Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
,utgifter af nu ifrågavarande beskaffenhet, afträdaren må vara be-f^i^dis^s^ioWlHf. ädaren njuta ersättning, och att först i sammanhang med sådan 'Cfölflihg.^j^ypjvad^j^prdelningen må tillämpas; och hafva vi, som alltså icke kun beslut, i stället velat föreslå. -\w sbu&vk Siw Kjk^ts Ständer ville hos Kongl. Maj:t i underdånighet be WtA hmtec&är&^tfÄJjijändet af en författning derom, att dä boställs-afträ - Sammansatta Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekon.-Utskottets Betänkande A/s 4. 5 dare styrker sig för bostället fått vidkännas betydliga extra utgifter och hvilka ej redan, enligt gällande lag, få på 20 iir fördelas, Syne-rätten må ega bestämma huruvida förberörde utgifter äro af beskaffenhet att böra emellan afoch tillträdaren, i män af besittningstiden, fördelas, samt att de utgifter, som finnas vara af sådan beskaffenhet, dä må på 20 år fördelas. Ank. till Exp.-Utsk. den 21 Febr. 1860, kl. 1 e. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om förändrade bestämmelser i afseende pä vilkoren för Kapellförsamlings skiljande frän Moderförsamling. I detta ämne gälla för närvarande till efterrättelse följande stadganden, nemligen dels 4:de punkten i Kongl. Resolutionen på Presterskapets besvär den 24 September 1 Till, sä lydande: ”De socknemän, som för deras beqvämlighets skull fått bygga sig kapell, böra icke desto mindre, jemte det de underhålla samma kapell, äfven svara till byggnaden till moderkyrkan, som de förr gjort, innan kapellet byggdes.
Sekreteraren i Landtmäteri-kontoret J. E. Turdfjells testamente den 25 Juni 1845. » Sjökaptenen Anders Bergman-Millers testamente den 12 Juni 1831. Donationsbrefvet af den 11 Juli 1780 förloradt vid en eldsvåda i Sundsvall. Fondens nuvarande belopp och användning grundar sig på Kongl. Maj:ts resolution den 3 Maj 1820. Framlidne Professoren, Doktor Carl Zetterströms testamente, enligt transsumt den 10 December 1829. Hernösand den 18 December 1861. P. Engman. 46 — 302 — sho*?öi.n*i, muni 9bac •!»* jsmjsvri .f“ju9fli«i89J rioo Isidovliis sb .uq jmiakDsJiöi ?:s anning isbadte.uotmnob sbnejij: gilin duvlöt ihoJfianoA Direktionens öfver Stockholms stads undervisningsverk ii! ax) tan A underdåniga utlåtande, i anledning af Rikets Ständers Revisorers anmärkningar vid Direktionens räkenskaper för år 1859. • “Cr ■••'D Olin — :00ö,I olib olib ofib Biggi sd ioTA - :0.U0,8 olib o)ib o):b xdgvbufilbioK Stormäktigst», Allernådigste Konung! - 'ST9 iamU doo bunaömsH t i*guiija.iil is bölaisbnu lill aigrusrnJTO»! Eders Kongl. Majit har genom nådig remiss af den 18 sistlidne Oktober anbefallt Direktionen öfver Stockholms stads undervisningsverk att inkomma med underdånigt utlåtande öfver de af Rikets Ständers Revisorer vid granskning af Direktionens räkenskaper för år 1859 gjorda anmärkningar.
Enär således Författaren laglikmätigt blifvit bestraffad för sin större eller mindre förseelse, vore orättvist att tillika straffa Boktryckaren, som i sådant fall snart skulle förvandlas till Censor öfver de till honom inlemnade Manuscript. Det samma synes ock gälla om Periodiska Skrifters utgifvare, i så måtto att, om någon artikel i en sådan Skrift åklagas, utgifvaren väl borde stadna i ansvar, så länge och intill dess han afgifvit Namnsedeln på den åklagade artikelns verkliga Författare; men sedan sådant blifvit verkstäldt, borde den Periodiska Skriftens utgifvare eller Redacteur varda fri; ty eljest, och om han jemte Författaren skulle straffas, så måste ske, att Redacteuren för sin säkerhet och för att ej förlora den Tidnings-utgifvarerättighet, hvarpå kanske hela hans timliga välfärd beror, skulle tvingas att, liksom Boktryckaren i förra fället, ingå i en Censors befattning, som ofta kunde vara öfver hans höfva. Mig synes vara nog och tillräckligt för ändamålet: att Redacteuren, såsom ofvannämdt är, måste stadna i ansvaret, endast då han ej gitter eller tredskar att aflemna Namnsedeln på den åklagade artikelns Författare. En hvar, som har kraft och mod att författa något dugligt, skulle eljest afskräckas ifrån sådana företag af den nedslående utsigten och tvånget att ställas under Censur af Boktryckare och Tidnings-Redacteurer; ett tvång vida mer tryckande än det att granskas af en publikt antagen Censor Librorum, som före Tryckfrihetens tid alltid var en utmärkt kunnig, lärd och aktningsvärd man. — Om Censur och Censorer lärer dock väl ej frågan lämpligen kunna blifva, så länge Tryckfriheten skall anses vara en gällande Lag eller Grundlag. Men skulle emot min förmodan en sådan fråga redan nu yppas inom Höglofl.
