Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om man nu ville efterskänka en skatt för det alt en annan också är föreslagen alt eftergifvas, så kunde man vända 0111 frågan när man kommer till betänk, derom, och säga, att som man förut eftergifvit mantalspenningarna, så borde man göra likaledes med skyddsafgiften, och sålunda få bort dem begge två. Man har sagt, att mantalspenningars erläggande vöre ett slags materiell bevis derpå, att deu betalande vore nog arbetsför för att kunna försörja sig sjelf och fullgöra de skyldigheter en medborgare åligger. Deremot får jag erinra, alt om mantalspenningarne skola utgå efter personens storlek och styrka, så blefve det, åtminstone så länge brännvinet förderfvar ungdomen i vårt land, nödvändigt att bestämma afgiften efter längden och storleken på personen, ty jag har vid beväringsmönstringar sett ynglingar vid 21 år, som varit oduglige till krigstjenst; och orsaken till deras ömkansvärd» figur har ofta visat sig i rockfickan, nemi. brännvinsflaskan. Jag tror ej, att det uppgifna skälet kan antagas såsom ett allmänt gilltigt. Frih. Boye, Ludv.: Utom de skäl, som blifvit framställda af H. Ex. Hr Gr. Posse och Frih. Leijonhufvud för bifall till betänk , ber jag få anföra ett annat, hvarföre jag har att tacka Hr von Hartmansdorff sjelf. Jag har i dag sysselsatt mig med hans förtjenstfulla arbete angtde stats verkets tillstånd och behof; jag tror, att då han öfvertygat mig derom, alt Svenska folkets financiella belägenhet är mycket förbättrad, är ingen närmare alt deraf få njuta fördel än ungdomen, — denna ungdom, som ännu icke är färdig att förtjena hvad han framdeles kan komma att gifva. Om det är sanning, att allmänna ställningen är fördelaktigare än den varit, så är det vår skyldighet att lindra skatterna, och man kan då ej börja bättre än med detta. Jag anhåller om propos. till bifall. R. o. Ad. biföll StatsUtskts uti utlåt. N:o 64 framställda förslag, med det tillägg, som blifvit gjordt i utlåt.
dä wördnad för dett allmänmliga wi!mn är de lugnt och ädelt tänkandes lösen, den smygande listen kan til sin assiett anwända denna Nationens ädla sinnes-ark, för at med et bugg, i mörkret gifwit, komma den arm at digna, som war höjd til uprättelse; om 192 Den 19 Maj. om icke hos den ädelt sinnade detta otidiga dukande under en förmodad opinions ali magt, är fast mer en mildare c-nacwis fördragsamhet af conventions twättg, än en owilkorligt fordrad eftergift för tids-omstandigheterne? Färdig til uposfring af enskild op!nion för den allmänneliga, i hwilka andra fall stridighet dem emellan ställe äga rum, och utan något anspräk pä betydenhet af mit sätt at se, wägak jag likwäl yttra den tro, at åtgärden, i alt öfrigt förtjenstfull, til en ny eonsricnoon sannolikt kommer at sakna et allmännare bifall, och twifwcisman i en framtid sjelfbestånd, om icke den bemedlade, af uo^sssionate,', Bruksägare och Städernes Ståndspersoner beståendeFolkclassens Nopi esencacions kätt genom densamma stadgades. til Lon8titntion8 Iltstottet. Anmaltcs och cmottogs en Deputation ifrän det Wällofl Borgare Ständet, anförd af Riksdagsmannen ifrän Malmö, Rådmannen och Advokat Fiscalen I som tilkännagaf, at t fragan om Ridderstapets och Adelns p-opockeion^ at ank-n skulle til förswarswerkets iständsättande utbetala 2 millioner R.dr, förblefwe Borgare Ständet wid sitt redan den 17 dennes fattade beslut, det Nankc-ns utbetalningar af 200,000 R:dr i wsckan tils widare mätte fortfara, och om sä behöfdcs ökas til 2^0/001 R:dr: Hwad Hans Kongl. Höghets nädiga yttrandeas
Öfverskott. Brist. Räkenskaperna upptaga. — Ständiga rotevakans-afgifter vid Skånska infanteri-regementerna 13,860 9,941: 22. 23,801: 22. Rotefrihets-afgift af oroterad, men ordinarie rotering underkastad, jord 28,000 3,607: 27. 10. 31,607: 27. 10. Bakoch lotsmedel ' 116,559 26. Danska fvringsmedel 26,600 14: 28. 26,614: 28. — Konvoj-kommissariatets bidrag till Turkiska beskickningens aflöning 14,800 115: 45. — 14,684: 3.
