Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr Mannerstråle, Carl Herman Eugéne: Emot It. o. Ad:ns beslut den 7 dennes ang:de antagandet af förslaget till ny R. O. får jag härmed vördsamt anföra min reservation. Hr Reutercrona, Göran: Emot det af R. o. Ad. Thors dagen den 7 December fattade beslut, i afseende å Konst.-Utsk:ts Mern. till R. St:r, ang:de det hvilande förslaget till ny R. 0, får jag härmed äran afgifva min reservation, med anhållan att den må blifva i R. o. Ad:ns prot. intagen. Sedermera anmälte sig och yttrade Hr Belfrage, Johan Gustaf Wilhelm: Emedan jag sistlidne Lördag var förhindrad att bevista R. o. Ad:ns plenum, är jag först nu i tillfälle att mot R. o. Ad:ns beslut i representationsfrågan mig reservera. Föredrogs ånyo Stats-Utsk:ts den 2 och 9 dennes bordlagde Mern. N:0 11, med ålerlemnnnde af K. M:ts från Borgare-St. till l!tsk:t remitterade Nåd. Propos. ang:de förändring i grunderna för beväringsinrättningen och om bildande af en landstorm. Gr. Piper, Charles Emil: Då jag tror ruis veta att denna fråga redan blifvit afgjord inom de öfriga Stånden, anhåller jag få upplysning om, huru deras beslut utfallit. I ani. häraf tillkännagaf undertecknad, att den ifrågavarande Kongl. Proposm blifvit af de tre öfriga Riks-St:n till Lag-Utsk:t öferlemnad. Gr. Piper: Jag får då anhålla, att det måtte få bero vid det af de 3 öfriga Stånden fattade beslutet och ärendet sålunda blifva till Lag-Utsk:t remitteradt. Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos, lät R. o. Ad. bero vid de öfriga Riks-Stms åtgärd i ärendet, dock under förbehåll, att derest R.
Men det andra folket, som qvart var i stadenom, och de som till Konungen af Babel fallne voro, och det andra meniga folket, förde NebusarAdan hofmästaren bort. Och af de ringesta i landena lät hofmästaren blifva till vingårdsmän, och åkermän. Men de kopparstodar i Herrans hus, och stolarna, och kopparhafvet, som i Herrans hus var, slogo de Chaldeer sönder, och förde kopparen till Babel. Och grytor, skoflar, knifvar, skedar, och all kopparkärile, dermed man tjente, togo de bort. Dertill tog hofmästaren pannor och bäcken, hvad af guld och silfver var; Två stodar, ett haf, och de stolar, som Salomo hade göra låtit till Herrans hus; kopparen af all denna tygen stod icke till vägandes. Aderton alnar hög var en stoden, och knappen derpå var ock af koppar, och tre alnar hög; och gjordarne, och granatäplen allt omkring knappen, var ock allt af koppar; vid samma sättet var ock den andre stoden med gjordar. Och hofmästaren tog Presten Seraja af första skiftet, och Presten Zephania af det andra skiftet, och tre dörravaktare, Och en kamerer utu stadenom, som öfver krigsmännerna satt var, och fem män, som allstädes hade ståndit för Konungenom, och i stadenom funne voro, och Sopher, härhöfvitsmannen, som folket i landena strida lärde, och sextio män af landsfolkena, som i stadenom funne voro. Dessa tog NebusarAdan hofmästaren, och förde dem till Konungen af Babel till Riblath. Och Konungen i Babel slog dem ihjäl i Riblath, i de landena Hamath. Alltså vardt Juda bortförd utu sitt land. Men öfver det folk, som qvart blef i Juda land, som NebucadNezar, Konungen i Babel, qvart blifva lät, satte han Gedalja, Ahikams son, Saphans sons.
