Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
utställer ett par präktiga vQfnacler i allmogemönster, rödl.akan och dukagång, afsedda till dörrdraperier, fru Tora Kulles clrlittndzck (liangklade) efter inöiister från kultiirliistoriska inuseet i Liind, är all beundran värd., afvensh från. sainma väfskola utgkngna Borddukar ocli dörrförlcdngen i dukagång in. fl. konstvafnader. Fröken Brunssoii utställer i blått och h i t t väfda ltnncldukar, praktiska och rackra gn !rdiqzer, förkltidstyger, allt af denna nationella priigel, som ger dessa synbart anspråkslösa väfnader både ka.rakter och varde. Frii Wickboni exponerar jiossavtifizader ocli gardintyger. Den så mycket omtyckta vackra ' goZf ' mnttan i blått ined inöiister i gult, som prydde Handtverksföreningens eleganta lilla skrifriiin, ä r utförd i fröken v. Eiigeströms vafskola. - Det ar dock ej iitesliitande skolors som lainnat prof pil konstvafveriets ståndpunkt i vårt land, afven bland folket har denna vackra Iiandaslöjd skickliga atöfvare, isynnerhet är detta fallet i Skåne, dar, soiii vi redan anmärkt, inom bondfamiljerna väfskickligliet ghtt i arf genom in5ng.a sliilitled. En bondkvinna frlin Sk %ne, j h Cilluf Olsson iitställer således flere väfnader, däribland en präktig d ~ ~ ~ t t c d d i z ~ rödt k och bliitt efter gammalt inönster, allt vittnande om sinak och ett iitveckladt färgsinne. Den af jänitlandskan Eleonora Perssola vafda jiossamattaiz förtjiinar afven att frainliållas.
Till det sakrika anförande den siste Talaren afgifvit måste jag tillägga, först att jag protesterar emot det misstag, att jag skulle hafva föreslagit Grundfondens nedsättande till 66 R:dr 32 sk.; och sedan att, då af Ridderskapet och Adeln, äfvensom BorgareStåndet, det tillägg blifvit gjordt till livad Utskotten föreslagit i Betänkandet N:o i4, att Grundfonden icke får användas ulan till förstärkande af reela fonden, när det af Fullmäglige nödigt finnes, i hvilket beslut Utskotten inbjudit de öfrige Stånden att instämma, detta, ge - Den i3 Januarii e. ra. xiom PresteStåndets antagande af denna inbjudning, blifvit Rikets Ständers beslut, hvarigenom Herr Skogmans förslag befinner sig i fullkomlig öfverensstämmelse med nämnde beslut, som numera är Svea Rikes Ständers. Jag anhåller alltså om proposition å förslaget. Herr Hjerta: I fall det så förhåller sig, som Herr Rosenblad yttrat, förfaller mia anmärkning, enär just det gör det nödvändigt, att i lagen omtala saken. Men då jag ej känner, huru härmed förhåller sig, anhåller jag, att vi på officielt sätt må blifva underrättade derom. Är det tre Stånds beslut på saken, så är redactionen behörig; om icke så är, skulle vi komma att besluta öfver en sak, utan att Utskotten blifvit hörde. Då detta icke får ske, måste saken såsom en ny motion behandlas och får ej genast här afgöras. På denna grund nekar jag helt enkelt denna slags motionsrätt, såsom stridande emot våra former. Att BorgareStåndet jemkat sig efter Adelns beslut, det vet jag, men aldrig har jag hört, att PresteStåndet gjort det. Herr Rosenblad: Pagina 3o3 i Memorialet N:o 21 står: 2:0
Men om detta erkännes, och man derjemte finnér, att en absolut noggrannhet är omöjlig att åstadkomma; så blir ju ej annan utväg öfrig, än att, med bibehållande af det absolut rätta till ögonmärke, ombyta billighetsregeln och, i fall af ovisshet, blottställa sig att bevilja för mycket heldre än för litet. Utom sådana kostnader, på hvilka taxa bör vara gifven, såsom expeditionslösen, skjutslega, dagtraktamente, för hvilka ersättningen således är lätt att bestämma, förekomma andra, om hvilka omdömet, till hvad belopp de må hafva varit behöfliga, ofta ej kan byggas på bestämd grund. Om t. ex. vittnen kallas utöfver behof, eller om besigtningar, sakkunniga mäns undersök - 57 sökningar eller värderingar utan behof användas; så är det ofta svårt att efteråt afgöra, huruvida behofvet kunnat i förväg bedömas. Svårast af allt är dock frågan om behöfligheten af rättegångsbiträde, i afseende nemligen på målets tvistiga beskaffenhet, på tvistämnets högre eller lägre värde, på graden af sakägarens egen skicklighet till sakeus utförande. Men fastän fullkomligen bestämda föreskrifter i ämnet ej äro möjliga; bör man likväl kunna komma verkligheten så nära, att i hvarje fall kan utsättas ett belopp, icke lägre än hvad som behöft påkostas målets utförande, utan att dock obilligt uppstegras öfver det bästa pris, som stålt att erhålla. En tariff bör kunna uppgöras, innehållande: a) för hvarje instants ett visst belopp, hvartill kostnaden för ett måls utförande vid samma instants måste skattas, utan afseende på tvistens penningevärde, parlernes personlighet, deras boningsort, deras behof af biträde, sakens vidlyftighet och invicklade beskaffenhet samt b) det tillägg, som med afseende på hvardera af dessa omständigheter bör göras. Enligt en sådan tariff kunde det åligga så väl underrätt, som öfverrätt, när missnöje mot någonderas dom anmältes, att utsätta, hvad som minst i kostnadsersättning till den vädjandes motpart borde utgå, i fall målet fullföljdes och ändring i motvädjade domen icke vunnes.
