Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Till år 1818, dä Hr Lagerheim blef Ridd.- secret., satte man aldrig i fråga ens'möjligheten, att Ridd.- secret.-tjensten kunde innehafvas på samma gång som en annan. Något uttryckligt förbud existerade visst icke; men förhållandet ansågs så gifvet, att då t. ex. Hr Bungencrona, förut engagerad i Konungens Cancelli, utnämndes till Ridd.- secret., fick han icke ens särskildt afsked från Cancelliet, emedan det ansågs följa alldeles af sig sjelf, att han var skiljd derifrån i och med emotlagandet af den nya befattningen. Jag instämmer med Frih. Ehrenborgh i hvad han yttrat om secret:s beroende eller oberoende. Jag tror, alt någon risk för R. o. Ad. i sådant afseende icke kan uppkomma; men jag är icke lycklig nog att under min vandring på embetsmannabanan hafva kommit till samma öfvertygelse som Frih. Ehrenborgh, att alltid tiden skulle läcka till, blott man rätt indelar den. Jag har åtminstone kommit till den erfarenhet, att del ofta är en physisk omöjlighet att få tiden att räcka till. Det är nemi. icke möjligt att skrifva en sida på kortare tid, än bokstäfverna kunna appliceras på papperet; och det är dessutom en oriktig föreställning, att secret. icke har något att göra emellan riksdagarna. Först och främst räcka dessa i åratal, och det är alldeles icke gifvet, att secret., om han äfven innehar en annan tjenst, kan under så lång lid få permission från denna; och när riksdagarna omsider slutas, hafva de lemnat en mängd arbete ja H. Den t8 Augusti. efter sig för secret. Man skall blott ihågkomma prottstryckningen. Huru har väl gå 11 med denna tryckning för sista riksdagen, och hvad har väl varit orsaken dertill, om icke den förra secretrs öfriga tjenstebestyr? Dessutom utmärka våra sednare organisationer den princip, att icke flera tjenster höra vara i en hand; och jag tror, att denna grundsats är riktig, då man undantager de lägsta ijenstegraderna, och Ridd.secret.-befattningen kan ingalunda sättas en sådan parite.
Beträffande åter frågan om aflöning för LandsFiscalprne; så, enär dessa Tjenstemän; sysslor äfo af den egenskap, att någon lön för desamma hvarken varit eller synes böra bestås, helst de äga att genom vaksamhet å efterlefnaden af Lag och författningar, samt öfverträdelsers beifrande, söka den inkomst, som af åklagare-andelen i böter, ter’ må kunna erhållas; så finner Utskottet icke lämpligt att tillstyrka, ilet något slags lön må för Landsfiscaleme beviljas; hvilket allt vördsamt hemstälJes till Riksens , Höglofl. Ständers vidare bepröfvande. Stockholm den il April 1815- På Höglofl. Riddersknpets På Högvördiga Prest »Ståndets Ledamöters, vägnar Gustaf Murray. På Hedervärda BondeStåndets Ledamöters vägnar Jon Jonsson. C. Tunelius Uppläst hos Höglofl. Ridd. och Åd. d. 17 April.' Högvörd. Prest-Ståndet d. 13 - Vallöf!. Borgare-Ståndet d. 13 Hederv. Bonde-Ståndet d. 13 — .Vördsamt Memorial! Höglofl. Ridderskapet och Adelfi, Högvördiga Prest-Ståndet och Vällofl. Borgare-Ståndet hafva, och Adelns Ledamöters Vägnar Carl Ms Géer. På Vällofligä BorgareStåndets Ledamöters vägnar Carl pr. Tandberg. 254 Den 17 April'. i anledning af derstädes gjorda ahmärkhingat vid Stats-Utskottets yttrande och. förslag i frågan öm kostnaders bestridande till tryckningen af Bespective RiksStandens Brotocoll med dertill hörande Bihang, återremitterat ärendet, med öfverlemnande af anmärkningarna till Utskottets utlåtande
