Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att lagstiftningen skulle gifva rättighet å ena sidan, som icke (inge begagnas å den andra, strider mot mitt rättsbegrepp. Säkrast är alt afslå betänk, och lemna Don 9 November f. m. 2o5 öppet att, när frågan om domstolsinrättningen i allmänhet förekommer, då afgöra delta. Hr Bråkenhjelm: Då jag förra gången hade ordet, glömde jag begära det Hr Frih. och Landtm, behagade nli sin propos. till Ståndet äfven intaga den frågan, huruvida R. o. Ad. förklarar, alt sammansatta Utsktn bö'ra inom åtta eller högst tio dagar inkomma med svar på ålerremissen. Det har handt, att denna fråga vid tvänne föreg:de riksdagar blifvit så stjufmoderligt behandlad, att den icke hunnit blifva afgjord, och sorn man befarat samma öde vid denna riksdag, så har jag deruti funnit en anleda, för min anhållan, Dessutom då jag hört en lagfaren ledamot bestrida Bankens forum privilegiatum såsom kärande, så får jag anhålla, tili förekommande af frågans olyckliga utgång vid en möjligen blifvande votering, att det sakrika betänk., som sammansatta Utsktn vid förra riksdagen afgåfvo, och hvaruti timnet i sin helhet är afhandladt, mätte blifva uppläst. Hivon Hartmansdorff, Au g.: Jag tror det ej vara behöflig t att uppläsa det betänk., som afgafs vid förra riksdagen, emedan innehållet deraf är i korthet, men till hufvudsaken fullständigt upptaget uti förevar, utlåt. Frih, Boye torde hafva sträckt sitt anspråk för långt, då han begärt afslag å betänk. Rättast torde vara att återremittera det, så att Ståndet må, när betänk, återkommer, kunna fatta det beslut, Hr Bråkenhjelm tillstyrkt. Såsom skäl härför anhåller jag att få uppläsa Hr Hadings reservation, hvilken lyder sålunda: ”Med de sammansatta Utsktn har jag icke kunnat öfverensstämma deruti, alt Banken och Riksg,- cont. skulle förlora rättigheten , äfvensom svarande parter, att äga sitt forum uti K. Svea Hofrätt.
Men R. o. Ad. finnér nogsamt, att Linköpings domkyrka icke blifvit mindre, derföre alt Linköpings stift förminskats med ön Gottland och att således Linköpings domkyrka nu behöfver samma anslag som förut. Derifrån är således intet att taga. Här har ock blifvit sagdt, att man icke äger rätt att öka de skattdragandes bördor, derföre att den ene eller andre begär anslag. Jag gör mig det begrepp om ett samhälles bidrag, att deras utgörande sker, för alt undenstödja dem, som icke kunna hjelpa sig sjelfve, och i denna belägenhet är Wisby domkyrka, eller den menighet, sem bör henne underhålla. Att så verkligen förhåller sig, derom lärer R. o. Ad:s Hrr ledamöter vara tillräckligen öfvertygande, när de 2:ne högsta myndigheterne på ön hafva detsamma vitsordat. Hvad är skillnaden i deras yttranden, sådane de blifvit afgifne här och sådane de skulle blifvit afgifna till K. M. Jo, om de af - 222 Den 7 December e. m. gifvits till K. M., sä harle detta skedt skriftligen och 1111 äro de anförda muntligen. Aro de väl derföre mindre tillförlitliga? Här har nyss blifvit af Hr Rosenblad erinradt om StatsUtsk:s frikostighet för att underrätta oss hurudana de Egyptiska fornlemningarne äro beskaffade, under det att vi vanvårda våra egna. Detta påminner mig om en parodi, som gjordes på en viss förfaltare i Tyskland, som vanvårdade sina egne barn, under det att han sysselsatte sig med uppfostran af andras. Likaså göra vi under det vi sysselsätta oss med de Egyptiska fornlemningarne och gifva ut våra penningar för detta ändamål, så att vi vanvårda vära egna byggnader. Kan sådant vara lämpligt eller riktigt? Ofverläggningen ansågs härmed vara slutad, hvarefter II. Ex. Ilr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. bifölle hvad Utsk. i fråga om bidrag till underhållande af Wisby domkyrka yttrat.