Fullmägtige, Deputerade och Ombuden i Göteborg samt Direktionen öfver Låne-kontoret i Malmö äro för deras utöfning af ifrågavarande vexelhandel ansvarige enligt allmän lag och särskildt gällande författningar. De protokoller, som i afseende på denna rörelse föras hos Fullmägtige, hållas hemliga och få icke, utan särskildt af Banko-Utskottet eller Fullmägtige lemnadt tillstånd, offentlig göras. Åt Fullmägtige öfverlemnas att, med afseende på omfånget af de göromål, som tillkomma Deputerade och Ombuden i Göteborg, bestämma det arfvode för bemälde Deputerade och Ombud, hvaraf de arnes hafva gjort sig förtjente. De kostnader, som vid uppköp och försäljning af vexlar samt indragning af silfver uppkomma, drabba vinstoch förlust-räkning. Vid bokföring i Bankens räkenskaper beräknas Preussiska Thaler till 2 R:dr 62 öre R:mt stycket. I händelse Rikets Ständer bifalla hvad Utskottet i föregående punkt föreslagit om rättighet för Fullmägtige att köpa vexlar äfven å Preussiska Thaler samt att öppna räkning hos så väl handelshus som bank-inrättningar i Hamburg, Altona och Berlin, böra bestämmelserna derom iakttagas vid redaktionen af de §§ i blifvande Banko-reglemente, som komma att motsvara §§ 107 och 110 i det nu varande, och af hvilka den förra bestämmer hvad som får anses och beräknas såsom Bankens metalliska kassa, samt den sednare angår maximum för Bankens behållning på utrikes ort. Enär den vid sistförflutna riksdag i Banken och Låne - Banko-Ulskottels Utlåtande JVI 26.
Deremot och i de fall, då sådana arrenden nu äro till serskilda behof anvisade, borde contanta anslag i stället bestämmas, i hvilket afseende Comiterade blifva i tillfälle att sig vidare yttra uti det underdåniga utlåtande, som afgifves, rörande de till åtskillige Verk och Inrättningar ingående uppbörders öfvertagande af Statsverket; börande Comiterade, till undvikande af missförstånd, underdänigst anmärka, att med nyssberörde framställning icke afses egendomar, som tilläfventyrs utgöra de med egna fonder försedda Allmänna Inrättningars tillhörighet, eller ifrågakommande utarrendering utaf andelar af egendomar, som i öfrigt äro till serskilda behof upplåtna, enär i dylika fall utarrenderingsbestyret måste af vederbörande Förvaltningar handhafvas. 30. Om besörHvad beträffar den nuvarande ordningen för besörjandet af Statsver^erkets^gendokets erieildomars utarrendering, så skulle, efter Comiterades tanka, ej mars utarrendeobetydlig förenkling deruti kunna tillvägabringas. Befattningen dermed, randeutom i hvad som rörer de indragne boställen, hvilka äro för indelta rege menternes lönefonder utarrenderade, tillhör för närvarande KammarCollegium, som förrättar auktion och utfärdar arrendecontracter, men auktioner verkställas tillika hos Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, som för öfrigt skola till KammarCollegii pröfning afgifva förslag till arrendecontracterne samt hafva närmaste bestyret med alla af utarrenderingen föranledda åtgärder, hvilket allt förorsakar ej ringa skriftvexling emellan bemälde Autoriteter. De dubbla auktionerna medföra likväl icke någon verklig nytta, utan har det fastmera inträffat, att utvägen till anbud uti KammarCollegium, hvilken af de mera aflägse boende endast kan begagnas, då de äro i tillfälle att härstädes förskaffa sig commissionärer, ledt till helt annat resultat, än dermed åsyftats, enär derigenom förminskats tällan, der sådan egentligen bör påräknas eller i orten, der den utbjudne egendomen är belägen.
