Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Redan som litet barn röjde hon en oemotståndlig håg för studier. Vid elfva års ålder sändes hon till fröken Eggerts skola i Lund, och livad som redan då mest af allt intresserade henne, var historia, samma intresse som nu vid mognare år förmått henne att än en gång taga till pennan, sedan hon under flere år låtit den helt och hållet hvila. Vid sexton års ålder sändes Mathilda Kruse till Lyceum i Stoc kholm och vid nitton års ålder, år 1883, tog hon därifrån studentexamen, hvarefter hon lät inskrifva sig vid universitetet i Lund i Kristianstads nation. Hennes vistelse där blef dock ej långvarig, utan i stället företog hon en studieoch rekreationsresa till Schveiz, hvarest hon tillbragte året 1884 i en vanlig flickpension. Det var just vid denna tid » det unga Sverige » lät som ljudligast höra af sig inom vår skönlitteratur och Mathilda Kruse tog liflig del såväl i förpostfäktningarna som i själfva hufvuddrabbningarna. Under vistelsen i Schveiz skref hon romanen Beriha Funke, som på sin tid blef mycket läst; något senare utkom Alice Brandt. Båda vittna om stor begåfning, men kunna i intet afseende jämföras med hennes senaste, mästerliga arbeten. I dagsstriderna tog hon äfven del genom nå- gra smärre berättelser, som behandlade » stridsfrågor för dagen », och dessa hennes små noveller ådrogo henne under de då så upprörda tiderna, en häftig storm från deras sida, som » förde de gamles runor med den äran ». Följden blef, att den unga, blott 21:åriga Mathilda Kruse — » Stella Kleve » — rent af blef ett slags » varg i Veum » i sitt eget fä- dernesland. Ingen, som personligen känner Mathilda Kruse, kan finna det annat än egendomligt, att just hon skulle bli offret för indignationsstormen, så skygg och tillbakadragen som hon är och varit i allt sitt väsen 1 Till Köpenhamn styrdes nu kosan, och i den danska hufvudstaden, med dess vakna andliga lif och dess i många afseenden friare åsikter, hade hon tillfälle att utveckla sina lysande anlag, vidga sina vyer och så småningom bilda sig till den helgjutna författarpersonlighet, hon nu är.
M:t må finna tjenligt, församlingar, oberoende af jordområdet, må tillåtas att bilda sig, när ansökan derom göres af evangeliskt lutherska kristna, som förbinda sig, att till statskyrkans presterskap utgöra de i lag och författningar stadgade eller på gällande konventioner grundade rättigheter, samt underkasta sig den i Svenska statskyrkan antagna ordning; att de sålunda npstående församlingarnes förhållande till statskyrkan må af K. M. genom allmän författning stadgas; samt att hvarje sålunda tillkommen församlings medlemmar må ega, att sjelfva till själasörjare utse och kalla en, till sjelfständig presterlig embetsutöfning behörigen qvalificerad prestman, mot förbindelse att honom tillständigt löna, kyrka bygga och underhålla, samt i öfrigt vederb:n fullgöra allt, hvad till gudstjenstens uppehållande och ett rätt kyrkoskick inom församlingen nödigt är. Begärdes på bordet. ' Frih. Leijonhufvud, Axel Gabriel, afgaf fö!j:de motion: Då Svenska folkets ombud städse upfattat som ett kärt åliggande att, då en förtjent embetsman bortgår och efterlemnar enka och barn i torftiga omständigheter, draga försorg om desamma —, H. II. 9 130 Den 1 December e. m. måste det också tillhöra den enskilde representanten att framdraga och påpeka sådana enskilda fall, hvilka gifva tillfälle till utöfvandet af denna sköna pligt. Ett sådant tillfälle har genom förre Chefens för Wermlands reg:te, Öfversten Olof Abraham Bruncronas död yppat sig. Eyratio-årig tjenst i Kronans led, dervid hans redbara karakter och fosterländska sinne, i förening med utmärkt duglighet som militär, stiilde honom högt i anseende, kunde, oaktadt största ordning och sparsamhet i lefnadssätt, icke sätta honom i stånd att trygga sin familjs framtid, hvilket han ofelbart gjort, om ej döden, i hans ännu kraftfulla ålder, ryckt honom från den större verksamhet, han just tillträdt och deraf han ej hann skörda någon frukt i ekonomiskt hänseende.
