Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men just derföre, att en tillbörligen fördragsam kyrkoordning lemnar oantastade både denna lärans gudomlighet och denna öfvertygelsens rätt, äger en sådan kyrkoordning behörighet att förfoga om de yttre bruk och förfaranden, som vid gudstjensten och religionsundervisningen böra iakttagas; och hvarken dessa eller något af kyrkans yttre form är att hänföra till det religionens väsende, som är högre än samhället och af detta icke må genom någon dess anordning förnärmas. I denna begreppens bestämning och denna nödvändiga åtskilnad imellan religionen sjelf och dess yttre tillhörigheter befinner sig den enda möjliga lösningen af den stora, allt omfattande frågan om rätta gränsens uppdragande imellan kyrka och stat. Förblandar man dessa begrepp och fordrar att i hvarje skiljaktig inrättning för gudsdyrkan eller ock i den allmänna samhällsinrättning, som kallas kyrka, införa den helgd och fridlysning mot all samhällets åverkan, hvilka religionen sjelf rätteligen tillkomma; då anstiftar man en strid imellan andelig och verldslig makt, hvilken ej kan sluta med annat, än religionsfrihetens eller samhällsfrihetens undergång. Det är nödvändigt att undvika denna strid; och man undviker den, när man erkänner, såsom den evangeliska kyrkan gjort, den okränkbara helgden af det gudomliga Ordet, såsom trons ofelbara grund, men förkastar all mensklig myndighet och lemnar all öfvertygelse fri, så länge Ordets helighet icke förnekas, och när man öfverlemnar åt det verldsliga samhället att ordna en kyrkoförfattning, sådan som påkallas både af denna den gudomliga urkundens helgd och af denna öfvertygelsens frihet.
_ Vidare heter det: ”Men Sverige ”hemsöktes genast i början af denna nya tide”räkning af den svåraste af alla landsplågor, ”nemligen af en osammanhängande, och derigenom svag minister, sorn under en 10-årig fortsatt overksamhet, ej lemnar andra spår än lan”dets aftagande i krafter och deraf härflytandé ”missnöje och olust.” ^ Jag ber denna aktningsvärda församling om förlåtelse, om jag efter 10 års tystnad här framstår till sjelfförsvar. Också jag njöt den äran att deltaga i Svenska ininisteren under den 15-åriga overksamhet, som här blifvit omtalad,. Jag hoppas att, utan personlighet i afseende på mig, och med köld kunna granska och omtala de händelser, som under denna tid inträffade. Under denna overksamma tid inföll först thronföljden och Carl Augusts val, som afgjordes här i Stockholm. Jag tror, att hvar Svensk hade skäl att vara nöjd dermed,- om den var frukten af overksamhet, så skulle jag önskat mången verksamhet under den tiden vara borta, som varit mindre nyttig. Dernäst kom Norrbottens expedition; utgången må då hafva varit hvilken som helst, jag vill ej här återkalla sorgliga minnen; men i den del som berodde på ministéreu, kan ingert beskylla den hvarken för misstag i beräkningen eller långsamhet i utförningen. Resultatet kunde ,och borde hafva blifvit annat än hvad det nu blef genom en olycklig händelse, hvilken det Den I Martil. 4 9 det ej låg i ministerens makt att afhjelpa. Tvertom skulle man kunna hänföra det till orsaker hvilka, ehuru ganska ledsamma, dock skulle vara befriande för ministéren. Men det är nit förbi, det är bäst att glömma dessa händelser. Så kom freden; den var ej lysande, i sanning; men jag hörde då mången yttra, att man var för envis i att bibehålla krigstillståndet, för att få den bättre. Jag hemställer hurudant Ministerens förhållande då var, då Sverige ensamt med sina krafter kämpade mot Rysslands hela makt, och var öfvergifvit af hela Europa. Hos den då så mäktige Napoleon gjordes försök att öppna underhandlingar; men man fick det tröstlösa svar, att han ej i sådane ville ingå, förr än kriget med Ryssland var slutadt.
