Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
D. af Uhr. 38 Riksens Ständers På H5gvördige Prest-Ståndets vägnar: Sven Wijkman C:son. Erland Colliander. J. Östberg. M. Hasselrot. H. Graffman. På Vållofl. Borgare-Ståndets vagnar: Joli. Schön. C. L. Widmark. Joli. Sandegren. Leksell. J. Wallström. Chr. Zetterberg. På Hedervårda Bonde-Ståndets vagnar: And. Joachimsson. Pehr Jonsson. Nils Mänsson. Fr. Östergöthlands Län. Fr. Kronob. Län. Fr. Malmöhus Län. Anders Jonsson. Olof Håkansson. P. Persson. Fr. Vest. Norrl. Län. Fr. Elfsborgs Län. Fr. Örebro Län. L. S. C. A. Andersson. Revisorers Berättelse. 29 Utdrag af Protocollet, hållet hos Riksens Höglofl. Ständers Herrar Revisorer vid granskning af Stats-Verkets Styrelse, Räkenskaper och Förvaltning, den 14 December 1820, S. D. Vid justeringen af den del utaf Herrar Revisorers Berättelse till Riksens Höglofi. Stander, sorn angar frågan om de för till export forsåldt Krut från Kronans förråd influtne medel , upplåste Herr Öfversten och Riddaren af Kongl. Svårds-Orden, Friherre Åkerhjelm dess skriftligen författade sårskildte mening, i följd af hvad Herr Friherren och Öfversten förut under öfverlåggningen i detta amne yttrat: ”Emot den, ”enligt Herrar Revisorers pluralitets Beslut, ”i deras Berättelse införde anmärkning, röran”de penninge-beloppet för på export forsåldt ”Krut, jemte anvåndandet af dessa medel, får ”jag härmed anmäla min reservation, emedan ”denna anmärkning synes mig innefatta en utsträckning, hvartill jag ej finner ämnets beskaffenhet föranleda.
År efter ar ' förgick ntan hopp om ändring eller förbättriiig. Systrarna ledo med hvarandra, men djupast och mest tröstlöst led Fredrika. Hon erfor eii brinnande önskan att lära kanna och förstå, människorna, naturen, världen och Gud. Men hvart hon såg fann hon blott orattvisa, förtryck och lidande, ett, som hon tyckte, iindamålslöst lidande. Hon bestormade himlen att upphäfva denna lidandets f örbannelse, hon bjöd till att sjalf mildrande ingripa; men d&amp; intetdera lyclcades förtviflade hon om Gud och hails kärlek och ' öiiskade att f&amp; .dö. Kvinnoriias lott i alhiinhet och hennes egen särskildt, syntes henne ryslig. Hon såg handlingskraft och mod lysa fmm i männens blickar, hörde dem gifva tankar och känslor h f t, men kände sig sjalf dömd till tystnad, rtill intet lif ». Ho11 visste sig vara född med starka vingar, men kände med bittraste smarta, att de voro stäckta och trodde att de skulle dltid så förbli. Med sårad stolthet kände hon huru hinnans varde ocli frihet nedsattes, hoii föraktade af hela sin sja.1 dem som betjänade sig af yttre makt för att förtrycka varelser, som likväl kunnat stii i jämbredd med, ofta högre än sina f&amp;- tryckare; hon grät då, hon tiinkte p i alla de rika anlag, den rena vilja och den stora duglighet, som hos heiiiie sjiilf och tusen sinom tusen hennes medsystrar, möglade borfr i overksam het. Hon såg dagligen exempel p i fattiga, otiinkande, maktlösa kviniior, som förnekades och ej siillani voro färdiga att förneka sig sjallfva allt manniskoviirde, nar de måste uppgifva hoppet att vinna en man. Hon skg dem blifva föremål för männens åtlöje och lyckligare medsystrars ömkan, samt i allmänna lifvet stämplas med Öknamnet rymda. nm~iseller) Fredrika led outsägligt med dessa arma och kände sig ofta lika olycklig och förfelas i sin tillvaro som dc.
