Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den som sig ej infinner, när andra uppropet för hans Bänk verkställes\ håfve sin rösträttighet den gången förlorat. §• 4). Val eller votering sker med iagttagande af hvad 53. och >71. § §. Riksdagsordningen föreskrifva. Om valsedlarnes rälta Beskaffenhet, bör en fullständig och skrifte - ligen Den 17 November f. tn. 17 ligen författad underrättelse altid före valet i Riddarhus-Salen ans läs, S{imt dervid tillika anmärkas, hvilka Ledamöter af Ståndet, som för tillfället, enligt. Riksdags-Ordningen, icke kunna komma under omröstning, eller äro berättigade alt i valet deltaga. Under påstående votering, böra voterings Sedlar alltid finnas alt tillgå på serskildte ställen i Riddarhus-Salen, och får emellan de med Ja och JNej tecknade, någon skillnad i öfrigt icke finnas. §. 43. Mellan arne eller flere Ledamöter, som fått lika röst-er, skiljes genom lottning, när så hehöfves, Öfverenskommer Ridderskapet och Adeln, eller är det serskildt stadgadt, att, jämte de personer, som in pleno skola väljas, ett vist antal Suppleanter tillika, bör utses, för att inträda, i mohn af inträffande ledighet, då skall alltid valet ske på det sammanlagde antalet af Ordinarier och Suppleanter, hvarvid de fleste rösterne bestämma, hvilka personer blifva Ordinarier, äfvensom den ordning, hvari Suppleanterne böra tillkallas. §. 45. Vid hvarje Riksdag, vare sig' Lagtima eller Urtima, välje Ridderskapet och Adelli Ridd, och Ad» Ptöt. io B, S, ALI. $ iS Den 17 November f. na. in pleno, pfi sätt föregående § stadga, Trenne fulkmäglige uti Riksens Slåaders Bank och ett lika antal ful Snöig lige vili Riksens Ständers Rlkgälds-Contoir, samt förordne dessutom, 'enligt 68. §.'
till ro i det fjerran, exotiskt sköna land, som Der ute på grafven är snön så hvit: sett hans hustru födas, har han dervid i främsta rummet gått till mötes den hjertats jag vet, att den bleka sippan bärs dit innerliga önskan, m:me de Castellanos ständigt att vittna uppståndelsens lif — för de burit, hvart helst än skiftande vägar ledt. döda. Många och af angenäm art torde de minJoJian Wordling. nen vara, som m:me Castellanos bär med sig från det nya fosterland, som nu senast varit hennes; de af mest beståndande natur eger hon förvisso i sina barn, hvilka äro födda på Fördomar. svensk jord. Af Mathilda Lang / et. Påskdag. % / n ligger en strimma i skuggan men Luften af är solljum om stundande slår ned som Det är Ut skall till man de svara till Ersta staden. och torg, unga. vinterns sorg, matsäckskorg af klockors till sjunga. brus, påskedagsmessa, hoar en kör från och der lärkorna luften ringa öfoer att glömma packa klar, sömmardar på gator af gamla Djurgåfn, Så fylles som ett rus ett vimmel de djerfvaste qvar och himlen en aning ett vimmel af vårsnö stenhusraden; andra Solna kapell på från hus till — i morgonljus bergets hjessa. hus, —. jet kan icke nekas, att fördomens makt &gt;^M &amp; är stor, och att den verkat mycket ondt, denna makt. Måhända ej så mycket, som man tror, men dock tillräckligt. Visserligen kan det hända, att fördomen verkar, i allt för branta utförsbackar, ungefär som en bromsinrättning på en vagn, och att en och annan gång hela lasset torde hafva stjelpt, om ej fördomardå och då hejdat farten. Men å andra sidan har af fördomens makt så mycket godt blifvit undertryckt och så många fördelar undanhållits menskligheten, att man tryckt kan förklara denna makt orättmätig och förderflig. Osökt framställer sig då först den frågan: hvad är egentligen fördom?
