Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Egaren godkänd säkerhet honom derföre läinnas, förr än dest Wattenwerk rubbas. § 4- Att da skattlagde Wattenwerk förstöras, eiler i warde och afkomst minstas, den eller de Jordägare pä hwars ansökning detta stedt, answara Kongl. Maf:t och Kronan för den statt och ranta, som af Wattenwerket utgätt, samt att denna statt lägges pä det eller de Hemman, dertill den ford hörer, hwarä odling eller förbättring genom Wattenwerkets rubbning äsyftaS. §. s. Ersättningen gifwes antingen med penningar, ford eller ärlig spannemalSranta i de fall, da något Wattenwerk mäste förstöras, eller blifwa alldeles onyttigt, eller till warde och afkomst för, minstas för agaren, och denne har da rättighet, att bestämma pa hwilketdera af detza satt han ästundar, att ersättningen stall utgöras; men dä Wattenwerk endast flyttas eller ändras, utan att kill beskaffenhet elier afkomst försämras, stall kostnaden och ersättningen med penningar erläggas. Beloppet af ersättningen da Wattenwerk borttages, eller wärdet genom rubbning minstas, bestämmes således, att Wattenwerket sättes uti det wärde, som det wid försäljning efter ortens gängbara pris t det högsta taget kan gälla. Dä Wattenwerk utan minskning i betz wärde sch afkomst kan förändras eller flyttas, ersättes alla kostnader, i det högsta beräknade, som ägaren t och för rubbningen får widkännas, äfwensom den saknade afkomsten under förändringen honom godtgöreS. Ersättni g i ford äger endast rum, dä tillgäng derpä finnes, antingen af de ägor, hwarifrän wattentappningen stall werksiällas, eller ock annan jordlägenhet, Hemman eller Wattenwerk kan erbjudas. I 3 sa?
Beräknas behofvet, tills vidare, efter blott 40 nya sjukplatser hvarje år och en dagkostnad i medeltal för hvarje sjuk af i rundt tal 90 öre, således för hvarje året om upptagen sjukplats till 328 R:dr, kommer, för utredning och underhåll af dessa ytterligare platser, att årligen erfordras 13,120 Rdr, eller, efter afdrag för årsafgifter af 40 patienter, hvilka afgifter icke kunna beräknas högre än till 3,120 Rdr, ett belopp af 10,000 Riksdaler; och om under en period af tre år, stigandet i patient-antalet på enahanda sätt som hittills fortgår, uppstår följaktligen behof af tillskott för hospitalsfonden, under första året af 10,000 Riksdaler, under andra året af 20,000 Riksdaler och under det tredje året af 30,000 Riksdaler, hvilka tillskott fördenskull SerafimerOrdensGillet hemställt måtte hos Rikets Ständer för nästa statsreglerings-period af Eders Kongl. Maj:ts begäras. Med föranledande deraf att, af de vid 1864 års slut å hospitalen tillgängliga 1,235 sjukplatser, 1,151 då voro upptagna, hvadan endast 84 platser återstodo att möta innevarande och tvifvelsutan älven följande års stigande behof af hospitalsvård, intilldess det beslutade nya hospitalet vid Göteborg kan blifva färdigt, hvarmed dock ännu några år kommer att dröja, förmäler SerafimerOrdensGillet sig vidare hafva tagit i öfvervägande, huruvida å nuvarande hospital skulle kunna för sjukvården beredas ytterligare utrymme, någorlunda tryggande mot närmaste framtidens kraf; — och af de förslag, som i sådant hänseende förekommit, har OrdensGillet godkänt följande, för hvilka OrdensGillet redogör sålunda: a) Hospitalsdirektionen i Wexiö har underställt öfverstyrelsen ett förslag till utvidgning af Wexiö hospital och fullständigt ordnande af sjukvården derstädes. Detta förslag har väl, såsom alltför omfattande och till utförande kostbart, icke i dess helhet kunnat af Ordensgillet för närvarande biträdas.
