Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
StatsIJtskottet har på sin lagförklaringsbana i sanning gått så långt, att jag vågar tro det snart sagt blifva omöjligt, att finna någon efterföljare på en sådan väg, då StatsUtskottet förklarar, att en efter Riksdagsordningen 68 §. utfärdad Instruction ej kan anses gällande eller få tillämpning, innan samma instruction vunnit Kongl. Maj:ts Nådiga sanction. Den bevisning StatsUtskottet hämtar ifrån 1823 års Riksdagsbe• slut, är äfven egen i sitt slag, då jag i denna del af Riksdagsbeslutet, icke finner något annat, än Rikets Ständers afsigt, att göra Svenska folket bekant med Ministerens sätt, att tillstyrka afseende å Rikets Ständers åtgärder, äfven i mål, der beslutanderätten ostridigt tillhörer dem. Jag önskade, att StatsUtskottet upgifvit den Grundlags-§. i5 H. 13 Den 5 Mars f. m. som omnämner, att Revisorernes Instruction bör af Konungen sanctioneras, eller att den någonsin undergått en sådan sanction förr, än Rikets Ständers rätt i denna del, vid 1823 års Riksdag blef i fråga satt, genom Konungens Rådgifvares tillstyrkta vägran, att låta kungöra en af Rikets Ständer likmätigt 68 §. Riksdagsordningen utfärdad Instruction för sine Revisorer. Hvad den hänvisning åter vidkommer, som 1827 års Revisorer trott sig ifrån den af Rikets Ständer 1823 utfärdade Instruction böra hämta i afseende på deras fordran af redovisning från de förvaltande Verken, så synes det hafva undfallit SlatsUtskottet, att någon annan upgift å förvaltande Verk och Cassör, hvilka äro underkastade Rikets Ständers Revision, icke finnes, än den, som Rikets Ständer uti den år i8a3 utfärdade Instruction upgifvit. 1827 års Revisorer trodde sig i anledning häraf ifrån denna upgift böra hämta den enda vägledning, som för deras fordran af redovisning var att tillgå.
Du svor att älska mig, och allt det buller som gjordes om påfvens skägg, och silfverstölderna och klockskojet, och den rena bekännelsen, och stekta gäss och kacklande svanor, och martyrer med goutte militaire och Kristi efterföljelse med vin och kvinnor, och hur de refvo ögonen ur hvarann och klöste håret af hvarann, så att nu är det tjugofem nya läror i stället för en helig allmännelig kyrka. Jag har glömt alltihop! MAGISTER O. Du har kanske gjort rätt i det. Vill Du kalla hit Reginald? KRISTINA. Väl! Jag skall kalla honom. Det skall bli ett stort, sant nöje! Går till vänster. MAGISTER O. ensam; talar för sig själf. Lycklig hon, som glömt alltihop! Jag mins det, jag! FJÄRDE AKTEN KRISTINA in med Reginald. REGINALD. Mor skall gå ut, för jag kan icke tala då hon är inne. MAGISTER O. Vi ska inte tala så mycket. KRISTINA. Jag ska inte säga ett ord, bara höra på er, och framför allt se på er. Sätter sig. REGINALD. Nej, Du får inte se på oss. MAGISTER O. Lugna dig, min gosse! Och var höflig mot din mor! När man skall ut och resa vet man aldrig, om man kommer hem. REGINALD. Så mycket bättre! MAGISTER O. smärtsamt. Hvad är det för slag? GUSTAV VASA REGINALD. Jo, jag är led åt alltsammans, och jag ville jag vore död! MAGISTER O. Så talar ungdomen nu för tiden! REGINALD. Men hvarför? Därför att vi icke veta hvad vi skola tro! MAGISTER O. Inte det? Kännen I icke trons artiklar? Tron dem! REGINALD. Tron dem! Veten I icke att det är Guds verk att I tron? MAGISTER O. Är Du en Calvinist? REGINALD. Inte vet jag hvad jag är, men när jag talar med prins Johan säger han att jag är papist, och när jag råkas med prins Erik, menar han att jag är Zwinglian.
