Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
«Om de bruger mange Penge! de kan sidde her og drikke Champagne, og give Pigebörnene Champagne, som var de Millionærer! Men hvor Fanden ta’r De Deres Penge fra, Mænd?» Domhafvanden tog sig om sina små mustascher och hakan samt blängde ironiskt hemlighetsfullt på direktören. «Ungdomen är lättsinnig» menade han. Direktören syntes icke nöjd med svaret och såg nästan indignerad ut vid tanken på dessa svenska studenter, som kunde kasta så många pengar på hans institution. Tiden gick; det begynte bli rörelse bakom ridån. Ett flickansigte kikade ut vid sidan af densamma, log åt direktören, betraktade de tvenne främmande utbölingarne och drog sig tillbaka. Direktören reste sig: det var tid att göra arrangementen för aftonen. De begge svenskarne drucko ur och bröto upp. Truls gick och tänkte på flickan sedan föregående kväll: hon hade hela dagen gått vid hans sida, och de stora grå ögonen hade icke vikit ifrån hans ansigte. När han omsider vaknade upp ur sitt drömmeri, tvärstannade han: domhafvanden hade fört honom på en sådan underlig stråt och stod vid ingången till ett hus, som vände ut till Vestervold, der kvarnarne stodo stilla med utspetade vingor uppe i dimman, likt spöklika spindlar. «Här bor min Dulcinea» upplyste domhafvanden. Hon bodde på «1 Sal», hade entrée, salong, kabinett, sofkammare, kök och öfriga bekvämligheter. Hon var en mogen kvinna af obestämd ålder, af de mjuka magra. Domhafvanden ironiserade salongsbeteende, var understruket ceremoniel som en svensk i frack, men hade tillika sina fruktade skefva blickar «von oben herab», alla stockholmares och flickors gêne. Fröken Lydia var förlägen. Men så fick hon syn på Truls. «Men hvad er det for en Uskyldighed, De kommer med?» Det lyste upp i hennes ansigte, och hon ryckte in på den unge mannen på ett oroande intresseradt sätt. Det var en oförutsedd vändning af saken, och domhafvanden fick en häpen min.
Detta förhållande är ock latt förklarligt, då man erinrar sig, att den mängd olika titlar, hvaraf förstnämnda skatter bestå, för lång tid tillbaka tillkommit i mån af tillfälliga behof, och sedermera öfvergått till ständiga, samt att, i fråga om uppbördsverket, allt hufvudsakligen belinnes i samma skick, som för mera än ett sekel tillbaka, ehuru mycket, som då kunde vara ändamålsenligt, numera, i följd af förändrade förhållanden, icke vidare ar tjenlig!. Om man fäster uppmärksamheten å de i afseende å sjelfva uppbörden och redovisningen gällande stndganden, är förhållandet sådant, att sedan, t. ex. för år i84o, mantalsskrifning ägt rum i November 1839, kunna utskylderna icke infordras, förrän uti Januari, Februari och Mars månader år i84', och redovisas summariskt d. 1 Maj samma år; hvarefter den egentliga eller specialredogörelsen den 1 derpåföljde September lill Konungens Bef:b:de ingifves och landsboken först den 1 Juli 1842 inkommer till K. Kammarrätten, för gransknings undergående. Det är således icke minelle än 14 å i5 månaders tid, som förflyter ifrån skattskrifningen, hvilken skall ligga till grund för utskyldernas debitering, till dess uppbörden verkställes, hvarefter det dröjer ytterligare 16 å 17 månader innan räkenskaperna till den hufvudsakliga revisionen aflemnas. Att under förstnämnda tidrymd en mängd förändringar skola inträffa, sotn 44 Den 20 Mars f. m. försvåra eller hindra ulskyldernas inflytande, i enlighet med den verkställda debiteringen, samt slutligen, efter mycket besvär för tjenstemännen, leda till manga afskrifningar, som icke skulle hafva inträffat, derest uppbörden kunnat hastigare följa på skattskrifningen, ligger i öppen dag, likasom olägenheterna af den långa tidsutdrägten, innan vid räkenskaperna yppade anmärkningar blifva utfärdade och pröfvade.