Committé att uppgöra underdånigt project till Eppectance-Stat för Officerare och Tjenstemän af f. d. Finsta Armöen; samt under den ?:de sistledne Augusti detsamma stadfästat. Denna Stat uppgär inalles till 36,752 R.dr 32 st.r, säledes icke mycket öfwer hälften af ywad Ständerna till detta ändama! ansett behöfligt. Efter denna Eppcclance-Stat kommer lrkwäl alla af högre grad än Capitains, att åtnjuta nägot mer än hwad Stats-Ulstottet förefiagit: denna tillökning synes dock wara gansta billig, helst tillgångarne sädant medgifwa. Men deremot hafwa för Srabs-Capitalner och Subaltern-Officerare Eppectance-lönerne blifwit mycket förminskade emot hwad de af Stats-Utstottet wörö upptagne till, nemligen för nagra fä till 100 R:br, de öfrige till 8316, 82 och 75 R:dr. — Det är otillräckligheten af denna lön för dem som icke hafwa annat att. päräkna till mat, hushyror, kläder, m. m. jag will underställa Ridderstapets och Adelns upplysta berömmande, och den swära belägenhet hwaruti desta Officerare bärigenem blifwit försatte, som jag önstar att Ständerne wid detta Riksmöte matte afhjelpa. Förmodligen har, dä Staten projecterades, owistheten om icke ännu mänga af Finsta Armeen kunde öfwerkomma, och den summa af 40,000 R:dr som endast fanns att tillgå innan nägot af de Pommersta Regementernes Stat kunde till detta ändamäl innehällas, söranledt det ringa löne-belopp hwartill Officerare af lägre grader blifwit uppförda. Men sedan man nu med wisthet känner deras antal som kunna komma r fräga, är jag säker att äfwen
Men nu måste du, såsom mera van vid alla slags äfventyr, gifva mig ett godt råd. Kan jag på ett års tid få henne bort härifrån, så hinner jag gifta mig. Sedan är saken klar. Jag kommer att vistas någon tid hos min mor och hoppas att snart få svar af dig. Din vän Edvard Glithingham. XI HVAD SOM KAN HÄNDA NÄR MAN SVIMNAR Den 1:sta Februari var nu inne; vintern var kall och det yrde alldeles oerhördt. Uti det trefliga förmaket, sutto Lady Starling, Edvard Glithingham och den unga Alice. Den sistnämnde var särdeles glad denna dag. Sedan en längre tid, hade hon blifvit lugnare till sinnet, ty Edvard hade lofvat att snart underrätta modren om deras ömsesidiga böjelse. Samma dag på morgonen hade Edvard sagt åt Alice, att han om aftonen ville tala med henne om någonting mycket vigtigt, och bad henne komma ned uti en liten sluten veranda som låg i jemnhöjd med trädgården; det var Alices älsklingsställe; om sommarn var der svalt, och om vintern höll den sig särdeles varm. Alice afvaktade med otålighet tioslaget, då Lady Starling plägade gå till sängs. Sedan några dagar hade Edvard varit så utomordentligt god och öm emot henne, dessutom hyste hon för honom ett så obegränsadt förtroende, att hon ej förstod att det kunde ligga något orätt uti att bevilja honom hemliga möten. Hon ansåg honom såsom sitt lifs herre, och af hvem kunde hon väl vänta mera aktning än af den, hvars hustru hon en dag skulle blifva. Edvard hade hela aftonen följt henne med sina blickar, hvilka liksom magnetiserade henne. Baroneten var, såsom man sett, en usling, och som sådan beherrskades han af de vildaste passioner. Alices oskuld och rena hjerta hade utgjort hennes bästa vapen emot honom. Hon kände intet af en storartad sjelfbeherrskning; instinkten, en barnslig tro på Gud och en upphöjd ande, det var allt hvad hon egde till försvar för sin oskuld; men hittills hade detta varit nog, för att emotstå Edvards inflytande.
Utan att förneka angelägenheten af undervisningens vid akademierna utveckling och fullkomnande i hvarje vetenskap, som der idkas, har likväl Utskottet, som härvid äfven måste fästa afseende på Statens för så många andra vigtiga behof anlitade tillgångar, funnit tvifvelaktigt, huruvida det vore lämpligt att anvisa ett betydligt anslag för inrättande af ett nytt observatorium i Lund, då det, sorn förut der finnes, bör vara tillräckligt för den första undervisningens behof samt vid Upsala universitet den astronomiska institutionen numera vunnit all den fulländning, som i vårt land torde kunna åstadkommas. Men äfven om denna betänklighet skulle anses mindre väsendtlig och det således finge antagas vara med det allmännas fördel öfverensstämmande och för undervisningens befrämjande af vigt, att i Lund inrättas ett nytt fullständigare observatorium, skulle Utskottet ändock finna sig förkindradt att understödja motionärens nu gjorda framställning, enär frågan icke varit föremål för vederbörande myndigheters pröfning, samt Utskottet saknar närmare uppgifter om de kostnader, observatoriets uppställande i sin helhet skulle medföra, men hvilka, enligt hvad i motionen angifves, sannolikt skulle betydligt öfverstiga det nu ifrågaställda anslagets belopp, ehuru motionären åsyftat, att skilnaden skulle af akademiens egna tillgångar betäckas.
