Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Oärarns vinna därigenom en beböllig tillökning uti deras knappt tilltagna löneforuioner, oob tor de mera utmärkta öppnas älven utsigt att vid en större, mera besökt folkskola se sina vilkor förbättrade. 8ä val lör skolans ekonomiska angelägenbeter, som ook tor att bland menigbeterna vaoka oob lifva ett ailmännaie interesse lör folkundervisningen, anser Kongl. lVlapt äfven nödigt, att inom bvarje församling eller skoldistriot utses en skolstvreise, som gemensamt med k^rkoberden vakar olver oob besorjer allt, som börer till skolan oob undervisningen. Oä dessa grunder föreslär Kongl. Naj:t Rikets 8tänder att antaga följande allmänna stadganden oell bevilja de af Kongl. Uaj:t äskade anslag till folk-undervisningens befrämjande: /voag/.
Bifalls-, N:o 263, angående den viel Riksdagens slut återstående tryckningen af Riks-Slåndens protocoller, samt upprättandet af register öfver desamma : Tillstyrkandet, pag. 6, bifölls, hvaremot Ståndet, med afslag af den, pag. 7, gjorda hemställan, fattade, i fråga om upprättandet och tryckning af ^serskilda register öfver Riks-Slåndens protocoller, samt om ersättningen för besväret dervid, enahanda beslul, sorn det Rikets Ständer, i dessa delar, si siför fl ulna Riksdag vidlogoj 838 Prot.-Utdrag, den 18 April 1848. Nio 264, i anledning af erhållen återremiss å utlåtandet, N:o 215, angående ett lån för en gymnastik-byggnad i Malmö; Lades till handlingarne; N:« 265, i anledning af återremiss å Utskottets utlåtande, N:o 217, angående ett föreslaget lån för reparerandet af Catharin® kyrka i Stockholm: Lades till handlingarne; N:o 266, i anledning af Riks-Ståndens skiljagtiga beslut, angående det vid 1840 och 1841 årens Riksdag till Em-åns upprensning beviljade statsbidrag: Voteringspropositionen godkändes', N:o 267, i anledning af 2 Riks-Stånds återremisser å Utskottets betänkande, N:o 216, angående ett lån för den nya kyrko-byggnaden i Christinehamn: Betänkandet N:o 216, och utlåtandet N:o 267 afslogos, och de väckta framslällningarne om låneunderstöd af allmänna medel för uppbyggandet af en ny kyrka i Christinaehamn, biföllos; N:o 268, i anledning af erhållen återremiss å Utskottets memorial, N:o 168:
Lagsamt Allm. liesv.- och Ekon.-VIskottets Betänkande M 14. 3 med det ofvan antydda exemplet, hafva Friherre Åkerhjelm och Anders Wilhelm Uhr föreslagit det tillägg tili ofvannämnda § i 'I Kap. af Skiftesstadgan, att »om, till följd af sjösänkning, årensning eller annan vattenafledning, förut sanka ägor undergått sådan förändring, alt de till åker kunna odlas, då må, utan hinder af förut meddelad fastställelse å redan verkställdt skifte, de genom vattenafledningen förbättrade ägorna, der någon delägare det yrkar, å nyo skiftas, såvida en för ägornas odling och bruk ändamålsenligare indelning derigenom kan åstadkommas;» hvaremot Olof Larsson velat såsom vilkor för tillåtelsen till sådant nytt skifte hafva stadgadt, alt de flesta delägarne, innehafvande minst hälften af den ifrågakommande jorden, skola vara om den förnyade delningen ense. Derjemte har Anders Wilhelm Uhr, under förmälan, hurusom det funnes exempel på, att by, som undergått storskifte, hvilket blifvit såsom enskifte fastställd t, och der de flesta delägarne innehade hvardera ända till sju ägoskiften uti inägorna, hvilkas af lokala förhållanden medgifna sammanläggning i färre lotter hindrades af stadgandet uti den ifrågavarande §, föreslagit den jemkning deri: »att der inägolotternas antal öfverstiger det i skiftesstadgan medgifna, må, utan hinder af skedd fastställelse å redan verkställdt skifte, laga skifte kunna begäras och erhållas.» Hvad de förstnämnda motionerna beträffar, anser Utskottet de anförda omständigheterna förtjena uppmärksamhet af lagstiftaren. Yäl är det i högsta måtto betänkligt att rubba den fastställelse, som en gång åkommit ett skifte och hvilken är såsom en laga kraftvunnen dom att anse; och det måste medgifvas, att redan den föreskrift i nu gällande Skiftesstadga, enligt hvilken de fastställda storskiftena fingo vika för laga skifte, innefattade ett steg, som kom nog nära gränsen lill ingrepp i äganderätten.
