Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Derjemte och under åberopande af hvad akademien förut i underdånighet anfört i afseende å arbetets omfattning och omöjligheten att på förhand bestämma tiden för dess fullbordan, hade akademien uti berörda skrifvelse vitsordat nödvändigheten deraf, att det till slutet af nästkommande år beviljade anslag kunde jemväl framgent påräknas till arfvode åt hufvudredaktör och erforderliga biträden, samt i öfrigt erinrat hurusom en minskning af detta anslag skulle verka desto mera hämmande för arbetets fortgång, som detsamma allt ifrån början med 750 R:dr Runt understigit hvad akademien ansett vara det minsta, hvarmed arbetet kunde företagas, hvarföre akademien af audra och för vittra ändamål afsedda medel nödgats fylla bris,ten. Erkännande vigten af do skäl, som sålunda förånledt högstberörda nådiga framställning, tillstyrker Utskottet, det Rikets Ständer måtte medgifva att, utöfver det ständiga anslag, hvaraf Svenska akademien nu är i åtnjutande, eller 2,250 R:dr, å ordinarie stat uppföres det, för ordboks-arbetcts fortskvndande för viss tid beviljade årliga anslagsbelopp af 3,750 R:dr; dock med fortfarande förbindelse för akademien att angående samma arbetes fortgång inför Kongl. Maj:t afgifva underdånig redogörelse. 132 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 123. Vetensk a ps • A kadciuien. 80:o. Af ofta åberopade Stats-Råd s-pro t okol 1 (pag. 66 oell 67) inhemtas, hurusom, sedan Rikets Ständer -vid sistlidne riksdag för meteorologiska observationers anställande på särskilda orter inom riket beviljat en summa af 6,000
I afseende på den anmärkn. som är gjord att ruslhållsräntor na böra i kronoräkenskaperna upptagas, och åter afföras för att visa kostnaden för rustningen; vill jag blott nämna att det är så föreslaget. Hr Printzensköld: Jag måste djupt beklaga, att komiterade, hvilka fått sig uppdraget att noggrannt pröfva de ärenden, sorn blifvit till deras handläggning öfverlemnade, iakttagit en så öfversvinnerlig vördnad för R. St:s beslut, att de ej vågat yttra några deremot stridande åsigter. Jag, på min ringa plats drager ej i betänk, att, när mitt omdöme påkallas öfver framställningar komna från hvilket håll som helst, öppet och oförslälldt yttrat den mening, jag fattat om saken efter det pund, som mig blifvit förunnadt. Så har jag äfven sett det tillgå i embetsverken. Under de 17 år jag tjenstgjorde vid kammar-collegii protokoll, var jag ofta vittne till den frimodighet, hvarmed collina till Konungen uttalade sina åsigter, och huru det vid dylika tillfällen yttrade ogillande omdömen öfver Ständernas framställningar och förslag, när dessas beskaffenhet dertill gåfvo anledn. Samma handlingssätt har jag funnit Hrr landshir, hvar inom sitt län, troget iakttaga. Och manne det dä ej i lika hög grad varit komiterades pligt att, när de funno ett R. St:s beslut, bestämdt strida emot eganderättens helgd, derå fästa sin Konungs uppmärksamhet, i st. f. all bakom dylika beslut söka skydd och försvar för de förslag som af komiterade i enahanda syftning blifvit framställde? Hr von Troil, Sam. Gusf.: Jag erkänner fullkomligt sanningen af hvad Hr Sandströmer yttrat, att det är R. St:s beslut vid förre riksdagen, som föranledt detta stadgande; men jag kan dock ej dervid undertrycka den meningen, att jag anser denna punkt innebära ett uttryckligt våld, och att ingen puukt i komiterades betänk, är, i min lanke, så orättvis som denna.
Hvad härefter angår det, att Ofverdirektören vid 1861 års sint uppgifvit, det balansen betydligen minskats, hvilket åter Revisorerne ansett icke hafva varit händelsen, så förhåller det sig visserligen så, att, såsom de förmält, de balanserade böterna och vitena utgjorde, enligt 1859 års räkenskap, 4,246 R.dr 6 öre och enligt räkenskapen för år 1861 3 538 R:dr 88 öre: men då Revisorerne häraf dragit den slutsats, att förminskningen uti balansen vid slutet af år 1856 icke skulle vid 1861 års slut utgjort mera än skillnaden emellan förenämnda tvenne summor, eller något öfver 700 R:dr, så hafva de, — emedan i den sista summan äfven inberäknats de böter och vitén, som blifvit ådömda åren 1860 och 1861 samt balanserades vid sistnämnda års slut och utgjorde icke mindre än 2,265 R:dr, men naturligtvis icke kunde balanseras redan år 1856, C 279 — misstagit sig. hvilket val icke skett, om de er fordell igen jemtön de två balanserne med hvarandra. De balanserade böterna och vitena utgjorde nemligen, enligt räkenskaperna för l:o enligt General-landtmäteri-kontorets saköreslängder, för år saköresår 1850 och år 1861.
