Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid riksdagen 1834, då silfvervexlingen verkligen tog sin början, föreskref man, att reela fonden i silfver och guld icke fick understiga 2 mill. r:dr silfver, och att när dess förhållande till sedelstocken, till denna sednare räknade med få undantag alla behållningar på räkningar, äfvensom aviserade anvisningar på kreditiver, understeg det af 2 till 5, så fick icke sedelstocken ökas genom någon af Fullmäglige beroende åtgärd; man ökade Bankens behållna kapitalöfverskott till 5 mill. r:dr b:co, anviste återstående Bankovinsten för t. o. m. är 1834, något öfver 317,000 r:dr b:eo, till Riksg:s-kont., och man gjorde gällande den grundsats, att icke göra någon anvisning, på en ännu icke influten Bankovinst, hvarföre vid den riksdagen ingen anordning skedde på den vinst, som kunde ingå lill följande riksdag. Vid riksdagen 1840—1841 bibehöll man i allmänhet de vid förutgående riksdag stadgade grundsatser, anslog af den under åren 1835—1839 behållna Bankovinst 1 mill. r:dr h:co till en reservfond för Banken, och anviste återstoden, något öfver 2,300,000 r:dr b:co, att med £ under hvardera af åren 1841—1845, utbetalas till Riksg:s-kont. för allmänna behof. Vid riksdagen 1844—1845 infördes nya grundsatser för Bankens befästande och tryggandet af upfyllandet af dess förbindelser. Minimum af Bankens reela fond i silfver och guld förhöjdes till 21 mill. r:dr i silfver, oberäkuadt egande behållningar på utrikes ort. Deremot uphäfdes det förutvarande stadgande, att vid ett visst minimiförhållande af reela fonden till sedelstocken, den sistnämnda icke fick ökas genom någon af Fullmäglige beroende åtgärd.
Proposition, N:o 66. 21 Hvad åter beträffade kommitterades förslag, angående kronohemmans upplåtande under skattemannurätt utan lösen, så vore, i Departementschefens tanka, den uppoffring af efterhand inflytande skatteköpeskillingar, staten i följd af ett dylikt medgifvande skulle komma att vidkännas, alltför ringa för att komma i betraktande vid sidan af de väsendtliga fördelar, i afseende på ej mindre förval t ningsbestyrets förenklande, än hemmansbrukarnes förbättrade ställning och jordens deraf beroende odling och ökade afkastning m. m., hvilkas skyndsammare uppnående skulle, på sätt ko.mmitterade vid framställningen af berörde förslag fullständigt utvecklat, genom detsamrnas antagande beredas; och Departements-chefen förklarade sig på grund häraf destohellre biträda omförmälda förslag, som den klagan öfver tillämpningen af författningarne om åborätt å kronohemman, hvarmed Kongl. Maj:t nu tid efter annan besvärades, oftast ådagalade såväl svårigheten af dessa författningars noggranna liandhafvande, som obilligheten i många fall af deras strängare tillämpning, andra olägenheter af den härmed förenade serskilda arfslagstiftning att förtiga. Angående förenkling af grundräntorne och tionden.