Äfven ur militärisk synpunkt torde den låta sig försvaras bredvid den, som grefve Posse och statsrådet Ryding framlade; och den, som ej en gång för alla tror på det ena eller andra systemets ofelbarhet, får väl medgifva. att så väl på det ena som det andra bör ett godt härväsende kunna byggas. Af indelningsverkets upphörande som skatte-form behöfver således ingalunda med nödvändighet följa dess utdömande som militärisk inrättning. Men denna syn-, punkt kom aldrig riktigt till tals under det gångna årtiondets politiska strider. Skåningarne hade allt för tungt känt trycket af indelningsverkets börda, för att ej dess militära fördelar deraf skulle trängas i skuggan. Med det inflytande de förmått tiilvinna sig i andra kammaren, och som ej i nämnvärd mån motvägdes af deras uppsvenska kamrater, visste de allt ifrån första början och intill afgörandets * stund bestämma riktningen af kammarens uppträdande i försvarsfrågan. Derför blef det aldrig på allvar fråga om annat än att stammen skulle vara kontant aflönad eller, som slagordet lydde, värfvad. Något annat sätt att lösa frågan synes ej heller ministéren Posse hafva tänkt sig så$om möjligt, då den gick att utarbeta de förslag, hvilkas slutliga öde vi alla känna. Till detta öde samverkade åtskilliga orsaker. Den ej minst betydande var det nyss nämda slagordet om “ en värfvad stam “. Ett namn gör ju så mycket till saken här i verlden; och ordet “ värfvad “ har aldrig haft god klang i svenska öron. Jemförelsen med de värfvade garnisonstrupperna låg genast till hands; och för en uppjagad inbillning framstod bilden af en flock enfalder från landet, som af en skräflande värfvare, hvilken har betaldt efter taxa för hvarje själ han fångar, i halft medvetslöst tillstånd fösas från krogen till kasernen, för att kanske en dag träda derur som försvarslöse eller brottslingar. Detta är ingen ljus tafla, och medgifvas må, att den ej verkar uppmuntrande. En annan sak är, om dén verkligen gifveren bild af den nya tilltänkta stammen.
Uppå härefter framställd propos. biföll R. o. Ad. Bevilln.-, Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ns betänk. Företogs lill pröfning Bcvilln.-, Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:us d. 14 och 21 sisth Dec. på bordet lagda betänk. N:o 3, i anledn. af väckta motioner om ändringar i tullförfattningarne. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåge delta betänk, böra punktvis föredragas, hvarvid Gr. Lagerbjelke, Gustaf, begärde ordet, och anförde : De sammansatta Utsk:n hafva, vid betraktande af detta ämne, så mycket sett på målet, att de alldeles förglömt att tänka på, huruvida icke de medel, som dertill blifvit föreslagne, vore dyrare än den vinning, som genom målets uppnående kunde ernås. Eli bifall till detta Utsk:ns förslag skulle medgifva lullljeustemannen rättighet att slöra husfriden och den personliga friheten, intränga i enskilda boningar, Uppehålla den resande pä obestämd tid och afkläda honom; allt detta vid högst obetydliga vitén, i händelse intet förbudet gods anträffades, och allt detta utan att ändamålet ändock kan vinnas. Alla länders erfarenhet visar sådant, och Sverige är ett af de land, som, i anseende till sina långsträckta kuster och mångfaldige skärgårdar, har mer än andra svårt att kunna värna sig mot lurendrejeriet. Man har äfven förbisett, alt ett villkor för ali god lagstiftning är i allmänhet att icke sätta den enskilda vinsten i strid med lagarna, synnerligast vid sådana tillfällen, dä det allmänna tänkesättet anser lagöfverlrädelsen icke vara i och genom gerningens egen natur ett brott.
Brefvet till samteliga Landshöfdingarne den 15 Juli 1775, Kongl. Kungörelserne den 5 December 1788, och den 17 Februari 1803, samt Kongl. Förordningen den 27 Februari 1804, ganska tydligt och fullständigt blifvit föreskrifvit, huru bör förfaras till förekommande af Tiggerier, löst folks kringstrykande, och den ena Sockens Fattiges inflyttande uti den andra Socknen; så anser Utskottet någon ytterligare författning i dessa fall icke vara af nöden, och att vederbörande Sockneboar hafva att skylla sig sjelfve, om, genom bristande efterlefnad af hvad i synnerhet Kongl. Majrts ofvan Högstberörde Nådiga Kungörelse den 5 December 1788 innehåller, mindre arbetsföre Personer få inflytta i Socknarne, och derstädes till Mantalsskrifning uppgifvas för andra yrken, än hvaraf de kunna hafva deras bergning;5 hvilket dock vördsamligen hemställes till Riksens Höglofl., Ständers o niprö f vande. Stockholm den 26 Januari 1818. jeg Besv. oeh Ekon.3 Utsi;. Bjänkanden. N:r 2 x . Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Yttrande angående yrkad befrielse för gifta Personer från Beväringsskyldigheten. H öglofl. Ridderskapet och Adeln har till Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet remitterat ett af Herr Munck af Rosenschöld författadt, så lydande anförande: ”Jag föreslär, att gifta Personer må vaxa befriade frän Beväringsskyldigheten, och anhåller, att denna motion må till vederbörligt Utskott remitteras”; men som Herr Rosenschöld icke med några skäl beledsagat sin motion, och Utskottet icke heller funnit anledning att den understödja; så torde Riksens Höglofl. Ständer pröfva skäligt, att samma motion afslå; hvilket likväl vördsaraligen underställes Riksens Höglofl. Ständers godtfinnande. Stockholm d. 26 Januari 18x8. N:r 22. jRiksens Höglofl.