Balans till påföljande året: Stats-Yerkets behållning på Avesta Våg, 94 SkU 11 LU 167/40 U — 126 SkU 3 LU 17 37/80 U i 12,864:10. g. 17,162: ib. 10. — Extra smide — 36. — p:r SkU. har, jemlikt Kongl. Maj:ts och Rikets sednast församlade Ständers beslut, upphört och denna i Riks-Staten tillförene uppförda Inkomsttitel derifrån uteslutits. Vid räkenskaperna har någon erinran ej förekommit, — 95 — Mäkenskaperna öfver IStats-Verkets § p a n m å 1 in natura hafva för åren 1840 och 184.1 blifvit af vederbörande granskade utan anmärkning* Öfver samma räkenskaper meddelasföljande Tablå.. Mebef* år 1810 är 1841. Balans från föregående året. Leverering från Kongl. Balans från föregående året“ Skulder * * * . * * * .- • . 6,645:13. 1* 4,758: 28. 9- Utgift s Afskrifningar * 9,284: 43. 3. 2,614; 19- 4- Statsutgifter * 210,590: x. 4* 239,890:42> 7- Leveringar till Kongl. Ofvanstående, balanserade Behållningar och Tillgångar bestodo al: Hvarjemte Revisorerne få omnämna, att den uti x84i års Stalsrevisions-Berättelse anmärkta, i räkningen för Luleå Fögderis Kronotionde-bodar, vid 1889 års slut, balanserade post å 1,928 R:dr 8 rst. blifvit, under loppet al sistlidet år, lill fullo inbetald. Spanmålg-fiirediUvfoiHlen. Af Räkenskaperna, hvilka granskats i Kongl. Kammar-Rätten får år 1840 med och för år 1841 utan anmärkningar inhemtas: Debet år 1810. år 1841 Balans från föregående året: Credit.
Lånen således under loppet dessa år minskats med en Summa »f 4*4i6 R;dr 16 sk. D) Brandvakts-Cassce-Administrationen eger att af Hudfvudstadens samtelige Husegare, i öfverensstämmelse med de grunder, som af Husegarnes Deputerade hvart loide Sr beslutäs och af Kongl. Majit fastställas, uttaxera afgift till Brandvakts-Compagniets underhållande, och förvalta densamma, jemte Brandvakts-Inrättningens Capital-Fond, som småningom uppkommit genom öfverskott af den influtna afgiften, sedan erforderlige kostnader blifvit bestridde. Enligt den reglering som år 1822 egt rum och af Eder Kongl. Mhjit den 6 November samma år i Nåder blifvit fastställd, har Brandvakts-afgiften ifrågavarande Sex år utgått med 35 skillingar per mille af antingen hvarje Egendoms Brandförsäkringsvärde, eller det belopp, hvartill densamma årligen af Taxerings-Coramitén för Allmänna Bevillningen uppskattats, i händelse nämligen detta sednare värde öfverstigit det förra. För Hus, som 12 år och derutöfver varit brandförsäkrade, har Brandvakts-afgiften, i följd af Stadens Brandförsäkrings-Contors åtagne förbindelse, blifvit erlagd af Contoret i Husegarnes ställe. Enahanda grunder för Brandvakts-afgiftens beräkning och erläggande gälla äfven efter sista regleringen, som den 16 nästlidne Marlii vunnit Eder Kongl. Majus Nådiga fastställelse. Dea Tableau Administrationen lemnar öfver Brandvakts-Cassans Inkomster och Utgifter under nämnde år, utvisar: Att intraderna utgjort: 1827.' [ År 1831. För Brandvakts-Compagniets aflöning, beklädnad , sjukvård, jemte hyra för aine Corps de Gardes, Ved, Ljus och Skrifmaterialier . Resolutionen den8 2 Januari ioS3, deruti, ibland annat finnes stadgadt, att Stadens Innevånare må ega att välja antingen de vilja anskaffa