Då vid denna måltid kötträtter med grönsaker till efterrätt och dessert af något slag serveras, felas blott soppan för att den skulle utgöra en fullständig middag. Det kan därför med sanning sägas, att det i många engelska familjer serveras tvänne middagar dagligen. Lunchen är ett särdeles angenämt mål, till hvilket man helt ogeneradt kan sätta sig ned som man går och står, till och med med ytterkläderna på, om man kommer utifrån, och hvilket man ofta intager hos sina vänner, antingen med eller utan ordentlig inbjudning. Stämningen vid lunchen är ofta liflig och otvungen, stränga regler iakttagas icke, utan man sätter sig till bords eller lämnar det, så som det passar hvar och en. Den som icke varit ute på förmiddagen, har nu hela eftermiddagen på sig därtill, och familjekretsen, samlas först åter, då den sena middagstimmen är inne. man in hos någon bekant familj för att där få sig en kopp och på samma gång ett litet samspråk vid det trefliga skenet från kaminen. En half timme före den bestämda middagstimmen ljuder åter gong-gongen och alla i huset draga sig tillbaka till sina rum för att som sig bör bereda sig till intagandet af dagens hufvudmåltid — den sena middagen. Damerna uppträda nu, som bekant, uti aftontoalett, herrarne uti frack. Man samlas i salongen och går högtidligt parvis nedför trappan till den på nedre botten belägna matsalen. Ett engelskt middagsbord är alltid prydligt och vackert dukadt. Snöhvitt damast, väl underhållet bordsilfver, fint glas och porslin finnes i alla hus, ehuru mer eller mindre dyrbart. Har man råd, komma nu härtill vackra bordsprydnader, dyrbara lampor och framför allt lefvande blommor, ofta särdeles originelt och väl ordnade på särskilda med modet växlande sätt och vis. Nu serveras fullständig middag — soppa, fisk, kött, efterrätt samt dessert, äfven den smakfullt upplagd och ordnad. Att en engelsk familjefader fäster stor vikt vid sin middag, är mindre att undra på, då han merendels hela dagan oafbrutet skött sina affärer och ej hunnit hvila och knappast äta, sedan han drack sitt morgonte. Nu först återser han de sina och får spraka med dem om dagens händelser.
Behofvet af den ifrågastiillda rättigheten är mindre nu än någonsin tillförene, då vi numera äga icke blott den allmänna hanken utan äfven privatbanker, med hvilka manager rättighet att föra assigneringsrörelse. Hr Stuart har visserligen rätt uti hvad han yttrat om de missbruk som ägt rum af assigneringsrätten på hanken ; men man bör dock ihågkomma , att det blir mycket lättare, derest Utskts betänk, bifaltes, för vinglaren att missbruka privatbanks-rörelsen, enär villkoren för assigneringsrätt på banken äro sådana, att dertill fordras att stå på annan bolten. Också äro exemplen på ett motsatt förhållande högst få, och på 4° års tid, från 1799 till slutet af 2o:talet, gifves intet exempel af missbrukad assignering på banken. Derefter har det inträffat 2 å 3 gånger, och sammanräknade antalet af de assignationer på banken, som icke blifvit inlösta, har icke öfverstigit 2 ä 3ooo r:dr; och jag tror, att samtlige de assignationer, hvilka i sednare tider blifvit casserade i banken, hafva blifvit till fullo inlösta, ehuru, i afseende på. några små poster, jag icke bestämdt vägar uppgifva förhållandet vara sådant. Jäg förnyar min anhållan om afslag på betänkandet.. Hr Lefre'n: Jag ämnade besvara Frih. Boyes an märk 114 men då Hr Rosenblad redan gjort det, anhåller jag endast att få förena mig med honom. Frih. Cederström, Jacob: Det är i anleda, af Frill. Boyes yttrande, som jag begärt ordet, för att fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derå, att det ej är samma sak att utgifva reverser, ställda till innehafvare» , eller assignationer ända lill skillingslal. Den trafikerande allmänheten , som, inkommer till städerna för alt afyttra sina varor hos handlande, inötes med det svaret: jag skall köpa dina varor, om du i betalning vill emottaga assignationer på den eller den personen alt betalas på den eller den tiden.