I dessa motiver är, enligt mitt förmenande, som jag i Utskottet tillkännagifvit, alltför knapphändigt redogjordt för innehållet afUtskottet tillhandakomna utländska författningar, samt åtskilliga petitioner och de flesta motioner, af hvilka den, genom mig till Borgare-ståndet ingifna, innehöll en till mig från åtskilliga borgare i Luleå sänd anhållan, i följd af hvilken jag ansåg mig böra till Rikets Ständer frambära bemälde borgares tankar i ämnet, helst derigenom skulle kunnat blifva afgjordt, huruvida det hufvudsakligaste af den s. k. Maine-lagen kunde i Sverige delvis tillämpas. De motiver, Utskottets pluralitet anfört, i anledning af Doktorerna Tbomanders och Sandbergs, Borgmästaren Ohrströms, Herrar Bomans och Brincks m. fl. förslag, om bränvins-tillverkningens inskränkande till ett visst (maximi) Belopp, torde icke öfvertyga alla om omöjligheten att på sådant sätt minska tillgången på denna i många afseenden högst skadliga dryck, och att derigenom klart ådagalägga, att lagstiftaren (som bör tro, icke alt komsumtionen ensam bestämmer tillverknings-beloppet, 22 Bil. M 2 till Särsk. Vtsk. Bet. Jt? 8. utan att de hafva en liflig vexelverkan, och att »varans fördyrande» följer af hennes »sällsyntgörande») verkligen velat gå allmänhetens högt uttalade önskningar till möte. Jag hade önskat, att genom motiverna fastats Riksståndens uppmärksamhet derå, att — då uppbördskostnaderna för tullen, som äfven är en afgift, hvilken vanligen ytterst drabbar konsumenterna, uppgå till mer än tjugo (20) procent af brutto-beloppet — alla kostnader för bränvinsbränningens kontrollerande och för uppbörd af skatten å tillverkningen deremot säkerligen icke skola uppgå till fem (5) procent af samma skatt; och således icke kunna anses dryga. Jag har ansett att detta borde anmärkas, emedan, efter hvad jag förmodar, kontroll-kostnaderne komma att af dem, som ingen verksam kontroll derå vilja hafva, så ock af dem, som önska lindrig beskattning, framställas som öfverdrifvet stora, ja, såsom ett slöseri med statens medel.
Foriideii a t vzere vor förste forfntterinde og senior for kvindesagens veniier, liar fru Collett liavt ideeii og givet stödet til dannelsen af ~ceseformin°g for kunder, og liirn liar vreret et virksomt og gaviimildt inedlein af Foreningen til dyrenes Beskytteke. - Kjaerliglieden til dyrene er et trzek, som er betegnende for Henrik Tvergelands söster og som ogsaa trader laseren sympatlietisk iinöde fralieiides skrifter. Men fru Collett er ogsaa, foïuden alt dette, livad ogsaa blev freiiilizevet i de artikler, soin bladene iiidelioldt til liendes s i e, persohlig en a historisk skikkelsea. Hiin er datter af Nikolai Wergeland, en af vor selvstandigliedskamps in~rkeligste inaeiid, freniragende soni forfatter og et af de betydligste inedlemmer af rigsforsainlingen paa Eidsvold. Hiin er - soni iirieviit - söster af Henrik Tvergeland, vor store digteï, livis navii nu af alle partier oinfattes med en dyrkelse som en iiatioiizi.llielgens - til begges biografi. og ' foïstaaelse liar hun givet iivurderlige bidrag i de Zange Ncetter. - Hiiii er selv en af de faa gjenlevende fra en mrerkelig brydiiingstid, som liun stod midt oppe i, og livis rivninger saarede liende paa det föleligste, iidgaaet som hun s a r fra den ene leir og med sine varmeste sgmpatliier i den anden - livilkeii liuii ogsaa ved sit egteskab ined den aiisete forfatter og professor J. Collett koni til a t tilhöre.
