Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sparre yttrade i sammanhang härmed att i intet land i hela den civiliserade verlden högre fordringsbelopp stadgades, än som för Sverige blifvit föreslaget. Jag trodde dock att England räknades till den civiliserade verlden, och der fordras dock %0. Det tyckes således att åtminstone ett exempel finnes deruppå att man ansett en större majoritet erforderlig. Gr. Sparre har visserligen omtalat, att när han var i England, hade åtskilliga förslag till nya stadgar i afs:de på konkurser varit upgjorda, men han har tillika tillagt att dessa förslag dock icke blifvit antagna; och Hr Grins upgift om de upgjorda förslagen torde således icke innefatta något öfvertygande bevis om att man allmänt insett de - Den 14 Juli f. ui. 117 ras förträfflighet. Jag ber dessutom att få fästa upmärksamheten derpå att elit. 105:te §:n i Utskits förslag ar en särskild pröfning stadgad ronde hvilka fordringar, som få ingå i beräkningen för att bestämma majoriteten, och att de prioriterade fordringsegarne äro enl. 109:de §;ti underkastade vilkor, om hvilka de icke ens få rösta. Jag fortsätter mitt förut framställda yrkande. Frih. Armfelt: Jag skall söka vara så kort som möjligt. Jag kan ganska väl inse, huru i åtskilliga lagstiftningar konkurs är medgifven blott för köpmän; men jag kan icke finna någon rättsgrund för att medgifva tvångsackord endast i köpmäns konkurser och icke i andra. Följaktligen är det endast mot den af Hr Dalman uttryckta åsigt som jag upträder, och jag kan icke annat än på det högsta motsätta mig återremiss. För öfrigt ber jag att i allra största korthet få uptaga till besvarande några här afgifna yttranden. Hr Dalman har ibland annat sagt, att Gr. Sparre den ena dagen förklarat det vara ganska lätt att skilja köpmän från andra, och den andra dagen ansett det omöjligt. Det är för mig icke lätt att försvara Gr. Sparre, då jag anser att han gjort det sjelf. Hr Gr:n har nemi. sagt, att denna skillnad betydde föga, emedan, om man ej finge en per son förklarad för köpman, hade man ändock tillräckligt många sätt att få honom i cessionstillstånd.
Och därför är ni en så stor och omedveten materialist, just därför, svarade Hartman förstrött, fortfarande stirrande på lampan som om han satt och drömde. När alla blir lika lyckliga, upphör varat. Men predika då tillvarons slut. Låt oss få frälsningen på de gamla hinduernas sätt: när alla begripit att varat är ont, då utsläcks detta vara. Viljans kvietiv han nästan satt och mumlade. Troligen var han för starkt berusad för att vilja tala mer. Med en så nihilistisk syn skulle ni helst gripa till revolvern, menade Ziri allvarsamt. Hartman hade talat utan spår av överlägsenhet och hon syntes betrakta honom med blidare ögon, nästan i förskräckt undran. Han såg på henne frånvarande och skakade på huvudet. Det är inte det samma som självmordet, sade han lågt. Men men jag har kommit överens med mig själv att berätta en historia för er, tillade han litet livligare. Jag kan en och när jag gjort det, skall fru Ziri spela Appassionatan för oss. Var jag fräck nu, ni får ta mig som jag är. Men här kommer vinet! Han serverade oss och småskrattade för sig själv. Jag känner just nu att jag kan berätta en historia en förfärlig historia... Han tog ett papper från bordet och läste sakta och med klar röst. Den oändlige Nu skall jag således berätta för er om den oändlige. Tycker ni inte det låter förmätet? Men även jag har, liksom Jakob, mött Gud en gång. Det var på Jakobsgatan. Jag kom direkt ur armarna på en kvinna ut på gatan. Det tjänar till ingenting att jag berättar allt vi försökt oss på när de gamla sätten blev tråkiga. Till och med bädden av sönderrivna tulpaner föreföll mig utnött, jag hoppas tjänarna fick tolv korgar fulla av dem alldeles som bröden i evangeliet. Emellertid, jag var icke drucken, jag gick därifrån så där egendomligt bedövad, med ångesten lurande i mig lik en halvsovande varg, och jag gick och tänkte på den där gamle israeliten som slogs med Gud, jag log bittert för mig själv och undrade vilken krog, sängkammare eller gathörn som skulle bli mitt Peniel. Och det var ganska sent på natten och min hjärna blev så småningom så där ohyggligt klar så att jag kände avsky för sömnen och alla som sov.
