Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan må det bero på direclionen alt pröfva, huruvida det är med bankens fördel förenligt, att vid utgifvandet af sedlar, äfven utgifva sådane obligationer. Hvad föröfrigt hufvudfrågan i denna § angår, eller minimivaleuren å de sedlar, som en bank får utgifva, så anser jag, lika med Hrr Nordenanckar och Aminoff, alt, om en banks rät - 496 Den 25 Januari e. ni. tighet att utgifva sedlar inskränkes till rättigheten att utgifva sådane å 6 r:dr 32 sk. h:co, såsom den minsta valeureu, så skall vinsten deraf blifva för samma bank så ringa, att icke någon af de delägare, hvilka deltagit i nuvarande privatbankers stiftande, skall ingå i någon af de nya banker, hvilka grunda sig på ifrågavarande lag. Hr Gripenstedt har gifvil ett godt skäl för denna mening, då Hr Gripenstedt yttrat erfarenheten hafva ådagalagt, ali den allmänna rörelsen klöfver ett visst antal 500 r:drs, 100 r:drs, 10 r:drs och 2 r:drs sedlar. Om nu så är, hvilket jag äfven vill antaga, så finnér man lätt, alt om en ort kräfver i sin vanliga rörelse 2 r:drs sedlar till ett belopp af 200.000 r:dr, 6 r:dr 32 sk. till ett lika belopp, samt för öfrigt 10 r:dr 50 r:dr ICO r:dr alltsammans till ett belopp af 700,000 r:dr, och en privatbank i denna ort icke mera får utgifva 2 r:drs sedlar, så skola desse ersättas af Riksbankens 2 r:dr sedlar. Privatbanken, som då förut kunnat bestrida bela rörelsen med 700.000 r:dr af sina sedlar, är således inskränkt till 500,000 r:dr. Möjligheten för privatbanken att kunna hålla sina sedlar i rörelsen blifver sålunda inskränkt, och vinsten således äfven i samma mån mindre, ehuru det just är probabiliteten af vinst, som gör, att sådane banker uppkomma.
Man kan dock icke undra mycket öfver landsortspressens i allmänhet ovänliga sinnelag mot stockholmarne, då en landsortstidning anför som ett bevis på denna press * mycket stora framsteg i afseende på själfständigt och värdefullt arbete, att » det har gått så långt, att tidningsmän i landsorten med en viss missaktning tala om stockholmstidningarna! » Ja, utgör detta kvintessensen i landsortspressens själfständighet och värde, då kan man ju icke förvånas öfver att talet i landsortstidningarna om deras stock-holmskolleger är sådant det är. Men vi tillåta oss hålla före, att landsortens press, som vi ingalunda ställa lågt, skulle hafva större gagn och nytta af en vänlig och kamratlig täflan med hufvudstadens press, hvilken i sin helhet betraktad, trots alla fel, fortfarande går i spetsen för svenska pressens arbete i utvecklingens tjenst. Vi skola nu till sist endast bemöta talet om att stockholmspublicisterna vid göteborgsmötet voro fribytare inom pressen, och upplysa då, att af dessa stockholmare voro 6 redaktörer för veckotidningar, 7 referenter för de dagliga tidningarna, 9 andra fasta medarbetare, 1 föreståndare för telegrambyrån, 1 dito för Nya annonsbyrån, 2 landsorts-korrespondenter samt 5, hvilka arbeta i flera tidningar. Och nu till mötets personnager! Främst möter oss då ynglingen med de grånade loc-karne, 1840-talets magister, kongl. sekreterare, röde jakobin och samhällsomstörtare, det urbana språkets man, svenska pressens farbroderliga rådgifvare och föresyn, politikern ochpublicistveteranen, S. A. Hedlund. Hans personlighet och lifsgerning behöfver här ieke omordas. Vi vilja endast uttala vår förhoppning att den allvarliga sjukdom, hvaraf han nu är fjättrad och hvilkens första yttringar märktes redan under mötesdagarna och måhända förvärrades af de giftiga anfall, för hvilka han där från visst håll hänsynlöst utsattes, snart skall gifva vika för återvunnen helsa. Man har sagt, att hr H. numera icke i allo är framåtskridandets man.
