Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Usch, så fult det varit inom honom, men nu var allt annorlunda. Som om rikedomen vore värd, att man offrade samvete och själafrid för dess skull! Som om den vore värd så mycket som en hvit mus, om man ej fick vara glad på samma gång! Han slog ihop händerna och ropade jublande, att han var fri, fri, fri! Inte en längtan efter att äga femtikronan fanns i hans själ. Så godt det var att vara lycklig! Då han lagt sig, tänkte han på att han skulle visa Halfvorson femtikronan tidigt nästa morgon. Sedan blef han orolig för att handelsmannen kunde komma in i boden före honom nästa dag, söka efter sedeln och finna den. Då skulle han väl tro, att Petter Nord gömt den för att behålla den. Den tanken lämnade honom ingen ro. Han försökte få bort den, men det lyckades ej. Han kunde ej somna. Då steg han upp, smög sig ut i boden och famlade reda på femtikronan. Sedan somnade han godt med sedeln under hufvudgärden. En timme senare väcktes han. Ett skarpt ljussken slog honom i ögonen, en hand famlade under hans hufvudkudde, och en mullrande röst grälade och svor. Innan gossen var fullt vaken, hade Halfvorson redan sedeln i handen och visade den för två kvinnor, som stodo i dörren till skrubben. »Ser ni, att jag hade rätt,» sade Halfvorson. »Ser ni, att det lönade sig för mig att köra upp er och få vittnen på honom! Ser ni, att han är en tjuf?» »Nej, nej, nej,» skrek den stackars Petter Nord. »Jag ville inte stjäla. Jag bara gömde sedeln.» Halfvorson hörde ju ingenting. De båda kvinnorna stodo med ryggen åt skrubben, liksom beslutna att hvarken höra eller se. Petter Nord satt i sängen. Han såg med ens ömkligen svag och liten ut. Tårarna strömmade. Han jämrade sig högt. »Farbror,» sade Edith, »han tjuter.» »Låt honom tjuta,» sade Halfvorson, »låt honom tjuta!» Och han gick fram och såg på gossen. »Kan nog tro, att du tjuter otroligt,» sade han, »men det tar inte på mig.»
Dämning Statistiska Tabell-kommissionen, hafva Rikels Ständer, med afseende å detta embetsverks inrättande, anvisat lill utgående från Riksgälds-kontoret, dels såsom hyresmedel, intilldess embets-lokal derför hinner anskaffas i något Kronans bus, en summa af Ett tusen R:dr årligen under den tid, samma statsreglering kommer att fortfara, och dels, för en gång, till anskaffning af nödiga inventarier, Ett tusen femhundra Riksdaler; kommande vid dessa medels utbetalning från Riksgälds-kontoret de föreskrifter, som derom varda af Kongl. Maj:t meddelade, att tjena lill efterrättelse. § 110. På det att arbetet med sockne-karteverkets utförande må kunna forlskyndas, hafva Rikets Ständer, utom det dertill å sistnämnda hufvud—ti tel uppförda anslag af 6,000 R:dr, anvisat ett extra anslag, att under de år, denna riksdags statsreglering kommer att omfatta, för samma ändamål från Riksgälds-kontoret utgå med Femton tusen sjuhundra femtio R:dr årligen och disponeras på sätt Kongl. Maj:l finner lämpligt; hvadan detta anslagsbelopp alltså bör i öfverensstämmelse med Kongl. Mnjrts föreskrift tillhandahållas och utbetalas. § Hl Såsom vedergällning för Majoren A. Hahrs använda arbete och kostnader för utgifningen af en generalkarta öfver Sverige, hafva Rikels Ständer, med bifall till Kongl. Maj:ts derom gjorda framställning, tillerkänt honom en gratifikation af Tre tusen R:dr, hvaraf Riksgälds-kontoret borde utbetala halfva beloppet genast och den andra hälften så snart 5:te och 6:te bladen utaf kartan utkommit. § 112.