BIHANG Till saxxiteliga Riks -Ståndens Protocoll, Innehallande de HanSlingar, Hvilka till Kiks-Stånden blifvit aflemnade, Såsom Konungens Nådiga Propositioner, Riksens Ständers Utskotts Betänkanden och Förklaringar, Saint Riks-Ståndens Protocolls-Utdrag, vid Urtima Riksdagen i Stockholm 1815. V’ V 7' ‘ Utdrag af Protocollet, hållet hos Högloft. Kläder skåpet och Adeln den 7 Juli 1815- S. DI anledning af Ridderskapets och Adelns under den 8 sistl. Juni gjorda anmodan till Bevillnings-Utskottet, att öfver ett den u före-i gående Maj till bemälte Utskott rernitteradt Dictamen af Friherre Andeis Cederström, innefattande förslag till ett förbättradt Bevillningssätt, afgifva sitt yttrande på samma gång som Utskottet med sitt project till Bevillnings-Förordning till Riksens Ständer inkommer; beslöt Höglofl. Ridderskapet och Adeln, som redan berörde Bevillnings-project erhållit, att anmoda Utskottet om skyndesamt aflemnande af det ofvanberörde särskildta yttrande. Ut supra. Ex Protocollo A. G. Silverstolpe. S. D. Bifölls Stats-Utskottets den 14 Juni afgifna och den ig på bordet lagda Betänkande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, om en närmare reglering af de så kallade Gerningsören; hvarjemte, i anledning af detta beslut, till Handlingarna lades Allmänna Besvärs. Den 7 Juli. avärs-och O3conomie-Utskottets den och 24. April på bordet lagdé Betänkande, af den Io nästföregående', angående en af Herr Directeu* ren Blyborg vackt fråga om Helsingborgs Stads rätt till Gerningsören af Socken-handtverkare , m. m. Ut supra. Ex ProtocoUo A. G. Silverstolpe. S. D.
Af det skäl , att Kort äro i de fle* gAsta Stater till införsel förbjudna , och Ijatt, genom införsel deraf, den stämpelafgift på Kort, som nu är anbefalld, skulle gå förlorad, afstyrker Collegiuin all införsel af denna vara. y) Collégium bar äfven i underdåniga/het hemställt, att tullen å sådane för B 1 Fabrikerne nödvändiga redskap, la vil"yka ej kunna i Sverige till nöjaktig godhet förfärdigas, må nedsättast; ill 2 högst gd 5 procent af värdet, och att det stadgande, som 26 §. af Underrättelserna till nu varande tull-taxa föreskrifver, att de som åstunda införa dylik redskap, skola, med sine ansökningar derom, vända sig till Kongl, Maj:ts Commerce-Collegium elier Landtbruks-Academien, måtte så förändras, att dylika ansökningar hädanefter skulle ingifvas till bestämd Autoritet, till exempel Commerce-Collegium, Eevilinings-Utskoltets Betänkande;Jf:o 37. 47 Kongl. Collegium har tillstyrkt att förbud må bibehållas mot införsel af sådalia Fabriks-Manufäcturoch slöjdevaror, sorn i tull-taxan benämnas med orden t ej specificerade; .men som Collegium anser att de i tull-taxan specificerade varor af ofvannämndc beskaffenhet, hvilka emot tull få införas, kunna utan våda för tillverkarne okas med flere Sådane, har Collegium, med afseende å den täflan, som i dessa yrken är nyttig, föreslagit, att införsel må tillåtas för efterföljande, nemligen:
Allas yttranden hafva bekräftat min farhåga. att undervisningens grundlighet alldeles uppoffras för den härmed åsyftade mångkunnighet; att genom alltför otillräcklig sysselsättning med hvarje ämne det sällan eller aldrig blir möjligt att med interesse fästa sig vid någotdera; att man i de liesta måste stanna vid minneslexor, och således minnet ensamt blifva den förmåga, som hos lärjungen egentligen utvicklas; att likväl äfven minnet, och än mer öfriga förmögenheter lida af ett öfverdrifvet bemödande att hopsamla och behålla all denna mångfald, till hvilken i allmänhet saknas en sammanbindande enhet, samt att frukten af arbetet är, i bästa fall, försummad utvickling af själsförmögenheterna, men i det sämsta, sjelfva dessa förmögenheters aftyning och försämring. Af alla dessa läroämnen har naturligtvis hvart och ett haft sina förespråkare, hvilka egnat mindre uppmärksamhet åt alla de öfriga, och minst åt allas samverkan till åstadkommande af grundlig bildning. Företrädesvis har man sett på hvarje särskildt ämnes praktiska gagn, d. v. s. deras användbarhet i allmänna lifvet; hvaremot det blott sällan, om någonsin, kunnat hända, att deras aldra närmaste praktiska verkan, den de redan i skolan utöfva, såsom förökande öfvermåltet af läroämnenas mångfald, d. v. s. deras for lärjuugarnes framtida upplysning menliga verkan, blifvit hos de förordande i beräkning tagen. Affärsiifvets behof hafva blifvit, rådfrågade, i stället för skolmannens sakkännedom. Och ej blott härigenom har de förordandes åsigt befunnits populär, utan äfven och i synnerhet derigenom, att den innebar en nyhet, till hvars fördel kunde sättas i rörelse alla de bevekelsegrunder, som i allmänhet för reformers bedrifvande användas i sakkunskapens ställe. Mindre likgiltig kan ingen reform vara, än skolans. Om det ljus, som kulturens fortgång framalstra!-, bör öfverallt fritt intränga; aldraminst faldet då utestängas från skolan. Men just derföre är ock här mest angeläget, att R. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970
De äro Riksens Sländers Fullmagtige i bägge fallen, som stå i ansvarighet för förvaltningen; med den större säkerhety (derest fråga skall blifva om en sådan) då Riksgälds Contoret administrerar Discont-roi elsen, att Banken contröllerar denna förvaltning, oell att således ett dubbelt antal af Ständernas fullmägtige dela ansvarigheten for iakttagandet af de instruetioner Principa Ig me dem meddela. Ar nu, sorn jag vågar hoppas, påtagligen bevist, att sake; beten är åtmindstone lika, så uppstår i andra rummet den fråga: Hvad förlorar Banken genom denna öfverflyttning? Efter min enskilta öfvertygelse skulle jag icke göra denna fråga, hvad förlorar Banken; ty jag kan omöjligen, vid fråga om en Financeplan för Riket, betrakta annat än det hela. Jag skulle i stället uttrycka mig: hvad förlorar Ri kets Ständers penninge-förvallning genom det att en viss del af dertill hörande arbeten Hyttas från det ena Departementet till det andra? och svaret blefve genast: dervid kan ingen förlust vara, om ej ordningen lider; inkomsten eller vinsten blir densamma i bägge fallen, och,samma authoritet, Rikets Ständer, disponerar deröfver, dén må inkomma genom Iliksgäl.ds-Contoret eller omedelbarligen inflyta i Banken.
