Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Björnstjerna har bland skälen för edens afskaffande anfört, att om taxeringsman skola aflägga ed, denna edgång innefattar skyldigheten för dem att tillämpa en författning, om hvars innehåll de icke ega kännedom. Jag måste sannerligen beklaga, om det så går till i TaxeringsKomitéerna, att man icke ens gör sig mödan att läsa Bevilln:sFörordn. Jag tror icke, att en sådan TaxeringsKomiléernas lättsinniga behandling af ärenderna derstädes skall af någon Ordf:de kunna afhjelpas. Men om nu äfven icke alla taxeringsman känna BevilimsFörordn., så är med den saken icke värre än med nämndemännen i en HäradsRätt. Dessa få icke utöfva domarekallet med mindre än att de aflägga domare-ed, men icke lärer man vilja påstå att nämndemännen hafva den fullständiga kännedom om lagen, som Ordf:n i Pen [ April f. m. 35 Rätten, och skulle man väl derföre befria dem från eden? Sådant skulle i hög grad ogillas a-f den allmänna rättskänslan. Frih. Sköldebrand har velat renplacera eden med upläsning af vissa stadganden i BevillmsFörordn.; på det att taxeringsmännen skola få veta hvad deras frid tillhör. Jag hemställer likväl till Herr:ne, om det då icke är vida lämpligare, att vid sin själs salighet svärja på att göra rätt, samt att Ordf:n i Komitéerna erinrar om, att man skall hålla denna ed och fullgöra de skyldigheter, hvartill densamma förbinder. Det är något, hvaröfver ingen ledamot i Komitéen kan finna sig stött. På grund af alla dessa skäl, och då jag tror, att R. o. Ad:s blifvande beslut möjligen kan göra sig gällande inom de öfriga Stånden, anhåller jag, att R. o. Ad., utan afseende på dessa Stånds beslut, måtte afslå Utsk:s framställning och bibehålla det gamla stadgandet. Hr Ribbing: Frågan är af tre Stånd redan afgjord och jag skall derföre blifva ganska kort. Jag har begärt ordet i ani. af en talares yttrande, hvilket jag anser icke böra förbigås.
Jag har ej eller glömt, alt Utskottet föreslagit, i stället för nu fastställde, i r i4 $■ Regeringsformen tryggade indelningar, penninge-anslag ”efter behof” Hvilken tolkning Utskottet i sinom tid, loide beliaga gifva det i första propositionen föreslagna undantaget, kan häraf anas; men tidslynnet är icke sådant, att en sådan tolkning får medgifvas af dem, som äro pliglige att, så långt förmågan sträcker sig, förebygga, alt Statens vigligaste institutioner för deri allmänna bildningen och de förnämsta barmherlighetsvei k blifva beroende af tillfälliga pluralileters godtycke. Då jag förutser, att Utskottets förfarande, i dessa alla afseenden , måste leda till förnyade invecklingar och obehagliga söndringar i Riksdagsärender^, har jag måst betrakta det såsom en visserligen tung, men oeftergiflig, pligt alt mig deremot på det uttryckligaste reservera. ” N:o 376. Memorial, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, angående inhemsk ulls belåning. (Rgds-Afd.) Genom Höglofl. Ridderskapets och Adelns, Högvördiga Preste-Ståndets samt Vällofl. Borgare-Ståndets sammanstämmande beslut, är Slats-Utskottets. angående åtgärder till ulleulturens befrämjande, afgifna UtlåBih. till R. St.