F. summariskt behandlat denna fråga, samt att yttrandet i Utlåtandet N:o 61, angående reglering af egde Hufvud-titeln, icke stod i rigtig öfverensstämmelse med den härom i samma ämne gjorde framställning, hvadan Utskottet blifvit anmodadt att meddela Rikets Ständer fullständiga upplysningar rörande förhållandet med det till utbetalning tillstyrkte byggnadsanslaget. Utskottet anser sig, i anledning häraf, böra erinra, att, då uti Utlåtandet N:o 61 tinnes ulredt, att Landtbruks-Academien å Riks-Statens p de Hufvud-titel år 1819 erhållit ett byggnads-anslag, som likväl ännu icke till fullo utgått, och alt Stats-Verket, i följd häraf, erlägger ränta å det återstående beloppet, hvilket vid sistlidet års slut uppgått lill io,o36 R:dr 8 sk. 8 rst., Utskottet genom dess tillstyrkan i nu förevarande punkt af Utlåtandet N:o 354, Litt. F., åsyftat, att, genom utbetalning på en gång af det återstående capitalet, till hvars utbekommande Landtbruks-Academien har en obestridlig rätt, befria Stats-Yerket från ytterligare ränte betalning; och då vid detta förhållande angeläget är, att beloppet ju förr desto heldre må utgå, har Utskottet, med vidblifvande af sitt förra yttrande; endast velat tillstyrka det tillägg dervid, att Rikets Ständer måtte förordna, att medlen böra utbetalas sist 3:ne månader efter det Rikets Ständers beslut blifvit fatladt och skrifvelse derom meddelad Fulhnägtige i Riksgälds-Contoret, men äfven tidigare, om Landtbruks-Academien skulle finnas hågad att desamma förr emottaga. Stockholm den i5 Februari 184 * - STOCKHOLM, Elméus och Granbergs Tryckeri. 1841. lior till Stats-Ut slottets Utlåtande, N :o 435. Vid Utlåtandet i allmänhet. ”Af Herr Moberg: Vid beslutens fattande om extra Stats-regleringen, har jag uti nedanstående ämnen varit utaf olika mening med pluraliteten. Litt.
I följe häraf äiiggcr den, som första gängen - Den 29 Mars. e. m. 1387 gen sig til Riksdagsman anmäler, at om sin alder, i fall sadanc ästas, uple bewis genom Utdrag af Kyrkoboken ifrån den Församling der han född är. Finnes e) Kyrkobok eller är den genom wadlig händelse förkommen, gällr bewis af någon Konungens Embetsman i orten, men icke i annat fall ma detta bewis antagas än da Kyrkans Hand» lingar werkligen genom wada förkommit. Upwisas härom oriktigt betyg, hänssjmes saken til wederbörlig Domstol, och den oriktigt betyg företer, ware, jemte det at han bör anses efter Lag, Säre och Stämma a Riddarhuset den Riksdagen förlustig. Innehålla de wid Riddarhuset befintlige 6ensaIogiLi' härom fullständig underrättelse as dag och aratal, är ej annat bewis, af nöden. Enär Hufwudman för Att fyllt,21 ar, mä han, sa wida ej andre fullmyndige Ättemän finnas, äga rätt behörig Fullmägtig förordna. Den, som oaktadt han til laga alder kommen är, blifwit under Förmyndares ward och inseende af behörig Domstol stäld, mä ej hwarken sjelf Säte intaga eller Fullmagt utgifwa. §> Ej mä nägvn Fullipagt för gällande anses och antagas, som icke af Ättens werkliga Hufwudman eller dertil, enligt denna Riddarhus-Ordning, berättigad är, blifwit utgifwen; börandes Fullmagten, antingen med Utgifwarens stil öfweralt strifwen och understrifwen eller lagligen bestyrkt, vwilkorligen wara författad efter följande kormulair: Dl den Lagtima (Urtima) Riksdag, som i dl. stall hallas och rager sin början den (dag och är) befullmägtigas härmed (csraLLr och namn) at för Grefliga 1 , Friherrliga! Ätten bl. dl. intaga Adliga ^ Säte iZ88 Den 29 Mars. e. m.