Den ganska kinkiga frågan, hvilken del af lagstiftningen som tillhör den ekonomiska eller civila delen, torde vara ganska svår att theoretiskt reda. I allmänhet har man visserligen en instinkt derom, men en fullständig och riktig definition har icke funnits och aldrig gifvits. Vid sådant förhållande har man följt en gammal praxis att hvad som en gång blifvit betraktadt som ekonomisk lagstiftning, har fortfarande så blifvit ansedt, så framt man icke kunnat ådagalägga att något fel i fordna tider blifvit begånget. Här hafva vi likväl en sådan praxis, ty 1808 års jagtstadga är icke af civillags natur och har aldrig blifvit så betraktad. Denna K. Propos. är också utfärdad af Finans-Ministern, icke af Just.-Stats-Ministern; och då den siste värde talaren anlört att lagkomité och lagberedning gjort skilnad mellan hvad som hörde till den civila och den ekonomiska lagstiftningen, så följer ingalunda deraf, att man skall göra hela författningen till civillag, om också i jagtstadgan förekommer stadganden om jagt på enskilda egor. Om jag genomgår stadgan punkt för punkt, så skulle jag, ända till tröttande vidlyftighet, kunna uppräkna en mängd stadganden, som icke äro af civillags natur, och dessa skulle blifva de aldra flesta. Hvad åter blifvit anfördt ang:de ett yttrande af en ledamot af Högsta Domstolen vid den der verkställda granskning af sjölagen, så innefattar väl detta yttrande icke någon bevisning för denna sak. Sjölagen är civil; men aldrig har jag hört annat än att jagtstadgan är af ekonomisk art, hvarom äfven sjelfva titeln bär vittne, ty den kallas för »stadga» och det gör aldrig en civil-lag. Om den form iakttages, som jag föreslagit och som R. St:r vid föregående tillfällen begagnat, så riskeras ingenting, ty då ärendet förekommer hos K. M., ligger det på Statsrådets ansvar att ingen ändring företages i de delar, som kunna vara af civillags natur, hvaremot om R. St:r följa Utskits förslag, skulle R. St:r icke allenast begå ett formfel, utan följden skulle dessutom blifva, såsom jag förut haft äran anföra, att K.
— Till gratifikationer åt extra ordinarie tjenstemän och vaktbetjente . d:o „ 2,000: — Arfvode för vården af Högsta Domstolens protokoll m. ni d:o , 600: — Transport R:dr 91,400 406 Expeditions-Utskottets Förslag till willérd. Skrifvelse N:o 132. Transport R:dr 91,400: — Till de här ofvan ifrugastäl/da nija Embelsoch Tjenstemän samt Vaktbetjente. 1 t. f. Revisions-Sekreterare arfvode 4,500: — 1 D:o d:o 4,500: — 1 D:o d:o 4,500: — 1 D:o d:o 4,500: — 1 t. f. Protokolls-Sekreterare d:o 3,500: — 1 D:o d:o 3,500: — För bestridande af de tillökade Kanslistoch Kopistgöromålen. Svea Huf-Rätt med derunder lydande Justitie-slat. 1 anledning af en vid sistförlidna riksdag i nåder framlagd organisationsplan för Svea Hofrätt, enligt hvilken plan dit ankommande handlingar skulle, efter målens olika beskaffenhet, emottagas och i diarierna antecknas af tre särskilda personer, då deremot i hvardera af de häda öfriga Hofrätterna samma göromål bestridas af blott en person, anhöllo Rikets Ständer i underdånighet, på anförda skäl, alt en till mera beqvämlighet för allmänheten ledande reglering af ifrågavarande bestyr inom förstnämnde Hofrätt måtte till vägabringas; men då E. K. Majit nu behagat meddela, att såsom af det åberopade protokollet öfver Juslitie-ärender inhomtas, med hänsyn till icke blott göromålens behöriga gång inom Hofrätten, utan ock de rättsökandes fördel, väseridtiiga betänkligheter mött för verkställandet af en förändring i nämnde syftning, hafva Rikets Ständer ansett den af dem väckta frågan i detta hänseende böra förfalla.
