Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men genom 28 kap. i 1686 års kyrkolag, ställdes sjuk-. stugorna, hvilka synas hafva varit de egentliga /afft^-stugorna, eller desamma som dessa, jemte Hospitalen, under Landshöfdines och Biskoparnes, samt lägre verldsliga och andeliga myndigheters, eller ock hvarje församlings serskilda, vård, hvarvid det sedermera förblifvit. Vid 1762 års Riksdag, nedsatte Ständerna en Deputation för Hospitalen och Barnhusen. På de förra skulle endast intagas de, sorn; af obotliga sjukdomar, voro besvärade, samt vansinniga, eller af ålderdom och ofärdighet vanföra personer. Enl. R. Stms framställning, utkom den 11 April 1763, en Kongl. Förordn., hvarigenom Hospitalsoch Barnhus-inrättningarne ställdes under öfverinseende af en R. Sl:rs Jorordnade Deputation. Den närmare styrelsen i landsorterna skulle dock förblifva på samma fot, som kyrkolagen utstakat. Denna centrala myndighet upliäfdes åter vid 1765 år Riksdag; och d. 11 Dec. 1766, utfärdades en Förordn., enl. hvilken Hospitalen och Barnhusen i Riket, samt Förmyndar-kammaren, och Hus-fattig-kassan i Stockholm, ställdes under en Kongl. Öfver-Direktion, hvilken holde, inför Ständernas Ombud, vid hvarje Riksdag, redogöra. Efter statshvälfningen 1772, samt under den hungersnöd, som detta och påföljande året plågade landet, updrogs Öfver-slyrelsen af Hofspitalen och Barnhusen i allmänhet åt tvenne Seraphimer-Riddare, för hvilka instruktion utfärdades, d. 29 Mars 1773. Anlednm till detta besynnerliga stadgande, hemtades frän de äldsta halft presterliga Riddar-Ordnarne, hvilkas medlemmar det ålåg att vårda sig om fattiga och sjuka. Om de hegge Riddarne blefve af olika tankar sig emellan, skulle målet anmälas hos Konungen, för hvilken, såsom Ordens Stormästare, Riddarne borde redovisa för hushållningen och styrelsen vid alla Hospital i riket.
I anledning häraf har blifvit anfördt: af Herr Grefve Frölich, David: alt lian, med erkännande af de krigares anspråk på understöd, som uti Fäderneslandets tjenst blifvit urståndsatte att berga sig 3o Besv. och Oecon. Utsk. sjtdfve, dock sälte i tvifvel, huruvida deras sammanförande uti en Invalid-Inrättning, här i landet, vore rätta sättet för ändamålets vinnande; att Herr Grefven likväl icke vidare derom ville yttra sig, ulan endast anmärka, att Herr Grefven ansåg den nu begagnade localen otjenlig, emedan den dels genom sitt grannskap med hufvudstaden lemnade Invaliderne tillfälle alt mindre väl använda sina gåfvor, dels ock vore för god att upplåta lill ett dylikt bruk; af Herr Kaflej E. D.: att påståendet om Invalid-Inrättningens öfverflödighet Vederlädes genom det stora antal af gamla krigsmän, som söka inträde uti denna fristad, der äfven, allt sedan den 28 Januarii 1822, 35 Officerare, [6 Under-Officerare och 121 man blifvit försedde med alla lifvets förnödenheter; att, hvad anginge yttrandet, det större delen af Invaliderne skulle vara mera belåtne med att i penningar utbekomma |:del af kostnaden för deras underhåll, äfven detta vore ogrundadt, enär, efter jemn fördelning af kostnads-summan för hela Inrättningen, på hvar Invalid, utom beklädnaden, årligen belöpte omkring 124 R:dr, samt i;delen deraf, 41 R:dr 16 sk., om den ock utgjorde ett någorlunda betydligt bidrag för afskedade Soldater vid Indelta Armeen, hvilkas Besv. och Oecon.
