Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Från det Hedervärda Bonde-Ståndet har till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets behandling blifvit öfverlemnad en af Lars Bengtsson från Malmöhus Län ingifven motion, af innehåll: att, i anledning af uppstådd tvist och efter tillstyrkande af Kammar-Collegium, Kongl. Maj:t uti Bagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Betänkande » N:o ho. 2 1 Nådigt Bref den 12 Juni t83g skulle hafva förordnat, serskildt hvad angår Malmöhus Län, att, då skatteköp å kronoeller krono-rusthålls-heroman der sökes, skalteköps-sökanden skulte åligga att, ehuru försedd med behörig stadfästelse å dess åho-antagning, icke deslomindre förete bevis, om och hvad lid Konungens Befallningshafvandes kungörelse angående åbo-förändringen blifvit uti Häradets kyrkor kungjord; att della lika obehöfliga som olämpliga förordnande lågt ett betänkligt hinder för den rättighet , sorn. blifvit innehafvare af sådane hemman förunnad att derå vinna skatteköp, enär, i de fall, alt skatteköp-sökanden i 20 år och derutöfver besil t i t egendomen, fullgörandet af en sådan föreskrift medförde en lätt insedd svårighet, då snart sagdt intet pastorat funnes, hvarest Landshöfdinge-Embelets kungörelser för så lång tid tillbaka vore tagne i förvar, och ännu mindre några anteckningar om dessa kungörelsers uppläsande att tillgå; hvarigenom ock flere personer , som sökt skatteköp och egt behöriga åtkomsthandlingar på sin besittningsrätt, måst företaga ny lagfart deraf och dymedelst tillskyndats en dryg och ganska obillig kostnad. Motionären funne all anledning lill ifrågavarande stadgande saknas , helst någon faslställelse-resolution å åbo-antagningen icke skulle kunnat meddelas förr, än kungörandet i behörg ordning föregått, hvarföre motionären yrkade, alt omförmälde Nådiga Bref måtte till all verkan upphäfvas.
I sammanhang med Expedilions-Kassornas uppflyltning och forlägganMaier för de i samma lokal med Depositions-Afdelningen två trappor upp i det min. åtskilliga Afdre Bankohuset, hafva Banko-Fullmäktige förordnal, dels att utrymme för def”„”kan. * 12 samtliga Vexlings-Kassorna skulle beredas på nedra bolten i mindre Bankohuset, dels ock att Banko-Diskont-Verkel skulle till den af Sedel-Kontoret begagnade lokal förflyttas, samt Sedel-Kontoret inrymmas i en del af de till arebiv förut begagnade rum, dit äfven mindre General-Kassan och SedelMagasinet borde förläggas. Samtliga dessa förändringar äro numera verkställda, så att, sedan inflyttning i öfriga nyinredda lokaler förut skett, Diskont-Verkets rörelse kunnat från och med den 3 nästlidne Augusti i den derför afsedda nya lokal bedrifvas. § »• D(gl!"ko-D^r Efter verkställd granskning af Banko-Diskont-Verkets räkenskaper och ikoni-Ferhets fö ['vältning för år 1855, hafva de dertill utsedde Revisorer meddelat Difovvttitnmg. skon t-Direktion en decharge för samma års förvaltning; Och kommer Höglofl. Banko-Utskottet, som granskat nämnde Diskont-Verks räkenskaper och förvaltning för nästlidet år, att derom till Rikets Ständer afgifva berättelse. § io. direktion orLåne-Kontorens i Götheborg, Malmö och Wisby räkenskaper och tor na öfver tå-vältning för åren 1855 och 1856 äro granskade af dertill utsedde Revin%öUiebor" %sorer> so,n ft*r förvaltningen meddelat Kontorens Direktioner decharge, hvilMaim'6 och ken, likmätigt 5 § i Revisorernes Instruktion, blifvit af Fullmäktige JVxsby. yrodkånd. § H. Af den redogörelse, angående metalliska kassans förändringar, sorn förekommer sednast i Fullmäktiges berättelse till Banko-Utskottet af den 15 Oktober 1856, få Revisorerne meddela följande fortsättning:
Då mannen danas för det offentliga lifvet, och såmedelst vinner den erfarenhet, som erfordras för vården af yttre angelägenheter, så bildas deremot qvinnan vanligen endast för det husliga, för en verksamhet, som ej medför en sådan erfarenhet. Man har jemväl, med afseende å denna olika uppfostran, ej kunnat förneka det olika behofvet af omvårdnad, men man har, på sätt Lagkommittéen sig yttrat, ansett den nödiga erfarenheten ej alltid kunna brista qvinnan. Skulle likväl endast en tillfällighet gifvit den olika riktningen i mannens och qvinnans uppfostran, och finnes således icke någon annan eller djupare grund till den i lagstiftningen i