Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men man måste härvid icke allenast fästa afseende på den qvantitativa skillnaden, utan äfven på den qvalitativ»; och i detta afseende står också Nässjö-linien framför Laga-linien. Utsk:t har sagt, att odlingstillfällena »ro större på Laga-linien. Jag ber att få nämna, det jag, sorn aldrig varit sydligare i Sverige än i Jönköping, och för hvilken således Småland är temligen okändt, för mig har det således varit omöjligt att göra mig en föreställning derom annat än genom böcker. Jag skaffade mig till den ändan, bland annat, en beskrifning öfver Westbo härad, af J. Allvin, utgifven år 1846, och der säges om den trakt, som Jjagalinien skulle komma att genomlöpa: »Finved är, som det ock an»ses vara, en ibland Sveriges magraste orter. Vi skola längre fram »tillse, om icke tilläfventyrs en tillfällighet, snarare än en naturens »missgynsamhet, verkat densamma eller åtminstone i betydlig mån »dertill bidragit. leke ensamt på de, vi tro, sednare tillkomna »sandytorna, utan äfven på grusformationen har, under de årtusen»den, som sedermera förflutit, matjordsskorpan icke hunnit blifva »öfver decimaltum djup, och denna består ändå hufvudsakligen af »halfuplöste rottrådar. Så beskaffad är hufvudsuroman af Finve»dens jordyta —.» Och vidare: »Finvedens dalar äro, som förut är nämndt, upfyllda af mjäll»eller mjöl-sand, hvilkens ytor för närvarande intagas af antingen »ofantliga slätt-moss-sträckor eller stora furuskogar, hvarest någon Den 25 April e. m. »matjord knappt är att träffa. Byar och hemman hafva icke dess »mindre blifvit till inegor grundade på detta slags jord, hvarest »man också plöjer liksom i ren sand.
Svenskarne anse sig, med rätta, utmärkas af ett icke ringa frihetsbegär. Det oaktadt hafva de länge, liksom i sin öfriga bildning, så äfven särskildt i sin vitterhet, sin smak, sina ästhetiska rigtningar, temligen slafviskt berott af än den ena, än den andra af Europas större nationer; företrädesvis af Tyskar och Fransmän, i flera gånger vexlad omskiftning. Att så varit, faller väl ingen in att neka. Snarare torde någon vilja bestrida, att det fortfar; och likväl är detta fortfarande solklart. Det bedröfvande härvid är icke beroendet; det är dess slafviska beskaffenhet. Obilligt vore dock, att skjuta hela skulden på den härmningslust, den snabba hugfällighet för det utländska, hvilken med skäl plägar uppräknas bland svenska folkets arfsynder. Visserligen tycks den gå derhän, att man icke ens i dårskaper gitter vara original. Men vi få ej förgäta de mäktigt medverkande orsaker, som ligga dels i landets läge och klimat, dels i den genom statsfel och hjeltefel oss ådragna olyckan, att vara ett politiskt småfolk. Dessa omständigheter böra vi dock ej låta nedslå oss. Vi uppfordras just genom dem så mycket kraftigare, att mot en nödvändighet, som i alla fall är blott en yttre och således bör vara en underordnad, sätta hela den inre styrkan af en upphöjd själsstämning, ett i sann andlig frihet rotadt och grundfast tänkesätt. Först om vi deruti lyckas, äro vi värdige att njuta det hopp om en för Skandinavien kommande ny framtid af styrka och ära, hvars anledning synes inneburen i den skönaste af våra dagars företeelser: de skandinaviska brödrafolkens frivilliga brödra-närmande till hvarandra, i vaknad sjelfbesinning af de ursprungliga blodsbandens kraf på både politisk och litterär sammanhållighet. Det Carolinska tidehvarfvet af vår vitterhet har blifvit skildradt i och med dess förnämsta författare. Dess kärn-innehåll bestod i en hög föreställning om hvad Sverige varit, vore, och borde vara: en poesi, som af några stora Konungar och Statsmän var på väg att förvandlas till verklighet.
