Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Majit i nåder föreslagen ändring i vissa delar af Kongl. Förordningen den 13 Juli 1818, rörande inteckning i fast egendom. (Lag-Utsk:s Betrden N:is 29 och 44.) S. A. K. Sedan Rikets Ständer vid sistforflutna riksmöte, uti dä till E. K. M:t i underdånighet afgifvet Förslag till ny förordning, angående inteckning i fast egendom, väckt fråga om förändringar uti eller tillägg lill åtskilliga lagbestämmelser, som Kongl. Förordningen den 13 Juli 1818 innehåller, men E. K. M:t uti nådig skrifvelse till Rikets nu församlade Ständer af den 21 November nästl. år, uppå deri anförde skäl, förklarat sig ej vilja bifalla Rikets Ständers omförmälde förslag i sin helhet, ehuru E. K. M:t, lika med Rikets Ständer, funnit vissa förändrade eller nya lagbestämmelser i förevarande ämne vara hehöfliga samt äfven godkänt de grunder, på hvilka Rikets Ständer stödt deras förslag derutinnan; så har E. K. M:t, efter alt hafva tagit i öfvervägande i hvad mån en så beskaffad ny lagstiftning må inverka på redan uppkomna rättsförhållanden, dervid E. K. M:t ansett de ifrägaställde stadgandena, så vidt de ej röra ändring i 18 och 19 §§. af 1818 års Kongl. Förordning, kunna af dem, som redan vunnit inteckning, iakttagas utan egentlig rubbning i de rättigheter, som tillkomma dem enligt nu gällande lag, så att endast en kortare tid efter kungörandet af den nya Författningen behöfdc bestämmas för dess trädande i verksamhet, i afseende på de före kungörandet beviljade inteckningar, men alt deremot, i fråga om ändringarna i 18 och 19 §§., såsom inverkande på de redan för handen varande händelser, 680 Expeditionslils kotte is Förslag lill und.
Majits förslag tillstyrker utskottet, att tullfrihet vid införsel måtte medgifvas för följande artiklar: agat, oarbetad; alabaster, oarbetad; kalksten; pimpsten; smergel; eldfast sten; qvarnstenar och all annan ej serskild specificerad sten, oarbetad eller i block; aloe; bäfvergäll; mos-, enbärsoch flädersamt mullbärssaft; nicht eller tutia; persikokärnor; rabarber och violrot; ambra; angelika; bark, ekoch andra ej specificerade slag; bast och bastrep; ben, elfen-, oarbetadt, och hvalfisk-, oarbetadt, klufvet eller spjelkadt; hernsten, rå och oarbetad; blod, oxoch andra kreaturs; bokstafsstämplar, boktryck eller stilar, förslitue och obrukbare, eller stilskrot; bolus, hvit och röd samt terra sigillata; brunsten; cautschuc; drefmat eller gammalt och i stycken af högst 2 famnars längd sönderhugget tågvirke; dun, alla slag; emalj, i massa; fiskskinn, oberedda; fjäder, ospritad; fjell, hvalfiskeller ossa sepiae; foglar, lefvande; frö, rofoch rapsat samt de under rubriken andra slag hänförliga, ej specificerade frösorter; färgmossa, alla slag; gips; glasgalla; granatäppelskal; horn, oarbetadt eller raspadl; hvalraf eller spermaceti; hår, nemligen borst, hareller kanin, menniskosamt alla andra ej specificerade slag, än hästhår eller tagel och nöthår; jord, polér-; kopparstick, estamper och lithografiska arbeten; marienglas; muskus eller desman; näfver; perlemor, oarbetad; russinstjelkar; sand, fin eller perlsand; skafgräs; sköldpadd, oarbetad; tonkabönor; trippel; samt al trädvaror, virke, oarbetadt, sågadt och tillhugget, följande slag, nemligen: alm, ask, bok, björk, ek och andra, ej specificerade sådana trädslag, som växa inom landet samt buxbom, ceder, ebenholtz och pocken holtz, älvensom furuoch grantimmer, otillhugget eller sågblockar.
