Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— Dispotismen i de länder der den finnes qvar, månne den ej är historisk ? Ar det väl derföre sagdt att desse nationer skola i all evighet sucka under enväldets ok? Med ett ord, det gifves intet missbruk, som ej kan försvaras, ingen absurditet, till hvilken man ej kan komma, om man utgår från synpunkten att allt hvad som hvilar på historisk grund är rätt. Påfveväldet — Munkväsendet — aflatskrämeriet, månne de ej hvilade på historisk grund? och likväl har Gustaf Wasa blifvit odödlig derföre att han afskaffade dessa former, ur hvilken den ursprungliga andan längesedan hade flyktat. Och från det större lill det mindre: våra gymnasier, lärdoms - 40 Den 18 December. skolor — apologistskolor — månne de ej hvilade på historisk grand ? Del hindrar dock ej Hr von Hartmansdorff att, såsom en väldig reformator, yrka en ny skolreform, hvars egentliga kännemärke är att nedbryta de råmärken i de gamla läroanstalterna, som tvingade de olika Stånden att söka olika skolor. Och hvarföre? Tvifvelsutan derföre att Br von Hartmansdorff funnit alt de gamla skolorna, i trots af den historiska grund, på hvilken de hvilade, ej mera motsvarade tidens fordringar, sedan civilisationen tagit en annan riktning. Jag ber Hr von Hartmansdorff vara konseqvent i sina reformer — jag ber honom söka borttaga dessa råskillnader äfven för de fullvuxna. Man har påstått att samfaldta valrätten ej lemnar samhället lugn, att den innebär ett frö till oro. Man har nemi. sagt ”att hvarje eftergift stegrar anspråken” — att förgäfves sökes en stat, byggd på allmän valprincip, som bibehållit lugnet, m. m. i lika syftning, och till stöd för denna mening har man åberopat historiens vittnesbörd, gifvit oss en föreläsning ur äldre och nyare tiders historia och serdeles framhållit såsom orden folio, ”det eländiga Frankrikes” exempel.
Man åberopar ytterligare exemplet af andra länder, der skilnad emellan stadsoch landtmanna-näringar icke skall finnas och hvilka just derföre förmenas hafva stigit så högt i välstånd; men jag ber, att man 16 Ziigtamt Allm. Be sv.- och Oecon.-Utsk. Betänkande N.-o 33. ville besinna den stora skilnad, som eger rum emellan desse lyckligare lottade länder, der jorden är lättbrukad och gifvande utan att fordra serdeles arbete, och der mångå och folkrika städer finnas på ringa afstånd ifrån hvarandra, samt det folkfaltiga, med få och föga betydande städer försedda Sverige, hvars jordbruk är ojemförligt mycket mödosammare, och som derför fordrar all den arbetskraft, sora deråt kan egnas och som i närvarande förhållanden icke bör gifvas en främmande och på detsamma menligt inverkande rigtning. Denna stora skilnad gör, efter min Öfvertj''- gelse, att det icke är rätt lämpligt, att i förevarande fall åberopa andra länders exempel. Hvarje lands ceconomiska lagstiftning måste ytterst hvila på dess mer eller mindre föränderliga localförhållanden och häraf kommer, att, hvad som för det ena landet kan vara gagneligt, är för ett annat skadligt. Kan man lika lätt, som man efter nya theorier skapar nya lagar med några penndrag förskaffa Sverige en mångdubbelt större folkmängd och ett tredubbelt större antal städer, än det nu eger, skulle jag icke ett ögonblick tveka alt erkänna satsens tillämplighet, och jag skulle , vara benägen att tillstyrka "den mest obegränsade näringsfrihet, om jag kunde öfvertygas, att populationen i bredd med allmän välmåga derigenom skulle ökas, oaktadt alla de hinder, läge, climat och andre naturförhållanden lägga i vägen. Beträffande åter frågan, huruvida de vid 1823 års
