Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottets nederst å sidan 5 förnyade hemställan, att Kongl. Maj:ts förslag rörande vigtbestämmelserna för utrikes bref samt för lösbref och lokalbref måtte gillas, lades, såsom af Preste-Ståndet vid pröfning af Betänkandet N:o 18 redan bifallen., till handling arne. Beträffande det väckta förslaget, att enkla porto-afgiften för inrikes bref måtte nedsättas till 10 öre, vidblef Ståndet sitt derom redan fattade beslut och lade Utskottets i början af sidan 4 med hänseende dertill förekommande yttrande äfvenledes till handlingarne. Hvad Utskottet derefter å nyssnämnda sida tillstyrkt och hemställt, blef af Ståndet bifallet. S. D. Vid ånyo skedd föredragning af Bevillnings-Utskottets Utlåtande N:o 26, i anledning af Riks-ståndens skiljaktiga beslut i afseende å Betänkandet N:o 21, angående skatt för hundar, antog Preste-Ståndet, med frånträdande af sitt i frågan fattade beslut, den till Ståndet i förevarande Utlåtande framställda inbjudning. S. D. Föredrogos ånyo Stats-Utskottets nedan omförmälda Utlåtanden: N:o 95, i anledning af väckta motioner om försäljning af de för Statsverkets räkning utarrenderade egendomar. Med bifall lill Inkomst-Afdelningens, af flere reservanter åberopade förslag, afslog Ståndet Utskottets tillstyrkande. Prot.-Utdrag den 26 Maj 1860. 429 N:o 96, i anledning af väckt motion angående upplåtelse till Uddevalla stad af qvarvarande delen utaf ett derstädes afbrunnet Kronomagasin. Bifölls. N:o 97, i anledning af väckt motion om rättelse i de s. k. Ofrimans Frälsehemmans i Bolms Län beskattnings-förhållanden. Bifölls. N:o 98, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition angående förkortning af den tid, hvarå Kronans egendomar utarrenderas. Bifölls.
Lånet utanorduades år 1851. 11,894: 58. 10,971: 68. till staden Lidköping, å 20,000 R:dr, efter den dr 1849 gamla staden öfvergångna eldsvåda; å hvilket, under år 1854 utbekomna lån 6 procent skola, under iakttagande af enahanda ränteberåkning, årligen inbetalas 17,861: 52. 17,375: 98. » staden Orebro, å 37,500 R:dr, efter den år 1854 derstädes timade eldsvåda, emot lika återbetalnings skyldighet; utbetaldt år 1854 33,442: 37. 32,530: 6. » staden Jönköping, å 15,000 R:dr, efter den samma år en del af staden öfvergångna eldsvåda; dito dito; utbetaldt år 1855 12,994: 90. 12,614: 70. » staden Eksjö, å 30,000 R:dr, efter 1856 års eldsvåda, emot lika återbetalningsskyldighet; utbetaldt år 1857 28,127: 4. 28,127: 4, R:dr, emot återbetalning af 6 procent årligen, hvaraf beräknas 4 procents ränta för kapitalåterstoden; utbetaldes år 1851 62,779: 95. 60,839: 97. Utbetaldt år 1864... — 30,000:
På grund af hvad jag nu haft äran andraga, tillåter jag mig vördsamt föreslå: a) att den nuvarande omsättningslondeu bibehålles till oförminskadt belopp; b) att alla i riket af Kongl. Maj:t oktrojerade banker, som af Bankostyrelsen anses erbjuda tillräcklig garanti för medlen och en ändamålsenlig förvaltning deraf, ega rättighet att hos Banko-styrelsen anmäla sig till erhållande af förlag för en omsättningsfond, afsedd att understödja jordbruket och de mindre näringarne inom den ort, der banken finnes, helst med begränsning till län och städer eller härader; c) att dessa förlag meddelas på högst 10 års tid; d) att förslaget utgår af omsättningsfonden under vilkor: l:o) att