Deremot har jag mig bekant, att frågan blifvit tagen i öfvervägande på enskild begäran af dylik person, och då man icke kunnat andraga något enda giltigt skäl för att bibehålla den nuv:de inskränkningen, anhåller jag fortfarande om bifall till Utsk:ts förslag. Frih. Ha milton, Hugo: Denna fråga är efter min tanke icke af så ringa betydelse som man synes vilja påstå, emedan här är fråga om det första afsteget från de principer, hvarpå den nuv:de bränvinslagstiftningen är byggd. Denna hvilar nemi. ingalunda på hvarken en logisk eller någon rätts-grund, utan h. o. h. på en moralisk, och man har derföre ansett att sådana personer, hvilka böra på allmänheten utöfva ett moraliskt inflytande, icke borde befatta sig med denna näring. Af den aktning, som är grunden för det moraliska inflytandet, är läkaren mera än de flesta andra i behof, och det vore väl att befara, att denna aktning kunde lida något afbräck, om läkarne började befatta sig med bränvins-bränning. Jag instämmer alltså med Hr von Koch i begäran om afslag. Frih. Raab, Adam Christian: För min del anser jag att man bör så småningom borttaga alla de chikanösa hinder, som nu äro lagda för bränvins-bränningen, så att hvem som helst må kunna utöfva denna handtering, utan att förlora sitt medborgerliga anseende. Sedan derföre frågan en gång blifvit väckt, anser jag rättast att bifalla Utsk-.ts förslag i detta afseende. Gr. Mörner: Det vöre en hård dom, om alla de, som icke äro upptagna i denna §, skulle anses vara i saknad af eller icke kunde göra anspråk på medborgerligt anseende. Icke tror jag heller att en läkare skulle blifva mindre aktad af allmänheten, om han koper upp en massa potatis för att deraf göra bränvin, än om det vore för att tillverka sirap. Deremot anser jag det vara en farlig sak att uppsätta skranker för försörjningsrättens utöfvande och göra undantag, der sådana icke behöfvas, och jag får derföre yrka bifall till Utsk:ts förslag i denna punkt.
Ja nu hafva varit öfvervägande. Harvid begärdes votering af Gr. Liljencrantz, med anhållan att afslag, och af Gr. Sparre, med anhållan att återremiss måtte antagas till kontra-propos. Hr Frih. o. Ordf:d en, som i anledri. häraf hemställde, om R. o. Ad. behagade antaga afslag till kontra-propos vid den begärda voteringen, förklarade, sedan svaren härvid utfallit med starka Ja, blandade med Nej, att hail ansåg Ja hafva varit öfvervägande. Uplästes till justering och godkändes en så lydande voterispropos. Pen, som bifaller LagUtskis i Betänk. N:o 47 framställda Förslag till Förordn. ang:de allmänt kyrkomöte, röstar Ja j den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, varder ofvannämnde Förslag af R. o. Ad. afslaget. Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit som följer: Ja — 20. Nej — 13. Anmäldes och Indes på bordet nedannämnde från Utskm inkomna Mern. och Utlåtm, nemi. från Konstitutionsutskottet : N:o 48, i anledn. af RiksStåndens beslut rörande det af Konst.- Utsk. uti Mern. N:o 34 framställda Förslag till ändring uti 17:de och 22:dra §§:na Reg:sF:n, ang:de antalet af Högsta Domstolens ledamöter; N:o 49, i anledn. af RiksStåndens beslut rörande det af Konst.- Utsk. uti Mern. N:o 35 föreslagna tillägg vid l:sta §:n 9:demom. TryckfrihetsFörordmn, ang:de förbud mot eftertryck af utländsk skrift; N:o 50, i anledn. af RikStåndens beslut rörande det af Konst.- Utsk. uti Mern. N:o 37 föreslagna tillägg uti lista §:n 4:de mom.