Jag tror således, att påbudet, att endast silfverskiljemynt skulle finnas, ej komme att leda till realisationens båtnad, åtminstone icke ännu på några år. Hvarföre icke låta saken gå sin naturliga gång? Om allmänheten vill hafva silfver, begär den det i Banken; då behöfves ju icke något påbud i denna väg. Vill allmänheten deremot behålla sedlarna, får man icke göra afseende på tillverkningskostnaden för Banken, ty Banken är till för att betjena Nationen; den har en betydlig vinst och bör uppoffra något för Nationens beqvämlighet. Hvad andra länder beträffar, äro de ursprungligen vana att se blott större sedlar; det ar der blott en aberration från vanan att hafva småsedlar. Derföre indrogos de. Hos oss har man arida sedan 1788 varit annorlunda van. Det skulle sä - Den q5 Julie. m. 321 således icke nu vara nyttigt eller ändamålsenligt alt vidtaga en förändring, hvaraf allmänheten icke skulle kunna inse fördelen, men väl känna besvärligheten. Att nu ingå i bestämmande af hvilka valörer, som böra finnas eller icke, tror jag vara öfverflödigt. Måhända vore valören på 18 sk. mindre passande; men de öfriga böra bibehållas. Man får vid nästa riksdag se, hvad allmänheten då kan begära och Ständerna efter omständigheterna medgifva. Möjligen kan det då blifva lika lätt som nu svårt alt antaga förslaget. Jag röstar för afslag till punkten. Hr von Hohenhausen: Jag skall bedja att blott i korthet få upptaga något af hvad H:rna v. Troil och Nordenanckar yttrat. It. o. Ad. synas i denna fråga vara af sä bestämdt skiljaktiga åsigter, att en utveckling i större scala troligen icke skulle verka på pluraliteten. Ilr v. Troil faar sagt, att han ej ville ingi i undersökning af sjelfva den theoretiska grunden; men han har trott, att den moraliska vore, alt det blefve lättare för Statsmagterna att förändra myntet, utan att allmänheten märkte det, om de icke finge vänja sig vid sjelfva myntet. Detta är ett politiskt förhållande; men på det sätt vår Bank är beskaffad , under offentlighet i alla dess förhandlingar, torde den anförda grunden icke äga tillämplighet.