Beklädnaden vid Jemtlands Ilästjägare-korps, angående Jemtlands Roterings-kassans befrielse från allt bidrag till anskaffning och underhåll af—: IH 629, lt. 629; B. VH. 303,358; VHI. 7, A. 7; E. X. 107. Bekännare af elen Evangeliskt-Lutherska Lii tan, angående rättighet för dem att, under af Kongl. Maj:t stadgade vilkor, bilda församlingar, oberoende af jordområdet, m. m.; motion af Herr Henrik Adolf Osear Carlheim-Gyllenskjöld: se Motioner. — af annan troslära, än den rena Evangeliska, angående rättighet för dem att till vissa beställningar kunna utnämnas: se Regerings-Formens 28:de g. Belopp, angående det som Banken må hafva på utrikes ort nedsatt: B. VIII. 11, 163, 177, A. 177; U. IX. 166, 366, A. 366. Belåning af guld och silfver i Rikets Ständers Bank och dess lånekontor, angående: B. III. 139, 141, 159, A. 164. Belöningar, angående dels utfästande af sådaue för de tjenligaste läroböcker vid den första undervisningen i kristendomen, och dels om inskränkning i katekes-utanläsni ligen: B. III. 314,458,538, A. 593; U. IX. 148, 166, A. 167, 177, 178; E. X. 108. 599. — —, angående något vedermäle åt honom af Riddersfcapets och Adelns tillfredsställelse och erkänsla för hans åtgöranden vid å Riddarhuset verkställda reparations-arbeten och inredningar; motion af Herr Gustaf Montgomery: Se Motioner. Bergenstråle, Alexander, dess yttranden; II. 181; V. 68.
Då motionären och Utsk:t tillstyrkt detta stadgande, är det derföre, att de, som äro invigda i rättsvetenskapens mysterier, när de uttala en princip, som de anse böra ligga till grund för hvarje testamente, anse sig i konseqvens dermed böra tillstyrka ett lagstadgande, om hvilket icke någon hederlig man, som icke är invigd i rättsvetenskapens mysterier, gör sig någon aning. Beträffande vidare Frih. Armfelts yttrande, att när lagkomitén och lagberedningen i en viss fråga vore af olika åsigter, han skulle hafva erfarit att den af dessa auktoriteter, med hvilka man i denna fråga delade åsigt, ofta åberopades, vill jag förklara, att jag yttrat mig hvarken till förmån för lagkomitén eller för lagberedningen. Jag framhöll endast den omständigheten, att man icke borde åberopa någon af dem, enär det fordrats endast 6 års mellantid för att hos den sednare utveckla grundsatser i rak strid med dem, som hyllats af den förra. Jag sade äfven att det vid sådant förhållande syntes mig vara mycket lämpligare att gifva helgd åt den åsigt, som gällt i ett Den 14 Februari f. m. 393 halft århundrade, än åt den, som tillskapats af opinionen för dagen. Man har flera gånger omtalat rättssäkerhet såsom skäl för antagande af det föreslagna stadgandet. Jag skall söka visa, hvari denna »rättssäkerhet» består. Om i ett inbördes testamente säges: »vi gifva vår egendom åt den efterlefvande», så existerar icke något vilkor, utan endast en from önskan, som icke kan vara bindande. Ar det åter sagdt: »vi gifva vår egendom åt den efterlefvande, men på det sätt, att efter bådas vår död egendomen skall tillfalla en 3:dje person,» så är detta ett vilkor, som är bindande. Hvad har Lag-Utsk:t sagt? jo! det framställda förslaget utgör icke något hinder för att, när ett sådant vilkor innehålles i ett inbördes testamente, detta blir bindande. Således skulle, enligt majoritetens inom Utsk:t åsigt, oaktadt lagförslaget blefve antaget, den efterlefvande icke ega att ändra förordnandet.
