Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Med Herr Tottie förenar jag mig uti dess reservation och anser de i 45 §• föreslagne böter för oloflig bränvins-försäljning böra förhöjas till 20 ll:dr första gången och, vid itererad förbrytelse, efter undergången dom och bestraffning, till 4o R:dr. 53 §. förekommer mig, såsom rättsvidrig, ganska eftertänklig. Det lärer ej kunna nekas, att bränvins-minutering, efter dertill i föreskrifven ordning vunnet tillstånd, är för innehafvaren ett lagligt näringsfång, ehuru — jag medgifwjer — af de minst aktningsvärda. Men minuteuren är d®»k en Statens medborgare, hvilken, så väl för sin minuteringsrätt, som i ö&igt, måste till Staten erlägga contributioner. Det måste bero af dennes, så väl som af hvar och en annan säljares, fria val, att föryttra sin vara mot contant betalning eller på eredit. Om detta ej kan förnekas bränvins minuteuren, B ev.-, Lagsamt Allm. Be.w.- och Oecon.- Utsh:s Utlåtande N:o 8. 5^ minutören, synes mig i högsta måtto orättvist, att förneka honom beneficia juris till utbekommande af betalning för sin utborgade vara, och i detta fall ställa honom, så till sägandes, utom Lagen. Man har trott att genom detta stadgande bränvins-supandet skulle försvåras och minskas. Jag tror icke på della palliativ; skälen för denna tro äro för vidlyftiga att här upprepa, de erbjuda sig sjelfmant för eftertankan. Den reflection torde likväl tillåtas mig vid detta stadgande, i synnerhet gällande för Lagstiftning i allmänhet: att Lagens kraft ytterst stödjer sig på folkets öfvertygelse om dess nytta och rättvisa. En Lag, der orättvisan faller i ögonen, äfven på den enfalldigaste, blir förhatlig, föraktas och med detsamma öf. verträdes. Jag vågar således vördsammast tillstyrka , att denna paragraph må från förslaget helt och hållet uteslutas. Genom stadgandet uti 55 §.:
Prop. J¥i l> om Statsverket 1856. 117 vid Svea Lif-Garde med Rko Rdr 4,890: 40, » Andra Lif-Gardet med » » 4,844: 40. » Lif-Gardet till häst med » » 6,350; 32. » Kronprinsens Hussar-regemente med » » 5,288: — » Sappör-kompaniet med » » 2,034: 41. tillhopa Rko Rdr 23,409: 9. eller vid pass 35,114 Rdr Rmt, men Krigs-Kollegii-Intendents-afdelnings nuvarande anslag icke lemnar tillgång till bestridande af denna oförutsedda ökade utgift, får jag i underdånighet hemställa, att till detta ändamål för år 1857 måtte hos Rikets Ständer begäras ett extra anslag till nyssnämnda belopp, hvarjemte för de följande åren den erforderliga förhöjningen i Jntendents-afdelningens anslag torde få iakttagas vid regleringen af ordinarie anslagen till Krigs-Kollegii-Departementer eller numera afdelningar.» »I följd af den utsträckta exercis för bevärings-manskapet, jag föreslagit, komsfftr^g”d mer underhålls-kostnaden för manskapets beklädnad att icke obetydligt lörböjas. af uj,rfrdefct Enligt deröfver gjord beräkning, skulle den årliga kostnaden derför uppgå till 189,000 Rdr Rmt, men då, enligt hvad Eders Kongl. Maj:t har för afsigt att manskapet. föreslå Hikets Ständer, ett års bevärings-exercis under nästa statsreglerings-period skulle komma att inställas, tillstyrker jag i underdånighet, att berörde summa endast för tvänne år mätte begäras, eller sammanlagdt ett extra anslag af 378,000 Rdr. att under tre år med eller 126,000 Rdr årligen, utgå.»