Tryckfrihetslagen erfordras en helt annan upfatlningsoch otndömes-förmåga, än vid den Lagskipning, som föregår vid allmänna Domstolarne , öfver borgerliga förbrytelser. Vid de senare är ett yttre fctc. tum, en bestämd handling eller utsago, före - Bil. till Constit. 35 mål för Domarens ransakning: vid de förra åter måste upmärksamheten förnämligast vara lästad på skriftens dsyftning, mera på ämnets och tankens, än på uttryckets lagstri. dighet. Hvilken inser icke häruti en caracteristisk skiljaktighet ? Men äfven ämnets särskilta beskaffenhet kräfver mången gång en särskilt, för tillfället nyskapad, Nämnd. Såsom missbruk af Tryckfriheten anses förnekelser af den rena Evangeliska läran, således i skrift utspridda heterodoxa villomeningar, kälterska framställningar. Förbrytelsens egna natur, dess vådliga inverkan , men, å andra sidan, sanningens gudomliga rätt oell den Protestantiska frihetens okränklighet, allt kräfver den mest stränga, samvetsgranna urskiljning. Huru då linna en för målets skärskådande väl qualificerad Domstol, utan urval? Med all aktning för de flerfaldiga omfattande kunskaper, som inom Holrätternes salar finnas samlade, t villar jag dock, att man der skall kunna, om än någon gång finna, dock alltid påräkna competente Domare öfver Dogmatiska lärosatser och Theologiska klyftigheter. Ännu från en annan sida låta Tryckfrihetsmålen betrakta sig. De äro understundom visserligen af nog enskilt art, men vida oftare aflägga de ali sådan främmande om - 3'6 Bil. till Constit. Utsk-.s Memorial Ni o 51. klädnad oell framstå för der lifligen väckta interesset såsom varande af en allmän natur, icke blott derföre, att Skrifställaren framträdt på det offentliga lifvets bana , utan förnämligast på den grund, att Tryckfriheten rörer utan undantag alla, är hela Nationens sak , den yttersta, högsta garantien för dess alla borgerliga frioch rättigheter.
Gode män skola, med ledning af de från Rätten eller domaren erhållna uppgifter samt inkomna förmyndareräkningar, årligen upprätta förteckning öfver förmynderskap, upptagande, jemte förmyndarnes namn och hemvist, de omyndigas namn och ålder samt I ehållning i löst och fast, och insände före den 1 September till Rätten eller domaren i den ort, der gode männen valde blifvit, afskrift af nämnda förteckning, med särskild anmälan om de förmyndare, som försummat att aflemna räkningar, eller mot hvilkas räkningar anmärkning skett; börande i sednare fallet räkningarna, försedde med anteckning om anmärkningarna, jemväl bifogas Har förmyndare ombytt hemvist, varde äfven det af gode männen anmäldt Har förmyndare, om hvilken anmälan, såsom nu är sagdt, göres, sitt hemvist utom den Rätts domvår jo, hvarunder förmynder skåpet lyder; låle Rätten eller domaren samma anmälan delgifvas den Rätt, under hvars vårdnad förmynderska pel står; och förfare Rätten eller domaren, i afseende ä de förmyndare, som ombytt hemvist, enligt hvad i 3 § sägs. § 6. Underlåta gode män, alt hos Rätten eller domaren förete förteckning, såsom i föregående § sagdt är, eller ali göra sådan anmälan, som eler stadgas, eller har förmyndare underlåtit att räkning aflemna; lillhälle Rätten gode männen eller förmyndaren att sin om förmälde skyldighet fullgöra; och förfare i öfrigt efter omständigheterna. Hafva gode män hos Rällen anmält, att förmyndare den omyndiges egendom ej rätteligen förvaltat; pröfve Rätten af omständigheterna, huruvida annan förmyndare Lag-Utskottets Betänkande M 32. 19 förordnas må. Anmäla gode männen, alt de funnit nödigt, del förmyndaren lemnar inteckning eller annan säkerhet för de medel, som hos honom innestå; förordne derom Rätten, efter förmyndarens hörande, såsom nödigt och skäligt pröfvas. § 8. Den omyndiges fränden ege alt hos gode män laga del af förmyndareräkning, och ege de i afseende å anmärkningars afgifvande deremot samma rätt som gode männen.