I hänseende till Hufvud - Documenterne å det år 1792 upptagne, i Lif-Räntor indelade Lånet, har åter det förhållande ägt rum, att desse Documenter, som qvarstannat hos Ranquiershuset A. Sc S. Boas 1 Haag, hvilket ombesörjt Låne-Operationen, sedermera, etter Husets inträffade obestånd, kommit att inlemnas till en Domstol på stället, derifrån Liqvidations-Committéen återbegärt dem, för att Kongl. Majus Ombud öfverlefvereras, men ännu icke återbekomrnif dem vid Ombudets afresa ifrån Holland. Liqvidations-Committéen har likväl utlofvat, att, genast efter deras utfående från Domstolen, dem återställa; Och, som äfven alla, i följd af Conventionen, inlöste Lif-Ränte-Constitutioner varit hos Notarius Publicus van Homrigh i Amsterdam be. hörigert deponerade, innan de der blifvit öfverkorssade och till Kongl. Majlis Ombud afleveierade, samt då desse Partiel-Titlars, vid utfärdandet, skedde undertecknande af Konungens Minister, utgjort Långifvärnes säkerhet; Sa finner Kongl. Majit något äfventyr för Svenska Staten destornindre kunna uppstå af Hufvud-Documenternes qvarvarande i Haag tills vidare, som desse Documenter endast tillfälligtvis, men icke såsom Hypotek för Lif-Ränte-Innehafvarne, kommit under ofvannämnde Domstols vård. Jior öfrigt har Kongl. Majus Ombud uti H0I7 ig3 0 Stats-XJtsiotlets Bttånkanden. land 1 a t i t, före afresan derifrån, i vanlig form göra och vederbörande Domstol uti Amsterdam inregistrera lagliga protester till ytterligare förekommande af allt möjligt missbruk utaf samte* lige Hufvud-Documenterne, intill dess de i den ordning och genom de medel, som förutnämnde äro, framdeles kunna återfås. Hvad sist beträffar de för iirftlige
Tillförene blefvo dessa Upbördsmän förordnade af vederbörande publique myndigheter, under hvilkas öfverinseende de, hvar för sig, äro stälde; Och upphäfvandet af en sådan gammal institution hade förmod ellgen icke bort tillstyrkas, utan er» 164 Constitutions■ Utskottets Betänkanden. kändt behof och utan anförande af motiven, Också befarar Utskottet att den nya författningen skall möjligen leda till en, för Uppbördsverkets säkerhet eftertänklig och äfventyrlig upplösning af det närmare beroende, hvari Uppbördsmännen hittils stålt ... under Controlerande Verken, samt jemväl derhän att Konungen besväras af en mängd Sollicitanter, måhända sökande tjensten blott såsom pension eller l\ådegåfva, och att andre, mer compentente personer utestängas från befordran till sysslor, för hvilka de blifvit egenteligen danade, och, i hoppet om deras ernående, arbetat. Härtill får Utskottet lägga den reflexion, att hela åtgärden icke synes klart förenlig med bokstafliga tolkningen af 28 Regerings Formen, enär med ’ tjenster, af egenskap att Konungen derå utfärdar fullmagter, ” ej kunna förstås andra än sådana, hvartill Konungen vid tiden af Grundlagens stiftande, befullmägtigat, helst, för bestämmandet af denna egenskap, bruket eller praxis måste tjena till norm, om annars stadgandet ej skal sakna både mening och ändamål. Vidare har ConstitutionsUtskottet mot nedanbemälde Föredragande, med stöd af X07 $.
Beträffande åter Commissionens Förslag otn icke Riksens Ständer skulle finna för godt utse någon serskild Fond för framtiden till tryckningskostnaden af ej allenast Quinquennii-, ritan ock af årliga Mortalitetsoch NativitetsTabell - Sammandragen ; får Stats-Utskottet upplysa, att på Stat nu bestås till tryckningskostnad och expenser i och för Tabell-Commissionens arbeten en årlig summa af 480 R:dr B:co; Och då detta anslag synes lemna erforderlig tillgång för1 tryckning af en sådan på uppgjorde Tabeller grundad Berättelse, som den nu afgifne, hvilken upptager en fullständig Resumée af förhållandet och alitsa tillräckligen uppfyller ändamålet, har Stats-Utskottet trott någon annan Fond eller tillgång för detta behof icke böra anslås, Kostnaden till tryckningen af Commislonens ofvanbérörde Utlåtande skulle belöpa till omkring 75 R:dr Banco för en upplaga af loocr Exemplar; Och hemställer Utskottet, att denna Summa måtte af de till Riksdagskostnaderne anslagne medel utgå. Hvad för Öfrigt blifvit af Tabell-Commissionen föreslagit i afseende på inrättandet af 1498 Stats-IJtskottets Betänkanden. Ouinquennii - Tabellerne för elen kommande eiden; så lärer Riksens‘Högloft,Ständers Besvärs, och Ekonomi-Utsxott, som jemväl erhållit Remiss häraf, uti sistnämnde fråga yttrande afgif. va: Hvi!ket allt Stats - Utskottet får vördsaroligen hemställa. Stockholm den 26 Maji a 81 B - jst.t 262. Riksens Högloft. Ständers Stats-Utskotts ytterligare Utlåtande, angående förändring uti inde de Infanteriets beklädnadssätt, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets förra yttrande i ämnet, H öglofl.
