Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet hade, innan förra Betänkandet afgafs, noga gjort sig underrättadt om dessa förhållanden, och då Utskottet nu ytterligare tillkännagifver dess öfvertygelse, att någon misshushållning med de anslagne Medlen ej ägt rum; och den uppkomne Bristen ej vidare kan å Besparing.arne på HufvudTileln anvisas; hemställer Utskottet, att Anslaget för KrigsAcademien, sådant det af Utskottet blifvit föreslaget, å Stat må få uppföras. Vid Utskottets hemställan, att hvad genom framdeles skeende indragningar å denna stat kan besparas, må blifva en tillökning i anslagen för UndervisningsVerken i allmänhet, har hos IL R. o. A., Hr Friherre af Nordin, C. Janmärkt, att en af Statsregleringens hufvudgrunder derigenom skulle rubbas, om detta anslag å Tredje HufvudTiteln skulle dragas till föremål, som tillhörde en annan, nemligen den Fjerde; och som för öfrigt It. St:r hvart femte år reglerade Statsanslagen, och då voro i tillfälle att öfverföra en, genom ny reglering möjligen uppkommen, besparing t Betänkanden, N:o a3g. 109 till den HufvudTitel, som deraf kunde pröfvas vara i Lehöf, har Hr Friherren trott, att den summa, som för ett eller annat år kunde blifva bespard, icke förtjenade det afseende, att derigenom inskränkning göres i den Konungen hittills lämnade rättighet, att fritt och obehindradt för Tredje HufviidTitelns föremål disponera alla å densamma uppkommande Besparingar; hvadan Hr Friherren yrkat, alt det af Utskottet föreslagne tillägg mätte uteslutas; och har, hos V. BorgareStändet Herr Cronius ansett det lämpligare och med ändamålet, hvartill medlen äro disponerade, mera enligt, att uppkommande besparingar u detta anslag användas till flere FriCadetters underhållande; äfvensom Hr Ståhle yrkat, att sådane besparingar måtte användas till Garnizonsbarnens undervisning, på det att serskildt anslag till detta ändamål kunde undvikas.
Jemte erinran, hurusom vid sistlidne riksdag af Rikets Ständer anvisades ett anslag af 9,000 R:dr årligen för åren 1858, 1859 och 1860, att enligt Kongl. Majits disposition användas till understöd åt Officerare af arméens särskilda liufvudvapen, som kunde vara hugade att inträda i aktiv krigstjenst hos någon i vänskapligt förhållande med Sverige stående magt, hvars annee till större eller mindre del befunne sig på krigsfot, med Kongl. Majit förbehållen rätt att hvad af anslaget inom ett år kunde komma att besparas få för ett följande år för ändalet disponera, har Kongl. Majit, med afseende å det gagn för arméens tjenstbarhet i fält, som härigenom otvifvelaktigt åstadkommes, föreslagit Rikets Ständer att under samma vilkor, som blifvit fästade vid det nuvarande anslaget, för åren 1861, 1862 och 1863, bevilja ett extra anslag af 9,000 Ridr årligen, eller tillhopa för alla tre åren 27,000 Ridr, att till dylika understöd användas. Utskottet, som inhemta!, att det för innevarande statsreglerings-period beviljade anslaget blifvit till hela beloppet användt, samt föreställer sig, att Kongl. Majits och Rikets Ständers vid sednaste riksmöte tillkännagifna åsigt om lämpligheten af medels anvisande till ifrågavarande ändamål icke torde väsendtligen förändras i följd af Riksdags-fullmägtigen Carl Anders Larssons anmärkning, att samma ändamål skulle vara stridande mot don kristliga moralens bud, får således tillstyrka, att det begärda anslaget måtte beviljas. Vidare bär Kongl. Majit till utgående för en gång äskat följande anslag: 48:o.