Mån tro det inte är någonting utmärkt ändå i de där dunkla mattorna, dunkla silfverkärlen och brokiga porslinsbitarna? Jag ska gå dit igen och titta! Senare. Är det nu roligt sitta med någon bredvid sig som gäspar som om han har betaldt för det, som Ruffen gjorde i gå * -, när vi var på Det Lustiga Theatret i gamla Stockholm? Till sist sa j a g: » Söta gubben, du har inte kommit hit för att gäspa! » » Hvad har jag kommit hit för d å? » » För att ha roligt. » » Hvad ska jag ha roligt åt d å? » » Ä t » Snåljåp », förstås. » » Äsch, han är ju så dum, så. » » Sådant säger man inte! » » En girigbuk, som inte känner igen sitt eget hus. Inte är man girig på det viset, inte! » » Nå, så var de väl för 300 år sedan, då, » sa jag. » Och så talar han ju på vers! Inte talar girigbukar på vers, hä hä! Är man upptagen af bara ett, så blir nog versen prosa minsann! » » Ruffen, » sa jag mildt, » du måste tillåta mig säga, för en enda gång säga, att du — verkligen — är — ovanligt renongs på all slags — fantasi. » » Och så hör man ju inte hvad de säger, inte alls hvad — » » Det är j u bra det, när du inte tycker om hvad de säger! » » Knak-ak-aaaak —! » ljöd det från Ruffens käkar. » Bäst vi går, » sa jag och satte kragen på mig, » ty att sitta här som ett par gäspande spektakel är då inte trefligt! » » Om vi skulle titta på de » Lefvande Bilderna » istället, d u? » sa Ruffen och såg pigg ut m e d ens. Jag knep ihop läpparna, så de blef smala som en tråd. (Allt för Ruffens moral, ty nog ville jag gå alltid!) » Vill du det verkligen? » sa jag. » Jaha, — det — vill — jag — verkligen! » » O m det är sannt hvad jag hörde den där fröken Alma säga i går så » » Jag hörde också, » sa Ruffen.
Djäknen begaf sig till en afplankad skrubb på vinden, där han var van att finna en dyna med rötofs och en kruka med vatten, som tillfredsställde hans måttliga anspråk på ett sofrum för natten. Hagar bortskickades, andra gången afvisad från lärdomens förgårdar. Hon skulle få räkna två gånger två. Det var för en flicka mycket nog. Hvad behöfde hon veta? Tullnären måste le åt sig själf. En sådan lismerska! Hade ej denna trasunge från landsvägen redan två gånger förledt en praktisk man att inlåta sig på dåraktiga lärdomsgriller? En flicka gå i skola! Och kanske blifva präst! Han tände sin lykta och företog den vanliga nattronden. Gården var tyst, all eld släckt, allt sof, allt var så som det skulle vara. Endast det sömnlösa hafvet fortfor att i vanmäktig vrede nagga strändernas klippor. Endast den okända, stora stjärnan, som lämnat någonting kvar i flickans ögon, fortfor att skåda ned på de ensliga bergen. Lydik Larsson undrade, om detta himmelens tindrande ljus var Hagars stjärna, som mäster Sigfrid förutsagt. Ja, hvad allt utgrunda icke de lärde? Men hvad uträtta de därmed? Bärga de ens sitt dagliga bröd? Svälta, som djäknen, det är deras lott, när de ej därtill frysa, som mäster Sigfrid. Hvartill tjenar böckernas visdom? Det kan ingen så noga säga; något vördnadsvärdt är det. Och likväl! Hellre en brygga med grundliga tullintrader, än all världens lärdom med skrikande mage. Cannabis. Animus har äfven en feminin form, som heter anima. Hagar hade börjat räkna för Petrus Luth och borrat sig genom quatuor species, förrän en annan ännu lärt tabulan. Läraren hade ämnat göra halt vid divisionen af hela tal såsom det högsta tänkbara mått för kvinnlig räknekonst, men om få dagar var gränsen öfversprungen och marschen fortsatt in på bråkens område. Här gick det framåt med samma hejdlösa fart.