Jag anser derföre icke, pä sätt jag förra gången antydde, att Ulsk. på sidan om grundlagen uppfattat sitt kall, och jag liemtar ett ytterligare stöd för ett af de skäl, som jag då hade äran nämna, just af ett anförande af Hr Grubbe sjelf, som sökte alt finna en anledn. för sitt urskuldande i det omförmälda fallet i den omständigheten, alt 1834 års Const.Utsk. bade lemnat utan anmärkn. ett dylikt mål. Det är derföre det kan vara nyttigt, äfven för Konungens framtida rådgifvare, att se, huru ett föregule Const.Utsk. har bedömt likartade mål, och jag tror icke, dä Utsk. i detta afseende uttrycker sin mening på ett moderat sätt, att derpå kan tillämpas hvad en ledamot här yttrat, nemi. att ett dylikt förfarande vore att anse såsom en husbondes varning eller förmaning till sitt tjenstefolk, äfvensom alt Const.Utsk. synes kunna med lugnt sinne mottaga den beskyllning, som en ledamot af R. o. Ad. här gjort detsamma, att det nemi. genom ett dylikt handlingssätt skulle utsätta sig för det allmänna föraktet. Frih. Cederström: Jag har begärt ordet i anledn. af någre af Hr Tersmeden emot mitt yttrande framställda anmärkmr. Hr Tersmeden har nomi., i anledn. af min anmärkn. emot den 2 punk - 166 Den 5 December. ten af Consl.Ulsk:s förevar, mern., frågat, huruvida icke Ulsk. skulle företrädesvis kunna linna föredraganden hafva mot Rikets sanskyldiga nytta eller med väld och oskicklighet behandlat ett mål, deruti äfven de öfrige StatsRädets ledamöter med honom instämt. Jag hemställer lill den värde ledamoten, hvars skarpsinne jag värderar och hvars i öfrigt kända karakter är utan ringaste möjlighet att kunna misstänkas för någon slags flärdfullhet, jag hemställer till honom, huru han då anser de öfrige Statsrådsledamölernas skarpsinnighet och skicklighet, dä de icke vid målets föredragning förmått upptäcka detta mot
Genom en sådan instruktion bindes den valde vid ett lokalt intresse och derigenom aflägsnar man honom frän det större, soto han är utsedd att vårda. Gr. Mörner har vidare sagt, att det kan tänkas att en och annan landstingsman saknade karaktersfasthet, och att det derföre vore nyttigt att lian hade sina valmiins föreskrift att stödja sig vid. Jag vill icke förneka möjligheten deraf, att åtskillige landstingsman kunde komma att sakna en sådan fasthet; sådant har till och med handt, riksdagsmän; men en sak är att icke ega tillbörlig karaktersfasthet; en annan att genom sjelfva sitt val tvingas att afsäga sig allt anspråk på karakter. Samme ledamot har äfven sagt, att han ingalunda yttrat, det sådana föreskrifter ovilkorligen skulle gifvas, utan endast velat att förbudet emot desammas meddelande skulle borttagas; men jag hemställer huruvida icke genom ett sådant förbuds borttagande det ligger i sjelfva sakens natur och i de lokala intressenas skaplynne, att landstingsmannen skulle komma till tinget klofbtaidua, och ått följden af alia dessa lokala intressens framhållande vid tinget blefve ett hellum omnium inter omnes. Jag röstar för bifall till komilerades förslag. Ben 10 Oktoberf m. Gr. Sparre: Det har blifvit sagdt, att. elen framställning, jag gjort om en annan sammansättning af landstinget, blifvit med så grundliga skäl vederlagd, att derom icke vidare vore att säga. Jag bar icke bort flera än 2:ne skäl deremot anföras: det ena var att ledamöterna skulle blifva sjelfskrifna. Hvari består denna sjelfskrifvenhet? Jo deri, att de som äro ordf:de i kommunalstämmorna och utses genom val af kommunens medlemmar, tillika utses till landstingsman. Det är en sjelfskrifvenhet, som åtminstone icke är af någon betänklig art. Vidare bar blifvit anmärkt, att man kan besitta egenskaper för att vara lämplig ordf:de i en kommunalstämma, utan att vara lämplig ledamot af landstinget.