Svar på återremiss — 8 — 49 — a. a. 26 Febr. a. a. 28 Febr. 7 Mars a. a. 4 Mars Frölich, om fortfarande pensionsrätt i Arméens Pensions-kassa för Landshöfdingen Grefve G. Fullmäktige i Banken och Biksgälds-kontoret, om förhöjdt arfvode åt — 4 2 29 — b. 19 Oct. b. 17 Oct. a. 21 Oct. 21 Oct. D:o D:o — 6 1 78 — a.a. 12Febr. a.a. 12Febr. a a. 13 Febr. a.a. 13 Febr. » angående skedt val af 66 Fyrbåltoch lots-väsendet, om förbättringar i — 4 2 15 — 19 Aug. 22 Aug. 22 Aug. É. 22 Aug. £L « F. angi. Proposit. ler Skrifvelser, CO Ss 3^ 5' aq Afdelning. eller Memorial. Utlåtande, Betänkande Riks-Ståndens Beslut. Underdånig Skrifvelse. pr w P-> ja Cfq cn w cr> c: e-tKidd. o. PresteBorgareStåndet. BondeN:0 Nio | Sid. Adeln. Ståndet. Ståndet. Nio t ‘Fångar, om användande i Kronoarbetskorpsen af straffoch arbets8 — 86 — b. 9 Maj b. 2 Maj b. 2 Maj b. 6 Maj Fångars behandling i häkte, om åtgärder för tillsynen öfver . 8 — 65 — b. 4 April b. 30 Mars b. 23 Mars g. 26 Mars Fängelsestraff, förslag till Författning angående, se Straffarbete. Färjestaden på Oland, om statsbidrag för hamnbyggnad vid 1 4 i 158 25 b. 5 Dec. b. 5 Dec. b. 5 Dec. b. 3 Dec. 217 20 Förbrutet gods och böter, om ingående till Staten af 4 2 63 — b. 3 Mars b. 3 Mars g. 3 Mars b. 3 Mars Förbrytare, angående förklaring af Kongl.
H o n kan för resten gerna redan vara till åren k o m m e n, ty de flesta representanter af det täcka könet tyckas hylla principen: » D e n, som vill vara fin, får lida pin. » H o n skall promenera, göra en del visiter, allt till fots, o c h hennes fötter framträda under den prydliga drägten, » fina, retliga o c h s m å », iklädda en elegant, välsittande, ultra spetsig bottin med klack a la Pompadour. Nå ja, det går nog bra i början, men efter den första visiten, der de marterade fötterna fått orörligt hvila sig en qvarts timma, komma de åter ut från smyrnamattan på gatan. H v a d den stenläggningen blifvit gemen! Stenarne kännas ' spetsiga som sylar, och de släta trottoarplattorna uppsökas med stor noggranhet! Sjöjungfruns fysiska plågor voro mä hända ringare än den unga damens, hvars melankoliska leende kunde uppmjuka ett stenhjerta. Ändtligen, efter stegrade qval o c h slutad promenad, h e m k o m m e r vårt arma plågooffer o c h ilar in uti sitt rum för att med frenetisk brådska befria sig från dessa, den moderna civilisationens, tortyrredskap. Tron I, hon ångrar s i g? Nej, i morgon gör hon sig säkerligen åter till martyr i modets tjenst. U n g a fruar o c h fröknar, detta är endast Hl exempel angående trånga s k o d o n; jag skulle kunna anföra hundra dylika. Jag skulle kunna förtälja, huruledes I, mina sköna, vid dinern ofta aftaga er lilla lackerade eller förgylda sko, huruledes I ofta förloren den bland släpets veckrikedom, och huru I under oerhörda själsqval ej återfinnen den, då I skolen lemna bordet vid er kavaljers arm. Men jag vill ej vara indiskret, nej, visst i c k e, långt ifrån! D e r e m o t vågar jag framkomma med några anmärkningar, som blifvit mig ingifna af den sannaste menniskovänlighet.
Af Herr Waldenström, A., angående nordvestra stambanans sträckning från Christinehamn öfver Carlstad till Arvika och Charlottenberg, samt anslag af medel till denna banas byggande. Under åberopande af hvad så väl de hållna undersökniDgarne ådagalägga, angående lämpligaste sträckningen för nordvestra stambanan genom Wermland, som hvad Kongl. Maj:ts nådiga Tropositioner till Rikets Ständer vid riksdagarne 1856—1858 och Motioner i Borgare-Ståndet 1865. N:o 81 189 1862—1863 derom innehålla, anser jag då mig, dessa handlingar med dertill hörande planer, profiler, kostnadsförslag och utlåtanden från vederbörande embetsverk finnas hos Rikets Ständer förvarade, så mycket heldre böra förbigå ett upprepande af deras innehåll, som jag är förvissad, att hvarken Rikets Ständer, eller dess Stats-Utskott lära underlåta deraf taga den kännedom, som är nödig för frågans utredande och bedömande. Vid sistlidne riksdag bestämdes väl, att staden Christinehamn och köpingen Arvika skulle af stambanan beröras, men sträckningen deremellan lemnades oafgjord, emedan åsigterna inom Wermland voro stridiga om rigtningen. Dessa stridigheter qvarstå ännu, och skola qvarstå så länge en hvar vill hafva jernvägen förlagd der den för honom är fördelaktigast och beqvämast, utan afseende på om dermed förenas Statens intresse. Det torde derföre ej vara skäl att, af sådan anledning, än längre undanskjuta frågan, utan nu företaga den till afgörande.
