Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Xin Iiustrus dagbok, iitgifven af Elis. DEII bok för lienlinet ?&gt;, heter det i förliiggareiis anitiiiilan. Vi skiille vilja tillägga:; se11 bok för de stilla, de goda, de allvarliga lieinmen&gt;. Det ligger verkligen en obeskrifligt lugnande kansla däri, att med fidl trygghet kunna rekommendera en bok, en familjehistoria, som läsning i hemmet. Och det kan inan abetingadt med ifriigavarande arbete. Om an en del läsare ej kommer a t t a.nse siklin hiistriis dagbok2 som en tillräckligt spännande och zrolig~ bok, i den bemarkelse man gemenligen faster vid ordet, så äro vi förvissade om, att det öfvervagande antalet skall finna den bhde underhållande och intressant och därtill få den så kik, att den blir raknad bland de böcker, som nian älskar att iign, inte nöjer sig med a t t blott hafva läst. A t t det Iiär ä r fragn om rerkliga. dagboksanteckningar, nedskrifna under en liingre följd af år af en verklig, ej fingerad maka och moder, ger boken desto större värde. Och denbekantskap man fkr göra med den djupt religiösa, tänkande och ' fint bildade kvinnan, iir bgde lärorik och angeniim. E t t sikdeles lifiigt och behagligt sprkk låter oss gllniiia den anstrykning af enformighet. so111 sk lätt följer med denna slags genre inoni litteraturen. Den iilskvärda anonyma frun, som kännes och älskar sk nwrnt, som besjälas af en s % iippriktig giidsfruktan, har hiifvud lika väl som lijiirta, och därtill en betydande talang att kläda sina rackra tankar i en vacker dräkt. 3ien boken inneliUer ej blott reflexioner och allvarsamma utgjutelser, man finner dibi minga roande episoder och beskrifningar, som med verkligt nöje kiinna läsas. Xågot gtergifrande af bokens innehkll kan. ej här ifrigakoinma, då där ej finnes nagon egentlig intrig eller liandling.
Då detta visserligen icke är tillräckligt för köpares och inteckningshafvares tryggande och det således jemväl kan inverka mycket menligt å allmänna krediten, men all önskiig garanti kan vinnas, derest nu omnämnde upplåtelser äfven intecknas eller åtminstone deras antecknande i Domstolarnes inteckningsprotokoll måste ega rum; i hvilket fall, och derest förnyelse häraf, likasom i fråga om andra inteckningar, måste ske, alltid kan vinnas all erforderlig upplysning genom gravations bevis; får jag, då den tillökning i kostnad, sådant för lägenhetsinnehafvare kan medföra, ingalunda kan uppväga olägenheterna af det eljest osäkra rättstillståndet härutinnan, föreslå, alt Rikets Ständer måtte lör deras del besluta, eiler hos Kongl. Maj.t i underdånighet anhålla: att genom utfärdaude författning stadgas, det, utom redan föreskrifven lagfart, afhandling, hvarigenom lägenhet från hemman afsöndras för alltid under full eganderätt, skall, för att emot den eller dem, som sedermera blifva egare af stamhemmanet eller deruti vinna inteckning, ega bestånd, för så vidt afsöndringen eljest med laga verkan skett, vid Domstol intecknas och inteckningen förnyas, på sätt och inom tid, som i afseende å jordafsöndringar å viss tid eller på lifstid är föreskrifvet. Örn remiss af denna motion till vederbörligt Utskott anhålies. Slockholm den 26 November 1662. Eric Jonsson, från Westmanlands lån. 2«2 Motioner i Bonde-Ståndet 1S62. Af Eric .Bousson frän Westmanlands län. om vpphäfoande af 13 Kap. 1, 2 och 3 g§ Missgernings-Balken, saml de rörande samma ämne i Kyrkolagen förekommande sladganden.