Ropades nej. Hr Landtm, hemställde derefter, om R. o. Ad., på sätt flere ledamöter af Ståndet yrkat, behagade instämma i det af PresteSt. i denna fråga fattade beslut. Ropades ja och nej. Hr Landtm, yttrade, att, då denna propos. blifvit med både ja och nej besvarad, R. o. Ad. torde finna att Hr Landtm, borde framställa propos. till bifall å K. M:s förslag i denna del. Gr. Frölich: Jag hemställer, huruvida ej Hr Frih. o. Landtm, skulle läckas gifva sin uppfattning af svaret på den framställda propos:n tillkänna, ehuru ropen visserligen varit både jakande och nekande. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, det han i sådant fall som nu icke kunde tillåta sig något omdöme om hvilken mening, som varit den öfvervägande, men R. o. Ad. behagade finna, att ett omdöme derom blefve lättare om någon annan propos. äfven framställdes oell man deraf finner R. o. Ad:s majoritets mening, men visserligen kunde äfven den först framställda propostn ånyo göras, för att utröna om svaren derå blefve bestämdare än första gången. Hr von Hohenhausen: Jag vet ej hvad som hindrar att propos. framställes på det tillägg, sorn blifvit föreslaget, äfven om man antager PresteSlts beslut, och önskade jag att förnyad propos. måtte framställas om instämmande i nämnda PresteSt:s beslut.
Icke eller är det synnerligen troligt, att under denna redan började granskning LagUtsk. och Ständer antaga fängelsestraff så uteslutande för alla brott, som lagberedningens sista förslag innehåller, och ej eller att celler eller ensamhetsfängelser skola helt och hållet uttränga de gemensamma. Hvad om dessa jemkningar redan år R. o. Ad. bekant, behöfver jag icke närmare utveckla, och ej eller ytterligare antyda oformligheten att godkänna StalsUtsk:s häremot stridande förutsättningar. Den föreslagna summan af 600,000 eller 200,000 r:dr årligen är andra ämnet hvarpå jag anser mig böra lägga vigt. Hon är liten i jemförelse mot hvad 1841 års Ständer anslogo, rika genom en sparsam Regerings samlade tillgångar; hon är nu för stor, under uttömd drätsel, under nödvändighet, och jag upprepar med tillförsigt ännu en gång denna försäkran, att, om ej högst nödvändiga anslag skola vägras och om ej dert bättre utvägen af bevillningens ökande vidtages, riket ovilkorligen skall vid nästa riksdag befinna sig uti ansenlig skuld. Vid sådan ställning tyckes det vara skäligt, att för andra mera fruktbringande och mindre luftsväfvande förslager, bespara åtminstone hälften af denna summa, hvars andra del, lagd lill hvad ännu återstår på förra anslaget, tyckes vara nog till anställande af försök i en lära, som af inga andra samhällen, med mycket långvarigare erfarenhet än hos oss, blifvit i sin helhet antagen, ännu mindre, med deras vida större tillgångar, beslutad lill verkställighet. Öfver detta ämne har jag här redan d. 18 Dec. yttrat några åsigter, som framkallat så mycket större förbittring hos ccllfängelsernes blindt troende försvarare, som de funnit sig oförmögne att i bevisning och skäl mig vederlägga. 030 Den 23 Februari f. m En annan författare har sedermera uppträde med en granskning af nya brottmålslagen och cellfängelserna, öfver hvars person, då han sig icke namngifvit, man icke kunnat, efter vanligt bruk, utgjuta sin ilska, och hvars skrift man derföre låtsar icke afveta.
Det kan ock anföras, att en mängd olika och på skiljaktiga grunder utgifna mynlreprescntativer clieY varumätare 6S D c n 6 September. utan att genom deras omvexlande form och beskaffenhet af behof för rörelsen vara påkallade, är olämplig och ledande till oreda vid liqvider; och denna brokiga och ändamålslösa mångfald i vårt myntväsende torde äfven gifva utländningen ett mindre förmånligt begrepp om systematisk ordning i våra financiella åtgärder. Slutligen vill jag nämna, att Banken och Riksg.cont. skulle genom de lätt efterapade och förändrade gamla sedlarnas indragning och utbyte mot de nya befrias från utgifvande af belöningar för upptäckt af bevisligen verkställda efterapningar och förfalskningar. De blodpenningar, sorn således utgifvas, utgöra ett icke obetydligt belopp; och får jag härvid upplysningsvis nämna, att under Wasa Hofrätts i Finland jurisdiction brott af denna beskaffenhet i den mån tilltagit, att särskild domare endast för deras behandling blifvit tillförordnad och att, oaktadt en mängd förvunna brottsliga blifvit för lifstiden försända till Siberiens grufvor, det icke afsk räck t andra, mest bland Österbottens allmoge, att fortsätta efterapning och förfalskning af Svenska sedlar samt att dem utprångla. Till stadgande af prescriptionstid för inlösen af Bankens och Riksg cont:s sedlar saknas icke laglig anledning. De äro icke annat än skuldsedlar, af hvilka Banken sjelf utgifvit de förra och öfverlagd betalningsansvaret för de sednare, Om Banken genom lag är skyldig känd att fullgöra sina förbindelser såsom hvarje enskild gäldenär, måste den ock tilläggas enahanda lagliga rättigheter, som den sednare åtnjuter, hvaribland förekommer att uppsäga skuld och att vara befriad från kraf, som icke inom io år förnyas.