PresteStåndet den n Borgare-Ståndet den 14 Bonde-Ståndet den 18 Rikets Stunders förordnande för Advokat-fiskalen m. m. N. A. Fröman, att vara Rikets Ständers Justitie-ombudsman. S. A. K. Wi efterskrifne Sveriges Rikes Ständers etc., som härstädes å lagtima riksdag äro lörsamlade, gore veterligt: att. sedan, enligt hvad §§ 96 och 97 Regerings-formen samt § 63 Riksdags-ordningen stadga och förmå, väre Elektorer i laglig ordning valt Advokalfiskalen, Riddaren af Kongl. Maj:ts Nordstjerneorden, Nils August Fröman, att bekläda Justitie-ombudsmans-embetet; sä vilje Wi, i kraft häraf, hafva förordnat honom, Nils August Fröman att vara Wår Justitie-ombudsman, hvarvid honom åligger att ställa sig till efterrättelse rikets grundlagar och laga stadgar, jemte den särskilda instruktion, som under den 1 Mars 1830 blifvit för Justitie-ombudsmannen utfärdad; och kommer han att åtnjuta de lönevilkor och öfriga förmåner, som Wi för detta embete anslagit. Till yttermera visso håfve Wi detta förordnande underskrifvit och med Wära insegel bekräftat; som skedde i Stockholm den 18 Februari 1863. Bi b. lill 11 St. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den n Fehr. 1863. Presle-Ståndet den 11 Borgare-Ståndet den 14 Bonde-Ståndet den 18 Rikets Ständers förordnande för Expe.ditions-chefen rn. m. A. Dreijer, att vara Rikets Ständers Justitie-ombudsmans Suppleant. S. A. K.
Denna förmåga beror af en viss kunskapsbildning, i vana vid arbete, och i vissa förvärfvade skickligheter, som i hela landet eller vissa lands, orter gifva medel till en sjelfberoende lifsbärgning. Hos den uppväxande generationen bibringas denna förmåga endast genom en lämplig undervisning, och den kan meddelas i allmänna Folk-skolor i förening med Arbets.skolor. Redlige, vältänkande och upplyste för. äldrar gifva sina barn denna bildning af e. get förstånd och välvilja3 men mängden kan det ej med bästa vilja, der tillfällen för undervisning saknas, och när deras egna göromål borttaga tiden för dessa omsorger. Blefve sådane anstalter vidtagne, skulle de säkert vinna understöd af de bemedlade, som deri funno en utväg att skafta sina barn en sann bildning: den andej af Fattig, vårdsmedel, som dertill användes, skulle, genom bildande af ny arbetskraft, betydligen törminds' a Allmänhetens bidrag till de nödstäldas underhäll5 och de genom dessa anstalter födda kunskaper och den deraf framkallade arbetsfärdighet skulle hos mängden dana renare tänkesätt, fastare lynnen, Den 5 Maj. 95 en mångfaldigare kraft till sjelfständighet, större ädelhet i begär och interessen. Den allmänna öfvertygelsen skulle snart omfatta dessa anstalters höga värde, och då stadgades varaktigt deras allmänna hytta. Lång.' samt växer under en huld vård ifrån ett frö den frodigaste planta och hugnar med mognade frugter. Om jag här förmått i allmänhet utveckla min idée, att öfver hela landet borde inrättas allmänna Folkskolor, i sammanhang med Arbets-skolor och Inrättningar till idoghetens befrämjande, fruktar jag ej att mötas af Högloft. Ridderskapets och Adelns tvekan om dess afsigt att befordra duglig, het och upplysning hos allmänheten, jag vill allenast tillägga, att det egentligen ar först efter sådana anstalters tillvarelse, som Skol.inrättningar till högre bildning med fördel kunna föranstaltas3 ty i brist deraf äro våra högre Skolor nu , för att ej svika någons kunskapsbegär, nödsakade att utgöra mellanvarelser mellan ptedagogier och verkliga lärdomsanstalter.
