Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Friherre Lt^sinstellt, lllsrz 'tVilbelw, LIfbröt Herr r.tickgkoff, anmalnndes, att dä Stats-Utffottet ingenting nämnt rörande Riksgälds-Contoircts Obligationers beläning i Disconten, wille han nu framställa denna fråga, och proponerade, att denna beläning mätte rilläka? Friherre Oellerstlöm, sscob: Det är led,amt atr ständigt repetera samma sak, men jag fan och bör icke undcrläta att päminna, att det nu utfärdade Di,contReglemente mäste gälla sä länge Discontens Octrop räcker» 193 Den 6 April. käcker, ekler till och med är 1815. Nissens Ständer kunna er besluta förändring i Contractcr, som med Privata btifwit ingängne. Grefwe lUörncr. Allt hwad i detta fall kunde göra?, more detsamma som ffedde med de Stats-Obligalioner, hwilka till Leveranteurer stola utlämnasr neml. att Banco-Fullmägtige autori,crades att med afseende ä Reglementet ernoltaga dem såsom goda hypuheque, men en tädan föreskrift behöfs icke. Det kander af sig sjelf sä wida Djrcctivnen har förtroende för dessa Obligationer. Herr Grefwe» och Landt-Marstalken, erinrade att denna fräga förut warit wäckt, och efter Åberopande af Reglementet, 'ör allie. Han anmodade nu ä nyo Herr kitinZi-.oss, att uppläsa sitt yttrande. Friherre Icklj-mcrsML, afbröt Herr kitlrigll-iff och frägade om den förra frägan more alldeles stut. Herr Landt-Marstalken, Swarade ja. Friherre 1 istcncrontr:
Ehuru med arbetskarlar vanligen förstås dagkarlar, statkarlar, statdrängar och stattorpare m. fl., å olika orter nyttjade benämningar, har K. kammarrättens öfverrevisions-departement besvärat sig och andre med anmärkmr i anledn. deraf, att t. ex. en statkarl erhållit afdrag, lika med arbetskarlar för minderårige barn. För att för framliden kunna undvika sådant, föreslår jag, alt uti denna § måtte intagas, att afkortning för minderåriga barn äfven äger rum för ”statfolk". För ofvantecknade 6 anmärkmr anhåller jag vördsamt om remiss till Bevilln.Utsk. Hr Tham, Sebastian Mathias: Innan Frih. Ridderstolpes motion remitteras till Bevilln.Utsk. anser jag mig skyldig lemna upplysning om ett af motionären begånget misstag i fråga om afkortning utaf bevilln. för torpare, som hafva flere barn. Om jag fattade hans mening rått, påstod han att K. kammarrätten i afseende derå oriktigt tillämpat Bevilln.förordmn. Vid sisth riksdag väcktes af Gr. Anckarsvärd en motion i denna syftning, eller att stattorpare jemväl skulle tillgodonjuta afkortning för minderåriga barn. Denna motion, sorn behandlades af Bevilln.Utsk., blef likväl, på Utsk:s afstyrkande, af R. St. afslagen eller ogillad; och vid Den 15 December f. m. 197 sådant förhållande torde man lätteligen kunna bedöma huruvida kammarrättens tolkning af ifrågavar. § i Bevilln.förordmn varit riktig eller icke. Hvad nu sjelfva motionen beträffar, har jag visserligen ingenting emot att den deri uttalade åsigt vinner framgång, eller att rätt till afkortning i vissa fall jemväl må tillkomma stattorpare. Frih. Ridderstolpe: Jag får endast äran upplysa Hr Tham derom, alt min motion innefattar anmärkn:r, icke emot kammarrätten, utan emot de särskilde länsstyrelserne inom Sverige, för oriktig tillämpning af den § utaf Devilln.förordmn, jag deruti omnämnt. Remitterades till Bevilln.Ulsk. II.