— Därför går jag nu här också, » tillade han med ett leende — » som en gammal enstö- ring, som ni ser. » » Ja, men det får ni inte göra, » genmälde Magda med eftertryck, » ni som är i er bästa ålder, ej fyllt fyrtio år ännu, och kan skrifva så vackert, ni måtte väl kunna skrifva in er i någon snäll och präktig ung nickas hjärta, äfven om ni ej vill tala till er förmån. » Han skakade afvärjande på hufvudet. » Jag har så litet intresse för dem, » erkände han med betänksam min, » och de å sin sida hålla mig visst för en ohjälplig tungus. Det är ej alla, » — här skrattade han lågt och musikaliskt, — » som fatta ett så plötsligt förtroende för mig som den här unga damen, » och därvid strök han sakta de ljusa lockarna ur den varma lilla pannan. Så sutto de båda tysta en stund. Plötsligt såg han upp med ett egendomligt leende, som hade något roligt fallit honom i tankarna, och så frågade han omedelbart: » Har ni läst en bok af Marie Corelli, som heter Thelma? Ja, då minns ni nog också, hur Lorimer, som älskade hjältinnan, ej kunde vinna hennes hand, utan i dess ställe efter långa år tröstade sig med en ny » Thelma », den sjuttonåriga dottern till hans första kärlek. Hvad sä- ger ni om den tillämpningen på mig? » Magda stirrade på honom med stora förundrade ögon. Till sist brusto de båda ut i ett hjärtligt skratt, » Nej, förlåt mig, men det var för oemotståndligt komiskt, » utbrast Magda slutligen med skrattet ännu lysande i sina stora blå ögon. » Det komiska och det tragiska, — ja, det vet ni nog, hur de ofta förhålla sig till hvarandra, » svarade han med en lätt suck. » Men skämt Utan ett ord räckte hon honom handen. Han åsido, hinner jag nog ej — med min kända senfärdighet — bli färdig till det viktiga steget förrfattade den och höll den länge i sin. » Förstod ni det aldiig? » hviskade han fram. än om en 6, 7 år, och då är er Thelma en utHon skakade på hufvudet.
Till ökade löner och arfvoden för Undervisnings-verkets ordnande, har i den Nådiga Propositionen blifvit äskadt ett anslag af 3,870 R:dr; varande enligt hvad Rikets Ständer inhemtat, dessa medel afsedda för utvidgning af den i Carlskrona befintliga Läro-anstalt för Sjö-Cadetter; meri, ehuru Rikets Ständer för deras del, anse en sådan Inrättning företrädesvis höra till Carlskrona förläggas, hafva Rikets Ständer likväl trott något anslag af Statsmedlen icke böra medgifvas för ifrågavarande ändamål, så länge Sjö-Cadetters undervisning vid Krigs-Academien af allmänna medel bekostas; i följd hvaraf, och då, för den händelse E. K. M. skulle täckas fästa Nådigt afseende å hvad Rikets sednast församlade Ständer, uti den 19 Dec. 1840 afiåten underdånig skrifvelse, föreslagit, angående en förändrad organisation af Krigs-Academien, nödiga medel tolde blifva att tillgå för Undervisnings-anslallen i Carlskrona, Rikets Ständer funnit sig icke böra det ifrågasattla nya anslaget bevilja. 5:o Till förhöjning i Bålsmans-Corporalernes arfvoden från 12 R:dr Expedilions-Utskottets Förslag till und.. Skrifvelse, N.-o 85. J4g till 24 Rtdr är i den Nådiga Propositionen hegardt ett anslag af 2,724 Rtdr; och hafva Rikets Ständer, som vid jemförelse med hvad Corporaler vid Infanterioch Cavalleri-regementena af den Indeldta Arn een åtnjuta, utgörande för de förre fem och för de sednare tre tunnor spanmål, funnit tillökning i Bålsmans-Corporalernes arfvoden vara af rättvisa och billighet påkallad, dock ej till högre belopp, än 6 R;dr för dem hvardera, för ifrågavarande ändamål uppfört 1,362 R:dr. 6;o I likhet med hvad E. K. M.
