Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad åter beträffar det hinder för gevärsfabricationens förbättring, sorn genom ”godkännande af nu derför existerande plan” skulle uppstå, kan jag så mycket mindre anse följden deraf blifva sådan, som K. M. anbefallt noggranna undersökningar och förslags uppgörande till erhållande af en förbättrad gevärstillverkning; men deremot är jag öfvertygad, att förbättringen uteblifver, om de erforderliga anslagen icke till fullo och ordentligen utgå. 4:o För utredningsförråden. ”De behof, sorn för”anledt framställningen om en summas anvisande för detta Den aS Auguat i. ”ändamål såsom ett extra anslag, anser Utsi. vara af sådan "beskaffenhet, alt de med ordinarie anslagen och genom "dessas kloka och hushållsaktiga användande småningom kuu"na fyllas och afhjelpas." Huru sådant är möjligt kan lätteligen utrönas, då man af den K. propostn känner, att den för detta förråd begärda summa är beräknad hufvudsakligen till anskaffande af persedlar för det beväringsmanskap, som öfversliger antalet, för hvilket munderingar ledan finnas. Då den äskade summan, huru klok än hushållningen blefve, icke af de, emot förevisade caleuler, redan minskade ordinarie anslagen kan frambringas, torde ock de skäl, sorn Utsk. för afstyrkandet anfört, icke kunna anses giltiga. Att plan för anskaffningarna finnes och hushållning dervid iakttages, utvisa KrigsCollegii redogörelser, som blifvit Utsk. meddelade. Hufvudfrågans afgörande torde således endast bero deraf, om persedlarna behöfva särskildt anskaffas eller ej; och då sådant icke kan vara tvifvel underkastadt, tillstyrker jag det begärda anslagets beviljande. 5:o Olämpligheten af att icke i det inre af landet samla förråd af krigsförnödenheter torde redan af del föregående vara tillräckligen ådagalagd.
För mig ligger framtiden dyster och öde; åh, Isidor. Hon skakades af häftiga snyftningar och viljelös lät hon sig omslutas af hans armar. Och hon smög sig intill honom och grät i hejdlös sorg vid hans bröst. Men där vid hans älskande hjärta, där fann hon till slut lugn och frid. Hon blickade upp till honom genom tårar och strök med handen öfver hans hår. Så slöt bon sina ögon och hviskade: — Ser du, Isidor, nu vill jag drömma än en gång om den flydda lyckan, drömma att du är fri, fri för att tillhöra mig. Jag vill drömma för, att hämta styrka till den långa, ensamma vandringen. Gif mig en kyss, Isidor, en sista kyss till afsked; den vill jag minnas sedan — sedan Ej ett ljud hördes i rummet. Isidor vågade knappast andas. Orörlig satt han med sin trolofvade i sin famn och han blickade med hela sin själ in i det bleka, förklarade ansiktet. Med isande fasa förstod han, att han icke mer skulle återse henne. Hon föreföll honom som en kär afliden och det var som om det sista hemska ögonblicket kommit, den stund, då locket skall sättas på kistan och det kära anletet gömmas för evigt. Isidors sinne intogs af aldrig förr anade känslor. Så, som i denna stund, hade han ännu aldrig älskat en kvinna. Men hvarje spår af jordisk lidelse var försvunnen och han betraktade henne med helig vördnad, så, som han skulle ha skådat upp till ett högre väsen. Sakta böjde han sig ned och tryckte en kyss på hennes hvita panna. Då slog hon upp sina ögon och mötte hans med en värld af kärlek i sin blick. Men han läste ock däruti ett oryggligt beslut, ett beslut, som ingenting på jorden skulle förmå att ändra. Långsamt gled hon ur hans armar, utan att han vågade hålla henne tillbaka. Så stod hon framför honom, blek, men lugn och viljestark. Logogryf. Hvarutaf jag består? Ja, minsann, om jag kan Lämna svar däruppå i en hast; Men att nytta jag gör, det nog har lite hvar Pröfvat på.