Götheborg och Malmö, hafva Revisorerne inhemtat, att förslag till reorga Kontoren 2.. „T0II> T 8 8 Götheborg msalion af Lane-Kontoren blifvit uppgjordt och är, sedan Låne-Kontorens och Matmo. Djrektioner deröfver sig utlåtit, för närvarande på Fullmäktiges pröfning beroende, men att Banko-Diskont-Direktionen, som blifvit anmodad att ett dylikt förslag, i hvad delta Verk rörer, till Fullmäktige afgifva, ännu icke dermed inkommit. §. 19. Decharge åt Efter verkställd granskning af Banko-samt Handels-och Närings-Diskonter ^åädeis-SaZhms räkenskaper och förvaltning för åren 1851 och 1852, hafva de dertill ut Närings-Disedde Revisorer meddelat Direktionerne öfver nämnde Diskont-Verk decharge skon t-Dir ekpjj. sarama ars förvaltning. tionerna. ° §. 20. Om tiden för Uti 87 §. 1 morn. af det vid sednaste Riksdag utfärdade Banko-Reg Dtskont-vin|emen[e ar vordet föreskrifvet, att de ä så väl Banko-Diskontens, som Han siens insan7 7 dande från delsoch Närings-Diskontens lånerörelse inflytande räntor och öfriga vinstS-rStr me(^ ’c^e ^ utlånas, ulan skola, efter afdrag af utgifterna för Diskontborg. Verkens förvaltning, förlusterna och de lån, hvilka vid de årliga revisionerne kunna varda inom linien förda, till Banken inlefvereras för 2:dra och 15 4:de qvartalen inom dessas utgång samt för l:sta och 3:dje qvartalen genast efter slutet af hvartdera.
Det vore kanske tillräckligt alt blott begära, alt det nya reglementet, som är afSlatscont. i und. föreslaget, mätte i nåder pröfvas. I afseende pä sista punkten i utlät, finner jag den icke nog tydlig. Der står: ”att, vid inoch ulprobering af silfver och andra metaller, en och samma method alltid skall begagnas.” Man borde säga: ”ett oell samma probcringssält, antingen pä den torra eller våla vägen, skall begag nas.” Det är visserligen icke skäl att förut föreskrifva, alt proberingen skall ske pä det ena eller andra sättet, emedan, då sillret inkommer, sä är del vanligtvis rent och behöfver icke undergå någon skedning, hvarföre dess probering då är lämpligare pä dea väta vägen; men dä det skall proheras ut, sä är det lojeradt med koppar och då är den torra vägen det tjenligaste proberingssättet, och det torde väl också i framtiden blifva nödigt att föreskrift härom gifves; men att ensamt det ena proberingssättet alltid skall användas, det tyckes icke vara fullt rimligt. Hr Bråkenhjelm: Jag är till största delen förekommen af den siste värde talaren. Jag vill blott tillägga, att ännu återstår en annan otydlighet i de sista orden af StatsUtsk:s förslag. Jag förmodar, att Utsk:s mening är, alt för inoch utprobcring af samma silfver bör samma method begagnas, ty annars iir sjelfva stadgandet alldeles orimligt, om det skall anses innefatta en föreskrift, att olika silfverposter skulle proheras efter samma method. Det går väl t. ex. icke an att probera en silfvertacka efter samma method som en kråsnål. Jag tillstyrker derföre afslag pä den sednare delen af Ulsk:s tillstyrkande. Hr Gripenstedt: Att en hemställan till Konungen från Ständerna om ett reglementes utfärdande ieke vore behöflig och passande, kan jag icke finna. För min deL anser jag att den är båda delarne.