Hörer detta förbunds ord, att I mågen säga dem till Juda och Jerusalems inbyggare; Och säg till dem: Så säger Herren Israels Gud: Förbannad vare den som icke lyder detta förbunds ord, Som jag edra fäder böd på den dag jag dem utur Egypti land förde, utur jernugnen, och sade: Hörer mina röst, och görer som jag eder budit hafver; så skolen I vara mitt folk, och jag vill vara edar Gud; På det jag må hålla den ed, som jag edra fäder svorit hafver till att gifva dem ett land, der mjölk och hannog uti flyter, såsom det i denna dag för ögon är. Jag svarade, och sade: Ja, Herre, det ske alltså. Och Herren sade till mig: Predika alla dessa orden uti Juda städer, och uppå gatorna i Jerusalem, och säg: Hörer detta förbunds ord, och görer derefter. Ty jag hafver betygat edra fäder, ifrå den dagen jag dem utur Egypti land förde, intill denna dag, och betygade städse, och sade: Hörer mina röst. Men de hörde intet, och böjde ej heller sin öron härtill, utan hvar och en gick efter sins onda hjertas tycko; derföre vill jag ock öfver dem gå låta, all detta förbunds ord, det jag dem böd att de göra skulle, och de dock derefter icke gjort hafva. Herren sade till mig: Jag vet väl, huru de i Juda och Jerusalem gadda sig tillhopa. De vända sig till sina förfäders synder, hvilke min ord ej heller höra ville, utan följde också andra gudar efter, och tjente dem; alltså hafver Israel hus och Juda hus nu ([allstädes]) brutit mitt förbund, det jag med deras fäder gjort hafver. Derföre, si, säger Herren: Jag vill låta en olycko gå öfver dem, den de icke undkomma skola; och när de ropa till mig, så vill jag intet höra dem. Så låt då Juda städer och Jerusalems inbyggare gå bort, och ropa till de gudar, hvilkom de rökt hafva; men de skola intet hjelpa dem i deras nöd.
— Hvad beträffar ränteförsäkringsinrättningen, som jag ansåg vara hufvudsakligast och som jag endast uppehöll mig vid, och jag ber Frih:n komma ihåg hvad han säkerligen såsom Landshöfding fått erfara (ty detta lärer väl icke kunna vara olika i det ena länet emot det andra), eller de undantag, som föräldrar göra på landel för att skydda sig emot ålderdomen, då obehagliga tvister icke sällan inträffa med barnen i anledn. af dessa undantag. Träder denna anstalt emellan, så göres deraf icke mera behof. Detta är ett skäl till att önska den åldriges fortfarande i sitt lif. Han blir icke mera en börda för familjen, utan kan blifva nyttig för densamma äfven på sin ålderdorn. Jag vill icke längre uppehålla R. o. Ad. ulan förenar mig med dem, som yrkat bifall till Utsk:s sednare betänk. 374 Den 22 Februari. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att plenum tomine att fortsättas kl. fl e. m., derest icke mot förmodan de mål, som funnos upptagne å föredragningslistan, kunde hinna föredragas under förmiddagens plenum. Hr von Troil: En värd talare på andra sidan har, genom uppläsande af utdrag ur en med äkta Tysk svulstighet författad skrift sökt att, just genom det öfverdrifna uti de förhoppningar, som i denna skrift förespeglas, visa R. o. Ad. olämpligheten af dessa anstalter. Jag får med anledning deraf nämna, att Ekon.- Utsk. vid frågans afgörande visserligen icke uti en så skimrande dager betraktat ifrågavar. inrättningar; men Ekon.Utsk., som åt det vigtiga ämnet egnat all den uppmärksamhet det verkligen förtjenat, har det oaktadt icke kunnat för sig dölja den verkliga nytta, som införandet hos oss af dessa anstalter skulle medföra. Man har här yttrat tvifvel, att ifrågavarande anstalter någonsin här skulle kunna komma till stånd. Afven om de icke skulle kunna göra det, så måtte i alla fall den utgift, sora vore en följd af antagandet utaf Ekon.Utsk:s nu föredragna betänk., icke vara så betydlig att man derföre borde afstå från bifall till förslaget.