förlaget användes för sagda lån och endast tillfälligtvis och på kort tid får på annat sätt göras räntebärande; 2:o) att förlaget återbetalas 8 månader efter uppsägning, som dock endast får afse '/5 hvarje gång, och skola 8 månader förflyta emellan hvarje förfallotid; 3:o) att årligen erlägges 4 % ränta å beloppet, hvilken ränta betalas halfårs vis; 4:o) att årlig redovisning för beloppets behöriga användning lemnäs; 5:o) att om denna redovisning icke finnes nöjaktig, indragning kan ske af den del, som icke blifvit behörigen använd, och uppsägning i öfrigt ega rum af större eller mindre del. En sådan uppsägning kan ock ske om banken icke innehar nöjaktig säkerhet för försträckningen. Vidare får jag vördsamt föreslå: e) att bestämmandet af det belopp, som tillerkännes hvarje särskild bank, tillkommer Banko-styrelsen med iakttagande: Bih. till R. St. N:o 55. l:o) att öfverflyttningen sker från Diskont-kontoret eller något af Lånekontoren, allt efter som banken afser en ort inom det för hvardera kontoret bestämda distrikt; 2:o) att vid fördelningen afseende fästes på ortens folkrikhet, näringar och behof, i förhållande till öfriga orterna inom distriktet; 3:o) att vid hufvudkontoret tills vidare behålles hvad som efter nämnda grunder motsvarar den andel, som tillkommer den närmast deromkring belägna orten. Anhålles vördsamt om remiss häraf till Banko-Utskottet.
Kammarcollegii Cirkulärbref den 4 October 1746 och den 18 Juni 1779, samt att, enär Konungens Befallningshafvandes befattning med i fråga varande ärende endast bestått och kunnat bestå uti att, på begäran af underexsekutor, lemna handräckning för medlens utbekommande eller redovisande på annat sätt, jag förmodades finna, det ingen anmärkning kunde läggas Konungens Befallningshafvande till last. Långt ifrån att kunna antaga det häri yttrade begrepp om rätta fördelningen af göromål emellan Landskantsli och Landskontor, enär tvertom Kongl. Brefvet i detta ämne af den 23 April 1752 förordnar, att till Landssekreterarens föredragning höra utsökningsmål och laga kraft vunna domar i civiloch brottmål, har jag således tvertom funnit det böra läggas Konungens Befallningshafvande särskildt till last att genom en sådan ärendets oformliga behandling möjligen hafva föranledt dess anmärkningsvärda utgång. I hufvudsaken åter hade, efter min tanka, det icke bordt af Konungens Befallningshafvande förbises, att verkställighet af Häradsrättens utslag uti det i fråga varande målet, såsom understäldt Kongl. Hofrättens pröfning, aldrig kunnat äga rum, med mindre utslaget varit af Kongl. Hofrätten faststäldt. Vore Konungens Befallningshafvande befriad från tillsyn öfver efterlefnad af lagens föreskrift härom; så skulle deraf följt, att Konungens Befallningshafvande i Skaraborgs län saknat fog att begära del af Kongl. Hofrättens utslag i denna sak, och att fången bordt befordras till det, enligt saköreslängden honom ådömda straff, ehuru Häradsrättens utslag, hvarutur saköreslängden vore ett utdrag, redan blifvit af Kongl. Hofrätten till all kraft och verkan undanröjdt. Och mängden af slika mål, hvaröfver Konungens Befallningshafvande i Elfsborgs län klagade, måste, i stället för att utgöra ett skäl för berörde tillsyns åsidosättande, snarare påkalla den skyndsammaste åtgärd att tillrättavisa en villfarande åsigt, sorn kunde medföra så olagliga följder.