Handel och Sjöfart hafva alltid påräknat, och böra såsom ett vilkor för deras tillvarelse kunna påräkna, att icke frukta en fiende i den Nation med hvilken St a ts-U Iskottets Be t ä lika nd en. i5i de Fredliga förhållairderne icke aro brutv na, och då våldsverkare» har ali sälta sig under ett beskydd, som Fredar honom ifrån ansvaret för det våld han ulöfvat, bör viii den oskyldigt lidande, som icke har någon utväg att sig värja, med skäl förvänta, att den Stat, lill hvilken han hörer, då den icke kunnat freda honom för våld, utan mäst se honom falla såsom ett oskyldigt offer, bör bidraga lill dess upprättelse och ersätta dess förlust. Uti denna fråga förekommer dessutom, att en vida högre vinst blifvit Staten anvisad, då igenom nyttjade represalier, eller genom de Condemnationer, som åren 1810 och 1811 blifvit inom Riket gjorde, en betydlig inkomst af omkring 1,200,000 R:dr Staten tillfallit, och hvaraf med högsta grad af billighet, Svenske Medborgares lidande i samma väg tillkommit, borde finna en ersättning; att en stor del af Statens Intrader härflyta från handel och Sjöfart, berättigande, likasom alla andra utskylder till skydd och värn emot våld och orätt, att dessutom de lidande Svenske . Medborgarne icke finna någon utväg för sig öfrig, att uti det Rike, hvarifrån våldet uppkommit, göra sina anspråk gällande, och att en för sine i Undersåtares välfärd alltid vaksam Regering icke eller förmått, att i denna senare del dertill bi - i5a
"Jag tänker vinterfisket ger nödtorftigt så länge, och till brödfödan förslår väl stackarne på skogsåkern." "Allt godt således, och då jag märker, att ju här ingen nöd blir, far jag nu med lättare hjerta från hemmet än jag kom." "Ja, ja, nog kan det väl gå, och J sen alltid den glada sidan af allt, och knappt jag sett eder ens på alfvare vredgas öfver något i verlden, ej ens öfver klubbmännen, dem vår herre nu må förlåta, då de hafva fått sådan svår vedermöda." "Tro aldrig, mor, att ej sinnet brusar opp för mig ock ibland. Minnes du ej huru jag brukade klappa opp den skälmen Elias, som sen rymde ifrån oss. Det var skada nog, nu blef han visst en galgfogel, fast det var godt gry i slyngeln med alla hans opptåg." "Ja så var ock agan, att J skrattade och gaf honom en smäll, och skämde bort pojken på allt sätt." "Åh, mor, vi ha så litet lefvat tillsamman, att du knappt känner mitt lynne. Borta, i krig och på sjö, har min mesta tid förgått, och du har ensam styrt och ställt på godset, och bra har du ställt, hvad skulle jag då vredgas öfver?" "Ringa har det bekymrat dig, om jag ställt väl eller illa! Om det vuxit ett korn på åkern, eller om tegen varit svart, allt har du varit lika nöjd, och om det ej skulle funnits en fisk i boden eller en skinka i visthuset, det skulle allt qvitta dig lika." "Hvad mer, mor, aldrig ha vi ju behöft svälta, om jag varit hemma eller borta." "Herre gu, icke har du ändå tagit dig en hustru, som låter folket svälta. Det är visst, man kan bli helt förtretad på dig. Men se, nu sitter jag här och pratar med dig, och borde vara derute att ställa mat åt eder alla." "Låt vara, mor, nog står verlden ändå, om du än ej rustar och bestyr så mycket." "Ja, ja, käraste herr Erik, så sägen J riddare, som äro herrar och män; men hvart skulle det bära, om vi qvinnor skulle vilja ha samma rätt.