M. kan finna tjenligast, utgå af dessa Bolag eller Corporationer, till rotehållarne i och för det ökade besvär, sorn desse genom soldaternes bortovaro få vidkännas, samt dels att den slitnings-ersättning, som vid sådane tillfällen utbetalas för munderings-persedlarnes nötning, måtte beräknas och utgå för commenderingar, så väl inom, som utom Regementets Stånd eller den Provins, hvarinom detsamma är roteradt, och sådant omedelbart ifrån den tid, då commenderingen tager sin början, intilldess densamma anses slutad, deruti inberäknad tiden för marschen till och ifrån arbets-stationerne. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 17 April 1841. Expeditions-ZJ(skottets Förslag till tind, Skrifvelse> Nio 298, 663 N:o 298. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 19 April 184r^ Preste-Ståndet den jg —* — Borgare-Ståndet den 21 Bonde-Ståndet den 21 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelsej angående rättighet för Postiljoner att medhafva förhuds-sedlar. (Bevilln. Utsk. Bet. N:o 19.) S. A. K. Med anledning af hos Rikets Ständer gjord framställning, få Rikets Ständer underdånigst anhålla, det kungörelse måtte varda utfärdad derom, att s. k. förhuds-sedlar, i och för beställning af hästar för resandes räkning, icke mätte hänföras till de i Post-Directörs-Embetets Circulär af den 27 Juli 1819 till forsling med post förbjudna effecter, och att desamma derföre må, utan ansvars påföljd af postiljoner få emottagas, för att å vid allmänna vägarne liggande, orter aflemnas. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 21 April 1841. Expeditions-Utskottets Förtlag till und. Skrifvelsej N.-o i g g. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den i4 April 1841.
19 tillgå af en sådan Slals-kontorels serskilda hufvudbok, i hvilken ingen kassaredogörelse inginge och vid hvilken alla för en granskning nödiga verifikationer saknades, alldenstund Stals-kontoret anordnade alla utgifter på räntekammaren eller landl-ränterierne, hvilkas redogörelser serskildt till kammarrätten inginge; att, derest meningen vore, att de i en med tidsföljden i protokollerne öfverenstämmande ordning hos Slats-kontoret förvarade reqvisitions-handlingarne, med derå tecknade heslut, skulle såsom verifikationer åtfölja berörde hufvudbok lill kammar-rätten, Stats-kontoret mäste deremot protestera, då sådane handlingar stundligen vore till upplysningar för verket nödige; att Stats-kontoret för öfrigt ej hade sig bekant, att något förvaltande verk uppgjorde en så beskaffad hufvudbok, som revisorerne åsyftat; att det ej vore Slats-kontoret, ulan Kammar-rätten, sorn hade att vaka öfver förskotters redovisning och fordringars indrifning, till hvilken ända i Stats-kontoret årligen inom medlet af Februari förteckningar för det föregående året öfver förskoller och alla andra till redovisning gjorda utbetalningar upprättas och lill Kammar-rätten öfverlemnas; samt att, örn revisorerne af nämnde forskottsförteekningar tagit kännedom, de icke skulle yttrat, alt åtgärder till förskotters redovisning och fordringars indrifvande ej toges förr, än riks-hufvudboken för året vore afslulad, hvilken afslulning borde vara verkställd, icke 2 , utan omkring 1 år efter redogörelse-året. Ehuru Stats-kontoret sålunda, sin pligt likmätigt, öppet uttalat sine tankar om revisorernes förslag, vore
Högheters, Hertigarnes af Skane, Upland och Östergöthland, födelse; om ytterligare åtgärder för silfverköp, samt fortfarande silfverinvexling, ä 128 sk. per Riksdaler, till och med den 3o September innevarande år; öfver föreslagne åtgärder till förekommande af missbruk vid enskildes assignerings-rättighet på Banken; angående tillåtelse för de Academier, Collegier och Allmänna Inrättningar inom Iluf - Den 29 Maji. vudstaden, som enligt i8a3 års BancoReglemente fått, mot lika numerär i Bancosedlar, lill visst belopp årligen utvexla Silfvermynt, att enahanda rättighet äfven för år 182g begagna; och med anledning af hvad 1827 års RevisionsBerättelse förmäler, om det skick, hvaruti trossbottnarne uti det så kallade Archivieller mindre Bancohuset sig befinna. LagUlskottets : Om ändring i Kongl. Förordningen d. 12 Junii 1816, angående vissa delar af Vexelhandeln; i