R:dr 63 öre, hvadan, enär Expe.dilioiis-Ulsknt.lels Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 117. 15 inkomsterna, nied beräkning af ej mindre de beviljade statsanslagen och försäljningssumman af öfverblifna effekter än äfven de belopp, hvarmed Hertigen af Östergötland och andre företagets gynnare detsamma understödi, samt expeditionsmedlemmarnes kontanta bidrag, tillsammans utgjort allenast 34,610 Rör 83 öre, en brist uppstått till ofvannämnda belopp, 17,356 R:dr 80 öre; i anledning hvaraf och på i öfrigt anförda skäl, Akademien ansett billigheten fordra, att Adjunkten Torell erhölle godlgörelse af allmänna medel för den brist, som i expeditionens räkenskaper sålunda uppstått, äfvensom för räntan derå, till dess dylik godlgörelse ut folie Dessutom och jemte det uti ifrågavarande yttrande tillika framhållits vigten af den utaf Svenska Spetsbergs-expeditionen särdeles förtjenstfull! utförda, men icke afslulade gradmätnings-rekognoscering, hade Akademien tillika hemställt, att för fortsättning af nämnda arbete, hvilket af Filosofie Magistern K. Chydenius jemte någon annan vetenskapsidkare borde under den förres ledning, med tillräckligt antal biträden verkställas, ett belopp af 10,000 Rör, för hvars tillräcklighet Magister Chydenius åtagit sig att ansvara, mätte anvisas. Vid hvad sålunda förekommit och då resultaten af den under Adjunkten Torells ledning utförda vetenskapliga expedition vore af den betydenhet att de lände fäderneslandet till icke mindre gagn än heder, har E. K. Majit, som i öfrigt, lika med Velenskaps-akademien, funnit billigt, alt den i expeditionens kassa uppkomna brist varder Torell af allmänna medel ersatt, nu i nåder föreslagit Rikets Ständer ali, till betäckande af nämnda brist, bevilja erforderliga 17,356 Rör 80 öre, alt åt Torell utbetalas med 5 procents ränta frän den I Januari 1862; äfvensom E. K.
För min del linr lier jag i motionen en skarp förebråelse, och jag uppmanar derföre motionären än en gång. I öfrigt skulle jag önska, att man helt enkelt holle sig till saken och sökte förebygga lika beskaffade vacancer för framtiden. Medlet härtill finner inan uti bestämmande af ett större antal suppleanter, Jag ämnar ingalunda ingå i yttrande, huru R. o. Ad. uppfattar sitt representantkall, eller om orsaken, hvarföre så många resa bort och icke anse det v ärd t att här upptaga tiden med långa discussioner om ingenting. Jag återgår blott till förnyandet af min hemställan till motionären, att han må återtaga motionen. Frih. Boye: För att kunna vägra remiss å en motion, måste den vara grundlagsvidrig, och jag hade väntat, att Frih. Ehrenborgh skulle hafva gjort afseende på min förklaring, att motionen måtte mitigeras derhän, att prot.utdr, för hvarje vecka må ingå från Utsk:n med uppgift på de uteblifna. Ingen kan öfvertyga mig derom, alt sådant är grundlagsvidrigt, och jag skulle anse det svagt, om jag icke dervid qvarstode. Men så svag är jag icke ; och i alla fall, om discussionen ej borttages, hvartill tjenar väl då, att fördelarna deraf skola försvinna? Hr Dalman, Wilh. Fredr.: Jag hade icke önskat deltaga i en discussion, som, åtminstone inför Nationen, icke fredar R. o. Ad. mot beskyllningen för likgiltighet i afseende å sådana riksdagsgöromål, som erfordra ett större arbete. Detta kan icke annat än visa oformligheten af vår Representation; och tillfallet är icke nu att ingå i detta ämne. Men då Frih Stjerncrona tycktes vilja fritaga R. o, Ad, collectivt från de framställda förebråelserna, begärde jag ordet för att göra några erinringar. Gr. Horn har sedermera hufvudsakligen förekommit mig, och jag får blott lillägga den hemställan, huruvida det icke drabbar R. o. Ad. collectivt, att Ståndet vid val af nämnder utser sådana personer, i afseende å hvilka man ej känner, om de äro vid riksdagen elier hindrade af sjukdom.