Att till hämmande af dylika oordningar fordra en helt annan sorgfällighet och kraft i åtgärder, än man här såg, vore icke detsamma, som att af embetsman fordra en utomordentlig skarpsynthet ”att genomskåda hvarje brottslig afsigt” — icke detsamma, som att ”sträcka anspråken på deras pligtkänsla och sjelfförsakelse ”till deras yttersta gränser”, eller begå den icke mindre orimligheten, att ”göra dem ansvariga för alla möjliga inträffade oordningar”, eller påbörda dem skuld för sådana, ”sorn uppkomma ur förhållanden, på hvilka embets”männen inom sin verkningskrets icke kunna utöfva inflytande”. Jag hoppades det fast mer vara uppenbart, att strängheten mot Herr Friherren icke blifvit vidare sträckt, än alldeles oundgängligt varit till bevakande af det allmännas anspråk på tjenstepligters fullgörande. Genom sådan granskning af Herr Friherre Sprengtportens förklaring förmodade jag grundlösheten af hans försvarsskäl vara ådagalagd. De fel, för hvilka jag å honom yrkade ansvai', voro: 124 R. St. Just. Ombudsm.
Femte Hufvud-Titeln, innehållande anslagen för Fria Konst erne, Upptaget • 26,487; 24» Förhöjningen å denna Titel 6,46g: 24.-— består uti; Löne-tillökningför Secreteraren vid VitterhetsHistoriceoch Anti quitets - Äca - demien: ny tt anslag för Musicaliska Acadeniien, äfvensom öfverflytta d e anslag, från Exstra Utgifts-medlen och hit, lör Riks-Musseum; hvarjemte blifvit dels uppför - de Numer-Lotteri-medel, tillförene utgångne, utom Stat, till Musicaliska Academien, och ■5a dels beräknats Cours - förhöjning å de under Academiens för Fria Konsterne Stat upptagne medel i Hamburger Banco. Sjette HufvudTiteln innehållande anslagen för Milda Stiftelser, uppgår till 115,751: 5o. 7, Den förhöjning af . 85,192: 20. 3. som i dennaTitei, efter 1818 års Stats - Reglering, tillkom-’ mit, utgöres deraf , att indelda Räntor och Spannmål, som hittills gått utom Stat, blifvit å Titeln uppförde. Sjunde Hufvud-Titeln, innefattande anslagen för Pensions-Stät erne, upptager , , 5i,ooo: - och och består förhöjningen l5,ooo: uti det af Oss beviljade ytterligare bidrag till en Pensions - Inrättning för afskedstagande civile Ambetsoch Tjenstemän. Åttonde HufvudTiteln, innehållande antlagtn för Allmänna och Extra utgifter, upptager 417,872:26.3, Tillökningen. * . 86,871: 12. n, består uti af Oss beviljade anslag till Lyshållning, med flere utgifter för Kronans publique hus i Hufvudstaden, till Fångars skjuts och underhåll efter den vidtagne nya Regleringen: anslag för anmärknings - 34 och uppbördsprocent, d:o för förlorade dagsverken vid Flyinge Stuteri; hvarförutan blifvit från 6:te Hufvud-Titeln hitflyttadtettan.