Erfarenheten har ock ådagalagt, att saknaden af Soldatens biträde, så väl under det nästförflutne, som ock nu påstående krig och nödvändigheten att besörja Landtbrukets gång, fram kall - N:o 36, ?7. aos Den 8 Mars'. kallat hos det hemmavarande mindre antalet arbetande lika mycken flit, som, fördelad på det större, om Soldaten varit hemma, uträttat föga mera, och att således Soldatens arbets-förmåga i denna sednare händelsen kan till en betydlig del anses obegagnad och förlorad för Staten, otn ej till afhjelpande af en så ofördelaktig stallning med Rikshushållningen sädane utvägar till hans sysslosättande begagnas, hvilka medföra nytta för det Allmänna. Det är förmodligen i sadan afsigt Rikets Ständer, uti underdånigt tillstyrkande af den 10 October 1810, rörande GöthaCanals anläggning, föreslagit, att vid der förefallande arbeten, manskap af Infantei i-Regementerna matte" lemnäs emot skälig sold. Uppå enahanda giunder och med bibehållande af en sådan Contracteis helgd, som 80 §. af Regeringsformen utstakar, synes mig äfven Soldatens arbetsförmåga med fördel kuna användas vid sådana större företag, hvilka äro föremål för det Allmännas kraft, enär derjemte den skäliga solden så lämpas efter värden af lifsmedel och klädespersedlar , att han med densamma kan hafva sin utkomst, utan att falla Roten till last. Under fortsättningen af min Embetsresa till och ifrån Gottland genom Nyköpings, Linköpings, Calmare, Kronobergs, Jönköpings, Skaraborgs och Upsala Län, har jag, utom ofvannämnde deraf föranledde anmärkningar i Landt-hushållningen, äfven funnit ytterligare skäl till den af mig i början af denna Berättelse gjorde framställning tim Administrationens oförvitlighet, Ehn - Den 8 Mars'.
I anledn. af Hr Åkermans sednare yttrande, ber jag att få förklara, del jag roed upptagande af vissa summor för de särskilda tjenstegraderne ingalunda baft för afsigt alt föreslå, att de för framtiden dertill skulle bestämmas. Jag upptog dem endast exempelvis, för att ådagalägga proportionsvis hvartill den erforderliga summan skulle komma att uppgå. För öfrigt ber jag att få tillägga, att då jag icke har något att erinra mot återremiss, sådant grundar sig på den förutsättning, att statsverkets tillgångar medgifva ett sådant anslag, hvarom fråga blifvit väckt. If. Ex. Ilr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåge de emot mom. litt. f. i 3 pnnklen af Statsölsk:s utlät, gjorde anmärkmr föranleda återremiss. Ropades ja. Lades på bordet nedannämnde från Utsk:n inkomna utlåtm, betänk, och mern., nemi. frän S tats-U tskottet: N:o 41, ang:de regleringen af utgifterne under riksstatens 8:de liufvudtitel; N:o 42, ang:de regleringen af riksstatens 9:de bufvudlitel; Lag-Utskottet: N:o 19, i anledn. af väckt fråga om dels den uppenbara kyrkopliktens afskaffande, dels ock ändring i straffet för sLöld, lörsta och andra resan; Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottet: N:o (JO, ang:de rättelse af Ulsk:s betänk. N:o 31, i anledn. af väckt motion om ändring af lö § uti 1S36 års militiebostälisordning. II. R. o. Ad. åtskildes kl. £ till 3 e. m. In fidem protocolli, Albert Munck. 428 Den 30 Octobcr e. m. Onsdagen elen 30 October 1844. Plenum kl. 6 e. m. Justerades 8 prot.utdr. för denna dag f. m. Öppnades