De må vädras aldrig sä mycket, så är det dock vidrigt att taga på sig de plagg, som andra hafva begagnat flere år, utan att man vet, hvad det är för personer, som hafva begagnat dem. Vi kunna föreställa oss en yngling, klädd uti bonjour med en eller ,2 knapprader och mossa, plagg, som litet hvar har. Hvad särskildt mössorna vidkommer, så se vi, huru benägen allmogen är att troget efterapa uniformsföråndringarne för militären i denna del. Jag tror, att med en sådan rock och mössa skulle ynglingarne ganska gerna och mot en måttlig ersättning underhålla sig. På så sätt skulle dock bildas en slags uniform, . som tillika så småningom skulle öfvergå till hvad Gr. Anckarsvärd afsåg, en nationaldrägt öfver hela landet. Jag tror, att denna idé icke bör förkastas, och anser, att det år en idé, som R. St:r icke böra förbise vid den underd. framställning, de i ämnet komma att göra hos K. M. Slutligen får jag yttra, några ord i afseende derå, att man af den K. Proposm kan sluta dertill, att deras antal, som kunde, komma att lösa sig från vapenöfningarne, skulle möjligen komma att öfverstiga halfva antalet eller 10,000. Den, till följd deraf, disponibla beväringsstyrkan skulle blifva 50,000, från hvilket antal man dock torde få, af olikartade orsaker, afräkna en stor mängd, så att det kanske slutligen icke funnes mer än 40,000 att tillgå uti farans stund. Månne nu denna styrka, sammanlagd med vår lilla armé, kan vara tillfyllestgörande? Visst är det lyckligt, att de, som exer« H. Hl. i 34 Den 7 Januari'. cera, få en bättre öfning, och att 2 års öfning är att föredraga framför ett års, kan ju aldrig bestridas; men jag fruktar, att, om en del af befolkningen icke alls exercerar, det kunde blifva betänkligt, att, ifall man behöfver en större styrka, då till största delen taga den af helt och hållet oöfvadt folk.
Hon har allt sedan hon lämnade Dramatiska teatern fått flere roller, som mindre lämpade sig för hennes konstnärliga temperament, än roller, där hon kännt sig fullt hemma i kläderna. Och hennes konstnärsskap har på de sista åren tagit allt skarpare former. En viss — och alls ej obetydlig — förkonstling, ett i ögonen fallande maner har snart sagdt alltid utmärkt henne, äfven i flere af hennes mera framstående roller. Den har nu på sista tiden hindrat hennes Hjördis, som hon utförde ett par gånger i vintras på Kuugliga operan, från att blifva en mönsterprestation, så ovanligt stilfull och framstående hennes tolkning af Vikungasagans hjältinna än är. Och den var kanske väl mycket framträdande i hennes » Hedda Gabler », som likväl är den bästa Hedda Gabler, vi hittills sett i Stockholm. Med sina i ögonen fallande svagheter är fru Dorsch i alla händelser ej blott en betydande kraft, utan också en personlighet för sig bland våra dramatiska förmågor, en konstnärinna, hvars uppfattning och återgifvande af en roll, som kan fresta en intelligent skådespelerska, alltid erbjuder något, ofta nog mycket både originelt och individuelt. Och vi ha intet öfverflöd på individualitet hos våra sceniska förmågor, vare sig bland herrar eller damer. Det är att hoppas, att då hon nu som sin egen direktris själf får välja sina roller, hennes konstnärskap skall ytterligare utveckla sig i intensivt personlig tolkning af karaktä- rer och stämningar, af mänsklig glädje och sorg. Georg Nordensvan. Svartsjuka är att plåga sig själf af fruktan för att blifva plågad af en annan. » Hur kommer det sig, » säger Rochefoucauld, » att svartsjukan, som föddes med kärleken, icke alltid dör med den? » Han skulle funnit ett svar på sin fråga, om han besinnat, att egenkärleken aldrig dör. Svartsjukan är en bland de största olyckor som finnas, men en som framkallar minst medlidande. Vid skärgårdstjärnen. p tjärn sitt dh \ undt där öga bland utanför som högskog vattnet och ljung täcke och skvattram säfvcn denna fylla.