Landtbruks-Åcademien på behörig tid insändes. Med hämtadt stöd af denna erfarenhet, får jag den äran tillstyrka bifall å Utskottets Betänkande. Grefve von Schwerin: Den erfarenhet, Herr Hjerta yttrat sig äga om Norrige, instämmer fullkomligen med den jag förvärfva! inom en ringa krets af detta Land; men förhållandet är helt olika der mot hos oss, ifrån Mälarens stränder till Umeå eif. I Norrige frågar man för att få tillfälle att lära den man frågar; i Sverige åter för att lära sjelf. Det har blifvit sagdt, att den föreslagna anstalten åsyftar att bibringa bildning i allmänhet hos folket. Mia öfvertygelse är, 4?B Den 12 November f m. att om detta ändamål skall vinnas, måste begäret efter bildning komma af sig sjelf, och man'dertill icke blifva lockad. Handen måste från ömse båll frivilligt räckas, om medlet skall uppnås. När enskilda föreningar vilja åstadkomma en sådan bildning, bänder ofta att deras bemödanden för Statens väl omintetgöras af politiken. Efter all den kännedom jag äger om Svenska lynnet, är det bäst att öfverlemna omsorgen om bildningens utveckling och fortgång åt individerna sjelfve. Jag förnyar min anhållan om proposition till afslag å Betänkandet. Herr Grefven och Landt - Marskalken frågade, om Bidderskapet och Adeln ansåg Statsoch Oeconomie-Utskottens förevarande Utlåtande böra, i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, tili Utskotten återremitteras. Ropades starka Ja, jemte några Nej. I anledning hvaraf Herr Grefven och Landt-Marskalken förklarade, att som, efter hvad han tyckt sig finna, Ja öfverröstat Nej, propositionen blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallen.
Jag vet mycket väl att genom MedSt:ns beslut, allt hopp för de Skottiska arfvingarne vid denna Riksdag är ute, att det således tjenar till föga att vidare uptaga tiden. Men jag vågar dock tro, att R. o. Ad. bör, för sin del, visa sig vilja godtgöra en stor orättvisa. Jag förenar mig derföre med Frih. Baab och anhåller om propos. på bifall till BorgareSt:s beslut i denna fråga. Frih. von Saltza, Anton Philip Carl: Då frågan redan i tvänne Stånd är afgjord, då tjenar det visserligen icke till mycket att här vidare orda om saken, men jag har icke desto mindre ett behof att uttala min åsigt. Lika med de gånger jag förut yttrat mig skall jag blifva helt kort, och jag kunde blifva ännu kortare genom att instämma i hvad Frih. Raab anfört. Den juridiska rätten är ovilkorligen mot den lidande parten; ty dom är fallen i högsta instansen och den kan icke ändras. Men, mine Hrr! det finns en annan rätt, som jag anser ännu högre, och det är den moraliska rätten. De Skottiska arfvingarne hafva blifvit förorättade, och jag tycker, att R. o Ad. borde erkänna och söka afhjelpa detsamma. Lika med Frih. Raab anser äfven jag att det bör göra detsamma, om det är Banken eller Statsverket som betalar; ty hufvudsaken är, att de förorättade få någon ersättning. Om R. o. Ad. biträder denna åsigt, så, ehuru det nu ej kan medföra önskadt resultat, bör likväl tvänne Stånds uttalade önskan kunna inverka på en kommande Biksdag. Hr Palmcrantz, Joh. Mauritz: Äfven jag hör till deras antal, som anse det rättskänslan kräfver att R. o. Ad. en gång gör slut på denna sak. Derigenom att BankoKornmissarierna tillåtit dessa egendomars försäljning på Banko-auktion, så hafva de, enl. min tanka, bestämdt öfverskrida deras instruktion.