St. Prot. 1845, 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 7 Hdjt. 1 o Stats-Utskoltcts Utlåtande, N.o 201. gården, Brandholmen och fisket undantagne, emot årlig afgift tili Statsverket af 80 daler silfvermynt; hvilken upplåtelse sedermera den 3i Juli 1645 af Drottning Christina, och ytterligare den i3 November 165 r bekräftades. I anseende till stadens kronofordringar och dess förlägenhet om utrymme lill bete för de till skjutsens bestridande erforderlige hästar, erhöll staden, till följd af en vid 1714 års Riksdag meddelad Kongl. Resolution, tillåtelse att, emot viss årlig afgift, begagna betesbagen Lindesbacke, hvilken rättighet dock, jemlikt en Kongl. Resolution af år 1762, upphörde. Vidare bade Nyköpings stad, genom Kongl. Brefvet den 10 September 1719, förklarats berättigad att af egaren till Stafsjö Bruk, Bruksidkaren von Be.rkner, inlösa den åt bemälde bruksegare lemnade förpantning af den s. k. Stora Kungsladugården, men hvilken inlösen likväl, af den anledning, att ladugården pröfvades vara för Stafsjö bruk omistlig, icke kom till verkställighet. Under 17.38 års Riksdag undfick staden Nådig Resolution angående perpelueit arrende af den s. k. Ostra ladugården, hvilken varit åt Lands-Staten på lön anslagen; denna arrenderättighet lärer dock antingen aldeles icke eller endast en kort tid af staden begagnats, enär sistnämnde ladugård snart åter åt Lands-Staten uppläts. I anledning af gjord framställning och i betraktande icke allenast af Nyköpings stads brist på utrymme och bete för dess kreatur, utan ock af stadens gamla fordringsanspråk, samt såsom surrogat dels lör den staden år 1719 tillagde inlösnings-rätt till Stora Ladugården; dels lör den åt staden upplåtne, men sedermera fråntagne, Östra Ladugården, förklarades Nyköpings stad genom Kongl. Resolutionen den 3o Äng.
Då, enligt livad Grefve von Schwerin behagat upplysa, RiksgäldsContoret haft lika åsigt med StatsUtskottet, anser jag Japropositionen, den äfven jag med min röst tänker att biträda, vara riktig, och Contrapropositionen deremot endast böra innefatta afslag å hvad StatsUtskottet föreslagit. Grefve Frölich: Ehuru jag för ingen del tror, att jag misstagit mig på rätta förståndet af sisla beslutet, har jag dock fästat uppmärksamhet derpå, att det nu tillhör Ridderskapet och Adeln att besluta öfver af StatsUtskottet begärd förklaring af förra beslutet, hvilket, då det sålunda blir underkastadt förklaring, äfven lika lätt blir underkastadt förändring, hvilket jag äfven tror skall vid voteringens slut blifva händelsen, om jag ej alltför mycket misstager mig. Jag kan icke frångå, att anse Ständernes sista beslut tydligt och klart deri, att penningarne skulle utbetalas, då Bolagets förbindelse för återbetalningen preste - 32 Den 4 Maji frn. ra des. Dermed kan ganska väl förlikas betydelsen af clet så mycket omtalta ordet - genast, emedan det varit ganska möjligt förmoda, att denna förbindelse redan var färdiggjord på förhand och till Directionen aflemnad, helst Bolaget vid dess sammankomst i sistlidne October månad redan hade sig lånebehofvet bekant. Det hade således mycket lätt kunnat inträffa, att Directionen kunnat prestera Bolagets förbindelse, och då hade ordet genast blifvit användbart, samt penningarne straxt kunnat lyftas. Nu då det är nödvändigt, att afgifva yttrande till förklaring öfver förra beslutet, finner jag väl, alt, enär en förklaring bör vara tydligare, än det som förklaras skall, mitt förra förslag till Contraproposition var något haltande, och får derföre i stället föreslå, att
Höstsäden utgör den vida betydligare delen och består mest af råg samt hvete, hvilket säde är i tilltagande; vårsäden, mest af korn och något blandsäd, litet ärter och lins, men icke allmänneligt bafra. Potates deremot odlas ganska betydligt. På sämre jordmån nyttjas tvesäde, eller rättare sagdt, åkern är lagd i tveskifte, hvilket ock alltid är förhållandet med de af kalkstens-klapper bestående åkrarne, der endast råg trifves. Till gödning på dessa strandåkrar begagnas med mycken fördel sjötång, här kalladt släke; den förutan skulle dessa åkrar vara af föga värde, och många socknar, som nu årligen aflåta mycken spanmål, skulle då sakna brödföda. I afseende på sädens ansning klaga köpare icke utan skäl, att dervid hafves för ringa omsorg till dess befriande från svingel, tranärter och åkerlök. Ehuru vindmachiner de sednare åren börjat af allmogen begagnas, är dock ännu icke deras bruk så allmänt, att de hunnit visa särdeles inflytande på den utskeppade sädens renhet; fullständig rättelse häruti torde icke vinnas förr än viss vigt å sädestunnan blifver bestämd, och hvad den väger derutöfver särskildt blifver betaldt. Väl rengjord Gottlands råg och korn äro till vigt och öfrig beskaffenhet fullt jemngoda med de bästa slagen deraf i andra provinser. Utom vid Wisby stad, som äger betydlig jord och hvarest idkas ett stort och väl vårdadt jordbruk, samt af en mindre del jordbrukare på landet, är föga ansträng ning gjord till gödningsämnenas förökande medelst så kallade komposter. Bränvinstillverkningen, som här aldrig drifvits till någon höjd, så att bränvin för Länets behof alltid införskrifvits, har i följd af sednaste författningen alldeles upphört med större brännerier och förlidet år endast drifvits med 7 mindre. Odlingen af lin och hampa är ganska inskränkt, och på långt när icke svarande emot länets behof.