" Ja, det var rätt. " ' ' Menar doktorn ', sade jag, ' att jag skall säga Harald, att lians kära sällskapsbroder, som så trogei hjälpt honom att förstöra hälsa och karaktär, gjort ett så oegennyttigt försök att förmå honom återtaga sitt gamla lif? ' Jag trodde visst ej, att han handlade af egoism, men jag 123 ville förarga honoin igen, och det retar alltid människor att bli missförstådda. " " Nå du, hvad svarade han på det, hvad kunde han svara på det? ' " Han var redan utom dörren, men rände sig om nied ett försmädligare grin än vanligt! ' Jag tror, att mina små antydningar snärtat till den ömma punkt, som kallas ett sjukt samvete. Ejah, fröken,. samvetet och det naturliga urvalet, hur kunna de paras ihop? Skulle Harald ändh verkligen vara rest? ' - Som om han ej skulle vetat det hela tiden! " " Det visste han förstås, det visste han. " " Det var inte slut än. Han koni rusande tillbaka, just som jag skulle stänga. ' Vi ska ' inte vara osams, fröken ', sa ' han. ' Vi tycka ju oni Harald hvar och en på sitt sätt. Om det nu är förderf för honom att han far, och förderf för er att han stannar, så ges det väl något tredje, som kunde rädda honom. Vi ska ' fundera ut hvad det kan vara. ' " " Som om han skulle kunna det, den kraken! ' Martinson rynkade föraktfullt på näsan. " Om jag hade varit med bara, så .. " Så hade du ej sagt ett ord, Martinson. " Kl ?ckan visade åter på fem, och det var åter morgon. Gamla Martinson, som Iåg i sin ljufvaste sömn, väcktes af att Agda häftigt drog upp gardinen, så att hon fick morgonsolen midt i ögonen. " Revare mig, barn, hvad gör du uppe så bittida i dag igen? " Agda var alldeles färdigklädd och sysslade i nervös oro med nå- got som det ej var den minsta brüdska med. " Jag har inte sofvit på hela natten ", sade hon. " Herre min Gud, teet var för starkt, kan jag tro. " " Ja visst. '
A. 269. XLI. E. 119. — i anledning af väckte frågor om ett förändradt användande af den fdels procent, som af sterbhus inom Carlstads Stift nu erlägges till Carlstads hospital. XXXIX. B. 223. XL. A. 123. XLII. E. 47. 551 Statssamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens Betänkanden, Memorialer och Utlåtanden i alledning af yrkad försäljning af en lrenmanet Tofta förut tillhörig skog, m. ir. XXXIX. B. 223. XL. 124. A. 167. i anledning al åtskillige hemställanden om lindring i loterhigsbördorne inom de Småländska Läner. XXXIX. B. 224» XL. A. i23. XLII. E. 203. i anledning af återreniss å Utskottens förut meddeldta Betänkade om upphörande af Kronans Optionsrätt till de uppå Kronoskattejord växand niasteoch storverksträd. XXXIX. B. 24. XL. A. 124* XLI. E. itp» angående Städernes Inqvart-jngshesvär. XL. B. 261. XLI. Å. 261. LIV. 223. LVU. A. 214. LX. 3. i anledning af gjord hemstä\n 0m en förbättrad indelning af Båtsm,sR0tarne på Öland. XLII. B. 22g. XLI. 32. E. i83. i anledning af väckta motion», angående Tågande Truppers inqvarting 0ch proviantering under fredstid. ?H. B. 229. XLVIII. A. 32. LI. E. 63g. gi. Lill. A. 235. nied anledning af Kongl. Majttsådiga Skrifvelse, angående Directionens i D}'- kerioch Bergnings-Compagniet u^fna vilkor för vidare fortsättning af dt befattning med Dykerioch Bergniiian - 55a stalterne i Riket. XLII.