anledning af väckte frågor, dels om stiftande af en Ansvarighetslag för Sakförare, och dels om stadgande af rättighet för Sakegare till fritt val af Rättegångsombud; om ändring af 2 och 3 §§. i i/f. Cap. MissgerningsBalken; om tillägg eller förtydligande af 1686 års KyrkoLag, samt flere, i anledning deraf, utfärdade Kongl. Författningar; om inrättande af Fömyndarekamrar; om ändring af Kongl. Kungörelsen den 18 December 1823, huru förhållas bör, då emot redan dömde personer yppas brott, hvarom ransakning tillförene icke varit anställd; öfver gjorde förslag till stadganden, hvarigenom må förekommas, att personer, som uppnått myndighetsålder, men ändock blifvit under förmyndare ställde, under detta omyndighetstillstånd ådraga sig gäld; öfver gjord Motion om stadgande, att ConsistoriNotarie skall för den uppbörd, som lill dess Den 29 Ma ji. 397 tjenst hörer, stå i lika ansvar, som Kronans Uppbördsman för Krono - uppbörd , samt
Majit låtit upprätta ny utspisningsstat för samtliga garnisonerande värfvade regementena, grundad på manskapets utspisning med tre mål om dagen och mera tillräcklig; och vill Kongl. Majit, med ledning häraf, föreslå Rikets Ständer att, för beredande af tillräckligare underhåll för ifrågavarande garnisonsmanskap, bevilja en förhöjning i det nuvarande mathållningsanslaget, med 175,000: — Keväringen. Lifbeväringsregementet. — Efter hvad Kongl. Majit förut yttrat om detta anslags förminskning för aflönande af tillökadt befäl vid Lifgardesregementena till fot, skulle anslaget nedsättas med 8,000 R:dr. Transport Runt R:dr 436,773: 36. Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1862. 2.3 Transport R:mt R:dr 436,773: .se. Gottlands Nationalbeväring. På sätt ofvan omförmäldt är, skulle från Artilleriregementenas anslag» hit öfverflyttas penningar och spanmål, till ett belopp af R:dr 11,248: U. För öfrigt föreslår Kongl. Majit beviljandet af följande anslag: 1:o. Till fullständigt ordnande af sjukvården vid nationalbeväringen, enligt af Kongl. Majit godkändt förslag: Lön för en Regementsläkare R:dr 2,000: Arfvoden för 3 Bataljonsläkare, å 500 » 1,500: — Summa 3,500: men som å Gottlands nationalbevärings stat förut finnes upptagen aflöning dels för en Sjukhus . läkare 400: — dels för en Underläkare 200: — g()(). erfordras nytt anslag endast till belopp af skillnaden, eller 2,900: — 2:o. I anseende till betydligt ökade uppbördsgöromål: Förhöjning i aflöningen: för Fältkamereraren, från 750 till 1,000 Till komplettering af nödigt antal
Om nämnde ändamål, eller att så många små jordegare, sorn möjligt, må af fondens tillgångar blifva delaktige, skall vinnas, synes det fasthellre, i synnerhet om den af Utskottet tillstyrkta innehållning eller minskning af fonden kommer till stånd, vara angeläget, att någon 14 Banko-Utskottets Betänkande N:o 37. nedsättning i det nuvarande maxim i-beloppet eger rum, och Utskottet har af detta skäl ansett sig böra föreslå, alt den högsta lånesumma, som mot inteckning i fast egendom får någon meddelas, måtte bestämmas till 6,000 R:dr Riksmynt. Årliga inbetalnings-skyldigheten å lån af förevarande beskaflenhet utgör för närvarande 6 för 4 såsom ränta. Ehuru vid betraktande af pennin geräntans ståndpunkt inom landet och särdeles deraf, att för lån af Hypotheks-föreningar räntan i allmänhet är bestämd lill 5 för 100:de, den sedan längre lid tillbaka bibehållna räntefot för Bankens fastighetslån måste anses vara nog låg, håller Utskottet likväl före, alt någon förhöjning i denna räntefot icke bör ega rum, enär fördelen af ifrågavarande slags lånebiträde derigenom skulle i väsentlig mån gå förlorad. Deremot synes den årliga inbetalningsskyldigheten af 6 för 100:de af primitiva lånebeloppet böra i någon mån ökas. Med verkställande af denna inbetalning upptager lånets liqviderande en tid af icke mindre än 28 år. Om årliga inbetalningen fastställdes till 7 för 100:de, skulle tiden förkortas till cirka 21 IJ2 år. En sådan minskning af återbetalnings-tiden kan väl, ,på det bela taget, synas vara för Banken likgiltig samt utan särdeles vigt och inflytande på dess ändamål, men förändringen skulle dock innebära åtminstone ett steg till förbättring i det närvarande förhållandet.