Drifis stannar vårtiden å norra sidan lill stor mängd, men har icke minsta communication med något land och sönderbrytes samt bortföres af stormar, — är således högst vådlig farkost för rymmare. Från Sandön till Fårön är 33 Engelska eller 5j Svenska mil och till Gottland 45 ^nSeller 7^ Svenska mil, och har isen deremellan endast legat så, att man kunnat äfventyra att gå derpå vintern mellan 1808 och 180g och mellan 1813 och 1814, och då endast några veckor. Fisket, isynnerhet af strömming, och skäljagten har hittills utöfvats af Gottländningar och Öselboer, dock utan rättighet dertill; men som de icke kunnat bortvisas af de på stället varande få personer, så har detta ofog fått ske, hvilket likväl lätt kan förhindras, när militärbevakning kommer på ön. Jordmån består af hvarftals svart mylla och sand; så djupt man än må gräfva, visar sig alltid 1 qvart, svartmylla, ^ aln sand och 3 tum kalkblandad sand i ordentliga lager. Ek, björk och gran, som mycket växa der, fordra fet jord, och är således bevis på sanningen häraf. Ön innehåller 10 mantal kr.skatte. Källvattnet är förträffligt, klart och rensmakande samt i öfverflöd. För närvar, är der utsådt 4° tunnor råg, och har alltid rågen gifvit 607 kornet af strid och god beskaffenhet. Staten har i årlig skatt af ön 180 r:dr h:co. Den nuvar. ägaren ämnar i sommar uppföra ett corps de logis. Med begagnande af correctionister lill byggnin4 H. 65 514 Den 26 Mars c. m. gars ' och stocklms’ uppförande, kan logementer för 1000 man uppföras med högst 10,000 r:dr r:gs kostnad. Får finnas i mängd, de gå vilda i skogen vinter och sommar samt lefva af löf och renmossa, som växer der i öfverflöd. Ängen är tillräcklig för 4° ® kreaturs vinterföda. Den besparing
Af alla dessa skäl anser jag också alt R. o. Ad. bör bifalla detsamma, i sin helhet, hvartill jag åtminstone kommer att lemna min röst. II. Ex. Ilr Gr. Posse, Arvid: Den förste talaren har yrkat återremiss af ifrägavar. betänk, egentligen för att genom Utsk:s medverkan få bereda en garanti för att rätteg:s-balken skall blifva inom viss tid utarbetad. Med den värde talaren delar jag den önskan alf icke allenast rätteg:s-balkeh utan äfven öfrige ännu oafslutade balkar måtte varda så fort som möjligt utarbetade. Men jag kan icke dela bans åsigt om behofvet af en återremiss af betänk, för sådant ändamål. Hans förslag om sättet att dervid tillvägagå är, på sätt flere föreg:de talare visat, alldeles overkställbar^ enär man icke kan sätta ett litterärt arbete på beting. Dessutom tror jag att de som hysa farhåga för alt arbetet ej i rättan lid skall blifva fullbordadt, blott behöfva kasta en blick på hvad lagberedningen redan uträttat sedan dess sista organisation, för att i detta afseendet blifva lugnade. Den har genomgått de 4 första lialkarne af civil-lagen hvilka äfven i denna stund äro lill trycket befordrade — och såle - 250 Den 2 Februari f. m. des återstå endast 3:ne balkar. Den som faster tillbörlig uppmärksamhet på innehållet af de förstberörde balkar, bör onekligen medgifva att det är stor skilnad emellan alt utarbeta ett dylikt verk och att författa hvilken annan bok som helst af samma volym, och då måste man äfven erkänna att lagberedningen arbetat med ovanlig drift och och skyndsamhet. Således tror jag att de af bemälde talare åberopade skäl ej gerna kunna läggas till grund för ett beslut om återremiss.