Med detta val förhålies sålunda, att efter det Ridderskapet och Adelns Samtelige, enligt anteck» ningslistan, närvarande Ledamöter blifvit genast efter andra anteckningen af RiddarhusSecreteraren delade i 25 särskildta, men till beloppet like delar, hvarvid, om något mindre antal skulle öfverblifva, detsamma med en person på hvardera af de sista afdelningarne fördelas bör en förteckning upprätta®, sorn Visar hvilka Ledamöter tillhöra hvarje afdelning, hvilken Förteckning bör tryckas och S Riddarhuset vara att tillgå senast om morgo-* nen dagen föreden, då valet skall ske Hvard je afdelning kallas särskildt inom skranket och uppropas Ledamöterne efter anteckningslistan^ då hvar och en framträder och i sin ordning öfverlemnar till LandtMarskalken en sluten sedel, innehållande namnet på en person, vald inom hela Ståndet} då den som de flesta rö~ sterne erhållit är behörigen vald Elector, och hvars namn högt utsäges och uppskrifves genast på en tafla sittande vid skranket. Hafva 2:ne eller flera bland de som fått de flesta rö» Sterne; erhållit ett lika antal, då skall lottning, dem emellan genast verkställas af den första Ledamoten inom afdelningen. På lika sätt förhålies med valet för de öfrige afdeloingar - Igg Ven 5 i Maji é, m. oe, hvarvid dock bör iagttagas att en efterföljande afdelning icke får rösta på den person, som genom en föregående afdelning blifvit till Elector utvald, samt att derföre rådrum lemnäs för hvarje afdelning^ Ledamöter att innan upprop sker* författa sina voteringsSedlar. Afgår Elector under Riksdagen, välje ded Afdelning, som utvalt honom, en annan i dess ställe, på sätt redan stadgadt är, hvilket nya val efter derom dagen förut gjordt anslag alltid in Pleno ske bör. Skulle vid ett sådant tillfälle antalet af en afdelning* Ledamöter finnas vara ider än till hälften förminskadt, mot det som varit antecknadt vid första valet, fylles bristen i primitiva antalet utaf den näst föregående och näst efterföljande afdelningen, som hvardera lemna hälften af det felande an; talet, utaf sådane
Denne författare argumenterar sig härifrån lill stånds\n\; jag deremot måste härifrån komma till den slutsats, att, om vi vill bygga på den historiska grunden, vi nödvändigt måste bilda vår representation i en fullt democratisk anda, d. v. s. genom samfällda val. Man invänder häremot, all de 4 RiksSt:n småningom uppkommit och utbildats, hvarigenom den gamla grundförfattningen blifvit uppspädd med nya s. k. elementer. Men den democratiska andan har dock alltid fortlefvat, ehuru nära förqväfd, ända lill dess den friare statsförfattning, som tillkämpades 1809, åter börjat bringa detta element i verksamhet, — en verksam het, som i detta ögonblick hunnit till den liflighet, att den urgamla democratiska anda, som i forna tider karakteriserade Svenska folket, ånyo utbreder sig öfver nationen, och redan har mäktiga krafter inom vår nuvar. representation, ehuru litet de stela och själlösa formerna varit egnade att uppväcka och utbilda dera. Nyssnämnde författare säger på ett annat ställe: ”Ali lag, som skall verka välgörande för ett folk, måste vara uppsprungen ur detta folks eget inre lif. Lagen är, så att säga, den gestalt, i hvilken samhällets inre väsende förkroppsligar sig; den kärna af rätt, som fördold ligger till grund för det skiftande spelet af menskliga frihetens verksamhet, tager form och uttryck i lagen, när den långsamt, men säkert bildar sig ur sedvänjans moderliga sköte. Derföre bär äfven lagens anlete i drag och uttryck pregeln af folkets karakter; mångfaldig såsom menniskogestaltens olika former, hänvisar den likväl alltid, liksom denna, till beskaffenheten af det inre lif, hvars klaraste uppenbarelse den är.” Man kan ej annat än instämma i denna riktiga åsigt af ett lands lagar; och jag utber mig att härifrån få leda uppmärksamheten på tendensen af ”det inre lif,” som i närvar, ögonblick uppenbarar sig inom Svenska nationen.
