Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Af Kommers-kollegii underdåniga berättelser inhemtas, att de artiklar, hvilka från Svenska hamnar till Frankrike utföras, tili hufvudsakligaste delen, ja nästan uteslutande, bestå af trävaror, något tjära och stångjern; och då den af Frankrike beviljade tullfrihet för de förra från hittills gällande mycket ringa tullsatser, och den högst obetydliga nedsättningen i införseltullen af jern icke gifver ringaste anledning att någon afsevärd förökning af dessa artiklars export härifrån kommer att ega rum, så bereder Haudelstraktaten i afseende å vår exporthandel icke några väsendtliga fördelar. Då deremot nämnda traktat kräfver borttagandet af hittills lemuadt skydd eller en lika brådstörtad som obillig nedsättning af hittills gällande tullsatser för nästan alla de artiklar, hvilka utgöra föremål för svensk idoghet vid våra fabriker, manufakturier, handtverkerier och husslöjder, så, och då dessa tullnedsättningar å vissa af våra arbetsprodukter gå ända ned till 3f å 3j procent af varuvärdet, utsättes en stor del af våra näringsgrenar för en konkurrens, som gör det omöjligt för deras idkare att bestå i täflan med främmande, i afseende å klimat, läge och kapitaltillgång mera lyckligt lottade länders industri-idkare, hvaraf följer, att traktatens bestämmelser stå i strid med Rikets Ständers vid förra riksdagen tydligt uttalade beslut. Oftanämnda traktat påkallar ock nedsättning i tullafgifter och tullfrihet för en stor mängd lyxartiklar och öfverflödsvaror, hvars än vidare utsträckta förbrukning icke kan vara öfverensstämmande, hvarken med Svenska folkets ekonomiska tillgångar eller med dess sanna fördelar. På samma gång som traktaten underlättar importen af artiklar för lyxen och öfverflödet, till njutning för den rike, har den icke, hvad den främst synts bordt göra, betingat lättnad i importen af hvad för alla, synnerligen den mindre bemedlade, är så oundgängligt som t. ex. saltet, hvarför tullen ännu bibehålies till omkring tjugo procent af varans värde på aflastningsoch cirka 50 å 60 procent af dess värde på inlastningsorten.
Den för ”Chokolad" af Utskottet föreslagna nedsättning af införsels-tullen från 16 till 12 sk. skålpundet, hafva Borgareoch Bondestånden gillat, meri Ridderskapet och Adeln samt Preste-ständet, med vidhlifvande af gällande bestämmelse, afslagit; och lärer alltså, derest Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet icke vilja i öfriga Ståndens beslut sig förena, omröstning höra anställas sålunda: 117:o Den, som bifaller Utskottets förslag, att införsels-tullen å Chokolad nedsättes till 12 sk. skålpundet, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, vidblifves gällande tullsats 16 sk. per skålpund. Utskottet har föreslagit samt Borgareoch Bonde-stånden godkänt alt ”Cirklar, Passare och Cirkelbestick,” som nu äro åsalte 25 procents >införselstulJ, och Compasser, som äro belagde med införselstull af 15 procent, skola upplagas bland mathematiska instrumenter och aLt förstnämnde artiklar skola förtullas elter det ämne, arbetadt, hvaraf de bestå, men Compasser vid gällande tullsatts bibehållas. Ridderskapet och yldeln samt Preste-ståndet hafva deremot bibehållit gällande taxa i dessa hänseenden oförändrad; och som således 2 Stånd stannat emot 2, lärer frågan om nämnde artiklars förflyttande till annat ställe i taxan böra förfalla. Beträffande åter förslaget om förändrad bestämmelse för förtullningen af Cirklar, passare och Cirkelbestick, så och då denna fråga otvifvelak - Bevillning!- Utskottets Memorial, Nio 23. 67 tigt kail inverka på tullafgiftens belopp, torde för det fall att Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet icke vilja frånträda sitt härutinnan skiljaktiga beslut och instämma i de öfriga Ståndens, omröstning böra ega rum öfver följande proposition: 118:0
Vid det förhållande, att Ridderskapets och Adelns vid artikeln böcker fattade, från Utskottets af de 3:ne öfrige Stånden godkände förslag, skiljagtige beslut om förbud mot införsel af utrikes eftertryckta arbeten på Svenska språket eller sammandrag af sädane arbeten, icke kan till någon åtgärd föranleda, samt då den af Ridderskapet och Adeln för ifrågavarande artikel i öfrigt antagna från Utskottets förslag afvikande redaction icke är af beskaffenhet, att något inflytande på tull-uppbörden genom skiljagligheten kau blifva en följd, och följagtligen vid hvad de 3me andre Stånden i detta hänseende beslutat, jemväl kommer att förblifva; 'X2 Ti ev ilin i/ >g s-Vt s hot fets Utlåtande, N:o 48. så torde hvad Utskottet i Betänkandet N:o 21, angående böcker i allmänhet, föreslagit böra anses såsom Rikets Ständers beslut, och vo~ terings-proposition en under N:o 31 således helt och hållet förfalla. Prop, N:ris Bonde-Ståndet har frånträdt dess serskilda beslut, 46 och 47, ajj ^ Fernissa borde bestämmas 16 sk. införsels-tull per skölp., i följd hvaraf, på sätt ofvan är nämndt, hela 46tte och senare alternativet i 47;de propositionerne förfallit. Lydelsen af sistnämnde votering kommer vid detta förhållande att blifva: 4:o. Den, som godkänner Utskottets förslag, att Fernissa bör vid införsel åsättas 12 sk. tull per skålp., voterar Ja; den det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, antages Borgare-Ståndets beslut, att införsels-afgiften b Fernissa skall utgöra 8 sk. skålpundet.