Då motionären icke nu visat att andra förhållanden härvid förekommit än de, som vid frågans bedömande nästlidne riksdag, redan tagits i betraktande, samt de svårigheter, debiteringen och uppbörden af ifrågavarande skatt uppgifvits skola medföra, icke numera, då densamma blifvit penningräntan tillagd, kunna anses vara af beskaffenhet, att föranleda sjelfva skattens upphörande, destomindre som någon kla - 4 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 45. gan i berörda hänseende från vederbörande tjenstemän, Utskottet veterligen, icke försports, torde motionärens förnyade framställning i ämnet lemnäs utan afseende. b) af Riksdagsfullmäktigen Måns Månsson från Kalmar län, angående den såkallade Landtågsgärdens upphörande, öfver hvilken motion Utskottet uti bilagan Litt. A sig särskildt utlåtit. c) af Herr Berger, A. A., som förmält, hurusom, oaktadt Rikets Ständer redan vid 1854 års riksdag beslutat, att sågoch tullmjölqvarnar skulle befrias från grundränta samt endast genom bevillning beskattas, nämnde beslut ej ännu ledt till något resultat; men, enär det vore i sin ordning att Rikets Ständers ifrågavarande beslut bringades till verkställighet, så att sågoch tullmjölqvarnar icke längre måtte nödgas draga den tunga beskattning, deni nu ålåge, utan komma i åtnjutande af den befrielse härifrån, som dem blifvit tillförsäkrad, har motionären föreslagit, att Rikets nu församlade Ständer måtte dels vid inkomsternas beräkning afdraga det belopp, som af sågoch tullmjölqvarnar såsom grundränta hittills utgått, dels anslå nödiga medel såsom vederlag för den del af nämnde ränta, som vore indelt, på det att ordinarie räntan af sågoch tullmjölqvarnar kunde under nästinstundande statsreglerings-period upphöra, eller ock, för den händelse bristande utredning skulle göra den af motionären föreslagna åtgärd omöjlig, att Rikets Ständer ville vidtaga andra nödiga åtgärder för det åsyftade ändamålets vinnande.
De må, för min del, gerna sitta qvar på deras platser ända till sena ålderdomen; men mig tycks dock vara rätt och billigt att man jemväl tager berörde omständighet i beräkning, då det är fråga om att bestämma deras löner; och anställer man uti förevule fall en jemnförelse med deras vederlikar inom de båda andra af mig omnämnda afdelningarne, så känna vi, att embetsmännen der äro tvungna att frånträda sina tjenster, då tjenstbarheten uphör, hvaremot inom den Ecklesiastika branchen något slikt icke kommer i fråga. Med afs:de å hvad jag nu i ämnet anfört, anser jag mig böra föreslå att ErkeBiskopens aflöning måtte bestämmas till 10,000 rdr rmt och Biskoparnes till enahanda belopp, som utgå för de högsta embetsmännen inom de Militära och Ka merala brancherna, GeneralBefälhafvaren inom den förra och Landshöfdingen inom den sednare, eller 9,000 rdr rmt. Jag anhåller att dessa mina anner måtte få åtfölja den K. Proposm till vederbörligt Utsk. Gr. Hamilton, Henning: Mot K. Propos. ang. reglering af Biskoparnes löner har hufvudsakligen blifvit anmärkt, att det förslag till aflönings-stat, som blifvit i Proposm upgifvet, skulle vara för högt tilltaget och bilda, enligt talarens yttrande, en fursteprelatur. Man kan dervid endast söka sig en utgångspunkt för jemförelse mellan de tjenstemän inom landet, hvilka förut haft likartade löner. I det fallet har man såsom ett medeltal för biskoparne antagit 12,000 rdr rmt. Det är en lön, som jag någon tid har haft, och jag upbär t. o. m. något mer för närv:de; men jag får upriktigt erkänna, — något furstelif har jag icke varit och är icke heller nu uti tillfälle att med dessa tillgångar föra; och jag tror att det skall blifva lika omöjligt för biskoparne. Något mot Grundlagen stridande kan jag icke heller finna uti detta förslag.