Vid hvarje större bränneri skall, då bränvin der tillverkas, eller enligt § 18 distillcras, vara anställd en edsvuren kontrollör, der ej flera sådana brännerier kunna under uppsigt af en gemensam kontrollör ställas. Denne kontrollör, som antages särskildt för hvarje termin, hvarunder bränvins-lillverkning är tillåten, erhåller under tiden af Staten arfvode med minst 5 R:dr och högst 10 R:dr Runt om dagen, och af bränvins - Expeditions-U(skottets Förslag till underd. Skrifvelse N:o 125. 325 tillverkaren , ulan ersättning, kost och ett eget, möbleradt, eldadt och städadt boningsrum å det ställe, der bränvinstillverkning. eller dislilleringen utöfvas. Kontrollör förordnas af Kongl. Maj;ts Befallningshafvande, som äfven bestämmer hans resekostnadsersättning och arfvode, hvarvid, med iakttagande al hvad i nästföreslående mom. är stadgadt, bör lagas i betraktande bränneriets större eller mindre betydenhet, samt den olika omfattningen eller besvärlighet en af kontrollörens tillsyn. § 51. Finnér kontrollör vid det under hans uppsigt ställda bränneri någon afvikelse från denna författning vara begången; gifve ofördröjligen sådant tillkänna hos allmän åklagare, hvilken skall afvikelsen åtala. § 52. De sålunda anställde kontrollörer lyda under ölver-kontrollörer, hvilka skola hålla allmän tillsyn öfver författningens efterlefnad. Öfver-kontrollör lvde under den embetsmyndighet, ät hvilken Kongl. Maj:t sådan öfverstyrelse uppdrager. Öfver-konlrollörer, till erforderligt antal, förordnas af Kongl. Maj:t, som då jemväl deras arfvode och resekostnads-ersättning bestämmer. § 53. Öfver-konlrollörer och kontrollörer ställe sig lill noggrann efterrättelse den särskilda ordnings-stadga, som varder utfärdad. § 54. I hvarje större bränneri skall finnas en sprithållare, uti hvilken, vid bränvinstiilverkning, spriten, bränvinet eller lanken, genom ett rör från imkylaren, omedelbarligen inledes.
Däremot skulle jag, när han tystnade, ta upp: " Nu blåklinten fallit och åkervindan för skördarens lie och sax, och af sommarens sådd på den sista skrindan försvunnit hvart gyllene ax. Och bleka stå fält och bruna stå tegar, bland mariga tallars rad jag vankar på våta och höstliga vägar och krattar vissnade blad. Och jag skulle be honom om många sådana visor. I en dylik skymningsstund, då alla konturer försvinna och föremålen ej tvinga sig på en med ljusbildens hela brutala påtaglighet, skulle jag också bättre vara i stånd att uppskatta den oafbrutna stämningsåder, som rinner genom Levertins sång. Nu för tiden, då man både i tid och otid pratar så mycket om » stämning », är det en glädje att ändtligen en gång få använda ordet riktigt lämpadt till sak. Levertin är som skald stämning, hvilket vill säga mer än att. ha stämningar. Ibland har jag t. o. m. lust att beklaga, att hans stämningsindividualitet är så stark, att den stundom slår ihjäl de enskilda stämningarnas individualitet eller åtminstone individualiteten hos de företeelser, som framkalla474 OSCAR LEVERTINS DIKTER dem. Det finnes en tysk målare, Douzette, som alltid målar månskenslandskap, i hvilka månskenet betyder allt, landskapet intet. Inför Levertins dikter far jag ofrivilligt dessa månskensbilder för ögat. Vid återgifvande af sin stämning förhåller sig Levertin till landskapet, till naturen alldeles som Douzette ' s måne: underkufvande, förgörande. Utan en eller annan geografisk upplysning eller •löst pålagd lokalton vore det svårt att i enskilda fall få en klar föreställning om, hvar på jordkretsen denna natur är till finnandes, som gjort så starkt intryck på skalden. — Den inre världen är dock det förnämsta i konsten. Möjligt därför, att jag klagar dumt. Jag förebrår Levertin att äga för mycket af det bästa, en lyriker kan bära inom sig. De flesta af Levertins dikter äro jag-dikter, skalden meddelar sin känsla omedelbart, utan att tala genom annan persons mun. I den rena lyriken är han också afgjordt lyckligast. Ofta nog ikläder han sina känslor symbolens form, som han behandlar med stort mästerskap.