Prot. 184.0. 4 Sami. 1 A/d. 15 Haft. 3 Stats-Utskottels Utlåtande3 N-o 4$• för Fullmägtiges af dem granskade förvaltning, vördsamt anmäla, att, sedan Utskottet erhållit några, för afslutandet af den utaf Utskottet fortsatta granskning, erforderliga upplysningar, Utskottet skall ofördröjligen i ett sammanhang till Rikets Ständer afgifva sitt yttrande, angående Riksgälds-Yerkets förvaltning, under hela den sedan sista Riksdag förflutna tid. Stockholm den 6 April 1840. Reservation vid 7:de Punkten. Af Herr Biskop Hedren : Emot Utskottets utlåtande öfver RiksgäldsContorets förvaltning, anhåller jag få reservera mig i den punkten, som rörer de tili Kongl. Maj:t utfärdade obligationer eller rättare fordrings-bevis å vissa delar af de Konungen årligen anslagna tvåhundrade tusende Riksdaler Banco. Såsom Riksgälds-Contorets Fullmägtig, deltog jag år 1821 första gången i beslutet om dessa obligationers utfärdande, och hade tillfälle att ytterligare i lika beskaffade åtgärder deltaga till och med år 1830, då jag lemnade min befattning såsom Contorets Fulimägtig. Under flera revisioner och Irenne Riksdagar hafva dessa Fullmägtiges åtgärder blifvit lemnade utan ali Q O O O . /> anmärkning. För enskild räkning har jag sålunda intet att beklaga mig öfver, enär den närvarande Riksdagen är den första, då mitt ansvar i denna del upphört. Men då Fullmägtiges handlingssätt varit alldeles enahanda och hvilande på samma grunder, har jag ansett ingen föreskrift till förändring vara behöflig. Sannt är, att Utskottet icke gifvit åt den gjorda anmärkningen någon gällande påföljd, utan låtit, vid hvad åtgjordt blifvit, bero. Detta är dock långt ifrån att hafva godkänt och gillat, hvilket dock Fullmägtige synas mig hafva förtjent.
Dessutom innehålla ej grunderne, huru stor capitations-afgiften skall vara, utan endast 27* Den 3o Mars f. m. att en sadan afgift skall äga rum; vid tillämpningen blir det fråga om beloppet. Jag tror att den bör blifva sådan, som den förut varit, af det skäl, att då denna afgift betalas för personen, och alla personer äro lika berättigade inför Lagen till skydd, bör den ej vara högre, än att den utan tunga kan betalas af hvarje innevånare, och, enligt denna åsigt, synes mig det rätta nu vara träffadt. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Protocoll, hallna hos H ö g 1 o f 1 i g e Ridderskapet och Adelil, i vid Lagtima Riksdagen i Stockholm, År 1840. Sjuttonde Häftet. STOCKHOLM. Hörbergska Boktryckeriet, 1841. 15 it > 1 i; .1 3 1 II - i; fot? " .T: : r oj ‘ ' '' .: -J . i A .1 3 -> T •: . 1 . ! . - ; ■■ ; ; .i o :* i :-i I i1 Måndagen den 16 November i84o. Plenum kl. io f. m. Justerades 4 prot.utdr. för den >4 dennes e. m. Fril), von Kraemer, Robert, uppläste följande: Då R. H. St., genom 3:ne Stånds beslut, nu afgjort alt i en underd. skrifvelse till H. M. Konungen anhålla om att K. M. må tackas i nåder medgifva, det de från Hernösands stift till Upsala domkyrka anslagna )24s. k. domkyrkotunnor må hädanefter tillkomma Hernösands stifts kyrka, får jag vördsamt, i sammanhang härmed, väcka följande motion. Äganderättens helgd, stadfästad i trenne sekler af Sveriges Konungar, borde väl hafva tryggat Upsala domkyrka vid att allt framgent få tillgodonjuta dess lagliga inkomster, och således äfven ifråga var. 124 tunnor kronotionde; men då nu R. H.