St:r planmessigt sökt vänja folket vid att göra vissa varor till öfverflödsvaror, för att deraf draga en inkomst, som man annars aldrig skulle kunna erhålla. I afs:de på denna öfverflödsvara och svårigheten att kunna kontrollera, det icke något underslef sker, får jag fästa upmiirksamheten på det argument, sora vid tulllagstiftningen alltid blifvit begagnad under de sista tio åren, »att ju mera man nedsätter tullen, desto mer förekommer man smuggling, » och då jag nu ser tullverkets chef vara närv:de, begagnar jag tillfället för att af honom begära uplysning om hvad inflytande han anser den nu föreslagna lagen, om den kommer till stånd, kunna utöfva på smuggling af cigarrer. Hvad angår slutligen det tredje motivet, så får jag förklara, att det visserligen vore ganska illa, om landet en gång blefve bragt till den ytterlighet af elände, att man, utan afs:de på billighet och moraliska förhållanden, måste skaffa sig en penningeinkomst, men jag hoppas att vi måtte blifva bevarade från en så bedröflig belägenhet. På alla dessa skäl instämmer jag med Frih. Armfelt i hans yrkande på afslag af Utsk:ts förslag. Hr Printzensköld: Jag kan för min del icke godkänna de skäl, som Hr Frih. Armfelt och den siste talaren anfört för afslag å ifrågav:de Betänk. Om, såsom den siste talaren anförde, det må erkännas såsom en sanning, att den lagstiftande makten Mnder en tid af 10 till 15 år systematiskt sökt nedsätta tull-af - Dan 2!) Augusti a. m. gifterna på alla möjliga öfverflödsartiklar och dermedelst befrämjat dessas förbrukning till en måhända i många fall omåttlig höjd, så blir det likväl icke skäl att underlåta vidtaga åtgärder, som kunna medföra en återgång i detta fall, åtminstone i afsrde på någon eller några få artiklar. Således och då man å ena sidan genom en konseqvent nedsättning af tullen, kommit till en omåttlig import af tobak, och derigenom en ofantlig förbrukning af samma vara, synes det mig vara en stor förtjenst af R.
Ständer utan tvifvel inse anledningarna till detta förslag, gör sig Utskottet förvissadt, att de dertill lära gifva sitt bifall, samt att Hans Kongl. Majit, öfvertygad om vigten af statistiska upplysningars insamlande, så i detta som i afseende på mångfaldiga andra tillfällen, då de kunde underlätta och leda Riksens Ständers åtgärder, ej lärer underlåta att dervid i 878 Riksdagen 1815. Nåder lägga en verksam hand. Stockholm den 10 Julii 1815. På-Högloft. Ridderskapet och Adelns Ledamöters vägnar Rudolf Cederström. På Högvörd. Preste-Ståndets Ledamöters vägnar C. v. Rosenstein. På Vällofl. Borgare-Ståndets Ledamöters vägnar J. Wegelin. På Hederv. Bonde-Ståndets Ledamöters vägnar A. J:son Hyckert. G. A. Silverstolpe. Härmed följa 3 bilagor (A—C). Bilaga A till Mern. Utdrag af Protokollet hållet i Riksens Högloft. Ständers Constitutions-Utskott den 14 Junii 1815. Upplästes ett från Högloft. Ridderskapet och Adeln den 12 innevarande, i sammanhang med Representationsfrågan, till Constitutions-Utskottet remitteradt Memorial af Herr Lagman af Stenhoff, angående berörde ämnes förvisning till Constitutions-Utskottet, som deröfver borde aflemna Betänkande till Riksens Ständer: »Genom 22 § uti 1812 års Riksdags-Beslut har, med Kongl. Maj.-ts Sanction, till nuvarande Rikets Ständer Bilaga A till Meni. N:o 14. 879 blifvit hänskjutet de förslag till en ny Representation, hvilka vid 1809 och 1810 årens Riksdag gjordes. Sedan Kongl. Maj:t numera nådigt behagat proponera att till nästa Riksdag uppskjuta pröfningen af de ännu oafgjorda Grundlagsfrågor, hvilka, enligt ofvannämnde §, till detta Riksmöte blifvit öfverlemnade, är Högloft. Constitutions-Utskottet för närvarande fri från ett betydligt arbete.