Vid förnyad föredragning af LagUtskottets Utlåtande, N:o 141, i anledning af anmärkningar vid Utskottets Betänkande, N:o 47, öfver de af Herr Bo Christian Roos och. Riksdags-Fullmägtigen Peter Petterssons från Calmar Län gjorda förslag till stadganden, hvarigenom må förekommas, att personer, som uppnått myndighets-ålder, men blifvit und6r förmyndare ställde, under detta omyndighetstillstånd åsamka sig gäld, beslöt Ståndet att vid detta Utlåtande låta bero. S. D. Då ytterligare föredrogs Lag-Utskottets Utlåtande, JNlo 142, i anledning af anmärkningar vid Lag-Utskottets Betänkande, iNto 16, öfver Herr Contracts-Prosten A. Z. Petterssons förslag till en Lag, att, då oeniga makar, som af undergången varning ej lå« ta sig rätta, blifva för kif och osämja ställda under tilltal vid verldslig Domstol, DomCapitiet må ega att tillåta makarne flytta från hvarandra under den tid rättegången varar, »n. m., fattade Ståndet det beslut att, med afslag af Betänkandet N:o 16, och Utlåtandet 3ST:o 142, antaga Herr Landegrens vid se-* nare Utlåtandet fogade reservation, Protl Utdrag den il Ytterligare föredrogs Lag-Utskottets Utlåtande, N:o 143, i anledning af anmärkningar vid följande till Utskottet återremitterade Belänkanden, nemligen: N:o 72, öfver Herr E. TE.
De f)äDanef* ter, unDer fortfaranDet af en ffaDigvaranDe fpanmålötull, ingåenDe enal)anDa afgifter; od) 3:o ett frcDittr» af 100,000 3v:Dr £S:co, att i SlifögälDö^ontoret lyftaö, när ^ongl, $ftaj:t finner De för öfrigt anflagna tiUgångarne vara otiKrädliga; DocF bor f)tnaD, forn å Detta FreDitip Ipfteö, af förft inftytanDe tullafgifter fou fpanmål återbetalad. •proilFet wårt beftut QBi uti unDerDånig ffrifroelfe Den 23 inneroatanDe måttaD I)0é .^ongl. 9ftaj:t anmält, meD unDerDånig anhållan, att ttnD tillDelanDet af unDerftöD åt bel)öfmanDe wtD och efter inträffaDe mifroepter matte taFttagaö: att tillfallen, få rotDt omftänDigf>etevna meDgifroa, måtte bcreDad för De be* höfroattDc att, genom fpjjelfättning tpiD allmänna arbetdföretag, förffaffa ftg meDel till uppehälle; att af forenamnDa till iCongl. 9Äaj:tö nåDiga Didpofttion ftällDa meDel högjr 50,000 3e:Dr måtte anroänbaS till unDfattning, utan återbetalningdflFv>lDigi>et, cnDafi åt fåDana behöfvoanbe, font icfe äga att påräfna unDerftöD af fina Font* numer, icfe äro i tillfälle att genom arbetöförtjenfl ftg förförja famt ej geller i ftånD att af fina tillgångar åfiaDfomma någon återbetalning; att t öfrigt meDlen enDaffc måtte
Den religiösa brytningen upprörde sinnena i deras innersta djup. Stälda mellan den reformatoriske predikanten å ena sidan och den katolske presten å andra vacklade oräkneliga själar mellan det gamla och det nya, upprördes mångas samveten, hvilka redan gått öfver till det nya, af oro och betänkligheter. Den katolske själasörjaren såg i dessa betänkligheter en begynnelse till segren öfver en satanisk villfarelse; den protestantiske själasörjaren förklarade samma betänkligheter för ingifvelser af papismens stiftare djefvulen. Läsningen