Reservationer: af hr Bildt, D. G., Friherre Cederström, R., hr ron Troil.. S. G., hr Törnebladh, G., hr Fåhreeus, 0. J., biskop Heurlin, biskop Haner stedt, prosten Schram, kontraktsprosten Forssell, doktor Gumcelius, prosten Berlin och prosten Holmberg, hvilka såsom sin mening upptogo utgifts-afdekiingefls af Utskottet underkända förslag, så lydande: SketsUtskottets Utlåtande,. A.o 1S8. 5 cMéd afseende å dessa utredda förhållanden, oell då tull-statens enskilda pensions-inrättuing för enkor och harn, år 1805 bildad genom förening af frivilliga deltagare, sedan år 182G fortgått med förbindelse lör alla i tull-verkets ordinarie tjenst anställde personer att deruti deltaga, men först år 1851 åtnjutit något understöd af allmänna medel, hvarefter delegarne åtagit sig väsentligen förhöjda och proportionsvis högre pensions-afgilter än andra civile einbetsoch tjenstemän, men dessa afgifter ändock, i anseende till personalens i sednare tider betydliga tillökning, och, i följd af den ansträngande tjenstgöringen, täta omsättning, icke äro för pensioneringen tillräckliga, utan en brist redan uppkommer af ungefär 4,000 r:dr, sorn hotar att årligen tillvexa, finnér Utskottet denna pensions-inrättning böra af staten understödjas; men som konfiskationsoch bötes-medlens belopp visat sig ganska mycket omvexla, samt i följd af en friare tull-lagstiftning framdeles torde betydligen nedgå, anser Utekottet lämpligast om, oberoende af dessa inkomster, ett mot bristen ungefärligen svarande belopp af tull-medlen finge under nästa stats-reglerings-pejjod för ändamålet användas.
“Vi skola göra en öfverenskommelse, Christian“, sade hon. “Om du lofvar att ej säga ett ord under hela vår promenad, så skall jag köpa den vackra bilderboken, som du så mycket önskat dig“. Christian lade hufvudet på sned i en begrundande ställning; villkoret var mycket svårt att uppfylla, men lönen var lockande. “Nå så kör för det då!“ sade han slutligen, i det han, till bekräftelse på öfverenskommelsen, eftertryckligt skakade systerns hand. Vinden spelade behagligt på Signes upphettade kinder och tinningar; luften och rörelsen verkade uppfriskande, och, då syskonen efter en timmas promenad återkommo hem, var Signes hjerta betydligt lättare, och hoppets stjerna strålade åter klart. Hon hade just börjat knyta upp sina hattband i tamburen, då en röst från röda förmaket kom henne att hastigt spritta till, rodna och omedvetet föra handen till sitt högt klappande hjerta. I nästa ögonblick stod hon i dörren till det röda förmaket. Hvilken syn mötte henne här! Alla ljusen i kronan voro tända, en hög moderatörlampa brann på det runda bordet, som var betäckt med en hvit duk, på hvilken den äkta helgdagsthéservicen var framdukad, på ömse sidor om lampan stodo tvenne höga vaser med brokiga blommor, och kring bordet voro föräldrar och syskon samlade. Nu framträdde Helny och Lily med hvar sin blombukett i handen; de lindade armarna om Signes hals och framhviskade blygt sina lyckönskningar. Signe kysste dem, men blott helt flyktigt; hon egnade dem endast en obetydlig del af sin uppmärksamhet, ty borta vid fönstret, på något afstånd från de andra, stod de små barnens fader, och kring honom koncentrerade sig i detta ögonblick nästan alla hennes tankar, hela hennes själ. Skygg och med nedslagna ögon nalkades Signe honom; han slöt henne varmt i sina armar, och hans blick sade tydligt, att han nu fann sin lilla fästmö mer förtrollande än någonsin. Den gyllene bojan trycktes åter på hans finger, och varma kyssar brunno på den lilla hand, som sålunda fängslade honom. Är det väl behöfligt att tillägga att Signe aldrig skref några anonyma bref mer, och att hon blef en förträfflig maka, styfmor och husmor?