Då Achitophel såg, att hans råd icke hade framgång, sadlade han sin åsna, och stod upp, och for hem i sin stad, och skickade om sitt hus, och hängde sig, och blef död, och vardt begrafven i sins faders graf. Och David kom till Mahanaim; och Absalom drog öfver Jordan, och alle Israels män med honom. Och Absalom hade satt Amasa i Joabs stad öfver hären; och Amasa var ens mans son, som het Jithra, en Israelit, hvilken låg när Abigail, Nahas dotter, ZeruJa syster, Joabs moder. Men Israel och Absalom lägrade sig i Gilead. Då David var kommen till Mahanaim, kommo der Sobi, Nahas son, af Rabba Ammons barnas, och Machir, Ammiels son af Lodebar, och Barsillai, en Gileadit af Rogelim; Och förde sängkläder, bäcken, lerkäril, hvete, bjugg, mjöl, torkad ax, bönor, linse, gryn, Hannog, smör, får, och nötaostar till David, och till folket, som med honom var, till spisning; ty de tänkte, folket varder hungrigt, trött och törstigt i öknene. Och David skickade folket, som när honom var, och satte höfvitsmän öfver dem, öfver tusend, och öfver hundrad; Och sände ut folket, en tredjepart under Joab, och en tredjepart under Abisai, ZeruJa son, Joabs broder, och en tredjepart under Itthai den Gitthiten. Och Konungen sade till folket: Jag vill ock draga ut med eder. Men folket sade: Du skall icke draga ut; förty om vi än flydde, eller hälften af oss blefve döde, der skola de intet om sköta; men du äst så mycket som tiotusend af oss; så är det nu bättre, att du må vara oss till hjelp utu stadenom. Konungen sade till dem: Såsom eder täckes, så vill jag göra. Och Konungen blef ståndandes i portenom, och allt folket drog ut, vid hundrad, och vid tusend.
Ståndet erforderligt skrifbiträde , och hvarmed de jernt varit sysselsatte; så och då billigheten äfven synes fordra, att hvad beträffar Notarierne och ordinarie Cancel5. fe Bandit. 91. 92. lister - 72 2 Den 5 Juli. listerne, desse icke erhålla mindre aflöning vid denna Riksdag än dem vid den föregående varit förunnad, heldst som göromälen nu varit långt flera och besvärligare än då, ansåg Ronde Ståndet, under åberopande af de skäl dess d, 27 sisth April meddelte återrerniss af Stats-Utskottets förslag till Cancelliernas aflöning för öfrigt innehåller, sig böra icke allenast vördsarnligen anhålla örn dess Högrespectiva Med-Ständers benägna bifall dertill, att förenämnde extra Cancellister måtte få njuta lika aflöning med de ordinarie från antagnings dagarne , utan ock anmoda Högloft. Stats-Utskottet, att, sä fort sig göra låter , inkomma med Utlåtande angående beloppet af ett billigt arfvode för Ståndets Notarier och ordinarie Cancellister; om hvilken anmodan de öfriga Respective Riks-Stånden jemväl skulle underrattas; på det, i händelse de, i afseende på deras Cancellier finna sig till ett lika beslut föranlåtne, frågan må i ett sammanhang hos Höglofl. Stats-Utskottet förekomma. Ut supra. Ex Protocollo Olof Werlin. S. 33. Föredrogs Constitutions-Utskottets sedan den 5 dennes på bordet hvilande Utlåtande af den 3 förutgående, öfver Herr A. J. Spaldencreutz^ ditremitterade Memorial , innefattande förslag till ändringar i Riksens Ständers JustititeOmbudsmahs Instruction ; och fann Bonde-Stån dét - Den 7 JuK. 723 det för godt att till samma Utlåtande lemna bi« fall. Ut supra.