Och då i sådant afseende förekom, att arbetet å jernvägen emellan Stockholm och Upsala redan den 10 sistlidne Oktober varit så långt framskridet, att Stats-revisorernes delegerade kunnat derå färdas mer än halfva vägen, nemligen till Märsta, 3g mil från Stockholm, efter hvilken tid ytterligare utläggning af sleepers och rails rastlöst fortgått emot Upsala; samt kändt vore, att för nämnda bandel redan under sommaren detta år inköpts fyra nya lokomotiv, som dock utlånats till trafikens bedrifvande å vestra stambanan, och hvilkas inköpssumma sålunda ryckts från sitt eget till främmande ändamål, de der icke varit afsedda med anslaget till norra stambanan; har motionären, för att så snart som möjligt åt de norrut belägna landsdelarne och den trakt, genom hvilken omförmälda jernväg sträckte sig, samt åt deras stora trafik söderut ernå det åsyftade kommunikationsmedel, hvaraf de hade så stort behof, hemställt «om skyndsamt åläggande för jernvägsbyggnadsstyrelsen att nu åtminstone så anordna fördelningen af 1866 års jernvägsanslag, Bih. till R. St. Brot. 1865 & 1866. 8 Sami. 2 Iläft. 2 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 5. att ifrågavarande norra stambana emellan Stockholm och Upsala blifver för trafik öppnad med görligaste första, antingen och helst till hela sin längd, eller åtminstone till så stor del deraf som görligt är, och detta redan under loppet af nu stundande vintermånader, då behofvet är jemförelsevis störst af sålunda underlättad kommunikation ;« samt att Rikets Ständer måtte härom aflåta underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t. Efter vederbörlig remiss har Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet förehaft denna motion till pröfning; dervid Utskottet jemväl haft tillgång till Styrelsens öfver Statens jernvägsbyggnader den 18 Juli innevarande år afgifna yttrande i anledning af en utaf Stadsfullmägtige i Upsala gjord underdånig ansökning, att jernbanan emellan nämnda stad och Stockholm måtte för trafiken upplåtas ju förr desto heldre.
Jag skall sedan visa alt denna rörelse är utan nylla. Den lånar ut penningar på ätta år, hvaremot Diskontlänen äro på 2| år och ställda under en jemn bevakning hvarje 6:te månad af Direktionen, som har till pligt att i del fallet följa dem med den noggrannaste upmärksamket på de förändringar lånen kunna undergå, och Direktionen har vid omsältningstillfällena äfven rättighet att neka omsättning. Deremot äro dessa stälda på 8 år och afbetalningarne verkställas hos Låne-kansliets Kamererare, som dervid hufvudsakligen och egentligast har att se på alla formers iakttagande och då lånsökanden bifogat de vedel häftighetsbetyg af Landslune, som äro föreskrifna, så tror jag icke att det är ett exempel på att länen blifvit nekade. Uti, Just. Ombudsmtns berättelse till 1828 års riksdag förekommer en npgift derom att Landshin i Wenersborgs län skulle hafva ulgifvit ett vederhäftighetsbetyg åt en man på Dahlsland, der dessa lån i allmänhet innehafvas af arrendatorer och sådana, hvilken några veckor förut varit uptagen på listan att erhålla magasinsunderstöd, emedan han saknade alla tillgångar: på Banko-Fiskalens begäran hade Just. Ombudsmm anbefallt åtal inför Götha Hofrätt, men Landsh:n blef det oaktadt frikallad, emedan den invändningen godkändes, att Landslv.n borde vara ursägtad för det misstag han begått om nämnde person, emedan det funnes så många, som 358 Den 12 April e. ra. hade namnet Peter Johansson, eller hvad lian hette. Knappast har Banken pä de gamla lånen under 1600-talet, då man lånade på osäkra panter, gjort så stora förluster, som proportionsvis på denna lånerörelse. Jag skulle tro att den ränta Banken upburit på dessa lån, — och det har funnits lider då räntan gjort flera hundra tusen r:dr, — stundom gått aldeles förlorad genom afskrifningar.
Jag kan åtminstone icke finna annat, då der säges, att ”gästgifveri å landet, för hvilket, vid den tid då denna författn. blifvit till efterlefnad gällande, utskänknings-rättighet utöfvas, varde vid rättigheten fortfarande bibehållet intilldess densamma uphör genom upsägning eller förverkas.” Vill man dock att samma sak skall sägas 2 gånger, så vill jag åcke sätta mig deremot, ehuru, såsom jag förut yttrat, jag finner det alldeles öfverflödigt. Frih. Raab: Just derföre, att 12:te §:ns lista mora. mycket tydligt och klart, alldeles såsom Gr. Lagerbjelke och Hr Braunerhjelm yttrat, uttrycker den mening, att. då gästgifvare upsagt utskänknings-rättighet, så har den för gästgifveriet uphört, just derföre, säger jag, är det så mycket mera nödigt att derom stadga något uti en följande §, ty eljest skulle inträffa, att om ett gästgifveri vore bortlemnadt på arrende, så skulle det kunna bero på- en arrendators förverkande att denna rättighet för gästgifveriet-uphörde, men så långt har icke en gång Utsk. gått, då det uti 2:dra mom. af ifrågavande § stadgat, att denna rättighet skall uphöra, om egaren upsagt densamma. Jag vill likväl fästa upmärksamheten på sjelfva hufvudsaken och frågar då: hvad äy det egentligen man åsyftar? Jo, man önskar just att så mångå gästgifvare som möjligt skola afsäga sig rättigheten att hålla ut\ skänkning. Kan väl detta vinnas genom en sådan föreskrift som denna? Jag ber Hrr:ne lägga märke till, att man i denna 152 Den 9 Augusti f, m. föreskrift säger, att om en gästgifvare en gång afsäger sig denna rättighet, så har hemmanet för alltid förlorat densamma. Tron J nu, Mine Hrr! att någon egare till gästgifveri — han må vara så varm nykterhetsvän som helst — skulle, då han vet, att denna fördel med (lera 1000 Ridr ökar hemmanets värde, vilja för sina barn och efterkommande afstå denna rättighet?