O111 det skall förslås efter ordalydelsen, borde det tolkas så, att meningen vore, att ett pytt mom. skulle tilläggas §:n islutet; men så lärer icke vara meningen, utap torde den vara, att ett annat morn., som förut finnes i den 28 §:n, skall utbytas emot detta; ty i annat fall skulle samma 5 innehålla 2 gånger samma föreskrifter, emedan det redan förut ar sagdt, att ulländningar icke få till commendanler utnämnas. Jag föreställer mig således, alt Utskjs mening måtte hafva varit, alt orden i 28 y:n, eller detta morn.: Vare likväl Konungen obetaget alt ufi militära embeten nyttja utländska män af sällsynt skick - D e 11 i f) Augusti f. m. (83 lighel; men ieke lill commendatilrr A fästningarna,” bor utgå, oell i stället inflyta hvad Ulsk. i förevar, mein. föreslår, eller att ”utländsk man, sorn varit inom Riket under tio år bosatt samt mantalsoch skattskrifves och hvars förbindelse till främmande makt, efter nfiagd trooch huldhetsed ät Sveriges Konung, under de sednaste fem åren upphört, njule enahanda rättigheter med infödd Svensk man, dock utan att kunna till Konungens rådgifvare eller till commendant 3 fästning utnämnas. I öfverensstämmelse med dessa aninärkntr anhåller jag om propos. till R. o. Ad. Hr Rosenblad, Bernh.: Jag tillåter mig all lill härvar. ledamöter af Const.Utsk. ställa en fråga, innehållande en begäran om upplysning huru Ulsk. betraktat Norrske män. Äro Norrske män att betrakta som Svenskar, eller äro de under samma calhegori som hvarje annan utländning? Om de af Ulsk. skulle vara betraktade under den sednare förutsättningen, så får jag förklara min tanke vara, att de böra, såsom ägande en gemensam Konung med Sverige, betraktas ur en fördelaktigare synpunkt än hvarje annan utländsk man, och således ej vara underkastade enahanda inskränkningar, somen sådan.
med möda lyckats rädda undan lågorna sina 2:ne Larm hvilka legat i samma rum, der hans chiffonier funnits, samt alt det uppbrunna huset tillhört Heidenberg och varit brandförsäkradt lill ett belopp af 2,500 R:dr Banco, hvaremot någon upplysning om anledningen till eldsvådans uppkomst, genom nämnde undersökning, icke kunnat vinnas; dels af åtskilige personer utfärdade bevis, upplysande, alt Heidenberg gjort sig känd för ett hedrande uppförande samt, i sin egenskap af Uppbördsskrifvare, redligt och pålitligt sig förhållit; att genom en år 1842 i Heidenbergs bostad föröfvad inbrottsstöld Heidenberg förlorat en betydlig del af sin egendom; och alt Heidenberg i näsllidne Februari till Styrmannen Peter Carlsson utgifvil sin förbindelse att gälda 2,300 R:dr Riksgäld, utgörande, efter afdrag af en Heidenbergs hos Carlsson egande genfordran, återstående beloppet af den summa, Heidenberg, på sätt ofvan är nämndt, för Carlsson i Banken utbekommit; dels ett af hustru Carlsson, under mannens bortovaro på utrikes sjöresor, under edelig förpligtelse, meddeladt intyg derom, att, enligt träffad öfverenskommelse, Heidenberg, sedan hon oftaberörde medel i Banken erhållit, skolat dermed, för makarne Carlssons räkning, inköpa .någon mindre fast egendom här i staden; dels ock en af Heidenberg upprättad förteckning öfver den vid eldsvådan uppbrunne honom tillhörige fasta och lösa egendom, af Heidenberg under edsförpligtelse i värde uppskattad tili ett belopp af minst 6,961 R:dr 41 sk. 8 rst. Banco; och har Heidenberg härförutan, uti en lill Utskottet ingifven skrift, under åberopande af sin ofvanberörde ansökning, förklarat sig beredd att med ed fästa sanfärdigheten af sina gjorda uppgifter.