Penningar 1 T:a 16 kpr Spanm. å-36. — 1 Smör 4 Lass Ved å - 2. — A Lass Hö a - 16. — 6 Löske-dagsverken . å - 3. •— 12 Årliga Hästar å- 5. 11. 4 Kungs dito å- 3. 2j. Springe-skatt Hemmantal s-ränta. Landtogsgärden Byggningshjelpen *) Enligt Kongl. Brefvet d Krono värdi. ni 47 17 42 10 M* Förvandling efter medel-markegångspris för åren 1824-1843. Ränta n. Råg och A Korn å 6: 36 *) 40 Lti Lasset Dräuge å 4:30 å — 2 å 7: 12 å — 21 !JKo å 17: 18 i Svin å 9: 7 t Får å 2: 20 2 ti Ullgarn ä 15: 10 Jnlgästningspenningar ' 1 T:a 16kpr Spanm. ä <i 4 kpr Hafre 5 ti Smör 15 ti Fläsk 15 ti Kött . Får Gås I 30 April 1828 betalas träd-persedlarne utan förhöjning Penningar. Persedel ranta. 10 42 - efter Kronovärdi. Ny Ränta. Omstående persedel-ränta, 07: 9. 1. banko, gifver 100 skatleriksdaler, efter ny myntfot, motsvarande 66: 32. b:ko, och öfverflyltas återstående 25 sk. 1 r:st. till contanta penningar. S:a En riksdaler efter ny myntfot eller 32 sk. b:ko. Nya Räntan skulle altså blifva i banko: Contant: omstående penninge-ränta 5: — 4. af persedel-räntan — 25. 1. — 100 skatleriksdaler: spanmål å 2 kpr Ur 8 kpr å 6:36. — 42: 9.— smör å W ti
Domstolen ogillat försäljning af fastighet, som af gäldenär, efter utmätning deri, företagits, men då det är förenadt med besvär, omkostnader oell tidsutdrägt att draga hvarje dylikt mål under Högsta Domstolens pröfning, lärer ett bestämdt stadgande härom vara af nöden. Om remiss till behörigt Utskott anhåiles. Stockholm den 26 November 1862. C. J. Svensén, från Calmar län. Af C. J> Svensén från Calmar län, om ändringar i nu gällande Handelssamt Fabriksoch Handlverksor åning ar den 22 December 1846, i afseende ä rättighet att idka handel och handtverk. Efter sexton års pröfvotid har det visat sig alt den bana, som blifvit beträdd inom handelnsvch näringsfrihetens områden varit i högsta måtto fruktbringande, oafvisligen manande lill ytterligare fortskridande. Tiden torde numera vara inne att undanrödja några af de inskränkningar i tillämpningen af den stora grundsatsen, om hvars och ens rätt att på ärligt sätt försörja sig på hvad sätt honom bäst synes; hvilka inskränkningar uti 1846 års författningar qvarstå såsom eftergifter åt ”den gamla tidens” åsigter oell föreställningssätt. Kommunalförordningen och den nya bevillningsstadgan gifva åt denna tanke ytterligare stöd: de nya förhållanden, som till följd häraf hafva inträat, komma att 308 Motioner i Bonde-Ståndet 1862. N:0 208. i möjligaste mån rättvist fördela bördor och åligganden medborgare emellan, och de inkast, som hittills från äldre yrkesidkares sida blifvit framställda emot meddelandet al lika rättigheter åt alla medborgare, i fråga om valet af utvägar att sig på ärligt sätt försörja, förfalla helt och hållet. I den mån industriens utveckling fortgår, ökas ock landsbygdens innevånares behof af handelsvaror, och då genom dc fortgående jernvägsanläggningarne och deras förbindelse med förutvarande eller samtidigt ordnade valtenkommunikationsleder framkallats behof af större frihet för handeln att utveckla sig der, hvarest den naturligast af varuomsättningen påkallas, hafva qvarstående inskrånkningarne visat sig alltmera å ögonen fallande.