ML omtala hvad sorn ej föranledt till något beslut, oell skulle man sålunda vilja i underd. skrifvelse!- omnämna allt hvad som ett eller annat Stånd vid föregående riksdagar i åtskilliga amilen beslutat, så komme man dymedelst att omtala tusentals onödiga saker för K. M. Dernäst förekommer en fraseologi om borgerlig säkerhet m. ro. d., som är alldeles olämplig, då »fet är fråga om theatrar. Uti det först afgifna förslaget åberopades 60 §:n Rrg.Ftn, hvilket var alldeles oriktigt, dels derföre, ali denna § icke är of sådant innehåll, alt den här kan anses tillämplig, och dels derföre, att Ekon.- Utsk. alldeles icke hade åberopat denna §, utan sagt 60 §:n grundlagen, och, enligt hvad en värd talare, Hr Bråkenhjelm, yttrade när frågan förra gången förevar, så är det mycket mera troligt, att Utsk. menat 60 §:n Riksd.Ordn. Hr Liljenstolpe har dock i sin nu afgifua reservation bibehållit dessa uttryck. Deremot har Utsk. gått min önskan lill mötes och borttagit allt omnämnande af denna §, men i dess ställe infört en annan vacker fras 0111 grundlagens stadgande!) eller något sådant, som torde vara alldeles obehöflig, då det förut står tahult om våra samhällsinstitutioner. Sedermera förekommer i slutet af skiifvelsen, att ehuru Utsk. har frångått sitt förra beslut alt ingå till R. St. med ett förslag, deruti R. St. skulle anhålla 0111 utfärdande af en författning, sorn redan år i8)5 hiel' utfärdad, så har dock Utsk lyckt det vara skada att borttaga de motiver, hvilka Utsk , i okunnighet om en sådan författning, användt i den skrifvelse till R. St., hvari Utsk. föreslagit R. St. att anhålla om en sådan författnings utfärdande. Då man begär, att K.
Karl hade i sin ifriga välvilja för gamla Ernst sagt åt Matti: ”Pappa kan inte lefva så länge, och så kan Ernst komma och bo hos oss.” ”Det gör hon aldrig i verlden,” svarade Matti, som känner mig. Nej. – Mitt eget! Anna Ljungberg skref till Matti, att när hon och Gustaf fingo brefvet om förlofningen, blefvo de så glada, att de gräto i glädje. Och ändå veta de inte ett dugg hvad han är för slags karl! Och Matti skulle komma dit genast, – så fort som möjligt. Och Anna skulle lära henne allt hvad hon kan i matlagningsväg. Hon inbillar sig att man sköter ett literärt litet hushåll i Stockholm på samma sätt som en större landtgård i Skåne. — Äh, nu börjar denna afskyvärda afgudadyrkan, som gäller bruden! Qvällen innan Karl reste sutto ungdomarne och jag i salen, gladt språkande. Karl sade att det skulle vara så roligt om jag reste med Matti till hans föräldrar. – ”Ja, det skulle vara roligt,” svarade jag i stundens obetänksamhet. De talade om – Karl och Matti – att de skulle lära sig à quatre mains och spela tillhopa. ”Ack ja,” utropade Matti, ”och så skola vi taga dem med till Kalmar. Det skola de tycka om.” Mathildas glada tilltro plågade mig. Jag undrade hvad Karl tänkte. Han teg ett ögonblick. ”Nej,” sade han beslutsamt, ”det skola vi icke.” ”Hvarför det?” ”De äro sådana musiksnobbar.” Jag tyckte om honom för det han genast tog illusionen från Matti. ”Men vi kunna ha nöje af att spela dem hemma, – för oss sjelfva,” tillade han. ”Matti, jag följer inte med till Kalmar,” sade jag då hon kom in i sängkammaren för att säga mig god natt. ”Hvarför inte det?” ”De äro bestämdt högfärdiga. Och högfärd tål jag inte.” ”Herre Gud, hur skall jag bära mig åt!” ”Skräp, det går nog.” Den sista tiden har jag riktigt gått och drömt om guld och gröna skogar, jag har tänkt på en möjlighet att behålla hela trädgården och hela detta gamla huset, när gubben dör en gång.
Dessa mål skola i första instantien afgöras af en för tillfället utsedd CompromissRätt, och derifrån, i händelse af missnöje, fullföljas i Commerce-Coilegium, enligt 65:1:0 §. i Kongl. Förordningen den 20 Januarii 1820. Ifrån Commerce-Collegii Justitiac - di. vision, der dessa mål, i anseende till deras civila tviste-beskaffenhet, böra handläggas , få de sedermera i Konungens Högsta Domstol fullföljas: och då det icke lärer kunna bestridas, att så beskaffade tvister äro af juridisk na:ur , och således höra från Commerce-CoI!egii befattning skiljas ; så får Utskottet vördsamt tillstyrka, att de, utan afseende på den nedre instantiens sammansättning, må hänföras till dem, för hvilka Committéerne, sidan 30, föreslagit Hof-Rätt till Öfver-Domsiol, i stället för Collegierne. Till slut får Utskottet meddela utlåtande rörande de omständigheter och modificationer, som, efter Committéernes tankar, borde iakttagas, derest Kongl. Maj:t skulle i Nå - f5 der täckas finna , att målan till Domstolarnes åtgärd må ölverlemnas, innan nu gällande Lagar och författningar i öfrigt komma att undergå förändring *). Då 10 Capitlet 16. § Rättegångs-Balken innehåller, att der Kronohemman tvista om jord , Konungens Befallningshafvande skall lägga dem emellan; 27 Capitlet 9. §.