Utskotten hafva bemödat sig att motsvara denna fordran, så vidt Utskotten varit i tillfälle dertill. Flere hafva ansett, att det i sådant afseende framställde förslaget innehåller onödiga och origliga reglementéringar, endast ledande lill hinder och svåiigheter vid ärendenas behandling. Förslaget innehåller likväl endast bestämmelser om förhållandena emellan Communerne och Staten, samt emellan Communerne och dess enskilde medlemmar, och derom kunna icke Communerne besluta, utan de mäste vara föremål för allmän lagstiftning. Om lagstiftningen, sådan den är föreslagen, också är ofullständig och, af skäl, som äro anförde, icke kunnat blifva, hvad man måste önska, kunna Utskotten dock så mycket mindre instämma i yttrandet, att man heldre må lemna den åsido och låta bero vid embetsmannens styrelse, sorn de ärenden, hvarom förslaget handlar, enligt nu gällande Författningar, för Lagr sami Allm-, Bese.- och Ekon.-Ulalutlcus Betänkande, JV:o 39. 5 ingen del tillhöra denna styrelse och embelsmanua-myndighetcn egentligen uldiig bestämdt ingripit deri. Alf Utskottens bär antydde uppfattning af ämnet, visar sig äfven orsaken, hvarföre icke Utskotten, på sätt som genom anmnrkningarne jemväl är yrkadl, ingått i en noggrannare undersökning om Corn immal-Lagstiftningens föremål och omfattning samt gränsskillnaden emellan Communalbefaltniugar och dem, som i pröfning.?- och verkställightlsväg tillkomma allmänna Domstolar och Bmbetsmyndigheter. En sådan begränsning igertfinnes dessutom i de fÖreslagne bestämmelser ne om de ärenden, sora Bete' på menigheternes behandling, och huru vidt denna behandling må sträcka sig.
Sålunda betraktar alltså en sakkunnig och presumtivt oväldig utländsk krigshistoriker den militära situationen, * och man iår förlåta Karl Johan, den bepröfvade och ryktbare fältherren, om han betraktade saken på samma sätt och begärde » 40,000 och 6 millioner » innan han dristade sig att tänka på en » eröfring ». Hade norrmännen endast haft med svenskarne att göra torde det vara otvifvelaktigt att de hade valt att börja det egentliga kriget. Må man för det första räkna norrmännen till godo, att äfven de kunde tänka på sin krigareära, hvilken hade traditioner just från tidigare strider med svenskarne. Men för det andra måste det för kung Kristian Fredrik vara klart, att stämningen i Norge öfvervägande var för krig. Visserligen fans det redan innan Kielerfreden ett parti i Norge, det Wedel-Jarisbergska, som eftersträfvade en union med Sverige; detta parti var underlägset i antal, * Har Karl Johan uppfattade situationen visade sig bäst, då han ej försmådde att efter konventionens afslutande kringgå bestämmelserna rörande svenska truppernas afmarcherande från norskt territorium.men så mycket mera inflytelserikt och intelligent. Men massan af folket, okunnigt om de många diplomatiska för-vecklingarne, och äfven maj oriten af ledamöterna pi Ejds-volds-Riksförsamlingen voro för krig. Norge 1814 var ej detsamma som Norge 1885; det var fiendtligt stämdt mot Sverige. Onekligen var kung Kristian Fredrik ej någon stor fältherre, ej en gång någon modig och beslutsam man, och han såg otvifvelaktigt sakerna mörkare än de i verkligheten voro, hvad det rent militära beträffar. Men det kan knap past vara något tvifvel underkastadt, att om han hade haft med svenskame ensamt att göra, skullé trycket af folkviljan ha drifvit honom att först pröfva krigslyckan. Helt andra omständigheter än de ännu knappast påbörjade krigshändelserna i de norsk-svenska gränstrakterna var det som föranledde, att en union, men så att säga endast en personalunion, kom till stånd. Hela vidden af Sveriges återtåg från Kielertraktatens basis framlyser, när man betraktar dess anspråk i Juli och dess medgifvanden i Augusti.