11verkningen uppgått till 3,538 lödi ga marker i3 lod 4 1 ^2 gran fint silfver, hafva blifvit nfsalte 555 specie silfver-riksdaler eller efter förvandling i Bankosedlar - 1,480: Ett års riinta, från ocb meri den 1 November i843, lill samma dag år 1844» räntebärande kapitalet, 24,2.32 r:dr 2 sk. 8 rst. 1,381: 10. 1 r>. 7 månaders ränta A kapital-beloppet, 1,480 r:dr 4ö: l0* •• åt tS / /j du. silfvertillverkningen utgjorde 3,274 lödiga marker 1 lod 1 gran fint silfver, hafva blifvit afsalia 444 specie silfver-riksdaler, eller efter förvandling i banko-sedlar - 1,1S4: Ett års ränta, från den \ —- år i8.f5j då silfvertillverkningen uppgått lill 3,619 lödiga marker iG i/3 gran fint silfver, hafva blifvit afsalia 5q2 specie silfver-riksdaler, motsvarande i banko-sedlar 1,578: 32. — Ett års ränta, från oell med den 1 November i845 till samma dag år 1846, å kapitalet, 29,877 r:dr 5 sk. 7 rst. 1,707: 3o. 7. 8 5/6 månaders ränta å 1,578 r:dr 32 sk. 66: 11. 6. år 1846j då silfvertillverkningen utgjort 2,347 lödiga marker 8 lod 6 i/5 gran fint silfver, hafva blifvit afsatta 185 specie silfver riksdaler, motsvarande i banko sedlar 493: 16.
Utskottet torde icke behöfva närmare utveckla de skäl, på grund hvaraf Utskottet tror sig kunna antaga, att Rikets Ständer skola gilia och godkänna den åsigt, som, efter hvad Utskottet inhemta!, blifvit tillämpad vid uppgörandet af arbetsplanen för denna, isynnerhet uti politiskt och militäriskt hänseende, för Sverige vigtiga stambana. Siats-Utskottets Utlåtande N:o 6$. 61 nemligen: att vid samma tid, då den å Norska sidan anlagda jernväg varder fullbordad till riksgränsen, bor derstädes äfven från Svenska sidan mola en dylik väg, för alt emottaga och underhålla trafiken mellan de begge rikena. För sådant ändamål anser Utskottet derföre nödvändigt, att llikets nu församlade Ständer anvisa medel för på börjandet af jer n vägs-förb i ii delse ii med Norrige, samt att det belopp, hvilket härtill anslås, lämpas efter hvad sorn fordras för att den del af nordvestra stambanan, hvilken kommer att gå mellan Arvika och riksgränsen, måtte kunna göras lika snart färdig, sorn jernvägen pä andra sidan gränsen. Ett ytterligare skäl för tillstyrkandet, att denna del af nordvestra stambanan mätte företrädesvis bearbetas och fullbordas, hemtar Utskottet från den motsedda betydliga rörelsen å sagde ban-del, hvarigenom det inre af Norrige kommer att erhålla omedelbar kommunikation med en punkt, hvarifrån segelleden genom Sveriges insjöar och 2:ne största kanaler är oafbruten till de detta like både i öster och vester omgiivande haf. Beträffande deremot det anslag å 566,000 R.dr, Kongl.