Nuvarande regements-skrifvare ega 12 Slals-Utskottets Utlltande, A:ö 242. skälig anledning fordra, alt under deras Återstående tjenstetid ej gå i mistning af denna, den hufvudsakligasle delen af deras inkomst. Dubbel uppbörds-provision skulle således för den närmaste framtiden drabba löntagarne. Allt detta undvikes om hädanefter, som hittills, uppbörden af mi liliestatens räntor får af dess egna redogörare verkställas. För vederbörande räntegifvare kan det äfven vara alldeles likgiltigt, då räntorna utgå endast i kontant, om kronans eller regementets ombud uppbärer dem, ty det så mycket ointalta prejeriet kan lika litet komma i fråga i ena, som andra fallet. Jag känner icke tillräckligt tillståndet inom öfriga korporationer och stater, för att kunna bedöma huruvida förhållandet äfven der är enahanda. I sådant fall torde älven de bora bibehållas vid rättigheten alt sjelfva uppbära sina inkomster; men i afseende på militie-stalen tror jag mig i det föregående hafva ådagalagt, att Utskottets förslag skulle medföra ökadt besvär och svårighet för kronofogdarne, minskad säkerhet för regementerna samt många olägenheter för löntagarne, och, då dertill kommer, att uppbördens verkställande genom regements-skrifvarne är för räntegifvarne lika beqvämt och lika säkert, som då detta uppdrag lemnäs kronofogdarne, tror jag mig ega grundade skäl föreslå, det Rikets Ständer, med frånträdande af Utskottets förslag, ville besluta, att med indelda räntor forsedde löntagare, åtminstone inom militie-stalen, må ega, att genom egna uppbördsman desamma uppbära. Den andra af de frågor mot hvilka jag måste reservera mig, rörer augmefits-räntorna. Utskottet har, i min tanke, våldfört egande-rältens helgd, då Utskottet, utan inuehafvarnes medgifvande, föreslagit alt augments-räntorna skola af stadens uppbördsinän indrifvas, för att tillställas vederbörande rusthållare.
Kungörelses ordalydelse, instämmande för. klaring i omförmåidte afseende. Lag Utskottets Betinkauitn. til Utskotten, som tagit denna fråga i öfvervägande, äro väl för egen del öfvertygade: att då 1B10 års Concessioner af R. S. ingingos, åsigterne voro allmänna, och att, i följd deraf, de af Hoglofl. Rid. derskapet och Adeln samt Högv. PresteStåndet, emot Vällofl. BorgareSiåndets ef. tergift af Lösningsrätten till Fastigheter i Stad, eller till Stad hörande hus och jord, åtagne motsvarande förbindelser, att försina hus och tomter i Städerne deltaga i Skjutsningsbesvär, Inqvartering, Båtsmans, håll och öfrige Egendomen ålagde afgifter, haft afseende på alla Rikets Städer, utan undantag; men då motionen föranleder, att den häremot stridande tydning af Kongl. Kungörelsen den 6 April 1810 egt rum, att de sålunda åtagne förbindelser endast ansetts gällande i de Ståder, hvilka med privilegier kunnat styrka, att lösningsråtten dem förut tillhört; så hafva Utskotten ansett sig icke tillkomma, att den med mo» tionen afsedde förklaring öfver rätta förståndet af Kongl. Kungörelsen den 6 April I810, meddela, utan att sådant ensamt tillhörer Höglofl. Ridderskapet och Adeln Samt Högv. PresteStåndet, till hvilkas handläggning och beslut Utskotten alltså vördsamligen hemställa att denna fråga må öfveriemnas. Bet N:o 56. Ankom den 27 Maji 1823. Riksens Högloft. Ständers Lagsamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskotts Betänkande, i anledning af väckt motion om upphäjvande af Kongl. Stadgan om Jagt och Djurfång af den 13 April 1808, så vidt den avgår skallgång till Rofdjurs ut ödande. RiksdagsFulimågtigen Eric Larsson /rån Westerås Län har* uti till Hederv.