Frågan vär då endast, om det steg, att vidtaga emot Ministeren, som BegeringsFormens 107 §. ger Ständerne, skulle vidtagas eller ejOch när Grefve von Schwerin då föreslog ett annat steg att vidtaga, som utgjorde en modification, bestred jag hans förslag; icke på grund af modificationens beskaffenhet, hvilken jag fann vara ganska skälig; men derföre, att Grundlags-budet icke ger Ständerne magt till modificationer, eller tillåter oss, att, emot Ministerens personer, göra annat, än antingen anmäla dem till afsättning, eller också icke göra en sådan anmälan. Grundlagen innebär, på ett annat ställe det uttryckliga bud, att alltid förstås efter ordalydelsen; och jag ansåg betänkeligt, att ett härsmon träda derutöfver. Jag var likväl icke då återhållen af form , utan af sak, emedan der icke mer än en lag fanns, icke mer än en påföljd var gifven åt saken; och der denna lag, denna påföljd, icke fick användas, der förföll saken. Och min öfvertygelse i denna del är så stark, att, oaktadt hvad jag nu hört Grefve von Platen yttra, tviflar jag dock att, om återremissen ägt i loa Dm aa Jula e. ni rum, ConstitutionsUtskottet kunnat tillåta eri modification i påföljd , väl grundad i mora» lisk billighet, men ingalunda af Lagen tillåten. När åter, dagen derpå, Grefve von Schive, rin framställde samma förslag, såsom ny Motion, icke mera Tigtad emot Ministerens personer, utan endast emot principerne, så understödde jag förslaget, och begärde remiss derpå, till ConstitutionsUtskottet, dels derföre, att då fråga hade uppstått, om hvilket Utskott borde höras, jag trodde denna särskildta fråga bäst kunna af Utskottet besvaras; och dels derföre, att, ehvad utgång förslaget kunde anses böra få, dess upptagande och lagliga afgörande dock icke af någon enda af mig känd lag eller form hindrades.
Herr af Melin, Ilind ric Georg, —■ — i4o — Föredrogs å nyo och bifölls Lag-Utskottets den i« dennes under JV:o 227 afgifne, samt den 17 derpåföljde e. m. på bordet lagde, Utlåtande, med förslag lill jemnkning i Riks-Ståndens beslut, angående Rådmäns och Kämnärers befrielse från ansvar vid underlätet insändande af Kaniners ellerRådstufvu-Rätts Domböcker och Protocoller. Den qo November 335 Företogs till pröfning .Lag-Utskottets den 4 dennes under N:o 219 afgifne, samt dea 10. derpåföljde e. m. på bordet lagde Utlåtande , i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddelte Betänkande, angående föreslagen ändring uti Kongl. Brefvet den 17 Oclober. 1778, rörande Barnamord. Herr von Hartmansdorff, Åugust: I händelse Protocolls Utdrag från de andra Riks-Stånden ankommit, rörande detta ämne, anhåller jag att de må blifva uppläste. Härefter upplästes Högvördige Preste-Slåndets och Hedervärda Bonde-Ståndets Protocolla-Utdrag af den 12 dennes, hvaraf inhämtades, alt Preste-Slänrlet afslagit Lag-Utskottets Utlåtande, och instämt i den af Herr Bibbing vid Utlåtandet bifogade Reservation ; hvaremot Bonde-Ståndet, som bifallit Utskottets första Betänkande, lagt det sednare Utlåtandet till handlingarne ; och bade Utskottet i dess sednare Utlåtande anmält, att Borgare-Ståndet godkänt första Betänkandet. Herr von Hartmansdor ff:
Frun var så enträgen som möjligt att själf få tala vid Isaksson och få svar med det samma, men mor Karin hade annorlunda beslutat, och hur hon på höfligaste vis lade sina ord, så blef det kungsord: hon skulle tala och hon skulle lämna svar. På den återstående delen af vägen ner till herrgården, fru Margaretas vackra hem, tänkte hon på denna kvinna och hennes äktenskap med den råa karlen, som andra fruktade. Det var en hvila att tänka på något annat än sin egen numera tröstlöst tomma tillvaro. Hon hade j u uppbjudit all sin förmåga att bibehålla denne en gång så älskade mans hjärta, och detta hjärta hade dock glidit ifrån henne, det var det enda vissa och oåterkalleliga. Inga scener, inga förebråelser — endast stadigt termometerfall. Nu var det kommet under fryspunkten. 275 terst allvarlig stämma: » Kanske sill också? » Nej, det fanns fårbog, för folkets räkning. Fru Margareta manövrerade själf denna » fiol » och stekte » glödhoppor ». Groft rågbröd skar hon en kaka och placerade själf på frukostbordet, och när detta var gjordt, steg hennes man in i salen med sin vanliga, elegant resignerade morgonhälsning och frukosten tog sin början. Rodnande af spiselglöd, lyfte fru Margareta servietten af den ångande potatisen och sköt fram » glödhopporna » samt bredde smör på ett stycke af det svarta brödet. Häpnande sväfvade hans blickar från den ena ovanligheten till den andra och lyfte sig därefter till fru Margaretas nymorgnade ögon. Ä n d a ut i köket hördes en duett af skratt, som kom så oförmodadt, att kokerskan, stirrande på köksan, instämde af alla krafter. Och stallpojken sprang ut till kusken och skrattade, och gud vet om inte hela socknen till slut instämde, med undantag — kanske — af Isaksson, som inte fick spänna för landån. Hon kunde då så gärna tänka på andra, för henne var intet af intresse mera. A. — • — * — —: * * Aftonen kom och mor Isaksson med den. Hästarna kunde fås, men oj förr än kl. 4 e. ni., och frun tog väl sin egen landa? » Men hvarför kunde jag inte få detta svar i middags, när han ändå var hemma?
En mening har ock yrkat, att då Bankens metalliska kassa, med omkring en och en half million, 1111 understiger det medelbelopp, hvartill densamma, under de sednare åren, kan beräknas hafva utgått, borde man af Bankens vinstmedel bilda en reserv-fond, för att dermed uppköpa det felande silfret, då tillfälle dertill erbjuder sig. Men, blott vexeltillgångarne sådant medgifva, kan man byta sig till silfver emot sedlar, utan att särskild fond dertill behöfver vara afsatt. Och den föreslagna åtgärden, som, enkelt uttryckt, innefattar en strypning af halfannan million riksdaler, skulle, konseqvent utförd, hvarje gång, då metalliska kassan fallit ned under dess medelbclopp, utan att ersättning gäfves, dä kassan höjde sig öfver detta belopp, medföra en successiv förminskning af landets rörelse-kapital. Äfvenledes har man velat uträkna, att Banken nu icke är i tillfälle bortlemna mer än omkring två tredjedelar af dess räntevinst, sä vida den skall kunna hålla rörelsen oförminskad tillhanda de uti Banko-reglementet bestämda lånebeloppen för Bankens särskilda fonder, och bibehålla det minimum af fem millioner räntebärande papper, som uti reglementet vilkorligen är föreskrifvit; — men min öfvertygelse är, det lätteligen kunna bevisas, att Banken, utan att åsidosätta nyss anförda bestämmelser och föreskrifter, och utan alt öfverskrida sedelstockens maximum, eger full tillgång alt till statsverkets behof aflemna hela den nu behållna vinst, ehuru med det vilkor, som alltid hittills varit fordradt och iakttaget, eller att utbetalningen sker med en tredjedel ärligen, vid slutet af detta och nästpåföljande tvenne år. Med stöd af hvad jag nu anfört, kommer jag till den slutsatsen, att då, under närvarande förhållanden, en strypning för Bankens säkerhet icke erfordras, Banko-Utskottets Memorial, N:o 12.