Man borde inse, att det är samma förhållande med barnen: de behöfva också tid på sig och upprepade tillsägelser, innan de vänja sig in i ett skick och ett uppförande, som ej är dem medfödt, utan går stick i stäf mot hvad de finna naturligt och rätt. Är förhållandet godt mellan föräldrar och barn — och det måste från början vara de förras fel, om icke så är — då äro hot och stränghet öfverflödiga: allt vinnes med kärleksfull öfvertalning, allt som bör vinnas — ty det bänder ju också, att föräldrarna ibland fordra annat än som är rätt eller lägga skrankor och band på de små, som äro alldeles onödiga och derför olidliga. Slutresultatet blir sålunda, att man aldrig skall slå barn —? Ingalunda. Man skall tvärt om slå alla barn i början. Just de små späda, oskyldiga varelserna, som ännu icke hunnit tänka en ond tanke eller lärt sig säga sina grymma föräldrars namn, just de små hjelplösa lindebarnen är det, som böra agas. Satsen låter upprörande, barbarisk, men är dock, vill det synas, alldeles riktig. Saken är den, att de små barnen, de små Guds englarna, när de komma till verlden, vid sidan af en massa fullkomligheter, dem jag visst icke förnekar, men öfverlåter åt unga mödrar och öfverlyckliga » pappor för första gången » att göra reda för, lida af vissa sjelfsvåldiga fallenheter att sätta sig öfver konvenansens allra första regler och i allo endast följa ingifvelserna af en sund och oreflekterad natur. Föräldrarna måste då söka något modifiera naturen till en smula större förenlighet med en civiliserad sammanlefnads kraf. Helt visst skulle allvarliga föreställningar verka tillräckligt, men ty värr har den lille ännu icke inhemtat sin omgifnings språk. Hvad är då att göra? Man måste uppfinna ett medel, hvarigenom man på ett sätt, som icke kan misstydas, låter barnet förstå, att det och det går icke an, det och det skola vi inte göra efter. Medlet är just en liten lagom risbastu. Man vet hur en sådan iscensattes.
Rikligast är ulan tvifvel, att hvarje reglemente lämpas efter de mera enskilda förhållanden, som för hvarje la närmast och hufvudsakligen böra komma i öfvervägande, en grundsats, som jemväl torde få anses i viss mou bekräftad af hvad här torekommit, 1 det att, ehuru omförmälda Kronans bus och byggnader torde synas vara af den beskaffenhet, att de skulle kunna hänföras till samma categori, man ändock funnit nödigt att för serskilda slag af dem utfärda serskilda reg ementen. Pröfvas oundgängligen nödigt att för prestgårdars byggande och underhållande uppgöra en ny serskild sladga, måste denna foljakteligen toi j,ieen del grundas på andra förhållanden, än som med densamma anses hora stå i närmaste gemenskap. Det går icke an att inympa denna mera an någon annan, på främmande stam. En speciel lag, sådan som denna maste uppväxa från sin egen rot och utveckla sig utur de egendomlig» fo. hållanden, som utgöra dess grund och väsende. Till dess detta sker, .näste jag anse hvad hittills gällande författningar 1 delta afseende föreskrifva med större och giltigare skäl både kunna och böra bibehålla* an lo. kastas eller mot främmande stadgar och reglementen utbytas, helst som jag tilh a är öfvertygad derom, att, der i förevarande fall anspråken a ömse sidor icke utsträckas öfver den gräns, som billighet och rättvisa utstaka det tvistig» lätt låter sig biläggas och sammanjernkas utan agens mellankomst. Del lärer väl ändock hädanefter som hittills i flera fall komma att heta. >’pröfve domaren”. Denna åsigt hafva också Utskotten sjelfve bitiadt 1 förevarande Betänkande, der det heter: "Utskotten tro, att någon fullkomligen skarp gräns i detta hänseende icke kan af lagstiftningen uppdragas, titan att bedömandet af hithörande förhållanden måste bero al sådane omständigheter, som omöjligen kunna af lagen fullständigt förutses och uppta nas samt således måste öfverlemnas till synerättens eller domarens profning i hvarje serskild! fall”.