af Luthers ”Tischreden” kan sätta oss in i denna ställning. Förskräckta t. ex. af en dröm eller af ett besynnerligt buller nattetid [mer behöfdes icke för att åstadkomma en sådan verkan] rusade menniskor till presten, för att hos honom afbörda sin fruktan; de fingo der veta, att drömmen eller bullret var förorsakadt af djefvulen, åt hvilken de hemfallit, emedan de öfvergått till den nya läran – så hette det å ena sidan – eller som sökte skrämma dem, emedan de öfvergifvit papismens villfarelser – så hette det å andra. Men å ömse sidor var djefvulen med i spelet. ”Han var i riddarnes borgar, i de stores palatser, de lärdes biblioteker, på hvarje blad i bibeln, i kyrkorna, på rådhuset, i de rättslärdes gemak, i läkarnes och naturlärarnes laboratorier, i kojor, stallar och ladugårdar, öfverallt53.” Han var öfverallt, och kristenheten hade fördenskull blifvit ett helvete. ”Tron på djefvulen”, säger en brittisk författare54, då han talar om detta ämne, ”hade haft den verkan, att allt rationelt vetande var försvunnet, att all sund filosofi var bannlyst, att folkets moral var förgiftad och menskligheten nedryckt i en hvirfvel af dårskap, gudlöshet och djuriskhet. Alla samhällsklasser bortfördes af denna hvirfvel. Naturens och uppenbarelsens Gud hade icke mer verldens tyglar i sin hand. Helvetets och mörkrets magter, framfödda af en sjuk inbillningskraft, regerade på jorden.”
Föredrogs å nyo Riddarhus-Utskottets den 8 sistlidne Oclober aflåtne, samt den 12 dennes e. m. på bordet lagde, Memorial, i anledning af väckt motion oin de Thamiska föreläsninga,rnes hållande i Secreia Utskotts-rummen å Riddarhuset. Jag instämmer visserligen uti Utskottets tillstyrkan, likväl slår i slutet af dess förslag följande ordalag: dock med lemnad öppen rätt för R i d d a r h u s D i r e c t i o - nen, att, vid något särskildt tillfälle, bevilja fö r el ä s lii n g a r n e s hällande å Riddarhuset, uti något dertill t j e n 1 i g t rum, då anmälan derom i behörig ordning gores. Och 35q Den q o November f, ra. sorn det nr frugtansvärdt, alt den i Secreta Utskotts - rummet befintlige dyrbara samling af Landt-Marskalkars Portraitcr skulle blifva skadad, om detta rum icke undantages från begagnande tdl föreläsningar , så iiemstäiler jag till Ridderskapet och Adelil, 0111 icke ett sådant undantag utlryckeligen må göras. Herr von Hohenhausen, Michael: Jag förenar mig fullkomligen med Herr von Hartmansdorff* emedan det gör meningen tydligare ; och jag får förklara , att det äfven varit UtskufleLs tanka , att Secreta Utskotls-rummet ej skulle få begagnas till de Thamis'ke föreläsningarna. Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf: För min del skulle jag anse, att tydligheten vore fullkomligare, om man äfven undantog denna sal. Herr Riben, Carl Wilhelm: Jag får hemställa , om det icke ändock vore ännu tydligare , om man bestämde , att intet annat rum inom delta hus får för ifrågavarande föreläsningar begagnas , än t. ex. det rum , som nu begagnas till Riddarhus Cancelli.