Maj:ts nedannärnnda nådiga Propositioner: l:o angående löneregleringen för Lands-staten; 2:o angående anslag lill uppförande af ny byggnad i hufvudstaden för dt'n af Svenska Slöjdföreningen inrättade söndagsoch altonskola, m. m.; 3:o med förnyad framställning i fråga om Bergsskolans i Fahlun flyttning till Stockholm och förening med Teknologiska institutet; 4:o angående aflöningsoch utgifts-anslagen för Teknologiska institutet; 5:o angående förändring och tillbyggnad af Kronans egendom JM 4 å Riddarholmen, för inrymmande derstädes af Riks-arkivets samlingar, m. m.; 6:o om anslag till löneförbättring åt Sundhets-kollegii ernbetsoch tjenstemän; 7:o angående ytterligare anslag till det Carolinska Medico-chirurgiska institutet i Stockholm; och skulle ett, efter föredragningen af den nådiga Propositionen, af Paul Fritz Mengel från Upsala län afgifvet yttrande i ämnet remissen åtfölja; 8:o angående ersättning till Lunds universitets löningsfond för minskad in komst af Hardeberga och Sandby församlingars prebende-pastorat; 9:o angående anslag till nya eller utvidgade byggnader för åtskilliga elementarläroverks behof; 10:o i fråga om de till åtskilliga stadsskolor inom Lunds stift, äfvensom Hallands län, utgående klockare-pensioner samt land thillén af klockarebol; och lim, jorn anvisaude å allmänna indragningsstaten af ett belopp af SOO R:dr, 260 Prol.-Utdrag den 7 Mars 1863. att årligen från och med nästkommande år tillgodonjutas af Rektorn vid Hudiksvalls läroverk, F. Wennberg. S. D. Vid nu förnyad föredragning bi föllos Stats-Utskottets Utlåtanden: JM 5G, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående utbyte af de till Boställe åt Länsmannen i tredje distriktet af Westra härad i Jönköpings län anslagna hemmansdelarne V8 mantal Repperda Ännagården JM 9, V6 mantal af Repperda Källagården JM 3 samt x/4 mantal af Ufvanäs Westergården mot kronoskatte kavalleri-augmentshemmanet V2 mantal JM 5 Hultsjö Bergagården; JM 37, i anledning af väckt motion, angående öfverlåtelse af f. d.