Den antagna planen för stadens återuppbyggande efter 1834 års eldsvåda afser, i första rummet, att bereda åt bandel, sjöfart och näringar alla de fördelar stadens förträffliga läge erbjuder, och är för öfrigt beräknad att, jemte stadens förskönande, öka tillgången på rymliga och sunda boningsplatser samt för framtiden sälta staden i säkerhet mot större eldsvådor, för hvilket ändamål staden blifvit genom torg och öppna platser skiljd från öster till vester i 2:ne hufvuddelar och ytterligare genom 2:ne, 30 alnar breda afskäringsgator från J ö o 7 D O norr till söder i 6 dislrikter, äfvensom försedd med ny hamngata invid segelleden och med 2:iie nya torg. Stadens bestånd grundar sig hufvudsakligen på handel och sjöfart. Jordbruket bidrager äfven betydligt dertill och handtverkerierna något; äfvensom den omständigheten icke är utan inflytande, att Länsresidenset med t hy åtföljande inrättningar bär betinnes. Handeln bar till föremål dels att förse staden och kringliggande orter med salt, sill och dylika förnödenheter samt utländska drycker och specerier, jemte vanliga kramoch bodvaror, äfvensom efter missväxtår med spanmål, dels kommissions-affärer från Wermlands invånare i afseende på deras jernoch trävaruhandel samt i allmänhet med spanmål, bränvin och andra landtmannavaror af ortens produktion. Man klagar dock mindre än förr öfver handelns aftagande, men mera öfver sjöfartens förfall; och visserligen måste den fria trafiken med Norrige, som öppnat tillfälle för invånarue på Dahlsland att föra jordprodukter till och afhemta stapelstadsvaror fran Fredrikshall, något verka 33 verka till minskning uti minuthandeln för Wenersborgs och Åmåls städer; men Wenersborgs förträffliga läge är en borgen derför att handel och sjöfart, med klokhet och omsorg bedrifna, alltid skola med fördel idkas. Detta borde i synnerhet vara händelsen med den större spanmålshandel!), som dock hitintills bedrifvits i mindre skala, men redan börjat att utvidgas.
Öfvergången ff^n tvång till frihet ar 1809 var hastig; en ovanlig och skadlig förbrukning inträdde, och författningarne emot cx Statsoch Bvnco-Utskottens Utlåtanden. missbruket förslogo eller hatidhafdes ej. Man kunde vid 1812 års Riksdag visa att hvad 1809 års Ständer gjert kunde och borde o någor as ; Hvad som varit prohibitivt (importen) blef liberalt, och hvad som varit Liberalt, (Näringar, yttrande - rätt) blef prohibitivt. Mari ville hindra den öfverdrifna förbrukningen och inskränkte derföre inhemska tillverkningen, men man inskränkte ej utrikes införseln, hvarpå gafs Licencer. Man förfor alltså prohibiiift, emot Landets hufvudnäring, åkerbruket, men deremot liberalt emot utländningen och i synnerhet emot vissa importeurer. Man ansåg ingen utväg säkrare att förekomma verkningarne af 1812 års tidiga frost, som förstörde vårsäde-sgrödan, än förbud emot Brännvins-bränningen; hvilket, redan vid 1812-års Riksdag vidlaget, fortsattes med undantag af jJ månad, oafbrutet till 1814 års höst. Mycket af deö frusna sadén var i åtskillige orter, ehuru otjänligt till bröd, likväl tjenlig! (ill Bränning , hvaraf I.adugårdarne äfven njutit en stor hjelp; då tillförsel af Spannemål om våren itji-j kunde ske, håde varit vida förmånligare . ätt brännvinet sorn skulle förtäras hade blifvit tillverkadt af Svenske Jotdbrukare, än infordt utifrån. Men denna ovanliga import, som gjf köpmannen ,611 oskälig vinst, lockade manga till så öfverdrift^ iniörskrifningar, att vida öfver lie Imf vet inkom. Jordfrukteru. es drad af ifrågavarande förbud, och ehuru ingen beräkning af Rikets förlust genom Statsoch Banco-Utshottens Utlätandtn. cxr dessa åtgärder Sr möjelig att med full säkerhet åstadkomma, torde likväl ett öfverslag böra leda omdömet.