Krigsmanshusets säkerhet synes, i Utskottets tanka, ej behöfva några särskildta eller andra band, än i allmänhet äro föreskrifne för fullgörandet af dylika förbindelser, heldst det är Utskottet bekant, att Konungens Befallningshafvande, enligt Kgl. Reglementet d. 23 Maj 1805, äro särskildt anbefallde lenina Krigsmanshuset all den skyndesamma handräckning, sorn för dess medels indrifvanöe är af nöden; Och, när härtill kommer, att Regementsoch Mönsterskrifvare, enligt förenämnde Nådiga Kungörelse den 4 177d. vid vite äro ålagde att tillse, det icke någon handel med Rusthåll i orterne anställes, utan att Krigs• manshusafgifterne derföre betalas, så finner Utskottet, sorn anser all skyldig uppmärksamhet å Krigsmanshusets bästa blifva iakttagen derigenom, att tillträdaren ålägges, att inom 3:ne månader erlägga de bestämda och tillträdes-afgifterne, vid påföljd af genast derefter skeende utmätning, sig böra tillstyrka R. H. Ständer, att i underdånighet anhålla, det de för ifrågavarande 584 Bens. ock Eicon. Uak. Betånkanden. uraktlåtenhet stadgade böter, i enlighet med hvad Memorialets Författare åsyftat, måtte i Nåder upphäfva®. Dock varder detta R. H. Ständers egen pröfning vördsamt understäidt. Ankoni den Io Maj »825* Betänkande, i anledning af väckt fråga om skyldighet för Lappske Nybyggares Söner att ingå i allmänna Beväringen. Riksd ags-Fullmägtigen från Norrbottens Län, Olof Wikström, har uti ett till Hederv, BondeStåndet ingifvet och derifrån till Utskottet remitteradt Memorial anfört, att, dä ständige inflyttningar till Lappmarkerna skett, och ännu årligen ske af allmogen och andre Svenske personer, hvilka der bosätta sig, för att vinna befrielse från allmänna utskylders erläggande och för sina söner undvika deltagande i allmänna Beväringsskyldigheten, den desse ock på sådant Besv. och Elion.
För, slag at uptagas 6220 R:dr; Dock bör wid upp, handlingen iakttagas, att jemte det Auction an, ställes, tillfälle lemnäs till förseglade anbud, af hugade Lewerantörer. I sammanhang härmed har Utskottet funnit, att priset för till Utfodring i Hof-Stall,Slaten bcstadda -zr/ Tunnor 29 Kappar Hafre, efter Tre Riksdaler Tunnan, icke ar swarande emot det a sa beskaffad Hafre som för Kongl. Ställets behof arfordraS, gangbara priset, hwilket innewarande ar warit, och icke hädanefter förmodas understiga Tre R:dr 24 stilling Tunnan; i anseende hwartil! Utskottet anser stg bära hemställa, at detta anslag ökas med -4 stilling pa Tunnan, som a nyss, nämnde qwantitet gör nr8 N:dr 45 still. 9 r:st. Hwad aler angar huru förhallas bör i anseende till Wändtholms, Eldgarns, Hamnstärs och Engholms Kungsängar, hwilka ar 1316 och sale, des innan nästa Lagtima Riksdag lärer infalla, komma at pa nya Arrenden uvlatas; sa har Ut, skottet funnit betänkligt att förestå någon rubbning i den af Riksens Ständer wid Lagtima Riksdagen rvidtagna Författsing om ÄngarneS ut,arrenderan, de» i följd hwaraf Allmogen, som wid deras in, berqande alegat utgöra DagSwerken, fran denna betungande skyldighet kommer at njuta befrielse wid nya ArrendenS ingående. Men i den förmodan, att Den 1, Junki. 6iz att Arrendatorer af Vesta Ängar kunna ärhällas, hwilka, oagtat berörde arbetshjelp uphörer, ataga sig att åtminstone lefwerera en lika Hö,qwantitet til Kongl. Stallet, som derifrån nu erIalles; får Utffvttet förestå, att wid de a nämnde Angar 1316 anställande Arrende-Auctioner, förbehalles det Arrende.