Fordom var det vanligt, att personer utfärdade s. k. favorabla resolutioner och, på det att anspråk å dylika fördelar, hvilka genom desse resolutioner meddelades, icke skulle sedermera kunna göras, tillädes följande ord: ”dock utan prejudikat för framliden”. Detta exempel har Utsi;, följt och förklarat, att det skulle vara utan prejudikat för framliden. Denna Utsk:s försigtighet åsyftar likväl icke andra personer, hvilka i enträgenhet kunna lätla med Akerberg, ulan Utsk. har, af farhåga för vidare ansökningar blott från honom, ang:de penningeunderstöd, föreslagit att R. St. måtte i sitt blifvande beslut förklara, att de icke hädanefter^ till pröfning upptaga någon fråga om ytterligare ersättning till Akerberg. Om nu R. St. än göra ett sådant förbehåll,^ kan sådant likväl icke hindra kommande Ständer att lemna Akerberg än flera summor. Kunna R. St. sådant icke förhindra, sä, heldre än att antaga Utsk:s ifrågavar:de förslag, borde man detsamma återremittera eller ock utesluta hvad som dock aldrig bort inflyta. Jag hemställer derföre, att R. o. Ad. mätte pröfva och bifalla första delen af Ulsk:s tillstyrkande eller ”att R. St. måtte medgifva att, med efterskänkande af det för O 7 O skott 1000 r:dr b:co, gravören J. E. Akerberg af banken redan uppburit, han måtte berättigas, att bibehålla de gravurmachiner, som för bankens räkning blifvit bos honom med qvarstad belag de”. Hvaremot återstoden af Utsk:s tillstyrkande torde af Stån det uteslutas, eller rättare afslås. Gr. Sparre, Erik: Utan att vilja ingå i någon vidlyftigare vederläggning af hvad den siste värde talaren yttrat, måste jag likväl bekänna, att jag anser att R. St., såväl som hvar och en annan, böra mot enskilde utöfva rättvisa, billighet och, om det o ° är fraga om en talent, hvilken man icke kan frånkänna Akerberg, äfven någon uppmuntran.
Betänkande, angående Stdmpelpappers-afgiften. Till följd af föreskriften i 70 § Regeringsformen och 31 § Riksdags-ordriingen, får Revillnings-Utskottet, efter verkställd granskning af nu gällande Kongl. Kungörelse den 4 December 1863, angående stämpelpappersafgiften samt hvad vid kontrollen och uppbörden deraf bör iakttagas, och dervid jemväl företagen pröfning af de i omförmälda hänseende hos Riks-Stånden väckta motioner, hvilka blifvit till Utskottet remitterade, härhos till Rikets Ständer öfverlemna förslag till förnyad författning i ämnet samt tillika redogöra för ifrågakomna framställningar om ändring i nu gällande stadganden. På sätt förr egt rum har Utskottet, till undvikande af onödig vidlyftighet, i detta sitt förslag upptagit endast de delar af ofvanberörda Kungörelse, uti hvilka ändring vidtagits, likasom Utskottet, hänvisande till samma förslag, icke ansett nödigt här omförmäla sådana obetydligare jemkningar i redaktionen, hvilka ej medföra någon förändring i sak, eller tillägg, som förklaras af eljest föreslagna stadganden, helst dessa, i likhet med öfriga förändringar, äro uti förslaget med kursiv stil utmärkta. Innan Utskottet öfvergår till den närmare redogörelsen för de särskilda delarne af förslaget, anser sig Utskottet böra till besvarande upplaga dem bland de i ämnet afgifna motionerna, som äro af en allmännare syftning, och af dessa först den af Riksdagsfullmägtigen C. Dahlgren från Elfsborgs län inom Bonde-Ståndet väckta (N:o 83), att all kartering af handlingar, som till domstolar och öfriga embetsverk ingifvas eller derifrån utgå, måtte helt och hållet afskaffas och i afseende derå nu gällande föreskrifter upphäfvas. Jemväl vid nästlidna riksmöte framställdes af samme motionär enahanda yrkande, och enär Utskottet delar den åsigt, hvilken af dåvarande Bevillnings—Utskott Bih. till R. St.