Härjemte kommer widare att följas allt hwad Mils sörordnadt är angående Landsculturen och allmänna hushällningcn i Riket; hwarefter föresläs sädan rättelse, som landets wäl och tidernas förändrade stick nu kunna fordra: säsom en för stogrika och skoglösa orter serskildt passande skogsoch byggnings-ordning; brandstads författningar, grundade pä redan derom träffade och för goda befundna föreningar; lampelige lagar för wäghällningsbeswäret, nödige Den 6 Julik. ri79 nödige förbättringar i Stadgarne angående Saltpetter, Smderierne i Riket, samt hwad sem kan tjena till uppmuntran för sädane näringar pä landet, som ehuru icke egenteligen inrättade för Jordbrukets behof, likwal gagna Riket och Landtmannen genom en snällare afsättning pä sine och jordens alster, med mera sädant som till det härmed äsyftade ändamälet i nägon matto bidraga kan. Desse förslag böra efter andra årets fjerde O.wartals sammanträde insändas till Landshöfdingen, som dä inkallar till sig twä Ledamöter af hwarje Hushällnings-Nämnd, dem Nämnden sielf utser, med hwilka han samräder om den förr nämde jämkningen, hwarefter han med Länets Förslag till Kongl. Majit i underdånighet » kommer; wistande KonglMajit, sedan wederböra-de deröfwer hörde blifwit, efter Försiagernas granstnmg och stadfästelse, i Nader yttra sig, ej mindre om HuShällningsNämndernas göromål och OmbudSmanna rätt, an vm den Rättegångsordning derwid iakttagas bör. Efter Tio ärS förlopp äliggcr det HushallningsNämnben, att författa och till Landshöfdingen insända anmärkningar öfwer sädant, som wid detta sammandrag af Hushälls^stadgarne lilläfwenlyrs kunnat wara förbigangit, eller tidernas förändrade stick gjordt nödwändigt akt rätta.
Astkillige röster hördes ropa att Vefta bägge spägor ej kunde ätffilras och flera hördes begära votering, hstiarefter sedan Grefwe körner, ^stolpk 6öran, yrkal att ingen annan mwag funnes än att antingen fr:wtlljgk förena sig om e-n äterremift eller votera derom, i hwilket senare fall den af Friherr.: Westerström föceflagna voteringsproposition more den rätta. Herr LandchNstrffalken defaire an en sadan proposition skulle upsäitas; hwilket genast sked» Ve, och hwarefter sedan de föreskrifne tz. Z. i Riksdags? och Riddarhus-Ordningen blifwit uplaste Högloft. Ridderfkapet och Adeln skred til votering öfwer följande voteringsproposition: Bifaller Högloft. Ridderfkapet och Adeln det särskilda Utskottets betänkande rörande paftevolaneen i hela desi widd, Den der will skrifwer Ig Den det ej wist 'sknfwcr Nej"Winner Nej återremitteras betänkandet med hx derwtd gjorda anmärkningar, Och befunnos, sedan cn sedel blifwit undantagen och voreringssedlarne öxnade, rösterne hafwg urfallit som föl/er : Ja . 86, Nej —-—^ 54? A sölje hwaraf UtskotletS betänkande tik astq Le« 5?» Den sr Jun». delar af Högloft, Rivoerlckapel och Adeln ölifwik hi, allik. Zerr Landt-!7farstalken tilkännaqaf, aer e? när dea aa dagens vårtring bertrå gil mycke« tiv för andra angelägna paräknade göromäl. wille han kalia Hoglofl. Ridderlckapet och Adeln ark ärer i eferNttSdag klockan 4 lil fortsättning af delta plenum sammanträda. Höqlofl.