Det oersatta förlags-kapitalet till bedrifvande af lånerörelsen vid f. d. G-eneral-assistans-konto ret 57,723: 17. 57,723: 17. (Fördt inom linien, enligt Rikets Ständers beslut vid 1840 och 1841 års riksdag) Oersatta beloppet af det såsom kreditiv beviljade och under åren 1833 och 1835 utanordnade anslag för en vattenledning till Carlskrona 118,850:89. 118,850:89. Förskottsvis under åren 1847 med 1858 utbetalda medel till bestridanda af kostnaderna för kolonien S:t Barthelemys förvaltning, under förbehåll af den framtida godtgörelse, sorn, genom koloniens ökade afkastning eller afträdande till främmande makt, kan erhållas, 188,787: 39. 213,282: 99. Det vid 1853 och 1854 års riksdag beviljade kreditiv för neutralitetens upprätthållande 3,750,000: — 3,710,068: 73. (Fördt inom linien, enligt Rikets Ständers beslut vid 1856—1858 års riksdag; varande under sistnämnde år ett belopp af 39,931 R:dr 27 öre återbetaldt.) Lyftade beloppet af den, för utomordentliga försvar s-anstalter, vid 1853 och 1854 års riksdag anvisade kreditivsumma 2,250,000: — 2,250,000: — (Dito dito vid samma riksdag; och har under detta år återbetalts ett belopp af 1,258 R:dr 18 öre.)
— Nå väl, jag har ingen rätt att blanda mig i dina affärer, men tro likväl mina ord, dylika förbindelser äro ruinerande! Jag har visserligen sjelf ingen erfarenhet deraf, ty jag har lyckligtvis icke ett sådant utseende, att man kommer och enleverar mig, och min kärlek till Zusette har gjort, att jag icke känt någon frestelse att sjelf börja några amouretter, men jag har verkligen bevittnat tragiska slutscener i dylika farcer. Astley kände sig en smula generad af sin väns ovanliga allvar, och för att komma ifrån denna sak, berättade han i stället om det vigtiga resultatet af sitt besök bos advokaten, sin tillämnade resa och sitt lilla äfventyr på hemvägen. Gordon var imellertid så melankolisk och fåordig, att han fullkomligt väl kunnat uppträda hvilket ögonblick som helst på mr Crawfords kontor, och då Astley skrattande sade honom detta, svarade han sorgset: — Ja, jag fruktar, att jag aldrig mera behöfver förställa mig, för att väcka förtroende hos mr Crawford och hans klienter; min munterhet är för närvarande icke större, än att den ganska väl kan döljas utan all ansträngning. — Men hvar har då ditt goda lynne tagit vägen? Är Zusette ännu alltjemt osynlig? — Ack, ja! Och om du visste hvad jag känner. Men det kan du icke ana, efter jag vet att beherrska mig, — tillade han häftigt uppspringande. — Om du hade sett Zusette, så visste du, hur man kan älska henne, hur man kan frukta. Jag har vaktat henne. Jag har varit svartsjuk om henne som en turk. Och likväl kanhända ... Ah, om det vore möjligt! Om jag kunde tro ... Gordon vandrade häftigt fram och åter på golfvet, med utsträckta armar gestikulerande omkring sig, och stannade imellanåt orörlig med nedsänkt hufvud. — Det kunde imellertid vara sannt!