Af dessa skäl, samt med åberopande af hvad i Memorialet anfördt är, anhåller jag, att StatsUtskottets Betänkande återremitteras till ytterligare handläggning. Friherre Boye, Ludvig: Ägande rätten hos de familjer, sorn hafva fordringar hos Staten , kan icke vara tillintetgjord, derföre att KammarCollegium icke haft tid att ännu utreda och afgöra Bytesmålen; och ehuru fordringar, hvilka icke ännu hunnit blifva utredda, naturligtvis ej heller kunnat ingå i beräkning, hvarken vid Bouppteckningar, Arfskiften, Förmögenhetsafgift, eller Bevillning; så kan väl sådant icke anses förändra äganderättens egenskap och kraft. 9 o Den 3 Juni, e. m. Uppå af Herr Grefven och LandtMar» skalken gjord proposition blef Utskottets Betänkande härefter återremitteradt. Herr Munck af Rosenschild, Eberhard: Ridderskapet och Adeln har redan ovillkorligen bifallit BancoUtskottefs Betänkande om e i c ökadt creditiv af Bankan för Götha Canal Discont. Jag har äfv.n sjelf särskild1- y 111 a * mig härom och instämt i samma iiiisiyrkande. Då motionen om detta creditiv gjordes, biföll jag det, likväl m d vissa vikor Men lör att ej, genom anmärkning mot Utskottets Betänkande, åstadkomma återremiss och derigenom tidsutdrägt, yrkade jag icke, då detta Betänkande i dag förehades, på dessa villkor, utan förbehöll mig få oin dessa framkomma med en särskildt motion i sammanhang med Betänkandet. Likaså nödigt, som det, enligt min tanka, är, att Götha CanalDiscont erhåller det ökade creditivet, lika så nödigt anser jag det vara, att en åtgärd vidtages, som försäkrar oss om uppfyllande af hufvudändamålet med creditivets beviljande. Hufvudändamålet med detta måste onekligen vara, att så mycket möjligt rädda låntagarne uti denna Discont ifrån ruine eller en alltför kännbar förlust, som de fleste af dem ej kunna undgå, om de nu helt och hållet, eller för en betydlig del, skola inbetala sina lån.
BondeSfåndet sig förenat; hvarförutan inom samma Stånd följande åsigter och meningar ömsevis blifvit framställda, nemligen: att kungörandet af omförmälde afhandlingar ej borde ske i tidningarne, utan medelst uppläsning från predikstolarne i alla häradets kyrkor samt anslag i sockenstuga eller på kyrkodörr; — att såld egendom, som qvarblifver bos säljaren, alltid bör, då tredje mans rätt ifrågakoinmer, säljaten frantagas och sättas i serskildt förvar eller under utmätningsmans försegling; — att säkraste medlet till förekommande af olägenheterne af svekfulla afhandlingar syntes vara, att både säljare och köpare voro pligtige att ed fästa handlingens riktighet; — att egendomen alltid må utmätas, så länge den finnes i säljarens förvar; — att de lösöreköp, som icke äro förenade med tradition, d. v. s. det köptas öfverlemnande till köparen, ej borde gälla; samt att bästa sättet att afhjelpa den oreda, som 1835 års Förordning åstadkommit, vore att upphäfva densamma, helst man hade att befara, det alltid någon smygväg skulle lemnas öppen för bedragaren, ehvad kontroller och föreskrifter än kunde upptänkas. Vid granskning af de framställningar, som uti förevarande ämne sålunda blifvit gjorda, visar sig, huruledes tvänne motsatta åsigter hufvudsakligen söka göra sig gällande, åsyftande, den ena, alt med bibehållande af Kongl. Förordningen den g Maj 1835, utfinna ytterligare bestämmelser och föreskrifter i enahanda syftning, som de, samma författning meddelar, till förekommande af bedrägliga och svekfulla aftal utaf ifrågaställde art, och den andra, alt, med författningens upphäfvande, om möjligt, genom andra stadganden afhjelpa den brist, som i denna del vidlåder i^34 års lag.