Stånd med så skilda politiska åsigter, som R. o. Ad. och BorgareSt., mäste lägga en icke obetydlig vigt i vågskålen. Jag vill icke taga R. o. Ad:s tid i vidare anspråk, utan slutar med förklarande, att jag ämnar rösta för förslaget, samt med uttryckande af den önskan, alt alla de, hvilka äro måna om R. o. Ad:s ära och sjelfbestånd, måtte handla pä samma sätt. Gr. Kalling, Pehr Adolf Fredr.: Jag har redan blifvit förekommen af flera talare, hvilka pä ett öfvertygande sätt ådagalagt förslagets destrucliva beskaffenhet. Adeln skulle derigenom upliäfvas i verkligheten och endast qvarstå i inbillningen. Ty med Adel förslås ju eli visst Stånd i samhället, skildt från de öfriga genom pä börd grundade rättigheter. Men hvarigenom existerar Adeln i verkligheten såsom ett sådant särskildt Stånd? Jo, endast genom sina samtliga medlemmar och den bördsrätt, som enskildt tillkommer hvarje sådan, hvarje familj eller caput. Adeln tänkt in abstracto, kan ju ej hafva några rättigheter för sig, utöfver medlemmarnas. Uphäfves nu capitis på börd grundade, sjelfskrifna representationsrätt, uphäfves äfven härmed Adelns rätt alt representera och att existera 1 Staten, ty en grund för hvarje rått måste gifvas och om bördsgrunden underkännes af Staten, kan han ej heller erkänna, hvad deruppå är byggdt. För öfrigt, då Adelskapet blifvit gifvet af Konungen såsom en ersättning för i det allmännas tjenst upoffrade krafter, kan ej heller rättsenlig t, så länge åtminstone den styrelseform står uprätt, som sanctionerat de Adliga rättigheterna, dessa flufvudrnannen, utan hans eget särskildta begifvande, afhändas. Men dertill äger denne återigen ej makt. Ty en sådan handling vore ett obehörigt ingrepp i efterkommandes rätt; och Adelskapet är ett arf eller ett fideikomiss, hvilket såsom hvarje sådant icke kan af innehalvaren föryttras.
Nödig utredning härom kan dock ej vinnas utan grundliga och tillräckligt omfattande försök. Att kostnaderna för dessa måste blifva betydliga är gifvet; men i förhållande till de stora fördelar, som deraf äfo att hemta, torde med skäl kunna påstås, att intet af de för Försvarsverket erforderliga anslag är af så rent produktiv beskaffenhet som det för omförmälda ändamål behöfliga, för hvilket, med hänsyn till den synnerliga vigt det eger för Sjöförsvaret, nödiga medel alltså måste under anslagen dertill afses, likasom för de försök, hvilka i sammanhang med de ifrågavarande ovillkorligen böra anställas till utrönande af motståndsförmågan hos jernplätar af Svenskt jern, — en fråga af allrastörsta intrésse för landets jernhandtering i allmänhet.» »I stöd af dessa allmänna anmärkningar samt med ledning af våra förhållanden jemte hänsyn till såväl behof som tillgångar, anser jag planen för Rikets Sjöförsvar, för så vidt derom kan i närvarande stund bestämmas, äfvensom i afseende på de dertill under nu instundande statsregleringsperiod behöfliga anslag, böra blifva följande : »Inre Sjöförsvaret.» »Vid betraktande af detta försvars vigt och behöfliga utsträckning visar sig, att för detsamma bör emot fienden vara att påräkna en efter redan angifna grunder bestämd kanonstyrka, fördelad på sådana farkoster af hvad beskaffenhet de vara må, hvilka blott till någon del draga så mycket som 4 0 fots vatten, hvarvid på de upplysningar eller försök, som intill Riksdagen näst efter den nu stundande kunna inhemtas eller utföras, bör komma att bero, huru i det hela detta ar tilleri skall på det för ändamålet dermed och de lokala förhållandena på vår kust tjenligaste och verksammaste sätt kunna uppställas. För detta ändamål, äfvensom till nöjaktigt underhåll af denna Flottas materiel, till den del som för försvaret finnes tillsvidare kunna någorlunda fördelaktigt begagnas, erfordras ett extra anslag, Bil. N:o 4 till Kongl. Maj:ts Nåd.