Riksakten med åtföljande memorial är tryckt i C. U. U. 1810—1815, sid. 832. 1 konceptet förekomma rättelser av något större intresse allenast på en punkt, nami. vid riksaktens § 7. I denna § fanns från början endast ett stycke, nami. det, som i det tryckta dokumentet — dock med några ändringar — utgör paragrafens andra stycke. Paragrafen har börjats på följande sätt: »Vid alla de tilfällen då efter Sveriges Grundlag och denna Riksact bägge» — varefter förmodligen skulle följt orden: Rikenas styrelse föres af Statsrådet. Men tankegången har avbrutits, och meningen i stället formulerats sålunda: »Vid alla de tillfällen då efter Sveriges och Norriges Grundlagar Rikets styrelse» o. s. v. — I marginalen har skrivits det stycke, som i den slutliga redaktionen utgör första stycket i paragrafen, sålunda följande mening: »Intil dess bägge Rikenas representanter äro församlade, och hafva förordna! om Regeringen under Konungens minderårighet, skall et af lika antal (sammansatt) Svenska och Norrska Ledamöter sammansatt Stats råd förestå Rikenas Styrelse, med iakttagande af dessas ömsesidiga Grund lagar». 2 Wijkmans motion, som av honom är undertecknad, är såsom bilaga n:o 2 fogad till protokollet. Den är tryckt i C. V. M. 1810—1815, sid. 976. Föreställom oss att efter omröstningen fyra röster funnos jakande och fem nekande, och att för ingen af dessa redliga Män visade sig något skäl till förändring af den en gång fattade meningen. Jag fråga: När skall denna Jury blifva upplöst? Man svarar: När behofvet tvingar till upplösning. Och jag frågar: Monne någon rättskaffens Man skall frivilligt ingå i en sådan Jury? Är det ädelt af Lagstiftaren att med behofvet af sällskap eller hvila eller med annorstädes påkallande ouppskjutliga göromål tvinga en af de fyra eller två af de fem att förråda den öfvertygelse med hvilken Lagstiftaren på det starkaste sökt att fästa dem med den föreskrifna eden ?1 Herr Borgmästaren Kjellander ingaf en så lydande motion.2
Då, enligt hvad Rikets Ständer inhemta!, det hittills för ändamålet beviljade belopp varit otillräckligt, så att af sådan anledning understöd till flera bland de sökande icke kunnat meddelas, och Rikets Ständer anse det vara för den inhemska industrien särdeles gagneligt att arbetare i de särskilda yrkena få tillfälle att i främmande länder, med mera utvecklad industri, förskaffa sig ökade insigter och konstfärdighet, hafva Rikets Ständer funnit skäligt höja ifrågavarande anslag från 3,000 R:dr till 6,000 R:dr, Undervisningsanstalter för handel och sjöfart. 43:o. Eders Kongl. Majit har af Rikets Ständer äskat, att för beredande af aflöning åt en andre underlärare vid navigationsskolan i Göteborg, ett årligt anslag för nämnda skola måtte på extra stat anvisas att utgå med ett belopp, motsvarande det, enligt nu gällande stat, till en underlärare vid skolan årligen utgående arfvode, eller 1,200 R:dr; och hafva Rikets Ständer för berörda ändamål för instundande statsreglering å extra stat anvisat ett belopp af 1,200 R:dr, att från Riksgälds-kontoret utgå. 44:o. Vid sednaste riksdag anvisades af Rikets Ständer å Riksgälds-kontoret ett årligt anslag af 7,000 R:dr till Skeppsbyggeri-institutet i Carlskrona; hvar - 22 Expeditions-Utskottets Förslag till Rikets Ständers underd. Skrifvelse, N:o 76. jemte Rikets Ständer anhöllo om vidtagandet af sådana förfoganden, hvarigenom institutet blefve ordnadt till en tillämpningsskola, vid hvilken så kallade machinistexamina äfven kunde afläggas.