Baron Arvid återkom väl jemte sin vän v. Nit, men barnet hade dött i Lübeck, sade han och upptedde äfven skriftliga bevis öfver förloppet af sjukdomen. Emellertid tros det, menade berättarene, att detta barn icke dog den naturliga döden utan att det blifvit dödadt eller lemnadt på någon öde kust, ty dels hade berättarene sjelfve, dels hade andra hört suckar och underliga läten på vinden och gården om en öde ö utom mycket annat godt, hvilket gaf dem anledning till djerfva kombinationer. Det var klart, att det var den aflidne gossens ande, som klagade och gick och spökade, ty äfven spöken hade de sett. — Emellertid lät baronen i parken uppresa en minnessten öfver den döde gossen. Efter flere års förlopp återkom dock barnets far, grefve Henrik, och det hade den verkan, att hans fru genast blef redig och så lefde de åter ett lyckligt lif på Ristilä. Frukten af denna återförening var en flicka, som de kallade Helena. Men ett halft år derefter dog barnets fader och modren förföll i ett vansinne eller sorg, som slutligen förde henne till grafven. Såsom död hade hon varit lika vacker, som när hon lefde. Nu blef baronen barnets förmyndare, men innan dess andra år dog äfven lilla Helena, fast sköterskan sade, att den dag hon blef bortkörd var barnet ännu så friskt och starkt, att det icke så snart derefter bordt dö. Och sålunda blef baronen ägare till Ristilä och alla de andra egendomarne. Efter Haralds inkast bleknade Irene och svarade: – Jag sade orätt; han hvilar icke här, men detta är hans minnesvård. Således hade Irene velat, att Harald icke skulle tro annat än att Henrik verkeligen hvilade här. Hade Irene äfven af något ogrannlaga tjenstehjon fått höra onda gissningar; hvarföre bleknade hon; misstänkte hon sin egen far? Det gjorde Harald ondt, att han vidrört en sträng så känslig och så ömtålig. Han skyndade att godtgöra hvad han oskyldigtvis brutit och han svängde åter om samtalsämnet: – Hvad tycker ni om solen, som går ned der vid kullen?
Att en särskild lag om verkställighet af straffarbete och fängelsestraff måtte utfärdas i öfverensstämmelse med Lag-beredningens och LagUtskottets i ofvanberörde Betänkande intagne förslag.” Peter Jönsson har åter endast yrkat, att lagarne angående tjufnad, rån, bedrägeri och förfalskning måtte omarbetas, utan att likväl derföre angifva annan syftning, än att berörde brott må beläggas med allvarligare straff än de, som derför under närvarande förhållanden komma i fråga, så framt icke spöstraffet kan återfå den utsträckning, det hade före 1841 års lagstiftning. Dessutom har Utskottet fått emottaga åtskilliga motioner rörande förändring i särskilda delar af brottmåls-lagstiftningen, för hvilka, så vidt de angå ämnen, som komma att i förevarande Utlåtande behandlas, här nedan skall redogöras. Men ehuru den ofvan uppställda fråga' ej blifvit i dessa motioner vidrörd, torde från syftningen deraf kunna dragas den slutföljd, som skulle lagstiftningens förbättring endast genom partiela reformer deri vara förutsatt; och det bör ej eller förgätas, hurusom Rikets Ständers Justitie-ombudsman i sin vid innevarande Riksmöte afgifna embetsberättelse. genom hänvisande till sin i 1848 års berättelse o inför mälda underdåniga anmälan om åtgärders vidtagande för uppnående af den önskan, som uttryckes i förenämnde, vid samma års Riksmöte af två Riks-stånd beslutade, underdåniga skrifvelse, och genom den hemställan om mindre lag-förändringar, som innefattas i förstnämnde berättelse, jemväl gjort omförmälda fråga till föremål för pröfning. Denna fråga torde emedlertid endast ur rent praktisk synpunkt böra bedömas eller kunna rätt lösas. Det kan nemligen ej motsägas, att det är ett vilkor för en lags fullkomlighet, att den i alla sina bestämmelser röjer enhet, äfvensom att denna enhet, denna harmoniska samklang emellan jagens särskilda delar svårligen kan bibehållas vid partiela förändringar af mera genomgripande art.