Anckarsvärd hegifvit sig ifrån det ena lill det andra alternativet af det nya lagförslaget, kan jag ej finna. På det något hinder ej må möta för detta ärendes handläggning uti LngUlsk., vore det derföre önskligt, att Hr Frih:n förklarade, det han icke hoppades, att nya criminal-lagförslaget skulle vid innevar. riksmöte blifva öfverlemnadt till Utsk:s handläggning. Frih. Boyet I anledning af Hr Cederschjöids begäran om en förklaring af mig, får jag förklara, att jag icke gifven någon sådan. Remitterades till Lagutskottet. Ånyo föredrogs Gr. Anckarsvärds, Carl Henr., den 2g sisth Fehr. e. m. på bordet lagda motion, om förändring i 6 cap. Missg.brn, i afseende på krigsmanskaps användande till upprors stillande. H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, Gustaf: Jag anhåller, alt motionen må blifva uppläst. Gr. Anckarsvärds motion upplästes, hvarefter IL Ex. Hr Gr. Löwenhjelm fortfor: Jag är alldeles ense med motionären deri, att bruket af militärens vapen emot menigheter bör, när sådant påfordras, af civila makten rcqvireras, nemi. när denna kan tillstå desvara, hvilket icke är fallet i anseende lill skiltvakter, patruller och dylika mindre trupp-afdelningar. Denna förutgående åtgärd af civila makten är i alla lagbundna stater ansedd som nödvändig till lagligheten af vapnens bruk; och den bildar verkligen den enda möjliga ömsesidiga garantien: nemi. menigheternas emot militärens icke af förhållandet påkallade stränghet, oell militärens emot obehörig påföl jande hemsökclse inför domstol. Men när jag således fullkomligen förenat mig med motionärens real-syfte, vill jag hafva i eserverat mig mot att så förslås, som instämde jag uti de qvalificationer, hvilka uti ingressen af motionen förekomma, — med undanlag blott af prasdicatet bedröflig åt de antydda uppträdena.
St. derigenom förklarat städerna utom Stockholm berättigade att uppbära en tolag, belöpande sig till 35,ooo rtdr, under det inqvarteringskostnaden från dem bort utgå med endast ro,ooo r:dr. Huru en sådan beräkning för Stockholms stad skulle slå ut, känner man ej. R. o. Ad. torde äfven påminna sig, att tolagsfrågan nu är afgjord, och att man väntade sig att den skulle af Bevilln.Utsk. behandlas, hvarpå äfven de sammansatta Utskln förlitade sig, då de behandlade denna fråga; men jag har af de sammansatta Utskms betänk, sett, alt frågan lärer komma att förfalla. Jag tror på dessa skäl, att det är angeläget att återremittera ifrågavar. betänk , och detta så mycket mer, som det har sammanhang med manga andra frågor, hvilka blifvit återremitterade. Hr Munck, Bror Gustaf Reinh.: Gr. Anckarsvärd har talat om underhåll för de caserner, som af Staten ägas. Jag känner icke, att sådant underhåll blifvit af Staten bekostad!, utom för några år sedan, då Staten tillfälligvis lemnade en summa till iståndsättande af Svea-gardets casern, och måhända har Staten äfven lemnat något till Lifgardets till häst casern. För andra gardets casern tror jag icke att några statsmedel blifvit anvisade, utan har legHet till underhåll deraf lemnat medel af egna tillgångar, som äro afsätta i en särskild cassa. På frågan om hvad med service förstås, får jag upplysa, att dertill hörer ved, ljus, säng och sängkläder jemte några andra små persedlar. Hvad återigen angår det stora belopp af inqvarterings-kostnad, som Stockholms stad skall betala, så är det i detta betänk, icke ens upptaget till någon summa. Det är ej heller bestämdt, huru mycket staden skall betala till servicen, hvilket troligen framdeles kommer att afgöras. Således torde man icke nu kunna debattera om huruvida staden betalar för mycket eller för litet. För min del anhåller jag om bifall till Utskms betänkande. Gr. Anckarsvärd:
”Blifvandes hos Kongl. Maj;t och Riksens (Ständer Landshöfdingen ansvarig, om igenom dess efterlåtenhet och förvållande något blefve forsum*’mat, till Kongl. Maj:ts och Cronones skada och saknad, hvaremot vederbö”rande Crono-betjänte i hela Länet, sorn stå under Landshöfdingens inseende och befallning, äro pliglige honom lyda och för sina embelsförvaltaningar tillbörligen redogjöra.” STOCKHOLM, e c k s t e i n s k a boktryckeriet, 1844. Stats-Utskotlets Utlåtande, 1V:o !2. 1 Jti 12. * Ant. till Exp. Utsk. den 3 Sept. 1844, kl. 6 e. m. Utlåtande, angående bestämmandet af en prcescriptions-tid för fordringsanspråk i anledning af Götha Canal-Bolags och Malmö f. d. Disconters utredring. (Rgs. Afd.) Uti Skrifvelse till Stats-Utskottet hafva Fullmägtige i RiksgäldsContoret anfört, hurusomgenom Kongl. Maj:ts Nådiga Kungörelse af den 29 September 1818, stadgades en prsescripstionstid af natt och år, att räknas från den Irsta derpåföljde December, inom hvilken ej mindre innehafvarne af Götha Canal-Bolagsj och Malmö Disconters Assignationer, än andra fodringsegare hos dessa Disconter borde sina fordringar af hvad namn och beskaffenhet de vara mätte, till liqvids erhållande, hos Riksgälds-Contortt anmäla, så framt de derför ville njuta betalning. Sålunda hade en viss termin blifvit bestämd för väckandet af alla de fordringsoch ersättnings-anspråk hos nämnde Disconter, som förefunnos då bestyret med dessas utredande af Fullmägtige öfvertogs. Men. i afseende på anmälandet och fullföljandet af sedermera uppkomna, enahanda anspråk, vore deremot något serskildt stadgande icke meddeladt.