Lades på bordet nedannämnda från Utsk:n inkomna utlåttn och mem:r, nemi. från StatsU tskottet: N:o 491) * anledn. af Hr Bagges motion om ett extra anslag af 4oo»00° >‘:dr b:co att ställas till K. M:s disposition lill lättade communicationers befrämjande; N:o 4g?-> i anledn. af Hr Hegardts motion om ett extra anslag för lotsväsendet; N:o 49å> '»ed förslag till ny instruction för R. St:s revisorer öfver 1 iksg.verket; JV:o 494» »ie<3 förslag till reglementariska föreskrifter, motsvarande i afdelntn af det vid sista riksdag för Riksg.- cont. utfärdade reglemente; N:o 495, med förslag till reglementariska föreskrifter, motsvarande 7 afdelnin af 1835 års reglemente för Riksg.- eontoret; Revill n-, Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekon.- U t s k o t ten: N:o 15, i anledn. af gjorda anmärkn;r vid förenade Ulsklus betänk. N:o 7, ang:de reglementariska föreskrifter för brännvinsbränningens utöfning, samt om hvad vid försäljning af brännvin och beskattningen derå iakttagas hör. II. R. o. Ad. åtskiljdes kl. ^ till 10 om aftonen. In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe. Fredagen den 3o April 184 * - Plenum kl. 9 f. m. Justerades i5 prot.utdr. för den 28 dennes e. m. Justerades pleni-prot:n för den 20 sisth Mars f. och e. m. samt för den 22 sisth Mars f. m. Företogs till pröfning StatsUtsk:s den 24 och 28 dennes på bordet lagda utlät. N:o 4^9» ' anledn. af återremiss å utlåt. Frih. Boye, Ludv.: Jag anhåller att den reservation, 454 D e o 3o April f. m. sorn finne9 bifogad betänk, af Gr.
Ad. afgjorde frågan om beviljandet af en summa för arbetenas bedrifvande under innev:de år på vestra och södra stambanan, är föranledd af en kalkyl, hvilken utvisar att Itiksg:sKont:s ställning är sådan, att d. 1 Juni icke skulle finnas i behåll mer än 207,000 Rdr Bko, men det är bekant att, eni. den beräkning som SlatsUtsk. upgjort, detta Kont. skulle kunna göra face mot de utgifter som voro föreslagna att utgå med 900,000 Rdr Bko, så föranledes man lätteligen att göra den slutsats, att StatsUtsk. icke upgjort sina beräkningar riktigt och således gjort sig skyldigt dertill, att hafva vilseledt R. St:r. Att likväl så icke varit förhållandet, skall jag söka ådagalägga med de officiella handlingar, som jag här har i min hand, och hvilka äro komna från Fullmäktige i Riksg:sKont. Uti skrifvelse till Fullmäktige af d. 8 Jan. innev:de år anhöll StatsUtsk. att Fullmäktige skulle afgifva en fullständig redogörelse, en förslagsberäkning, som utvisade icke allenast Kont:s inkomster och utgifter för hela året 1857, utan äfven för hvarje särskildt qvartal, så att StatsOtsk., på grund deraf, med lätthet skulle kunna öfverse penningeställningen för hela det nu förev:de året. På grund af denna skrifvelse afgåfvo Fullmäktige, under d. 29 samma månad, en dylik af StatsUtsk. begärd beräkning. Denna beräkning visar, att behållningen skulle d. 31 Mars upgå till 87,360 Rdr 45 sk. 11 rst. Bko och d. 30 Juni till 20,612 Rdr 43 sk.