Ständer någon särskild åtgärd härvid icke vara af nöden, emedan berörde Indelningar äro till fulla beloppet af deras Kronovärde förut uppförde på Stat och den erforderlige ersättningen utgår af Kronans odisponerade Hemmans-räntor i orteu; hvilket förhållande) ehuru ej observeradt vid Förslagets Upprättande öfver Inkomst-Titlarne, likväl, i anseende till ersättningens obetydlighet, ej har något väsendtligt inflytande på den förslagsvis gjorda inkomst-beräkningeD. 8:0. För Landshöfdingen i Christianstads Län, har E. K. M. i Nåder äskat Lönefyllnad, eller skillnaden emellan 2350 R:dr och hvarje års Markegångs-pris å 500 Tunnor Spannemål. Riksens Ständer, som härvid inhemtat, att, uti öfverensstämmelse med deras, vid 1815 års Riksdag, vidtagne Beslut, att Landshöfdingen i Christianstads Län skulle försättas i lika Lönevilkor med dem Landshöfdingen i Blekinge Län innehade, E. K. M., uti Nådigt Bref af den 19 Julii 1815, förordnat, att berörde Spannemåls-belopp, hälften Råg och hälften Korn, skulle tills vidare i penningar utgå, efter Länets Markegång, hafva för detta ändamål, med iagttagande af en motsvarande minskning uti Inkomst-beräkningen , be - XJnderddnlga Siri/v elstri teslutit, att ifrågavarande 500 T:r Spannemål hädanefter skola under den anordnade Kronationden inbegripas; och som något särskildt anslag härtill icke erfordras, komma alltså förrbe-' rörde 2250 R:dr att indragas. g:o. Det af E. K. M. i Nåder omförmälde behof af Lönefyllnad för Landt-Räntmästaren i Götheborgs och Bohus
Kabineltskassans skuld af egna medel utgifvit. Bevillnin gs-Utskottet: Herr Ehrenhoffs, Gustaf Herman, den 26 sisth Oktober gå bordet lagda motion angående meddelande af förbud emot utförsel af silfver såväl i myntad som omyntad form; tillika med de i anledning deraf afgifna yttranden. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet: Herr Stjernefelts, Claes Ferdinand, den 26 sisth Oktober på bordet lagda motion att undervisning i skogshushållningsläran måtte meddelas vid folkskole-lärareseminarierna, skolorne och universiteten m. m., tillika med ett i anledning deraf nu afgifvet yttrande. ExpeditionsUtskottet: Herr Cederschiölds, Gustaf, motion, angående särskild tryckning och utdelning af de uti Riks-Stånden väckta motioner; jemte ett i anledning deraf afgifvet yttrande. Vördsamt Memorial. Enligt den praxis, som gjort sig gällande vid våra riksdagar, tryckas de uti Ståndens plena väckta motioner i Ståndsprotokollen, och komma icke till de öfriga Ståndens kännedom, förrän vederbörande Utskott sitt utlåtande afgifvit. Häraf upp - w Prot.-Utdrag den 2 November i859. komma flera olägenheter som i sin män bidraga, dels lil! riksdagens förlängande, dels ock dertill att bland den mängd af ärenden, som blifva föremål för riksdagens behandling, en del icke erhåller den mogna och grundliga pröfning, ämnets vigt fordrar. En hvar, som bevistat några riksdagar, har nogsamt erfarit huruledes under hvarje riksdag en tidpunkt inträffar, då Ståndens bord äro tomma och de Riksdagsmän, hvilka icke derjemte äro Utskotts-ledamöler, sakna all sysselsättning. Sedan denna period fortfarit en eller annan månad, inträder ett nytt skifte, hvarvid riksdagen förändrar fysionomi. Utskotten hafva under tiden hunnit behandla en mängd ärender, och nu inkomma till Stånden det ena betänkandet efter det andra.
Men anser man denna min vederläggning icke tillräcklig, frågar jag, hvad Hrrine skola säga, om Borgare och BondeStin bifalla, men R. o. Ad. samt PreSt. afslå punkten, och en så vigtig fråga såmedelst komme alt förfalla? Jag anhåller om bifall lill Utskis förslag i första punkten. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: I afseende på den fråga, som förekommer i första punkten af Ekon.Utskis utlåt. N:o 114, hafva B. St. redan fattat sitt beslut. StalsUtsk. har nemi. uti utlåt. Nio 166 tillstyrkt och B. St. bifallit dels ett anslag af 12,000 ridr lill stipendier åt seminarister, dels ock att till K. M. skulle i underdihet aflåtas en skrifvelse af innehåll: ”att K. M. ville tillse huruvida icke af Utsk. antydda förhållanden kunna framdeles föranleda nedsättning uti ifrågavaride anslag.” R. St. hafva således redan beslutat en underd. hemställan till K. M., alt K. M. ville taga frågan i öfvervägande. Naturligtvis kan någon nedsättning i anslaget icke ske. Frågan, om och huru närvaride seminarier böra förändras, kan lämpligast bedömas af K. M., och vida lämpligare än af R. St., som, fördelade på 4 rum, möjligen kunna stanna i olika meningar. Man har här sagt, att seminariernes antal borde inskränkas, men möjligheten af en sådan inskränkning betviflar jag i högsta måtto, ty huru vill man väl öfvertyga ett helt Stift om möjligheten att för folkskolan hämta lärare från ett annat län? Huru vill man väl öfvertyga dem om gagnelighcten deraf, alt de t. ex. inom Wexiö Stift, hvilka vilja egna sig åt detta yrke, skola bildas vid seminarierne uti antingen Skara eller Lund, för att sedermera återkomma till orten och söka sig en skolläraretjenst, utan att vela, huruvida någon ledighet finnes eller icke. Det skulle blifva ganska kännbart för dem, som önska egna sig åt detta yrke.