a6:te Maj, i anledning af vackt fråga oin Uazaretterna och en utvidgad inrättning deraf i Stockholm, medelst användandet af den härstädes å Kungsholmen befintliga, gamla Bränneribyggnad, har; under öfverläggningen om detta ämne, funnic anledning fästa uppmärksamhet dervid, att Kongl, Seraphimer-Ordens-Gillets befattning med Hospitalet och Läns-Uazaretter, samt i och för deras underhållande anslagna hemman och rentor m.m. icke undergår någon annan granskning, än den KonglKammar-Rätten, endast i afseende å redovisningen af medlen, luter anställa, hvilken icke kan 4 tcfe 1‘. N:o 5, G. 34 Den 3 Juni. sträcka sig till anmärkningsrättighet, rörande sjelfva hushållningsanstalten och hvad dermed gemenskap äger, af sådan anledning och under förutsättande deraf, att Kongl. Seraphimer-Ordens-Gillets Direction med tillfredsställelse skall se alla sådana åtgärder, hvilka kunna åstadkomma vidsträcktare tillgångar för en inrättning, hvars ändamål är så ädelt och nyttigt, och hvars utvidgande skall till den lidandes väl' bidraga, samt i öfvertygelse ali den enskildta frikostigheten och välviljan, likasom .Riksens Ständers bevågenhet, äfven skall kunna ökas i rnon af den allmännare kännedom man om sjelfva inrättningen och dess administration erhåller, har Borgare-Ståndet för sin del ansett nyttigt, att hädanefter Riksens Ständers tillförordnade Revisorer till Stats-, Bancooch Riksgälds-Vérkens öfverseende äfven uppdragas att revidera de Hospitalsoch Razarettsräkenskaper, som äro ställde under Kongl. Sera* phimer-Gillets öfverstyrelse och efter nu gällande Författningar ingå till Kongl. Kammar-Rättens granskning, samt derom berättelse afgifva, för att på lika sätt som deras öfriga Revisions-arbete komma till Riksens Ständers och Allmänhetens kunskap; och skulle de öfriga Respective MedStånden vördsamt och vänligen inbjudas att om detta Beslut sig förena. Ut Supra. Ex Protocollo Carl Magn.
Den mest fullkomnade och för ändamålet afpassade form och bestyckning, som man hittills uttänkt åt skärgårdskrigsfartyget är dock kanonslupen för den yttre och öppna, samt kanonjollen för den slutna skärgården. Det är ock i öfverensstämmelse med den vunna erfarenheten om dessa fartygs goda egenskaper på dessa krigsthcatrar, sorn Eders Kongl. Majit bestämt, att de skulle utgöra hufvudbeståndsdelarna af skär gårdsvapnet. Ett vigtigt vilkor för dessa fartygs tjenstbarhet är dock, alt kanonsluparna så konstrueras och inredas, alt de kunna lora en bombkanon förut jemte den vanliga bestyckningen af en 24:f?Z kanon akter ut. De äldre kanonsluparna äro ej af denna beskaffenhet, samt dertill af ålder så obrukbara, att jag icke ansett mig böra i det bär nedan angifna antalet af i komplett skick varande kanonslupar upptaga dessa. Vid den förändring, som vid en del af dem egt rum, och som ännu med andra pågår, bar dessutom visat sig, att, ehuru någon del af skråfvens beståndsdelar kan tillgodogöras, och delta arbete således till förmån för staten bör fortgå, kostnaden derföre dock ej i betydlig män understi ger den för total nybyggnad. Ändtligen bar Eders Kongl. Majit i nåder lastat Rikets Ständers uppmärksamhet pä den stora vigten af att befordra sjöförsvarets rörlighet förmedelst an skaffande af ångbogserings-fartyg. Detta utgör i min tanka ett sådant hufvudvilkor för möjligheten af att kunna gifva detta försvar den kraft, som erfordras för att med hopp örn framgång kunna möta och afvisa de fiendtligt anfall, som, med biträde af ångkraft, mot vår kust vid inträffande krig komma att anställas, att jag i underdånighet instämmande uti denna af Eders Kongl. Majit yttrade åsigt, lifligt hoppas, alt Rikets Ständer, inseende sakens vigt, måtte åt Eders Kongl. Majit bereda tillfälle att, så skyndsamt som möjligt, fylla den stora brist på dylika fartyg hvaraf kustförsvaret för närvarande lider. Dessförutan, och utan den Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. om Statsverk. 1850.