Maj:t om anvisande af nödige medel för hvad, som till en början skulle erfordras vid Kronans öfvertagande af beklädnadsbestyret, jemte det mera, som med ärendet kan ega sammanhang, anser Utskottet, att Rikets Ständer icke kunna med denna af enskild motionär väckta fråga taga någon befattning, utan hemställer, att motionen måtte få förfalla. Stockholm den io Februari i845. Ank. till Exp.-Utsk. d. 11 Febr., kl. 1 «. m. Utlåtande, i anledning af väckt motion om understöd af statsmedlen för byggande af fartyg, tjenlige till trädvaru-lransport. (U. A.) Uti en inom Ridderskapet och Adeln väckt, till Utskottet remitterad, motion, har Herr Rosenblad, Bför det fall, att Rikets Ständer skulle besluta alt hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att inom någon vias bestämd tid den medgifna tillåtelsen att begagna Finska och Åländska fartyg för transport af vissa varor från de norra Länen till Stockholm måtte upphöra, yrkat:-att af Riksgälds-Contorets tillgångar en summa af 10,000 R:dr måtte stallas till Kongl. Maj:ts disposition, lör all kunna användas, dels som understöd, dels såsom lån åt de personer, hvilka inom Wester-Norrlands, Westerbottens och Norrbottens Län under loppet af åren iS45 och i84Ö bygga och utrusta fartyg, tjenliga att föra trädvaror tili Stockholm. Utskottet föreställer sig, att, iden mon efterfrågan af frakter för dessa varors transporterande ökas, tillgång på dertill tjenliga fartyg icke eller skall saknas, och då, vid sådant förhållande, det hvarken torde vara lämpligt, att för sådana fartygs tillvägabringande serskilda prmmier anvisas, eller, med afseende å de tillfällen till lån, som redan för alla näringsgrenar inom landet äro till finnandes, någon serskild låneanstalt för det i motionen omförmälde ändamål kan blifva erforderlig, har Utskottet funnit sig böra afstyrka Rikets Ständers bifall till denna motion. Stockholm den 10 Februari i8z(5.
Det skulle »organiseras» musik. Fina uppvek sina klädningsärmar, som om hon beredt sig till kalfslagt. Så rullade och vek hon på noterna, gjorde hundöron på hvarje blad, skrufvade stolen ännu en stund, påsatte ett par blå glasögon, gaf bröderna en blick som en fältväbel, den der låtit ladda kanonen och ropar: fyr! höjde begge händerna, slog ned med ett brak och började. Då de spelat en halftimme och stycket var slut, frågade Adolf troskyldigt: Hvad hette det der vackra stycket? hvarpå Fina med en knyck på nacken svarade: Trio. Hvem har komponerat det? hans fråga var denna gång framstäld ytterst ödmjukt. Beethoven naturligtvis. Åh, det kunde man så väl höra, det var förtjusande, briljant, sött, charmant. En kör från de olika åhörarne slösade med alla de för tillfället mest passande adjektiver, det haglade beröm, pappa Mäienen klappade sina söner på deras späda axlar och kysste dottern på den jungfruliga pannan. Ja, det säger jag bara, att det är något, det! Hvad sägs om det? De spela no minsann som mästare. Tre sådana har jag no aldrig hört på konserterna, det är no riktigt sanning, det! Fru Mäienen sprang fram och tackade sin dotter, de gröna negligébanden fladdrade om henne, hennes ögon lyste af stolthet och förtjusning. Fina sjelf torkade svetten från pannan, snöt sig och förklarade anspråkslöst, att »det här var nu ingenting, herrskapet skulle bara höra min solokonsert». Fru Bäck, som med skäl fruktade för sin nya flygels hållbarhet i profvets ögonblick, gick till gruppen och blandade bort samtalet om solokonserten. Hon ville gerna höra Dion, andra Wieniawsky, som hon så smickrande kallade honom. Det skulle vara en sällsynt njutning, ifall han ville vara så god. Dion bockade och tog fram fiolen. Han stämde och satte instrumentet på försök under hakan. Jo, det passade. Så slängde han upp sitt tunna artisthår, som likt en mörk flottig rullgardin på alla sidor föll ned öfver halsen, tog ett fast sigte på Nadja och begynte sin käpphäst legenden. Hvad som fattades Fina i känsla, det hade han.