Det har blifvit anmärkt, att nuvar. förfarande i de Öfriga Stånden, att nemi. återbesätta uppkommande ledigheter inom Utskrn på sådant satt, att den förre ledamoten återtager sin plats i Utsk., när han kommer tillbaka, skall vara olagligt, enär man trott, att val af ny utsk:s!edamot ovilkorligen bör medföra den permilterades förlust af innehafvande plats i Utsk. Att praxis alltid varit annorlunda, vill jag icke åberopa, utan endast hålla mig till orden, der det heter, att ledamoten skall anmäla sig till erhållande af ledighet frän Utsk. Det nyttjade ordet ”ledighet” måste förutsätta ett återinträdande, som icke kan stå tillsammans med förlust för alltid af säte och stämma i Utsk., utan endast för en viss tid. Sedan jag sålunda tror det vara vi - 184 Den 18 Augusti. sadt, att något hinder för bifall till motionen icke i grundlagarna finnes, ber jag att få fasta uppmärksamheten å motionens vigt. R. o. Ad:s ledamöter äga nemi., ända till ytdel af Ståndet, rättighet att erhålla 3:ne veckors permission; men det händer likväl ofta, att de permitterade icke återkomma. 14 dagar efter permissionstiden måste likväl då afvaktas, förrän nytt val till den uteblifne utskrsledamotens ersättande får ske. Sålunda äro redan fem veckor förbi. Härefter skola Electorerna sammankallas, förrätta val, och först sedan vallistan i plenum blifvit bruten, anses de invalda ledamöterna behörigen constituerade. Under hela denna tid måste sålunda rummen stå lediga i Utsk:n, hvilket nödvändigt måste på ett högst betydligt sätt minska R. o. Ad:s inflytande på riksdagsärendernas beredning. Man har sagt, att suppleanterna icke lomme att göra något annat i Utsk:n än votera. Det är just för voteringarna de böra vara der, på det ej, såsom nu sker, de öfriga Stånden må nästan ensamt dervid afgöra. Jag är för öfrigt icke obenägen att biträda Frih. Palmstjernas förslag, emedan det verkligen kan hända, att man icke på en gång skulle kunna utse lämpliga personer, motsvarande behofvet både af ordinarie!- och suppleanter.
Utskottet har insett, att Hans Kongl. Majit varit ledd af dessa grundsatser vid valet af de tvänne frågor Hans Majit till Riksens Ständers afgörande genast i Nåder föreslagit, och har i afseende på dem för sin del ingenting att tilllägga till hvad Utskottet vid dessa förslags öfverlemnande till Riksens Ständer sig yttrat, annat än i anledning af frågan om 41 § Regerings-Formen, fästa Riksens Ständers uppmärksamhet på stadgandet i 8 § af Konungariket Norriges Grundlag, och det nära sammanhang, hvari förslaget till förändring i bestämningen af Konungs myndighetsålder dermed står, samt slutligen ytterligare hemställa, det måtte Riksens Ständer med betraktande af dessa frågors betydliga vigt för framtiden, deras afgörande med det snaraste företaga. Då Utskottet sedermera punktvis genomgått alla de förslag till ändringar i Grundlagarne, som sedan de föregående Riksdagarne ännu finnas hvilande på bordet, och dervid med noggrannhet haft till ögonmärke att pröfva, huruvida allmänna tänkesättet öfver dessa förslag må kunna hunnit så stadga sig, att ett mot deras omfattning svarande beslut med någon säkerhet torde kunna tagas, har Utskottet funnit ganska giltiga skäl att i det hufvudsakligaste tillstyrka Hans Kongl. Majits Nådiga framställning om uppskof med deras afgörande till nästa Riksdag i likväl har Utskottet trott sig, med full öfvertygelse att sinnena dertill redan är o tillräckligt förberedda, till afgörande hos Riksens Ständer böra föreslå några få frågor, då det ©tvifvelaktigt skulle leda till stor nytta, om bestämda beslut ju förr dess hellre af Riksens Ständer deröfver fattades; och när således Utskottet, äfven i af - Memorial N:o 1. 721 seende på denna del af Kongl. Majits Nådiga Proposition i allmänhet tillstyrker Riksens Ständers underdåniga bifall, har det dock ansett det enligt med sjelfva de af Hans Majit Konungen i Nåder stadgade grundsatser, om Riksens Ständer dervid skulle fästa ett undantag för afgörandet af endast några få bland de ännu hvilande förslagen, hvilka Utskottet utbeder sig att hos Riksens Ständer härmed få anmäla.