Många ledamöter finnas, som hafva lätt för att i tal framställa sina anmärkringar, men likväl icke nog vana och färdighet att skrifligt affatta dem. Yttrandena kunna ofta vara af ganska stor nytta vid motionens behandling, och då vore det orätt att på detta sätt hindra deras öfverlemnande till Utsk:t. Vidare har man velat anvisa en utväg till förkortning af riksdagarne deruti, att alla motioner, som ej äro affattade i form af lagförslag, skulle läggas å sido. För min del måste jag bekänna, att jag icke tillhör dem, som klaga öfver motions-flödet, kanske till en del derföre, att jag sjelf ofta besvärar med nya förslag. Men jag anser motionseller petitions-rätten vara en af Svenska folkets dyrbaraste rättigheter, och skulle för min del ingalunda vilja med min röst bidraga till någon åtgärd, hvarigenom i synnerhet Bonde-St. blefve hindradt att gifva sina tankar och önskningar tillkänna, äfven om de icke kunna författa lagförslag. De öfriga förespeglade förändringarne i vårt arbetssätt äro grundlagsfrågor, och det hade varit önskligt, om förslagets författare nu på samma gång framlagt något sätt att undanrödja dessa befintliga hinder. Är detta förslag en gång antaget, finnes ingen garanti att de förespeglade förändringarne blifva genomförda. Man bar äfven föregifvit att årliga riksdagar skulle framkalla en grundligare representations-förändring. Jag är kanske inom detta hus en af dem, som längst önskat en sådan förändring och som lifligast intresserat mig derför. Men jag kan icke medgifva, att man, med tillämpande af det gamla ordspråket »ändamålet helgar medlet», söker bringa saken till det yttersta, för att uppnå ett ändamål, det må vara huru godt som helst. Jag vill nu öfvergå till det 3:dje skälet, hvarföre jag måste ogilla detta förslag, och det är emedan det innebär vådor. Alla, äfven de som äro mindre nöjda med 1809 års lagstiftare, måste dock medgifva, att dessa val afvägt ömsesidiga rättigheter och skyldigheter emellan de begge statsmakterna.
Lät läkare eller annan lämplig person en gång sköta edra inväxta naglar pamt klipp dem derefter aldrig lör djupt in pä sidorna. Begagna rymliga skodon. Att låia någon vända ut och in på öfre ögonlocket och med en bit fuktad ren vadd rensa det samma. Icke i vanliga fall, sä vida de ej göras för häftigt. Sextonåring. Se svar till Kanna i n:r Hvad edra röda händer beträffar, sä kan försöka de medel, som tillrådts Mary i n:r samt dessutom följa råd till Frågvis 2; i n:r Men ni bör ha godt tålamod med kuren. Stina J. Använd en salva af: 1 del Extractum Ralanhim ooh l o delar af Unguentum Glycerini samt aftvätta för hvarje gång, som salvan måste bort, med borsyrelösning (4 %) och torka dem derefter noga. Gh — c D — g. Vi våga ej ens en gissning pä grund af dessa knapphändiga upplysningar. När påkommer värken? Hurudan är eder matsmältning? Allmänna tillståndet? o. s. v. Lilla Greta. Alla de åkommor, for hvilka ni begär råd, härleda sig helt visst från bleksot. Denna måste i första hand behandlas. I stället insprutningar, men med ljumt vatten. Se råd till X. Y. 3) Helt säkert: nej. Vi vilja särskildt fasta uppmärksamheten på Iduns lämplighet för platssökande och platsutbjudande annonsÖrer, äfvensom för alla Öfriga slags Edith B — n. Vi måste bedja er om mycket noggrannare beskrifning både på er hudsjukdom och ert allmänna tillstånd för att kunna ge er något råd. Ulla. Beror derpå, att hud porerna äro abnormt vida. Niägot särskildt har ni ej att göra härför. Olycklig prenumerant. 1) I vanliga fall: ja. Men de böra anläggas väl för att göra nytta. Att uppräkna alla orsaker blefve för vidlyftigt. För mycken rörelse är skadlig. a) Anlaget qvarstår gerna för alltid, b) Blott i fall af uppstående grossess .. x 17 J2-årig flicka. Detta skulle nog kunna ske utan synnerligt stor risk. Behåll dock hellre er ylletröja; begagna blott något tunnare sådan sommartiden.