Jag gick ofta ensam på besök i hennes hem, och jag hade nästan alltid den turen att träffa henne allena. Jag reflekterade ej däröfver då på annat sätt, än att jag gladde mig öfver denna min lycka och midt i den värld där vi lefde, drömde jag, att jag var den ende i hennes lif. Nu vet jag ju, hvilket intresse jag beredde denna kvinna, som icke begärde annat af mig än glädjen att känna makt och den sinnesrörelse, som kommer af att se andra människor i uppror. Jag tror, att hon hade samma slags nöje däraf, som man berättar, att forntidens tyranner erfarit vid autodaféer och gladiatorskamp. Allt detta är mig nu för min egen skull likgiltigt. Det har försvunnit, icke som en ond dröm, utan som en verklighet, hvilken icke kan komma tillbaka. Jag ser och vet, att det har händt, och att det har händt med mig. Den tanken bränner som eld i mitt hjärta, och jag har icke plats för den känsla, hvilken plägar narra människan att småle öfver sin egen ömklighet. Jag vet blott, att en dag bröto passionens ord öfver mina läppar, och fru Dagmar mottog min kärleksförklaring med stor sinnesro. Jag vet också, att efter denna dag var mitt lif ett rus af lycka, och jag trodde fru Dagmar, när hon sade mig, att hon måste gifva sig helt. Hur simpelt och alldagligt detta än kan förefalla mig nu, så är det dock visst, att jag då fann förklaringsgrunder för allt, som skedde, och för mig var allt som efter den första skapelseveckan »ganska godt». Jag älskade hennes tankar och hennes växt, hennes blick och hennes kameleontartade lögnaktighet, ja, till och med den parfym hon bar. Jag var som buren af ett öde, hvilket förde mig fram mot obekanta mål. Jag såg ingenting af hvad jag trampade ned omkring mig, kände ingenting för hvad jag borta från henne upplefde, tänkte eller handlade. Och från detta förhållande utgick en magisk kraft, hvilken satte mina nerver i en spänning, som om jag frisk och höjd öfver hvarje obetydlighet i lifvet gått min bana fram och icke kunnat besegras af något.
Den svarta boken säger — har du hört att jag döpt la chronique scandaleuse till det; man bör ju vara fosterländsk, det ligger i luften p r — nåja, den påstår, att gumman näppeligen gifvit upphof åt fyrväpplingen samt att de inte heller äro systrar, utan att hon är en ljuf förening af duenna, hårfrisörska och maskös, och att de om vintrarne uppträda på The Empire under namn af The Four Poppies, omoraliskt sprattlande med benen och sjungande Down the Leicester Square med mera dylikt. Jo, så ' na bekanta har man. Hvad tycks om det? » » Nå än se ' n, hvad bekommer det oss. Men vet du, Mari Ann, jag tycker inte om, att du är så där begifven på nikotin. Det kan då aldrig vara nyttigt för fruntimmer. Jag kände en ung — » » Fägnar mig obeskrifligt, att du värdigas intressera dig för mitt enkla välbefinnande, » kom det ur ett rökmoln, som kunnat döda en bikupa. Därpå en oktav lägre: » Nå, har du letat upp några nya fullkomligheter hos prinsessan? Såg just, att du fått språklådan på vid gafvel under supén — hon gaf dig ju till och med ett slag med solfjädern, ett sådant där som Beezké brukar få af Emma Calvé i Carmen. Hade aldrig tänkt, att Märta kunde gå så långt i likhet med oss andra svaga, syndiga människor. » » Men, mitt älskade barn, tror du inte som jag, att vi sysselsätta oss litet för mycket med fröken Wahren. Det bästa vi kunna göra vore nog att lämna henne fullkomligt i fred. Hon är så ömtålig, så främmande för oss andra som möjligt är. » Mari Ann satt tyst en half minut, hvarunder hon hann rikta den tätnande atmosfären med ett halft dussin formfulländade rökringar. Så slängde hon bort den slutade cigaretten, stal med klassiskt lugn en ny ur Berndt Bergks ficka, tände och äskade betänksamt af mot näsan af en lustigt grinande terra-cottasatyr. » Jag vet inte, hvad jag egentligen skulle vilja ge till för att hon skulle bli riktigt lycklig, riktigt gränslöst lycklig.