Petros åter sin mula i gång, följd af klerkerna. Prokonsuln vandrade i motsatt riktning öfver torget. Epikureerna, som vi nyss lemnat, helsades på sin färd genom den långa gatan Kerameikos med bifallsrop af bekante och obekante bland de skaror, som hvimlade i samtalssalarne och portikerna. Men många voro äfven de, som korsade sig och valde en annan gata, när de varseblefvo det lättfärdiga tåget. – Idel äkta Athenare! Det gör mitt hjerta godt att se dem, sade en gammal utsvulten athlet. – Jag känner dem! Hellener af gamla stammen, som älska konsten och fädernes tro! ropade en bildthuggare i luggsliten mantel och klappade händerna. – Den der på grå skymmeln, han, som skrattar så godt och skämtar med hetären, gissa hvem han är! sade en bokhandlare, i det han vände sig till en romersk yngling, som tillfälligtvis blifvit hans granne. – Jo, ingen mindre än Olympiodoros, den odödlige skalden. Det var jag, som förlade hans första epigrammer. De hade dålig afsättning, ty verlden är i sin nedergång och litteraturen föraktas. Men jag beklagar mig ej, nej visst icke. Ännu finna muserna höga gynnare ... Och som jag tillfälligtvis har med mig ett alldeles nytt exemplar af de beundrade epigrammerna [bokhandlaren drog fram en liten rulle under sin mantel], så afstår jag den med nöje åt en ädel främling ... Priset efter behag och omdöme ... Romaren sade intet, men vinkade åt en slaf, som mottog och betalte rullen, hvarefter han aflägsnade sig ur den närgångne pratmakarens grannskap. – De präktige gossarne! utbrast en blomsterflicka till en annan, i det hon lyfte på slöjan och blickade efter ryttarne, – såg du Karmides, min vän? Såg du honom? – Demofilos, sade en borgare till en annan, – ser du molnet öfver Theseustemplet? – Jag ser intet moln, min vän. Himmelen är ju alldeles klar. – Så hör då!
Hvad sålunda förekommit och ofvan åberopade handlingar i öfrigt innehålla, har Utskottet tagit i öfvervägande; och hvad dervid först angår de af Kongl. Maj:t äskade anslag, anser Utskottet ej allenast för Institutets ändamålsenliga verksamhet behöfligt, utan äfven med god hushållning öfverensstämmande, att Styrelsen beredes tillfälle att, så fort som med undervisningens planmessiga ordnande är förenligt, genom grunddikning och mergling försätta åkerjorden i ett skick, som motsvarar nutidens fordringar på en välskött egendom; men, då dylika grundförbättringar otvifvelaktigt inom kort rikligen återgälda de å dem nedlagda dryga kostnader, torde tillgång för dessa arbetens verkställande lämpligast böra åstadkommas genom beviljande af ett räntefritt lån i enlighet med de af Landtbruks-akademiens Förvaltnings-komité angifna grunder; och får i följd häraf Utskottet tillstyrka, a) att Rikets Ständer måtte för utförande af nödiga grundförbättringar vid Alnarps egendom bevilja Landtbruks-institutet derstädes ett räntefritt län från Riksgälds-kontoret å 30,000 R:dr, att utan afbetalningsskyldighet innehafvas i 5 år, samt att derefter med en tiondedel årligen återgäldas, intill dess detsamma blifvit till fullo återbetaldt. Kostnaden för anskaffande af en lokomobil med tröskverk synes deremot Utskottet tillhöra sådana utgifter, som skäligen böra, utan särskildt anslag, bestridas af Institutet, i den mån genom egendomens förbättrande inkomsterna dertill lemna tillgång; hvadan Utskottet hemställer, b) att det af Kongl. Majit för berörda ändamål äskade anslag icke måtte af Rikets Ständer beviljas. Den för Institutet ifrågakomne utgift till bidrag för tillbyggnad af Lomma församlings kyrka är deremot af sådan beskaffenhet, att den billigtvis bör genom särskildt statsbidrag bestridas, och Utskottet får derföre tillstyrka, c) att det härtill af Kongl. Majit äskade belopp, 7,300 Ridr, må af Rikets Ständer beviljas att, enligt Kongl.