I likhet med hvad Utskotten i serskildt Betänkande, angående ändring i i8o5 års Tjenstehjons-Stadga löreslagit, anse Utskot» .ten sig böra tillstyrka Rikets Ständers $0 Lag-samt Allm.Besv.o.Otc.Utsk. Bet, Ao Sj, alt hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om den ändring i i:sta §. af Kongl. Förordningen den 3i] Augusti 1819: att ÖfverStåthållare-Embetet och Kongl. Maj:ts Befallningshafvande må ega att på obe-i stämd tid till Correctionseller all-> män Arbets - Inrättning döma: 1:0 Lösdrifvare, då de, ehuru arbetsföre , likväl 6ysslolöst kringstrukit och besvärat allmänheten med tig-s* gande, men icke finnas till krigstjenst duglige, samt då utrymme till deras intagande saknas i serskildt arbetshus, som i Länet kan vara inrättadt; a;o Lösdrifvare, sorn gjort sig kände för vanartigt, liderligt och lättjefullt uppförande i och således för samhället äro vådligen samt 3:0 sådane personer, sorn för brott blifvit dömde och straffade och äro såsom lösdrifvare att anse. Häraf följer ock, att den, sorn för någon af ofvannämnde orsaker varit å Correctionshus insatt , men derifrån blifvit frilemnad, endast i den händelse bör kunna åter insättas, att han å nyo beträdes med sådane lagöfverträdelser, sorn medföra berörde påföljd, Att bestämma någon viss tid} 'JLag-samtÅlIm.Besv.o.Oec. Uisk. Bet.
Hon blef så förvånad öfver att se madam Jonson, att hon i häpenheten icke kom sig för att genast visa bort henne och skjuta till dörren, – och madamen passade på och begagnade sig af hennes tvekan att tränga sig in i tamburen. »Ja, det är icke värdt madam kommer och bråkar», började fru Burström, men madamen hade redan fått sigte på barnen, som kommit ut i tamburen för att gapa, och hon lät icke det gynsamma tillfället gå sig ur händerna. Hon gick fram till Mia, tog henne i armen och såg henne innerligt bevekande in i ögonen. »Flicka», sade hon med denna patetiska, sjungande ton, som qvinnor ur folket pläga använda vid högtidliga tillfällen, »tala sanning och svara mig inför Gud och ditt samvete: har du tagit fruns juvelörhängen?» Fru Burström hade kommit fram och stält sig bredvid madamen. Hon såg Mia in i ögonen, hon också, och hennes hvassa blick tjusade barnet, som ormen tjusar småfoglarne; den lilla flickan såg fru Burström stint tillbaka i ögonen, hennes pupiller vidgades och hon drog ihop ögonlocken, axlarna voro höjda och munnen öppen. Madam Jonson upprepade sin fråga med ännu mera högtrafvande patos. »Ja», svarade Mia alldeles uttryckslöst och med sina blickar alltjemt inne i fru Burströms. Modern släpte sitt tag om flickans arm. »Jesus i himmelen», mumlade hon och strök håret slätt öfver pannan med en nervös, ångestfull rörelse. »Bekänn då sanningen, pojke», fortfor hon, i det hon grep sin gosse i rocken och halft omedvetet skakade honom, »hvar har du gjort af fruns örhängen?» Unge herr Jonson såg sig omkring i rummet, under det han med händerna gräfde i fickan, der de två kronorna förvarades. Hans rika fantasi spelade den gången hans minne ett spratt. »På öfversta kökshyllan», svarade han med oförskämd tvärsäkerhet. Madam Jonson drog ett djupt, lättadt andedrag. »Der hör frun», ropade hon. »Tror frun att det kan vara sanning, då de ena gången säga att ringarne ligga på taket, andra gången på kökshyllan.»
Om nu denna tryckta prospekt tjenat till grund för beräkningarne vid teckning till deltagande i bolaget, torde både de, som redan tecknat sig, och hela den ort, som står på väg alt för en osäker fördel beröfva sig de medel, som ortens näringar icke kunna undvara, ulan att för lång tid lillbakasältas, i sinom tid med tacksamhet erkänna, om nu beredes dem rådrum att närmare öfverväga de grunder, hvarpå förelaget är bygdt. I allt fall bör Statens medel icke användas ulan en föregående undersökning om beskaffenheten af de företag, hvaraf äfventyret till en icke ohelydlig del faller Slaten till last. Den af en ledamot i Utskottet bestämdt uttalade och som del syntes, af Utskottet godkända satsen, att företagets räntabilitet icke utgjorde föremål för Utskottets undersökning, utan vore bolagets ensak, är så vådlig att den icke bör vinna häfd. I annat fall skall förr eller sednare* Staten få vidkännas bördan af mer än en origiig beräkning, och då sannolikt hädanefter den nu beträdda vägen att genom låneunderstöd befordra jernvägsanlägguingar, kan komma att utsträckas vida utöfver 32 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 88. hvad man nu kan förutse, är det af vigt, att i tid bestämma de förhållanden, hvarunder dessa understöd böra lemnäs. En pröfning, som alser alt utreda, att fördelarne af ett sådant förelag icke stå i ett allt för ogynnsamt förhållande lill kostnaderne, synes mig vara påkallad och höra utgöra ett vilkor för meddelande af understöd å Statens sida.