Det således nu fastställdte tillägg i Fdsformulairet kommer dock ej att äga rum för dem, de der bevaka fordringar för de Verk och Inrättningar, hvilka i Bevillnings-Förordningen äro från afdrag befriade, och icke heller är lämpligt i andra frågor, än som angå liqvid af Rentor, upplupne efter den i Januari nästkommande ir, då den vid detta Riksmöte fastställde Bevillnings-Förordning först blifver till efterlefnad gällande. 7d Den g Augusti 493 7:0 Vidare håfve Vi stadgat* ätt ansvar frit dem, som vintertiden utsläppa kreatur å andras ägor, skäll bestämmas i likhet med hvad g Gap. Byggninga-Balken i allmänhet* om åverkan af kreatur, stadgar, och lärer Kongl. Maj:t härom i Nåder låta Förordning utgå. 8:0 För att förekomma de täta skadoy som £if Vattendämningar härröra, håfve Vi stadgat, att Konungens Befallningshafvande skola äga •tätt att lägga händ vid klagomål öfver agares till Vattenverk företag, att utan behörigt tillstånd uppföra nya så beskaffade verk, eller Verkställa förändringar med gamla utöfver deras förra beskaffenhet eller tillåtelse; äfvensom att en viss tid skall bestämmas, då dämning vid Vattenverk höstetiden må få ske, med valkor likväl att de rättigheter särskildta Vattenverk äga, på grund af Privilegier eller vederbörande laga
Man finner då, att det belopp, som skulle sammanskjutas, icke är större, än att hvilken provins som helst kunde åstadkomma detsamma, då de förmögnare personerna dertill bidraga; ty meningen är icke, att de fattigare skola stifta banken, ehuru äfven de kunna få andel deruti. Jag tror, att man måste tänka sig en actiebank, sådan jag tänkt mig densamma, om de skola tillåtas. Skillnaden emellan actiebank och solidarisk bank blefve då den, att i actiebanken skulle hela beloppet af actierna antingen i säkerhetshandkr, i den proportion jäg förut nämnt, eller i blott contanter inbetalas, då deremot i solidariska banken icke behöfde inbetalas mer än det belopp, hvarmed rörelsen skulle drifvas. — Hvad angar den fråga, som en annan ledamot framställt till mig personligen, hvem som väl skulle vilja förstöra en bank, får jag underrätta honom derom, att icke blott i England och Amerika, hvarest banksystemet i flera afseenden varit felaktigt, utan ock i Skottland, som länge haft det häst ordnade banksystem jag känner, hafva bankerna legat i beständigt krig med hvarandra, för att uttränga den ena den andra. Något sådant exempel äga vi ännu icke i Sverige, emedan våra 2,:ne banker ligga på för långt afstånd för att kunna verka till förfång för hvarandra; men om man tager något närmare kännedom om Ystads privatbank, så finner man, att det finnes andra än hanker, hvilkas interesse det kan vara att störta en hank. Man skall nemi. finna, att åtskilliga handlande uti en närbelägen stad, i förening med en Den i g Mars c. m. 437 handlande i Yslad, vid ett tillfälle använde betydande krafter för att störta Ystads bank, oell voro nära nog att lyckas deruti. Frih. Klingspor: Dä jag yrkade, att summan af hvarje actie skulle nedsättas till 1,000 r:dr, var det derföre, att jag ej vågade föreslå den lägre; men jag tror, att ju lägre detta belopp bestämmes, ju bättre är det, och öfvergår derföre till deras tanke, som anse frågan derom böra blifva föremål för de reglementariska stadgandena.