Folkskole-inspektörerne sammanstämma uti det vittnesbörd, att det i allmänhet möter ganska stor svårighet att hålla skolungdomen till så lång tids skolgång, som erfordras för att bibringa minimum af det kunskapsmått folkskolestadgan föreskrifver, och att endast undantagsvis föräldrar och målsmän låta ett barn inhemta det maximum af kunskaper, som i skolan meddelas. När så är, och då, såsom bekant, det redan någon gång möter svårighet att till de jemförelsevis få elementarläroverken erhålla lärare, som äro passande att öfvertaga undervisningen i de två lägsta klasserna, måste det erkännas, att ett sådant stegrande af anspråken på kunskaper och hildning hos de examinerade folkskolelärarne — hvilkas antal för närvarande utgör 2,650, undervisande i tillhopa 3,391 fasta och flyttande skolor — att desse lärare må kunna uppfylla ifrågavarande ändamål, icke är af förhandenvarande förhållanden påkalladt. Vinsten deraf skulle allenast blifva, att någonstädes en eller annan lärjunge finge tillfälle att i folkskolan genomgå hvad han nu skall i elementarläroverkens lägsta klasser inhemta; men då man besinnar, att, om af sistnämnda läroverks elever, utgörande tillhopa mellan tretton och fjorton tusen, det antal, som faller på de begge lägsta klasserna, fördelades på de flera tusen folkskolorna, högst få komme på hvarje af de sednare — ja stundom skulle måhända blott en enda och stundom alls ingen öka antalet elever under en folkskolelärare — men vilkoren för dennes kompetens till lärarebefattningen likväl måste någorlunda motsvara hvad af elementarläroverkens lägsta klassers lärare fordras, hvilket åter medförde nödvändigheten att förse detta stora antal lärare med ojemförligt bättre lönevilkor, än som nu dem bestås, så torde det befinnas vara utom allt tvifvel, att fördelarne på intet sätt skulle motsvara uppoffringarne. Utskottet vill dock icke hafva påstått, att hvad anfördt blifvit fortfarande skall ega giltighet, och att icke framtiden kan medföra behofvet af den föreslagna anordningen.
Ridderskapet och Adeln samt af Anders Danielsson inom Hedervärda Bonde-Slåndet uppgifna Förslag, att den hittills bestämda chartering å Köpe-afhaiullingar skulle upphora , och att i stället en deremot svarande afgift för dessa Afhandlingar utgå på det sätt Wadstena Krigsmanshus-afgift hittills utgifvits, anser jag medföra flera förmoner, så väl derföre, att denna afgift då omöjligen kunde Staten undansnillas, emedan Konungens Befallningshafvande, i händelse vederbörande Domare voro förbundne att dit insända Förteckningar på alla inom hvarje Län gjorda köp, vore i tillfälle att tillse det berörde afgift blefve behörigt indrifven och redovisad; som ock derföre att sättet, hvarpå Staten erhöll denna inkomst, vore mycket lättare och äfven mindre kostsamt än det hittills begagnade; hvadan jag också, på dessa skäl, får reservera mig emot det afBevillnings-Utskottet i denna sak fattade beslut/’ 46 Bil. till Bevillnings-Utskottets Uti. ”Äfven får jag reservera mig emot ett annat Utskottets Beslut, hvarigenom det blifvit föreskrifvet* att inventering af det hos Domare befintliga stämplade papper* skulle hållas fyra gånger om året, derföre att jag icke anser det behöfligt, emedan Staten visserligen icke torde fått vidkännas någon förlust på det af vederbörande