Jag skulle nästan vara benägen att tro, med den siste talaren, att det alkira rättaste hade varit, att ingendera Församlingen blifvit hörd, utan att Styrelsen kunde reglera sådana förhållanden ensam. Men då ett motsatt förhållande blifvit föreslaget, och ett medel gifvet 'att kunna hoppas få förslaget i verkställighet, kan jag ej annat än tillstyrka accederande till Presteoch BondeStåndens förslag. Herr Hjerta_, Gustaf: På sätt jag yttrade då delta ämne första gången var föremål för Betänkande, och återremiss begärdes, får jag nu förnya min anhållan, att Ridderskapet och Adeln måtte biträda den mening, som finnes i Presteoch BondeStåndens beslut. Jag anser det första Betänkandet riktigt, och tror detta vara det enda vilkoret för möjligheten att på landet få skoleväsendet i någon ordning, åtminstone inom de fleste af våra provinser och i alla våra sjättbyggder, om medel sålunda Den i Februari i e. rn. ne lemina ernås för den enskilta undervisningen på landsbyggden. Det var äfven ett af föremålen för Utskottets första Betänkande, och Utskottet antydde der controllér emot att den ena församlingen kunde belasta den andra, då Utskottet föreslog, på sätt som 2 Stånd beslutit, alt sammanbyggnad ej skulle komma i fråga förr än Kyrkan vore i förfallet skick, och att man skulle afse localen, samt sluteligen, att Consistorium skulle utlåta sig och Konungen besluta öfver ämnet. Jag kan då ej finna annat, än att Utskottet utred t saken så bra, som möjligt är. Jag kan ej tro, att man skulle behöfva fråntaga Församlingarne rätten att besluta i dessa mål, och lemna det ensamt till Consistorium. Jag förenar mig alltså i den framställning, Grefve Gyldenstolpe gjort, att Ridderskapet och Adeln måtte öfvergå till samma beslut som Presteoch BondeStånden, hvarigenom äfven kunde vinnas det vigtiga ändamål, att slippa bilda Förstärkt EkonomiUtskott. Herr Bråkenhjelm Pehr Reinhold:
Midtemot detta monument, vid andra sidan af gatan, låg Krysanteus’ hus. Endast två våningar högt, hade det stor utsträckning och inneslöt, utom aulan och fruntimmersgården, en icke obetydlig trädgård. Fattade man den förgyllda bronsring, som prydde porten, och genom knackning med denne tillkännagaf sin önskan att slippa in, så öppnades snart af en gammal fryntlig tjenare, och man inträdde i en lång, skum förstugugång, som dag och natt upplystes af en lampa. Den stängdes i motsatta ändan af en annan dörr. När denna öppnades, företedde sig ett öfverraskande vackert, af himmelens klarhet öfvergjutet perspektiv. Man stod då i den öppna aulan, hvars joniska pelare af pentelisk marmor tecknade sina hvita, luftiga rader mot en bakgrund i klar, mörkröd färgton, och uppburo ett genombrutet, kring öfra våningen gående galleri. Aulan, i hvars midt stod ett altar med ständigt brinnande rökverk, omgafs på trenne sidor af denna pelargång, bakom hvilken dörrar förde till rum af olika slag: besökrum, gästrum, sofkammare, badrum o. s. v. Den fjerde sidan – den gent emot ingången belägna – upptogs af tvenne större rum: konstkabinettet och biblioteket, begge stängda endast genom violettfärgade draperier, som vanligen voro tillbakadragna, så att man såg deras i harmoniskt spel af klara färger hållna väggmålningar och deras med olika marmorrutor inlagda golf. Dessa begge rum åtskiljdes af en bred, midt emot förstugudörren belägen öppning, genom hvilken utsigten förlängdes öfver den bakom aulan varande fruntimmersgården, som pryddes af en vattenkonst, omgifven med blomstervaser, och öppnade sig till trädgården, i hvilken perspektivet slutade med en skuggig gång af lummiga träd, glesare här och der, för att låta solskenet falla på en bildstod eller bryta sig i perlregnet från en sorlande springbrunn. Dagen efter den, på hvilken Clemens i biskopens sällskap hade besökt det ryktbara pelarhelgonet, och ungefär vid tionde timmen 15 hände, att portklappen på Krysanteus’ hus skramlade med ovanlig häftighet.