Dessa af Hofrätten andragna skäl äro af Kongl. Majit genom ofvan åberopade dom i Nåder gillade, med tillägg: att icke visadt vore, att i afseende på de testamenlariska förordnanderna om båda makarnes qvarlåtenskap, den eflerlefvande makan ägt åt sig lagligen uppdraget att i vidsträcktare måtto, än hvad dess egen rätt och fördel angick, vidtaga de åtgärder, som erfordrades för att göra samma förordnanden gällande och dem till verkställighet befordra, samt att testamentet ej heller varit af sådant innehåll, att det deri omförmälte förbud för stiftarnes efterkommande alt afyttra eller förpanta godset utgjort ett vilkor för de i föregående momenter den eflerlefvande makan tillerkända förmåner, å hvilka sistnämnda således efter mannens död enkans bevakning af testamentet kunnat endast äga afseende, äfvensom sönernes godkännande deraf, jemlikt ordalydelsen af deras lill Hofrätten ingifna skriftliga förklarande; och bar Kongl. Maj:t alltså i Nåder gillat och fastställt Hofråttens dom. Uti den tvist, som härmed blef afgjord, hafva följande frågor synts mig vara att undersöka: a) ägde den eflerlefvande makan någon behörighet alt sträcka testamentets bevakning längre, än till de fördelar, hon sjelf skulle hämta af samma handling? St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse för är 1848. b) hara vidsträckt var den mening, som rältsenligt kunde dragas af hennes söners bifall till testamentets bestånd? c) hvad är försummad t dermed, att testamentet efter enkans död icke blef bevakadt? I den första af dessa frågor har förefallit mig klart, att om den eflerlefvande makan skulle äga behörighet alt bevaka någon ting mer, än sina egna af testamentet beroende fördelar, hon då borde vara behörig att tala för någon annan än sig sjelf. Då hon till en sådan talan ej visade fullmakt, borde nåran finnas, för hvilken hon ulan fullmakt kunde tala, så framt lion skulle O 7 dertill hafva någon rätt. Och åtminstone fanns det någon, hvars talan mäste blifva försummad, om den icke kunde utan fullmakt föras.
Utskottet har tagit noggran kännedom, så val utaf Öfver-IntendentsEmbetets ofvanberörde Memorial, jemte kostnadsförslag, (infördt under N:o 55 i 1 Samlingen, 1 Afd. af Bihanget till Riks - Ståndens Protocoll vid denna Riksdag), som af de yttranden, hvilka uti frågan vid remissens beviljande inom Riks-Stånden afgifvits, hvarförutan Utskottet serskildt, till Stati-U(skottets Utlåtande, N:o 202. 3 ledning vid frågans bedömande, ej mindre låtit sig förevisss uppgjorda ritningar och planer för den tillernade byggnaden, än ock från vederbörande fått emottaga upplysningar, rörande de Samlingar, hvilka äro föreslagna att inrymmas uti nämnde Museum. Deribland förekomma: Tajlor till ett antal af 1,358, nu dels uppsatte i Kongl. Slottet och å Drottningholms LustSlott, dels förvarade i ett magazin; Marnior-samlmgen, innehållande efter sednaste inventering 653 N:r; Gravure-sarnlingen, /p3 vohlmer, innehållande ett antal gravurer af circa 5o,ooo; llandtecknings-samlingen, minst 6,000 af värde; Kongl. Bibliotheket, circa 80,000 volurner; Kongl. LifRustkammaren, innehållande 315 banér, fanor och standareer, en mängd vapen, tillhörige framfarne Konungar, 1,300 Rustningar och Tropbeer, m. m.; Kongl.