Det är således i sista hand beroende af K. M:s Befide alt besluta om tilldelande af utminuteringsrätten. Man har deremot lagt ett binder i vägen för K. M:s Befides beslutande-rätt i detta fall, i så måtto, att K. M:s Befide icke får öfverskrida det antal, som blifvit beslutadt, och således, huru man vänder frågan, kan man icke lagligen fatta något beslut, som medför förändring i §:ns ordalydelse. Jag tillstyrker fördenskull, att R. o. Ad. måtte vidblifva sitt förra beslut, alrahelst som derigenom intet hinder ligger för att bringa lOide §:ns 2:dra mom. i öfverensstämmelse med den ifrågavande §:n. x Frih. Raab: Afven om jag måste underkasta mig den åsigt, som bär vill göra sig gällande, nemi. att R. o. Ad., eller något annat RiksStånd, skulle vara förhindradt att ändra något af sina föregående beslut, genom en förändrad ordställning deruti, då Utsk. icke derom gjort hemställan, kan jag dock icke underlåta att finna, att den tolkning af §:n, som jag gjort, är den riktiga. Det står visserligen i 53:dje §:n R.O.: ”Ej må något mål till slutligt afgörande företagas förr, än Landtm, eller Talman först Den .4 Oktober f. m. 37 inhemta!, huruvida Ståndet anser öfverläggningen fulländad, hvarefter propos. justerad framställes.” Det är således föreskrift vet, att man icke får »skrida till beslut förr än öfverläggningen blifvit förklarad slutad. Men denna föreskrift afser blott den ordning, som bör iakttagas, då ett mål till slutligt afgörande förekommer och då diskussionen blifvit afslutad, samt stadgar att Ståndet då skall vara tvunget att endast med ja eller nej afgöra frågan, och icke genom någon diskussion pröfva beslutet.
Enär Utskottet med underdånig anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition och allmänna tänkesätten fokt uppfylla det äsyftade ändamalet, grum Verne för en inskränktare Brännvinsbränning genom dels bestämdare grönför, för samma tillwerkning, dels förslag till ökade tyngder för dem som utöfwer werkcliga huSbehofwet wilja idka denna industrigren - pa ett satt, som star tillsammans med förädlingen af de dertill erforderlige Rudimaterier, Spannemal och jordfrukter, utan att förnärma del naturliga be, hofwet af defle födoämnen wid sadane tillfällen, da misiwaxter eller yttre -förhållande kunna föranleda till brist derpå; har Utskottet, med fästad uppmarksambet dera, att det allmänt öfwerklagade onda, sedeförderfwets tilltagande, ej härleder sig fran till, werkningen, utan förnämligast ifrån ett omättligt och oblygt begagnande af bränwin och andra dylika wa, ror, trodt delta onda genom goda Police-Författningar kunna hämmas, om icke alldeles förekommas. Da Nationen tillafwentyrs annu icke uppnatt den grad af allman moralisk upplysning, som förutsätter hwar - Den -g Maji. zzz hwarje individs agtning för sig sjelf och andra, mäste allmänna föreskrifter, det will saga Lagar, förbinda ttll denna agtning bade i allmänt och enskildt hänseende. Om defle Lagar stola bliswa werksam, ma, mäste de stadga ett proporuonerligt förhållande cj allenast emilian förseelsen och answaret, utan äf-, wen öfwerensstamma med de sarstillde personer som selat, och den tid samt det ställe hwarä förseelsen blifwit begången. Utom desie grundstäl för Brottmalslagen i allmänhet, torde straffets hastiga följd pa brottet hafwa en wigtig inflytelse pa minskningen af förseelser.