Arfprinsarne äro underkastade alla dessa privationer, så måste det viii vara den, som äfven är skyldig lemna dessa medel. Oell då de försakelser som en Arfprins sålunda mäste underkasta sig kunna vara stora nog böra åtminstone dessa medel ej vara för knappa. A andra sidan säger man: Ja vi vilja lemna dem, men till Konungen. Aro då de medborgerliga rättigheter man frånhändt Konungasonen inom vårt Iand icke stora nog, utan att man dertill skall ställa Honom, sedan Han kommit till myndiga år, under faders eller broders förmynderskap. — Oell om landet tagit fasta på Honom för sin räkning, hvarföre skall det beröfva sig rättig heten att och sjelf, genom sina ombud R. St:r, lemna Honom hvad Han för sitt Furstliga lifs uppehälle behöfver? — Och hvarföre skall icke folket i detta som i annat vara mohnt om att bibehålla sina rättigheter? — Dessutom är det på Konungens förslag det beviljar medlen. Men jag vill visa hvarföre folket bör vara mohnt om att sjelft få behålla rättigheten att gifva sina Arfprinsar bosättning och underhåll. Huru mången bättre uppfostrad yngling har icke den första kärleken skyddat från ungdomsförvillelser och utsväfningar. Detta naturliga skydd är icke Konungasonen i Sverige förunnadt, ty med denna kärlek är alltid förenadt hoppe,t att en gång såsom man få ega det föremål hvarvid ynglingen fästat sig. I Sverige finnes såsom det nu är beställdt, ingen qvinna som enligt Grundlagen må anses Honom värdig, och der skall Han ändock uppfostras. Nå väl utom detta skydd uppväxer Han ändock ärbar och i renlefnad. — Allmänna rösten vet åtminstone icke annat, med ett ord, så att den förening Han såsom man ingår med en hustru kan i hoppet förutses blifva äkta fast och orubblig och gifva fäderneslandet barn, upfostrade med och under exempel af dygd och rena seder. Skatter, ovärderligare för ett land än det anslag hvarom nu är fråga, ty endast af dem fostras män sådane som våra fordne Konungar, såsom hafvande sitt ursprung från den trohet emot maka och fädernesland som sedan gammalt, besjungits i Nordanlanden.
Det är olika anspråk nu på soldatens bildning och tjenstbarhet, det är skilnad på den tid han nu kan fortfara att vara soldat; och rustoch rotehållare äro, i följd deraf, underkastade andra förhållanden än i fordna tider, då, hvad rusthållare beträffar, det t. o. m. af några karlar betaltes städselpenningar för att få blifva cavallerister; sådan var tjensten då mot hvad den är nu. Jag tror således, då man i en national-beväring vill söka stödet för landets försvar, att det vöre både rättvist och politiskt, att nu visa sie beredvillig att bereda en lättnad åt den medbor • .. l • I gareclass, på hvilken försvaret tyngst kommer att hvila; ty, mine herrar! det är allmogen, som, utom soldat och ryttare, äfven får tillsläppa sina söner som hevärts-karlar, när det gäller — att, säger jag, visa sig villig att fördela kostnaderna. Vill man saken, må man då också vilja medlen alt genom ett klokt förutseende bereda sinnena till det re sultat man önskar sig såsom nyttigt för landet. Tidepunkten synes mig derföre nu inne. Ehuru jag visserligen icke vill mäta mig med cn värd talare, Frih. Leijonhufvud, i juridisk kunskap, vet jag dock, att contracter böra å ömse sidor hållas i helgd och efterlefvas; men en annan fråga är del likväl, 0111 det kan kallas ett contract, som af den ena Statsmakten blifvit den andra påtrugadt. Rustoch rotehållare blefvo icke vid det s. k. conlractets uppgörande hörde, en stor del protesterade, en annan del lät länge panta sig för afgiften, men ledsnade omsider, då deraf hlott följde besvär för kronobetjeningen. Sådant har förhållandet varit. Sådant kan det ännu blifva. Jag tror derföre, att det skulle vara ett nyttigt steg och ganska mycket inverkande steg för de reformer man önskar sig, om R. o. Ad. gåfve en impuls åt och .befrämjade detta förslag, i stället för att afslå eiler återremittera Utsk:s betänkande.