Föredrogs LagUtsk:ts den 15 och 18 dennes bordlagde Utlåt. N:o 51, i ani. af gjorda anmärk:gar vid Utsk:ts Betänk. N:o 35, rör:de väckta förslag dels om förändrad lagstifning ang:de förlag, dels ock om rätt till underpant i lösegendom i allmänhet. H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att Utsk:t uti förev:de Utlåt, hemställt, att det uti Betäuk:t N:o 35 framställda Förordningsförsiag mätte' af R. St. antagas med någon förändrad lydelse för ingressen dertill; och som ifrågav:de förslag innehölle flere §§, hemställde H. Exc. att detsamma skulle paragrafvis företagas till afgörande, samt att med ingressens pröfning finge anstå till dess Förordningsförslaget blifvit genomgånget. Ropades ja. Härefter föredrogos och biföllos, hvar efter annan, det ifrågav:de Förordningsförslagets samtlige åtta gg, hvarefter R. o. *id. jemväl antog ingressen till förslaget med den förändrade lydelse derför, som Utsk:t uti dess sednare Utlåt, föreslagit. Föredrogs och lades till handlingarne Allm. Besv.- och Ekon.- Utskits den 18 dennes bordlagde Mern. N:o 177, i ani. af erhållen remiss å en motion om utseende af deputerade för bevistande af invigningen af en minnesvård åt Gustaf Wasa vid Utmeland i Dalarne. Gr. Sparre, Erik: På ett rum, der Wasaskölden lyser öfver Landtmms stol, synes mig vara skäl att tänka på den fest, hvilken om någon tid kommer att försiggå till firande af den konungs ära, som, utgången från detta Stånd, räddade fäderneslandet. Redan har man i Hederv. BondeSt:t beslutat att utse deputerade, hvilka skola öfvervara invigningen af det monument, som kommer att upresas vid Utmelands by i Dalarne; och mig synes att R. o. Ad. icke kan uraktlåta att vidtaga samma åtgärd.
Men nu gjorde han det, och en krybifall » Hvem var det », fars i 3 akter af Blum och pande ångest förlamade nästan hans fötter, så att sutto på grenarne hela vintern om, liksom för att Toché, samt det kända gamla sånglustspelet » Herr han stapplade, då han nu nästan sprang, backen skydda den sega groende knoppen och för att Hummers 73 öre ». utför, vägen fram till skogen. först nästa vår falla till marken, då de fyllt denna sm uppgift och det nya lifvet var starkt nog att Redan föllo stora, tunga droppar, nästan ljumma, allt stridare, regnet öste ner; framåt skyndaFörslå kammarmusiksoatén egde rum i tisdags utvecklas på egen hand. de han, genomvåt o c h bäfvande. Ett ögonblickunder synnerligen lyckliga auspicier — ett utÄnnu hade aldrig några menliga följder visat stannade han o c h lyssnade: hörde han ej hennes märkt program o c h en fulltalig intresserad publik. sig efter dessa hennes utflykter. röst där längre inne i skogen, där den stora boOckså hafva dessa musiktillställningar, i år liksom Men den sommar, då hennes äldsta lilla flicka ken stod? Han gick ditåt. förut anordnade af hrr Aulin, Sjöberg, Bergström var sex år gammal, hade en epidemiartad skaroch Carlson, redan blifvit en af de viktigaste faklakansfeber utbrustit i staden. Regnet smattrade emot löfven — här inne hade Många familjer torna i hufvudstadens musikaliska lif. De unga miste sina barn, och skolorna stängdes. det ännu ej hunnit tränga igenom, endast ett och anordnarne förtjäna ock allt understöd o c h allt annat blad, s o m blef för tungt af vattnet, gaf I prestgården var man visserligen lugn, man beröm. De hafva tagit saken på fullt allvar o c h lefde så afsöndradt, och barnen kommo ej i b e - efter för tyngden, vände den blanka mörkgröna verkligen fyllt en mycket betänklig brist i vårt sidan neråt och lät ett valtenstänk pärla ned. röring med de delar af staden, där sjukdomen musiklif. Goda o c h omvexlande program med härjade starkast.