förevarande hänseende gjorda åtskillnad? Om svaret härpå synes man icke böra tveka. Qvinnans uppfostran har en nödvändig och orubblig grund i den naturliga skillnaden emellan könen. I denna är ock den grundlag nedlagd, enligt hvilken qvinnans bestämmelse är att verka inom den husliga kretsen, inom familjen, skiljd från det offentliga lifvets bestyr; och det är äfven en hos qvinnor, med sann qvinlig bildning, nästan ovilkorlig instinkt, att draga sig undan dessa mot hennes bestämmelse stridande och med hennes svagare natur, finare känsla och vekare lynne oförenliga bestyr. På dessa naturens omisskänneliga uppenbarelser har lagstiftaren icke kunnat undgå, att gifva akt. Offi han har derföre, genom sina bud, ej eller vågat rycka qvinnan från det henne anvisade område, in på ett främmande, der det rena q v i .1 liga väsendet lätt uppoffras, och der hon af medfödd godtrohet snart kunde blottställas; häri må ej ses något misskännande af qvinnans värde. Snarare torde den af lagstiftaren påbudna omvårdnad, böra erhålla en motsatt tydning.
Med hänseende till hvad sålunda förekommit samt då den förtjenstfulla verksamhet, Musikaliska Akademien redan utvecklat, såväl i fråga om utbildandet af skicklige musikdirektörer och orgelnister samt musiklärare, som i afseende på höjandet af den musikaliska bildningen i allmänhet, kraftigt manar till vidtagande af åtgärder för vidare utvidgning af Akademiens läroverk, tvekar Utskottet icke att tillstyrka, att, med bifall till förevarande nådiga framställning, Rikets Ständer måtte i Musikaliska Akademiens nuvarande anslag, 22,300 R:dr, bevilja förhöjning med 8,000 R:dr, att, enligt Kongl. Maj:ts nådiga disposition, användas för utvidgande af Akademiens läroverk. Indervisnings-austalter för döfstumma och blinda. 91:o. Utöfver det på Riks-stateus Åttonde Hufvudtitel till Allmänna Institutet för döfstumma och blinda uppförda anslag, 45,000 R:dr, anvisade Rikets sist församlade Ständer för berörda inrättning en sammanräknad summa af 19,800 / StatsUtskottets Utlåtande N:o t>6. R:dr, att under innevarande statsregleringsperiod årligen från Riksgälds-kontoret utgå, men vid anmälan härom anhöllo Rikets Ständer att Kongl. Maj:t ville låta behörigen utreda de omständigheter, som varit förenade med det nu utförda byggnadsföretaget, samt för Rikets näst sammanträdande Ständer framlägga fullständigt förslag till ordnande af Institutets verksamhet.
Om föredragningen derföre får fortsättas i den ordning, som redan är börjad, och Hr EhrenhofFs förslag anses besvaradt i sammanhang med Frih. Boyes, så följer i ordpingen Hr von Hartmansdorffs förslag; och om det antages, så förfalla alla de öfriga. I annat fall måste de öfriga förslagen i sin ordning förekomma, tilldess vi slutligen hinna till det, som R. o. Ad. vill antaga. Gr. Horn, Claes Fredr.: Jag uppträder visserligen icke för att af Hr Frih. o. Landtm, begära en annan föredrag - Den aj October f. m. dragningsordning, än jag liört de fleste ledamöterne yrka; men mig har det synts, som om deras åsigter, hvilka stå närmast Const.Utsk:s förslag, borde först föredragas, emedan i annat fall de, som önska förändring i R, o. Ad:s representationssätt , måste votera ja för de mest conservativa förslagen, för att icke komma till en sådan ytterlighet, till ett sådant närmande till Const.Utskts förslag, som jag och många andra anse både olämpligt och olycksbådande för landet. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg, att, på sätt Gr. Frölich och Frih. Hamilton yrkat, Gr. Frölichs förslag till gemensam tanke borde blifva det som sist föredroges, och att föredragningen borde ske i omvänd ordning emot den, hvaruti Hr Landtm, uppräknat de här framställda förslagen. Bifölls. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att sedan R. o. Ad. fattat detta beslut, vore det förslag eller den mening, som nu först borde för R. o. Ad. föredragas, den, som blifvit framställd af Gr. Horn. Gr. Horn: Jag finner, att Hr Frih. o. Landtm, upptagit mina yttrade tankar i detta ämne såsom ett förslag till omröstning inom detta Hus. Jag får dock anmärka, att mitt yttrande hade afseende på de tvifvel, jag ägde om möjligheten att här sammanjemka våra tankar i någon öfverensstämmelse med de anmärkn:r, som jag trodde inom de öfriga Stånden skulle göra sig gällande.