Det är ett undantag från allmän lag, som kunde stiftas för detta Stånd, hvilket från ålder ägt hvarken arfseller giftorätt. Om icke R. o. Ad. skulle äga andra rättigheter, än dem sorn finnas upptagne i 1723 års privilegier, så är det ju klart att 114 § skulle vara af ingen betydelse. Men, mine Hrr, jag tillåter mig tro, att man icke så trångt kan begränsa sin förklaring af denna 114 §. Det är utom all fråga, att om man det gjorde, så skulle icke inträffa hvad som skett, att Vällofl. BorgareSt. protesterat mot de concessioner, som R. o. Ad. gjort, derföre att desse voro villkorliga. Jag vill ej längre uppehålla R. o. Ad. med vidare anmärkmr vid hvad här blifvit yttradt, utan tillåter mig helt enkelt att begära den propos., att LagUtsk:s förevarande betänk, måtte läggas till handlingarne utan någon deröfver fälld dom, men att R. o. Ad. derjemte ville biträda den af Hr von Hartmansdorff föreslagna adress. Hr Hjerta, Lars; Efter den klara utveckling och de öfvertygande anföranden, hvaruti icke mindre än 8 af de talare, söm i dag yttrat sig, hafva vederlagt slutledningen och hufvudsumman af Hr von Harfsmansdorffs framställning, kunde ämnet visserligen redan anses så uttömdt, att nästan ingenting vidare väsendtligt vore att tillägga; men det synes likväl som de obestridliga skäl, hvilka både från förnuftets synpunkt, från den enda rättsenliga tolkningen af nu gällande lagar och från den historiska grunden blifvit andragna emot motionen icke blifvit tillfyllest bemärkta, eller icke fullkomligen verkat på öfvertygelsen inom Huset, då vi nyligen hört en ledamot, den siste som yttrade sig, sjelf erkänna, ifall jag ej för mycket misstog mig om meningen af hans ord, att formen för den af Hr von Hartmansdorff föreslagna skrifvelsen vore till en viss grad äfventyrlig och oriktig, men alt han icke destomindre ville biträda samma skrifvelse.
Svar på återremisser — 4 1 265 — b. 2 Aug. b. 2 Aug. a. 2 Aug. b. 30 Juli 155 » till vittnen och parter, anslag till — 4 1 85 5 b. 25 April b. 23 April b. 24 April b. 26 April 118 » af Konvoj-Kommissariatet för Turkiska beskickningens aflöning, se Statsverkets inkomster, pag. 17.
Rst kets närwarande fsrswagade ställning, pä desi genom ett olyckligt krig förändrade gränser, anser Utffottet l erlandet af tillräckliga förswarsanstalter, färdigs att anwändaZ mot en anfallande fiende och endast brukdake. dä Rikets Lränser hotas eller ofredas, wara och blifwa den säkraste borgen för bibehällandct af Sweriges aktning hos främmande Makter och för aflägsnandct af ett anfall, som Nikats förswarslösa tillstänh möjligen ffulle, kunna päkalla' Utffottet har icke utan ffäl trott sig böra päräkna, att dek sjclsständiga folk, som fritt och otwungct, af egen inre kraft och FvsterlandSkänsta, uppkallade för sitt förswar tillräckliga stridskrafter, borde fruktas af fiender, högaktas af Wundsförwandtcr. I förening med dessa wigtiga betraktelser har Utffottet äswenfunnit, att det för hwarje Swensk man heliga syftemål, att mrder skygd af en ätcrwunnen laglig frihet, med trygg het Sfwerläta sig ät tillkommande öden, skulle alldeles förfelas och Stats,Författningen samt Fäderneslandet wara rn gemensam fara, en gemensam osäkerhet underkastade, om icke tillräckliga medel inom Riket finnas att dem uppratthälla och förswara. Lifwadt af de sjelfständig» tänkesätt, hwilka, under alla de missöden och stormar som skakat detta uräldriga Nike, alltid blifwit SweriM Medborgar» säsom ett oför fast - oL8 Den ii. 2spril. falstadt arf af deras förfäder öfwerftmnade e har Utstot» tcj anstt det wara wärdigt Rikets Ständer, fikt genom-besia tänkesätts frastiga pttrand kröna flu et pä ctt Riksmöte, s-M rikt pä ädla och lpsande gcrpingar , pä stora företag och patriotjstg uppoffringar, cwigt stall hlifwa mästwär? Histt t