"Jo, farfar, jag tror att det är en större svensk här i antågande hit, och att de, som så lägligt kommo till min räddning, endast utgjorde en ströftrupp, utsänd för att kunskapa. Det är min tro." "Ja, ja, min flicka, det kan du allt ha rätt i", svarade Arnold Mayer sedan han en stund begrundat Minnchens ord. "Ja, ju mera jag tänker på saken desto troligare förefaller den." När han dagen efter fick vetskap om att den svenska truppafdelning, som räddat Minnchen från att antingen sönderslitas af Neros tänder eller falla ett offer för Odowalskys lustar, stannat qvar i trakten, blef han högeligen glad. "Du hade allt rätt, du", utropade han då han sednare kom in i stugan. "Hur vet du det, farfar?" "Jo, Kasper var här äfven i dag och berättade att den svenska truppen stannat på Miltnitz." "Gud vare lof för det", utbrast den unga flickan och tryckte händerne hårdt mot bröstet. "Då kunna vi vara säkra åtminstone så länge som den är der." "Ja, utan tvifvel. Du ska' också veta att något stort är i görningen, förmodligen mot Prag." "Hur så, farfar? Har Kasper fått reda äfven derpå?" "Ja, han har fått veta af en af de svenske ryttarne, att en stor svensk här är i antågande." "Gud, om det skulle bli strid här i trakten", utbrast Minnchen ängsligt. "Det vore..." "Lugna dig, mitt barn", afbröt Arnold Mayer tröstande. "Här blir det troligtvis ej som striden kommer att stå." Den för flykten afsedda natten var om möjligt ännu mörkare än den föregående. Att Odowalsky, hans slottsfogde och pater Clemens voro särdeles nöjde dermed är naturligt. Redan tidigt på morgonen hade Fredrik Dahlspets låtit hemta upp pater Clemens till förhör. Då munken, åtföljd af korporal Styf, inträdde i ryttmästarens rum, hade denne tagit på sig den barskaste mine han kunde.
Med uppblossande harm och förbittring tänker han på det ovärdiga spioneri, som drottningens närmaste tjänare och tjänarinnor ögonskenligen bedrifvit, hur de strött puder i löngången, däri de på morgonen funnit spår efter hans fötter, hur de satt vax i nyckelhålet och papper i löndörrens springa, för att kunna konstatera, om den öppnats, och om drottningen följaktligen mottagit besök i sitt sofrum under natten. Och detta är ändå icke allt. De ha sträckt sina undersökningar ända till det allra intimaste, och de ha också där trott sig se spår af det brott, för hvilket han tydligen skall anklagas. – Hur har drottningen kunnat tillåta, att slika vittnesmål få framställas och framläggas inför rätten? Äger hon icke makt att förhindra det, eller vet hon ingenting därom? Frågorna pocka på svar – det gäller ju hans lif. Och hur är hon icke själf lifslefvande i dessa vittnesberättelser – lättsinnig och lidelsefull, brådmogen och barnslig, hänsynslös och ömhjärtad på samma gång. Än behandlar hon sin amourette som en bagatell – olyckligtvis sann, säger hon till Elisabeth Eyben – än utgjuter hon sig för kammarpigorna, frågar, om de ha förälskelser eller sentiments, och försäkrar, att den som så har, måste följa sin älskare till stegel och hjul, ja ända ner i helvetet. Hon prisar deras lycka därför, att de få gifta sig med hvem de vilja, och meddelar dem med naiv öppenhjärtighet sina framtidsförhoppningar: när hon blir änka, skall hon gifta sig med en privatperson, som hon har sentiments för, om hon också till följe däraf skulle tvingas att lämna land och rike. Hvilket farligt pladdrande bredvid munnen! Och hur lätt skulle icke en hätsk anklagare däraf kunna draga den slutsatsen, att kungens död varit nära förestående – medan drottningen tydligen hyst vissa förhoppningar att kunna behålla makten äfven efter sitt giftermål med den åsyftade privatpersonen. Hans hjärta bultar häftigt och hårdt, ångesten är öfver honom.