Danviks hospital tilläfventyrs åliggande skyldighet att i vidsträcktare mån, än Direktionen sig åtagit, till den nya inrättningens underhåll bidraga, har Utskottet ansett sig böra hemställa, att Rikets Ständer, på sätt Kongl. Majit äskat, måtte dels för en gång anvisa en summa af 30,000 Ridr, att användas till bestridande af utgifterna för ifrågavarande nya hospitals-inrättnings första ordnande samt inköp af utredningspersedlar dertill; dels ock för nästa statsreglerings-period bevilja ett anslag å tillhopa 22,500 Ridr. att för inrättningens förvaltning och underhåll med J eller 7,500 Ridr under hvartdera af åren 4864, 4 862 och 4 863 utgå; — dock med förbehåll af den godtgörelse för ifrågavarande utgifter, hvartill utväg möjligen kan beredas genom den af Kongl. Majit i nåder anbefallda utredning angående Danviks hospitals-inrättnings skyldighet att till den nya sjuk vårdsanstaltens uppsättning och underhåll ytterligare bidraga. 4 01 :o. Af en annan till Rikets Ständer aflåten nådig Proposition (JVs 65), angående anslag för iståndsättande och förändring af läroverks-byggnaden i Carlstad, inhemtas, att, sedan Konsistorium derstädes den 4 6 November 4 857 hos Kongl. Majit gjort underdånig anmälan om angelägenheten äf nämnde läroverks-byggnads reparation och förändrade inredning, men Kongl. Majit funnit sig icke böra vid då pågående långt framskridna riksmöte till Rikets Ständer aflåta någon framställning i ämnet, hade Konsistorium uti underdånig skrifvelse den 6 April sistlidet år, — jemte Bih. till B. St.
Auinia Nöte8-pu88evolunee-tönden mm»t ränta oell livpotliek ut' en8kilde8 8kuld8edlur, utu» endo886ment, 80m oek räntetritt till ilva M«jt68-^u886voIunee-tonden 8umt 8er8kil,la under I4riA8-tvoIleAii lörvultninA stående Ou88or, i underdäniKllet uuliällit, dels utt 4'ro88->,u886voIa>ie6-sonden liädsnester ieke mätte unväutlu8 till uiulru äiulumäl, äu tle nlkd densummu urSjnun^liZen uf8etltlu, «lel8 utt NLdiK töieskritt mätte vurtlu KriM-OoIteKium metltlelutl om ätZärder8 vidtuZunde för utläninZ mot räutu ut' tleuuu tömt8 disstouililu oell ofruktllurs meijel. Detta meri kvutl I4riA8-OolleAium, uti lmröHer ufZifvet underdäniAt utlätuntle, »utört liar KonZI.