Skogs ränta, i anledning af väckt motion angående upplåtande åt hemman inom Norrbottens län af mindre, Kronan tillhöriga jordrymder derstädes, emot utgörande af dylik ränta: B. V. 33, 228, A. 228. Skola för döfstumma barn, om understöd till en sådan; motion af Herr Gillis Bildt: se Motioner. _ S — 229 Skolegods-hemmanen ä Wisingsö, i anledning af väckta motioner angående rättighet till skatteköp af nämnde hemman: B, lil. 231, 269, A. 269, E. 510. Skolgång, i anledning af väckt motion med förslag till åtgärder mot dess försummande: B. VI. 274, 388, A. 388. Skolor, i anledning af väckt motion om inrättande af sådana för meddelande af undervisning i tjenstelijons-sysslor: B. lil. 45, 85, 163, A. 163. Skolorna, angående stats-anslag för militär-öfningars införande i dem; motion af Friherre Carl Henning Ivan von Vegesach: se Motioner. Skol-Båd, i anledning af väckt motion om val af Ordförande deri: B. VII. 23, 36, A. 36. Skrifvelse, från Kongl. Maj:ts tjenstförrättande Ofvcrste-Kammarherre, med inbjudning till middag å Kongl. Slottet vid Riksdagens början: I.
Då registratorn såg, hvilken lycka hans infall gjorde – hans hustru särskildt skrattade så att magen hoppade – fortsatte han ännu en stund att hoppa kråka; han hoppade kråka två hvarf kring salsbordet alldeles ensam. Mina ögon sökte ofrivilligt hans son, en halfvuxen femton års gosse liksom jag. Han hade gått och ställt sig i ett hörn längst inne i skuggan. Då registratorn slutat att hoppa kråka, började han ett samtal med min far om sin morbror justitierådet, om hvilken tidningarna hade meddelat ett rykte att han skulle komma att inkallas i konseljen. GYCKLAREN I GÅR skymtade ett bekant ansikte förbi mig på gatan. Det var blekt och hade ett trött uttryck, men dragen voro skarpa och markerade. Jag kände icke hans namn. Jag var säker på att jag hade sett honom någon gång, kanske för mycket länge sedan, men jag kunde icke erinra mig när eller under hvilka omständigheter. Hans ansikte hade väckt mitt intresse utan att jag kunde förklara hvarför, och jag gräfde fram alla slags gamla hågkomster ur mitt minnes skräpkammare för att söka identifiera honom, men förgäfves. På kvällen var jag på teatern. Där återfann jag honom till min öfverraskning på scenen, i en biroll. Han var endast lätt maskerad, jag kände genast igen honom och sökte efter hans namn på programmet. Jag fann det, men det var mig obekant. Jag följde med spändt intresse hans spel. Han föreställde en stackars dum och löjlig betjänt, som alla hade till narr. Rollen var lika eländig som stycket, och han spelade den inlärdt och konventionellt; men hans röst fick i vissa tonfall en bitter och hvass klangfärg, som icke hörde till rollen. De ringde för mitt öra, dessa tonfall, ännu sent på natten, då jag gick af och an i mitt rum. Och med deras hjälp lyckades det mig slutligen att gräfva upp den erinring, med hvilken han hörde samman. Jag fann, att vi hade varit skolkamrater; men han var många år yngre än jag. Då jag gick i högsta klassen, gick han i en af de lägsta. När jag gick i öfversta klassen i skolan, stod jag en dag i fönstret mot slutet af en frukostrast. Rasterna i skolan hade för mig sin alldeles särskilda spleen: jag kunde icke taga mig något för.