Dom anses; och g') då åliggandet för Kronans vid Taxeringen närvarande Ombud, att anlöra besvär, om det allmännas rätt i4 Bevillniiigs-Utskottets Utlåtande N:o 35. blifvit förnärmad, redan är stadgadt* och om Utskottets Förslag antages, än nogare i en blifvande Bevillningsförordning kommer att föreskrifva^i sd finnér Utskottet på alta dessa grunder skäligt att 'vidhålla hvad Utskottet i Betänkandet IV:o ia föreslagit tnen* med hemtad anledning af derom gjorda anmärkningar, har Utskottet tillika pröfvat lämpligt föreslå följande tillägg till hvad Utskottet, i Betänkandet N.‘o 12, i dessa ämnen hemställt, nemligen t 1:0 att, i likhet med hvad som i fråga om Fastigheters minimi-värden å Landet eger rum, i Kammar-Rätten må anmärkas och till rättelse behörigen befordras, om värde å hus i Stad blifvit bestämdt lill lägre belopp an det, hvartill detsamma må i allmänt inhemskt Brandstodsbolag vara försäkradtj och 5!0 att Pröfnings-Comiteer ej må besväras med förklaringars afgifvande i Taxerings-frågor, utan att, öfver anmärkningar och besvär i dessa ämnen, yttranden och förklaringar Bil, till Bevillnings-Utskottets Uti. IV.-o 35. i5 böra, efter omständigheterna, afgifvas af Kronans Ombud, som varit vid Pröfnings-Comité närvarande, och af den enskilde, hvars rätt är i fråga. Harförutan har val, vid åter-remissen hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln samt Hedervärda Bonde-Slåndet åtskilligt blifvit anfördt om praescriptions-tid för besvärs anförande och anmärkningars communicerande; men sorn Utskottets, i Betänkandet N:o t4 , afgifne Utlåtande i dessa ämnen är bifallet, bör Utskottet deröfver icke ml meddela något yttrande, och bifogar endast en i hufvudfrågan afgifven Reservation.
Maj:ts nådiga Förordning den 25 Maj 1847; och särskilda bestämmelser äro enligt 2 § i samma författning uppgjorde och af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande profvade för alla de fattigvårdssamhällen, hvilka icke haft förut af Kongl. Maj:t fastställda reglementen. De behöfvandes antal är emellertid stort, och exempel saknas icke eller, att personer söka, att obehörigen åtkomma fattighjelp; bördorna af fattigvården äro således ganska tunga; och fattigvårdssamhällen finnas, der kostnaderne härför kunna beräknas lill 100 R:dr banko af hvarje helt mantal. Ju mera man lärer sig, att rätt uppfatta föreskrifterne i den nya Fattigvårdsförordningen, desto mera finnér man fördelarne deraf; man börjar ock allmänt inse, att, till afhjelpande för framtiden af det onda, som för närvarande så mycket öfver klagas, 17 klagas, eller lättjan och liderligheten hos mängden af den lösa befolkningen, hvarigenom äter alstras brott och oordningar af alla slag, jemte nöd och uselhet, enda och säkraste medlet är, att taga vård om de unga, så alt de i tid erhålla undervisning, vänjas lill arbete och afhållas frän bettlande. Derföre hafva ock så väl ståndspersoner som de mera upplysta bland allmogen ådagalagt en berömvärd benägenhet, att, med kännbara uppoffringar, bidraga till skoleoch fatligväsendets ordnande, och på flere ställen bar man, såsom ett tjenlig! medel, alt förmå barnen till begagnande af skolundervisningen, gjort sådant lill vilkor för fattigunderstöds åtnjutande. Hvad man dock allmänt anmärker, såsom en olägenhet af eller rättare brist uti föreskrifterne i berörde Författning, är, alt en hemmansägare kan egenmäktigt och utan särskild påföljd för sig, genom upplåtande af mindre jordstycken lill bostäder åt persosoner, hvilka sedermera falla fattigvården till last, öka den gemensamma tungan deraf. Det inträffar nämligen ofia, att hemmansägare, antingen sedan de kommit på obestånd och för alt skaffa sig en tillgång lör ögonblicket, eller ock eljest, af lättsinne eller med beräkning, afsöndra mindre jordstycken till personer, hvilka der bosätta sig och ingå äktenskap.