Majits och Rikets Kommerse-koltegium öfver omförmälde framställningar afgifvit, äfvensom af en utaf Chefen för Statens jernvägs-byggnader sedermera gjord framställning om förordnande af en Kommitté för ämnets närmare utredning, Kongl. Majit, som inhemtat att vid inne - Stals-Utskoltets Utlåtande M 156. varande riksdag motion blifvit väckt om understöd till inhemska fabrikanter af jernvägs-materiel, och att denna motion blifvit till Stats-Utskottet remitterad, i nåder befallt att samtliga handlingarne skulle, innan de till vidare nådig pröfning föredroges, till Stats-Ulskottets kännedom öfverlemnas; till följd hvaraf Utskottet, jemte skrifvelsen, fått sig tillställde meranämnde handlingar, hvilkas hufvudsakliga innehåll Utskottet, till ledning för bedömande af den genom förevarande motioner väckta frågan, ansett sig böra till Rikets Ständers kännedom meddela. Enligt hvad Chefen för Statens jernvägsbyggnader i underdånig skrifvelse den 2 Mars innevarande år anmält och upplyst, hade för nämnde jernvägsbyggnader dittills ej kunnat, af inhemsk tillverkning, erhållas annan materiel än några få jernbroås lastvagnar samt rälspik och åtskilliga andra smärre effekter till ungefär samma pris, som från utländska fabriker; men mot slutet af det förra och i början of innevarande år hade likväl förfrågningar från cn och annan inhemsk verkstad hos Chefen blifvit framställde om de vilkor, hvarunder åtskillige jerneffekter, såsom axlar och hjul med tillbehör, skarfplåtar, skarfskenor och bultar m. m. af svenskt jern skulle kunna för Statens jernvägsbyggnader uppköpas, i följd hvaraf ritningar och modeller jemte uppgifter å hvad sådane effekter af utländsk tillverkning kostat i svensk hamn, hållits tillgänglige och jemväl blifvit utlemnade.
Då något särskildt ansvar för sabbatsbrott nu mera icke ifrågakommer, utan endast i 7 kap. 4 § strafflagen är stadgadt, att om någon begår brott å sabbatstid, den omständigheten skall såsom försvårande anses, har Utskottet fun nit de i slutet af nu gällande 4 moment i denna § förekommande ord “utom det ansvar, som enligt allmän lag, bör för sabbatsbrott ådömas“ böra ur författningen uteslutas; hvilket torde godkännas. § 42. Andra mom. af denna § har följande lydelse: “annan handlande, som tredje gången betrådes med oloflig minuthandel med eller utskänkning af bränvin, vare likaledes sin handelsrättighet förlustig;14 men då jemlikt Kongl. Förordningen om utvidgad näringsfrihet den 18 Juni 1864, den, som vill idka handelsrörelse, endast eger derom göra anmälan, synes det icke vidare vara lämpligt att såsom straff bibehålla handelsrättighetens förlust, enär det lärer vara en sålunda bestraffad obetaget, att när som helst ånyo anmäla sig till handels idkande. Utskottet tillstyrker derföre, att berörda moment må ur författningen uteslutas. § 45. I sammanhanhang med den förhöjning af de uti 41 § bestämda böter, Utskottet här ofvan föreslagit, får Utskottet, på förut anförda skäl, hemställa, att de i denna §:s 1 mom. förekommande böter måtte i lika mån förhöjas. Deremot har Utskottet funnit de förseelser, som omtalas såväl i 2:dra mom. af förevarande § som i 44 § vara af lindrigare art än de förut omförmälda, och på sådan grund 16 Sammans. BevillnLags. Allm. Bess.- o. Ekon.-Utskott. Betänkande N:o 5. ansett ansvaret i sistnämnda begge lagrum böra blifva oförändradt; hemställande alltså Utskottet, att böterna i 15 §:s 1 mom. måtte bestämmas till, första gången från och med 30 till och med 60 Riksdaler, samt andra gången från 60 till och med 120 Riksdaler. § 46.