Under den fred, vi ägt, hafva andra nationers härar gjort 1 ä 2 campagner. Vi hafva numera endast qvar i rullorna upptagna 3 ä 4°oo man, som gjort krig. När vi veta, att passevolanceafgiften icke räcker till bestridandet af utgifterna för vanliga möten inom corpserna, och att derföre utöfver denna afgift erfordras 22,000 r:dr årligen, så synes klart, huru omöjligt det är att af ifrågavar. tillgång bereda medel för större vapenöfningar. Redan vid sednast förflutna riksdag gjordes inom detta hus den anmärkning, att det vore obilligt, att de större vapenöfningarna bekostades af passevolancemedlen, emedan kostnaden för ett allmänt nyttigt ändamål borde fördelas på alla medborgare lika, och icke allenast drabba några få, hvilket Vöre 33 Den i5 Augusti f. m. förhållandet, om den endast utginge från rust-och rotehållare, hvarföre man ock ansåg, att utgiften borde bestridas af statsmedel. Styrelsen, som funnit riktigheten af denna åsigt och gillat densamma, liar framställt nödvändigheten af ett anslag för ifrågavar. ändamål att på förenämndt sätt utgå, och då Representationen afslår detsamma, visar den en stor contradiction uti egna åsigter; hvarföre förebråelserna för vacklande principer således icke härutinnan kan falla på Styrelsen. Behofvet af stora vapenöfningar har af de flesta ledamöter alllid blifvit erkändt, och man har äfven i dag ordat om nödvändigheten deraf samt framställt de bedröfligaste taflor öfver följderna af, att armeen icke öfvas. Val liar det af en värd ledamot blifvit yttradt, att det vore omöjligt att få indelta armeen så bildad, som den borde vara för att blifva fullkomlig ledare för beväringen, bch jag medger äfven, att förhållandet i närvar, ställning kan vara sådant; men då det nu väcker allas, äfven utläildningars förundran att se denna arme' med ringa öfning vara i det skick, den verkligen är, så kan man ock vara förvissad om, att den med längre exercis blefve förträfflig och uppfyllde allt, hvad man af densamma kunde fordra.
Detta missförhållande har ofta utgjort föremål för en rättmätig klagan, och förslag hafva äfven blifvit framställda, huruvida icke de sålunda gynnade hemmanen åtminstone borde, der skjutsningen är ställd på entreprenad, med de öfrige deltaga i utgifvande af entreprenadbidrag, — en fråga, som jemväl hos Rikets Ständer varit under öfverläggning och dervid mött stridiga åsigter. Ifrågasättas kan visserligen också, huruvida dessa hemman, endast af den anledning, att redan befintliga skjutslag finna med sin fördel förenligt att upplåta skjutsningen på entreprenad, lämpligen böra åläggas, att under entreprenadtiden deltaga i kostnaden för ett besvär, till hvars utgörande in natura de icke varit förbundne och tilläfventyrs icke heller kunnat indelas. Men förhållandet blir väsentligen olika om, genom ett allmänt stadgande förordnas, att all för befordran af resande, äfvensom af post, erforderlig skjutsning ovilkorligen skall ställas på entreprenad, samt att de skjutsskyldige skola till större eller mindre del vidkännas de härmed förenade kostnader. Genom en såRet. om skjutan.-besvärel. 4 26 dan anordning skulle skjutsningsbesväret, oberoende af hemmanens lägen och andra förhållanden, samt utan sådane stora olägenheter, som nu åtfölja detsamma, kunna af all skjutsskyldig jord utgöras, och förmånen af framtida befrielse från den ifrågavarande skjutsningsskyldighetens utgörande in natura, en förmån af ganska högt värde för den jordbrukande befolkningen, komma icke allenast de för närvarande till skjutsning indelade, utan jemväl alla öfriga hemman af skjutsskyldig natur till godo, dessa sednare i så måtto, att de icke vidare behöfde, såsom nu, ständigt befara att, när som helst, i följd af nya väganläggningar eller omflyttning af gästgifverier, blifva indelade till utgörande af så beskaffad skjutsning.