I denna reservation hafva instämt: Friherrarne Stjernstedt, Th. och Rappe, A., Herr Bråkenhjelm, P. R., Lektor Ekstrand, Herrar E. E. Falhem, B. de Mare, och A. P. Lindblad samt Riksdagsfulimägtigen Pehr Sahlström från Stockholms Län. af Herr Bildt, K., ”Jag kan ej instämma i det yttrande, som Utskottets majoritet afgifvit, rörande Privat-banker. Det säges: ”Privat-banker må bibe” hållas, emedan de riktigt förvaltade kunna i vissa delar bättre än utgren in gar af ”Riiks-B anken, enligt dennes nuvarande organisation, uppfylla landsorternes ”behof, hvartill dock hörer, att desse banker äro ändamålsenligt organiserande, kontrollerade och till deras sedelutgifning begränsade.” — Uttrycket Privat-banker må bibehållas” anser jäg vara förvillande, då det möjligen kan så tydas, som att nu bestående Privat-banker anses böra bibehållas.— Jag tror att detta uttryck ej är på sitt ställe, då på Utskottets bord hvila, i frågan om Privat-banker, icke allenast en Kongl. Proposition, utan äfven motioner om nu bestående Prival-bankers utredning m. m., hvilka dock alla skola behandlas.
Jag måste väl uppriktig vara; Ni får ej tycka att jag är kuriös, Jag gör det allt af kärlek bara: Min Onkel är så skrupulös I allt, som hör till goda tonen. Han ser väl mycket på personen, Men mera på hans yttre skick, Hans tal, hans drägt, hans mine, hans blick. En rock, som ej är gjord på modet, Kan sätta honom eld i blodet, Och en i förtid gjord visit Förstör hos honom rakt en mans kredit. Ni måste anta en habit, Som mera närmar sig till den moderna, Och komma först om någon timme hit. (Till August.) Vill icke min kusin af nit, Att blanka opp vår lyckas stjerna, Gå oss med hjelp tillhanda? August. Gerna! Om herrn vill göra blott sin flit, Se här en ganska kort recit: (Stiger opp och smäller Arrendatorn på axlarna.) Legerete i ord och låter, En mine, som passar för soldater, Parisisk frack, fransysk fason, Ett språk från alla verldens stater, I korthet: en person, Som kunde kalla sjelfva kungen frater, Hör nu till goda ton. Arrendatorn. Men kan jag lära slikt, dessvärre? August. På någon timme, bästa herre! Kom hem till mig, Der öfva vi oss bäst tycka. Arrendatorn. Man borde få betänka sig. Katrine (bevekligt). O himmel, gå! och spill ej bort vår lycka. Arrendatorn. Men herr patron, som af hans bref man ser, Tycks vara mera för det moderata? Katrine. O Gud! det var han för att pröfva er. Här är ej tid att stå och prata; Min herr kusin bor här på nästa gata. För min skull gör ert bästa, ädle man! Arrendatorn. Jag vill försöka då så godt jag kan. SCENEN. Emelie. Katrine. Katrine. Katrine, du borde få dig man; Till hustru är du klippt och skuren, Min själ, han skulle icke skena han! (Öppnar kammardörren.) Kom ut, mamsell, ur jungfruburen, Er hök har jag förpassat bort; Hans första choque var lysande, men kort. Emelie. Katrine, jag andas knappast mera; Jag ville kikna bort af skratt. Hur såg han ut? Katrine. Som en besatt.