Ständer böra beviljas och vidkommande först det ifrågaställa anslaget för National-rnuseibyggnadens inredning och för omgifningarnes ordnande, så torde hvad beträffar inredningen väl knappast behöfva erinras, att dermed icke afses sådan inredning, som i sammanhang med det egentliga byggnads-arbetet bort utföras och hvartill medel vid förra riksdagen äfven anvisades, utan att den inredning, som nu är i fråga, erfordras dels för att kunna såväl i våningar som i byggnadens öfriga lägenheter bereda lämplig plats åt de särskilda samlingar, som i museum skola intagas, dels ock för att på ett fullständigt och systematiskt sätt kunna ordna dessa samlingar. Komiterades förslag, af hvilket Utskottet tagit noggrann kännedom, innehåller en detaljerad beskrifning ej mindre angående beskaffenheten af hvarje lägenhets inredning jemte målning och ornering, än ock rörande samlingarnes anordning.
Distrikt-läkare mod befordringsrätt vid Ockelbo och Gysinge bruk, fyra Stads-läkare, i Gefle, Söderhamn och Hudiksvall, samt två Bataljons*- läkare vid Kongl. Helsinge regemente, af hvilka den ene innehar en af ofvannämnda bruksläkare-befattningar, eller inalles elfva läkare. Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande föreslår en ny Provincial-läkare för sydvestra delen af södra Helsingland, med en folkmängd af 14,589 personer och station vid Alfta kyrka, samt anser det vara antagligt, att socknemännen icke undandraga sig, att anskaffa tjenlig bostad åt läkaren inom detta distrikt, ehuru något beslut derom ännu icke blifvit fattadt, hvarförutom Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande öfverlemnat ett sockenstämmoprotokoll, hvarigenom Jerfsö socknemän åtagit sig att så länge distriktets Provincialläkare förblifver stationerad i Jerfsö, åt honom bekosta fria boställsrum i Stäne hemman. Transport R:dr 15,000: — Bilt. till 11, St. Skrifvelse N:o 51. Transport R:dr 15,000: -— Kollegium får alltså i underdånighet föreslå, att anslag måtte anvisas för en ny Provincialläkare i Alfta med full lön, och hemställer jemväl, det Eders Kongl. Maj:t måtte täckas lemna nådig stadfästelse åt det här i afskrift bifogade beslut (Bil. 1), hvarigenom Jerfsö socknemän åtagit sig att bekosta fri hostad åt den derstädes redan stationerade Provincial-läkaren. Således en tillökning i utgift för detta län af .
Horn. sedan jag anser alla distinctioner böra förfalla, och endast fästa mig vid Hr Rosenblads förklaring öfver ändamålet. Utan att åberopa hans ord, äro de för min uppfattning sådana, att det beror af Hr Frill. o. Landin, att företaga delta ärende, när han finner den casus hafva inträffat, som ligger heskrifven i motionärens sista ord; och i denna uppfattning förklarar jag mig vänta att Ståndet får företaga passevolance-frågan, innan stalsreglerts-frågorna förekommit i förstärkta SlatsUtskottct. Hr Tersmeden, Carl Reinh.: Jag har förut förenat mig med en af reservanterna, Gr. Frölich, mot beslutet. Jag protesterar ytteiligare deremot, och finner en förökad anleda, dertill uti den omständighet, att, såvida beslutet skall blifva beståndande, det vore en alltför stor ovänlighet mot de öfiiga Stånden och isynnerhet mot det Stånd, som gjort inbjudning i ämnet, om f{. o. Ad. skulle uppskjuta denna sak, möjligtvis lill de sisla dagarna af riksdagen. Frih. Cederström, Thure: Jag anhåller att få förklara, att som jag anser det ingen ändring kan äga ruin i R. o. Ad:s nyss fattade beslut, att med passevolance-frågans afgörande skall anstå; så instämmer jag i den af Frih. Cederström, Jacob, mot detta beslut afgifna reservation. • Hr Dal man: Jag har begärt ordet för att protestera emot den tydning, Hrr Rosenblad och Ribbing gjort af R. o. Ad:s, i anledn. af Frih. Boyes framställning, fattade beslut, att det nemi. icke skulle innefatta ett bestämdt beslut att afgöra målet på en viss lid, utan att man kunde uppskjuta afgörande! till hvilken tid som helst, endast man efter statsregleringen företoge frågan. För min del kan jag omöjligen begripa , att ett beslut att vid ett visst tidsmoment företaga ett ärende, kan medgifva rättigheten att då företaga detsamma, blott för att än vidare uppskjuta det lills vidare. För öfrigt får jag fästa uppmärksamheten vid skilnaden mellan ett R. St:s beslut och beslut af RiksStånden.