Man säger, ”det är troligt'1'1 alt det blifvit upfyldt; ”det vill synas,” säger Gr. Mörner, att det blifvit upfyldt, men han tilltror sig likväl icke kunna gifva en positiv form åt detta påstående eller denna gissning. Krigsoch KammarColhne hafva sagt, alt i Kungsöhrs fögderi äro augumentsräntorna betydtigt lägre än i de andra fögderierne inora Westmanland. Bevisar väl detta förhållande alt detta fögderi med lägre augumentsräntor fått något soulogement? om det skulle bevisa något så skulle det bevisa motsatsen. Detta förhållande grundar sig troligen på de omständigheter, hvilka jag nyss omnämnde, och som icke kunna utredas. Af samma beskaffenhet är det skäl sorn Krigsrådet Forsberg anfört ang:de beskatlningsgrunden. Jag vill icke uprepa hvad som redan blifvit upläst ur reservationen; men jag hänvisar till den del deraf som citerar Krigsrådet Forsbergs yttrande, på det R. o. Ad. må närmare öfverväga, huruvida de skäl, på hvilka denne embetsman för sin del antagit att det utlofvade ”soulogement” egt rum, äro af annan beskaffenhet än jag sagt, att de nemi. äro fullkomligt subjectiva, och således möjligen bindande för honom sjelf, men icke för andra. När indelningsverket uprittades, så veta vi att Carl XI ansåg, att hemman, som skulle berustas, fick efterskänkt sinajordeboksoch hemmantals-räntor, och denna eftergift ansågs utgöra den ersättning som skulle motsvara den ålagda rustningsskyldigheten. I denna ersättning ingingo således äfven de dagsverken, som tillhörde hemmansränlorne, hvilka nu här äro i fråga. Då likväl dessa dagsverken icke kunde undvaras för brukning af Kungsöhrs Kungsgård, så förklarade Carl XI att ehuru de hörde till de L 90 Den 5 A ug usti. liemmansräntor, som dessa hemman borde få sig efterskänkta för att kunna utgöra rustningen, så kunde likväl K. M. och Kronan för tillfället icke undvara dem, hvarföre Konungen lofvade att dessa hemman framdeles skulle få det ”soulogemenl” hvartill då icke fanns disponibel tillgång.
Han egde nu ett stort gods i Danmark, der han senast vistats i tio år. Ingen kunde uppgifva källan till hans förmögenhet, hvilken man gissade hafva tillkommit på olofligt sätt, antingen genom tillgreppet af den olyckliga Marie Antoinettes juvelskrin, vid franska konungafamiljens flykt från Paris, då Boheman skulle hafva varit sekreterare hos grefve Fersen, eller genom ett likadant tillgrepp af en rik och svärmisk engelsmans schatull, hvilket innehållit både hans förmögenhet och hans papper. Båda uppgifterna äro obevista. Det vissa är, att Boheman, som titulerades hofsekreterare, kallade sig hufvudman för de “Asiatiska Bröderna“, att han kom till Sverige för att gifta sig med en fattig flicka, med hvilken han före utresan förlofvat sig, att han visade sig mycket välgörande både mot personer och inrättningar, att han var af ett ganska inställsamt väsende, genom hvilket och genom sina föregifna höga kunskaper han ledde många svaga hufvud och stod särdeles väl hos flera ansedda personer, deribland hertig Carl, som hade mycken böjelse för ordensväsendet. Man fruktade, att han skulle i sitt nät indraga äfven Gustaf Adolf, och för att förekomma detta, lärer man inbillat konungen, att Boheman var en politiskt farlig person, hvarigenom konungen förmåddes att samtycka till hans häktande och afförande ur riket. Härvid torde dåvarande underståthållaren Ahlberg hafva gått något för mycket summariskt till väga, hvaröfver Boheman med skäl besvärat sig. Efter 1809 års revolution tilläts Boheman återkomma; men då han äfven nu lyckades bemäktiga sig sin forne gynnares, då konung Carl XIII:s, ännu mera förslöade sinne samt allt för oförtjent betraktades såsom farlig, blef han för andra gången, år 1814, arresterad och förd öfver gränsen. Hans klagomål öfver den olagliga behandlingen lemnades utan afseende. Han bodde under sin återstående lefnad i Tyskland, och lärer hafva dödt omkring år 1830. Syner och Uppenbarelser.