Af de tillgångar, som inflytande räntor årligen lemnat till dl O Fern års-Berättelse fr Stora Kopparbergs Län, I 18 lektionens disposition, hafva genom utdelning af mjölunderstöd till sådane fattige i socknarne, hvilka af sjukdom eller dylika hinder äro oförmögne att sig sjelfve försörja och sakna anhöriges vård, blifvit bekostade; äfvensom lån utan eller emot nedsatt ränta utlemnade till binäringars befrämjande, samt premier meddelade till uppmuntran åt nitiske och skicklige barnalärare bland allmogen; hvarförutan direktionen dels genom tillhandahållandet af utsädesråg och foderväxtfrö åt allmogen mot nedsatt betalning, i förhållande till inköpspriset, sökt befordra dessa sädens allmännare begagnande, dels ock genom utdelning af ett större antal exemplar utaf skriften ”Läsning för folket” bland allmogen sökt befrämja nyttiga kunskapers spridande. Vid Gästgifverierne i Länet handhafves allmänna lagens och gällande författningars föreskrifter, i enlighet med den sammanfattning deraf, som är meddelad i utfärdad kungörelse. Sedan belöningar för rofdjurs dödande, utom skallgång, i de fleste socknar, ehuru till olika belopp, utgå efter fastställde öfverenskommelser, förekomma sällan skallgångar inom Länet. Yid slutet af år 1842 funnos i släderne 27 och å landet 2 tillåtne krogar, hvarjemte bränvinsminuteringsrätt, enligt gällande författningar, begagnades vid 45 gästgifverier och skjulsombytesslällen, så att antalet af brännvinsminuteringsställen minskats med 14 stycken, sedan förra berättelsen afgafs. Sockneoch fjerdings.magasinerna innehade vid 1842 års slut en spannemålsbehållning af tillsammans 14,107 tunnor ålskillige sorter säd, deraf likväl största delen bafra. Den i Fahlun år 1825 stiftade sparbank bar till slutet af år 1842 utgifvit 2,288 stycken motböcker.
I följd af hennes sjuklighet hade all den undervisning hon erhållit iitgjorts af tre års folkskola samt 6 minaders privat seminariekurs för småbarns imdervisning. Hon hade vackra betyg, men skulle få- fängt liafva sökt plats i skola. Den gamla frun, som under m %nga förnyade saintal tagit del af liennes sorgliga öde och omfattat henne med varnit deltagande, frå- gade henne sliitligen, om lioii kiinde iippsatta en enkel skriftlig redogörelse för huru hon varit i stånd a t t uppeliilla lifvet iinder sådana f örhållanden. » &amp; !ed ilöjew, svarade lion, s i g glad ut öfver uppdraget och aterkom efter ett par dagar ined sin redogörelse, skrifven helt och likllet af hennes egen hand och liar nedan meddelad utan den ringaste rattelse eller Lindring. Virknålen shsom medel till sJalfforsörjning. I en tid d i upplysningar sainlas angkende svenska kvinnans löneoch arbetsförhållanden, kan det kanske ej vara alldeles utan intresse att erfara hvad ett fruntimmer i hiifviidstaden, som under närmare ett års tid genom omstandiglieternas tvång ej haft annan inkenistkalla an spetsvirkning, kunnat förtjäna, och hur Iion burit sig å t för att kunna existera pk denna inkomst. a, Det ä r här icke frkga om några särdeles fina eller konstnärligt arbetade spetsar, utan vanliga enkla, lätt säljbara sådana till lakan, örngott m. m. J a g har alltid s %lt till återförsaljare (klädstånd och andra mindre butiker) emedan detta varit enda sättet a t t tillförsäkra mig någorlunda jämnt afbete. Och d&amp; konkurrensen afven på detta område af arbetsmarknaden är stor, och Aterförsäljaren ju själf måste hafva avance, har det högsta pris jag lyckats erhålla varit 3 5 öre aln för circa 10 A l2 centimeter breda spetsar (jag rakiiar här alnvis, emedan detta a r inest brukligt i de smal bodar, som varit mina afnarnare).