Då emellertid omförmälda föreskrifter, enligt hvad en sednare erfarenhet skall visat, äro i hög grad af behofvet påkallade, och således angeläget är, att de skyndsamt blifva gällande, har Sven Heurlin hemställt, »att Rikets Ständer nu må derom besluta och aflåta en underdånig skrifvelse till Kongl. Majit.» Då utaf Rikets Ständers Justitie-ombudsmans vid innevarande riksdag gjorda uppgift, angående de åtgärder, som blifvit vidtagne i anledning af Rikets Ständers vid sistförflutne riksdag aflåtne underdåniga skrifvelse^ inhemtas, att, sedan kyrkolags-kommittéen blifvit hörd öfver Ständernes förenämnde förslag, detsamma är vordet öfverlemnadt till Högsta Domstolen, hvars yttrande i ämnet ännu ej till Kongl. Majit inkommit; och då frågan således ännu är beroende på Kongl. Majits nådiga pröfning, hvadan Ständernas redan fattade beslut qvarstår i sin fulla kraft; så enär det, vid sådant förhållande, lärer vara lika litet lämpligt, att Rikets Ständer för närvarande i detta ämne ytterligare besluta, som att någon vidare åtgärd å deras sida för frågans slutliga afgörande vidtages, får Utskottet vördsamt tillstyrka, alt Sven Ileurlins ifrågavarande motion måtte lemnäs utan afseende. Stockholm den 15 Mars 1848. lith. lill n. St. Ank. till Exp. Utsk. d. 13 Mars, kl. 1 e. rn. Betänkande, i anledning af väckt motion, angående förändring af 1 § 30 kap. Rättegångs-balken i afseende på tid för anmälan af missnöje emot Hofrätts dom och utslag. Till Lag-utskottets behandling har höglod. Ridderskapet och Adeln öfverlemnat ett af herr Kröningssvärd, C. G., ingifvet memorial, deruti han yrkat, att den i 1 § 30 kap.
Af den 18 sistledne Martil, i anledning af den af Herr Mannerstam, Johan, väckte Motion , om upphäfvande af förbud emot Landsköp, deruti Utskotten yttrat, att verkan af Förordnandet i 6 Cap. Handels-Balken om förbud mot Landsköp i det närmaste upphört och till det hufvudsakligaste endast gällde i afseende å Handel på Landet med Köpmanna-varor innom Hus eller med kjöpslagän By ifrån By; och funno Utskotten sig icke äga anledning tillstyrka, att jemväl i dessa delar stadgandet i 1 §. af berörde Capitel må upphöra. Ifrån Lag-Utshattet: HO Af dan i sistledne Martti, öfver dea af 148 Den i April, Friherre Mannerheim, Lars August, väckte fråga, det de Publique Auctoriteter, som å Kongl. Maj-.ts och Kronans vägnar afsluta Contracter eller Afhandlingar med Enskildte, ej mä äga att vid tvist om uppfyllande och tolkning deraf sjelfve deröfver döma; och har Utskottet ansett sig böra i så måtto tillstyrka bifall å denna Motion, som Utskottet föreslagit antagande af den författning att, vid uppkommande tvist om uppfyllande eller tolkningen af Contract eller Alhandling, ingången, på ena sidan å Kongl. Majas och Kronans vägnar, af publique Embets-Verk, och, på den andra, af enskildte Personer, saken bör, efter Stämning, vid vederbörlig Domstol göras anhängig och derifrån på det i Allmänna Lagen stadgade sätt fullföljas. 2:0 Af den 18 sistledne Martil, i anledning af så väl de Anmärkningar, hvilka blifvit hos Högvördige Preste-Ståndet gjorde emot Utskottets Betänkande, om förlupen Makas rättighet att i nytt Giftermål ingå, sorn ock ofver den i sammanhang dermed väckte Motion, huru förhållas bör i afseende å berörde rättighet, enär skillnad i Ägtenskapet skedt på grund af 16 Cap. 7 §.