Det kan icke annat än förvåna mig, att man snart sagdt icke fästat det ringaste afede på den motion, som i denna fråga af mig blifvit väckt. Åtminstone hade man bort visa motionären så mycken aktning att man i utlåtandet intagit någon del af hans framställning, så mycket heldre som den haft till syftemål att söka rätta det misstag som Regeringen begått, genom att ogilla KammarRms förslag i förev:de fråga. Man får nemi. blott, sedan KammarR.-ns aflöningsstat blifvit helt och hållet genomgången, veta, att en motion af mig varit väckt, men om de orsaker som föranledt densamma, yttras icke ett enda ord, och jag har således samma fog till klagan som Hr Cederschiöld. För att nu ådagalägga, att den motion jag framställt icke varit så obefogad som Utsk. synes vilja låta påskina, derigenom att det helt och hållet lemnat den åsido, anhåller jag om 11. o. Ad:s öfverseende för det jag tager mig friheten upläsa de strofer i samma motion, som särskildt röra Aktuarieoch Kegistrators-tjensternas sammanslående. Jag har visserligen hört Hr Gripenstedt åberopa KammarR:ns egen tillstyrkan såsom stöd för de förslag jag förut klandrat, men i detta läll har dock motsatsen egt rum, ithy att KammarR:n begärt att dessa tjenster skulle åtskiljas och göras oberoende af hvarandra. Jag skulle önska att Chefen för FinansDepart:tet kunde vederlägga de skäl på hvilka min motion är grundad; men jag betviflar det, ty han har icke den sakkännedom, icke ens den bekantskap med lokalen, som erfordras, för att med visshet kunna bedöma huruvida en sådan sammanslagning börega rum eller icke. Jag lägger emellertid äfven KammarRm det nuv:de förhållandet till last; ty hade detta embetsverk framlagt alla de uplysningar som bort ligga till grund för förslaget, tror jag icke att Depart:sChefen skulle hafva underkänt detsamma. Min motion är -af följande lydelse: Utaf K. M:s Nåd.
Följden var också den att då Antti, skenbart utan minsta ansträngning, lyftade kärran, båda skalmarna brusto tvärt af. Derföre tar jag inte mera på, sade han. Och kontraktören svor ett par mustiga tag öfver den som levererat honom skottkärrorna, men sade för resten ingenting. Helt och hållet intima vänner blefvo Antti och jag sedan jag en gång skrifvit några rader för honom till kontoret i New-York, genom hvilket hans penningeförsändelser förmedlades. Ja, han gick tillochmed så långt att han en dag frågade om jag ville hafva den vänligheten att skrifva till hans hustru i hans namn förstås. Hon hade icke på långa tider fått något bref, emedan han inte tyckte riktigt om att låta någon af kamraterna skrifva för sig och sjelf var för styf i fingrarna att mera lära sådana konster. Nog visste de ju der hemma att han lefde och mådde bra, så länge han skickade hem pengar, men han tyckte ändå det vore roligt att en gång sända litet utförligare meddelanden. Jag var naturligtvis villig och grep genast verket an. Att försöka locka något ur Antti sjelf om hans tankar och känslor, var emellertid förspild möda. Han bara log sitt allra bredaste löje till svar och menade att jag nog visste hvad som borde skrifvas, så att jag var hänvisad uteslutande till min egen uppfinningsförmåga. Det blef ett utmärkt vackert bref i alla fall, fullt af öm längtan och trofast saknad o.s.v., allt troligen af mycket höggradigare temperatur än Antti någonsin känt. Också var han så belåten att han tillochmed gjorde ett försök till en bugning när han tackade för skrifvelsen. Ett par månader derpå kom svaret och det innehöll en sannskyldig knalleffekt. Om det nu var den värme jag låtit Antti uttrycka eller hans förkunnade hemkomst som tagit gemålen på det ömma och kommit henne att nu redan bekänna kort, kan jag icke afgöra.