Flera bevis skulle visserligen kunna anföras för den åsigt Utskottet redan uttalat, att den undantagslag, hvarom fråga är, ej kan försvaras ur nyttans synpunkt, men det redan yttrade lärer emellertid ådagalägga alt densamma snarare skadar än gagnar det stånd, åt hvilkeu den är gifven; att densamma i flera hänseenden bar en menlig inverkan på andra medborgares rätt; samt att den leder till oreda och osäkerhet i lagskipningen. Att borttaga densamma synes således Utskottet vara det enda medlet för afhjelpande af berörda olägenheter och för vinnande af den enbet och konseqvens i lagstiftningen, sorn utgör vilkoret för den trygghet och säkerhet, som är all lagstiftnings mål. Det är ofvan yttrad t, att de förhållanden, hvarunder ifrågaställa undantagslag uppkommit, äro helt olika dem, som höra lill närvarande samhällsskick. Det bjuder att alla skola vara likar inför lagen; — att allas rätt är lika helig; samt att allmän lag skall vara allas gemensamma band och allmän domaremakt allas gemensamma värn; och det är på dessa grunder, som Utskottet anspr motionärens framställning förtjena bifall. Då emellertid förevarande fråga beror derpå huruvida Höglofl. Ridderk i pel och Adda finnér för godt att afsäga sig ifrågavarande rättighet, samt Lag-UlskoUels Belänkande, M.o 51. 5 samt öfrige Riksstånd och Kongl. Maj:t en sådan afsägelse gilla, anser sig Utskottet, hlolt för en sådan händelse, höra framlägga följande förslag lill förordning, om upphörande af frälsemäns rättighet, att i vissa mål dömas af Hofrätt, såsom första Domstol; så ock om ändring af s ,$* i 8 kap. rättegångsbalken:
Emot antagligheten af den förres, kunde vara nog att åberopa hvad derom redan är vordet yttradt, hulst samma förslag hvilar på förutsättningen om kroppsoch skamstraffens återupplifvarrde; men dervid anser Utskottet sig ytterligare böra erinra, att då en förbrytare ej vore i stånd att bedöma, hvilketdera, kroppsstraffet eller penitentiär-fängelset, är strängast, innan han försökt bägge dessa straffarter, begagnandet af den föreslagne valfriheten ej skulle kunna innefatta ringaste bevis uti ifrågaställde hänseende förr, än någon tredje gången återfölle i gröfre brott, i hvilken händelse likväl den, som en gång hade slitit spö, efter hvad erfarenheten ådagalagt, troligen ej tvekade att häldre välja detta hastigt öfvergående straff, än att underkasta sig en längre förlust af friheten, samt att i allt fall, en lag i denna syftning vore oförenlig med Konungens i regeringsformen stadgade oinskränkta benådningsrätt; och enär, beträffande Nils Strindlunds yrkande, att straffet för stöld måtte skärpas med cellfängelse, verkan of detta fängelse, sådan den ofvan blifvit antydd, helt och hållet skulle tillintetgöras genom dess sammanblandning och förening med nu brukliga, menskligheten förnedrande kroppsstraff, hvadan den af motionären åsyftade erfarenhet om cellfängelsets verkningar ej heller kan vinnas på den af honom anvisade väg, torde denna väg icke böra beträdas. Saknad erfarenhet om ändamålsenligheten af föreslagna frihetsstraffen, lärer emellertid icke kunna åberopas såsom stöd för uppskof, med frågan om en förbättrad brottmålslagstiftning. Man saknar nemligen ej en sådan erfarenhet. Penitentiärsvstemet har hos andra nationer redan länge varit antaget; och öfverallt, der det vunnit insteg och blifvit behörigen tillämpadt, har det visat sig äga ett stort företräde framför kroppsoch vanhedrande straff, ej allenast i fråga om straffade brottslingars afhållande från nya brott, utan äfven i afseende å brotts förekommande i allmänhet, hvarigenom såväl dess förbättrande egenskap, som allvarliga och afskräckande karaktär ådagaläggas. 8 Lag-Utskollels Betänkande, N:o 38.