M 33, i anledning of väckta motioner, angående dels skyldighet för Postverket att ansvara för enskildes lösväskor och dels förhöjning i afgiften till postförare för dylika väskors forsling, m. m.; Pröt.-Utdrag den 24 Januari 1863. 187 Med nfslag å Utskottets första hemställan, beslöt Riddersknpet och Adrin för lin del, alt Rikets Stander skulle uti underdånig skrifvelse hos Kongl. Maj:t anhålla, det Kongl. Maj:t måtte i nåder anbefalla vederbörande att tillse, det åtgärder, ledande till större säkerhet för de i lösväskor befordrade postförsiindningnr, än den, sorn för närvarande kommer dessa till del, måtte, der ske kan, varda vidtagna; hvaremot Utskottets två sednare hemställande!! af Riddersknpet och Adeln hiföllos. JV2 34, i anledning af väckt motion om upphörande of expeditionslösen för kontrakt eller protokollsutdrag, rörande leveranser för Kronans räkning; Bifölls. JV2 3b. i anledning of återremiss af Utskottets Betänkande, JV2 9, engåendo ultjente underofficerares och soldaters befordrande till vissa tjenstebclätlningar. Lade» lill handlingar ne. JS2 36, i anledning af väckt motion om ändring i gällande stadganden, rörande skyddskoppympningen. Bifölls. JVJ 37, i anledning af väckt motion, rörande tiden för auktioners hållande pu landet. Af/logs. JW 38, i anledning of väckt motion om ändring i gällande författningar, rörande skyldighet för rusthållare att hålla klippare. Bifölls; och JVS 39, i anledning af väckt motion i fråga om rättighet för egare af hemman, hvarvid gästgifverirörelse är förenad, alt samma rörelse sig afsäga. Bifölls. S. D. Föredrogos och bifiillos Stats-Utskottcts nedannämnda Utlåtanden:
Den Z Zebruärii mä äga afgörande röst; att flika kk?gar ej fä anlaggas annorstädes än wid allmänna landsvch farwägar, sommar och wintcrkid, och icke närmare än en fjerdedels mil nära Kyrkan, dock med det undantag att Odalkrogar, sä wäl som Gästgifveriet skola behålla sine rättigheter och att i de Orter, där antingen förut privilegierade krogar genom denna Författning bleswe sin rätt förlustige, eller kyrkorne äro hwarandra sä nära belägne, att kroganlaggningar deraf hindrades, skall Landshöfdingen med Taxe» ringsComitLen öfwer förhållandet äga ratt att serskildt förordna. Likaledes stall afständct mellan krogar i Bohuslandsta stargården ej bestämmas. r z:o. Att Bränwinsutminutering äfwen skall wara tilläten wid Gästgifwerier, Wärdshus, Marquenrenterier, Näringsställen där spisning gifwes, Wärdshus wid Herregärdar för egen och främ. mande betjening samt Handtverkare, Tingsställen, wid inqwartering af Manskap, Winstänkerier och under sillfisket i Bohus Lans stärgärd. 14:0. Den som utborgar Vränwin i minut stall ej aga execuriv rätt till betalning. 15:0. Ingen, som ej wid Mantalsskrifningen sig anmält, kan innan nästa Mantalsskrifning anmäla sig och undfä tillstånd att bränna Bränwin. Det stall Lligga en hivar att wid Mantalsskrifningen uppgifva med huru ster panna han will bränna. 16:0. Den s Ahrman!. 53 r6:o. Att hwad pannerymden angar 1800 Ärs Författning mätte bibehällas, sä att 90 kannors Pan. na b ifwer den största som får existera, dock med de förändringar i berörde Författning, att a) Dä sammanbränning ster, man mäste till fullt iannetal fä i en eller flere smärre pannor begagna den rättighet hwarföre man owilkorligen bör betala. b)
De öfriga motioner, som angå kommunalförfattningarne och dem Utskottet, till följd af beskaffenheten utaf de ämnen, som för dem äro föremål, ansett sig oförhindradt att till hufvudsaklig pröfning upptaga, äro följande: A). Angående Förordningen om kommunalstyrelse på landet: l:o. Herr Bräkenhjelms, Pehr Reinhold, (motion N:o 32 i Usta serien), hvilken anför, att nämnda författning väl föreskrifver, att exekutor eger beräkna tre procent arfvode vid indrifning af resterande kommunalutskylder, men ej bestämmer hvem som skall ersätta dessa tre procent, hvadan kronofogden nu afkortade beloppet vid medlens levererande, och församlingens tillskott alltså blefve så mycket större.