Jag tillstyrker derföre på dessa skäl afslag å Utskottens förevarande förslag. Herr Bråkenhjelm, Pehr Reinhold: Utskotten hafva icke gjort sig skyldige till den abnormitet, som den siste värde Talaren tillagt dem. Han bar sagt, att de föreslagit olika sätt för betalningen af Kronans och Löntagares räntespannemål; men så är icke förhållandet. Utskotten hafva endast gjort undantag för sådan räntespannemål, som bör på något visst genom enskildta Contracter bestämdt sätt utgå, och dessa Contracter hafva Utskotten, såsom jag förmodar, rätteligen ansett Stånden icke kunna bryta. All den öfriga räntespannemålen är deremot af Utskotten föreslagen alt utgå efter 5 års medelpris, och jag tror, att de skäl Utskotten anfört, skola vara giltige för antagande af det framställde förslaget, hvarå jag alltså yrkar bifall. Herr af Billberghj Johan Petter: Jag tvekar icke att bekänna, det denna fråga intresserar mig mycket, men då jag hvarken är räntetagare eller räntegifvare, torde jag icke kunna beskyllas för ensidighet. G4 H. 3 34 Don i Mars e. ni. Min nitälskan härutinnan härleder sig från de högst obilliga anspråk, som af en och annan Räntetagare blifvit gjorde, och går derpå ut, att man, så mycket sig göra låter, bör snarare lätta än lynga de skattdragandes bördor. Att närvarande sätt för utgörandet af Grundräntorne lemnar ett stort tillfälle för prejerier, är för allmänt kändt, för att på något sätt behöfva bevisas, och jag anser mig derföre nu endast böra till vederläggning upptaga de anmärkningar, som emot den föreslagne förändringen blifvit gjorde. Uti så väl sin Reservation sorn det nyss afgifne anförandet klandrar Friherre Cederström Utskottens förevarande förslag på den grund, alt det för utgörandet af de Indeldta Räntorne skulle stadga ett helt annat sätt, än det Ständerne vid denna Riksdag beslutat för Kronans behållna spannmål. Jag får bedja Friherren om ursägt, att jag icke vet, när Ständerne fattat något beslut angående sistnämnde spannmål.
Svea Hofrätt utslag deruti den 3 Juli 1861 och yttrade, att som, enligt 14 § i ofvanberörde Kongl. Förordning den 4 Maj 185 », tiden för det straffarbete, hvartill den, som begått stöld andra gången, eljest för den gerning gjort sig skyldig, skall ökas från och med ett till och med tre år, samt häraf och då, enligt 1 § af 49 nyss åberopade Kongl. Förordning, den som stjäl gods eller penningar till Tio Daler skall jemte annat ansvar hållas till straffarbete från och med två till och med sex månader, oförtydbart följde, att för andra resan stöld borde dömas till straffarbete på minst ett år och två månader, men, genom Snefringe Häradsrätts i fråga varande utslag, det straffarbete, hvartill den sakfälda, för andra resan stöld, är vorden dömd, blifvit bestämdt till allenast ett år, i följd af hvilken oriktiga straffbestämning, den der måste anses hafva uppkommit af uppenbar vårdslöshet, den sakfälda kommit att för sin omförmälda förbrytelse undergå straffarbete under en tid, minst två månader kortare, än hvartill hon enligt lag gjort sig skyldig; alltså pröfvade Kongl. Hofrätten, med stöd af 1 Kap. 4 2 § Rättegångsbalken, rättvist, det skulle Domhafvanden, som vore såsom ordförande för Häradsrättens beslut ansvarig, för hvad han, på sätt berördt är, vid domare-embetets utöfning låtit komma sig till last, böta Femtio Daler Silfvermynt med Tjugufem Riksdaler Riksmynt till treskiftes emellan Kronan, Snefringe Härad och Advokatfiskal i Kongl. Hofrätten. I detta utslag har ändring icke blifvit sökt. I tre särskilda fall, der skadan varit betydligare, hafva åtal ägt rum emot domare för felaktiga bötesförvandlingar, synbarligen härledande sig från förbiseende deraf, att en Riksdaler Riksmynt motsvarar Iva, och icke såsom den förut brukliga Riksdaler Banko, tre Daler Silfvermynt.