Hon kunde se på brodern med en beslöjad lidelse i blicken, som — hu ja. Och när hon uttalade »min bror» — »min bror väntar mig», »min bror önskar det» — hvilken ton af öm stolthet; dessa gråbleka kinder kunde minsann rodna! Syskonkärlek vore ju mycket vackert, men ... Nej — hvem svarade för, att icke denna ungrare i ett okändt land och inför en främmande societet helt enkelt utgåfve sin — älskarinna för sin syster! Den långa, eleganta Newyorksdamen, mrs Lean, hade sväfvat omkring på mattan och låtit sin klädning släpa fram och bak för att beteckna den grannlåt, hvarmed herr Dv. öfverhopade sin dam. Hon karrikerade skickligt, hur den unga flickan trampade på sina dyrbara kjolar, hur hon gick med långa, karlaktiga steg och med händerna tafatt hängande utefter sidorna. Ty denna tölpiga bondflickas rum belamrades dagligen med hvita sidenbrokader, med purpurblå sammet och silfvertyger. Hur löjligt osmakligt, hvilken brist på takt! Själf gjorde den store konstnären teckningar till alla de dräkter, hon skulle uppträda med i stadens societet — ja, i Washington! Han hade ju anhållit att få måla presidentens porträtt. Fru Lean afbröts af den lilla fransyskan, som skrattande flög fram till fönstret. — Åh kom — se! Ett par af damerna reste sig, medan andra med växande ovilja lutade sig tillbaka och demonstrativt slöto ögonen. — Men det är mer än löjligt ... mon Dieu! En manlig gestalt sågs röra sig borta mellan träden. Han gick nätt, med små trippande steg, sträckte därpå ut sin hand och fattade i en gren, hvarvid han, graciöst som en kvinna, böjde på öfverkroppen. Tätt efter kom hon och »sökte göra sammaledes. En lektion — en lektion i hälsning! Tydligen hade vederbörande icke tagit de uppslagna fönsterluckorna med i beräkningen. Man vände sig generad, som stadd i olofliga ärenden, från fönstren. Endast mrs Lean dröjde kvar, spefullt småleende. Själfva den lilla parisiskans kvittrande: C’est drôle, c’est drôle, bortdog i den isande tystnad, som nu härskade i salongen.
Vid Institutet finnes blott en blind person, derstädes underhållen på H. M. Konungens bekostnad, men denna har också der erhållit all den undervisning, som genom sednare tiders välgörande uppfinningar kan åt de sålunda vanlottade meddelas, hvarigenom denna person ej blott kan läsa och skrifva, utan i öfrigt inhemta! kännedom i alla de kunskapsgrenar, sorn höra till en god uppfostran. Äfven sådane olycklige finnas inom vårt land till det stora antalet af 2,63g, hvarjemte antalet af dem, sorn äro både döfstumma och blinda, uppgår till <32; Och kunna Revisorerne ej annat än väcka kommande Ständers uppmärksamhet på och till deras behjertande framställa behofvet af äfven en sådan Inrättning inom vårt land, der så många vanlottade varelser, de der nu ligga den enskilda välgörenheten till last, skulle kunna erhålla en bildning, hvarigenom de gjordes mindre beroende af andra menniskors hjelp. En passande lokal dertill skulle kunna erhållas genom den midt emot de Döfstummas Institut belägna lägenheten Manilla, H. Majrt Konungen tillhörig, den Revisorerne våga vara förvissade om, att H„ Maj:t, med sin kända välgörenhet, med nöje skulle upplåta till ett så godt ändamål, om Rikets Ständer till en sådan Inrättning framdeles skulle anslå de nödiga medlen. — 324 — Danviks Hospital och Dårhus har blifvit af Revisorerne besökt. Denna välgörande Inrättning, grundad dels på de af Konungarne Gustaf I och Gustaf II Adolf donerade hemman och räntor, dels