Med Nederländerna hade Belgien den 12 Maj afslulat en traktat, hvarigenom, bland annat, Nederländerna emot en ersättning af 17,141,600 Nederländska Floriner från och med den dog första afbetalningen derå af Belgien verkställdes, hvilket horde ske genast efter ratifikationernas ut-; 8 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 166. vexling, för alllid afslod från uppbärande af den i Ari. 9 § 3 af traktaten den 49 April 4 839 Nederländerna tillförsäkrade afgift af sjöfarten på Schelden samt lotsafgifterna på denna flod nedsatles under 20 procent för segelfartyg och 30 procent för ångfartyg.” Enligt hvad af den nådiga Propositionen vidare inhemtas, hade, sedan flertalet af de mest intresserade staterna sålunda förklarat sig benägna att biträda Kongl. Belgiska Regeringens förslag och aflösningsfrågan antagit karakteren af en underhandling om det pris, hvarföre Belgien vore benäget att låta de respektive staterna komma i åtnjutande af fördelarne utaf en allmän reform i dess tullsystem, äfvensom af andra förmåner och lättnader för handeln och sjöfarten, Kongl.
Vid granskningen af 1848 års rikshufvudbok, hafva Revisorerne funnit, att å 4:de hufvudtiteln för samma år en brist uppkommit af 6,458 R:dr 25 sk. 8 r:st, härrörande deraf, att anordningarne för hufvudtitelns tillfälliga utgifter med denna summa öfverstigit, sammanräknade beloppet af oförutsedda utgiftsanslaget för året och tillgängliga besparingar från de föregående åren. Denna brist, som följaktligen drabbar grundfonden för år 1848, är under loppet af följande året, eller 1849, minskad med 5,108 R:dr 42 sk. 9 r:sf, så att vid slutet af den tid, revisionen omfattar, af bristen voro oersatta 1,349 R:dr 30 sk. 11 r:st. Medgifvande svårigheten för Departementscheferne att på förhand kunna med säkerhet beräkna beloppet af besparingarne, hvilka icke blifva till ziffran kända förr, än rikshufvudboken hunnit afslutas, eller 1 år och 8 månader efter det år, då utgiften ifrågakommit, anse likväl Revisorerne det vara af synnerlig vigt, att, innan utgifterna beslutas, vederbörande Departementschefer från em bets verk en förskaffa sig approximativa uppgifter å tillgången af disponibla besparingar, till undvikande deraf, att dessa, såsom nu inträffat, komma att öfverskridas. § 9.