R:dr årligen öfverhufvud, hvilket numera ^ då ingen Garnizons-sCrvice å Borgholm erfordras, borde helt och hållit upphöra att vidare utgöras. Om StatsVerket, såsom nu föreslaget blifvit, korn-' mer att öfvertaga åtskilliga förvaltande Verks inkomster, borde, i sammanhang"med undersökningen om beskaffenheten af deni, jemväl en reglering af de UppbördsTitlar, hvaraf ifrågavarande Verks Inkomster utgöras, blifva vidtageti, till befrämjande deraf, att de på ett mera ändamålsenligt sätt, och icke, såsom nu eger rum, under mångfaldigt olika benämningar debiteras, så att när t. ex. Böter förekomma å flere Verks medel, sådane alltid måtte tillsammans upptagas endast å et-t ställe. Och skulle R. H. StJr behaga gilla de ås i g t e 1? Utskottet här framlagt, hemställer Utskottet: att R. StJr hos K. M:t i underddiet anhålla, atfe tjenlige åtgärder måtte vidtagas till erhållande af de i sammanhang härmed erfor der lige upplysningar och utredningar, så att förhållanderne måtte kunna för nästkommande ft. St:r fullständigt framläggas, och de beslut då fattas hvartill omständigheterne må kunna föranleda. Utlåtande,. ang:de åtskilliga omständigheten hörande till RiksBokslutet.. (I.-A.). För afgifvande af det Utlåtande i flere frågor hörande' till RiksHufvudboken sonf, enligt'Utskottets förbe - Betänkanden, N:o ^oj. 477 håll i Belänkandet N:o 62, hör R. St:r underställas; får Utskottet nti vördsamt föreslå de åtgärder som i hänseende till bokslutningen, controllen och redovisningen i allmänhet blifvit nödige ansedde. I afseende på redovisningen för de förskotter vare sig emot redovisning eller återersättning som af Statsmedlen blifvit utbetalte eller vidare utbetalas, till följd af K.
Hemliga UlffottetL Betänkande gifwer tilkänna, at genom en ökad afgift af 2 lispund Räg af hwarje Mantal, minuteringS-afgiftcn för krögener kunde borrkgä och defta förstinna, instämmer jag derutinnan, samt hyser det underdåniga hopp, at Kongl. Majtt i Räder läter taga de kraftigaste mätt och steg til de förberftigK Bränwinskrogarnas afstajfande och förhindrande af all Bränwins-minutering ä andra än de uti Högloft. Hemliga Utstöttes Betänkande utsatta ställen. Herr Nalmlkölä, Lenjamin, upläste st OiÄamsn til krowLoUet, fä lydande: I förehafwande ämne får jag den äran r kvrrthet yttra mina tankar. För min del ansen jag frägan om Branwinsöränning wara sä betydlig och angelägen, at den kan sättas näst efter löealikLtionLn, och at om den förra ej, sä mpoket möjeligt är, inftränkes, gör den mycket hinder i den ftdnares werkställande. OfrverwigL L wär handel med utländningen är oLvedersägeligen et stort mede-L til Rikets wälständ, förekommer hög wäxel-cours, silfwers utförande, facilitera;- wär utlandsta ffuldS betalande, med mera. Men denna stora förmarr lärer ej fullkomligen kunna winnås, sä längs wr «re nödsakade förfkrifwa och köpa utlärHst spannLmäl. At undwika det, är wäl för uärwarande deri säkrasts utwäg at göra en stark indragning af Bränwinsbränmug, häldst sä länge Naz-a^iner ej öfwerallt i Riket ärv inrättade.
Utdrag af Protocollet hållit uti Riksens Högloft ige Ständers Lag - Utskott vid Urtima Riksdagen i Stockholm den 3 Februari i 1818. D. Föredrogs ett från Hogvördiga PrästeStåndet ankommit Protocolls - Utdrag af den 19 nästledne Januarii hvaraf inhämtades, att då Hogvördiga Ståndet till pröfning förehaft det af Utskottet den i6:de förutgångne December afgifne Betänkande öfver Riksens Högloflige Ständers Justitise Ombudsmans, Commendeurens af Kongl. Vasa-Orden med stora Korsset, Herr Friherre L. A. Mannerlieims aflernnade Embetsberättelser, har, mot samma Betänkande den an - L«gUtskottets Betänkaiidert. märkning blifvit gjord , att Utskottet i afseende å visse i omförmäldte Berättelser uppgifne , af Kongl. Maj:t i Nåder utfärdade Bref och Förklaringar, ansedt de samma vara äf sådan beskaffenhet, att då de, såsom endast i specielle händelser gifna och blott utfärdade till vissa publika verk och Embetsman och icke aro vordne till allmän kännedom lämnade, Utskottet vid dem icke hade något att tillgöra; hvilken åtgärd förrnents icke vara förenlig med 33 §. af Riksdags ordningen och 88 §• af Regerings-forinen; men som, i denne del af U tskottets berör* de betänkande, de öfrige Respective Riks-Stånden, enligt ankomne Protocolls-Utdrag bifallit hvad af Utskottet är vordet föreslagit; Alltså fann Utskottet sig icke kunna i detta sitt utlåtande göra någon ändring, hvarom, genom Utdrag af detta Protocoll, det Högvördiga Ståndet vördsammeligen skulle underrättas.