på enskildes gåfvor, består af: Hospitalet, der 2ig personer för närvarande åtnjuta underhåll; Dårhuset, hvarest 124 nier och mindre vansinnige vårdas, samt särskilt af det, synnerligen på Kniggeska fonden grundlagda Enkhuset, der 42 personer, emot en lindrig betalning, erhålla bostad och vård, Med sköterskor och tjenstehjon, utgör hela personalen 4'5, då år 1812 endast omkring 200 personer här kunde underhållas. Dessa Inrättningar hefunnos uti ett det välgörande ändamålet motsvararande skick, om också medgifvas måste, att lokalen vid det egentliga
Betänkanäen, »e icke skulle kunna medhinnas att slutas» förr än tiden för UppbördsSeämmorna redan vore inne, att förtiga, det KronoBetjeningens många andra trägna och angelägna göromål icke medgifva sådana Kringfärder från den ena Socknen till den andra. Hvad åter UppbördsStämmorna beträffar, så enär tiden för deras hållande äfven blifvit lika bestämdt utsatt i Högbemälda förordning, lärer någon ändring deruti för de Skattskyldiges beqvätnlighets skull icke böra äga rum, helst Utskottet finner det blifva för ICro-. nans Uppbörd ganska osäkert, om Uppbördsm a irnen skulle nödsakas» att med KronoMedlen färdas omkring på aflägsne och föga befarne vägar, der han både tfll sin Person och de medhafvande pemjingarne skulle kunna lätteligen blifva blottställd. Då för öfrigt åt Konungens Befallningshafvande är efverlemnadt, att genom utfärdande Kungörelser underrätta vederböi-ande om tiden till så, väl MantalsskrifningarneS, sorn Uppbörds. Stämmornas företagande, är Utskottet fullkomligen öfvertygadt, att Herrar Landshöfdingar nogsamt lära hålla hand deröfver, att Allmogen vid dylika tillfällen icke af KronoBetjeningen varder onödigt uppehållen, i livil ket senare fall det icke är någon förment att deruti hos Konungens Befallnings, jhafvande söka ändring och rättelse. Dock varder detta allt vördsamligen hemstäldt till Tliksens Höglofl. Ständers pröfning. Stock» Itolm den 26 Januari 1818. Besv. och Ekon. Utsk. Riksens Högloft. Ständers Allmänna esvärs~ och EkonomiUtskotts Betänkande i anledning af väckt fråga om allmänna Landsvägarnes rätande och förkortande.
Mm -L5 Derl i^D-ccurbcr. Men som aila Recognoscerings Corpsens Eice« rare wörö Cemmeudcradc af Regementerne, och ingen war pä Ordinarie Skar, sä följde deraf den olägenheten, att wid FinjPa krigers Utbrott är 178.8 gins go de mesta af detza Commenderade Officerare lill sina Corpser, och Rrcognoscertngs Corpstn hade nära sak, nar det nödiga antal af Officerare i början as sörsta ärctS Campagne. Under nämde Krig comnmiderades Recognosce» rings Corpsen af Deh Egen Cb-'s Herr Generalen m. m. st Klercker, som dä war äswerstc j Armeen; och seda» Fortifikations - Chefen Herr Gen.ralén in. m, täsrma nsson blef af Konungen beordrad till Swerige, blef General Klsreksr som Recogno'c.ringv.Ches af Konungen beordrad akt göra General,O.w>rterinästare« Systlan wid Armeen, i hwilken egenffap h >n äfwen hade Befälek öfwer den i Finska Fälttaget wid Armeen Commenderade Fortifications Corps, hwilket befäl han anförde kill Konungens Nädig» Wälbehag. Sanningen af hwad jag sagt will jag, pä hwM sätt som helst kunde fordras, bestyrka; och kror jag wig haswa härigenom temmeligen tydligt bewist, att ben till Stats UtMtct leumade upgifc, det Fortificationen bestridt någon del af den nuwarande F^ltmäkningS Eorpsers görcmäl, söre denna Corps tillkomst och seda» detta yrket kunnat kallas Fältmätning, är alldeles sgruudad.