Mjöd 1 kanna. 25 Mjöl, ej specificeradt, af vegetabilier, som ej kunna inbegripas under spanmål eller hänföras till medicinalier 1 skålp. 12 af Spanmäl; se Spanmål. af Arrow-rot; se Mjöl af vegetabilier. Mosaikarbeten; hänföras till Sten, arbetad. Muffar; se Hudar och Skinn, pelsverk, persedlar deraf. Mullbärssaft; hänföres under Apotheksvaror. ifnilliainiouikor; hänföras under Leksaker. Munlack 1 skålp. 60 Murklor; hänföras under Svampar, alla slag, ej specificerade. Mursten; hänföres under Tegel, alla slag. Musikalicr — Fria. Muskött, torr, och Muskottblomuia 1 skålp. 40 insyltad ; tullbehandlas såsom Konfityrer. Muskus eller Desman ■ Fri. Musslor, friska Fria. insyltade eller saltade 1 kanna. 40 Mynt, guld-, silfvereller kopparFritt. Myntkoppar; hänföres under Koppar. Myrrha; hänföres under Apotheksvaror. Målningar och Ritningar, oinfattade Fria. inlättade: se Tafvelramar. Mössor och Kasketter; tullbehandlas såsom Kläder, ej specificerade. Mössfoder och Mösskullar; se Hatlfoder. Natron, kolsyradt; se Soda. ättiksyradt; hänföres under Kemiskt-tekniska preparater. Nattsäckar, Kappsäckar och Hattfodral i skålp. — 20 Naturalier till vetenskapliga samlingar — Fria Negcrbead; hänföres lill Tobak, arbetad, spunnen, hopvriden eller pressad. 32 Förslag till Tulltaxa. Qvantitet för Införselstullberäkt Lil i. ningen. Riksmynt. R:dr öre. Ncglikor • 1 skålp. — 18 Nicht eller Tutia; hänlores till Apotheksvaror. Nickel; se Kopparnickel. Nys* eller Prustrot; hänlores under Apotheksvaror. Nysilfver; hänlores under Metaller, sammansatta. Nålar af annat ämne än guld och silfver och ej hänförliga till Bijouterivaror 1 skålp. 23 Näfver — Fri.
Sfafiföililltanbe SflföbagéS *fofinab fjär jag ocf ej intagit uti min beräfning ititb 3oo,oao. 1,023,320. men beremot beräfnat titt StrÖMrenSnin* gar od) Söbertctge Ctanal för Bet 6;te äret n5,ooo. ©or attifå en ffilnab af 9i:br 908,300, Sif 9fiFögalbs>*ööntoiret bär iag i öfrigt ej på* räfnat mera än titträtfetig tittgång för nu* ivaraitbc Sfiföbagé * Foftnaberé gobtgöring, famt titt inlöfeit af Göntoirefö obligationer* för tippbringnlngö*erfattnittgarite; men, på fatt Jperr v. Hartmansdorff betta flitt flan* bigare framlagt, mifar 9tif3gäiöö*(Sontoirett ftättning benttöfmev på be 6 åren titt o0 incb näfta Stiföbagöår, ett öfmer)Tott utöf* mer tnnab jag, lifa mcö Utffottet, uti be år* lige 210,000 9? ;br upptagit, ej ininbre an 210,000.