Efter hvad mig är bekant, är likväl förhållandet f. n. jast det, att landtmätarne vid sina första beräkningar begagna qv.- foten, ehuru de sedermera reducera de dervid upkomna summorna till T: 1:d och K:l:d; ty att såsom räkneenhet begagna K:l:det skulle medföra alltför stora besvärligheter. Då således, efter hvad jag nu haft äran uplysa, alla hittills uprättade kartebeskrifningar äro uträknade i T:l:d och K:l:d, är det klart att ej obetydliga svårigheter skola upkomma, derest dessa T:l:d och K:l:d måste reduceras till qv.-ref och qv.-stänger etc. Samme talare har äfven sagt, det han hoppades, att BondeSt. snart genom bifall till förslaget skulle visa, att den del af allmänheten, som detta Stånd representerar, vore med detsamma Den 8 Juli f. ra. 153 belåten. Att ett sådant bifall gifves är väl möjligt, och jag tviflar ingalunda derpå; men jag är liba öfvertygad, att om en ali* män obelåtenhet sedermera upstår, kommer skulden att kastas på de s. k. herrarne, som narrat bönderna till ett sådant beslut. Om jag ville från detta ämne gå till éii annan fråga för dagen, så kunde jag erinra derom, att, sedan Regeringen nyligen efterkommit Stunas i deras underd. skrifvelser framställda önskningar, härledda tilläfventyrs just af motioner väckta inom det hederv. Ståndet, och utfärdat en.författn., i den antydda syftningen, men dock med vida lindrigare bestämmelser, än som af Ständerne blifvit ifrågasatt, hafva Konungens Rådgifvare blifvit derför antastade af Ledamöter just af förenämnda Stånd. Sådant är nemi. förhållandet med den nya fattiglagen, hvilken, ehuru något mildrad, är bygd på det af R. St:r sjelfva utgifna förslag. Tilläfventyrs kommer framtiden att lemna enahanda erfarenhet i afseende på det förslag till förändring, som nu är å bane. Gr. Sparre:
Ordet, som i sig sjelft är heligare än sakerna, ty det är andens omedelbaraste uttryck, ordet sjelft är icke heligt mera, det är machiavelliseradt. När de moraliska banden lossnat, dä känner massan sig så fri ifrån alla band, ty det är icke de physiska, utan de moraliska banden, som binda henne. Demoralisationen kan till en tid fördöljas liksom en grannlåtssjukdom; men omsider brister den ut i afskyvärda sårnader. Har man då länge inlärt massorna den osanning, alt den, som har magt, han har rätt; har man då försummat att förskaffa sig en uppsättning af åtminstone högre functionärer med storsinthet och öfverlägsenhet i moralisk och intellectuel förmåga, då får man bittert smaka sina gerningars frukt. Är förtroendet i detta land sådant, det bör vara emellan embetsmän och folk; är här tillbörligen sörjdt förverkställande magtens aktning och anseende, så att den är trodd på sitt ord om redliga afsigter och nödig klokhet, då är bär ingen fara för massornas öfvervälde. Är det deremot på god väg åt det hållet, att en adelsman, en prest, en embetsman, eller i allmänhet en som bär en klädesrock, helst om den är blå med gula knappar, snart sagdt, betraktas endast såsom en statens uppätare, en tärande medlem, liksom råttan i spanmålsboden, en olycka på två ben, hvilken det vore väl att kunna göra sig af med; då är det sannolikt, att flertalet betjenar sig af sin arithmetiska öfverlägsenhet och begagnar den med eftertryck. Å andra sidan lära de inflytelser, under hvilka allmogen befinner sig, Hor till Constitutions-Utskottets Memorial, Nio 85. 41 sig, icke heller försummar sig att både på åtkomliga och på oåtkomliga vägar i erforderligt falt försöka sin utvidgning. Så länge väghållnings-, skjutsnings-, rustnings-, roleringsoch skattskyldighet qvarstå, lär alltid kronobetjeningen komma att betyda mycket vid alla vallillfällen. Alla, eller nästan alla, äro här i landet lånsökande eller kunna blifva det: hvad skall icke då det uppstigande redan så mägtiga privatbank-intresset kunna uträtta?