Att bekämpa den känsla, som bjöde ett sådant undseende, vore således ett ringa prof på den försakelse, som den kristna religionens stiftare ålägger sina lärjungar. Ville Hermione erkänna Galiléen som sin mästare ej blott med munnen, utan med hjerta och handling, så borde hon tillkämpa sig styrka att slita det sista band, som fasthölle henne vid den gamla läran. Denna fordran af Theodoros afpressade Hermione tårar. Hon tänkte på den smärta, som uppfyllandet af en sådan fordran skulle förorsaka Krysanteus. Men från detta ögonblick vann hon en klarare uppfattning af sitt tillstånd och fann med visshet, att hon icke längre tillhörde Juliani och Krysanteus religion, att dessa myther, som hon med förkärlek tolkat och hvilkas skönhet hon beundrat, voro endast beslöjade – och, när de blifvit afslöjade – endast bleka bilder af samma eviga sanningar, som Jesus så klart och allmänfattligt lagt i dagen för hela menniskoslägtet, och ej för några få invigda; hon fann, att hon i verkligheten var Kristian, och att hon med munnen icke borde förneka honom, som hon i tänkesätt och handlingar ville följa, såvidt hon förmådde. Medan detta erkännande kom öfver hennes läppar, stördes samtalet genom en tredje person, som plötsligt visade sig i deras grannskap. Hermione och Theodoros hade satt sig ned på en hvilosoffa, danad vid foten af en kulle och beskuggad af vårfriskt löfverk, som hindrade dem att se den person, hvilken tillfälligtvis blifvit vittne till deras samtal, och nu fann för godt att framträda. Han var klädd i en grof kåpa, resebälte, spikbeslagna sandaler och bar en väldig staf i sin hand. Mannen var Eufemios. Hans uppträdande förorsakade Theodoros en obehaglig öfverraskning, hvaremot han sjelf tycktes mycket angenämt berörd af detta möte. – Broder, hvad för dig hit? frågade Theodoros, i det han skyndsamt steg upp och gick presbytern till mötes för att afvända hans uppmärksamhet från Hermione. Eufemios tycktes icke heller hafva iakttagit eller igenkänt henne. Han svarade: – Var helsad, Theodoros!
Harts och Harpöjts Hattar: af siden, halfsiden eller annan i följande momenter ej specificerad väfnad, äfvensom monterade fruntimmershattar, alla slag af ull, hår, filt eller felb, färdiga eller halffärdiga af halm eller strå, äfvensom s. k. Panamahattar. andra slag, såsom af spån, rötter eller blad; vax duks-, vaxtaftsoch oljade hattar eller s. k. syvester m. fl Anm. Äro hattarne sammansatta af flera materialier, förtullas de såsom det ämne, hvaraf de hufvudsakligen bestå. Hattflätor af halm eller strå samt öfriga halmarbeten, ej specificerade Hattfoder och Hattkullar af siden eller annan väfnad, i förening med annat material Hattformar och Hattstommar, med eller utan styfning, tullbehandlas lika med det ämne, arbetadt, hvartill de närmast kunna hänföras. Honing Horn: oarbetadt eller raspadt arbetadt: platter Bih. lill R. St. Qvantitet för tullberäkningen. 1 skalp. i skålp. t skålp. 1 stycke, t stycke. I stycke. 1 stycke. 1 skålp. i skålp. Införsels tull. Riksmynt. R:dr | öre. Qvantitet för Införselstullberäktull. ningen. Riksmynt. R:dr öre. Rora: arbetodt: skifvor till lyktor, m. m 1 skålp. — 20 knappar med eller utan fernissning t skålp. — 20 andra slag 1 skålp. — 50 Radar och Skiuu: ej hän för liga till pelsverk: oberedda, alla slag — Fria beredda: sulläder och bindsuiläder samt hvitgarfvade (alunerade) äfvensom sämskade hudar och skinn *) 1 skålp — 15 andra slag 2) 1 skålp. — 30 pelsverk : beredda och oberedda: get , renoch skjulskinn 1 skålp. — 10 fåroch lammskinn: gra krimska samt akta svarta kalmuck-. 1 skålp. — 40 andra slag 1 skålp.