Den rättvisa emot olika industrigrenars idkare, som genom öfvergångstidens lika utsträckning, om den från Frankrikes sida medgåfves, kunde synas blifva dem beredd, blefve dock vida mera skenbar än verklig; och för skenet af att hafva gått allas önskan till mötes, tveka komiterade icke att föredraga utsigten att kunna betinga en längre öfvergångstid, der sådant företrädesvis är behöflig!. Det bör derjemte icke lemnäs utan uppmärksamhet, att man endast med varsamhet kan förfäkta anspråk på likställighet med Tyska Tullföreningen och Italien i afseende å öfvergångstidens utsträckning, på samma gång man anser sig icke kunna medgifva likställighet i afseende å den slutliga tullsatsen, utan fordrar, att denna må bestämmas högre hos oss än i de andra länder, med hvilka jemförelsen i öfrigt uppställes. Men det är icke blott om öfvergångstidens utsträckning, utan ock om företrädet af flera och för hvarje gång mindre tullnedsättningar framför färre och betydligare steg, allt inom samma tidrymd för den slutliga tullsatsens uppnående, som meningarne kunna vara delade. Den sednare methoden synes hafva blifvit tillämpad i traktaten med Tyska Tullföraiingen och Italien, i hvilka traktater allmänligen endast 2:ne tullnedsättningar för någon artikel förekomma. Komiterade hafva trott sig böra omfatta den förra methoden. Genom dennas tillämpning förekomma visserligen tätare tullförändringar; men då en hvar af dessa just genom beloppets ringhet gör förändringen mindre märkbar och kan för tillfället tänkas icke utöfva starkare inflytande på varupriset, än andra på förband oftast oberäkneliga förhållanden, såsom vexlingar i råvarupris, penningeställning, m. m., i allt fall kunna åstadkomma, bör en sålunda fortgående tullförändring vida mindre störande inverka på industrien inom landet eller på handeln med utlandet och följaktligen äfven på tullinkomsten, än om förändringarne uttoges i färre men 19 större steg, då motseendet af hvarje sådan förändring svårligen kunde undgå att rubba affärsverksamhetens jemna gång. På dessa i allmänhet antydda grunder hvilar komiferades förslag till öfvergångsbestämmelser.
Den bör svara lika jemnt mot den merit, med hvilken de bestrida hvarandra, som den, med hvilken de befordra (tjena, upplyfta) hvarandra. Och är ej i detta bestridandet äfven en befordring? Låt oss gifva ett exempel, som sällan blifvit gifvet. Låt oss säga gayement: vi slåss. Slåss, le, och hedre hvarandra! – Först Rätt; dernäst Menniskan. Det förra angår alla; det sednare en viss. Detta är den heligaste, första af mina maximer. I den ligger allt, hvad de qvicke – eller dumme – kalla min ”arghet” Strunt! jag såg aldrig en qvick eller dum i synen, som ej skämdes. Det är ej dessa kroppar eller skuggor, som dömma oss; utan verlden. Jag hatar ej Qvickheten; så litet, som jag hatar barndomens liflighet. Jag älskar just ej det som splitter-spelar, utan det som bringar till enhet. Ingen Gud är qvick. Och dit – till Gudomligheten – skall ju menniskosjälen? Men gerna må fjolliga nöjen, ras och lek, det som varierar, badinerar, attraperar, – gerna må det unnas åt dem, som ej högre förmå. Dansar ej kalfven? hoppar ej kiden? missgör ej apan? Och ser och ler då icke den Vise, glad? – Amen! Jag älskar lif; och mycket ett qvickt lif. Men ändå något mera ett sublimt. Också tänker jag skrifva en afhandling öfver Qvickheten. Nu, glädje och mod! Det skall bli roligt, att se oss contrastera. – Huru mycket ondt kunde jag väl mena med ”Voltairismer”? – Vår ”Politik” differerar hvad den kan; en liten oändlighet. Men också: begära att formen af våra själar skulle vara lika, vore en gudlöshet emot Naturen, som utmärkt för båda sin plan och sin vilja. Det väsendtliga är: kärleken för det bästa vi känna. Det är nog. Låt oss deri vara lika, och vänner: med eller mot hvarandra.