Hvad till förekommande af oloflig bran vinsförsäljning är förordnadt, må icke lämpas på den, som, under påstående tåg, med vederbörande Befälhafvares eller Kronobetjeningens vetskap' och tillåtelse, utgifver i minut bränvin åt dem af manskapet, hvilka blifvit hos honom inqvarterade. 55 - Ej må köpare till vittne åberopas, eller för ojäfvig antagas i fråga om försäljning af det bränvin, han sjelf sig tillhandlat, hvaremot köpare, derest han i öfrigt finnes ojäfvig, må vittna derom, att bränvin blifvit till andra personer vid samma tillfälle försåldt. Bev-, Bagsamt Allm. Besa.- och Oecon.~Utsh:s Betänkande JY:o 6. 23 56 §. Till förekommande af Utländskt bränvins insmygande, bör å bränvin, då det sändes ifrån Stad med fartyg, sorn passerat saltsjö, tagas förpassning, hvilken icke skall kunna af Tullkammaren utfärdas innan försändaren aflemnat tillverkarens, under edlig förpligtelse utgifne tillverkningsbevis; äfvensom, när bränvin föres ifrån skärgård sjöledes, slikt tillverkningsbevis bör varan åtfölja. Äfven bör, då bränvin föres landväg till större parti än sextio kannor, detsamma åtföljas af ett lika beskaffad t till verkningsbe vis. Uraktlåter någon hvad sålunda föreskrifvet är, hvarunder dock skeppsbesättningens förråd, räknadt till 4 kannor på man, ej inbegripes, vare det utan bevis förda bränvinet förbrutet, derest egaren ej gitter med tillverkningsbevis eller annorledes tillförlitligen styrka, att detsamma är af inhemsk tillverkning. Finnes detsamma vara å utländsk ort tillverkadt, straffes förbrytaren såsom för oloflig införsel. 5? §* Ålit hvad i denna Författning finnes stadgadt om utminutering af bränvin, galle äfven för andra spirituösa drycker, som i mindre qvantitet än en fjerdedels kanna försäljas. SJ ette Artikeln.' Föreskrifter i afseende på Författningens verkställighet.) 58 §. Konungens
Maj:t, efter vederbörandes hörande, i Nåder vidtaga lämpliga åtgärder för att å de orter i Riket, hvarest salpeternäringen kan med fördel utöfvas, sprida kännedom af mera ändamålsenliga och med mindre kostnad förenade tillverknings-methoder, hvarigenom den inhemska salpetern må kunna, så väl till godhet som pris, bättre uthålla täflan med den utländska varan. 52 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 34 § 77. (1843 års Rev. Ber. pag. 270. Beträffande de af Kongl. Stats-Contoret, jemlikt föreskriften i Kongl. Brefvet af den 5 October 1839, meddeldte anvisningar, enligt hvilka ett af Di rectionen öfver Kongl. Maj:ts Hof-Capell och Spectakler utur Salpeterfonden uppburet lån, primitivt utgörande 47,000 R:dr, komme att utaf Extra utgiftsmedlen under åren 1840—1848 successive liqvideras , hafva Revisorerne funnit sig höra anmärka, att de genom berörde anvisningar bestämde utbetalningar tili en del infälle efter (iden för då gällande Stats-reglering. Benna af Revisorerne omförmälde fråga har af Constitutions-Utskottet vid sistlidne Riksdag blifvit till Riks-Rätts pröfning hänskjuten; och sorn nämnde Domstol, enligt dess i målet gifne Dom, förklarat Konungens Rådgifvare genom deras rådslag i berörde afseende icke hafva gjort sig skyldige till ansvar, finner Utskottet någon åtgärd, i anledning af Revisorernes ofvanberörde anmärkning, icke vara att å Rikets Ständers sida vidtaga. Öfver-Stäthållare-Embetet. (1841 års Rev. Ber. pag. 102.
De varda ledamöter, som ifra för förändringen, borde ihågkomma, att en förändring, som är så illa uppgjord, att den icke kan gå igenom, är sämre än ingen, och gjorde bättre, om de gåfve sig litet tålamod, intilldess man, om det icke medhinnes vid denna riksdag, åtminstone vid en kommande kunde få ett antagligt förslag. Jag anhåller, att It. o. Ad., utan att ingå i hufvudsaken, ville inskränka sig till formfrågan och låta oss afgöra, om icke remiss af H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedts motion tillika med Frih. Cederströms förslag uti detaillerna må bifallas och att, i händelse af vägrad remiss, vi må tala i hufvudfrågan. Om jag i någon mån gjort det uti detta yttrande, så har det varit en följd af de ledamöters anföranden, hvilka förut redan så gjort, och derigenom äfven tvungit mig dertill. Gr. Horn, Claes Fredr.: Det är icke utan en viss förundran, jag i dag hört från samma håll, som förra plenum bordläde Gr. af Wetterstedts motion, yrkas, att motionen icke måtte få remitteras, utan att den sats, som Hr Gr. yrkat, måtte intagas i beslutet för dagen. Hade den ledamot, som under förra plenum bordläde motionen, då haft samma tanka som nu, så hade vi haft hela frågan på redigare fotter. Jag vill icke ingå uti granskning af orsakerna, som föranledt delta förhållande, men finner mig uppkallad att ytterligare yttra mig i detta ämne, då jag funnit en af publicitetens organer hafva framställt min opinion i ämnet från en alldeles oriktig synpunkt, i det han trott, att jag delat Gr. af Wetterstedts åsigt.