Då skiljaktigheten emellan Ridderskapets och Adelns samt Borgareståndets ofvannämnde beslut består deri, att det förra bestämt införselstullen till 33}, men det sednare till 25 procent å artikelns medelvärde, samt Presteoch Bondestånden å de varuklasser, hvartill leksaker, till följd af samma Stånds beslut, fortfarande skulle vid förtullning komma att hänföras, i allmänhet antagit 33-} procents införselstull, anser Ulskoltet Ridderskapets och Adelns beslut i detta hänseende närmast uttrycka de flesta Ståndens mening; hvadan Utskottet ock inbjuder Preste-, Borgareoch Bonde-stånden att i 30 l)evittnin()$-Ulskottet$ Memorial} N:o S3. Likörer. samma beslut sig förena. I händelse denna inbjudning icke vinner bifall, måste följande omröstningar anställas: a) om kontrapropositionen: 210:o Den, sorn till kontraproposition i hnfvudsakliga voteringen, angående Leksaker, antager J>resteoch Bonde-ståndens beslut, att någon serskild rubrik för artikeln Leksaker eller Nxirnbergerkram icke må i taxan upptagas, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, antages till kontraproposition Borgare-ståndets beslut alt, med intagande i taxan af nämnde artikel och dess fördelning i: ”af träd eller sammansatta ämnen, med eller ulan betsning, målning eller lackering” samt ”andra slag” och den föreskrift vid sistnämnde rubrik, alt dertill häuförliga leksaker skola förlullas lika med ämnet, hvaraf de hufvudsakligen bestå, — bestämma införselstullen å den förra rubriken till 36 sk. skålpundet; och b) i hufvudsaken: 211:o
M. att låta inställa all vidare utbetalning af stats-bidraget samt återfordra hvari deraf upburits, att, på en gång eller successivt, till Uiksg:sKont. inbetalas inom den tid, som bestämmes af K. M. eller af R. St:r, till hvilkas pröfning frågan om upburne medels återbäring lärer komma att öfverlemnas, derest längre anstånd dermed än intill nästa Riksdag anses erfordras. Fullmäktige böra tillse, att sådan inbetalning ingår i vederbörlig ordning. Nu lärer väl vara tydligt, att någon kollision emellan K. M. och R. St:r icke kan upkomma, enär K. M. icke kan bevilja anstånd längre än till nästa Riksdag, och före nästa Riksdag lära väl R. St:r icke kunna besluta öfver dessa frågor. Någon otydlighet i punkten finnes icke, och jag yrkar således dess antagande. Hr Bildt, Didrik Gillis: Lika med Gr. Lagerbjelke anser jag någon otydlighet icke förefinnas uti förevrde punkt. Man har här sagt, att K. M. och R. St:r skola bestämma tiden för inbetalning af de ullemnade försträckningarne, och delta är äfven ganska rigtigt. Det förefinnes således 2:ne fall, då K. SI. och R. St:r hvar för sig skola besluta nemi. K. SI. bestämmer anståndstiden intill nästa Riksdag, men R. St:r äger beslutande rätt härutinnan sedan Riksdag blifvit öppnad, och detta är så mycket mera tydligt, som punkten innehåller efter orden iller /{. St:r »till hvilkas pröfning frågan om upburne medels återbäring lärer komma att öfverlemnas, derest längre anstånd dermed än till nästa Riksdag anses erfordras.» Detta är samma stadgande som redan finnes i det nu gällande reglementet. Jag anhåller om bifall till punkten. Hr Printzensköld: Jag beder om ursäkt, att jag här invecklat mig i en strid om Svenska språket.