Bitterulfs gudar voro icke hennes, endast den mäktige Donar och den allvise Wodan, till hvilka hon brukade offra vårens förstlingar i Svantevits heliga lund, liknade Tor och Odin. På slottet fanns en man, Ulf red kallad, som var mycket gammal, och den där hade befälet öfver det hemmavarande folket; honom brukade hon samtala med. Han berättade, att han var norr ifrån, från ett land som hette Tiunda. Hans far, som Ringar, Broscher, Armband, Kedjearmband, Kedjor, Nålar, Bref besvaras omgående. hade lefvat i tre mansåldrar, hade sagt honom att de härstammade från Ganglere. Innan asarne eröfrade landet, fanns där en annan gudatro, djup och hemlighetsfull. Och här och där, långt inne i Kolmordaoch Tivedaskogarne lefde ett folk, som ännu blotade åt den allestädes närvarande Kare, han som förde hälsningar från de hädangångne till de lefvande, som gaf varning om annalkande faror och som kunde i en blink uppröra hafvet för att rädda den förföljde undan faran. Och han berättade om den bleke Snaer, som härskade öfver jorden under vintern, och om Hlärs grymme broder, som ägde makt att förgöra hela världen, och om den fruktansvärde Jokul, som brukade visa sig för människorna och förgöra dem, som kommo honom när. Oda blef helt dyster till sinnes då hon lyssnade till den gamle. Hon tyckte mycket bättre om Bitterulfs gudar, den milde Balder och den väna Fröja. Och hon tog sitt strängaspel och sjöng ett wölsiskt kärlekskväde, som hennes broder lärt henne, då han en gång återkom från konung Hernits hof i Hunaland. Hon ändrade nu orden till en lofsång åt Fröja. Den sången sjöng hon för Bande riddare och han try ckte hennes hand och såg in i hennes ögon, under det att han berättade om hennes hemland. Då riddaren flyttade sig närmare henne, drog Oda sig undan; hon försökte se sträng och afvisande ut, men lyckades ej afskräcka honom. Hvad hon önskade sig Hjördisas stolta hållning och frimodiga skick.
—Ännu värre blir jemförelse!!, om jag föreställer mig, att tre jordegare, boende rundt omkring mig, som hafva ett jordvärde af j5o R:dr hvardera, för hvilket de få begagna hvar sin panna om 3o kannor, äfven kunna tillverka på samma tid lika mycket bränvin tillhopa, som jag med min 90 kannors panna, och dessa tre skatta sammanlagdt 4» R:dr 12 sk., då jag måste erlägga 322 R:dr 24 sk.; •— jag frågar vördsammast, om sådant har någon rimlighet för sig? — Betraktar jag nu, alt man behöfver med tre stycken 3o kannors pannor ett jord värde af 2,?.5o R:dr, för att få rättighet att bränna lika mycket bränvin, som jag med min 90 kannors panna, men till hvilken senare rättighet fordras 15,000 R:drs jordvärde, så häpnar jag öfver dylika förslag, såsom alldeles förstörande vissa klasser af jordbrukare. — Som princip för beskattningen af bränvins-bränningen bör man väl hufvudsakligen afse huru mycket man på lika tid kan med ena och andra pannan tillverka, och då, enligt Yetenskaps-Akademiens betänkande, är styrkt, att om man antager 6 tums djupa pannor som norm för beskattningen, så kan en liten och en stor panna afverkas på lika tid, hvaraf följer, att beskattningen, i principväg, bör ske i förhållande till pannornas storlek. — Vill man sedermera, i considerationsväg, afse, alt i en del provincer innehafvare af små pannor bränna sämre och mera sällan,— det blir en helt annan sak;— och om denna consideration blir rimlig, har jag deremot intet att påminna. - Man säger väl, att desse innehafvare af små pannor icke begagna sin bränvins-brännings-rättighet såsom de kunde; men derpå svarar jag, att i vissa orter, såsom t. ex. Blekinge, delar af Skåne, Österoch Westergöthland, samjj Småland och delar af Södermanland och Upland, jag precis kanner, 32 Bevilln.- och Oecon.-Ulsk.