För öfrigt, hvad moralisk eller legal rättighet har väl en bättre eller sämre, högre eller lägre, duglig eller oduglig officer, sedan han antingen icke behagar, icke får eller icke kan längre tjena i den väg, han börjat sin bana, alt tränga sig in på civilståndet och, utan att derstädes en enda minut hafva gjort tjenst eller visat någon skicklighet och pålitlighet, taga brödet från den civile och tvinga denne till en beständig glömska under sin lefnads tillbringande i ett trälaktig! arbete och en tryckande fattigdom? Har väl Utsk. gjort sig reda för detta förhållande, och kan väl Utsk. nöjaktigt besvara denna fråga? Jag tviflar härpå så mycket mera, som mililärlefnaden i dessa fredliga tider är ganska beqvämlig, och ståndet dessutom äger en så rik pensionscassa, att statens civila tjenster icke böra, på rättvisans och. civilpersonalens bekostnad, vara pensionsinrättningar för militärer, hos hvilka man en och annan gång funnit sådana orsaker till den sökta befordran vid Postverket, att ingen befordringssökande Postverkets tjensteman skulle vilja beräkna sig dem såsom meriter. Månne dessa äro de mest tjenliga och pålitliga, att bevara det förtroende och den säkerhet, som från postförvaltaretjenster äro oskiljaktiga? En och annan balance, som i sednare tider yppats hos tjenstemän af denna dass, äfven hos Svenske postförvaltaren i Greifswald, hvilken icke heller genom tjenstgöring som extraordinarie inora K. Potsverket ådagalagt sin duglighet och pålitlighet i tjensten, torde bäst besvara denna fråga. Jag anhåller således om återremiss af det ifrågavar.» oväntade betänk., äfvensom att dessa mina anmärkningar måtte få remissen åtfölja. Gr. Horn, Glaes Fredr.: Om jag icke misshörde mig, tyckte jag mig uti Hr v. Troils yttrande finna, det han ansett Utsk. hafva förfarit riktigare, om det, i fall lagarna för de ifrågavar. befordringarna funnits öfverträdda, gjort anmärkning deremot i Constit.-Utsk.; och äfven Hr Nordenadler har tyckts rikta sina anmärkningar åt detta håll.
Hon gråter om nattena, så att tårarna löpa neder på kindbenen; ingen är ibland alla hennes vänner, som hugsvalar henne; alle hennes näste förakta henne, och äro hennes fiender vordne. Juda är fången i elände och svår träldom han bor ibland Hedningar, och finner ingen ro; alle hans förföljare fara illa med honom. Vägarna till Zion ligga öde, efter ingen kommer till högtiden; alle hans portar stå öde, hans Prester sucka, hans jungfrur se ömkeliga ut, och han är bedröfvad. Hans ovänner sväfva allt i höjdene, hans fiendom går väl; ty Herren hafver gjort honom full med jämmer, för hans stora synders skull, och hans barn äro i fängelse bortdrefne för fiendanom. All fägring är borto för dottrene Zion; hennes Förstar äro lika som vädrar, de der ingen bet finna, och gå vanmägtige för plågsrenom. Jerusalem kommer ihåg i denna tid, huru elände och öfvergifven han är, och huru mycket godt han af ålder haft hafver, medan allt hans folk nederligger för fiendanom, och ingen är som hjelper; hans fiender se sina lust uppå honom, och bespotta hans Sabbather. Jerusalem hafver syndat, derföre måste han vara lika som en oren qvinna. Alle de som ärade honom, de försmå honom nu, efter de se hans skam; men han suckar, och faller neder till markena. Hans orenlighet låder vid hans klädefållar; han hade icke trott att honom på sistone så gå skulle; han är ju allt för grufveliga nederstött, och hafver dertill ingen, som tröster honom. Ack Herre! se uppå mitt elände; ty fienden högmodas fast. Fienden hafver kommit sina hand vid alla hans klenodier; ty han måste se deruppå, att Hedningarna gingo in uti hans helgedom, om hvilka du budit hafver, att de icke skulle komma uti dina församling. Allt hans folk suckar och går om bröd, sin klenodier gåfvo de för mat, på det de skulle vederqvicka själena. Ack Herre! se dock till, och skåda huru föraktelig jag vorden är.