Men vi lemne Nannas kammare och de moderliga omsorgerna, för att gå ned i alléen, och höra hvad våra artister säga, som gå der upp och ned, hållande hvarandra under armen. «Det var mig icke oväntadt,» säger Alexis, «hvarken det ena eller andra var mig oväntadt, och allt hvad jag här vidare har att göra, är att jag ingenting har att göra. Jag måste resa, ju förr dess hellre.» – «Men, min bäste vän,» svarade Albert, «oberäknadt att ditt hastiga uppbrott skulle tydas på ett obehagligt sätt, skall du ju derigenom ovilkorligen ytterligare förbittra Nannas belägenhet. Väl måste jag finna, att för dig sjelf det ej måtte vara angenämt att längre uppehålla dig här, men du yrkar ju ständigt sjelf på, att man ej bör låta styra sig af egoism, och du bör väl således kunna underkasta dig den uppoffringen att stanna qvar här ännu någon tid. Det är ju ej så långt qvar nu af den tid, vi bestämt för vår vistelse här. – Om du till exempel skulle visa dig kall emot Nanna?» – «Kunde jag äfven hyckla denna känsla, så tror jag dock ej att det vore rätt. Visserligen skulle en visad köld från min sida kunna göra, att Nanna kände mera benägenhet för föreningen med Stellan, men verklig kärlek för honom skall hon dock derigenom ej få. Det skall blott uppstå i hennes hjerta en oädel känsla af hämnd, och hon skall krampaktigt sluta sig till Stellan, men blir det derföre bättre med henne? Det vore således att falla i den andra ytterligheten, om jag bjöd till att göra mig afskydd af henne.» – «Nå, så gå då en medelväg – fortfar att vara vänlig emot henne – kanske skall den lugna vänskapens känsla efterträda den passionerade kärlekens.» – «Nej, vänskapen är i sådana fall blott en allmosa, af hvilken emottagaren måste känna sig förödmjukad.» – «Ännu ett, föreställ henne hvilken rik ersättning hon kan äga i känslan af uppfyllda pligter, och huru sjelfuppoffringen skall förädla henne.»
Friherre Nannerkeim; Om säsom det syneS wara Ridderffapct och Adelns tanka, det fö» reflagna tillägger skulle antagas, och Nämnden säledeS komma att utöfwa Riksens StänderS rätt, lärer denna Nämnd äfwen böra votera xar csxila, 4564 Den 2Z cdctober. Friherre 8t»el von lstoUktein; Mig synes att wid bestå tillfällen Ständcrne kunde komma tils en decision pS det sätt som j 69 § Regerings - Formen finnes föreslagit. Grefwe körner: Detta är fast hwad Utskottet i sitt tilläga till denna Z föreslagit. Denna Nämnd bör äfwcn rösta per capita, emedan det är ! fullkomlig analogi med hwad för sädana Nämnder L Regerings, Formen förut är stadgadt. Herr kLKImsn: I min tanka är betta -en enda uttväg att komma till ett resultat, sedan jämnkningar förut frugtlkst äro förstkta. Jag tror äfwcn akt votering psr capita är nödig, ty eljest wore man ej längre kommen, om twä Ständ stadna emot twä. Herr 1kr sm wore af samma kanka men -nskade att äfwen här den personliga ullottnin-gcn borttages och i dest ställe en sedel utlottades och förstördes. Friherre Stael von lstollkteiN frägade om ej benna fräga redan i Regerings - Formen wore deciderad. Der stadgades huru i Dewill» rrings - frägor bör tillgä. Samma regel borde äfwen gälla här, och wid alla tillfällen, svin dermed ägde likhet. Herr klarstki: Om jag rätt fattat meningen, sä är här fräga om en Nämnd, icke om ett UtskottJag will ej tillstyrka att nägot beslut förändras, men när denna skillnad iagttagcs, sxncs mig att wi ej wid detta tillfälle äro bundna. Fri - Den 2Z Gctober. 4565 Friherre Stael:
Alla ansträngde sig nu så mycket som möjligt för att få spaning på den holme, hvars strand skulle bereda oss en säker rastplats. Härunder sågs en mörk rand skymta fram vid horisonten. Den togs för den holme, dit vi ärnade oss, och att den mörka randen hastigt höjde sig, föreföll till en början ej besynnerligt, då vi trodde, att dimman skingrades och att till följd deraf mer af landet blef synligt. Snart sågos två hvita snöfält, som vi förr ej sett, på ömse sidor om landet, och genast derpå förvandlades detta till ett hafsvidunder, snarlikt ett bergstort hvalrosshufvud. Detta fick lif och rörelse, och slutligen sjönk allt tillsammans till hufvudet af en vanlig hvalross, som låg på ett isstycke i båtens närhet; de hvita tänderna bildade snöfälten, det svartbruna kullriga hufvudet bergen. Knappast var denna villa försvunnen, innan en af manskapet ropade: »land rätt för ut, högt land!» Vi sågo nu alla framför oss ett högt alpland, med bergspetsar och isbräer, men äfven det sjönk ögonblicket derpå tillsammans till en vanlig låg iskant, svärtad af jord. På våren år 1873 gjorde Palander och jag med nio man en slädfärd rundt om Nordostlandet. Under denna sågos och fäldes en mängd björnar. När en björn syntes, medan vi släpade våra slädar framåt, stannade vanligen tåget och, för att ej skrämma björnen, gömde sig alla man bakom släden, med undantag af skytten, som, nedhukad på något lämpligt ställe, väntade, tills bytet kommit på tillräckligt nära håll för att med säkerhet kunna fällas. Vid ett tillfälle hände det då under dimhöljdt väder på isen af Wahlenberg bay, att den björn, som väntades och som tydligt blifvit sedd af alla man, i stället för att nalkas med sin vanliga smidiga zigzag-gång och under sina vanliga försök att nosa sig till en säker insigt om främlingarnes matnyttighet, just då skytten lade an, spände ut jettevingar och flög bort i gestalt af en liten ismås.