förordnad sjukhusläkare. Herr A. W. Möller har på mig använd t motsvarande utspädd den finaste hemkokta bouillon, rekommenderas till ett af honom uppfunnet sätt att borttaga likhvarje sparsam husmoder. Säljes i burkar om cirka 500 gram å, 1 kr. får jag således rekommendera hans metod såsom särdeles lämplig, enär den är både smärtfri och oskadlig samt kan utan ringaste men för ens sysselsättningar användas. Gust. tienter, varder härmedelst på begäran intygadt. N. J. Sehlberg, d. v. underkirurg vid D e n enda Guldmedalj » för u t m ä r k t a Velocipeder » Serafim erl åsaret tet. Undertecknad, som af herr A. W. Möller som utdelades vid 1697 års utställning i Stockholm tillföll dessa maskiner. OBS.! Alla slags velocipeder repareras, lackeras och förnicklas. blifvit behandlad för liktornar, får härmed OBS. Stort urval af tillbehör. Begär priskurant. vitsorda, att hans metod är särdeles god, i det att liktornen inom kort tid borttages utan PER FROM. Stockholm, Mäster-Samuelsgatan 26. smärta och olägenhet. J. Levertin, med. d:r. I ofvanstående instämmer till alla delar J. F. G. ' Keyser, med. doktor. Aktiebolaget Fabriken Bländande hvit mitt resterande lager af OBS.! Härlig natur,: R E N L U K T F R I Alldeles oskadad Tvätt erhålles genom att begagna Villa vid Liljeholmsviken. Centralpalatset M. Garanteradt utan klor eller andra skadliga ämnen. Fås i alla bättre minutaffärer. Försök e n gång och Ni ängrar Er icke. amagd Färgeri, Kemisk Tvättanstalt, ä r 1739. Ullspinneri, Väfveri, Garnoch Väfnadshandel. Guldmedalj vid liera, utställningar. Förfrågningar om lämpliga garnsorter och färger besvaras omgående och prof med prisuppgifter sändas på begäran. SvartvarU ' CROSSE &amp; BLACKWELL, L™ Magasinet Härmed meddelas ärade kunder att (* Sv. Panoptikon Stockholm. Största sevärdhet.
Den som vill att, på sätt Utskottet föreslagit och ett Stånd bifallit, införsels-tullen å Ylleväfnader, ”andra slag”, bestämmes till 1 R:dr 25 öre skålpundet, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, antages Presteoch Borgare-ståndens beslut, att åsätta nämnde artikel en införselstull af 1 R:dr 50 öre skålpundet. Denna votering har utfallit med 49 Ja och 70 Nej; hvadan Rikets Ständer beslutat i enlighet med Nej-propositionen. a) Om kontra-proposition. Den som till kontra-proposition i liufvudsakliga voteringen, angående artikeln Band: Siden-, antager Ridderskapet och Adelns beslut, alt införsels-tullen å denna artikel skall år 1858 utgå med 7 R:dr 50 öre och år 1859 med 6 R:dr 75 öre, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, antages till kontra-proposition Preste-ståndets beslut, att införsels—afgiften för denna artikel skall åren 1858 och 1859 utgöra 7 l\:dr 50 öre skålpundet. Som denna votering utföll med 67 Ja och 52 Nej, var Ridderskapet och Adelns beslut antaget till kontra-proposition vid Förstärkta ReviUnings-Utskottets Memorial N:o 28. 25 vid hufvudsakliga eller 75:le omröstningen (553 prop.). Den sorn bifaller Utskottets, af två Stånd godkända förslag, att införselstullen för Band: Siden-, skall bestämmas till 6 R:dr skålpundet, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, antagcs Ridderskapet oell Adelns beslut, att införsels-tullen å denna artikel skall år 15558 utgå med 7 R:dr 50 öre oell år 1859 med 6 R:dr 75 öre skålpundet. Omröstningen liar utfallit med 53 Ja och 66 Nej; och hafva alltså Rikets Ständer beslutat i enlighet med Nej-propositionen. 76:te omröstningen (84 prop.).