Om följaktligen nästa Riksdag bl ef afblåst, innan Staten liunne blifva reglerad, så blef den förra Staten och följaktligen äfven detta anslag beståndande. Men om det icke är å Stat uppfördt, kan det naturligtvis icke el' ler fortfara, utan Siändecnes förnyade Beslut Het är derföre jag skulle önska, att man åt kommande Riksens Ständer bibehöRe full rätt att pröfva, huruvida det tillökta anslaget å Tredje HufvudTiteln ytterligare skalf fortfara. Friherre Björnstjerna ; För mindel får jag instämma i Herr Cederschjölds förslag; ty möjligt vore ju, att man vid en kommande Riksdag kunde gora några besparingar. Grefve af Ugglas, Gustaf: Jag tror, attona Riksens Ständer nu bevilja hvad summa sorn helst, densamma dock måste upphöra vid en kommande Riksdag, så vida icke då blifvande Ständer förnya beviljandet. Jag bör likväl fästa uppmärksamheten derå, att, med afseende på den nedsättning i Be* villningen, sorn man nu påräknat, det blifvec ganska svårt att åstadkomma hvad som i allmänhet erfordras, såvida den summa af 65,0005 R:dr, som StatsUtskottet i dess förevarande Betänkande föreslagit, bfifyer öfverskriden. I öfrigt torde jag få nämna, att genoro begagnandet af det mindre creditivet, större sum» Den lS September e. m. 173 Snoif än vanligt, val varit de senare åren att tillgå för Militairebehof, men att då man besinnar, att af detta creditif blifvit uttagne 500,000 R:dr , hvilka, fördeldte på åren från och med 1819 till och med 1S2J, gifvit en årlig tillgång, utöfver Star, af 12 5,000 R:drtaan äfven skall finna, att denna senare summa i det närmaste motsvaras af de förut tili Sa 11- petterFonden ingående 58,000 Ridr, dern StatsUtskottet tillstyrkt att lill Kongl Maj ts disposition må öfverlemnas, sammanräknade med de 65,000, sorn nu blifvit såsom tillökning å ordinarie anslaget upptagne.
Huru delfa ändamål Ikola vinnas, anfer Uclkottet mycket bero uppå den Lagftiftande C.orpfens fammanfättning, mycket uppå de denfamma tillagde rättigheter, intetdera är i något af delfa affeenden likgiltigt, men för det förila af delfa ändamål torde likväl belk alfen heten af defs fammanfättning vara utaf mera inflytande , för det fenare torde det mera ankomma uppå de denfamma tillagde rättigheter. Genom de i vår Grundlag innefattade fladganden, lå i affeende på befkattning forn Embetsmäns anfvarighet, kan Utlkottet ej annat än anie den Lagliiftande Magtens rättigheter på en gång få bevarade och få afmätta, att Utlkottet för ändamålets vinnande icke har annan önikan öfrig, än att de alltid måtte bibehållas, alldrig mifsbxukas. Men för verkliggörande af denna önikan, lära alla Fäderneslandets vänner lika med Utikottet erkänna , att mycket beror på en förbättrad Reprefentation, att belkaffenheten af dels fa mm a n f ä t tni ng , defs fördelning och beft ammandet af den Lagliiftande Corpfens verkningsfätt, blir af ytterfia vigt. Sedan man utfträckt valrättigheten, enligt hvad här framföre är 1'öreflagit , till alla Medborgare forn kunna med något ikäl antes berättigade att röfla öfver Statens allmänna in. terefie, återftå ännu att befvara frågorne, huru denna rättighet Ikall utöfvas, hvilka böra blifva villkoren för att kunna väljas?