Då ej heller i lagstiftningsväg någon åtgärd vid detta ämne sedermera mig veterligen tillkommit; har jag bordt, med åberopande af de skal, berättelsen innehåller, öfverlemna ärendet till det afseende, som detsamma i sådan väg kan finnas förtjena. Enahanda förhållande är med den af mig väckta, i samma års berättelse (sid. 55) förekommande fråga om tillämpning af Kongl. Förordningen den 10 April 1810 angående mildring i straffet för lägrad qvinna; och då behofvet af det tillägg i lagen, jag härom föreslagit, ej upphört att riija sig uti fortfarande misstag vid lagtillämpningen, hvilka mer än en gång föranledt till åtal och vederbörandes fällande till ansvar, men lagens efterlefnad onekligen dessutom innebär ett högst olämpligt bestraffningssätt, vare sig enligt allmänna lagen eller högstberörde Kongl. Förordning; har jag funnit äfven detta ämne böra till åtanka i lagstiftningsväg ånyo anmälas. Huruvida något för närvarande vid brottmåls-lagstiftningen i dess helhet är att göra, derpå har jag föga tänkt under den tid, som förflutit efter den till Kongl. Majit gjorda underdåniga framställning i ämnet, som finnes redovisad uti 1848 års berättelse, sedan något afseende härå icke blifvit fristadt. Imedlertid har jag ej kunnat undgå att af daglig erfarenhet undervisas om det trängande behofvet af förbättring i de gällande straffsätten. Straffens ändamål äro att afskräcka och att förbättra, och om det sednare ej kan vinnas utan de svåra och kostsamma reformer, som vore nödvändiga för införande af ett dertill syftande straffsätt; så följer dock häraf icke, att straffens afskräckande egenskap imedlertid kan umbäras eller behöfver åsidosättas. Detta är likväl, hvad som sker genom användande af det i allt afseende odugliga och ändamålslösa fängelsestraffet vid vatten och bröd. Verkan deraf är lika litet afskräckande, som det i de flesta fall innebär något verkligt straff; och det vöre mer än besynnerligt, om under allmän tillämpning af detta straff vid böters förvandling samt på vissa urbota brott, hvilka förut varit strängare bestraffade, det icke skulle hända, att brottens antal ökas.
Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, kommer att till kontraproposition antagas Borgare-Ståndets beslut,® alt befrielse från bevillning efter både lista och 2:dra art. skall ega rum för såväl Polis-konstaplar i Stockholm, sorn Polisoch Nattbevakning i öfrige städerna, i hvilket fall näst före nuvarande lista mom. af 144 § skulle! komma att införas ett nytt moment, så lydande: ”1:0 Polis-konstaplar i Stockholm äfvensom Polisoch Nattbevakning i öfrige städerne”; hvarjemte de öfriga momenternas ordningsnummer komme att härefter rättas, samt det näst efter nuvarande 2:dra mom. intagna stadgande: ”Dock sträcke sig personer” -—- att erhålla följande förändrade lydelse: ”Dock sträcke sig de uti dessa frenne punkter stadgade undantag endast till Polis• och Nattbevakningens samt krigsfolkets egne personer. b) i sjelfva hufvudsaken: 14:0. Den, som godkänner Utskottets af två Stånd bifallna hemställan att befrielse från bevillning efter Ista eller 2:dra art. icke hör ega rum, hvarken för Polis-konstaplar i Stockholm eller för Polisoch Nattbevakning kyle öfrige städerna, röstar Ja; den del ej vill, röstar Nej; vinner Nej, antages: (l:sta alternativet) Ridderskapets och Adelns beslut; (2:dra alternativet) Borgare-Ståndets beslut. I motsats till hvad Utskottet i Utlåtandet N:o 15 hemställt, har Ridder skåpet och ddeln beslutat, att befrielse från bevillning skall ega rum för såväl förmyndarearfvoden, sorn officerares hästoch fourage-medel samt Arméens officerares inqvarteringspenningar i allmänhet; men de öfriga Stånden hafva godkänt Utskottets hemställan. För den händelse Ridderskapet och Adeln icke skulle vilja i ett eller flera af dessa hänseenden sitt beslut frånträda, föreslås alltså följande voterings-propositioner: 15:o.