Och här ser man driffjädern till det arbete (om det så skall kallas), som han 1776–1777 utgaf under benämningen ”Mina Tidsfördrif på Gäldstufvan”. Det är återigen en samling plocksaker, af små berättelser, anekdoter, infalls-reflexioner och dylikt kram, dels lånadt, dels eget, dels (hvilket väl gäller om det mesta) bäggedera; men öfverhufvud af en sjelfsvåldig, ofta högst lättfärdig och sköraktig beskaffenhet, alltsammans tydligen åsyftande, att, utan skygghet för äfven de sämsta medel, locka det största möjliga köpare-antal. Vi veta ej, om det var en redan verkligen upplefvad belägenhet, eller ännu blott en förebådande syn, som, i ett slags med ”Bysatt” undertecknad dedikation till Läsaren, sålunda målas: ”I denna Kreditens ohyggliga hämde-arrest, der Ängslan på ena sidan sitter i svart robekofta och sjunger fångvisor, och Bedröfvelsen på den andra, i en gammal utsliten nattråck och förklarar Utsöknings-Balken, – hvad menar du väl der kan gifvas för nöjen? Nerrökta murar, rostiga galler, dånet af reglar och lås, åsynen af svarta peruker och långa messingsvärjor, kunna ju icke ge något särdeles angenämt tidsfördrif. Icke dessmindre bjuder jag till, att roa mig så godt jag kan. Här lemnas dig ett prof. Vinner det ditt bifall, så skall jag uppvakta dig med fortsättningen; om det inte dessförinnan skulle behaga min borgenär, den stränge Herr Mutarmius, att återge mig min förlorade frihet”. Ett slikt betryck må ursäkta, så långt det förmår, hvad hos en starkare karakter näppligen skulle kunna förlåtas. Tre häften följde hastigt på hvarandra; flera voro i antåg: men lagens hammare kom emellan. Den påkallades af Stockholms Konsistorium: synnerligen med anledning af ett par berättelser, ”Baldur den Vise” 182 och ”Pater Gispogapius” 183, i hvilka ett uppenbart spe drifves med Bibelns berättelser om Salomo och om Simson.
Naj:ts oed dikets 8tänders, 1 den ordning, 77 § kegeringskormen stadgar, dertill, för dera8 del, lemnade difall, fä, med den rätt, Lronan sjelf till dessa lägendeter lagligen eger, oed sädsna desamma, alltsedan den 13 8eptemder 1757 varit enskild man till degagnande upplatna oed af donom envaldt innedakvits, till Lruksegaren oed dana rätta innedafvare, genom af Lrigs-, Lammar oed Lergs-Lollegierne utfärdande 8aludref för8äljg8 oed dronan afdändaa, mot den köpeakilling, 80m, med ledning af de köpe-atdandlingar om lik - ^7:0 lil. 7 giflis lagenbeter inom Norrtelje 8tacl, I,villi», under de 8i8t förllutna liv ären, blifvit en8bilde per8oner emellan af8lutade, 8amt pä 8ätt oell i den ordning, lionel. ^Iuj:t t'ramdele8, efter vederbörande Loll6gier8 börande, torde i ljäder be8tämma, varder, vid 8beende uppfattning oell värdering, 8bälig an8edd, oell af Kongl. I^Igj:t, efter Mdig pröfning, gillad oell f»8t8tälld; Iärande8 de med denna förrättning 08biljagtiga bo8tnader fä er8ätta8 lill bälften af Kongl. l>1aj:t oell bronan oell lill anclra bälften af böpareu."