Maj:ts nådiga sanktion, till den nya sjukvårds-anstalten för sinnessjuke, dels af Danviks hospitals—inrättnings inkomster årligen utbetala 24,000 Riksdaler Riksmynt att qvartaliter utgå från och med månaden näst efter den, under hvilken samma inrättning trädde i verksamhet och Danviks dårhus blefve utrymdt; dels erlägga ett belopp af 20,000 Riksdaler Riksmynt, motsvarande värdet al den nu lill dårhus begagnade byggnad med tillhörande tomt, dels ock slutligen utan ersättning aflemna vissa inventarier af matoch nattkäril; — så har Öfver-Ståthållarc-embetet, — som ansett att lör utrednings-persédlars anskaffande ett belopp af 50,000 Riksdaler bör vara att påräkna, och de af Danviks Hospitalsdirektion för en gång erbjudne 20,000 Riksdaler i första rummet härtill böra användas, samt beräknat den nya hospitals-inrältningens årliga utgifter till 66,500 Riksdaler, så att, efter afdrag af Danviks hospitals bidrag, 24,000 Riksdaler, och afgifterna för sinnessjuke, af Öfver-Ståthållare-embetet beräknade till 27,500 R:dr, eller tillsammans 51,500 Riksdaler, en årlig brist skulle uppstå af 15,000 R:dr, hvilken Öfver-ståthållaren dock för säkerhets skull antagit till 18,000 R:dr R:mt,— i underdånighet anhållit, det täcktes Kongl. Maj:t i nåder föreslå Rikets Ständer att anvisa dels för en gång ett förslagsanslag äf 30,000 R:dr att användas till inköp af de, enligt upprättad specifik förteckning, för Stockholms hospital för sinnessjuke erforderliga inventarier, dels årligen ett anslag af 18,000 R:dr, att för inrättningens förvaltning och underhåll användas och utgå för tiden från den 1 Oktober 1860, med iakttagande likväl deraf, alt detta anslag, efter lörloppet af fem år från det inrättningen trädt i verksamhet, minskas till 15,000 Riksdaler.
De voro unga och fagra, så det aldrig kunde ges fagrare vif; likväl märktes en stor åtskillnad dem emellan, ty de två äldsta voro höga både i färd och sinne, deremot var den yngsta vän och blid, och älskades af alla. Tillika var hon vacker som en dag och mjäll som en snö, så att hon ännu vida öfverträffade sina systrar i skönhet. Det hände sig en dag, att konunga-döttrarne sutto tillsammans i fru-stugan, och föll så talet på fästemän. Då sade den äldsta: »ja, om jag någonsin skulle gifta mig, vill jag ingen ha, utan jag får en man som har gull-hår och gull-skägg.» Den andra utbrast: »och jag vill ingen ha, utan jag får en man som har silfver-hår och silfver-skägg.» Men den yngsta prinsessan sade ingenting, utan teg. Då sporde hennes systrar om icke hon äfven hade tänkt hvad friare hon önskade sig. ’Nej,’ svarade jungfrun, ’det har jag inte; utan är det så att ödet ämnar mig en man, vill jag vara nöjd sådan jag får honom, vore det också inte annat än en ~halter hund~.’ Häråt logo de andra prinsessorna, och skämtade, och mente tro på, att den dag väl kunde komma när hon talade annorlunda. Men »mången säger sannt och vet det inte», och så var det med konunga-döttrarne; ty förrän året var om hade de alla tre fått fästemän, hvar såsom de sjelfva önskat. Till den äldsta prinsessan friade en man som hade gull-hår och gull-skägg, och vann straxt hennes ja och samtycke. Till den andra friade en man med silfver-hår och silfver-skägg; och han fick också ja, och fäste prinsessan till brud. Men den yngsta konunga-dottern fick ingen friare, utom allenast en halter hund. Då rann henne i sinnet hvad samtal blifvit fördt i fru-stugan, och hon tänkte vid sig sjelf: »Herre Gud nåde mig för giftermål jag lärer få!» Likväl ville hon icke gå ifrån sitt ord som hon en gång hade sagt, utan gjorde hon, som hennes systrar, och gaf hunden sitt ja och samtycke. Derefter stod brölloppet i många dagar, med stor ståt och mycken tillrustning.
I afseende på beloppet af åtskilliga partiella anslagssummor, hvilka i räkenskaperna för båda Revisionsåren förekomma och grnnda sig på Kongl. Maj:ts vid serskilda tider vidtagna Nådiga beslut rörande fördelningen, anse Revisorerna sig ytterligare böi’a meddela följande uplysningar: Genom Nådigt Bref af den 19 Februari 1831 hade Kongl. Maj:t förordnat, att 900,000 R:dr skulle till bildande af ett persedelupplag i resérve åt Utrednings-Afdelningen anslås, men tillika föreskrifvit, att af desse 900,000 R:dr till framtida disposition, skulle reserveras 54,498 R:dr 8 sk., hvarigenom primitiva anslaget för Utrednings-Afdelningen nedsattes till 845,507 R:dr 40 sk. Sedan första året 100,000 R:dr och de tre följande årligen 200,000 R:dr blifvit disponerade, återstå således såsom Utrednings-Afdelningens årsanslag för år 1835 endast 145,507 R:dr 40 sk., men genom Nådigt Bref af den 14 December 1833 hade Kongl. Maj:t ytterligare anslagit, till fördelning efter behofvet emellan Artillerioch Utrednings-Afdelningarne, icke allenast de ofvannämnde reserverade 54,498 R:dr 8 sk., utan ock 62,000 R:dr förut anvisade till anskaffande af tält i reserv, hvilkas användande till detta ändamål icke skulle komma att äga rum.