Jag vågar likväl redan förmoda, att ingen, som med alfvar sökt tänka sig in i financeväsendet, kan tvifla på nyttan af myntvärdets stadgande: så att man ännu en gång kunde blifva säker, att skatterna kommo att utgöras efter samma värde, som de beviljades och utskrefvos: att alla Skuldsedlar och andra penningeContracter blefvo liqviderade efter samma värde, som de skrefvos: och att man kunde ingå i företag utan fruktan, att en mellankommande förändring i myntvärdet kunde tillintetgöra den klokaste plan. Utan tvifvel « är det således egenteligen endast misströstan om möjligheten att, utan äfventyr för Banken, kunna utföra en realisation, som nu lig - 208 Deli 6 Junii. ger lill grund för betänkligheterna deremot; Jag medger också gerna, att realisation ej bör företagas för det närvarande, sedan Banken blifvit ålagd att, i och för Disconternas utredning, utgifva några Millioner nja sedlar, samt att vidkännas ännu obestämbara förluster. Allt detta mäste utan tvifvel förorsaka en ny rubbning i Bancosedlarnes silfvervärde; och man har all anledning befara, att den nu skeende stora Sedelutsläppningen, och enligt Utskottens förslag derpå följande temligen hastiga indragningen torde förorsaka en betydlig skakning och föränderlighet i myntvärdet, — intill dess den till belopp någon tid oförändrade myntstocken omsider hinner sätta sig i jemnvigt med landets production och varumängd, då Coursen, så framt man blott vill lemna honom ostörd, skall stadga sig, och blifva det säkraste uttrycket af myntets verkliga värde. Då först kan en realisation företagas, nemligen efter det värde, som sedlarlie då verkeligen äga.
Uhr ordet samt förklarade det han icke kunde instämma uti den del af Betänkandet, som innefattade tillstyrkan alt de Högst - St a ts-Uts kottets Betänkande n. 795 salig Hennes Maj:t EnkeDroltningen Hedvig Elisabeth Charlotta tillhöriga Aclier i Götha Canal Bolag måga till RiksgäldsContoiret öfverlemnas; anseende Herr af Uhr, i händelse en sådan föreskrift meddelas, det tillika bestämdt böra stadgas, att Fullmägtige skola actierne försälja, enär det, i Herr af Uhrs tanke, alltid vore fördelaktigare, att en sådan försäljning verkställdes till hvad pris som heldst, än alt RiksgäldsContoiret blefve delegare uti Götha Canal Bolag. Herr Professor Fröberg instämde jemnväl uti Herr af Uhrs nämnde yttrande, så mycket häldre, som Herr Professorn ansåg det vara förmånligare att förlora hvad redan blifvit inbetaldt, ån att öka förlusten genom någon ytterligare insättning af återstående Actie-beloppet. ■ Hvilke yttranden, genom Utdrag af Protocollet, skulle till Respective RiksStånden på samma gång som Betänkandet expedieras. Slockholm som ofvan. Ex Protocollo. W. KARSTRÖM. jq6 Stats-Utskottets Betänkande!*) Ankom den 6 Nov, 1833. Riksens Högloft. Ständers Statssamt BancoZ/tskotts Memorial , angående RiksStåndens skiljaktiga Beslut i afseende på sättet för slutliga behandlingen om frågan af inlösen af f. d. FilialDisconternes utelöpande skuldförbindelser. Sedan Statsoch Banco-Utskotten, uti Memorial af den 6 sistl. October, med anmälan af RiksStåndens skiljaktiga Beslut i frågan, om inlösen af f. d. Filial-Disconternas ännu utelöpande Skuldförbindelser, yttrat, att som 2:ne