Enligt detsamma borde ifrågavarande förbud bibehållas, emedan full giltighet icke kunde frånkännas den för detsamma uppgifne grund, att man icke, utan att försumma sin egen gudstjenst, kan bevista andras; men om än denna grund bör anses ega någon giltighet, hvilket väl skulle kunna sättas i tvifvelsmål, då någon påföljd för försummelse af den allmänna gudstjensten icke finnes i lag stadgad, torde likväl grunden sakna den synnerliga vigt, som blifvit densamma tillerkänd; och då dessutom erfarenheten visat, att förbudet ständigt öfverträdes, utan att åtal för dylike öfverträdelser någonsin anställas; — då häri ligger ett bevis för motionärens påstående, att det icke vidare passar för tiden, utan af allmänna opinionen ogillas; — och då någon lör det religiösa lifvetinom Lutherska församlingen menlig följd icke är att befara af förbudets borttagande; få Utskotten föreslå Rikets Ständer, alt i underdånig skrifvelse hos Kongl. Majit anhålla om upphäfvande af berörde förbud. Stockholm den 26 Augusti 1851: STOCKHOLM, f. d. Schultze^ Boktryckeri, 1851. Lagsami Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 34. 1 N:o 43. Ank. tilt Exp.-Utsk. den 2S Aug. 1851, ki. 10 f. m. Betänkande, i anledning af väckt fråga om ändringar i Expedition s-taxan. Uti ett hos Vällofliga Borgare-Ståndet afgifvet, lill Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens behandling öfverlemnadt memorial, liar Herr B. Hjort framställt den önskan, att, som nu gällande Expeditions-taxa dels vore i (lere hänseenden ofullstän dig och otydlig, dels ock i följd af åtskiilige domstolars indragning innehölle en mängd öfverflödiga bestämmelser, som borde derifrån uteslutas, Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla att berörde taxa må varda behörigen genomsedd och förändrad; och har motionären uli en sedermera till
6:o) Oflanämnde lån får, utan ränta och kapital-afbetalning, innehafvas under den för arbetets utförande afsedda tid; men efter dess förlopp skall å hela den utbekomna låne-summan, inom slutet af hvarje år, inbetalas Tre procent, hvaraf, för hvad af lånet dessförinnan icke godtgjorts beräknas Två procent årlig ränta, och återstoden utgör kapital-afbetalning. Skulle det förfallna inbetalnings-beloppet icke varda i föreskrifven ordning erlagdt, bör derför af Bolaget utgöras Fem procent årlig ränta intilldess samma belopp vederbörligen inbetalas. 7:o) För den händelse, att den för jernvägs-anläggningen fastställda arbetsplan icke skulle följas och derifrån, utan sökt och erhållen Nådig tillåtelse, skedd afvikelse icke varder på föreskrifvet sätt rättad, eller i fall jernvägs-arbetet icke skulle i stadgad ordning fortsättas, samt inom den derför bestämda tid fullbordas, eger Kongl. Majit låta inställa all vidare utbetalning af det beviljade låne-understödet samt återfordra hvad deraf utbekommits, att, på en gång eller successivt, till Biksgälds-kontoret inbe - 8 Slats-Utskotlels Memorial, N:o 385. talas inom den tid, Kongl. Majit finner för godt i Nåder bestämma. Skulle åter jernvägs-anläggningen under arbetstiden öfvergifvas, eller jernvägen, efter dess fullbordande, icke så underhållas, att den framgent kan begagnas, eller om betalningsskyldigheten för det erhållna lånet icke skulle kunna af bolaget fullgöras, kommer jernvägen att hemfalla till Staten, utan rättighet för aktie-egarne att, till större eller mindre del, utaf det allmänna erhålla ersättning för de tillskott till detta företag, som dessförinnan blifvit af dem utgjorda. 8:0) Under byggnads-åren, skall Bolagets Direktion, inom den tid och till den embetsmyndighet, Kongl. Maj:t behagar i Nåder föreskrifva, årligen afgifva berättelse om väganläggnings-arbetets fortgång under det nästföregångna året; börande ej mindre förvaltningen af Bolagets angelägenheter, än de afslutade räkenskaperna, vid årligen anställande revisioner, granskas; uti hvilka revisioner Staten bör ega att genom ett af Kongl.