Då härtill kommer, att bränvinstillverkning med enkel redskap, beskattad efter pannerymden, motarbetar ett rationelt bedrifvande af handteringen samt föranleder tillverkaren till slöseri med bränsle och råämnen, vore det ingalunda välbetänkt att åter införa en så ändamålsvidrig och föga tillförlitlig beskattnigsmethod; hvadan Utskottet hemställer, att Anders August Anderssons ifrågavarande framställning mätte lemnäs utan afseende. Samman». Bevillning»-, Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Bet. 2. De delar af gällande författning, för hvilka Utskottet, i anledning af väckta motioner eller eljest nödiga ansedda förändringar, har att redogöra, äro § 1. Då i 1 morn. af denna § dels några öfvcrflödiga ord förekomma, dels ordet ”berättigad” blifvit användt i stället för ”behörig”, hemställer Utskottet, att momentet måtte erhålla den förändrade lydelse bilagda förslag utvisar. Enär det synes obilligt att förbjuda praktiserande läkare, hvilka icke äro i Statens tjenst, att, utöfva bränvinstillverkning, hemställer Utskottet, att detta förbud må ur författningen utgå. Uti en inom Högvördiga Preste-Ståndet väckt motion (N:o 29) har Herr Doktor Emanuelsson anfört, att det i denna § stadgade förbud för embetsoch tjenstemän att tillverka bränvin lätteligen kunde eluderas sålunda, att handteringen för deras räkning utöfvades af arrendatorer eller brukare af deras jord. Tillförekommande af detta sätt att kringgå författningen, äfvensom för att betaga ifrågavarande Statens tjenare frestelsen att gynna och skydda sina arrendatorer vid bränvinstillverkningen, har motionären föreslagit, att ofvannämnda förbud måtte utsträckas jemväl till arrendatorer och brukare af egendom, tillhörig desse embetsoch tjenstemän.
St:r godkända, Utlåt, yttrar Utsk:t »att, om äfven pensionernas otillräcklighet i förhållande till leliiadsbehofven antagligen föranledde Rikets sednast församlade Ständers beslut, att bevilja förhöjda pensioner lör arméens befäl och tjenstemän, dermed likväl åsyftades det hufvudsakliga ändamål, alt, genom en i sammanhang med löneförbättringen vidtagen lämplig förhöjning af pensionerna, befordra arméens tjenstbarhet, hvadan den medgifna pensionsförhöjningen icke bör betraktas såsom uteslutande tillkommen i pensionärernas intresse. I samma mån således som de förhållanden, hvilka påkallat berörda förhöjning, icke inträffa i fråga om de arméens pensionärer, hvilka erhållit afsked, innan den nya pensioneringen infördes, torde ock motionärernas antagande, att sistnämnde pensionärer skulle härigenom hafva tillskyndats någon orättvisa, befinnas mindre grundadt.» Dea 28 September f. m. 405 Förutom det att dessa skäl ännu qvarstå, har Utsk:t saknat utredning om det erforderliga beloppet, och vid det förhållande, att man icke rimligen kan antaga, att afgången under de sednare åren varit så stor, att 80,000 rdr skulle kunna fylla det behof, för hvilket vid förra riksdagen ansågs skola åtgå 140,000 rdr, har Utsk:t ansett sig icke kunna tillstyrka bifall till motionärens framställning. Härtill kommer, att om denna förmån bereddes militäre embetsoch tjenstemän, så vore det ganska naturligt att äfven de civile embetsoch tjenstemännen framställde samma begäran, och jag kan icke se, huru R. St:r skulle kunna undandraga sig alt bevilja detta, lör den händelse de mil täre tillskyndades de ifrågaställa fördelarne. Men derigenom skulle statsverkets utgifter alltför betydligt lörökas, och jag anhåller derföre om bifall till Utsk:ts hemställan. Hr von Knorring: Den siste värde talaren har förklarat, att Stats-Utsk:t saknat någon grund för beräkningen af den erforderliga summan.