Från ingen synpunkt lärer det således kunna antagas såsom billigt eller rättvist, att frånkänna Ilr Gr. o. Landtm, all ersättning för sina Riksdagskostnader; och jag skulle tro, att denna ersättning, sådan den af StatsUtsk. blifvit föreslagen, äfven är i högsta måtto sparsam, då man besinnar vigten af det kali, Hr Gr. o. Landtm, utöfvar, samt att han å detsamma måste odeladt uppoffra hela sin tid. I afseende på Utsk:s förslag till Cancelliernas aflöning, är om olämplighetén deraf redan så mycket anfördt, alt jag icke anser nödigt att något dervid ytterligare tillägga. Hr Gyllenhaal, Lars Herrman: Jag hvarken vill eller kan bestrida återremissen af StatsUtsk:s betänkande, såvida R. o. Ad. bifaller en sådan; men jag kan likväl icke undgå att förklara, att med en sådan .återremiss troligen ingenting kommer att vinnas. De hufvucfsakliga anmärkningarna, som mot betänkandet blifvit gjorda, äro tvenne, den ena angående ersättningen till Hr Landtm, och Talmännen, den andra om arfvode för Cancellibetjeningen. livad den första frågan angår, så har jag hort så få röster yttra sig emot ett sådant anslag, att säkerligen StatsUtsk., hvarest endast 2.'ne ledamöter reserverat sig mot beslutet, skall qvarblifva vid sin redan yttrade öfvertygelse och åter tillstyrka anslaget. Hvad åter angar aflöningen till Cancellibetjeningen, så har en af de värde talare, som här yttrat sig mot betänkandet, Erih. Cederström, sjelf medgifvit, att Utsk. handlat i öfverensstämmelse med Riksd.Ordn. 2.4 §., som säger, att arfvoden i mån af göromålens mängd och vigt skola vid Riksdagens slut af StatsUtsk., efter öfverläggning med Landtm, och Talmännen, föreslås och i sammanhang med den öfriga Statsregleringen af R. St. bestämmas.
Cederströms eller Hr Mannerskantz’s förslag borde intagas i contraproposm. Då den voter.propos., som till följd häraf skriftligen uppsattes, anmäldes till justering, begärdes ordet af Hr Mannerskantz, som yttrade: Då jag begärde votering voro redan tvenne begärda, och jag tyckte derföre att vi lika gerna kunde votera tre, som två gånger; men som man sagt mig, att Frih. Cederström möjligen skulle afstå ifrån sin begäran derom, ifall jag afstode ifrån min, så återkallar jag härmedelst mitt yrkande i detta afseende. Frih. Cederström: I den ställning, hvari frågan nu kommit, sedan 3me voteringar blifvit ifrågasatte, vill jag så mycket hellre afstå från min begäran om votering, som jag vid första voteringen om contrapos. skulle hafva nödgats votera emot mitt eget Den 16 April e. m« 495 förslag, för att icke äfventyra bifall till yrkandet om rent afslag å ifrågavar. §, hvarigenom hela landets väl kunde sättas på spel. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att sedan numera såväl Ilr Mannerskantz som Frih. Cederström afstått från de af dem yrkade voteringar, endast den af Frih. Raab äskade votering komme att äga rum, samt hemställde derjemte, att enär utskrifningen af de föreslagne redactionerne komme att draga nog långt ut på tiden, R. o. Ad. mätte tillåta att de ifrågavarande förslagen i voter. propos:n blott betecknades genom namnet å de ledamöter, som yrkat deras antagande. Ropades ja, hvarjemte dock Hr Hjerta begärde, att de ifrågavarande förslagen först måtte uppläsas, enär en del ledamöter måhända icke säkert erinrade sig deras innehåll. Sedan denna uppläsning försiggått, upplästes till justering och godkändes följande voter.propos.: Den som hifaller, att, i st. f. den af BancoUtsk. i utlåt.