Guds underman, hvilken bräckte Tyrannernas ok. I häfden det första bladet Hans anlete bär, Hans bild med det långa skägget, Så vördad och kär. Hans hjessa är liksom silfret I Eskils gemak, Hans hand har vårt Sverge murat Från grund och till tak. När faror hans byggnad hota, När tvedrägt är spord, Vi höra som sorl ur grafven Hans varnande ord. Han är ej ett namn, en skugga Bevarad på pränt, Det är, som vi hade sjelfva Sett honom och känt. När mindre vårt land vi älska, Han framför oss står, En fader i sorg – med otack Vi blekte hans hår. Liksom vid hans knä vi suttit Kring flammande härd Och lyssnat till Dala-sagan Om flyktingens färd. Af ångest de späda hjertan Knappt vågade slå, Då spejarnes lansar stungo I gömmande strå. Vi följt honom bland försåten Och nöd utan tal På vägen till kungastolen I ärones sal. Vi sett honom öppna stigar Och rödja en vret I skymmande skog af fördom Och fåkunnighet. I håret han grep de tredska På afgrundens rand Och mot deras vilja gaf dem Ett fädernesland. Den lön af ett yngre slägte, Han bidat uppå, Kom först, då han satt der bruten Och gammal och grå. Så ensligt och tomt det blifvit Sin fader den vilde Erik Gjort blödande sorg. Den starke, som frälst ett rike, Ej kunde sitt lam, Sin fagra Cecilia skydda För ofärd och skam. Ej mera som förr vid lutan Hans afton förrann, Och bittert sig sjelf han sade En olycklig man. Drabanten vid dörren hörde, Då midnatten teg, Långt inifrån tysta salar Den sömnlöses steg. O, hade då egt en stämma Den ilande flägt, Som gått kring hans vida rike Af snöfallen täckt, Den fört till den gamles öra I sorgernas stund Välsignelser, rörda böner Från tusendes mund! Der klappade tusen hjertan På sal, som var lyckt: Ett folk stod i vinternatten Derutanför skyggt, Hans tacksamma, fromma, svenska, Befriade folk – Ack, tungan var ännu bunden Och sökte sin tolk! Dess ädlaste gåfva, sången,
Men elter någon tids förlopp, hvarunder åtskilliga utskisledamöters uppmärksamhet lärer blifvit fastad å de särskilda omständigheter, som gjorde det af Hr Gr. framställda förslaget utmärkt fördelaktigt i både enskildt och allmänt hänseende, blef detsamma i en något förändrad form förnyadt i Utskis plenum under mera gynnande auspicier. Genom väljandet af en högst lämplig tidpunkt för denna frå - Den 4 Maj f. m. 45 gas afgörande tillkom nemi., medelst en pluralitet af i5 röster mot en minoritet af t4, det beslut, som innefattas uti nu förevar, betänk., emot hvilket likväl sedermera ej mindre än 20 ledamöter af Utsk. sig reserverat. — Beträffande det misstroende, för hvilket Ilr Gr. behagat beskylla mig, måste jag visserligen medgifva, att jag, likasom nästan hela den delen af Svenska folket, som gjort bekantskap med Hr Gris politiska personlighet, hyser verkligt misstroende till densamma. Ett sådant misstroende torde dock Hr Gr., som förmodligen ännu har i friskt minne sina mångfaldiga bemödanden att framlocka detsamma, vid närmare eftersinnande finna något ursägtligt. Att Hr Gris nu sednast ådagalagda nit alt gifva bicolagens 7 § en tydning, som vid denna lags stiftande icke ens var ifrågasatt, i väsendtlig mån bidragit att öka detta misstroende både för Hr Gr. sjelf och. dess produQter, torde icke heller kunna bestridas. Man lärer också svårligen kunna tänka sig en åtgärd, mera tjenlig att väcka allmänt misstroende, än framställandet af ett förslag, enligt hvilket den nyss åberopade verkligen oskyldiga lag-§:n skulle erhålla en, vid dess antagaude,icke anad tolkning. Då man af ett sådant stadgande, som i denna § förekommer, söker alt draga den slutsats, att reglementet för Bankens förvaltning skall på grund deraf, tvärtemot grundlagarnas uttryckliga föreskrift, underställas K. Mis pröfning, torde det också vara förlåtligt, om hvar och en, som anser sig efter sin yttersta förmåga böra förekomma hvarje inskränkning i Svenska folkets grundlagsenliga rättigheter, i'öjer något misstroende till den, som bringar dylika försök å bane.