Författarinnan till » Väntanstider » har en minst sagdt egendomlig och, som väl är, sällan förekommande uppfattning af det begrepp, som ligger i det enkla, vackra ordet » trolofning ». Ja, en uppmärksam läsare skönjer, hurusom öfverallt mellan raderna den åsikten tittar fram, att trolofningen är ett tillstånd, hvars berättigande är ganska tvifvelaktigt, måhända endast afhängigt af konventionella grunder, och hvilket på allt sätt kräfver vidgad frihet för att icke på kontrahenterna utöfva ett olidligt tvång. Den, för hvilken kärleken och dennes synliga uttrycksmedel stå som lifvets högsta goda, torde kanske finna en åskådning som den ofvan anförda motiverad. Den åter, som håller plikten för att vara lifvets ledstjärna och dess yttersta mål, plikten mot dem, som gifvit oss lifvet, mot ens närmaste anförvanter, mot hemmet, för den blir det svårt att biträda en åskådning, som ger en ung flicka rättighet att utan vidare försumma sina plikter som dotter och syster för att gå till mötes sin trolofvades obehärskade kraf på ostörd samvaro. Så länge en flicka vistas under sina föräldrars tak och äter deras bröd, torde hon först och främst vara att betrakta som deras dotter och först i andra rummet som trolofvad åt den man, hvilken hoppas att en dag få hemföra henne som maka. Det torde icke vara någon obekant, att svenska seder tillåta trolofvade en frihet i umgänget, som är oerhörd i t. ex. England och Frankrike. I mitt tycke skulle en medelväg vara att föredraga, och jag skulle icke anse det olämpligt, om trolofvade, låt vara att de träffades i enrum, kände sig skyldiga att icke gif va så lifliga uttryck åt sina känslor, som dess värre plägar vara fallet. Försök att på- verka opinionen i denna riktning ha nog då och då blygsamt dykt upp i pressen och litteraturen, men det är att befara, att dessa blifvit föga påaktade. Det goda uppträder vanligen för stillsamt och anspråkslöst för att vinna gehör. Att någon, helst en kvinna, skulle bryta en lans för en ännu större obundenhet i våra svenska trolofningsförhållanden, det var något, som jag sannerligen aldrig skulle ha väntat.
Hr von Köchs anmärkning om att den skärpning af straffet, som orsakas af dess undergående i cell, skulle verka derhän att personer, vid begående af brott, ställa så till, att en försvårande omständighet tillkomme, hvarigenom de blefve dömde till mer än 2 års straffarbete, och således undginge cellstraffet, kan jag icke bestrida dessa uppgifter; men det förefaller mig temligen otroligt, att de, som begå brott, på förhand beräkna det straff, som skall följa. Jag anhåller om bifall till Utsk:ts förslag. Gr. Hamilton: Det kan visserligen synas djerft att, sedan H. Exc. Hr Just.-Stats-Ministern i detta ämne sig yttrat, ånyo uppträda; men jag anser mig dertill skyldig, då jag ej haft den lyckan att blifva rätt förstådd af honom. Det kan icke vara min mening att säga, det arbetet strider mot penitentiärsystemet. Tvärtom ingår i detsamma arbete, men icke såsom skärpande straffet, utan såsom en välsignelse. Jag kan i afseende härå anföra ett ex. I ett af de många fängelser, som jag besökt, begick nemi. en qvinna sjelfmord, derföre att hon ej fick arbeta. Vidare har jag blifvit missförstådd i afseende på hvad jag sagt, att större brott säkerligen skulle begås, på det att man derföre skulle få längre strafftid och slippa ensamhetsfängelset. 380 Den 11 Joli f. m. Detta förhållande kan verkligen bekräftas af hvar och en, som haft med fängelser att göra. Så kunna t. ex. fängelsedirektörerne intyga, att tångarne ständigt framkomma med anklagelser mot sig sjelfva, under den tid de undergå straffarbete i cell, för att derigenom slippa cellen och få arbeta gemensamt med andra fångar. Detta är ett faktum, som ej kan bestridas. Hvad beträffar det sätt, hvarpå de olika slags tångarne få tillgodonjuta frukterna af sitt arbete, anser jag att någon del af fångarnes arbetsförtjenst alltid borde gå till staten, och att den öfriga delen komme fången sjelf till godo, hverigenom medel kunde honom beredas att vid utkomsten ur fängelset försörja sig sjelf.