Den, sora yrkar den af II. Ex. Hr Frih. o. Landtm, vägrade propos. å Frih. Raabs förslag till gemensam tanke, voterar Ja; den det ej vill voterar Nej; vinner nej, varder ofvanberörde propos. icke af R. o. Ad. yrkad. Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit sålunda; Ja — 27. Nej — 88. Härefter förekom det af Hr Printzensköld, Carl inlemnade sålydande förslag: ”Alt R. o. Ad. såsom sin gemensamma tanke förklarar, det Ståndet icke afsäger sig sin sjelfskrifvenhet, utan att det åligger Const.Utsk. att med sjelfskrifvenhetens bibehållande för Adeln, upgöra ett representationsförslag, hvarigenom alla nu orepresenterade samhällsmedlemmar, sora på grund af sin samhällsställning dertill äro berättigade, må medelst valda ombud vinna inträde i representationen”. Hr Printzensköld: Då jag är långt ifrån att vilja följa den siste talarens exempel, nemi. alt begära votering i händelse Hr Frih. o. Landtm, skulle finna mitt förslag vara af beskaffenhet alt icke kunna hos R. o. Ad. till öfverläggning förekomma och Hr Frih. o. Landtm, följaktligen anse sig förhindrad att derå meddela propos. vågar jag anhålla om förklaring på förhand, huruvida berörde mitt förslag befinnes vara af beskaffenhet alt kunna till öfverläggning förekomma. I anledn. häraf förklarade H. Ex. Hr Frill, o; Landtm., det han icke fann sig ega fullt giltiga skäl att vägra propos. å ifrågavande förslag. Hr Printzensköld: Jag var på förhand förvissad att Hr Frih. o. Landtm, skulle afgifva denna förklaring, ehuru granlagenheten emot såväl honom som Ståndet upmanade mig alt göra den förfrågan hvarå jag nu erhållit ett nöjaktigt svar. Jag tror att R. o. Ad. vid närmare eftersinnande, otvifvelaktig! skall finna, att det förslag, som jag framställt, är af den beskaffenhet, att ett bifall lill detsamma utgör ett oundgängeligt vilkor för Adelns bestånd, såsom integrerande del af representationen.
Den förra regeln är en nödvändig följd af staternas nuvarande sammansättning och af krigskonstens numera sammansatta former, hvilka tvinga nationerna att ordna sina krigsinrättningar derefter och att bilda sina krigare efter krigets fordringar. Det vore utan tvifvel lika ändamålslöst att uppställa massor af folk, hvilka man i längden icke egde förmåga att löna, underhålla och utrusta, som att samla ett ofantligt förråd af vapen, utan att ega tillgång på armar, hvilka förstode att sköta dem. Väl har Svenska folket någon gång, då riket varit på branten af sin undergång, medelst den utomordentliga kraftyttring, som man gemenligen kallar »folkets resning i massa», förmått alt återvinna hvad som varit på väg att alldeles förloras; men en sådan kraftyttring, om den än kunde i tidernas längd behålla för sig utsigten att lyckas, uppkallas icke lätt mot en fara, som hotar: den visar sig vanligen först sedan oket kännts trycka; och till dess blir ordspråket »gå man ur huse» ett obesvuret löfte, på hvilket en vis regering icke kan bygga landets försvar. Detta insågo också de män, hos hvilka idéen till vår nationalbeväring först upprann. Att bringa denna idé till verkställighet, så att vårt krigsförsvar blir i alla afseenden nationelt, är det stora mål, till hvars närmande det nu föreliggande organisationsförslaget onekligen innefattar ett vigtigt steg. Så framt nemligen nationalbeväringen skall uppfylla sitt ändamål, måste den ingå såsom hufvudelement i arméens organisation. Om den stående arméen vore så stor, att den ensamt förmådde möta fiendens anfall och beväringen endast behöfdes för att under krig komplettera och ersätta de successiva förlusterna, kunde beväringens vapenöfningar måhända icke behöfva börjas förr, än vid ett krigs utbrott; men då nu en gång beväringens bestämmelse, i anseende till den indelta arméens otillräcklighet, är att, i förening med denna, möta fienden på slagfältet, är det ej nog, att beväring finnes för att fylla rotarne: den bör åtminstone hafva erhållit så mycken soldatbildning, att den kan insättas i led med den öfvade stammen.