Kan ni draga er till minnes huruvida jag lemnade er en eller två qvittencer från madame Moncenigo för hushyran – (jag är icke säker derpå men tycker att jag gjorde så – om icke, så ligga de i min chiffonier) vill ni äfven bedja Mr Dorville om han vill hafva den godheten att se efter om Edgecombe har qvittencer öfver alla de utbetalningar han hittills gjort för min räkning samt att der icke finnes några skulder i Venedig. Då jag fått ert svar skall jag sända utanordningar till bestridande af utgifterna för mitt hushåll, alldenstund min återkomst till Venedig är ganska problematisk, och det kan hända – men jag kan icke säga någonting positivt – ty allt är ovisst och obestämdt undantagande den afsmak som Venedig ingifver vid närmare jemförelse med hvarje annan stad i denna del af Italien. Då jag säger Venedig menar jag Venetianarne – staden sjelf är likaså ståtlig som historisk – men menniskorna der äro hvad jag aldrig trodde dem vara till dess de sjelf lärde mig det. Jag fruktar storligen att La Guiccioli skall få lungsot, hvartill hennes sammansättning synes luta. Så är det med hvarje sak för hvilken jag känner någonting likt verklig tillgifvenhet. ’Krig, död eller förstämning omhvärfva dem.’ Jag har icke ens fått behålla en hund i lifvet som jag höll af och som höll af mig. Om någon olycka händer min nuvarande Amica, har jag för alltid gjort upp min räkning med passionen – detta är min sista kärlek. Hvad utsväfningar beträffar är jag hjertligt led deråt och har åtminstone dragit den nyttan af lasten att jag lärt att älska i ordets bättre bemärkelse.” Grefvinnans helsa förbättrades fortfarande och det blef tal om att hon skulle följa med sin man till Bologna, der han äfven egde fastigheter. Lord Byron som förut vid många tillfällen uttryckt sina farhågor för att genom någon oförsigtighet kompromettera grefvinnan i hennes landsmäns ögon, glömde vid tanken på denna nya skilsmessa alla konsiderationer och föreslog henne att med ens öfvergifva sin man och fly med honom. Men den ”Italienska moral”, om hvilken Lord
Den som anser, att 50 § af nu gällande bevilln.stadga bör oförändrad bibehållas, voterar i»; Den det ej vill, voterar nej: Vinner nej, anser R. o. Ad. Bevilln.Ulsk:s i dess betänkande N:o 11 tillstyrkta redaction af samma § böra antagas, med den 5 H. « Den 2 December. förändring, att det deri införde ordet ”rättmätiga” utbytes emot orden ”med hvarandra jemförliga”. Frih. Cederström: Till voteringspropos. har nu blifvit uppförd en fråga, som redan, efter Hr Landtm:s uppfattning, blifvit af R. o. Ad. afslagen. Då Hr Printzenskjöld icke dervid hegärde votering, så har lian enligt grundlagens föreskrift ingen annan rätt, än att i tjenliga ordalag till prot. föt klara sin mening. Jag får lill prot. protestera emot detta brott emot grundlagen, alt ånyo besluta öfver en afgjord sak, och anser mig icke kunna deltaga i den votering, hvartill voteringspropos. nu blifvit uppsatt. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. bifölle det nu uppläste förslaget till voler.propos. Ropades ja, hlandade med nej, hvarefter II. Ex. förklarade, det han trott sig finna, alt ja dervid varit öfvervägande. Vid voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit, som följer: Ja — (i. Nej — 34. Hr Printzenskjöld: Jag får emot delta beslut mig vördsamt reservera, med förklarande, att jag anser en grund derigenom vara lagd uti bevilln.förordn., som kan medföra de mest vådliga följder. Då nu till pröfning företogs den af Utsk. föreslagna förändrade redaction af bevilln.stadgans 72 §, yttrade sig Hr Printzenskjöld:
Bilagan ville jag hafva utesluten, såsom föga förenlig med Regerings-Formens 10-7 och Riksdags-Ordningens 29 §§, Förföljelsen emot personer anser jag olämplig, icke endast af redan anförda skäl, utan äfven derföre, alt de fleste aflidit och tagit afsked, att den nya organisationen af Siats-Rådet bör mycket förändra, alt den nu för forsla gången med allvar tillämpade eontrollen bör göra intryck, och alt bos ingen ondt uppsåt kunnat upptäckas, hos alla obestridliga störte och mindre förtjenster måste erkännas. Slutligen anser jag Utskottet hafva bordt tillstyrka Rikets Ständer, att, såsom en skyldig vördnad synes kräfva, Iros Bih. till R. St. Brot. 1840. 3 Sami. iS Haft. !\ 22 Constitutions-Utskottets Memorial, N:o 3i, Kongl. Ma(:t i underdånighet anmäla hvad omdöme Rikets Ständer fällt öfver hittills varande Rådgifvare. Man invänder att Grundlagen ej med'gifver den af mig önskade form för ansvarighets-betänkandet. Härtill lärer kunna svaras, att, då Grundlagen föreskrifver, att anmärkning göres för att begära entledigande, så bestämmes härigenom blott den yttersta o«h strängaste åtgärd, som Rikets Ständer kunna vidtaga, men att vidtaga lindrigare, hvilka ligga derinom, torde ej kunna anses förbudet. Utaf föregående är klart, att, och hvarföre jag ej kunnat instämma i Utskottets beslutade svar på de tvenne Ståndens återremiss. Af Herr Brinck, som ansåg Utskottet hafva bordt tillstyrka Rikets Ständer, att, med anledning af Utskottets Memorial N:o 13, hos Kongl. Maj:t anmäla deras underdåniga tacksamhet derför alt Kongl. Majrt behagat utur Stats-Rådet skilja dem af de qvarstående förra Rådgifvarne inot hvilka de väsentligaste anmärkningarne förekommit; äfvensom att i sammanhang dermed uttrycka den underdåniga önskan, att Kongl. Maj:t icke vidare måtte åt samma personer lemna det vigtiga förtroendet att vara Kongl.
Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse den 11 Juli 1844. 1841 den 22 Februari föredragen; och nådig skrifvelse samma dag till Rikels Ständer aflåten. t$mo af den 30 December 1840, angående armeens förseende med byxor af blåtL med livitt meleradt kläde (179.) 1841 den 14 December anmäld och öfverlemnad lill KommandoExpeditionen. 1842 den 20 Januari genom KommandoExpeditionen föredragen, men enär upplyst blifvit, att antagandet af sådant klädesslag, som Rikets Ständer i underdånighet föreslagit, skulle, om äkta blå färg användes, lända, icke till besparing, utan fastmer till ökad utgift, fann Kongl. Maj:t frågan om armeens förseende med grå i stället för blå byxor böra förfalla. 104:o af den 30 December 1840, angående lindring i roteringsoch rustningsskyldigheten i Jemtlands län (181.) 1842 den 3 December föredragen; och beslöts, att provinsen Jemtland skulle, i enlighet med ett af Krigsoch KammarKollegierne uppgjordt förslag, omroteras, dock under förbehåll, att, derest den nya roteringen skulle utfalla med en sådan förminskning i nummerstyrkan, som Kongl. Maj:t prof vade oförenlig med fordringarne för landets försvar, provinsens nuvarande indelning till rustoch knektehåll komme att fortfara, intilldess Rikets Ständer anvisat nödiga medel till försvarsverkets upprätthållande på annat sätt inom denna del af riket; hvarjemte erforderlige förberedande åtgärder för den beslutade omroteriimen anbefalldes.