Dessa föreskrifter äro visserligen omständliga och stränga, men dermed har Kongl. Maj:t säkert haft den goda afsigt, att vilja förekomma hvarje förhastad, af okunnighet eller klemighet eller ögonblickligt infall föranledd framställning om en befrielse, hvars erhållande ynglingen kanske — såsom erfarenheten mången gång redan visat — skulle förr eller sednare ångra, sedan han, några år äldre, fått andra utsigter och lefnadsplaner — sedan förut slumrande anlag hos honom vaknat. Utskottet talar om »förödmjukande vilkor»; men om en yngling i följd af svag syn, svagt bröst, eller ^vagare helsa i allmänhet befinnes »icke utan svårighet kunna följa undervisningen» i liniens alla ämnen, är detta för honom »föiödmjukande»? Någon intellektuel underlägsenhet torde ju aldrig kunna blifva det verkliga skälet till önskad befrielse, ty om ynglingen har s. k. språkhufvud med hänsyn till latinet, så har han det nog också för grekiskan. Vida vigtigare är dock frågan om den ersättning, som skall beredas. Härom bestämmer nu gällande Stadga: »sysselsättning med skriftliga arbeten på läro rummet under vederbörande lärares tillsyn.» Denna anordning har den förtjensten, att icke i någon mån störa skolans arbetsordning, och den dispenserade kan sålunda, efter behof, få öfva sig med uppsatser på modersmålet, eller med öfversättningar, eller med lösning af mathematiska och algebraiska problemer, af hvilka öfningar han för sin egen utbildning och specielt för blifvande afgångs-examen kan hafva synnerligt gagn. —- Utskottet deremot vill, att den dispenserade, under de timmar befrielse eger rum, skall, på sätt rektor och lärare, med billigt afseende på målsmans önskan, finna för honom lämpligt, undervisas, eller ock utom sko lan njuta sådan undervisning, som af rektor godkännes. Hvad nu först angår den sednare ersättningen, så är i landsorten vanligen stor brist på privatlärare, helst sådana, som på de antydda timmarne kunna stå till buds, och vidare är rektor så upptagen af mångfaldiga, vigtiga embetsåligganden, att af honom omöjligen kan 22 Allm.
Anckarsvärd här föreslaget att med ett penndrag uphäfva hela den skjutsskyldighet, som hittills ålegat den oprivilegierade jorden, för att i stället låta den bestridas, såsom Gr:n i sitt förslag framställt, kan låta sig verkställas, eller är fullt lämpligt. Erfarenheten har visserligen visat att i ett land med mindre utsträckning och tätare befolkning kan på Statens bekostnad en stor diligensinrättning i alla rigtningar inrättas, men i ett land med den stora yta, som Sverige, anser jag det icke 48 Den 3 December f. m. vara möjligt, och om det äfven skulle lyckas att på större stråkvägar inrätta diligenser, gående för Statens räkning, tror jag det likväl vara omöjligt att på de många tvärvägar, som i alla rigtningar genomskära vårt land, äfven på Statens bekostnad få en sådan inrättning införd. Jag tror deremot, att om man täger i betraktande de oerhörda kostnader som deraf skulle blifva en följd, den stora materiel, som dertill skulle erfordras, den högst betydliga personal som behöfde användas och som slutligen komme att, då den icke vidare behöfdes, erfordra en betydlig pensionsstat, att man af alla dessa skäl skall inse omöjligheten af att updraga hela skjutsningsbestyret åt Staten. För min del skulle jag likväl tro att den tid är inne då man måste söka på ett eller annat sätt så fort som möjligt om icke uphäfva åtminstone hindra detta utom allt tvifvel för landtbrukaren svåra onus. Jag tror att det gifves flera utvägar dertill alt förslag väcktes redan vid förra Riksdagen af Hr Sandströmer och har vid denna Riksdag blifvit med några modifikationer uptagel af Hr Arnell. Det går hufvudsakligen ut på att så jemt som möjligt emellan de skjutsskyldige fördela tungan af skjutsningsbesväret. Jag anser att denna fråga, som redan är remitterad till Ekon.Utsk., förtjenar att med all möjlig upmärksamhet behandlas. En annan utväg att lindra detta besvär vore, om en sådan förändring kunde åstadkommas i vårt postväsende åtminstone på de större stråkvägarne, att postverket inrättade vagnar så beskaffade att äfven resande kunde å dem medföras.