»Förlåta? Nej... Jag har stått honom så nära som en menniska kan komma den andra, jag har fått dela hans glädje och jag har fått dela hans sorger. Jag har känt det som en stor tacksamhet eller en stor rikedom, hvilket du vill. Jag har aldrig haft något att förlåta.» Han såg på henne. De djuptliggande, grå ögonen hade en fuktig glans och hans röst fick sitt mjuka, vackra tonfall, då han svarade: »Jag får akta mig att jag inte kommer att bli stolt öfver dig. Du förefaller så hel och så harmonisk; det är som om ingenting smått och futtigt kunde klibba fast vid dig.» Han satt ett ögonblick liksom försjunken i begrundande; så tillade han sakta: »Jag skall skrifva upp dina två sista repliker. Det är en vacker och vid horisont öfver dem; det är som en mun full frisk luft midt i vår indignationskvafva atmosfer.» En stund efter utbrast han plötsligt: »Hör det är sant dina anteckningar? Dem har du väl nu packat upp?» »De ligga i bokskåpet, ja.» »Du lofvade en gång att jag skulle få läsa dem?» »Det får du gerna. Vi kunna taga dem fram efter teet...» »Ja tack! Är der mycket?» »Hela luntor Jag kunde vara ensam i långa tider. Ett tu tre kom reslusten på. Då for han upp din far och sade: 'Jag hatar muséet! Det är som att vara smidd fast till ett lik. Jag blir sjuk! Jag blir vansinnig!' Hvad hade jag väl annat att göra än att säga: res. Gamle Ruben och jag kunna nog sköta muséet Ruben var vårt factotum, ett gammalt original som var lika oskiljaktig från muséet som en skeppare från sin skuta; dess burkar, preparat och afgjutningar voro som delar af hans egen varelse. När så din far rest och jag var ensam med Ruben och Molly och allt det andra; då kunde der komma öfver mig en ångest som om jag skulle slitas i stycken; det var som om jag aldrig skulle få se honom mer. Åh, du kan inte veta hur det kändes!
nästan likgiltigt hvart Efter sin konfirmasig m i d t ibland oss f ö r att tala tion sökte hon o c k m e d outtröttom lig energi efter sin blifvande verksamhet, m e n i stället för att göra detta, gäfves. skildrade vid sista hon i breda drag femtio årens de missionsarbete. Ä m n e t låg så långt som m ö j - ligt från tyckte sköldmö, på ett vikingatiden, o c h ändå jag mig redo lyssna att drakskepp. till en taga befälet på Då tjugu års Sahlgrenska här visade hon stod plats, men föranmälde det hon sig ålder som elev sjukhuset, sig inför sin snart, och att lifsuppgift. D e n n a var d o c k visst i c k e sjuksköterskans tysta, anspråkslösa tjänst, n e j, det var läkarens ingripande i sjukdomen, som till !DUN 346 Förakta ej något, och räkna för nog, H v a d ödet gaf! C. F. talade henne, det var studiet, undersökningen af lifvets o c h dödens trådar, som lockade hennes vetgirighet. 1 sex månader stannade hon på sjukhuset i G ö t e b o r g, hvarefter hon flyttade till Sabbatsberg, där hon genomgick kursen för R ö d a korset. A f sin månadspenning som sköterska gjorde hon sina första besparingar, o c h sedan dess har hon fortsatt att lägga af ett m y n t för dagar utan arbete. S o m dessa hitintills icke kommit, har hon af dessa besparingar kunnat bekosta sina långa resor. Efter att i Stockholm någon tid ha ägnat sig åt enskild sjukvård fick fröken L i n d h o l m förordnande s o m föreståndarinna på sjukhus i Norrland o c h i Hjortkvarn, Nerikesbo. Detta arbete var d o c k som sagdt icke hennes, o c h efter trenne år lämnade hon icke endast sjukhuset, utan också fäderneslandet o c h reste 1890 till L o n d o n, där en hennes syster är diakonissa inom Mildmay. G e n o m en vän o c h gynnare fick Frida anställning v i d Jubilee Association, bildad genom gåfvor, skänkta till drottning Viktoria vid hennes 50-års-jubileum.