Och såsom brist i Grund-Fonden, att med 182g och följande årens tillgångar fylla, återstod, i likhet med tryckta Bokslutet, 444>63o: 3i. 7. Enligt 182g års Bokslut fick Banken det året sig till godo: a) Capital-vinst contant influten 1,846: 7. 8. b) Capital-tillväxt, härrörande endast från beräkningssättet för under året utgångna Fastighets-Lån mot återbetalning i Silfver, å 77: 37. 4. för 100 R:dr go,734: 28. — g2,58o: 35. 8. Med denna inkomst och tillväxt hafva BancoFullmägtige godtgjort och qvittat följande under år 182g tillkomne förluster och förminskningar å Capitalet, nemligen: 1) Den af Rikets Ständer efterskänkte, från en Bankens Extra Ordinarie uttagne, ersättning för en bortkommen Banco-TransportSedel 200: —■ — 2) Bankens uppoffring af 1: 3a. å hvarje till Kongl. Personer, Academier och Inrättningar utvexlad Silfver R:dr, belöpande till 3,4gg: 43- IO. 3) Capital-minskning genom ett lägre Saldo vid 182g än vid 1828 års slut af Bankens Räntefordringar, jemnförde till dess Ränteskulder . 8,6r 4- 18. 11. x 2 3r 4- 14 q Då öfverblef till gamla bristens betäckande 80,266: 20. ir. Och denna brist reducerade sig till 364>364: 10. 8. G Transp. 364,364: Af Bankens behållna Räntevinst, hvilken, såsom ofvan är nämndt, utgjorde för året 1829 4i7>26q: 26. 11. lick Banken sig till godo använda . 266,666: 32. —• hvarigenom Bristen i Grund-Fonden också nedsattes med 266,666: 02. — till 97,697: 26. 8. Med den då öfriga Räntevinsten .
Det synes Deri "B Junti t. m. reia; således lagligt, nyttigt Och nödigt, att en sådan Tullens bestämning af Riksens Ständer j göres och frsmställes, som nu skett. Det är naturligtvis ett vigtigt ämne för Riksens Ständers och Konungens omsorg, att de näringar riket äger icke förstöras tor andra som vi kunna få, ty hvad man redan har, må icke lättsinnigt uppoffras, för hoppet om hvad 6om kan vinnas, och tillverkarens bästa får icke uppoffras för köpareos. Men att sätta våra näringar utom all täflan med utlänningens näringsflit, synes mig origtig, emedan tillverkningarnes stigande i godhet då icke uppdrifves, och förbrukarens bästa uppoffras för tillverkarens. Det är icke heller nog att täflan endast äger rum mellan egna näringsidkare, ty den som har penningar kan sätta de öfrige i beroende af 6ig, kufva dem och beskatta allmänheten hvarpå vi redan torde hafva bevis äfven inom Stockholm, der den största inhemska täflan är möjlig. Är täflan med utlänningen rigtig, så böra utländska varor, hvilka ej till erforderlig mängd eller godhet i riket tillverkas vara tillåtne till införsel emot en 6å afpassad Tull, att de inhemska näringarne likväl skyddas. Hittills har man velat rent af förbjuda dylika varor. Deraf har handt, att lurendrägare brottsligen åstadkommit den täflan, som annars i loflig väg hade ägt rum, att Staten förlorat sina inkomster, sina Embetsmäns och undersåtares trohet, roen fått desto flera utgifter, lagbrytare och menedare. Den mot Ridd, o. Mx Prot, V. Baad. 4 5 ?0§ Btn «8 junii t. m, Maliska förlusten kan icke värderas i penningar, men hverje ärlig man bör inse hvad Staten derigenom förlorat i kraft. Man har här anfört England såsom ett exempel pä hvad förbuds-systemet kan verka till inhemska näringars uppdrifvande och hela samhällets styrka. Man har i sådant afseende äfven anfört anecdoter till bevis.