Jag har haft olyckor och sorger” ... här gick en stark darrning genom rösten, och det drog sig liksom en dimma öfver ögonspelet ... ”Ärligt bekändt”, tillade han: jag har kommit att dricka mycket, för att slå bort de der sorgerna, och lefvat brusande i många länder bland många folk. Men nu svär jag, att jag har åtminstone ett rättskaffens uppsåt. Jag vill bli en redlig undersåte under svenska kronan och göra mig lika mycket aktad som jag hittills varit fruktad.” ”Det var ett bra tal ... Har j några dukumenter att visa mig?” ”Hvad dokumenterna beträffar, kan det väl vara både så och så. Jag har rest till sjös och varit påmönstrad under flera namn, men mitt rätta är Jörgen Kox, och icke får det väl vara så noga heller under sådana här tider.” ”Vid äkta förbund är det noga i alla tider. Men det får j uppgöra med presten. Kan han icke lysa, så kan ingen hjelpa det.” ”Jag lerkar väl med honom. Och efter herr patron tillåtit att det blir dans i qväll, så har väl patron icke heller emot att jag får föra Guri som fästmö i ringen?” Det var mot slutet af eftersommaren, så att redan vid 10-tiden här och hvar bland klyftorna blossen tändes för att upplysa promenadplatsen, till hvilken de dansande allt emellanåt utströmmade; och der visade sig en mängd olika grupper, hvilka togo bergspallarne i beslag till bord för den välfägnad, som medfördes, och stenarne till sittplatser. Nya flockar vandrade af och an i en kedja, bildad genom sammanflätade armar, sjungande, hvislande, bugande, nigande mot andra vandrande kedjor. Seglare, som voro ute på sjön under sillfiskets tid, hafva berättat att man ej kunde få se något grannare än denna till oändlighet utsträckta rymd, öfverfylld af öar och holmar, nästan hvarenda en bebyggd med större och mindre hus, från hvilka, höga och låga, ljusskenet strömmade ut på det mörka vattnet, som återgaf det i tusentals blixtrande brytningar.
I sammanhang med den Rikets Ständer vid innevarande Riksdag åliggande reglering af Riks-Staten under dess serskilda Hufvud-Tillar samt allmänna Indragnings-Staten, hafva Rikets Ständer till pröfning förehaft några med Statsregleringen gemenskap egande allmänna frågor, hvaröfver Rikets Ständer nu få deras yttrande härmed serskildt i underd. aflemna. I sådant afseende har förekommit: 1:0 Det uti E. K. M:s Nådiga Proposition angående Stats-Yerkets tillstånd och behof framställde förslag, att, så länge beräkning af span mål under penningelönerne ansåges böra fortfara, ett ifrån Riksdag till Riksdag oföränderligt medelpris derå, grundadt på de nästföregående tio årens Riksmarkegång, måtte bestämmas, hvarigenom Slaternes föränderlighet emellan Riksdagarne skulle undvikas. Rikets Ständer inse visserligen, att markegångsprisets föränderlighet 236 Expeditions-Vtskotlets Förslag till und. Skrifvelse N.o i5o. medför olägenheter och besvär derigenom, att alla Stater, i förhållande derefter, årligen måste förändras, och att måhända den control, som vid granskningen af Stats-Verkets räkenskaper bör ega rum, derigenom i någon mon försvåras; men då de vid sista Riksdag af E. K. M. och Riket*