Ensamt en sträng, tillämpning af princip tjenar ej alltid till ernående af det ändamål man söker; en noga afvägning om bådas vigt och den förras billiga företrädes-anspråk framför det sednaretillhörer likväl en fullkomnad Lag-stiftning; om än det derföre skulle 2 36 Bevillnings-Uls kottets förekomma grundsats-enligt, att, när man vill hårdare bestraffa Tullförsnillning än Lurendrägeri, förordna det första gången Lurendrägeri endast borde medföra varans förlust och först vid iterationen, böter af dess halfva värde, men deremot Tullförsnillningen genast, Utom varans förlust, beläggas med böter i:sta gången af dubbel, ardra gången af tredubbel tull, o. s. v. Så följer icke dess mindre ovilkorligen häraf, att när Tullen är måttelig, iterationen af Lurendrägeri hårdare kommer att straffas än förnyad Tullförsnillning. Utskotten få derföre tillstyrka Riksens Högloft. Ständer, att med åberopande i öfrigt af hvad Tull-Directionens underdåniga utlåtande innehåller, underdånigst tillkännagifva, att Riksens Ständer för deras del antaga, det enahanda påföljd, som för Tullförsnillning här längre fram är föreslagen, äfven bör drabba den som begår Lurendrägeri-brott, i den händelse att ovilkorliga förbud emot införande af vissa Utländske varor, äfven hädanefter skulle komma att fortfara. Utskotten som icke anse sig tillständigt att lemna någon af de i Kongl. Majrts Nådiga Proposition eller genom enskilda Motioner väckte frågor, obesvarade, tro att detta besvarande bäst torde kunna ske genom föreslående af visse ändringar och tillägg i förut åberopade 1820 års Författning, lik viii bär först bort framställas vissa allmänna förhållanden, hvarå uppmärksamheten vid detta tillfälle bör rigtas. Bland dessa borde synnerligen förtjena att anmärkas Hetänkanden. *37 det missbruk , att andra personer än de sorn äro brottslige, för betalning åtaga sig de verkelig^ ölVerträdarnes förbrytelser. Detta bar så ofta inträffat, att det nu mera kan anses för vanliga förhållandet; orsakerna dertill äro följande:
Men denna konseqvens af den allmänna grundsatsen har Lagförslagens författare visligen undvikit. Ivomitéen fortfar: c) “Det tillhörer så mycket heldre lagstiftningen att genom uttryckliga förfaranden gifva sanktion åt allmänna omdömet i dessa fall, som Staten sjelf må“ste anse den, hvilken förlorat enskildes aktning och förtroende, äfven vara ovär“dig hvarje embete, utmärkelse eller annan företrädesrättighet, som af Statens “Styrelse utdelas." Men skulle denna grundsats konseqvent följas, så borde förlusten af medborgerligt förtroende, såsom nyss antydt är, åtfölja icke vissa arter af brott (brott in abstracto), utan endast dem (in concreto), hvilka domaren vid rausakningar finner vara sådana, att den tilltalade endast genom sjelfva brottet, hevekelsegrunderva derför och sättet att det utföra, ”förlorat enskildas aktning och ”förtroende”. Domaren skulle då i slutet af utslaget tillägga en mening, lydande ungefärligen sålunda: Och emedan N. N. genom ifrågavarande brott, med hänse ende till bevekelsegrunden dertill (eller sättet att det utföra) “förlorat enskildas “aktning och förtroende"; ty varder han ock dömd förlustig “allt medborgerligt “förtroende". Men en sådan dom kunde sedan komma i en svår kollision, just med det “allmänna omdömet11 i orten, om nemligen den menighet, större eller mindre, i hvilken den dömde bodde och länge lefvat, till någon allmän befattning eller till ombud valde den dömde af den orsak att menigheten, sorn noga kände personen och förhållandena, äfven visste att han vore den ende, som till det allmänna värfvet egde dels tillräcklig skicklighet, hvartill hörer noggrann kunskap om de lokala förhållandena, dels ock nog intresse, nit och drift för menighetens bästa i detta afseende.