Det kan visst vara möjligt att jordegaren tillskyndas en kännbar förlust derigenom, att man anlägger jernbanan öfver hans egor, d. v. s. på bans ängar och betesmarker, att man nedhugger hans vackraste ekar etc.; men tänka vi på de stora fördelar, han genom dessa upoffringar kommer i åtnjutande af, tror jag de i fullt mått upväga de nyss antydda olägenheterna, hvilka i sjelfva verket ej kunna anses mer än för ögonblicket lända honom till någon skada. Med hvilken lätthet kan han icke sedermera afsätta sina landtmannaprodukter, i hvilken betydlig mån stiger icke hans egendom i värde, med hvilka ofantliga summor hafva icke dessa hans jordrimsor blifvit af Staten inköpte. Jag har nemi. flera gånger varit i tillfälle att deltaga i de nämnder, som nedsättas för att för Statens räkning inköpa de för jern vägssträckningar erforderliga jordtomter, och jag vet med hvilket afseende på jordegarens bästa dessa köp afslutas. I de flesta fall kan man säga, att dessa nämnder verkligen handla, som om de varit jordegarens ombud. De värdera ej allenast jorden, utan äfven fästes afseende på de omvägar, som jordegaren skulle få köra, i händelse jernbanan anlades i den ena eller andra riktningen, på nerhuggningar af träd, som för samma orsak erfordras o. m. d. Med på erfarenhet grundad kännedom derom, att nämnden värderar jorden till öfverpris, och med afseende fästadt på alla de väsentliga fördelar, sorn genom jernvägsanläggningar tillskyndas jordegaren, så skulle jag för min del yrka den förändring af nu ifrågav:de §, att den fick följande ordalydelse: »Att R. St:r måtte i und. skrifvelse hos K. M. anhålla, att förslag måtte utarbetas till en sådan förändring af K. Förordnar d. .20 Nov. 1845, ang. upiåtande af jord till allmänt behof, att 5 0-proc.- förhöjningen ur densamma måtte uteslutas».
Vår lilla sommarsaga hade jag så godt som glömt redan på tåget, men första dagen jag var hemma fick jag en påminnelse om den. Hur så kom sig, framgår af följande bref, som jag samma afton afsände till den unga dam, hvilken varit medelpunkten i denna berättelse. Det löd ordagrant så här: Min Fröken! Ett kostligare bref än detta har ni antagligen aldrig fått och jag åtminstone aldrig skrifvit. Ni tror ju på spådomar till den grad, att ni inte ens vågar låta spå er. Det gör inte jag, och därför fick en enträgen spåkvinna aftonen före min sommarresa lof att förutsäga mina närmaste öden. För att läsa riktigt rätt, tog hon både handens linjer, korten och kaffesumpen till hjälp. Och öfverallt påstod hon sig se, att jag under färden skulle möta » lyckan ». Igeukänningstecken fick jag intet annat än det, att hon skulle vara » ljus som en juninatt ». Jag råkade le en smula försmädligt och uttrycka mina tvifvel om tillförlitligheten af hennes spådomsgåfva. Men då blef hon rasande, slog sin sibyllinska hand i bordet och försäkrade inför en hel krets af vittnen, att om spådomen kommer att synas slå slint, så berodde det på att jag själf i oförlåtlig liknöjdhet låtit lyckan springa ifrån mig. Hvarom icke lofvade hon att aldrig mer titta i vare sig kort eller kaffesump. Det var klart, att jag vid min hemkomst skulle påminna spåkvinnan, som bor i samma pensionat som jag och stoltserar värre med sin spådomsgåfva, om hennes stora ord] och säga henne, att det nu var slut med hennes spådomskonst, sedan hon ömkligen misstagtit sig, men då försökte hon slingra sig undan med att påstå, att jag lagt armarna i kors. Jag bedyrade, att hon hade orätt. Men det hjälpte inte. Hon fordrade bevis. På det sättet var hon nära att sätta mig på det hala, när det föll mig in, att jag kanske ändå skulle kunna skaffa bevis och det ett originelt sådant. Förslaget godkändes, jag misstänker starkt, därför att hon icke trodde mig om den djärfheten att sätta det i verket. Men den gången bedrog hon sig. Dess bättre kan jag från min färd blott påminna mig en enda uppenbarelse, som det varit mig en, om också kortvarig, lycka att möta.