Äter konl - 240 Den 22 September. kommer Adelsman, utan att för afwikandet eller orsaker dertill blifwa till brott förwunnen, intrade han i förra rättigheter. Reser Hufwudman Utrikes, antingen i Konungens ärender, eller med wederbörligt tillstånd, för enskilta angelägenheter, eige han rätt att förordna nägon behörig att Attens Säte intaga, Ättcmaimcns bättre rätt framför Fullmägtig, dock alltid oförkränkt. §. 12. Adelsman som med Konungens tillständ i främmande Herrskaps tjenst är, äge, sä wida han för sin Person här i Riket ffattffrifwen är, rättighet att Sate pa Riddarhuset intaga. Förekommer der någon sak till öfwerläggning och beslut, som det Herrskap angar, i hwars tjenst han är, bör han ej öfwerwara beslutets fattande, hwarken ir> stleno, Utskott eller Nämnd, derest han Ledamot i nägon af de begge senare är. Adelsman som med Trooch Huldhets-Ed främmande Oswerhet förbunden är, mä,ehwad han i Riket Egendom innebafwer eller ej, ingen Riksdagsmanna-rätt tillkomma. §. 13- Flyttar Adelsman sitt bo och hemwist Utrikes pä sätt A2 §. i 1723 ärs Adeliga Privilegier omförmäler, hafwe ban och hans barn, som Utrikes äro, förlorat Stte blaild Ridderffapet och Adeln, fastän han eller de fastighet här i Riket äga skulle; är ban Hufwudman, tillfälle Hufwudmanna-rätten närmaste Atteman. Inflyttar i Riket sadan Adelsman, eller nägon af Den 22 September. L4L af hans manliga Bröstarfwingar, styrkor lagligen att förbindelserne emot främmande Herrstap upphört, och Konungen med ny Trooch Huldhets-Ed sig förpligtar, inträde han eller de i Ättens förra rättigheter, sä wida han eller de icke gjort sig af en sädan förmän cwärdige.
lemnas af fröken Myrberg, mellan 11 — 12 i Södermalms högre Läroanstalt för flickor. Ljusa atlasband och ljus atlasgarnering smutsas lätt och förtaga dräkten dess fraichet. Man bör då sprätta af atlasen och rengöra den, hvilket går både lätt och fort. Man breder ut atlasen så slätt som möjligt på ett rent bord, i det man fäster den med nålar i hörnen och sedan gnider den rundvis med hvit vadd, doppad i potatismjöl. Till och med den ömtåligaste färg skadas ej af detta FÖRFARINGSSÄTT. Då vadden blifvit smutsig af gnidningen, tager man naturligtvis alltid ny sådan. Toaletten. Om naglarnes vård. Man kan genast af naglarnes utseende, särskildt af den svarta smutskant, som uppstår under dem, afgöra om deras egare VANLIGTVIS rör sig i bättre sällskap eller ej. Andra lida af den fula vanan att bita på naglarne; de föra alltid ett finger I munnen, men ha ingen ro, förrän de afbitit HVARTENDA öfvernående stycke af nageln. I motsats till denna vana ha andra i stället sin glädje i att se sina naglar växa klolikt och tro, att de genom att klippa dem i kanterna, så att naglarne på midten bilda en skarp spets, ha ÅSTADKOMMIT något synnerligt vackert — ett bruk som ovilkorligen vittnar om en viss NARRAKTIGHET. För mycken vård är lika oskön och motbjudande som brist därpå. V i d kroppens rengöring få ej hällar naglarne glömmas, därför utgör nagelborsten en oumbärlig sak vid morgontoaletten. Under dagens lopp måste nysamlade SMUTSPARTIKLAR aflägsnas genom ett passande litet verktyg, T. ex. en tillspetsad TRÄSTICKA. — Genom den fula vanan att bita på naglarne lida de öfVersta FINGERLEDERNA OFANTLIGT och antaga en tjock, trubbig form. Barn afhållas från benägenhet därtill, om man bestryker fingerspetsarne med en blandning af en del BERNSTEDSOLJA på 20 delar KVASSIATINKTUR, hvars bitterhet säkert skall verka afhållande på de små syndarne.