Sålunda komme blott ett ringare antal af den påräknade styrkan att lemna ett verkligt bistånd vid landets försvar; ett förhållande lika skadligt och olycksbringande för de beväringsskyldige sjelfva som för staten.» »Enda utvägen att förekomma detta menliga förhållande är alltså att framflytta Kongl. Maj ts Nåd. Prop. Ks 3. SI beväringsåldern; och en sädan utväg har äfven allmänt blifvit tillstyrkt af de civila och militära einbetsmyndigheter, som fått tillfälle att i frågan sig yttra. SundhetsKollegium, bland andra, har härvid anfört, att alltsedan rapporter om beväringsmanskapets besigtningar från dertill kommenderade läkare börjat till Kollegium ingå, i dessa rapporter esomoftast anmärkts, hurusom det nästan öfverallt i riket visat sig, att ynglingar vid fyllda tjugu år hvarken nog allmänt uppnått det för beväringsmanskapet föreskrifna längdemåttet eller ega den kroppsstyrka, som erfordras för att anses vapenföra. Några Landshöfdingar och Regements-Chefer hafva varit af den åsigten, att bevärings-skyldigheten först borde inträda efter fyllda 22 år.» »Ehuru äfven jag, från rent militärisk synpunkt och med afseende å beholvet af hela krigsmaktens fulla tjenstbarhet, finnér fördelaktigast vara om bevaringsåldern kunde framflyttas ända till 2:ne år, helst derigenom en större öfverensstämmelse koinme att ega rum med förhållandet i Norrige, hvarest de värnepligtige först vapenöfvas året näst efter det, då de fyllt ijugutvå år, vågar jag likväl icke nu i underdånighet framställa förslag om en så långt utsträckt förändring, som måhända skulle på en gång alltför mycket störande ingripa i landets nu bestående ekonomiska förhållanden och folkets vanor.
I afseende å försäljning af fabriksvaror innehålla gårdfarihandels-författningarne inga särskilda bestämmelser; utan måste härför nu ligga till grund stadgandena i Handels-ordningen, som, i fråga om handel med fabriksoch handtverksarbeten i allmänhet, medgifva en större frihet. I ändamål af den inhemska industriens befrämjande synas också andra inskränkningar i detta hänseende ej böra föreskrifvas, äu att anmälan hos vederbörande skall ske, derest handeln drifves i öppen bod, hvilken skyldighet ej lärer kunna anses mera betungande, äu det nu för gårdfarihandlande i allmänhet gällande åliggande att i hvarje stad, som af honom besökes, hos vederbörande myndighet förete sitt pass. Allmänna stadganden i ofvannämnda syftning, hvarigenom gårdfarihandels-författningarne blefve öfverflödiga, komme således icke att innefatta förbud för innevåuarne i ofvan uppgifna städer eller för allmogen i trakten deromkring att kringresa i landet för att afyttra ortens tillverkningar, utan endast att utesluta det nu dem meddelade berättigande att under resor från Bih. till B. St. Prot. 1862 1863. 8 Sami. 32 Haft. 2 10 Allmänna Besvärsoch Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 119. gård till gård, än på ett, än på ett annat ställe, för längre eller kortare tid upp» sätta en liten handelsbod. I följd häraf skulle antagandet af den större utsträckning af handelsfriheten, som Utskottet ämnar föreslå, göra all särskild lagstiftning i afseende på gårdfarihandel obehöflig; äfvensom Utskottet hyser den åsigt, att, med en större utsträckning af handelsfriheten och deraf följande förändrade förhållanden, i väsendtlig mån skola undanrödjas anledningarne till de, med eller utan skäl, mot gårdfarihandlandena ofta förda klagomålen; och de nu väckta motionerna om ändring af föreskrifterna i detta ämne torde således jemväl få anses besvarade genom do förslag, Utskottet har för afsigt att framställa.