Men är det val gifvet, mine herrar! alt vid en kommande riksdag en så lycklig sammanlräffning kan äga rum, att ett slikt comile-arbete skall bättre lyckas förena alla stridiga åsigter, än ett arbete, sammansatt af män, valde af de olika Stånden och af R, St. sjelfve? Det är möjligt att så kommer att ske, — det vore önskansvärdt — men huruvida sådant är att förutse lemnar jag ål en hvar att bedomina. Jag kan således icke annat än pä det högsta motsätta mig bifall till Hr Rydins motion, emedan jag anser densamma innebära ett oting, en opraktisk syftning, som blir utan all annan verkan och påföljd, an den som en värd ledamot sagt, att tillfälle vore beredt för den sig så kallande majoriteten att uttrycka sitt miss - i Co Den ii Juni. billigande, hvilket torde vara detsamma sora sitt ogillande af det i grundlagsenlig väg till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag livilande grundlagsförslaget. Jag tager mig friheten att fråga, om en sådan utväg och den andemening, sorn derigenom uttryekes, äro förmenliga, om det väl är öfverensstämmande med R. St;s värdighet, att på en sidoväg om grundlagen inför Konungen uttrycka ett ogillande öfver en händelse, som på grund af stadgade former ägt rum, och sorn i grundlagsenlig väg genomgått alla de stadier, som grundlagen föreskrifver. Jag tror att det bör påkalla någon betänklighet, innan man framträder med understödjandet af ett förslag, som i sina resultater skall leda till de mest betänkliga följder. En annan och verkligen en helt annan sak är Hr Aminoffs reservation; den innehåller en begäran, att Konungen läcktes till nästa riksdag taga delta maktpåliggande ärende i det noggranna öfvervägande, att det möjligen kunde föranleda Konungen alt i ämnet till nästa riksdag afgifva ett förslag.
Rikets Ständer, hvilka, enligt hvad ofvan är riänondt, vid de tre sislförflutne Riksdagarne beslutat omförmälde Domstolars upphörande, hafva dervid icke fästat något villkor om förändrad organisation af Hof-Rätlerne, utan tvärtom bestämdt förklarat, att den ifrågaställde indragningen af nämnde Domstolar både borde utan uppskof försiggå och jemväl kunde genom några mindre betydliga ändringar i nu gällande lag till vägabringas. En lika åsigt, i afseende på ändamålsenligheten och fordelarne af berörde Domstolars'afskaffande, samt verkställbar!^ten deraf utan samtidig förändring i HofRätternes organisation, har blifvit uttalad ej allenast dl åtskillige bland Laa-Comitéens granskande Ledamöter, utan ock af nuvarande Lagberedningens pluralitet; äfvensom samma åsigt blifvit gillad af Högsta Domstolens fleste Ledamöter, hvilka meddelat yttrande öfver Rikets Ständers vid sista Riksdagen framställda förslag i ämnet, samt en stor del al de bland beroälde Domstols Ledamöter, som öfvervarit granskningen af förslaget till Ny Civil-Lag och Rikets Ständers vid I8d4 års Riksdag fattade beslut i samma ämne. Häraf torde vara temligen uppenbart, att Ulskoilets yttrade Lag-Utskottets Betänkande, N;o 52. 1t tanke, \.tt den ifrågavarande reformen svårligen kan utföras annorlunda, än i sammanhang med Hof-Rätternes förstärkande”, ingalunda delas af allmänna opinionen. Det kan väl icke bestridas, att Hof-Rätternes göromål, i händelse den ifrågasätta rörändringen antages, troligen kommo alt ökas, men till hvilken grad, kan för närvarande icke med ringaste sannolikhet beräknas.
Maj:ts Befallningshafvandes och Regements-chefens gemensamma förordnande och bifall, huruledes och i hvad mån innehafvare!! må genom afsalu sig till nytta använda den öfverflödiga skogstillgången i effekter af timmer, tjära, bräder, ved eller kol; dock alltid på grund af föregången utsyning af årsafverknings-beloppet genom dertill förordnad jägeri-betjent eller annan skicklig person i en kronobetjents, en nämndemans och regementsombuds närvaro, på boställsinnehafvarens bekostnad. De här anförda föreskrifterna ur Militieboställs-ordningen, ehuru egentligen gällande endast för militieboställena, hafva dock i anseende till det verkliga framsteg till en ordnad skogshushållning, som deri innehålles, och då för andra boställen bestämda stadganden saknats, tjenat till ledning vid bestämmande af de vilkor, hvarunder vederbörande myndigheter, med tillämpning af 23 § i Skogsordningen, äfven för civila och ecklesiastika boställen medgifvit boställskafvarne att i vidsträcktare mån än till husbehof åtnjuta afkastningen; och har sådan Santmans. Stats-, Lagsamt Allm. Besv.- Ekon.- Utsk. Betänkande N:o 50. 35 tillämpning så ofta. förekommit, att för närvarande ett ganska betydligt antal civile och ecklesiastike boställshafvare äro genom beslut af de administrativa myndigheterna tillagda en vida större rätt till skogens afkastning, än dem enligt Skogs-ordningen eljest skulle tillkomma. Dessa medgifvanden hafva väl ofta skett med vilkor af rationel hushållnings införande å skogen, men lika ofta utan sådant vilkor, och, efter hvad det synes, allenast i ändamål att förbättra boställshafvarens aflöning.