Det är således, efter mitt förmenande, alldeles ulan skäl, som Utsk. fått emottaga dessa förebråelser: och ehuru de ej böra till det förevar, ämnet, har jag ansett mig skyldig alt upptaga och besvara dem. Föröfrigt, och hvad sjelfva saken beträffar, så tycker jag, att skäl och motskäl blifvit tagna i öfvervägande; och hafva icke jag och de, som tänka lika med mig, kunnat öfvertyga R. o. Ad. samt väcka deras känslor för hvad som kon vara ridderligt och ädelt i delta fall, så lärer en längre discussion lill intet gagna, ty någon laglig rätt eller något domqval har här icke varit i fråga , utan blott beviljandet af en nadeansökning, på grund af en K. remiss. Jag anhåller om propos. lill bifall å Utsk:s förslag. 7 H. <60 D c n 3o M a j f. m. Hr Munck a f Rosen schö lil, Nils Rudolph: Efter den åsigt, sorn gjort sig gällande, att R. St. icke hafva lätt att inga till R. M. med anhållan, det Högstdensamme täcktes genom nåd tillintetgöra verkan af en fälld dom, tror jag det mycket mindre vara R. St:s rätt, att genom sitt eget beslut tillintetgöra en redan fälld och lagakraftvunnen dom;alt en sådan i detta mål förefinnes, torde vara tillräckligen kändt. Frih. von Knorring, Wollrath: För att vara så kort som möjligt, får jag yrka afslag på de grunder Frihrne Cederström, Jacob, och Ridderstolpe anfört; och får jag tillkännagifva, att de vackra hevekelsegrunder, som af Frih. Fleming m. fl. blifvit framställda, icke kunnat verka på mig till frånträdande af min öfvertygelse; ty jag tror, att om man i allmänhet antog sådana hevekelsegrunder, så skulle Ständerne snart nog få en bra stor familj alt försörja, tillsammans med Lemkes familj. Hr Anckarsvärd har låtit undfalla sig, att som summan vore obetydlig, vore deri en bevekelsegrund, hvarföre man borde bifalla detta betänkande.
M:t framstiilt såsom definitivt och som inskränker sig inom den summa, som R. St. vid sisth Riksdag föreslogo; så torde väl vara högst olämpligt om R. St:r skulle ännu ytterligare göra någon nedsättning i detta anslag. Jag yrkar sål. att R. o. Ad. måtte nu bifalla Utsk:ts förslag i afs. på Utrikes-dep:tets expedition. Hr Bildt: Jag har i ani. af Hr Stjernsvärds yttrande ännu en gång genomläst det förslag till aflöuingsstat för UtrikesDepartementets Exp., som förefinnes på sid. 3 af detta Betänk., och har fåfängt kunnat finna hvarifrån Hr Stjernsvärd fått ani. att göra anmärkning emot de bestämda beloppen; han har utgått från den åsigt, att liknande tjenster och liknande anställningar fordrade lika emolumenter. Nåväl, Exped.Chefen är här föreslagen till samma lönebelopp, som R. o. Ad. beviljat åt Exped.Chefen i Just. StatsEped.; Exped,Sekretm här är föreslagen till samma lönebelopp, som ByråChefen i Just. StatsExped., och deras arbeten äro af fullkomligt enahanda beskaffenhet. Likaledes är åt förste Sekretm i Utr Dep:t anslagen samina lön, som åt Prot.Sekretme, eller 3,500 Rdr. Jag kan således icke finna, hvarifrån Hr Stjernsvärd hemtat den föreställningen, att StatsUtsk:ts Utlåt, i detta afseende innehåller någon olikhet. Att StatsUtsk:t på den andra HufvudTit. för Exped.- Chefen föreslagit endast 5000 Rdr. men deremot för Exped.Chefen i Utrikesl)ep:t 5,500 Rdr, kom sig deraf, att Utsk:t ansåg det man med skäl och utan att vara inkonseqvent kunde något höja den sednares inkomster, emedan han, i följd af sin tjenstgöring, i och för fullkomnande och utöfvande af sitt embete, måste lefva i salongen, umgås med diplomater eller, med ett ord, inträda i da Den XI Febrnari e.^m. högre societetslifvet.