Fram på natten, sedan hon gifvit sonen dia och som dottren war illa låtande, wände hon sig från sonen till dottren och somnade. Efter upvaknandet fant hon sonen wara död, som altid warit frisk, utom det at han hade utslag på ryggen och hostat dagen förut owanligen. — De, som besiktigat barnet, voro nu närwarande och förmantes säja sanningen. Grannhustrun i Härstorp, Anna Pehrsd(otte)r sade sig först inkommit och funnit barnet dödt liggande i sängen med öpen mun, liksom den nyss släpt patten10). Derpå ditkom sexmännen i Kaflinge, som jämte nämnde hustru Anna, hennes man Lars Jonsson och mannen Jonas Pehrsson i Harstorp, nu berättade sig funnit barnet så liggande, besigtigat dess kropp och kunde då ej märka hwarken rödt el(le)r blått derpå. Efter middagen, på Prostens anstaltande, blef barnet, som då hunnit kallna, besiktigat af nämndeman Lars Nilsson och kyrko-wärden Pehr Ersson i Stensjö, de der nu gorde den berättelsen, att de funnit barnet blått på ryggen, på ena örat och på benen. Häraf kunde sochnemännen ej pröfwa annat, än at denna olyckel(ige) hendelsen war skedd af full wåda, so att modren ej skulle med ting besväras enl(ig)t missg.(ärnings) B.(alken) 30 Cap. 2.§. Hwaremot fjer-dingsmännen Pehr P.(ersson) i Bålvedstorp, som efter kronolänsman Södergren ordres war tillstädes, icke hade något at påminna. Modren warnades, at om Gud behagar vidare velsigna henne med lifsfrukt, hon då för al ting må akta sig för vårdslöshet om sitt foster, samt tilsades, at nästa Söndag sätja sig bak i kyrkan, då hon med den i handboken föreskrifne bönen från Predigstolen intages till församl(ingen)s gemenskap. — Så wara händt och berättat intyga på församl(ingen)s vegnar Carl Fr. Maneck År 1800 d.(en) 16. Martii blef med St.
Om man företager sig att vidlyftigt 20 H. 63 49» Den ao Fobruari f. ra. demonstrera hvad man önskar genomföra, så ar det ej möjligt, att ett sådant auditorium, som detta, ej skulle fästa sin uppmärksamhet på det egentligen vigtiga. Jag har redan en gång yttrat, och flere ledamöter hafva instämt med mig i den åsigten, att i mom. af denna § alldeles icke afser att gifva någon garanti för hankens förvaltning. Den är endast ditsatt såsom en garanti derför, att banker ej må uppslå, utan att de, som stifta dem, äro till någon del capilalister. Derför är det som en summa skall insättas i contanta penningar. Hr Lefren har visserligen synts erkänna delta, men blott till en del. Han har fästat sig vid nödvändigheten och behöfligheten deraf, att ett stort qvantum hypotheker skall blifva qvar i banken, och han synes mig hafva trott, att detta skulle gifva mera garanti åt banken, än en stor insats vid bankens första öppnande. Hr Lefren har rätt häruti, men man bör ej drifva denna grundsats för långt, och han synes mig hafva drifvit den alltför långt, då han velat taga bort den redaction, som nu finnes i i moni., och i stället för ”minst,” säga "högst” q.5 proc.; ty om redactionen skulle blifva sådan, så skulle det ju kunna hända, alt man icke satte in mer än en proc., och således hade qg proc. i hypotheker. Då likväl meningen med detta mom. varit att förebygga det bankerne endast skulle bestå af dem, som endast agde fastigheter och inga capitaler, så tror jag ej, alt det skulle gå an att här antaga bans amendement: Jag ber att få tillägga följande: man har här talat 0111 de olyckor, som träffat de enskilda bankerna i England och Amerika, för att afskräcka oss ifrån dessa farliga inrättningar. Hvad är det då, som har gjort sådana inrättningar så förfärliga i dessa länder?