Att alltid wid det sjette Riksmötet, eller, i händelse endast af ordinarie Riksdagar, hwart ZOrde är, Ridderskapet och Adeln mangrannt församlades, för att »verkställa en »w lottning pä enabanda sätt för de följande 5 Niksdagarne. Härefter räknadt, skulle den sörsta Kammaren komma att bestå af ungefärligen följande antal Ledamöter: E» femtedel af Ridderstäpets och Adelns samtlige Ätter, hwilka kunna räknas utgöra 240 Pers. Hwartill konnnerÄrke-Biskopen, Biskopar, Superintendenten och Pastor primarius i Stockholm 14 , Summa Ledamöter 254 , Det är dock troligt att af Adeln till det mlnsta 40 u 50 Ätter uteblifwa, hwilket skulle i samma män förminska det ntsatta beloppet; hwaremot om Knrkoherdar isrän Provincerne skulle lemnäs inträde, och hwilka för det närwarandc utgöra omkring 50 personer, sä koinine ofwannämnde förminskning att nägorlunda ersättas; men i alla fall spnes denna Kammare »vara tillräckligt, om ej öfwerflödigt, försedd med Ledamöter. 2:o. Den Nedre Kaininaren: Titt någon del ankommer beloppet af personer häruti pä srägan om Preste-Ständets intagande uti Bilaga till Mem. 53b denna eller den Öfre Kammaren, och i förmodan af det sednare kunna de icke här komma uti nägon beräkning. Säledes återstå Borgare, Bönder och nya Representanter, som böra utgöra Ledamöter i den Nedre Kammaren. Jag tror att man träffar den billigaste grunden till utstakande af Riksdagsmäns antal, bland Borgare, Bönder och jordbrukande Ståndspersoner, om bewillningsutgifterne dem emellan jemnföras och fä tjena till rättelse. Dä finues för 1808, efter den i N:v 2 as blandade ämnen intagne statistiska Tabellen, att Bonde-Ständrt har contr. Nd. 514,692 och äger 150 Riksdagsmän. Städerne dito „ 208,875 böra sä 60 dito
Maj:ts Nådiga Proposition, bör denna §., till hela dess innehåll, kraft och verkan, uphäfvas.) På begäran af Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf, uplästes ConslitutionsUtskottets vid sista Riksdag i detta ämne afgifne Utlåtande. Friherre Boije, Ludvig: Må andra förlika med sin rättskänsla den ostracism, som denna §. stadgar öfver Högsta Domstolens Ledamöter. Jag kan det ej. Då jag besinnar, livad opinionen är vacklande och ombytlig; då jag vidare besinnar oförmågan 'och omöjligheten hos den Auctoritet, som skall tillämpa denna ostracism, att rättvist utöfva en så stor magt; så bekänner jag, alt Den 23 Febr aari i f, m. 29 min rättskänsla lider. I en tid, sorn gör så stora anspråk på Högsta Domstolens ofelbarhet, och är så benägen att klandra dess åtgärder, böra vi ej lemna den utan skydd till kastboll för Demagogers och Intrigeurers stämplingar. Mitt förstånd säger mig, alt 180g års Ständer, i stället för att vinna sitt ändamål, att göra Högsta Domstolens Ledamöter oberoende, just genom OpinionsNämden ställt dem under det sämsta slags beroende. Jag hade trott, att man skulle inse det skadliga i denna inrättning. Ej befarar jag något deraf för de nuvarande Ledamöterne i Högsta Domstolen; men jag hemställer, hurudan väl Folkets ställning skulle blifva, om i en framtid denna Domstol också antog den politiska anda, som af detta stadgande kunde föranledas. Hvad annat skulle väl Högsa Domstolen blifva, än en Politisk Domstol, slaf af den rådande Opinionen för dagen. Om Sverige hemsöktes med en ränkfull Ministére, eller hemsöktes af en trottsig magtägande Demagog; och om JustitiaeRåderne då fördes af omtankan för deras ställning, till svaghet för tidens, för opinionens ställning; så frågar jag, hvad säkerhet ägde väl Svenska Medborgaren för sitt lif, sin ära, sin egendom. Jag känner, att min åsigt af delta ämne ej är pluralitetens inom detta Hus; och jag begär derföre ej proposition lill bifall å Konungens förslag om denna ostracisms afskaffande.