December-häftet för samma år, den hädangångnes minne och hans ädla moders djupa sorg med följande sköna ord: ”Den vensterhändte härjaren skonar hvarken makten och glansen eller snillet och behagen. Nyckfull går han förbi ålderdomen, vacklande på kryckor, och armodet, som hungrar och fryser, för att i stället än rycka konungasonen, i sin ålders vår, i öfvermåttet af jordisk lycka, ur den lysande och älskade familjkretsen, än undanrycka från den frejdade talangen i dess trefliga hem ende sonen, det käraste föremålet för modershjertats ömhet, målet för en lång framtids förhoppningar, hvilka nu på en gång stupat i en 23-årig ynglings graf! Och Edvard Flygare var icke en vanlig yngling, liksom hans honom öfverlefvande förkrossade moder, Emilie Carlén, icke är – på hufvudets vägnar – en vanlig qvinna. Europa har redan på flera språk tillegnat sig hennes litterära arbeten. Genom anlag och tycke lofvade Edvard, frukten af hennes föregående, af döden upplösta äktenskap, att träda i dessa sin moders fotspår. Hans första fjät på författarebanan saknade icke framgång. De sista återfinnas i ”MiniaturAlmanachan” och ”Svea” för 1853, i den förra det lilla oskuldsfulla utkastet Marionetterna, i den sednare Grunddragen af målareoch bildhuggarekonstens historia i Sverge. Om hans snille ännu kunde sägas vara i sin knoppning, stod deremot hans vackra, starka och fasta karakter redan i full blomma. Författarinnan – som sådan utan fåfänga – hade fästat moderns hela högmod vid sonen och hans lycka. Sedan han skänkt henne den stolta glädjen att med egna ögon se den filosofiska lagern viras kring hans tinning, beredde hon honom i vedergällning utvägar att bese främmande länder.
Detta senare kommer sig nog af, att här som i växtriket ogräset icke blott smyger sig in bland den goda säden utan till och med antager en » habitus », som gör att det ofta faller sig svårt att skilja arterna åt. Sålunda blir högmodet ädel stolthet, fåfängan kallas att man vill hålla sig uppe, icke vara olik andra, med mera af samma slag, fråsseriet och andra lika usla lidelsers tillfredsställande hedras med namnet » lifsglädje » o. s. v. Och detta förblandande af ondt och godt gör mer än något annat för att hårdt tilldraga träldomsbanden. Det egendomliga med högmodsträlen är, att han sjelf tror sig vara herrskare, under det att alla andra se att han är slaf — till och med de, som krypa för honom och kalla honom herre. Det finnes många slag af detta slafveri — bördens och börsens, dumhetens och intelligensens — och hvarje slaf under det ena oket rycker på axlarne åt dem, som träla under det andra, medan de för en opartisk åskådare allesamman te sig lika löjliga. Det är nästan det värsta med denna träldom, att ingen vill erkänna sig bunden deri. » Jag har nog mina fel », medger man, » men jag är åtminstone icke högmodig. » Det vore också litet svårt att i fråga om högmodet säga som om vreden, att man icke » rår för » det. Der före tager man till den vida enklare utvägen att helt och hållet förneka det. En sådan form af högmodet inverkar emellertid icke så synbart på vår omgifning och kan finnas hos mången utan att yttra sig på något sätt obehagligt eller löjligt. Men den verkar så mycket mera på oss sjelfva och vanställer vår inre menniska på ett sätt, som skulle komma oss att rysa, om vi kunde se det, kunde se vår andliga personlighet i dess rätta gestalt eller jemförd med den typ af renhet, oskuld och ödmjukhet, som måste synas oss såsom den högsta. Och högmodet är egentligen roten till allt ondt. Högmodet var upphof till den första synden; olydnaden kom ju af begäret att » varda såsom gud. » dagen i öster bräcker ottvaken hane gal, sakta på husmor väcker minner om sysslors tal.