Behållningar och Fordringar , , 3,5G7: 18. 2. 3,046: 17. n. Afskrifning: Enligt Kongl. Brefvet d. 28 Sept. i833 2,741:\i. 3. Balance till följande året: Skulder 2,741:4t. 3. Credit: Balance från föregående året: Utgifter: Afskrifning: Eldigt Kongl. Brefvet d. 28 Sept. 1833 . 3,046: 17.41. B ahmee till följande äret: Denna Räkenskap har med år 1833 upphört, sedan, jemlikt Kongl. Brefvet den 17 December i83i, StuteriÖfverStyrelsen numera öfvertagit den speciella förvaltningen af de för Hingstars underhåll anslagne medel och de uti denna redogörelse upptagne äldre balanceposter under loppet af år 1833 hunnit till afskrifning befordras. Denna Afdelnings Hufvudböcker hafva icke för någotdera året undergått granskning i Kongl. KammarRätten. Inkomster och Utgifter förhöllo sig på följande sätt: Debet: Balance frän föregående äret: Räntekammaren 98,000: 75,000: Balance till följande året: B al ance från föregående året: B al ance till följande året; Behållningar och Fordringar 1,015,002: r3.— 989,710: 12. 8. I afseende ej mindre på Redogörelsemethoden, än å det salt hvarpå Räkenskaperne äro förda, gälla här samma anmärkningar som Revisorerne rörande Fortifications A fdeln ingens Redogörelse ofvan yttrat. Deremot har vid förvaltningen icke varit nugot att erindra; hvarjemte, vid anställd inventering, KrigsmanshusCassans Säkerhetshaudlingar Lehn 111 ils fullständiga och i god ordning. Förvaltningen af Sjö-Ärcndcna. T\äkenskaperne för detta Verk hafva för år i83a i Kongl. KammarRätten blifvit granskade med anmärkningar, hvaremot de för år i833 ännu ej undergått granskning. ( 64 ) Debet:
Före sjelfva öfverlåggningen om Betänkandet har Herr Grefve von Schwerin, Fredric Bogi^ 222 Den 18 Augusti e. m. laus, gjort den framställning, att Ridderskapet och Adeln först borde yttra sig, huruvida Ståndet gillade den af RiddarhusUtskottet föreslagne fördelning af RiddarhusOrdningen i tvenne delar, samt om icke Ridderskapet och Adeln, enår Kongl. Maj:ls sanction för närvarande ovillkorligen fordrades till stadfästande så vål af den ena som den andra af dessa delar, skulle anse låmpeligt, att uti en underdånig skrifvelse, fästa Kongl. Maj:ts Nådiga uppmärksamhet på sakens verkeliga förhållande, att nemligen endast hvad förra afdelningen beträffar, Kongl. Maj:ts sanction vore af Lagstiftnings natur, men att deremot, i afseende på den senare, densamma egentligen icke vore af nöden, enär de bestämmelser , som deri innefattades redan förut voro genom det rum de erhållit i Grundlagarne af Högsta Magten sanctionerade, utan borde ifrågavarande sanction endast betragtas såsom en formalitet , som blott gaf åt beslutet en större högtidlighet. RiddarhusUtskottet inser nogsamt den skillnad, som förefinnes emellan de särskildta sanctionerne af RiddarhusOrdningens tvenne delar. Men just den af Herr Grefve von Schwerin omnämnde högtidliga sanctionen af Högsta MagtPn, rörande senare delen, hvilken sanctions väsendteliga natur bäst förklaras genom det anförda träffande exemplet af enskildta Corpers och Corporationers beslut, som -underställas Konungen, år i Utskottets tanka af en verkelig nödvändighet, så framt författningen skall erhålla den helgd och det skygd mot för täta förändringar, som sakens vigt kräfver.