Ett betänk, ronde statsverkets s. k. reservfond har ingenting att skaffa med frågan om rikshufvudbokens förenkling till mera tydlighet, som är omöjlig alt verkställa så länge det tinnes olika räkenskapsår. Det är derföre just här, som denna fråga lämpligast bör afgöras. Föröfrigt öfverlemna!* jag frågan till Ståndets bedömmande. Blir denna åtgärd icke vidtagen, så blir icke eller rikshufvudboken förenklad. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Jag tror, att i fråga om räkenskaper, så väl som i de flesta andra frågor, kan man på mera än en väg komma till det rätta och tydliga, och att således Frih. Cederströms icke är den enda saliggörande, utan att rikshufvudboken möjligen skulle kunna uppgöras på ett sätt, som blefve ganska klart och gjorde omslut öfverflödiga, om också icke räkenskenskapsåret afslutades_ på den dag, som Frih. Cederström anser för den enda rälta. Öfverläggningen skulle blifva för vidlyftig, och det skulle äfven blifva för mig svårt att här framställa ett sådant sätt att uppställa rikshufvudboken; men jag tager mig friheten, i afseende på sjelfva tiden för denna frågas behandling, att hemställa till Frih. Cederström, huruvida icke frågan om landträntornas beräkning såsom inkomster för det år, hvarunder de inflyta, är ungefär af samma natur som denna, och således kunde på samma gång komma under öfverläggning. För min del anser jag, att antingen hela frågan om denna und. skrifvelse får hvila in - De n 22 Februari. 393 intilldess nyssnämnde ärende förekommer, eller ock att skrifvelsen genast beslutas, sådan den blifvit föreslagen, och att den andra frågan får hvila intill dess SlatsUlsk. derom får afgifva sitt omdöme. Då nu öfverläggningen ansågs slutad, hemställde H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., om R. o. Ad. behagade bifalla 26 § af StatsUlsk:s betänk. N:o 54, utan annan förändring, än att de i den tillstyrkta tind. skrifvelsen intagne orden ”fullständigare och” må uteslutas. Hopades ja.
Sedan en talare framställt nödvändigheten att först afgöra princip-frågan, d. v. s. om Löne-reglering skall äga rum, eller icke, har jag ej något att tillägga, emedan jag helt och hållit deruti förenar mig med honom. Men då af flera Värda Talare området blifvit beträdt angående planen för Löne-regleringen, så tror jag mig kunna ingå i besvarandet af mina motståndares skäl, dervid jag dock alldeles icke skall yttra mig om summorne, emedan jag skall uppskjuta att vidröra detailler, 44 H. 9* Den 5 O c t o b e r f. fu. tills prel i mi naii1-frågan blifvit afgjord. Hvad planen beträffar, anser jag någon sådan allde-» les icke existera. Sedan Utskottet ej kunnat på ett tillfredsställande sätt besvara Kongl. Majrts proposition om Indeldta Räntornes ingående till StatsYerket, anser jag basen för en sådan plan vara alldeles omkullkastad» och omöjligt för Ridderskapet och Adeln, att pröfva det öfriga af förslaget, eller bestämma, till hvad lönebelopp hvarje grad skall höjas. Jag tror, såsom äfven af tvenne talare blifvit yttradt, att den summa vi besluta, ändamålsenligast bör till Kongl. Maj:t blifva öfverlemnad, och att Kongl. Maj:t sedermera vid nästa Riksdag må inkomma med förslag till lönebeloppens uppförande på Stat, sådane Han funnit för godt att dem fastställa. Behofvet har uppkommit från IndelningsVerkets rubbning, Och hufvudsakligen från det tillsatta 3:dje BataillonsBefälet. Jag delar i detta afseende öfvertygelse med den talare, som sagt, ätt detta BataillonsBefäl vore umbärligt, och jag vill ej öka de skäl han fullständigt utvecklat för möjligheten att här, såsom i andra Länder, etablera en fredsfot, då man ej bibehåller fulla antalet af Befäl.