Vid Revisorernes med räkenskapen instämmande framställning, angående den, vid 1839 års slut, å 2:dra Hufvudtiteln befunna brist, 151,372 Ridr 24 sk. 3 rist, som år 1840 nedgått till 146,271 Ridr 47 sk. 11 rist, men, i anseende dertill att under åren 1841 och 1842 3 — måst anordnas utgifter, tillhörande 1840 Ars 2:dra Hufvudtilel, med ett belopp af 2,900 R:dr 30 sk. 11 r:st, ökats lill 149,172 R:dr 30 sk. 10 r:st, hvarmed summan, jemlikt föreskriften uti Eders Kongl. Maj:ls nådiga Bref den 2 Februari 1842, blifvit uti 1841 års Riks-Hufvudbok inom linien balanserad, är ej något att erinra; anseende sig likväl Stats-Kontoret böra underdånigst upplysa, att sådana ytterligare utgifter, hvilka äro att hänföra lill 2:dra Hufvudtiteln för 1840 och föregående år, komma, i öfverensstämmelse med hvad Eders Kongl. Maj:t uti nyssnämnde nådiga Bref förordnat, att öka bristen, så att det belopp, som i 1841 års Riks-Hufvudbok balanseras inom linien, icke är en bestämd eller oförändrad summa förr, än dylika utgifter upphöra att vidare förekomma. Bland de å 2:dra Hufvudlitelns besparingar under åren 1840 och 1841 anordnade utgifter, hafva Revisorerne ansett, att följande, i sin mån, bidragit till den mindre fördelaktiga ställningen: a) Justilie-Kansleren Nerman, som den 28 Mars 1840 blifvit i nåder utnämnd lill Landshöfding i Kalmar Län, har fått, likmätigt Eders Kongl. Maj:ts nådiga Bref den 12 September samma år, fortfarande uppbära Justitie-Kanslerslönen, intill dess Landshöfdingen Nerman kunde i behörig ordning komma i åtnjutande af hvad Staten för Landshöfdingen i Kalmar beslår.
Doctor kVsllciuist yttrade sig wara lika tillgifwen Sraden som Landet, såsom Prest pä bägge ställen, men i betraktande af de skäl som nu ä ömse sidor blifwit anförde, kunde Herr Dcctsrn icke underlåta hemställa ! Z72 Den 24 November - till Wällöf!. Borgare-Ständets närwarande Ledamöters eftersinnande, om ej större skäl äro för, an emoi antagandet as hwad Beredningen förestaqit i afseende pä beräkningen af Stadens personal emot ett hemman ä Landet. Enär Städerne fä rättighet akt sig emellan öfwerenekomma om bränwinsbränningcn hemstälde Herr Prosten La^arston, om ej de böra answara lika sä wäl för dränwinsafgifren, som ve audre ffallerne efter Personalen. Herr Grefwe» och Ordföranden utlät sig, att dä sä mänga yttranden uti förenämnde ämne blifvit afgifne, borde wäl ej Herr Grefwen oka antalet deraf, men finge dock nämna, alt utom andre skäl förekommer äswen den omständighet, atr ganska mänga fran Lander komma till Sraden och köpa branwin, hwaraf Stadsboen således hämtar winst, men deremot kan landet ingen sädan päräkna af Stadens innewänare. Herr Grefwen ansäg fördenskull det 12 personer i Staden böra smara emot ett helt hemman pä Landet. Esker förnyadt upläfande af den här frammantill intagne 7:de punkt af Beredningens förslag, och uppå derom framstäld proposition, blef nu innehållet af samma pnnkt, med undantag af hwad som rörer Stockholms Stad, enhälligt bifallen as det Hcderwärda Bonde-Skandets, Högwördige Preste-Standers och Högloft. RidderMpet och Adelns Ledamöter; men Wälloft. Borgars Srändeks Depu le - Den 24 November.