"Sägen J så, herr Johan, hafven J icke konungens sak att förfäkta? Veten J icke, att vi stundeligen vänte, det hertigen skall anfalla oss?" "Ja, jag vet det, men icke är min tjenstestad här. Då jag i fjol var med på det olyckliga tåget till Sverige, så åtföljde jag min konung, men här anser jag mig vara en öfverflödig person, som har intet att beställa." "Herr Johan, låt mig tala till eder, som en frände och vän. Väl var jag icke alltid i godt förstånd med eder salige herr fader, men dock ansåg jag honom alltid som en herre, den der i sig hade godt krut, och jag vill gerna hedra honom i hans graf, som en ståtlig man och riddare. Och eder, min unge herre, vill jag allt godt och väl, ty J ären en älskelig och hjertlig ung man, men bort magen J nu icke fara. Hvad skulle väl folket säga, om J, konungens kammarherre och sonen af den man, som, näst hans nåde sjelf, var högste mannen i detta land, om J just nu skulle resa bort. Skulle de icke tro, att vår herre och konung icke äger hvarken vilja eller makt att försvara Finland, utan lemnar det vind för våg. Detta vore i sanning att förråda konungens slott och land." Johan steg opp, stödde sin hand mot bordet och sade: "Visste jag, att jag skulle till något gagn vara, så ville jag visst icke resa. Förråda ens min konungs hund, ville jag ingalunda, mycket mindre hans slott och land. Kan jag, med min ensamma person, göra någon nytta, så vill jag gerna qvarstadna och med finnarne våga mig i den farlighet, som dem af hertigen kan förestå." Arvid Eriksson fattade Johans hand och utbrast glad: "Se, unge herre, det är taladt som jag af eder väntade, och som en rättskaffens konungens man egnar. Hoppas jag dock att icke inleda eder i allt för stor farlighet. Min egen hatt tänker jag dock ej sitter mycket fast, om hertigen, det Herren afvände, skulle få öfvertaget: men är det så, så må man glader lägga hufvudet under för sin kung och sin heder. Och dermed Gudi befallat.
Alla dessa af Rikets Hofrälter under ifrågavarande år afgjorda anmärkningsmål, när dertill räknas de, för hvilka här ofvan är specielt redovisadt, kunna slutligen lill deras beskaffenhet, antal och utgång sammanfattas enligt efterföljande förteckning, som först upptager de mål, uti hvilka, för de tilltalade, ansvar eller annan laga rättelse ifrågakoinmil, nemligen: 60 l Af Kgl. Svea Hofrätt. Af Kgl. Göta Ilo frätt. Af Kgl. Hofrätten öfver Skåne och B lekinge. in C g c1844. 1845. 1844. 1845. 1844. 1845. Götha Hofrätt 61 samt hos Kongl. Hofrätten öfver Skåne och Blekinge 28: alt liera angifvelser eller åtal förekommit emot samma domare eller myndighet, hvadan de tilltalades antal är vida mindre, än summan af anmärkningsmål; och att ibland de inför Kongl. Svea Hofrätt tilltalade räknas 15 år 1844 och 11 ar 1845, hvdka underlåtit att i laga lid insända domböcker och derför genast, uppå advokatfiskals-embetels påstående, blifvit till böter fällda; hvaremot sådana åtal i de andra Hofratterna endast äga rum vid de tillfällen, då vederbörande, som i nyssberörde hänseende sig försummat, icke iakttaga först meddelad erinran att sin eftersatta skyldighet fullgöra.
Jag bör ef hellar förtiga, alt dä förlusten af det stogrika Finland betydligen mäste öka cvnsumuonen och wärdet af härwarande Skogar, dä af denna orsak deras rätta behandling och användande hädanefter kommer att blifva ett af de mäst rikswärdande ärender, och dä ett j förtid fattadt bestut stulle kunna lägga hinder i wägen för de förändrade mcsurer, inträffande händelser i detta afseende framdeles fordrade, synes mig att nägot afgörande steg rörande Skogsväsendet ef bör tagas, innan nägra ärs erfarenhet visat hwad verkan Finlands söndring frän moderlandet kan äga pä det seönares stvgsförräd, säsom en omständighet hvarefter allmänna stogshushällnrngen lärer böra lämpas. Med farhäga för ett wädligt förhastande, med farhäga för det enskildt» intretzcts eller fördomens inflytelse vägar jag säledcs till Herr Grcfvens och LandtMarstalkens samt Högloft. Riddcrskapets och Adelns mogna bepröfwandc i ödmjukhet hemställa, ym icke allt hwad i omförmäldte ämnen b lifv it anfört, kunde remitteras till en af Kongl. Majit i näder organiseradCorinto, hvilken det äläg, att efter wederbörandcs hörande, utarbeta ett projcet till en förbättrad Skogs» och Jägeri-stadga och samma projcet till Riksens Ständers granskning nästkommande Riksdag bfwcrlemna. Dä föreställer jag mig att en Författning till Kongl. Maj:ts nädiga antagande af Riksens Ständer hök kunna framställas, som stall trottsa allt klander och k m käng följd af är äga kraft och beständ-, UNr, Dm !9 September. 667