Men om en sådan tillfredsställelse skall kunna med afgift beläggas, så borde äfven törst efter godt vatten beskattas, så att de som bo i Upsala , der måhända det bästa vatten finnes, borde jemförelsevis betala mera än de som bo på andra ställen, der icke lika godt vatten vore att tillgå. Det är sagdt, att titlarna utgöra en samhällskräfta, beslående deruti att man söker gunst. Skulle man få beskatta sökandet efter gunst, så borde äfven fikandet efter folkgunst beskattas. Då borde äfven utsättas huru mycket den borde till Staten erlägga, hvilken lofordades i tidningarna o. s. v. Man har sagt att fåfängan föranledt Statens tjenare att föra ett öfverdådigt lefnadssätt, hvarigenom lönerna blifvit otillräckliga. Efter min förmening hafva lönerna snarare blifvit otillräckliga derigenom , alt andre personer än tjenstemän föra ett så öfverflödigt lefnadssätt, att tjenstemännen, om de qvarhållits vid den ringa lön som tillförene var dem beskärd, hade kommit att synas, om icke såsom tiggare, åtminstone nära derintill, i jemförelse med köpmän t. ex. i Stockholm och Götheborg. Hafva desse och andre medborgare råd att sjelfve lefva så stort , så böra de ock hafva råd att löna Statens tjenstemän så , alt skilnaden mellan de förres och de sednares lefnadssätt icke sticker för mycket af. Hr Tersmeden: Jag är den siste värde talaren tack skyldig, att han återfört uti mitt minne förhållandet med Ekon.Utsk:s betänk., hvarigenom jag får tillfälle all rälta ett misstag i mitt förra yttrande. Det var nemi. Const.- Utskts meni. om förändring af grundlagen i afseende å karaktersfullmakter, som af R. o. Ad. blef antaget , och då detta förslag, enl. R. St:s beslut, blifvit i i vilande till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag ; så är derigenom en vida amplare opinionsyttring gifven , än om frågan om karaktersfullmakter endast såsom önskningsmål blifvit behandlad. Hr von Rosen:
Prot. 1850 <Sf 1851. 9 Sami. 26 202 Kongl. Maj:t om utfärdande af förklaring öfver 8 § i 2 kap. af Fisken-stadgan den 14 November 17G6; N:o 4, i anledning af väckt motion om ändring af de i 20 kap. 4 § Byggninga balken och dertill hörande författningar, meddelade stadganden i fråga om de undersöknin gar, som böra föregå anläggande af husbehofsmjöloch såg-qvarnar; N:o 5, i anledning af väckt motion dels om utfärdande af en författning till bestämmande af qvarntullens och s. k. doftmarkers belopp, dels ock angående upplåtande af de i Svartån inom Säby socken befintliga obegagnade vattenfall; och N:o 6, i anledning af väckt motion att hemmantalet måtte bestämmas såsom grund för skyldigheten att deltaga i skallgång. Från Vällo/l. Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo och återremitterades Lag-Utskottets betänkande N:o 12, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition, angående ändring i 23 kap. 1 § Rättegångsbalken, sådan den lyder i Kongl, förordningen den 18 April 1849. S. D. Till Slats-Llskoltet remitterades ett anförande af Hr Waern, jemte en bilaga, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition N:o 30. S. D. Föredrogs ankommet utdrag af Högv. Preste-Ståndets protokoll den 19 denden, med inbjudande till Medstånden att instämma uti Preste-Ståndets samma dag fattade beslut, att anmoda Stals-Utskottet att, i den mån Stats-Utslcottels utlåtande angående ulgifterne under Riks-statens hufvudtitlar hinna blifva ifrån trycket färdiga, de samma till RiksStåndens kännedom meddela; men Borgare-Ståndet lade detta protokolls-utdrag, utan vidare åtgärd, lill handlingarne.
Wid detta förhållande hafwe Wi funnit någon annan åtgärd i afseende pä Fondens belopp icke af nöden, är att Wi nu lill underdånig efterrättelse meddele Eder hwad Riksens Ständer i förrberörde matto yttar, och derjemte anbefalle Eder att inkomma med fullständig calcul öfwer det belopp, hwartill Magazins -Inrättningens effectiva Fond wid innewarande ars stut kan beräknas 2:dra Afdelningen. Om Magazins-Directionens sammansättning, dest och Betjeningens aflöning, samt pensioner för dem, sdm indragas. Efter granskning sä wäl ef de Special-Stater, Riksens Ständer i underdånighet förestagit, som af de Den 17 Julik. i?rz de förändrade Stater, hwilka I, pä anförda skäl, hwaruti StatsBeredingen för sin underdåniga del instämt, upprättat, hafwe Wi funnit godt att i Nader gilla och fastställa sistnämnde Staters, med följande tillägg, förändringar och anmärkningar, nemligen: wid Staten L7:o i. eller Stat för Allmänna Magazins-Directionen hwartill Riksens Ständer beräknat N:dr 6;§9: 3r Men I uppfört R:dr 6,;sz: l6. Riksens Ständer hafwa ansett en extra Ledamot inom Directionen göra tillfyllest; men Wi hafwe funnit de tkäl, som blifwit anförde för nödwändigheten af 2:nettxtra Ledamöter, wara säwäl grundade, att Wi dertill lemnat Nådigt bifall. Äfwenledes hafwe Wi i Nader gillat och bifallit hwad