Örn afslag beslutes, föreslår jag blött såsom en ny motion, att en underdånig anhållan göres, att till nästa Kiksdag ett nytt förslag må upprättas om skjutsens sättande i annat skick. Jag trot, att det vore nog vådligt, att göra ett försök med eti forvagns-inrättning för Statens räkning. Den kunde gifva samma utslag sorn Fångföringetl de sednare åren. Herr Treffenberg■ Det är just den för* klaringen öfver 1810 års Förordning Herr Ehrenborg omtalat* sorn är tvåtydig, och som gifvit anledning till flere förklaringar; ty der står om jag ej missminner mig att ”dä ridhäst "'begagnas erlägges 6 sk. milen i gångpenningar ,5åt den skjutsande, såsom ersättning i och föi* J’besväret med hästeni ufliemtande.’* Nu är detta i somlige Län så tydt, ätt gångpenningar icke kunna komma i fråga utom i de fall, då man färdas ridande ; hvilken tolkning af Författningen skulle på samma skäl kunna ledas ända derhän, att man ville alfor - Den a 9 Julii f. m 2*05 dra skjuspenningar för s:ne hästar, i den hän. delse den resande icke satte sig upp sjelf, utan ledde hästen, sedan han endast lagt kappsäcken öfver sadeln, I andra I,än åter har man, och sorn jag tror med mycket skål, fästat mera afseende på den perioden af meningen i Författningen, som upplyser, hvarföre denna ersättning erlägges, nemligen för besväret att afhemta hästen, oell pä dessa orter fordrar den skjutsande ej mer ari gångpenningar, för det han ej kan få åka med till ombytet, , Besväret blir i alla afseende lika, antingen man går en mil för att hämta en häst, sorn varit riden, eller en, som varit körd, och efter min öfvertygelse är således allt skäl, att också bestämma ersättningen lika derför. Det vöre rätt väl om författningar utfärdades sådane, att de måste tolkas lika i alla Län, och derigenom äfven gräl och oordningar på Gästgifvaregårdar, de resande och skjutsande emellan, kunde förebygga3» Herr von Qvanten.'. Friherre
Man ser således häraf, att denna religiösa verkan af undervisningen inom familjen uppstår icke ensamt genom blott Christendoms-undervisningen, utan att hvilken läsning som helst, hvilken lexa sora barnet än medför från Skolan, åstadkommer densamma och bidrager i den väsentligaste mon, att upphöja familjelifvet till religiös bildnings-anstalt. Denna kärleksrika vexelverkan, som genom en sådan naturens egen anstalt bryter sig i flera olika förhållanden, så enkelt familje-lifvet än synes, och är t. ex. olika emellan barnet och den vårdande fadren, emelian barnet och den försonande modren, emellan barnet och dess närmaste syskon, bidrager dessutom, hufvudsakligen, att göra de vigtigaste religions-begreppen — begreppen om Försynj om medlande och försonings om kärlek till Gud och till likar — fullkomligen klara för barnets förstånd, emedan de redan hafva sina bilder uti ett sådant familjelif, och äro ej annat, än dessas upphöjande till deras högsta urbild, då deremot det barn, som ej framlefvat ett sådant familjelif, aldrig skall med full klarhet begripa dem, elier ens känna behofvet deraf. På ett barn, hvilket sålunda icke allenast alltid förblifver förenadt med sin familj, utan äfven förblifver det genom sådane i sig sjelf förandligande sysselsättningar skall sjelfva Skolans sträfva och liflösa undervisning i Christendomen vara ett utsäde, som slår rot och bär frug!. Ty detta utsäde utlemnas blott i Skolan, det hembäres och utsås, uppmjukas och utvecklas inom familjen. Guds ord, lästa i stugan, i ensligheten och lugnet, utan främmande åhörare, få der ett helt annat ljud, mildare och skönare, när de uttalas af barnet för de öfriga i stugan, och ett helt an - i4 Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänkande, K:o 5. nät innehåll, redan förebildadt i den kärlek, sorn är den innersta lifsprincipen i alla familjens förhållanden.