På Högvördige Preste-Ståndets vägnar: Sven Wijkman C:son. Erland Colliander. J. Östberg. M. Hasselrot. II. Graffman. Revisorers Berättelse. 819 På Vällofl. Borgare-Ståndets vägnar: Joli. Schön. C. L. Widmark. Joli. Sandegren. L. Leksell. J. Wallström. Christ. Zetterberg» På Hedervärda Bonde-Ståndets vägnar: And. Joachimsson. Pehr Jonsson. Nils Månsson. Anders Jonsson. Olof Håkansson. P. Pehrsson. Fr. Bergstrom. Litt. A. Utdrag af Rhensk, för åren 1818 och 1819, öfver Skulder. IJ. £ Oct. £8 18. Discont-r.Cpntoirets i Götheborg Räkning öfver 3 Procents Reverserne • 146,649 2 3 Dito i Stockholm Dito. , 739,456 M 11 Lfskrifnings-Räkn ingen £ ,449,o83 2 9 7 Räkningen med Vexel-Banken, öfver Utredningen . Räkningen öfver utfärdade Obligationer till DiscontSkulders liqviderande Bankens Greditiv-Uordran . f ,5oo,ooo — Intresset på DiscontRäkningen i Vexel-Banken . 24,026 I Utelöpande Vexel BancoAttester , • • 1,600 Discont-Contoirets i Gö- theborg utelöpande Lån påLåneBanco-Gapitaler . 15 6 Särskildte Hypotliek för Eckermanske Lånen 7>694 3 Räkenskaps-Cont. i Stockholm Exspence-Räkning Utrednings-Gontoirets utelöpande Assignationer på Banken , Dito dito. Banco-Attester . Dito dito Riksgälds-Gontoirets Attester RiksgäldsSedlar 423: i4 • • • • DiseontVerk. Tillgångar. Discont-Cöntoirets, i Stockholm, Cassa-Behållning . Dito i Götheborg Ditö .
Detta bevisar sig aldra bäst dels igenom den mängd af lån, som från den allmänna Banco-Disconten äro utlemnade till lagsökning, utgörande vid October månads slut i allmänna Disconlen en summa af 472,000 R:dr och i Handels-Disconten en summa af 105,000 R:dr, tillsammans 577,000 R:dr, dels igenom den mängd af låne-ansökningar, som inkomma till båda dessa discontgrenar, och som, ehuru med tillräcklig säkerhet försedde och af Direelionen beviljade, icke kunna förr än efter två och flere månader utassigneras. Det naturligaste medlet till motande af ett sådant förhållande är alt temporärt öka disconlfonden till utlåning, och hvartill anledning finnes uti 215 och 216 Banco-reglementet. Banco-Utskottets Utlåtande, N:o 3^., 3 Hade Riks-Banken samt dess credit-rörelse förut varit ändamålsenligt organiserad, så borde visst icke föreslås det medel jag här nämnt; men nu är Disconten den enda lånerörelse inom Riks-Banken, som tillåter någon förhöjning; således måste man använda de tillgångar, som finnas. Den andra formen, hvarunder den närvarande förlägenheten visar sig mest tryckande, är spanmålens nedfallna värde i förening med den utsigt till missväxt, eller åtminstone lill ringa skörd, som för nästa år visar sig. Hittills har alltid det allmänna trädt emellan först sedan missväxten redan inträffat, och då endast utländsk säd kunnat erhållas. Men om det allmänna svårligen hädanefter mera än förut lärer kunna frikallas ifrån meddelandet af understöd under missväxt, måste det vara vida ändamålsenligare, att detta sker innan missväxten inträffar, när förrådet kan uppköpas inom landet och med detsamma sädesprisen uppehållas. Att Statsverket för närvarande är urslåndsatl att lemna något understöd, derom synes icke vara något tvifvel.