Befattningen måste derföre åtföljas af sådane löneförmåner, som göra antagligt, att akademien städse må kunna påräkna dess beklädande af en man, som är den - 132 Motioner i Preste-Ståndet 1862. N:o 68. samma fullt vuxen. Hvarom icke, blir hon nödsakad att inskränka sina anspråk i ena eller andra hänseendet, hvaraf åter följden troligen blefve, att det ändamål, som sökes, komme att förfelas. Bifalles det af akademien i detta ämne gjorda förslag, skulle Intendentens vid experimentalfältet aflöuingsvilkor komma att blifva, utom boställslägenhet, 4,000 R:dr i lön och några natura förmåner, hvilka kunna skattas till vid pass 600 R:dr om året. Dessa emolumenter i förening, hvilka äro mindre än de, som nu för tiden tilldelas mången förvaltare af större bruksoch landtegendomar, kunna desto mindre anses för öfverdrifna, eller för innehafvaren af ifrågavarande befattning mer än tillräckliga, som lefnadskostnaderne vid experimentalfältet äro större än i hufvudstaden, från hvilken nästan alla förnödenheter skola hemtas, och som befattningen utan tvifvel blir af en ganska mödosam beskaffenhet, fullt upptagande Intendentens tid hela året om, och dessutom förknippad med ett ingalunda obetydligt ansvar. Honom åligger nemligen, utom ordnandet och skötseln af fältet och öfvervakandet af alla de mångfaldiga försök, som derstädes komma att anställas, jemväl hela redogörelsen för använde medel, hvilken vid en anstalt, sådan som denna, eller en förenad försöks-anstalt och mönsterfarm, bör och oundgängligen måste blifva särdeles vidlyftig och tidsödande, för ådagaläggandet af försökens praktiska användbarhet i stort. Sannolikt är derföre, att han till sitt biträde i räkenskapsföringen behöfver anlita någon dertill skicklig person, hvilken han åter i sådant fall måste sjelf på sin bekostnad aflöna.
Likaledes torde de särskilta slagen af antimonium böra upptagas till lika tullbehandling under den gemensamma rubriken »antimonium, spiesglans och regulus», och, med bibehållen tullfrihet vid utförsel, åsättas en införselsafgift, som motsvarar medeltalet af de nuvarande två särskilta, eller 1 skilling skålpundet. Vid tullbestämningarna för rubriken apoteksvaror synes annan förändring icke böra äga rum, än att rättigheten till deras införande utsträckes jemväl till de fall, då de kunna vara behöfliga i och lör allmänna undervisningsoch läroanstalter; för ernående hvaraf vid slutet af rubriken kunde tilläggas orden: »eller af vetenskapsmän till begagnande för vetenskapliga inrättningar.» I afseende på askar och dosor af sammansatta, eller, såsom arbetade, ej specificerade ämnen, har 1839 års Tullkommitté hemställt, att denna artikel, för hvil - Assa foetida. Hals arn. '22 Kongl. Maj.-ts Nåd. Skrifvelse, N:o 40. ken någon gemensam tullbestämmelse efter vigt eller quantitet icke, i anseende till den betydliga skiljaktigheten i värden, kunde antagas, måtte ur taxan utgå och inbegripas under slöjdevaror, ej specificerade.
För det första är sjukdom serdeles ej känd som gångbar derifrån jag är; För det an-> dra har jag hört att sjukdomen säkrast botas genom hemcurer; för det tredje, har vi förut Lazaretts-inrättning hvartill vi gifvet årligen pengar, för det fjerde skulle detta blifva en ny inrättning som ej påkallas af nödvändigheten, hvartill hus skulle anskaffas, aflöning at Doc** tor to. fl., således klefve penningarne åtgångne utan kanske något gagn för hälsovården, sådätl uppoffring har icke den fattige råd att göra, så mycket mindre som de fattige denna Riks** dag säkerligen får obilligt nog efter deras förmåga påökning i sin bevillnings-afgift; Altså i följe af allt detta vågar jag ej bevilja någon afgift dertill utan anser detta som en ny beskattning, hvilken mig tyckes ingen kan åläggas sorn deri icke frivilligt ingår. Dessutom om Veneriska smittan på någon ort blir upptäckt, är jag fullkomligt öfvertygad om, att den orten eller Socken sjelfye genast beifiar örn sådan anstalt till dens utrotande sorn de finnér tjeny ligast. Ut supra. In fidem Frotocolli Clas Liv un, Siats-UtskotietÉ Betänkaridertl £441 N.r 251. Riksens Utglofl. Ständers Stats - Utskotts Betänkande angående Krono - Skogar» nes användande, H öglofl. Ridderskapet och Adeln har behagaft till Stats-Utskottet remittera de af Herrar af DarnlU och von Turne, Herr Friherre C. M.
