande. Jag tillåter mig att härjemte bifoga 2:ne skriftliga bevis, som närmare bekräfta det sagda, hvarvid jag vill fästa uppmärksamhet uppå, att den ena af de firmor, som här tecknat sitt namn och som, emot hvad förhållandet^ i allmänhet är pä den ort hvarom är fråga, fått vägning verkställd vid sitt, på något afstånd frän Götheborg belägna, magasin, fått vidkännas särskilda utgifter, utom extra vågafgifter, såsom ersättning för resekostnad, vivre m. m. ät tujlbetjeningen. Man skall af allt detta finna huru här en, af Förordningen icke åsyftad och af inga personliga tjenstbarheter föranledd, ganska betungande beskattning blifvit lagd på handeln och rörelsen och att ett det mest olidliga och förhatliga sportelsystem ännu fortfar, till stor skada för det allmänna. Skulle, hvilket likväl ej är förhållandet. Tullverkets tjenstemän för nödig och anständig bergning ej kunna undvara den ifrågavarande inkomsten, må då Tullverket tillse, att ersättning af tullmedlen dem beviljas, ty med billighet och rättvisa kan icke vara förenligt att, på sätt nu sker, den enskilde för detta ändamål varder särskildt och öfver höfvan beskattad.