Ständer anvisat vida högre pensions-belopp åt Landshöfdinge-enkor, hvilkas ekonomiska ställning svårligen vant sämre än Enkefru Virgins, föreslagit, att ifrågavarande pensionsbelopp måtte förhöjas och hädanefter utgå med 500 R:dr B:ko årligen; varande af Prosten Mellqvist särskildt yrkadt, att, i händelse af modrens död, pensions-beloppet måtte tillfalla och uppbäras af dottren, så länge hon förblifver ogift. Stals-Utskottets Utlåtande M 167. 69 Utskottet, som icke kan bestrida giltigheten af de skäl, motionären till stöd för berörda hemställan andragit, anser likväl, vid det förhållande att bemälda enka från Arméens pensionskassa eger att uppbära ett årligt, om ock mindre, understöd, någon nedsättning skäligen kunna ega rum i den af motionärerne äskade summa, och tillstyrker att den Enkefru Amalia Sofia Wirgin å allmänna indragningsstaten tillagda pension må, från och med näst vidtagande statsreglering, få utgå med 600 R:dr Riksmynt. Hvad åter angår det väckta förslaget, att denna pension måtte, vid Enkefru Virgins död, få öfvergå till hennes dotter, finner Utskottet sig icke kunna å detsamma tillstyrka Rikets Ständers bifall. 100:o. Genom remiss från Ridderskapet och Adeln har Utskottet jemväl fått emottaga åtskilliga inom bemälde Riks-stånd framställda förslag, åsyftande att bereda pensions-understöd åt enkor och barn efter aflidne, för tapperhet utmärkte Olficerare af f. d. Finska arméen.
Men det gåfves ännu en art af verksamhet, hvilken rörde sig på ett annat fält af andens område och som kräfde samma skydd: det vore konstnärens. Alldeles samma frågor uppkomme här, som i afseende på författarens eganderätt till sitt verk; alldeles samma strid gjorde sig gällande emellan de motsatta anspråken, att sanningen och skönheten skola vara till för hela verlden, och att den individ, som icke egde något annat, än förmågan att upptäcka något sannt och skapa något skönt, måtte vara försäkrad om frukterna af sitt arbete, och striden måste sluta på samma sätt, nemligen genom uppdragande af en gräns emellan å ena sidan den tid eller de förutsättningar, under hvilka konstnärens rättmätiga anspråk gälla och å andra sidan de bestämmelser, som göra hans verk till det allmännas egendom. Från dessa grundsatser utginge en hel lagstiftning, hvilken i vår tid vore så mycket mer af behofvet påkallad, som konstens i likhet med vetenskapens alster spredes inom vida större kretsar och nya medel oupphörligt uppBih. till R. St. Betänkande M 1. funnes att befrämja denna spridning. Gravyren, stentrycket, träsnittet, fotografien, galvanoplastiken, gipsafgjutningen mångfaldigade konstverk på ett förut icke anadt sätt, likasom boktryckeriet sprede ett litterärt arbete i ett antal exemplar, hvaraf man tillförene icke haft exempel. Väl vore emellan en bok och ett kopparstick den skilnaden, att då den tryckta boken, i sig sjelf utan större värde, meddelade författarens tanke i hela dess ursprungliga rikedom och omfattning, sådan den var i hans handskrift nedlagd, så förmådde icke stentrycket återgifva taflan i hela dess skönhet, utan denna bibehölle alltid sitt sjelfständiga värde. Men stentrycket eller ljusbilden upptoge dock en del af detta värde, de lånade sin betydelse, likasom det återkastade ljuset, från den ursprungliga tanken, i det de återgåfve komposition, gruppering, karakter; och det vore derföre, då dessa efterbildningar på rent mekanisk väg åstadkommes, orättvist att beröfva konstverkets upphofsman rättigheten att anse den bild, han frambragt. såsom sitt verk.