Vid det honom sistlidne riksdag beviljade anslag var det vilkor fästadt, att han vid slutet af hvarje år skulle till Fria konsternas akademi inlemna de afteckningar han under året gjort. Detta vilkor har han under dessa tvänne är troget fullgjort, och till nämnda akademi aflemnat frukterna af sitt arbete, ehuru akademiens intyg deröfver icke lärer kunna erhållas förrän vid detta årets slut, då jag ock förbinder mig att detsamma till Höglofliga Stats-Utskottet öfverlemna. För att denna Mandelgrens för konsthistorien och bevarandet åt efterverlden af fäderneslandets fornlemningar vigtiga verksamhet icke måtte med nästkommande år, då statsanslaget upphör, till följd af mannens medellöshet, afbrytas, vågar jag härmedelst vördsamt föreslå, att Rikets Höglofliga Ständer ville för år 1867, eller, i händelse den närmast förestående statsregleringsperioden skulle komma att derutöfver utsträckas, för hvarje af de år, den kommer att omfatta, åt Artisten 108 Motioner i Preste-Ståndet 1865. N:o 47 N. Mandelgren anslå ett fortsatt understöd till enahanda belopp han för det närvarande åtnjuter, eller 1,500 R:dr R:mt, med förbindelse för Mandelgren, att vid slutet af det är, för hvilket han anslaget uppbär, till Fria konsternas akademi inlemna de afteckningar och ritningar, han under äret gjort. Om remiss till Höglofliga Stats-Utskottet anhålles vördsamt. Stockholm den 14 November 1865. H. G. Lindgren Nio 47. Af Doktor Lindgren: Om anslag till förbättring af lönevilkoren för Adjunkterne i de verldsliga fakulteterna vid Upsala universitet.
Landtåg sg är den, angående upphörande af 33. b) Lappmarks Ecklesiastikverk, angående j j ^ ^ Larsson, Marcus, angående inköp af en tafla utaf . 148: 117. Lee, Stora, och Wenern, angående kanaloch slussanläggning mellan 158: 35. Leksands socken, angående ersättning för vattenskada åt 105. Lembke, J. H., angående pension till . 167. Lerdahls Slom, angående afsöndring af jord från 68. Lessing, M. L., angående pension till . 167: 48. Lewenhaupt, Grefve och Landshöfding angående pension för 138. Lifbergningsbåtar, angående medel till anskaflande af . 209. Lifbeväringsregementet, angående anslag till .231. 13 Utlåtandets Nummer och Moment. Lifbevärings-regementet, angående voterings-propositioner rörande anslag till ... 265. » angående utgången af voteringen .274. Likaremåttoch vigtlikare, angående anskaffande af 222. Liljevalch, Eberh., angående pension till 167: 59. Lillelfven, angående statsbidrag för en flottbro öfver 158: 14. Lindberg. L. G. JV., angående pension till 167: 58. Lindberg, Svante P., Landskamrer, angående eftergift af honom ådömd ersättnings-skyIdighet . 225, 257. » angående omröstning i fråga om dito .273. Lindby Tall, angående skatteförsäljning af 35. Linde, angående ersättning till Rektor i 148. Linde och Köping-Hult-banan, i fråga om en jernväg mellan . .235: 4. Linköpings domkyrka, angående förvandling af lånet till anslag . 237. Lindgvist, N. A., angående pension åt hans enka .167: 97. Lindskog, Serafa, angående danaarf efter .133. Ljunggren, Jok. Olof, angående pension till 167: 77. Ljusneelf, angående upprensning af .158: 52.