Maj:t göra underdånig framställning och utber mig nu, att i afseende på dessa angelägna frågor få underdånigst hänvisa till de utförligare anföranden, som förekomma längre fram i sammanhang med sjelfva förslagen.» »Såsom en följd af de framsteg skeppsbyggnadskonsten gjort i sednare tider har det blifvit nödvändigt att rätta skeppsdockorna derefter, så framt de skola kunna motsvara sitt ändamål.» »Vid den tid, då planen för dockorna på Flottans skeppsvarf i Carlskrona uppgjordes, voro föreställningarne om ett fartygs rätta form och dimensioner helt andra än nu. Sedan dess har ångkraftens användande å fartyg framkallat många förbättringar inom det nautiska, och skeppsbyggerivetenskapen har deraf icke tagit minsta delen. Täflan i att bringa fartygen till största hastighet har eggat skeppsbyggmästarnes bemödanden att åt skeppskroppen gifva den smidigaste skapnad, och man har kommit derhän, att, medan ett skepp för ett tiotal af år tillbaka ansågs vara väl proportioneradt, om dess längd öfver stäf uppgick till 5 å4 gånger dess bredd, åt ett nutidens snabbgående fartyg gifves en längd öfver stäf af 4 å 5 gånger bredden och derutöfver, hvadan skillnaden i längd förr och nu emellan Hilt. till H. St. Prop. M 1, om Statsverket 1859. fartyg af samma deplacement, samma drägtighet, är ansenlig. Men då nu Örlogsflotlans hufvudstation icke rimligen bör sakna skeppsdockor, lämpliga för tidsenliga fartygs, vare sig nybyggnad eller reparation, har jag ansett mig icke böra underlåta att framställa nödvändigheten af derstädes befintliga dockors förlängande.» »Åf skäl, som följa, har jag trott mig ej böra, i likhet med hvad till sistförflutna Riksmöte skedde, framlägga en omfattande detaljerad plan för Sjöförsvarets materiel af skepp och fartyg.
Att något bestämdt bidrag af postverket ej må i Riksstaten uppföras utöfver hvad som kommer att beräknas för postverkets egna stat och omkostnader; men att deremot, sedan postverkets utgifter blifvit bestridda, denöverskjutande behållningen skall lill Statsverket inbetalas; Varande i sammanhang härmed det förslag af motionären vidare framstäldt, att Rikets Ständer må, enligt 89 § Regeringsformen, hos Kongl; Maj.t i underdånighet anhålla: a) att Kongl. Maj:t täcktes vidtaga de åtgärder, som erfordras för införande af det när ofvan omförmälda sätt att betala postporto med stämpladt papper, i likhet med det i Englend brukliga, och hvarå prof blifvit motionen bifogade. b) att sådane portostämplar till en början af 4 sk., 8- sk. och 12 sk. banko valör måtte förfärdigas och på samtlige rikets ordinarie postkontor hållas allmänheten tillhanda styckevis, till det å hvarje sådan stämpel utsatta pris, men att 100 stämplar å 4 sk. eller ett: deremot svarande antal af högre valör, måtte försäljas för ett, till åtta riksdaler banko jemkadt, belopp och så vidare. c) Att, utom nyssnämnde ordinarie postkontor, emottagningsställen för de på ifrågavarande sätt porto-stämplade bref måtte inrättas öfverallt i riket, der det lämpligen kan ske och så, att den betungande kronobrefbäringen måtte kunna derigenom inskränkas, d) Att de till sådana emottagningsställen inlemnade eller ankommande bref, adresserade till personer i grannskapet, måtte på lämpligt sätt till dem fortskatTas. e) Att porto för bref, som på dessa ställen inlemnas, icke måtte få betalas med penningar, utan antingen sändas obetalde eller ock vara försedde med full portostämpel, enligt ofvanstående beräkningsgrund. f) Att, i annat fall, derest brefvet är försedt med portostämpel till mindre belopp, än. det, som, enligt denna beräkningsgrund, fordras för elt bref af sådan vigt, detsamma skall anses helt och hållet obetaldt; samt slutligen, gV att emottagaren, om han vill utlösa ett obetaldt bref, skall för detsamma erlägga, sex skillingar banko för hvarje lod af dess vigt, enligt samma beräkningsgrund; hvarföru - Bevillning*- och Eicon.-Ilsk.