Med förbigående af hvad sista hälften af inkastet innehåller och åberopande hvad Utskottet längre ofvan derom yttrat, får Utskottet rörande förra hälften deraf anföra, alt den författning, som gäller om tiden för Engelska Parlamentets sammankomst, stadgar eodaat, att ett nytt parlament skall kallas inom tre är efter det förras upplösning. Det är sant, vanligen ställes Bevillningen så, att regeringen nödsakas. kalla nytt parlament hvarje år; men lika sant är äfven, att vi, sedan vår Constitution infördes, icke sett den fastställda Terminen af fem år förflyta efter den ena Riks. Bihans till RiksSt. Prot. N;ro 115, ufe 910 Serskildta Utskottets Betanhanden. Sagen, innan,en ny varit i verksamhet 5 och skulls täta Riksdagar i en framtid komma att a: ses för välgörande, så är det att förmoda, att de äfven lära inträffa. Då Särskilta Utskottet i de gjorda anmärkningarne således hvarken funnit uppgifr ter, som kunnat vederlägga dess egna, eller trott sig der varseblifva Deductioner eller Skäl ledande till en annan öfvertygelse, än den Utskottet redan, såsom tillhörig dess pluralitet, i Betänkandet framställt, är det för Utskottet angenämt att nu få förklara, hurusom Utskottet, utan ändring, förblifver vid dess ofvannämnda, med berådt mod och i bästa afsigt gifna Betänkande. I sådan sinnesförfattning blir det äfven möjligt för Utskottet att bestå den af någon bland de anmärkande gifna vinken tili jemförelse med ett Utskott vid någon föregående Rikedag, sorn varit nog Svenskt att afslå förslag af förment lika beskaffenhet med det sonaN Särskilta Utskottet nu haft äran uppgifva. Afven Särskilta Utskottet är nog
Comp. redan innan deras exemplar af kontraktet till Riksgälds-kontoret återställdes, underlåtit fullgöra sitt i 12 punkten gjorda åtagande att för vitet ställa säkerhet, så hade Johns & Comp. genom denna underlåtenhet begått ett kontraktsbrott, som fullt berättigade Fullmäktige icke blott att återtaga kontraktet, utan ock att fordra den skade-ersättning. som låg i det utfästade vitet. Svenska Staten hade, till följd af Johns & Comp:s förfarande att hafva inlåtit sig i en låne-affiir af den betydenhet, som den ifrågavarande, utan att på förhand hafva försäkrat sig om medlen att fullgöra sina åtaganden, fått underkasta sig hårdare lånevilkor, än dem Johns & Comp. sig betingat, och det vore derföre icke mera än i sin ordning, om de finge vidkännas det äfventyr, som de för kontraktets uppfyllande sig iklädt. Men äfven om detta äfventyr numera icke kunde lagli gen drabba dem, eller om det ifrågavarande vitet icke kunde mot dem tillämpas, borde det icke tillkomma Fullmäktige att på förhand och utan domstols föregående pröfning och beslut efterskänka den rätt, som kontraktet i denna del haft för ändamål att tillförsäkra Riksgälds-kontoret. I följd häraf och på det Fullmäktige icke måtte träffas af beskyllningen att hafva eftersatt Riksgälds-kontorets rätt och fördel, ansågs bevakning af det i 12:te punkten af kontraktet bestämda vitet i Johns & Comp:s konkurs böra ega rum. Sedan af Revisorerna det ofvanomförmälda beslutet i anledning af Fullmäktiges åtgärd i afseende på denna fråga blifvit fattadt, har, vid läsningen af Revisorernas berättelse fråga hos Fullmäktige uppstått, huruvida, på sätt 5 § af instruktionen för Rikets Ständers Revisorer innehåller, några upplysningar eller yttranden i anledning af Revisorernas anmärkningar borde af Fullmäktige meddelas och berättelsen bifogas. Ehuru flertalet bland Fullmäktige af anförda skäl förklarat sig anse något dylikt yttrande eller upplysning icke erfordras, har likväl, då en af Fullmäktige varit från denna mening skiljaktig, i hvad angick Revisorernas förut omförmälda hemställan om återkallande af ifrågavarande bevakning, ett af honom i fråga härom afgifvet yttrande blifvit genom utdrag af Fullmäktiges protokoll revisions-berättelsen bilagdt.