Uti. Utdrag ur Götha Kanalbolags f. d. Diskonts af slutade räkenskaper, utvisande förhällandet med denna Diskonts balanserade Skulder och Tillgångar d. 1 Okt. 1818 samt d. 3i Dec. 1847• Skulder: T ill gån g ar: Diskont-utredningen för begagnade förSärskild fordran hos Low, Smith et Comp. för protesterade skotter under utredningstiden . — 9 13 909 39 11 vexlar under förra Direktionens förvaltningstid 2,893 9 Förra Diskontdirektionens utelöpande assignationer på Banken 843,849 30 2 ' Dito dito af Handlanden P. Bergs konkursmassa 12.903 32 — Utelöpande Assignationer på Diskont-utredningens räkning i Behållning i Läne-banko-kapitaler 77.272 21 2 Banken — •— 62 24 — Kassabehållning vid Diskontens öfverlemnande till RiksgäldsDito Bankoattester å insatte medel på förra Diskontdirckkontoret 616,861 45 7 tionens räkning med derå beräknad ränta 1,600 Förra Diskont-direktionens i Rikets Ständers Bank innestå- Dito dito på Diskontutredningens räkning 8 31 4 ende och på Diskont-utredningens räkning derstädes öfUpptagna lån emot hypothek af så kallade Läne-banko-kaverflyttade behållning 7,947 20 9 pitaler 70,42? 15 6 Behållning å Diskont-utredningens räkning i Banken 1,572 31 1 Outtagna medel, innestående på den så kallade afskrifningsDiskonten tillhöriga Götha kanal-aktier 8,448 räkningen, med derå beräknad 3 procents ränta 1,449,083 29 7 För mycket godtgjord ränta för de, vid förra
Jag har, i följd häraf, till Protocollet afgifvit min serskilda mening •— denna mening eller utlåtande, bar jag tydligen sagt,— är efter min öfvertygelse öfverensstämmande med Rikets Ständers föreskrifter. Såsom sådan har jag trott det vara min pligt att framlägga den. •—■ Herrar Banco-Fullmägtige obetaget — 0111 de finna den annorlunda — att ej derå fästa afseende. Dem tillhörer det, alt ej afvika från erhållne instruetioner: på grund hvaraf, i enlighet med hvad jag förr mig yttrat, det ålegat Herrar Banco-Fullmägtige — efter min öfvertygelse — att hela tiden besörja inköp af Silfver, enär de dem anvisade tillgångarne dertill varit tillräcklige. Att jag med mitt utlåtande ej haft för afsigt att meddela en föreskrift j bevisar Voterings-Protocollet, och hvarutinnan jag således skiljt mig ifrån majoriteten. Herr Contracts-Prosten Doctor Ruus: Jag anser mig ej af några föregångna voteringar hindrad, att ännu med vissa modificationer bifalla båda de alternativ, som Fullmägtige i deras skrifvelse framställt. Jag bifaller deras första alternativ, under förbehåll, att minimi-summan ej utsättes till 10,000 R:dr Silfver; att tiden ej inskränkes till den i5:de Februarii; och att anbud må kunna emottagas så väl af utländsk som inländsk man. Jag bifaller äfven deras sednare alternativ, med förbehåll, att, vid öfverenskommelsens uppgörande, priset biifver i Svenska Bancosedlar, så gifvet och bestämdt, att Fullmägtige på förhand känna, huru mycket som derföre medtages utaf den Fond Rikets Ständer, till Silfvers anskaffande, endast uti sådane Sedlar anvisat. Men huruvida operationerne och liqviderne, till större eller mindre del, må verkställasår i83i, i83a, i833 eller 1834 — derom anser jag mig af ingen Instruction ålagd att ingå i något yttrande. Herr Grosshandlare a Wigert:
Ridderskapets och Adelns öfverseende, i händelse min känsla i detta ögonblick, icke skulle delas med bela Ståndets, Jag var icke närvarande vid någon af öfverläggningarne rörande den underdåniga Tacksägelse* dressen, ej heller då Konungens tdikännagilvande, det Hans Msj:t icke emottoge någon sådan, meddeltes Ståndet, jag hofde således icke Herr Grefve Schwerins då yttrade förklaring, hvarföre hsn begärt Adressen på bordet; annars hade jag visst icke försummat, att då genast yttra mm mening deröfver, hvarföre jag förmodar, att det vid justeringen nu anå mig tillåtas.. Jag kan icke betvifla, det Herr Grefve Schwerine motiver för adressens yrkaade på bordet icke varit goda; en sådan tanka försäkrar jag på min heder, är långt skiljd från jaug; «_ tYertQfBj jag delar den allmänna taö; Den 29 Januarii. 75 kan, den hvarje tänkande medborgare mäste hysa _» att Grefve Schwerin är en varm patriot. Men dess förklaring rörande vår lifliga glädje öfver Kronprinsens beslutade förmälning, såsom hörande till samma Adress, kan jag icke fullkomligen dela. Jag anser den saken böra vara ett ämne för en särskilt Adress, mtn som på intet vis kan tillhöra den förra, hvarföre, om Ständerne anhålla att genom en sådan Adress i underdånighet få yttra deras och hela Sveriges odelade glädje, så kunna de skäl sorn Monarken låtit meddela oss att icke vilja emottaga den förra Adressen, intet föranleda till vägrande af den sednare. I anledning häraf och till förekommande af en billig förundran nu och framdeles, så väl hos Inländska , som särdeles Utländska granskare öfver detta Ridderskapefs och Adelns tagna sätt, att låta en underdånig Tacksägelseadress hvila till debatte, sorn deras MedStänder beslutit, är det sam jag gjordt min anmärkning en Adress till deras Konung, och det, till hvilken Konung? Jag frågar det här?
Ty få kvinnor förstå ännu att behandla ett rum som en helhet, där intet bör finnas såsom blott enstaka vackert, utan där allt, färger som former, bör värka i samklang; där hufvudsaken bör framhäfvas och bisakerna, om än så vackra, underordnas; där alla enskildheter böra samvärka harmoniskt; där man ena gången förstår att uppnå en värkan genom att fylla ett tomrum, en annan gång genom att icke fylla det. Det är ett af Ehrensvärds visdomsord, att man i norden brukar prakt, där behofven lika väl kunde tillfredsställas utan densamma. Detta bekräftar sig både i det offentliga och i det enskilda lifvet. Sällan förstår man i norden att den äkta skönheten blott finnes hos det, som är utan flärd, det som är gjort rätt för saken, ländande till fyllnad för de rena behofven i människans friska natur. Detta är en af orsakerna hvarför, som jag nyss framhöll, den meningslösa lyxen inger en känsla af obehaglig beklämning: skönhetssinnet finner endast ett sant behag i lagom och måtta. Konstvärken, som hopas i dylika af flärd fyllda rum, göra sig icke gällande, emedan de ej äga en förnäm omgifning. De för nyttan beräknade föremålen äro så tillkrånglade, att de ej röja orsaken för sin tillvaro; de bli sålunda fula, medan de enklaste ting kunna visa sanningen af Ehrensvärds ord: Det är otroligt hvad en sak blir vacker, när man ser en sannskyldig orsak till allting. Det är den dåliga smaken, som inbillar sig att det nyttiga blir vackert, genom att prydnader dölja dess ändamål. Men intet husgeråd blir vackert, som icke först och främst ger vissheten af ändamålsenlighet och sedan af en prydlighet, hvilken står i full öfverensstämmelse med ändamålet. I stugorna på Skansen erhåller man sålunda vackra, stilfulla intryck, emedan hvarje husgeråd där fyller ett behof och dessutom har fått en lämplig och måttfull dekorativ behandling. Dessa hvardagsting tillmötesgå både de praktiska krafven och de glada behofven, ty de stå alla i harmoni med hvarandra och med sitt ändamål, de äga med ett ord stil och äro sålunda inom sin sfär vackra.