Fedamots serskilta tanka bifogas, Stockholm den g q Maj rSt?- Ritt. 4, Vi CARR med Guds Håde Sveriges, Göt lies och Vändes Konung, 8?C. 8fc8tc. Arfvinge till Norrige, Hertig til? Schlesvig HolR stein SCc. SCc, Vår synnerliga ynnest och Nådiga benägenhet med Gud Alsmägtig; Troman och Tjenare; Herr Grefve, f. dVårt och Kikets liad, President Riddare öch Commendeur af Väre Orden, Herr Stats-Utshottets Betan}anden', 1463 Grefve en af Rikets Herrar, Öfver-Ståthållare, President Riddare och Commendeur af Väre Orden saint Riddare af Knr.un® CARL XIII s Orden; vice President och Riddare af Vår Nordstjerne Orden, så ock samtelige Ledamöter j Vårt och Rikets Kammar* och Bergs Collegier! Hos Oss har Assessoren och Riddaren af Vår Nordst jerne Orden JDetlnf Heyhtnschjöhl, a egne och öfrige Hellefors Silfveroch Jernverks Interessenters vägnar, i underdånighet anhållit att den samma Verk uplätne Recognitions-Skog med alla derå varande oskattlagde Torp och Lägenheter, dels innom Hellefors Socken af Örebro Län, och dels inom Gåsborns Församling af Carlstads Län, måtte, emot visse i underdånighet upgifne vilkor och förbehåll, få till nya Hemman indelas, och Interessenters pe vara berättigade att dem till Skatte köpa. Öfver hvilken ansökning, J den 6:te Martil 1809 gemensamt underdånigt utlåtande af* gifvit, hvarefter Assessoren Heykenschöld med åtskillige underdånige skrifter och Påminnelser j ämnet inkommit, Detta mål håfve Vi låtit
Men har han väl då betänkt, att dessa skatteköp blifvit beviljade efter samma grander, som för alla andra äga rum, och att utan tvifvel Staten derföre ingått uti, att låta Hemman förvandlas till Skatte emot en lindrig köpeskilling, emedan Staten egentligen afsett den årliga inkomsten, hvilken uppkommer igenom brukarnes använda arbete och kostnad der, och hvilka man funnit skäligt, att såle-t des belöna med detsamma, som den ökade säj kerheten försäkrade det allmänna om dessa bemödandens fortfarande. Ett Samhälle kan och bör icke, efter min tanka, beräkna sina fördelar, i förhållande till en ögonblicklig vinst, bestående i en större eller mindre köpeskil-, ling för visså lägenheter, utan det bör isynnerhet fästa sin uppmärksamhet vid den styrka, som vinnes för det hela, igenom varaktiga inkomster, sorn kunna årligen ökas och bereda andra. Det är efter en sådan beräknings^ grund, som man snart nog skall finna, att af* lägsne belägne Skogstrakter icke kunna på ett fördelaktigare sätt än genom Bergshandtering gen förädlas, och det är, vid en sådan unders sökning, man äfven skall öfvertygas, att denna näringsgren ger stöd åt andra, och äfven åt jordbruket, igenom ökade tillfällen till utby-? ten och afsättning, och att således Staten äfH ven indirecte vinner härigenom ny förmögenhet och nya inkomster. Det är således, som uti ett väl inrättadt Samhälle, allt stöd i ett oupphörligt samband och det helas väl säkrast Ridd, 0. Ad, Prat. VI. B. II. 643 Den 29 Maji. vinnes, igenom den enskiltal omtankans fortsatta bemödanden, och den nära föreningen af dess interessen med det allmännas. Men dertill fordras säkerheten för den enskilte, att i sina på Statens löften grundade företag icke finna sig störd, att icke, sedan möda och kosti nader blifvit nedlagd®, kunna beröfvas fruk-i ten af dessa uppoffringar. Den ersättning Friherre Cederström velat bereda Bergsbandteringen genom rättigheten, att emot högsta anbudet lösa till sig skogarne, synes mig icke kunna uppfylla ändamålet.
Mom. 1Z8 Den Z Julii. Z. Mom. af Concours-Stadgan af den 28 Ju» nu 1798 förordnat, att den Gäldenär skall anses för ett oredligt förhållande, som uppsätli' gen gynnar en eller annan Borgenär med pant ellet betalning de sista 50 dagarne för än han sin oförmögenhet anmält. Men härmed winnes icke ändamälet, om Indelning, som under denna tid sökes, är gällande, fastän den icke af Domaren är faststäld. Följden blifwer, att de närboende Borgenärer hasta att ingifwa In. teknings. Ansökningar, och Gäldenären är ^fri frän answar, dä den dcröfwer icke blifwit hörd. Men är han skyldig sig förklara, och samtycker han till Jntekningen och sedan inom förberör, de tid söker Afträdesförmon, sä gör han sig saker till det straff, som pä oredligt förhällan. de följer; och Z.o Ast dä i fast egendom Inkokning blif. wik sökt, men Domaren ej öfwer den stedde Jntekningens beständ sig utlätit, och Gäldenären emedlertid sökt Cesiions. förmon, det dä Con. cours. Domaren skall tillhöra, att frägan om Jntekningens beständ upptaga och pröfwa. Det tillhör Concours. Domaren att pröfwa den In. teknade fordran och med hwad förmons-rätt den skall utgä; stall nu JntekningS. Domaren pröfwa beståndet af Jntekningen; sä blifwa medborgenärerne föranlätne att uti frägan om betalning för en och samma fordran wid 2:ne, ja om flere sädane inträffa, wid mänga sär. stikta Domstolar deras rätt och talan bewaka, hwilket, dä dessa Domstolar lätteligen kunna wara Den Z Julii. 159 wara widt frän bwarannan stiljde och äfwen, i händelse de äro Under. Domstolar, icke under en och samma Hof.