Balken kallar bindande omständighet och liknelse, och sålunda-blifva giltigt skäl till värjemåls-ed, finnar Utskottet sig desto mindre äga anledning, ätt i detta afseende tillstyrka något särskildt stadgande, som sjelfva skyldigheten att ådagalägga 0 t. at - 920 Den 7 Juli. åtkomsten till de träd, hvilka förmentes vara från en Skogsplantering borttagne , ändå skulle, i enlighet med 49 Cap. 2 §• Missgernings-Balken , stanna vid edgång, så snart annan bevisning saknades; hvarigenom, i förevarande fall, resultatet af det ena eller andra Rättegångs-sättet synes vara för sakens utgång af alldeles'samma verkan. Den rättighet, som sluteligen blifvit sölet för ägare af Skogsplanteringar, att, till vittnen i frågor om våldsverkan å dessa planteringar, begagna sina tillsatte Uppsyningsman ; skulle , om den vunne bifall, uppenbart afvika från de grunder Rikets allmänna Rättegångs-ordning godkänt. Kongl. Brefvet den 4 Juli 1741 förklarar uttryckligen af hvilka skäl tillåtelsen uti 17 Cap. 11 §. Rältegångs-Balken för Vakter och dem som Rättens ärender gå, att bära vittne om det, som dem i thy fall händer, blifvit motiverad. Intet af dessa skäl kan hit lämpas. Det är dessutom, genom Kongl. Brefvet den q 6 Augusti 1752, Lands-Fiskaler, Krono-betjente och andra åklagare förbudet , att med vittnes-ed gifva stöd åt deras åtal , och Kongl. Brefvet den 16 Maj 1764 afslår jemväl, i hänseende till Skogs.åverkans mål, all ändring i det af Lagen stadgade Rättegångsoch bevisningssätt.
Om någon af Bankens vaklbetjening finnes öfverlastad af starka drycker, ovarsamt umgås med elden eller på hvad annat sätt som helst felar i tjensten eller utom densamma förhåller sig tadelvärdt, ankommer det på Under-Styrelsen att, efter omständigheteme, antingen genast anmäla den felaglige till skiljande från tjensten, eller låta honom förut undergå en eller flere varningsgrader; hvarvid iagttages, att den vaktbetjent, som en gång blifvit varnad inför protocollet och deraf icke låtit sig rätta., derefter, i förhållande till dess begångna förseelser, ålägges böter till ett belopp af högst Tio Riksdaler Banco, hvilka af hans lön innehållas och tillfalla Rakningen: ”Bötesmedel till disposition åt de Fattige 5:o„ Beträdes någon Bankens Commissarie eller tjensteman vid Fullmägtiges Expedition med sådan förseelse, att han, enligt ofvan utstakade grunder, anses böra varningsgrad undergå, sker anmälan derom hos Fullmägtige; men begås slik förseelse af annan i Banken anställd tjensteman eller någon Yerkets vaktbetjent, tillkommer det Under-Styrelsen att frågan upptaga. Uti alla så beskaffade mål ege den tilltalade, om han det äskar, att inkomma med skriftlig förklaring öfver de emot honom gjorde anmärkningar och påståenden ; börande Fiscals-Embetet skriftligen afgifva dess slutpåståenden i de fall, då strängare ansvar, än första yarningsgraden, är i fråga. Aok. till Exp.-Utsk. dea 1 Maj, kl. 1 e. m. Memorial, mscl förslag till didring af åtskilliga Reglementariska sladganden uti 8:de Artikeln af Banco-Reglemente t under den 26 Maj 1835* Efter verkställd granskning af S:de Artikeln uti Banco-Reglementet under den 26 Maj 1835, får Utskottet lil!