På sålunda uppgifne grunder och enär undanrödjandet af förberörde inskränkning i egandeoch nyttjanderätten till fast egendom i Dalarne icke skulle i någon mån rubba der tillvägabragte storskiften, utan fastmer påskynda vinnandet af storskiftesförfattningens syfte, derigenom att hvarje egare af obesutenhet mera, än förut, kunde vinnlägga sig om förbättringar derå, hafva motionärerne föreslagit wpphäfvcmde af de i 10 mom. af Kongl. Brefvet den 17 Augusti 1804 förekommande stadgandena derom, dels att ingen får sälja obesutenhet till annan, än den, som eger jord och, sedan storskifte blifvit verkstäldt, till annan än den, som eger jord i samma nummer, och dels af lagfart och fasta u sådane smärre jorddelar, som icke innefatta besutenhet, icke få ega rum; varande i öfrigt hemstäldt, dels af Gezelius, det stadgas måtte, »att den, som, sedan besutenhetsreglering skedd är, köper obesuten hemmansdel i besutenhet, der han eller hans förfäder icke vid besutenhetsregleringen och oafbrutet derefter del egt, är skyldig, att, när annan delegare så yrkar, till honom, som förr del i besutenheten egt, afstå den inköpta obesutenheten mot den lösen, som af mätismän pröfvas skälig;» hvarjemte motionären-till vederbörligt Utskott ölvcrlemnat att föreslå de vidare förändringar, som of motionärens förslag kunde anses böra följa; dels af Lars Olsson, det föreskrift måtte varda meddelad derom, »att, då obesutenhet säljes till icke delegare uti samma hemmansnummer, köpet först bör hembjudas dem, som delegare deruti äro, innan slutlig lagfart kan meddelas, på sätt om frälse-skatte-hemman och frälseränta stadgadt är, utan alt likväl hembudet eller lagfarten sedermera hindrar obesutenhets inlösande af den, som »dertill kan vara berättigad.» 6 Lagsamt Allm. Besv.- och Ékon.-Utskottcns Betänkande, M 58.
Theaterns och Hofcapellets pensionscassor för representationer i landsorterna må upphöra att till dessa castor utgå.” BondeSt. har fattat följande beslut: ”Hvad TJtsk. yttrat ”i 1 och 3 punkterna bifölls. I öfriga delar hade Ståndet ”redan gillat betänk. N:o 131; hvarföre utlåt. N:oi36idessa ”delar lades till handkna.” Från PresteSt. har något prot.- utdr-, rör:d« denna fråga, innu ej ankommit. I 52 Den 4 December f. m. Hr Hjärne: Sedan jag hört, att BorgareSt. fattat ett beslut, som är stridande mot Utskrs jemnkiiingsförslag, kan möjligen det beslut, R. o. Ad. går att fatta, inverka på sjelfva saken. Gr. Horns reservation upplyser, efter min tanka, tillräckligt, huru oriktigt Utsk. uppfattat beslutet öfver förra jemukningsförslaget. Utsk. bar alldeles icke besvarat de 3 Ståndens anmärkn:r vid återremissen, utan kringgått sjelfva saken oell fästat sig vid den omständigheten, att BondeSt. biföll förra jemnkningsförslaget. Ett bifall till ett jemnkiiingsförslag kan icke innefatta ett frångående af ett förut fatladt beslut, så vida icke detta frångående med detsamma är bestämdt uttryckt. Det ena rörer saken, som är afgjord förut, och det andra rörer formen, och dessa saker 8ro helt och hållet olika. Resultaten i de olika fallen, att Utsk. hade gjort afseende på det förra eller sednare beslutet, hade naturligtvis blifvit helt motsatta; ty om Utsk. gjort afseende på BondeStrs första beslut, när det var tvunget att ånyo upptaga alla 4 Ståndens olika beslut i saken, hade resultatet blifvit, att jemnkningsförslaget kommit att innehålla voter:spropos:r.