Såsom ledamot i Ekon.- Utsk. får jag tillfälle att öfvervara frågans behandling derstädes; men alldenstund den nu blifvit beledsagad med en anmärkn., tager jag mig friheten att å Utsk:s vägnar begära uplysning om den egentliga skillnaden emellan mått och mål. Med mål förstår man nemi. företrädesvis rymdmått, och med mått längdmått. Språkbruket är likväl icke sådant, som en talare här nyss förmenat, ty man säger alt skräddarne lager mål af den, åt hvilken han gör rocken. Jag ser ej någon fara i den föreslagna förändringen att kalla ett tunnmått icke mål, utan mått, och att i st. f. tunnmått säga tunnmål; ty begge orden brukas promiscue. Skulle likväl en sådan förändring innebära någon fara, så begär jag uplysning derom, emedan jag eljest fruktar, att Utsk. icke kommer att fästa synnerligt afseende vid den siste värde talarens önskan. Hr von Hartmansdorff: Jag anser mig visserligen icke ega kunskap nog för att lemna undervisning i detta ämne åt en Professor. Men det jag dock tror mig såsom Småländning kunna säga, är att ordet mål icke i skriftspråket begagnas på sätt Hr Bråkenhjelm påstått, ty då blefve det Småländska. » Den 1 April. Hr Mannerskantz, Carl Axel: Jag tager mig friheten blott fråga om man icke i st. f. spannmått säger spannmål och om det icke heter spannmålsmätare i st. f. spannmålsmälare. Remitterades till Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk. Föredrogos och remitterades till StatsUtsk. K.. M:s nedannämnde d. 29 sisth Mars på bordet lagda Nåd. Propos:r till R. St. l:o) Aug:de pensioner för frami. Landsh. m. m. C. U. Nermans Enka; och 2:o) Ang:de Guvernörens å ön S:l Barthelemy, Öfversten J. H. Haasums berättigande att vid afskedstagandet varda npförd till pension å Rikets Allm. Indragnings-stat.
Om å andra sidan jernvägs-ai betet skulle gifva anledning till klagan deröfver, att arbetskrafter under tiden tagas från jordbruket i orten, så blir denna olägenhet naturligtvis mindre märkbar om arbetet är fördeladt på skilda trakter med långt afstånd från hvarandra, än om det är koncentreradl inom ett och samma område af Hilt. till It. St. Det är ock klart, att arbetspriserna för Staten skola stegras mera genom arbetenas koncentrerande, än genom deras fördelande. På alla dessa skäl föreslår jag att Rikets Ständer måtte, i likhet med hvad afdelningen föreslagit, besluta, att den södra stambanans norra del mellan Falköping och Jönköping bör färdigbyggas under nuvarande stalsregleriugs-period och dertill beviljas ett anslag af 5,338,520 R:dr, samt att återstoden af den lånesumma af 25 millioner, som Rikets Ständer beslutat upptaga, må användas på fullföljandet af arbetena från Finja-sjön i sträckningen åt Götaström och Tenhult, sedan derifrån algått hvad sorn erfordras till färdigbyggande, dels af den vestra, dels af den nyssnämnda norra delen af södra stambanan lill Jönköping. 5:o. Af följande skäl reserverar jag mig mot Höglofl. Utskottets åtgärd att tillstyrka beviljandet af anslag till fortsättande af de vestra och södra starnbanorna enligt de af Kommittéen uppgifna kostnadsförslag, hvad sjelfva beloppet af dertill äskade summor beträffar, utan alt genom en närmare granskning förut hafva sökt utröna, huruvida icke en nedsättning i kostnaden i vissa hänseenden må kunna ega rum utan förfelande af de syftemål, som med dessa anläggningar hufvudsakligen iiro afsedda.