» Nu ska ' du veta, Margret, att vi få främmande! » » Ah, allri ' i världen! » var Margrets utrop, nu som vanligt, men det betydde alldeles motsatsen af hvad det kunde låta, ty det var ett uttryck af den största belåtenhet, — » det ä ' väl allri ' möjligt heller, att det ä ' ingeniörns, som komma? » * * Våra uppmärksamma läsarinnor skola helt visst själfva upptäcka det nära sambandet mellan Sen till, at och finnas hos al a edra bekanta: Idun tidning Iduns Modedenna lilla skiss och berättelsen » Gamla stilen » af samma författarinna i vårt senaste julnummer. Red. » Jo, så står det till, du! Nu ska ' här bli annan fåglalåt i sommar, ty de komma allihop — Kurt och frun och barnungarna, ska ' du tro! » Margret slog ihop händerna och torkade sedan bort en glädjetår. » Att jag skulle få upplefva ' t,&gt; utbrast hon. » Åh, du ä ' väl inte så lastgammal än heller! » muttrade kaptenen, som hunnit hämta sig så mycket, att han återfått hvardagstonen. » Ja, ä ' man gammal, så kan man väl just som bli yngre af så ' nt! » tillade Margret. » Och när komma de? » » De vänta inte på öppet vatten. ty då få de väl vänta till midsommar, » sade kaptenen med en blick ut genom fönstret, » utan det förhåller sig som så, att Kurt ska ' resa ut för bolagets räkning på ett par, tre månader i sommar och vill lämna hustru och barn här under tiden. Hvad säger du om det, du? Där står nu också i brefvet en hel hop, som väl lilla frun har dikterat, kan jag tro, om att de ä ' rädda att göra oss för mycket besvär, vi som ä ' gamla — ja så står det väl inte precis, men det veta de ju i alla fall att vi ä '! Nå, hvad säger du om ' et, Margret? » Kaptenen såg just litet oroligt frå- gande ut. » Nog ha vi utrymme däroppe och sängkläder och allt som ska ' vara! » sade Margret skyndsamt med värma. » Ja, det ska ' bli förbaskadt roligt att se barnungarna, » sade kaptenen, — » och föräldrarna med, förstås.
^ At Riksens Ständer nu ät sitt Lagutskott mätte urdraga, at i sarnräd med Justitiä Ståts-Ministern, Stats Secreterarena, en Ledamot i frän hwart Collegium och en ifrän Swea Hof-Rätt, samt/ om Konungen sä behagade, et Hans Ombud, öfwerlägqa och utläta sig huruwida, utom Handels - och Sköjde-Lagarne. någon annan clasi af wära Författningar kunde wara behäftad med oreda, och, i händelse sä wore, hwilken clasi gf Författningar mest wore i behof af en revision, och huru en sadan revision - Den 21 Julik. 59? sion borde wara beskaffad, för at swara mot det ändamäl, at tjena til ledning för Konungens och Ständernas ätgärd ivid förbättring af de föreslagna Författningarna i hela deras sammanhang. 2:0^ Sedan Riksens Ständer i anledning af et sädant af Utstvttet gifwet Betänkande afgjordt hwilken elaff af Författningar nu til en början borde i synnerhet komma under revision, utsätta Ständerne belöningar tjenliga at upmuntra sakkunniga, at pä et sädant arbete anwända sin tid. Z:»'» Ma Archiv och Colleaiers samlingar öpnas för dem, som hos en bestämd person anmäla sig til et sädant arbetes företagande. 4 o) Ät wiffa kunnige personer, som sjelfwe icke förmodas äga nog ledighet, at den äskade revisionen utarbeta, updrages at emottaga de arbeten deröfwer, som til den i Januarii 181Z kunna inlemnas. 5:o) Under loppet af är iZi5 stola deffa personer deröfwer utarbeta sina Betänkande», för at til Ständerna är i.tti.4 derom öfwerlemna berättelse. Det är författarena obetaget at läta trycka sina förslag, til och med at dem tryckta inlemna. 7:0) Den skrift som fullkomligast och bäst bragt Historien och sammanhanget af de i fräga warande Författningar i behörigt ljus, för at tjena 59'6