Att icke. enligt Bevillnings-lörordningar före år 1840. det blifvit föreslaget, att inköpspriset bör vid taxering af fastighet i allmänhet tagas i något öfvervägande ; 3:o Att icke, såsom fordom, vid lika röster inom kommittéerna, den me ning skall gälla, som länder till Kronans förman; och 4:o Att man nu har föreslagit afskaffande af taxeringsmanna-eden, en handling, som icke borde innebära betänklighet för den rättsinnige, men blifva en allvarlig väckelse för den andliga försolfningen och det råa sinnet. För öfrigt ogillar reservanten, ibland annat, nu, likasom förut, bibehållande af §§ 37 och 58 uti förslaget rörande kar akters-fullmakter, och att icke ett arfvode, svarande emot dagaböterna, blifvit i § 99 medgifvet ledamot i Taxeringsoch Pröfnings-kommitté för hvarje arbetsdag utöfver de 3:ne första.” Af Herr Prosten Wåhlander: ”Vid förslaget till Bevillningsförordning, 1857. Sä inom som utom Representationen hafva klagomål försports öfver den ojemna Bih. till R. St. Bet. N:o 5. och orättvisa beskattning, som vid Bevillnings-förordningens tillämpning gjort sig gällande. Så har det, t. ex. väckt förtrytelse, att, då embetsoch tjenstemannen måst erlägga bevillning för hela sin till siffran kända löneinkomst, idkaren af handel och näringar ofta icke erlagt denna afgift för mer än fjerdedelen eller åttondedelen af sin verkliga inkomst. Likaså har det gifvit anledning till missbelåtenhet, att, då bevillningen af stads-fastighet och landtegendom utgår efter samma grund, den förra blifvit upptaxerad till sitt fulla värde, men den sednare deremot till knappast tredjedelen deraf. För att till en del jemna detta missförhållande, har man stadgat, att bevillningen för handel och rörelse, äfvensom för jordbruk skall utgöras nied 2 1/2 procent af behållningen, men bevillningen af löner med blott en procent. Man har sålunda, för att åstadkomma rättvisa i beskattningen, vidtagit en orättvis åtgärd, att olika beskatta de olika samhällsklasserna.
CurllU8-stAitten8 viclsre torttsrsnöe, oell om cle88 s nvsnclsncle, f>68löto lfilcets 8tsnclsr, stt 8smms stritt, till Venerisk» 8mitLsn8 llsinmsncle velt utrotsnöe, skulle ärligen trän oell mecl är >835». till oell mecl öet är, clä nu körjscle Riksmöte tillsnclsZär, utst Ilvsrje person, 80m lzetslsr msntslspennin^sr, utAÖrss mecl ett minimum sk lin skilling oell ett msximum 9t l?em »killiu^sr Lsneo, etter Ilvsrje Rsns keliot, men lili» tor sils ketslsncle inom cletssinms; ut Ilvilks meclel, clere8t cle för Venerisk» smittsns llämmsnöe ej skulls till tulls Reloppet ZtAä, Ötverskottet 6nc;e snv8nclss tor sllmsnns Iielsovärcleii inom Rsnet, sercleles till I^srsrettet« sllmsnns utgifter, i oell> tor ^ttre sksclors liotsnöe^ oell säclsns sjukcjomstilltsllen, som nätorclisös eliirurAisk lleilgncllin^; Rvilket pikets 8l8nclers keslut, i stseencle ä cle tor st^itleus utAÖrsncle säluncls Ilestsmcls oel« u^i>Aitnu villtor, Lionel. I^Isjtt i lXäcler Aillscle, oell cl erom, skvevsvm svKä»- AonF-/. /Ldc/iiga /^.'0 2 4. ende algiftens utgörande, jemväl under den 2^ 8eptemfer l83^, i lXader utfärdade allmän kungörelse.