K I:1, s. 152–153, ÖLA. Protocoll hållet vid allmän sockenstämma i Rödön den 16:de october 1853. S.D. Till sockennämnden invaldes följande ledamöter: Orgelnisten M. Öberg, bond. Eric Ersson i By, bonden Jonas Perhsson, Krogsgården, b. Carl Carlsson i Dwärsäther, b. Pehr Hemmingsson i Österkälen, samt b. Nils Nilsson i Hufvulsviken. Till sexman för roten på södra sidan om ån valdes i st. för bonden Hemming Pehrsson i Krogsgården, bonden Magnus Hemmingson i Lägden. Vid samma tillfälle valdes riksdagsmannen Nils Larsson från Näskott och Tullus att för Rödöns socken afgifva till Konung. befallningshafvande yttrande öfver Ragunda socknemäns anhållan att få en ny vägdelning inom landet. År och dag som ofvan. Eric Nilsson i Tomte, O. A. Staaff v. past. Eric Olofsson äl. i Kälen, Lars Larsson i Häste. Rödöns kyrkoarkiv, vol. K I:1, s. 153–156, ÖLA. Protocoll hållet vid allmän sockenstämma i Rödön den 4:de septemb. 1853. S.D. blef den längd, som förts öfver arbetet vid Rödö kyrkogårds omläggning och uppgräfning uppläsen, och dervid följande anmärkningar gjorda. Torparen Olof Ersson från Häste som gjort blott tvenne dagsverken, påstod sig ej behöfva göra några dagsverken, emedan han ej vore torpare, utan så kallad födorådsman, som i st. för vist qvantum säd såsom födoråd af hemmanet hade sig något jord upplåten att bruka, men yttrade sockenmännen att han borde komma under samma synpunkt, som en annan torpare, och således såsom de utgöra dagsverken. Gratialisten Pehr Nyfeldt från Häste ansågs vara försvarad med att hafva gjort tre dagsverken, emedan han är af sjuklighet mindre arbetsför. Torparen Pehr Andersson var försvarad med att hafva gjort 5 dagsverken, emedan han är ofärdig och gammal. Som Olof Graff fr.
Jag hörde nämnas, bland andra inkast mot förslaget alt genom lag tvinga skogsägare, alt med skogsfrö inså den afröjda delen af skogen, att ”betning af kreatur” skulle förstöra de efter sådan insådd upspirande planler. Det har sedermera invändts emot detta inkast, dels att ”barrskog lider mindre af betning, än löfskog, och dels att om kreatur utsläppas, innan gräs finnas, d. v. s. födas efter svältsystem, så måste de tillgripa hvad som finnes, ljung och skogsplantör, men de kunna genom hundar och vallhjon hindras från trädplantorna, om dessa få upvexa traktvis, ” m. m. d. Hvad den förra invändningen beträffar, så är min erfarenhet den, att om ock löfskog skadas af betning mer än barrskog, så skadas dock den sednare deraf ganska betydligt; och hvad den sednare invändningen vidkommer så måste man hafva stor brist på erfarenhet huru det i skogarne tillgår, för att ej begripa att det ej är ens egna kreatur, utan andras, hvilka på grund af nu gällande stängsel-lag öfversvämma all mark, som ej kan stängas inom gärdesgård, så fort om våren snön gått af marken, och medelst betning i grund förderfva upvexande skogsplantör. Mot sådan betning torde man svårligen konna försvara sina trädplantor ”förmedelst hundar och vallhjon.” Vidare har jag sett upgifvas att man mot sådan våldgästning skulle kunna freda sin skogsådd ”förmedelst inhägnad,” hvilken är upgifven kunna upsättas för 4 sk:r b:ko famnen. På grund af nu gällande stängsel-lag tjenar likväl sådan inhägnad till intet, af det skäl, att ingenting är enklare än att i löndom ett hål blir på densamma uprifvet, genom hvilket de främmande kreaturen insläppas, och ansvaret för skadan drabbar då den, som enl. lagen var skyldig att medelst gärdesgård försvara sin egendom mot andra kreatur, och ej de olofligen betande kreaturens ägare; ty att gärdesgården ej var i laggildt skick är lätt bevislig!, men hvem som i sådant skick försatt den vanligen obevisligt.