St:s Bank af de medel, som i egenskap af capitalafbetalningar inflyta å fastighetslånen å 4 5 proc., och hvilka medel, enl. R. Sfs . vid förra och .denna riksdagen fattade beslut, skola åter ut - i58 Den n Februari f. in. lånas på fastigheter intill nästa riksdag emot 4 procis ränta och 2 proc:s afbetalning. Såsom ledamot af BancoUtsk. har jag varit i tillfälle närmare utreda förhållandet vara: att, med uteslutande af alla silfverlan och af alla lån till städer och corporationer, dessa inbetalningar på 4 år från i83o t. o. m. 1833 variera emellan 208,000 ä 281,000 r:dr b:co, så att ett medium deraf finnes vara 254,249 r:dr 24 sk. b:co; att då det i anseende till lånens beskaffenhet är gifvet, att capitalafbetalningarna årligen ökas, så kan med full visshet antagas, att 260.000 r:dr årligen, eller på fem år i,3oo,ooo r:dr, sålunda skola utlånas, enligt vid sista riksdag stadgade grunder, hvarom icke fråga, mig veterligen, yppats vid denna, att nemi., med uteslutande af Stockholms stad, belåningsrätten lemnades för öfriga städers hus och jord till 16 proc. och för landet 84 proc., hvilken sednare andel af summan 1.300.000 utgör 1,092,000 r:dr b:co. Utan att nu sträcka begäret att underlätta jordbruket till medtagande af de för städerna reserverade 16 proc. eller 208,000 r:dr på 5 år, hvarom jag anser det tillkomma V. BorgareSt. ensamt att efter godtfinnande yttra sig, vågar jag föreslå, med anledn. af 56 § Riksd.Ordn. och såsom ett tillägg, i afseende på personerna, till hvad R.
Denna lag var början lill detta olyckliga tariffoch handelskrig, som under loppet af tvenne sekler förhindrat andra länder ifrån att på riktiga statsekonomiska principer bilda sina lulloch öfriga ekonomiska författningar. Denna lag genomfördes i England med den konseqvens, som utmärker såväl den enskilde Engelsmannens företag, som alla det landets styrelsers åtgärder. Och då de öfriga sågo England blifva stort och mäktigt, dess rikedom och handel tilltaga, så trodde man att denna navigationsakt var det palladium, som man hade att tacka för denna välsignelse, och man glömde alla de andra förhållanden, som framkallat, kanske i trots af denna sjöfartsför fattning, dessa förvånande framsteg i rikedom och industri. Alla andra länder ville nu tillegna sig systemet, men likväl fanns det intet enda, som hittills fullkomligen följt det Engelska systemet, förr än den nya ver/den lemnade oss ett föredöme. Eget är, att dessa trakter, för hvilkas skull delta afslängningssystera försl infördes, äfven skulle bringa systemet det kraftigaste slaget: ett slag, som rubbade dess grundval. Nemligen, sedan de Nordamerikanska Frislalerna, vetat att lösrycka sig ifrån Englands förtryck, erbjödo de det fordna moderlandet alt med dem ingå en slags traktat, der ett friare handelssystem för begge staterna skulle införas. England afslog anbudet. Då upträdde den unga republiken med den kraft, som alltid är sjelfständighetens följeslagare; den upträdde med retorsion emot det stolta Albion, — med en retorsion, som förvånade först och snart bragte sina menliga följder för den Engelska handeln; — denna retorsion var Amerikas sjöfartslag af 1787, en kopia af den Engelska navigationsakten. Den Engelska handeln mäste underkasta sig alla dessa obehag, tills England såg sig tvunget att år 1815 med den Nord^ amerikanska republiken ingå en reciprocitetstraktal. Englands exempel följdes det följande året, nemi. 1816 af Sverige, som äfven slöt en dylik traktat med de Förenta Staterna.