Inca skakade på hufvudet. »Jag förstår dig icke», sade han. »Det var min tankes dröm», svarade hon. »I alla dessa nätter och dagar har jag bedt och längtat efter det ögonblick, då min bön skulle blifva hörd af mitt hemlands gud ...» De sista orden förlorade sig i en sakta hviskning. »Du har längtat efter mig, barn. Således var det längtan efter mig, som gaf dina ögon detta uttryck, lika egendomligt som du sjelf. » Han drog henne närmare intill sig och fortfor: »säg det ännu en gång, att du längtat efter mig!» »Jag har längtat efter dig, Inca, längtat längtat.» Inca hade slutit ögonen; han såg ej det obeskrifliga uttrycket i den unga kvinnans ögon, i detsamma hennes ena hand med en krampaktig rörelse grep kring hufvudet på den stora nål, som sammanhöll hennes klädning vid skuldran det enda vapen hon egde. Inca gjorde en rörelse, hennes hand sjönk ned och ansigtet fick igen sitt uttryck af återhållen lidelse. Han såg upp. »Och hvari bestod då denna din längtan efter mig, Yelva?» »Jag önskade få säga dig de tankar, som jag förgäfves sökt tolka, men först i dag erfarit hela smärtan af. Det är ett svalg mellan oss, Inca, djupare än det bottenlösa djupet i våra floder, bredare än det afstånd som skiljer mig från mitt hem ett svalg, som du ej kan fylla, trots din storhet och makt. Jag är dig så nära och ändå så oändligt långt borta från dig. Min kropp har ödet lemnat i dina händer, men det finnes i min själ icke en enda känsla, som icke är främmande för dig. Med våld har du slitit mig från de mina och stängt mig inne bland menniskor, som talat och sjungit ditt lof i mina öron. Du har tvingat din bild in i mitt hjerta, du har förtrollat mig, bringat mig att glömma allt utom din bild. Ja, jag har älskat dig en qvinnas förtviflade kärlek till sitt hemlands förtryckare. Jag har hatat och fruktat dig liksom den gud, hvars son du är. Jag har tviflat, och ur mina tvifvel föddes en längtan efter dig, den ende som egde makten att hjelpa och trösta.
Deremot kan jag icke undgå alt finna, att man torde icke hafva sett sig nog före vid bedömmandet af dessa förhållanden, dä man sä knapphändigt velat tillstyrka denna handel. Sedan jag nu på delta sätt har sökt leta mig väg lill de motiver, som kunnat leda Utsk. vid detta måls handläggning, oell icke funnit dem i de naturliga förhållanden inom landet, som skulle föranleda Banken att köpa oell sälja vexlar här på Stockholms börs, utan mäst leia mig till en annan clav för dessa motiver, så undrar jag om jag mycket misstager mig, i händelse jag tror, alt denna clav är att finna uti en brochur, som kom ut uti början af detta år och som har till titel: ”En blick på handelsoch penning-ställningen i Sverige.” Efter ett vidlyftigt resonnement har författaren der slutligen med cursiv stil utmärkt sin conclusion på följande sätt: ”När då Banken, i mån af vexelbehofvet, håller börsen tillhanda sina trattor, till ett pris, som icke medgifver vinst af silfverexport, så värnar den om sin metalliska cassa, och behöfver icke minska landels sedelstock, ty det är klart, att de sedlar Banken får för sina vexlar kunna i discontväg åter utsläppas i rörelsen, hvilket deremot icke kan ske, om sedlarne invexlas emot Bankens silfver, såvida dea bestämda proportionen emellan båda skall iakttagas. Delta är den väsendlliga skillnaden emellan vexelbehofvets fyllande genom utvexling af Bankens silfver eller genom utställande af dess vexlar.” Här ser man således, att om icke detta har varit de värde motionärernas motiver, hvilket' icke gör något till saken, så kan det likväl hos opinionen linnas dylika motiver utom det sannskyldiga motivet, derpå jag först tog mig friheten att fästa uppmärksamheten, således ett möjligtvis åsyftadt medel till ytterligare sedelemissioner.