Att hvarken nuvarande eller föregående redogörare låtit influtna, utgifterna öfverskjutande, medel länge ligga i kassan, bevisas deraf, att fonden, som år 1800 var 3,715i R:dr, nu 1860 är nära 22,000 R:dr Riksmynt. öfver § 4. Att studenten i Upsala, August Wallin erhållit sina stipendie-inedel, derom är Dom-kapitlet fullt öfvertygad, emedan kollekt-stipendierna sändas till Wermlands nations Inspektor såväl i Upsala som Lund; huruvida han sjelf eller en broder qvitterat dem, kan Dom-kapitlet icke upplysa. Dom-kapitlet, har icke kunnat fordra att fattiga studerande skola lyfta stipendierna här genom ombud och fullmakt, då medlen sent och med betydliga afdrag skulle kommit dem till godo, hvarföre de sändas till Inspektor vid Universitetet. öfver § 5. Då frågan var om Åmåls och Filipstads skolfond, frågade Herrar Revisorer ej efter huru den uppkommit; men en derutur uppkommen besparad räntefond framkallar frågan om dennes uppkomst. Dom-kapitlet har icke ansett, att en af statsmedel bildad fond.vore af samma egenskap som stipendier och andra fromma stiftelser, uppkomna genom gåfvobref, testamenten eller andra urkunder. Stats-anslaget för skolorna i Amål och Filipstad, hvilket år 1833 öfverlemnades till Dom-kapitlets förvaltning, växte genom upplupna räntor under den tid skolorna förbereddes och fullbildades, så att år 1837 dessa, icke använda, räntor utgjorde ett kapital, som, enligt Eders Kongl. Maj:ts nådiga bref den 1 I Augusti 1837, delades emellan de båda skolorna för att accumuleras. Att termins-penningarne blifvit särskildt redovisade, grundar sig på såväl. 1856 års nådiga bref som på nådiga skolstadgan. De enskilda kassorna behöfde visserligen af de medlen förstärkas, men någon rättighet dertill hafva de ännu icke fått.
Högre pri - — '9 ser hafva dock tvifvelsutan ersalt denna minskning, så att afkomsten af det hela kan anses i det närmaste enahanda. Det är i synnerhet i trakterna omkring hufvudstaden denna handtering blifvit bragt till betydligare utvidgning, genom lätthet till afsättning och genom jordens högre värde, som bereder tillfälle alt å mindre fastigheter anlägga stora bränneri-vérk. Så hafva, jemförelsevis, år 183r minimi-afgifterna af pannerymder i Sollentuna fögderi utgjort 7,207 R:dr 3 sk. 3 r:st och i Svartlösa fögderi 4>435 R:dr 24 sk.; men i Frösåkers fögderi endast 2,455 R:dr 44 sk* 9 r:st, ehuru folknurnmeru i de begge förstnämnda fögderierna är mellan 11, och 12,000, och omkring 18,000 i det sednare, som tillika innehåller flera större egendomar och bruk. Samma förhållande visar sig i afseende å minuferingsafgifterna, som för nämnde år, varit i Sollentuna fögderi 680 R:dr, i Svartlösa fögderi 4^5 R:dr, och i Frösåkers fögderi io3 R:dr. En summarisk uppgift öfver bränvins-brännings-afgifterna torde närmast upplysa beloppet af denna tillverkning, under de sednare 5 åren, och den inkomst, som kan anses derigenom hafva orten tillflutit: Efter Jordvärdet. Minimi-afgift af pannerymden. Förhöjning öfver minimi-afgift. Minuteringsafgift. Summa. Vid hvilka uppgifter, för deras riktiga uppfattning, likväl bör nämnas, alt, då den förhöjning af bevillnings-beloppet, efter minimi-tarifFen, som vid tillämpning af nu gällande brällvins-brännings-förordning uppkommer, ej kan för hvarje år inflyta förr än i det påföljande årets debitering, således den för år i832 utförda förhöjning 5,682 R:dr sk. 11 r:st, rätteligen bör läggas till bevillnings-summan för 183r.