Sluteligen och hvad vidkommer Fordringsägarena, så synes, att de genast få lyfta hela säkra andelen af Discontens fordringar, samt att Lagsökningar indrifva den obetydliga andelen, som är osäker; varandes det Fordringsägares egen sak att till sin egen skada icke påskynda störtande Lagsökningar. Sjelfva utredningssättet är så korrt och enkelt, att jag äfven af detta skäl frugtar att det icke skulle hålla profvet, och af samma skäl Stats• oeh Banko-Utskottens Betänk a riden. 1165 icke begärt, att hvarken HöglofL Beredningen eller Höglofl. Utskotten skulle deröfver utlåta Sig, utan inå det bli mitt enskilta yttrande. Ut rednings-Fortsätt ning. l:o Den i Filial Disconterne Gäldbundnö inbetalar med Banko Sedlar på förfallodagen till Utrednings-Contoirets Kamrerare, det vill säga, den person, som Fordringsägare i sådant ändamål utsett, Udel af det förfallna Lånet. Debitorn - bifogar ny revers pa återstoden, hvarpå Kamreraren teknar, att Reversen är till omsättning ingifven och stäld på rigtig Summa. 2:0 Denna revers inlemnas uti Banco-Discontens Direction, som pröfvar säkerheten. Är Reversen god, meddelar Directionen anmodan till Herrar Commissarier att, sedan ränta behörigen blifvit inäatt, påföra Banco-Discontens nya utrednings-räkning det beviljade länet samt godtgöra vederbörande Filial-Disconters nya räkning för denne
Men ett andefattigt sällskapslif, intresse för dagens sqvaller, kortspel och dylika nöjen, dem ville jag gerna försaka. Jag har änteligen lärt mig att jag hade orätt. Tala derföre icke frestande ord". Helene satt en stund tyst försänkt i tankar, men utbrast sedan hastigt: "Sophie, ändå din historie. Du har ännu ej visat oss någon facett af qvinnans lif". "Hvad kan väl en stackars sjukling berätta er, som kunde äga intresse", sade den bleka Sophie. "Dock, äfven min lefnad är en liten, icke sällsynt, sida af lifvet, sådant det gestaltar sig för qvinnan. Som ung angreps jag af en af dessa sjukdomar hvilka vi vanligen icke anförtro åt läkarn, åtminstone förr än hjelp är för sen. De första åren tänkte jag mycket på att resa till Amerika, för att få tala vid en qvinnlig läkare, men detta föreföll mig dock alltför bråksamt, för min fattiga lekamens skull. Jag hoppades få dö af min åkomma, men det skedde ej så. Jag släpar, som ni ser, ännu min usla varelse i värk och vedermöda och utan glädje af lifvet. Men hvarföre skulle ock just jag bordt resa till Amerika? Skulle alla de qvinnor resa dit, hvilka i större eller mindre mån lida, emedan de antingen ej kunna förmå sig att derom vidtala en läkare, en man, eller åtminstone uppskjuta dermed till dess hjelp oftast är för sen, så blefve det i sanning en folkvandring. Mitt lidande har gjort mig bekant med flere andras, hvilkas lif blifvit förödt liksom mitt. Mitt enda mål är numera endast att spara. Jag nekar mig hvarje beqvämlighet, som jag väl i min uselhet kunde behöfva, allt på det jag må kunna samla medel till en fond för att aflöna en qvinna, som vill lära sig att idka läkarekonst". "Men, min Gud, en sådan befängdhet! Hvad skall det bli för en karlaqvinna? Hvilken karl tror du vill gifta sig med en sådan", inföll Amelie. "Vore det än så, så torde väl i alla fall en qvinna som ej blifvit gift före tjugufem år, sällan bli det sednare.