Utlåtande, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut uti åtskilliga frågor, rörande regleringen af utgifterna under Riks-statens °2:dra, 3:dje, 4:de, o:le, G:te och lule tlufvudtitlar. (U. A.) Sedan till följd af återremisser å Stats-Utskottets Utlåtanden N:ris 49 och 50, angående 2:dra och 3:dje Hufvud-titlarne, samt å den i Utlåtandet N:o 93, angående 6:te Hutvud-titeln, förekommande 28:de punkten, rörande inrättande af agrikultur-kemiska lörsöks-anstalter, Stats-Utskottet under den 6 nästlidne Juli afgifvit särskilda Memorial N:ris 12G och 127, samt derefter de Riks-Stånd. sorn meddelat återremisserna, förehaft dessa statsreglerings-ämnen till förnyad handläggning; får Utskottet nu afgifva det Utlåtande, som af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut i afseende å förenämnda jemte 4:de, 5:te och 7:de Hufvud-titlarne för desammas slutliga afgörande erfordras. Andra Miifvsidtlteln. (Utlåtandet N:o 49.) 1 ;o. Uti Usta punkten af Utlåtandet N:o 49, mom. litt. a, hade Utskottet föreslagit, att Expeditions-chefens i Justitie-srats-expeditionen aflöning, sorn, med den vid nästlidna riksmöte deruti beviljade förhöjning, för närvarande utgör 5,500 öih. lill tu St. Prut. issa & 1860. i Sami. 1 Afd. 3 Vand. 30 Höft. 1 2 Slals-Vlskoliets Utlåtande N <> ISO R:dr årligen, måtte bestämmas till 5,000 R:dr; och är denna Utskottets hemställan af Borgareoch Boniie-Stånden godkänd, hvaremot Eidderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet beslutit, att ifrågavarande embetsmans aflöning skulle fortfarande utgå med 5,500 R:dr.
Derefter bar Fångvårdsstyrelsen uti underdånig skrifvelse den 26 November 1849, med åberopande af nyssnämnde Nådiga Skrifvelse, såsom medgifvande, att de långförteckningar, hvilka enligt ornförmälle §§ af 1839 ars Kongl. Kungörelse skolat till Herr Justitiä Statsministern, Justitia Kantsleren och Rikets Ständers Justitiä Ombudsman i särskilda exemplar afgilvas, dels halfårsvis från korrektionsfängelserna och dels månadlligen från straffängelserna, finge derefter afgifvas endast i ett exemplar tili gemensamt begagnande för nämnde embetsmäns expeditioner, hemställt, det Kongl. Majit jemväl måtte täckas, ej mindre för beredande af lindring i besväret för de tjenstemän och betjente, hvilka det åligger att upprätta de förteckningar, som enligt 2, 3 och 4 §§ i 1839 års Nådiga Kungörelse skola från ransaknings-, polisoch bysättningsfängelserna afgifvas, än äfven till besparing i kostnaden för papper och tryckning, i Nåder tillåta, att samma förteckningar finge hädanefter upprättas och afgifvas endast i ett exemplar; hvarjemte Styrelsen i underdånighet föreslagit, att af de blanketter till i fråga varande fångförteckningar, som hos Styrelsen tryckas, för att vederbörande tillhandahållas, måtte få utdelas erforderligt antal jemväl för stadsoch häradshäktena, i likhet med hvad för länsoch kronohäktena 1111 äger rum. lil Del af Juslitiiikantslersembetel i delta ämne, på nådig befallning, afgifna underdåniga jllrande, hvaröfver genom nådig remiss den 9 sistlidne Januari äfven milt underdåniga utlåtande blifvit inlordradt, innehöll, att då de i 2 <5 af 1839 års Kongl. Kungörelse ornförrnälta fångförleckningar skola undergå granskning ej mindre bos vederbörande Hofrätt., dil alla tre exemplaren först insändas, än ock hos JustitiäKantsleren och JuslitiäOmbudsmannen, som i sådant afseende från Hofrätten erhålla hvar sitt exemplar af dessa förteckningar, men hvarken JustitiäKantsleren eller Hofrätten kunde undvara dem tilldelade exemplar, för att meddelas JustiliäOmbudsmansembetet, enär det vid granskningen af dessa fångförteckningar vore nödigt att hafva tillgång till sådana för flera år tillbaka, och samma förteckningar dessutom alltid måste vara tillgängliga för meddelande af äskade upplysningar rörande häktade personer, på hvilka upplysningars skyndsama erhållande anhängiga ärenders oafbrulna handläggning ofta vore beroende; ansåge JustitiäKanslersembetet någon minskning i det antal exemplar af i fråga varande fångförteckningar, som för närvarande afgifves, icke lämpligen böra äga rum; hvadan den föreslagna förändi ingen beträffande de i 2 § af 1839 års Kongl.