Deremot tillhör det representationen att offentligt räcka den hand, hvilken i det enskildta lifvet sedan länge redan är räckt. Vidare kan jag icke instämma i Gr. Björnstjernas förslag att upställa en särskild g med afseende på Norrmännen, hvarigenom de skulle erhålla Svensk medborgare-rätt, utan att engång behöfva söka den. Det vore, enl. min tanka, att gå väl långt; ty man kan väl icke stifta civil-lag annat än i öfverensstämmelse med grundlagen, och då den öfverlåter åt Konungen rättigheten att till Svensk medborgare uptaga den, som icke är född j Sverige, så kan väl icke civil-lagen göra undantag för Norrmännen, så att de ej hos K. M:t skulle behöfva göra ansökning derom. Min åsigt är emellertid, att man redan i rubriken till författningen bör göra skillnad mellan Norsk och utländsk man, och jag tillåter mig föreslå följande förändringar. Sjelfva öfverskriften som lyder: »Förslag till lag, ang:de ordningen och vilkoret! för utländsk mans uptagande till Svensk medborgare», borde förändras till: »Förslag till lag, ang:de ordningen och vilkoren för Norsk eller utländsk mans uptagande till Svensk medborgare»; § 1 sorn lyder: »Vill utländsk man blifva till Svensk medborgare uptagen, gore derom hos Konungen ansökning», borde förändras till: 86 D en 7 Mars. »Vill Norsk eller utländsk man blifva till Svensk medborgare uptagen, gore derom hos Konungen ansökning»; § 2 borde, enl. min tanka, erhålla följande förändrade lydelse: »Svensk medborgarerätt må kunna vinnas af Norsk eller utländsk man, som l:o uppnått 21 års ålder» — jag medger väl att en Norrman ej borde behöfva att vänta tills han blir 21 år gammal, men som han i de flesta fall ej torde deraf hindras i val af yrke eller vistelseort, så lärer i detta afseende något undantag för Norrmännen ej vara af behofvet påkalladt — 2.0 »eger god frejd, 3:0 åtnjuter Norsk medborgarerätt eller varit med vederbörligt tillstånd i Sverige boende i 3 års tid, och 4:o har utväg att sig försörja.»
Juni 1841 stadgade påföljd af nio dagars fängelse vid vatten och bröd, i stället att fängelsestraffet bordt i ett sammanhang uträknas och bestämmas samt den sakfiillde sålunda undergå endast aderton dagars så beskaffad! fängelse, hemställt, om och hvad påföljd för ifrågavarande förfarande borde tillförordnade Domhafvanden ådömas, då Häradsrätten derigenom icke förmodades kunna anses hafva öfverträdt något tydligt lagstadgande, Kongl. Hofrätten likväl funne tillf. Domhafvanden hafva uti anmärkta hänseendet så felaktigt förfarit, att han derföre icke kunde undgå laga ansvar, och förthy dömde honom, med stöd af 1 Kap. 12 § Rättegångsbalken, och Kongl. Brefvet den 11 December 1766, att för hvad han sålunda under domareembetets utöfning låtit sig till last komma, böta tio R:dr banko till treskiftes samt ersätta ej mindre Kongl. Majit och Kronan kostnaden för den sakfälldes utspisning med vatten och brod i Ostergötlands läns cellfängelse tre dagar längre än vederbordt, med tolf skillingar, än äl\en deri saktällde hans lidande med fordrade två Ridr allt banko. Och har ändring i detta utslag icke blifvit sökt. Kn Skeppare var af Rådstufvurätten i Westervik genom utslag den 17 Fehr. 1844 förklarad skyldig att, i saknad af tillgång till ådömda böter för brott emot tullförfattningarna, undergå ett ars fängelse med arbete, och hade för sådant ändamål blifvit af Magistraten i nämnde stad insänd lill länshäktet i Calmar saint der intagen den 15 Mars 1844 men hos h.