Jag är långt ifrån att vilja bestrida de mäns utmärkta skicklighet och insigter, som deltagit i utarbetandet af de trenne serskilda lagförslag vi äga, men jag betviflar alt den förmåga finnes till, som kan utarbeta en helt ny och på nya grunder byggd lag utan att stoff dertill förefinnes. I Frankrike hade man vid företagandet af det lagstiftningsarbete jag omtalat, en fullständig juridisk litteratur bearbetad utaf landets utmärktaste rättslärde, och den åberopade lagboken innehåller således, på sätt jag redan nämnt, endast, en ratifikation af de grundsatser, som funnos utvecklade i dessa mäns arbeten. Här i Sverige hafva vi f. n., jag säger det med sorg, föga eller ingen juridisk litteratur. Huru vill man, under sådana förhållanden tänka på införandet af ett i flere väsendtliga delar nytt rätts-system och en derpå grundad ny lagbok. Också, Mine Hrr, hördes inom LagUtsk. af dess 16 ledamöter ingen enda yttra ens tanken på möjligheten af antagandet utaf delta lagförslag. Visserligen kunna i fråga om kriminallagförslaget meningarna vara delade, men jag tror icke, att i fråga om antagandet af den nya civillagen för Sverige, någon särdeles skiljaktighet i meningarna, åtminstone bland jurister, skall finnas. Nu har man sagt, att det skulle vara i otid, som Utsk. uttalat tvekan om möjligheten eller rådligheten af förslagets antagande. Men om icke sådant tvifvel hos Utsk. funnits; månne det då icke varit Ulsk:s pligt att, på grund af motionen ingå i en detaljerad granskning af förslaget? Dessutom, Mine Hrr, då såsom motionären äfven sagt, (och hvilket ofta såsom hinder mot företagandet af partiella lagförbättringar åberopats) man under afvaktan på fullbordandet af förenämnde lagförslag upskjulit med Den 12 Februari. 397 vigliga och af behofvet påkallade förbättringar i gällande lagstiftning; månne det icke är lid att representationen en gång ullalar en åsigt, på det att Regeringen må kunna få veta huruvida man hyser förtroende för detta sätt att stifta lag eller huruvida den bör på mera ändamålsenligt sätt gå till väga, för att åstadkomma behöfliga reformer. Af delta skäl har jag deltagit uti, och underskrifva detta betänk.
När man tar i betraktande att alla dessa kommunalutgifter hopat sig på den korta tiden af 4 år, eller sedan staden år 1856 erhöll sina privilegier, och att befolkningen i detta nya samhälle visserligen är jemförelsevis talrik, upgående till 2 ä 3,000 personer, men i allmänhet ganska fattig, torde det lätteligen inses att under sådane förhållanden tillägget af en ytterligare utgift, som t)en 23 Juli. 302 ensam skalle i riket3 fiesta småstäder anses högst betungande, måstet äfven om Oscarshamns innevånare förmå att nu bestrida den, blifva så nedtryckande att det kan befaras att derigenom den nvss inrättade stadens organisation och utveckling afbrytes och hämmas, hvilket ofelbart blefve för Staten långt skadligare än den ögonblickliga upoffriugen af den penningesumma, som äskats. För min del instämmer jag i Frih. Skjöldebrands yrkande om återremiss. Gr. Mörner: I afside på nu föredragne puukt, hafva åt skillige anmärkningar blifvit framstälde. Beträffande skolan i Oscarshamn finnas, enligt mitt förmenande, onekligen skäl, som tala för det väckta förslaget, men då man erinrar sig att afståndet mellan riksdagarne icke är så särdeles långt, att frågan nu lärer vara hos K, M:t anhängig och beroende af Dess Nåd. pröfning, samt att kostnaden för staden att, intilldess en sådan pröfning hunnit försiggå och ärendet kan komma att af K. M:t till R. St:r hänskjutas, hyra sig en skol-lokal, icke kan blifva så betydlig, äfvensom att, om sjelfva stadeu icke ensam kan bestrida denna kostnad, något bidrag väl bör kunna påräknas af dem, som af skolan skulle draga nytta, tror jag att man f. n. borde låta bero vid det utlåtande, som Utsktt meddelat. Den andra af de i denna punkt omnämnde skolor, i afs:de på hvilken en återremiss blifvit begärd, är skolan i Lund.