Till svar der - 410 Deli 26 Februari. på vill jag endast nämna, att förslaget N:o 2 tvertom innefattar förökning af denna Armé derigenom att deruti föreslås rekrytering af de nummer vid densamma, som nu för andra ändamål ständigt hållas vakanta. Hvad behandlingen af 4 Hufvudtitelu angår, har jag icke deri kunnat spåra någon plan till ordnande af försvarsverket. Det enda som dervid är nytt, eller bevärings-exercicens utsträckande, har icke kommit från K. M., utan från R. St:r. I alside å Hr Montgommeries anförande vill jag blott hemställa till R. o. Ad., huruvida hvad han här anfört, kan ursäkta Utsk:s förfarande, att på det oriktiga sätt, sorn användt blifvit, behandla min motion och det riksvigtiga ämne den afser. Jag anhåller fortfarande om afslag å Utsk:s hemställan Sedan härefter Hr Gr. o. Landtm, framställt, att under öfverläggningen blifvit yrkadt dels af Gr. Löwenhjelm och Hr Montgommerie bifall till Utsk:s Utlåt., och dels af Hr Stjernsvärd bifall till den af honom i dess motion gjorda hemställan, så lydande: »att R. St:r måtte taga under pröfning huruvida de icke finna sig böra till K. M. i underddiet öfverlemna de af motionären afgifna 2:ne förslag till förändrad organisation af landtförsvaret och i underdånighet. anhålla, att K. M. täcktes låta desamma granskas af sakkunnige män samt vid nästföljande Riksdag till R. St:r i Nåder öfverlemna ej mindre dessa personers deröfver afgifna underd. utlåt., än ock ett fullständigt förslag till ordnandet af Rikets landtförsvar på ett med landets behof och tillgångar öfverensstämmande sätt; anseende sig R. St:r, att, tills detta inträffar, böra låta anstå med beviljandet af alla nya ordinarie anslag å 4:de HufvudTiteln»; blef propos. till bifall å Sammansatta Utsk:s förev:de Utlåt, framstäld och besvarad med starka
Ständers Constitutions-Utskotts nedsatte Beredning öfver Tryckfrihetsmål den 12 Junii 1812, kl. y2 5 e. m. Fortsattes läsningen af 1 § i Tryckfrihets-Lagen, då 3 Mom. deraf utan anmärkning bibehölls. Vid den af Constitutions-Utskottet vid 1809 års Riksdag föreslagne redaction af 4 Momentet anmärktes vid 3:je stycket, att ordet »icke» imellan »ett» och »på» hyttas framför »behörigen», och efter »underkastad» sättes: lika; samt att efter orden »honom att» i sista punkten sättes: genast eller med först afgående post derom underrätta Hof-Canzleren, då orden »Hof-Canzleren derom» etc. till styckets slut utgå. Det af Constitutions-Utskottet sistlidne Riksdag föreslagne tillägg af: äldre Privilegier, efter ordet »författning» i början af Momentet, gillade Beredningen. I 5 Mom. förändras den vid bägge sistlidne Riksdagar föreslagne mening »af Boktryckaren väl kände, Svenske och inom Sverige boende» till: på orten väl kände inom Sverige boende Svenske medborgare. Det föreslagne tillägget efter ordet »saknades» förändras sålunda: eller ock Författaren utan laga förfall ifrån svaromålet uteblef. Den nya redactionen af 6 Mom. gillas. Anmärkes att i stället för >: Veckoskrifter» nu alltid införes: Periodiska Skrifter. Bilaga K till Mein. Den föreslagna nya redactionen af 7 Mom. förändras till följande lydelse: Vid Rättegångens början vare Boktryckare skyldig att Författarens namnsedel till Domstolen ingifva. 1 annat fall stånde han Författare-ansvar, så framt icke Författaren sig hos Domaren sjelfmant tillkännagifver. Angår Rättegången Dagblad eller Periodiska Skrifter, blifve Utgifvarens namn af Hof-Canzleren, i följe af föreskrifne anmälan, uppgifvet. Domaren äger att genast, sedan namnsedeln blifvit aflemnad, densamma öppna och den derigenom upptäckta rätta Parten för rätta inkalla.