Vasa-teatern, där den nu gifvits, har ju en scen, hvars låghet och litenhet gör, att dc japanska gubbarne framträda som monströst stora figurer på en liten duk inom en trång ram. Så mycket större ära tillfaller därför balettmästarinnan fruGull-berg, son iscensatt operetten och hvars anordningar så myoket som möjligt söka bemantla denna brist, som föröfrigt öfverskyles af prunkande grannlåtskostymer, stundom af öfverdådig lyx, elektriska solar, hvaraf äfven salongen får sin lysande andel, vackra, botaniskt korrekta dekorationer m. m. I utstyrsel-operetter som denna hör librett och partition till accessoiren. Den förra har många döda, men också diverse lifvade och lifvande punkter, japaneserne äro tecknade au naturel, som stora naiva barn, lätta att få till lipen som till skrattsalvan, i sin arghet härmande vilda djurs grimacer, i sin glädje fnittrande som småfoglar, trippande som ärlor, ett genomkostligt slägte, geuomexcellent framstäldt af Vasateaterns personal, som riktigt tyckes ha naturaliserat sig å la japonais. Musiken har åtskilliga bizarra vändningar, också ä la japonais, kanske, men följer i öfrigt dess bättre ej det koketta örikets örondöfvande repertoir. M. Lecocq, Offenbach, Herré, Strauss, Suppé, Millöcker hafva tagits under behandling, men denna behandling är ganska konstförfaren och några direkta plagiat låter hr Sulli-van, kompositören, icke beslå sig med. Han serverar bland an * dra smårätter en mjuk erotisk vals, eu liflig nautisk sång, engraciös flickterzett med föregående ypperligt fotograferadt pen-sionsflickspladder i en liten lustig kör, en söt liten duo d ’ amour, eo liten enkel romans för den lilla primadonnan öfver samma intreBsanta ämne, en särdeles väl arbetad bröloppsmadrigal, förvånande väl föredragen af Vasasojetter, hvilka väl icke annars ha synnerlig öfniog i kontrapunktens mysterier.
Går fullmäktig i sak, den honom betrodd är, svikligen hufvudmannens vederpart tillhanda, vare sig med skrifts uppsättande eller med råd eller skäl, eller eljest till hufvudmannens skada främjar sin eller andras nytta, eller begår syssloman vid annat uppdrags utförande trolöshet emot hufvudman, vare lag sorn i 36 § sägs; och vare fullmäktig, som med sådant brott beträdes, ej mera tillåtet att föra andras talan inför rätta. Expeditions-Ulskottets Förslag till underd. Skrifvelse N:o 189. 631 Förleder man i sviklig afsigt annan till oskälig rältegång, bote från och med tjugu till och med tvåhundra Riksdaler. § 38. Sätter man olofligen å tillverkning, som till salu hålles, annans märke än rätta tillverkarens, straffes med böter eller fängelse efter thy i 36 § stadgas. Ar för brott, hvarom denna § handlar, tillverkningens förlust för visst fall särskildt stadgad; gälle ock det lill efterrättelse. § 39. Uppgifver någon i orlofssedel eller annan sådan enskild handling, som i 5 § nämnes, hvad han vet osant vara, och deraf annan vilseledas eller skadas kan, bote från och med fem till och med ett hundra Riksdaler. § 40. Begagnar sig någon svikligen af orlofssedel, pass eller annat dylikt bevis, som för annan utgifvet är, straffes med böter från och med tjugu till och med tvåhundra Riksdaler. § 41. Låter man ej så lysa fynd eller hittegods, som i lag stadgadt är; böle till högst dubbla värdet af det hittade, dock ej under två Riksdaler. Förtiger man fynd eller hittegods, då egaren eller annan dertill berättigad sig anmäler eller eljest^tillkännagifver, straffes som för bedrägeri i 22 § skils. § 42. Draga äkta makar något lönligen undan hvarandra, barn undan föräldrar eller fosterföräldrar; slerbhus-delegare eller andra, som i samfäldt bo eller bolag äro, undan hvarandra; vardén straffade med böter till högst dubbla värdet af det undandragna, dock ej under fem Riksdaler.