Eric Svanberg från Vester-NorrlandsLän, hvilka alla yrkat att Postskjuts-legan matte forhöjas, enligt <le flestes tanka, till likhet med legan för Gästgifveri-skjuts, eller 16 skillingar milen, men, efter den sistnämndes mening, ända till En Riksdaler milen, hvarjemte de arne förstnämnde ansett, att Postföringen kunde ske genom vanlig hållskjuts, eller att åtminstone flere hemman borde för ändamålet blifva anslagne, så att endast 8 mils Postföring i veckan komme att åligga hvarje helt mantal. I dessa yrkanden hafva åtskilige Ledamöter inom Hedervärda Ståndet instämt; men dervid har blifvit erindradt af Andert Andersson från Skaraborgs Län, att Postföringen vore en verklig förmon, enär Posthemmanen nästan åtnjuta Säterifrihet, under förbehåll likväl, att, 0111 någon förhöjning å legan beslutes, den äfven måtte komma Posthemmannen i hans ort till godo; af Nils Strindhind: att den föreslagna högre legan vore den enda lindring i Postförarnes onus, som vore lämplig, helst Postens forslande med hållskjuts hade flere olägenheter, hvarföre han afstyrkte denna anstalt, utom för de orter, der inga Posthemman finnas; och delades dessa åsigter af flere Ledamöter, bland hvilka Anders Danielsson frän Elfsborgs Län uti serskildt anförande anmärkt, att, om högre Postföringslega beviljas, tillgång för en sådan ökad utgift borde beredas genom förhöjd Bref-portoafgift; saint af Olof Jeppsson från Blekingen: att Reserv-skjuts - Bevilln,- och Oec,-Vtsli. Bet. N:o 22. lagen icke matte till Postföring anslås förr, än en fullständig reglering af skjutsväsendet egt rum. Af Sune Nilsson från Kronobergs Län , sorn begär, att den Roteringsskyldighet, hvilken i senare tider blifvit flere Posthemman ålagd, måtte uphöra. Af P. P, Lundstrom från Vesterbottens
Jag var inne hos henne för en stund sedan. Sten bad mig hälsa och säga god natt. Han Ja, det är ju en möjlighet. (Tystnad.) Vill gången emot henne och ser 191 HELENA. farande aftaga på samma sätt, så kan hon icke ha många dagar kvar. TORSTEN. Har ni sagt henne, att Richard kommer? HELENA. snart skulle komma hem, var det bättre, att du fick säga henne det själf. Skall jag kanske gå in och se, om hon är vaken nu? TORSTEN. först och se, om han kommer. Nej, inte nu. Det är bäst att vänta (Tystnad. Helena reser sig upp.) HELENA. nu ändå. Det har snart brunnit ut. TORSTEN. andra ändå. Låt vara, Helena! Vi kunna tala med hvarNej, det är väl bäst att tända lampan Nej, jag tyckte, att då du i alla fall Detsamma som förut. Om krafterna fort HELENA (stannar). Tala med hvarandra, om hvad? 192 TORSTEN. talat om och som dock varit det enda, som vi velat tala om. HELENA. Jag har icke velat tala med dig om något. TORSTEN. jag också tegat, det erkännandet måste du kunna vi det icke längre, nu måste vi tala. Helena, du är också glad? Mycket sant, mycket sant! Därför har Om det som vi nu under dessa år aldrig göra mig, jag har tegat. Gud ske lof, nu Jag är glad, att han kommer! Icke sant, HELENA. Det kunde väl icke undvikas. TORSTEN. måste det bli klart mellan oss. Nej, det kunde icke undvikas. Och nu HELENA (i trött ton). höfva vi tala med hvarandra, kan det icke få förbli, som det varit ändå? TORSTEN. att lefva tillsamman med dig på detta sätt Du trodde, att jag skulle nöja mig med Jag trodde, det var klart. Hvarför be 193 och veta dina tankar långt borta från mig, veta, att HELENA. De ha icke varit långt borta. TORSTEN. Icke det, och hvar ha de varit då? HELENA. Hos Sten. TORSTEN (ser på henne, häftigt). vet, jag talar icke om det. Jag talar om de tankar, som icke varit hos Sten.