Bifölls hvad i Utlåtandet N:o 59 härom föreslagits. Angående anslag för Flyinge och Strömsholms stuteriers dagsverks-ersättning m. m. Lades till handlingarne. Angående anslag till de så kallade eoctra utgifter. Bifölls hvad i Utlåtandet N:o 59 härom föreslagits. Likaledes bifölls Utskottets, i slutet af Utlåtandet N:o 59, gjorde tillstyrkande. S. I). Till förnyad handläggning förekom Stats-Utskottets sedan den 25 sisth Juli på bordet hvilande Utlåtande N:o 217, i anledning af erhållne ålerremisser å Utlåtandet N'o 61, angående regleringen af utgifterna under Riks-Statens Nionde Hufvud-Titel; och blef sistnämnde Utlåtande i sammanhang dermed föredraget. i:sta punktenj skiften och afvittringar; s:dra punktenf utflyttningshjelp efter laga skiften; 3:dje punkten, enskiften i Skåne, med flere ställen; och 4:de punkten, vägar och communicationer. Dessa fyra punkter lades till handlingarne. 5:te punktenj undervisningsanstalter för jordbruket och landtmanna-näringar. a) Landtbruks-Institutet vid Degeberg. Detta moment bifölls, i enlighet med Utlåtandet N:o 217. b) angående anslag för Landtbruks-Institut på flere orter inom landet, jemte meddelande af den rättelse, att ifrågavarande moment icke blifvit, på sätt Utskottet anfört, af Ståndet förut gilladt, utan är återremitterad t, fann Ståndet för godt att detta moment af sid. 6:te punktenj befrämjande i allmänhet af jordbruk och landtmanna-näringar. Lades till handlingarne. y:de punkten} hästafvelns förbättrande; Ståndet lät bero vid öfriga Riks-Ståndens beslut. 8:de punkten, undervisnings-anstalter för slöjderna. 1 mern. Chalmerska Slöjde-skolan. Ståndet lät bero vid öfrige Riks-Ståndens beslut. 2 mom. Technologiska Institutet. Bifölls hvad Utskottet härom föreslagit. g:de punktenbefrämjande i allmänhet af slöjderna.
A f Berlioz af kommerskollegium tillstyrkt medgifvande anfick man höra ett par mera egendomliga än egentgående kvinnas handelsrätt. ligen anslående kompositioner, nämligen » OpheI förordningen stipuleras hvart o c h ett frunlias död » för damkor m e d orkester o c h » Meditimmers rätt att efter anmälan få öppna kramtation » för blandad kör o c h orkester. Andra aflåda af fyra olika klasser. Klass I omfattade delningen i programmet inleddes m e d ett opus nipperhandel (hvarmed förstods korta varor), af en, så vidt vi förmoda, här förut ej framförd klass I I klädmäkleri (tyg o c h kläden), klass I I I tonsättare, nämligen Rich. Strauss, i hvars musik " mångleri (omfattande nya eller begagnade h u s - till Goethes dikt » Wanderers Sturmlied » för blangerådssaker) samt klass I V tobakshandel o c h nåldad sexstämmig kör m e d orkester man såväl i stolskram. vokalt som instrumentalt hänseende fick till lif s ett helt haf af toner, såsom uttryck för svallande liDräktreformen i Tyskland. I Berlin finns delser, himmel o c h afgrund. Instrumentationen d e t också en dräktreformförening, och denna är n o g briljant, m e n det hela förefaller något hade här o m dagen sammanträde, vid hvilket oklart. Många svårigheter förefinnas för utföranbeslöts att anordna en utställning af reformerade det, men dessa öfvervunnos i allmänhet rätt väl. damunderkläder och klädningar. Som det förut Aftonens sista n u m m e r, ett af programmets invisat sig, att • korpulenta damer ha svårare att tressantaste, utgjordes af delar ur musiken till besluta sig för en dräktreform än de smärta, skådespelet » Athens ruiner » af Beethoven. Den •utfästes ett pris af 100 mark för den bästa m o - store mästaren visar sig här s o m en kolorist af dell till dräkt för en fet kvinna mellan 30 och första ordningen, särskildt i den roliga dervisch5 0 år gammal. Bestämmelserna v o r o, att de kören o c h i den bekanta turkiska marschen.