Ar nu förhållandet sådant, vore det ju mera skäl att gifva de kristne här i landet den författning, som bestämmer Judarnes rättigheter, enär den värde talaren synes omhulda de förre mera än de sednare. På grund af alla dessa skäl anhåller jag om antagande af Hr Silfverstolpes reservation. Frih. Cederström, Rud.: 1 betraktande af de flere all varliga, grundliga, om också icke allom tillfredsställande skäl och omständigheter, dem Utsk. anfört, och i betraktande af det hedrande upförande Judarne ådagalagt i de städer, der de vistas, hade jag trott, att R. o. Ad. skulle kunna bifalla Ulsk:s Betänk., dock med en eller annan modification särdeles i afseende derå, att Utsk. tillstyrkt, det Judarne skola fä bosätta sig i städer med 4,000 invånare. Denna grund är osäker, vacklande, ombytlig. Man hade i stället bordt bestämma ett inskränkt antal städer, och jag hade således exempelvis velat föreslå städerne Gefle, Malmö, Wisby och Halmstad såsom boningsorter för Judarne, med fortfarande boningsrätt i de städer, der de nu få vistas. Derjemte kunde för dem lämpligen föreskrifvas skyldighet att, i hvarje stad, der de finge bo, de skulle för sin gudstjenst upföra och underhålla synagoga. Hade man så föreslagit, då hade man förfarit varsamt och försigtigt, vare sig att frågan utur religiös eller ekonomisk synpunkt betraktas. Jag 270 Den 23 Februari. inser dock alltför väl, att i detta, som i många andra fall, förmed lingsförslag, äfven de mest välvilliga, icke lätteligen kunna göra sig gällande emot de diametralt hvarandra motsatta åsigter, sorn i de särskilda Stånden nu och tillförene framlrädt, enl. hvad vi finne af de discussioner, som vid föreg:de Riksdagar blifvit inom representationen förde, äfvensom af de Betänk, nu bifogade reservationer, som ock slutligen af de härstädes under närvar:de öfverläggning afgifna yttranden.
Dertill kommer allt det myckna arbete som framkallats deraf att operans bästa förmåga, Arvid Ödmann hade öfvergifvit det sjunkande skeppet och öfverflyttat sin verksamhet till Kjöbenhavn. Hur det arbetas vid Stockholmsoperan det ser man vid en jämförelse mellan årets spellista och den från förra säsongens. Många personalförändringar hafva under deu tiden inträffat, först och främst förlorade operan i fjol sin unga blomstrande primadonna Anna Klemming, som uppbar det mesta af repertoaren — så kom Ödmann tillbaka, sedan Brun gått ifrån; med döden afgingo Robert Ohlsson och sednare Pelle Janzon ... men trots allt detta ha redan vid denna säsongens början så god t som alla hufvudoperorna från förra terminen, särekildt de klassiska, gifvits ånyo och hållas troget vid repertoaren, besättas om och om igen, men stå der fortfarande q var. Denna princip, » om jag förut har offentligen anbefalt vår opera såsom den obestridligt » allena saliggörande », just den har Nord-qvist genomfort i Stockholm med aldrig svikande följdriktighet — och han har vunnit seger dermed. Att dubleringssystemet under sådana omständigheter spelar en väsentlig rol vid Stock - holmsoperan faller af sig sjelft. Detta Nordqvists system som i sig innefattar alla de förändringar som Kjöbenhavnskritiken i åratal har påpekat såsom efterfolj ans värda — detta system har med glans bestått profvet i Stockholm. Utsträckt myndighet för kapellmästaren, löpande innehållsrik repertoar, dublering, afskaffande af patentmonopol * För första gången uppförd &amp; K. operan. Xol af Dag. Kr.på roler och af » stjerasystemet » *, oförtrutet arbete, framförande af så många unga krafter som möjligt i verkliga uppgifter och med bibehållande af de basta — allt detta påträffar man i Stockholm soperans nuvarande ledning. Särskildt då man har reda på de inre delarne i maskineriet vid Nordqvists opera, har man ett synnerligt * nöje af att se honom — och jemväl hans afbild hr Henneberg — på anförareplatsen i orkestern under en föreställning.