N:o 86 återremitterades. Upplästes till justering och godkändes Exped.Ulskts förslag till R. St:s und. skrifvelse till K. M., ang:de upphörande - Deri 28 Maj f. rii. 38i flig af dé i norra länen af Riket utgående S; k. räfstetingspenningarnä. Upplästes och lades på bordet nedannämnde från StatsUtsk. inkomne utlåtrn:
Dessa äro icke acci’editerade hos Regenten, utan endast hos Ministern för Utrikes Ärenderna, och hafva sällan tillträde i de högre diplomatiska kretsarne vid de större Hofven. Må det i förbigående tillåtas mig citera en specialitet om England. Jag har der aldrig sett någon Chargé d’Affaives vara bjuden lill Chefen för Ministéren, Hertigen af Wellington, eller i de hus, der denne umgås, icke ens hos Ministern för Utrikes Ärenderne. För att kunna nalkas eller communicera s.ig med denne sistnämnde, måste en Chargé d’Affaires alltid begära conference; och denna form ger mindre förtrolighet åt öfverläggningarne. Ärenderna afgöras bäst i Salongerne, under njutandet af Societets-lifvet. Principen att afskaffa Ministrar och nyttja Chargés d'Affaires i stället, är dessutom icke ny. Den har redan blifvit försökt och casserad. En bland Södra Tysklands Konungar hade stra^ efter sitt tillträde till Regeringen omfattat denna ide, men har af en känd erfarenhet blifvit öfvertygad om olämpligheten af mesuren, och har nn flera Ministrar vid fremmande Hof, än hans före - 7° Den 28 September f. m. trädare, Då man kastar en blick på Euro-a peiska chartan, och ser den stora rymd, som Sverige och Norrige der intaga, får denna Makt en anstrykning afstyrka, som det icke är politiskt att borttaga derigenom, att man visar sig icke nu hafva råd att hålla Ministrar. Det förhåller sig med Stater, som Individer, att det är bättre hushålla inom bus, än bära fattigdomens livré hos fremmande. Angående MinisterStatens aflöning, får jag äran förklara, att Svenska Ministerns i London appointement är, långt ifrån alt vara öfverflödigt, så knappt tillräckligt, att jag skulle nödgas afsäga mig det Nådiga förtroendet att vara Svensk och Norrsk Minister vid StorBrittanniska Hofvet, om icke lönevilkoien så arrangeras, att jag ser dem någorlunda svara emot behofvet, för att icke fela emot, antingen hvad jag anser Representationen för Rikenas värdighet fordra, eller omtankan för min egen familj kräfver.
n 1) ct Br endast och alleauet fiirlitandet; pi (; uds I~arniliii~.t.ighet, soul ger deu skuldbelastade lrvinnan mod ntt st! cliitleli i ansiktat. E. Ut till lelz! Flickonaas 4+ jii-P~ftde7ca-r., hams tallde a f .I; 147. Alcmznrk. De lekm, som forf. af donna lilla bok upptagit 8ro dels gamle val lriinda, dels nyare inforda f r h Tyslrland, England och Am erilw. Fors~; a afdelningen ianehiller boll-lelrar ined liten, f y lld handboll utan slagtra. Forut lrtindn bland dessa Bro boll-st&amp; och vaggpark, daremot ar piirk-tennis en ny flicltlek, som bestk i el1 forening sf p * koch lawn-tennis. Denna nya lek torde kanske, dels till foljd af billigme lektyg &amp; n lawn-teunis, och dels diirfor att storre massor salntidigt knnna da.ri deltaga, hafva framtiden for sig. Andra afdelningen innehiiller lekar ined liten fylld bandboll, drifven med rodslrap. Hiis Br npptagen den mycket roande leken)) sot och suru sarnt dess variant boll med m h g s ntewiil, dessa motsvara nog de i Tyslrland rnyclret brnlrade Scbleg-ball ocli Ball mit Freistiitten. Hiir ~ipptages Mven fjbderboll och lawn-tennis, dessa bora dock sparsamt anviindas af flickor i uppv&amp;xt&amp;ldern, ty genom lnyclret och ensidigt handterande af ra.ketten i hoger hand npplrommer for veka ryggar snedhet. Tred je afdelningeu inn ehHller le1ca.r riled stor uppblhst s. k. fotboll, dessa ' iiro lnycket lampliga lelrsr for flickor, 0111 cle ofvas viixelsicligt.