Om gäldenärs lön för embete eller tjenst är . i 31 § stadgadt,” 125 § har följande innehåll: ”Sedan ali konkursboets tillgängliga egendom blifvit i penningar förvandlad och den för slutliga utdelningen deraf bestämda dag tilländagått, anses konkursen afslutad, ändå att dom öfver bevakade tvistiga fordringar ej fallen är, eller någon ytterligare tillgång, i följd af rättegång eller annorledes, sedermera för boet uppkomma kan. Yppas sådan tillgång, varde den, på sätt förut stadgadt är, bland borgenärerne fördelad. Då konkurs således bör såsom afslutad anses; gifve sysslomannen bevis derom till gäldenären, om han det äskar. Vägra de det, pröfve Rätten, efter det ombudsmannen hörd blifvit, om laga skäl för den vägran är.” Emot dessa lagrum hafva uti en inom Högvördiga Preste-Ståndet väckt och till Lag-Utskottets handläggning öfverlemnad motion (N:o 139), åtskilliga anmärkningar blifvit framställda af Herr Riksarkivarien Nordström, hvilken, på grund Bih. till B. St. Prot. 1862 & 1863. 7 Sami. 1 Afd. dO Häft. Lag-Utskottets Betänkande N:o 91. af samma anmärkningar, yrkat, att ifrågavarande §§ måtte erhålla följande förändrade lydelse: 35 §. “Till konkursbo räknas: gäldenärens bo, sådant det vid konkursens öppnande i bans hand befinnes: hvad till detsamma på laglig grund återvinnas kan: arf, som gäldenären före konkursens öppnande tillfallit, ändå att det ej hunnit utskiftas eller i gäldenärens besittning komma: fordringar och anspråk, tillkomna före konkursens öppnande: afkastning och inkomst, som af någon boets tillhörighet härflyter: så ock hvad gäldenären tillkomma bör i följd af någon honom före konkursens öppnande tillhörig rättighet, sorn på borgenärerna öfvergå eller föryttras kan.” 125 §.
I sammanhang härmed får jag fästa Riks-Ståndens uppmärksamhet derpå, att, om sedelstocken i cassa-creditivsväg förökas till ett förhållande emot silfverfonden såsom 3 till 1 , så kunna de reserverade vinstmedlen icke, utan proportionens rubbning eller en af stridiga interessen säkerligen motarbetad lån-indragning, af nästkommande Ständer disponeras, och då synes mig i sanning bättre, att, genom en del af vinstmedlens öfverlemnande till Riksgälds-Contoret, låta dem i skattebesparingsväg komma hela massan af nationen med full eganderätt till godo, än att till användande i enskild låneväg låta deni af Banken disponeras» Punkt. 26. Principen för silfverköp anser jag icke vara mera än en, nemligen att icke köpa med förlust, och jag kan lika litet inse, hvarföre de i denna punkt afhandlade 199,666 R:dr 3a sk. skola serskildt afsättas eller få användas till experiment på mindre principenlig silfverhandel, som jag kan finna, att öfrige, dels från Discont-rörelsen, dels genom vinstmedlen, inflytande tillgångar skola anses vara af olika natur och böra till skiljaktiga ändamål anvisas. Jag anser med redighet mera öfverensstämmande, att alla inflytande medel på ett ställe sammanföras, för att lika anses, och att ordningen för deras användande derefter bestämmes. Hor till Banco-Utshottets Utlåtande N:o 16. 21 I öfverensstämmelse med de i det föregående yttrade åsigter får jag således föreslå, att inflytande från Disconten årligen 200,000 eller på 5 år 1,000,000. från Stats-Contoret 66,666: 3a. „ 3 år 200,000.