I afseende å frågans behandling torde jag få erinra, att det icke är af kinkigare natur att pröfva tjenligheten af biskopsembetenas indragning, Un att behandla privilegii-frågor, som röra vårt eget Ständ. Jag yrkar således återremiss af betänk., under förutsättning af PresteStts medgörlighet. Jag anser det i alla fall nyttigt, att R. o. Ad. genom återremiss uttrycker en bestämd opinion i saken. Min enskilda, som jag hört delas af åtskilliga, är den, att biskopsembetena äro öfverllödiga 43 Den 2 Maj e. m. och hunna sammanslås med domprostembetena. Den förändring, Ilr v. Scheele föreslagit och hvilken åsyftar en viss besparing af domprostarnas löner, förtjenar visserligen ock sin uppmärksamhet; men denna besparing blefve dock icke så väsendtlig som den, hvilken uppkomme genom biskopsembetenas nedsättning till domprostbefattningar; och då undervisningsverkens fördel är i fråga, bör man icke förbise den högsta möjliga besparing. Besynnerligt nog vill det också verkligen synas, sorn skulle ödets skickelse verka derhän, att biskoparnas rike verkligen icke synes vara af denna verlden ; ty ehuru stora inkomster de än hafva, ser man dock sällan, att de efterlemna någon förmögenhet. Det vore således både i andelig och lekamlig måtto bättre, om de dryga lönerna tillgodokommo läroverken; och jag hoppas, att, om också icke ännu för handen, den dag dock skall komma, då äfven PresteSt. skall visa sig benäget till concessioner för samhällets stora behof och interessen. Hr von Hartmansdorff: Det har blifvit anmärkt, att consistorium uti ett vidsträckt stift kunnat med arne ledamöter utföra sina värf, och man har derifrån velat sluta, att stiftens styrelse kunde vara fåtaligare, än hon för närvarande är. Då det omnämnda stiftet troligen är Upsala, får jag upplysa, att efter 3:ne särskilda, derom gjorda framställningar hafva 4 adjungerade ledamöter blifvit förordnade, så att sammanlagda antalet ledamöter nu utgör 6, oaktadt ordförandens frånvaro.
Hvad Utskottet i 2:dra och 6:te punkterna yttrat och hemställt, godkändes; och beträffande den uti 4:de punkten omförrnälda fråga, vidblef Ståndet sitt, i afseende på densamma redan fattade, beslut, och lade denna punkt till handlingarnc. Från Vallöf. Borgare-Ståndet. S. D. Ånyo föredrogs Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens Betänkande, N:o 2, i anledning af väckta motioner om bestämmande af medelporto samt införande, i sammanhang dermed, af åtskilliga andra förändringar, i afseende å inrikes brefvexlingen, hvilket Betänkande bifölls. S. D. Föredrogs ånyo Lag-Utskottets Betänkande, N:o 13, i anledning af väckt fråga, angående dels förändring i ordningen för val till Härads-nämnd, dels ock minskning i det antal Nämndemän, som fordras för fullsuten rätt, hvarvid första och andra punkterna biföllos; men deremot arisägs den vid slutet af betänkandet gjorda hemställan för närvarande ej till någon åtgärd föranleda. S. I). Föredrogs ånyo Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande, N:o 59, i anledning af väckt motion om nedsättande af en Kommitté för utredandet af förhållandet med städernas privilegier och förmåner. Yttrandet, pag. 7, i anledning af Lars Olssons ifrån Stora Kopparbergs län, jmotion om förhöjning i den från städerna utgående bevillningen, lades, med godkännande, till handlingarne, hvaremot Betänkandet i öfrigt afslogs. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Bevillnings-Utskottets Betänkande, N:o 3, i anledning af Kongl. Majtts nådiga proposition, angående den så kallade Kurhus-afgiften.