Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skrifvelse N.-o 3a6- »49 ersättning; hvaröfver E. K. M., enär frågor om Praebendens afsöndring rörde Presterskapets privilegier, förklarat sig vilja inhemta Rikets Ständers beslut; rf) af Carlstads och till en del äfven af Hernösands Consistorium, att de Gymnasiioch SkoIe-Lärare-löner, hvilka, i förening med enskilda anslag, Praebende-pastorat och Praebende-lie roman, eller dessa oberäknade, redan öfverstego de i E. K. M:s Nådiga Bref af den 22 Dec. 1831 utsatta belopp, icke måtte, vid innehafvarnes afgång, nedsättas till de summor, nya Staten, enligt samma Kongl. Bref, bestämde; hvilken fråga E. K. M, jemväl beslutat skulle till R. St. öfverlemnas, för alt öfvervägas i sammanhang med frågorna om de enskilda anslagens och praebendens undantagande från den ständiga löneregleringen; och har E. K. M., enär Wexio Consistorium sedermera i underd. anmält, att Barnarps Praebende-pastorat under tiden blifvit ledigt, uti till Rikets Ständers Slals-Utskott aflaten Nådig Skrifvelse den 7 sisth Februarii, fästat R. St:rs uppmärksamhet på behofvet att besluta i afseende på den under punkten c omförmälde fråga, rörande Skolpraebendens indragning, äfvensom E. K. Sig förvänta Rikets Ständers yttrande om begagnandet, för den nya Iöne-regleringen vid Elementar-Läroverken af vissa besparingar, som dervid kunde göras, och hvarom pukterna a, b och d handlade. Rikets Ständer hafva tagit detta ärende i öfvervägande; och hvad först angår frågan, att Praebende-pastorat, Comministraturer och andra Prestsysslor må från alla Lärare-beställningar vid Skolor skiljas, halva R.
Dansk polis, utan att Svensk polisbetjening öfver Stenbergs behandling hade tillsyn, således mäste såsom felaktigt anses, pröfvade Kongl. Hofrätten, som fann hvad sålunda blifvit tillgjordt icke kunna tillräknas annan, än tjenstförrättande Landsaekreteraren, hvilken, jemlikt stadgandet i 58 § 2 mom. af Instruktionen för Landshöfdingarne i Rikets län och de vid Läns-styrelserna anstälde tjenstemän den 10 November 1855, närmaste tillsynen öfver Stenbergs behandling såsom fånge ålåg, och derföre frikände Landskamreraren från ansvar jemväl i denna del af åtalet, rättvist döma t. f. Landssekreteraren att för det fel i utöfningen af Landssekreterare-embetet, hvartill han i nyssnämnda hänseende gjort sig skyldig, jemlikt grunderna för 1 Kap. 12 § Rättegångs-balken, böta Femtio Riksdaler Riksmynt till treskiftes emellan Kronan, Malmö stad och Advokat-fiskalen vid Kongl. Hofrätten. Delta utslag insändes till Justitie-Ombudsmans-expeditionen och ankom dit den 5 Juni detta år. Den 7 i samma månad, eller två dagar, innan jag företog årets embetsresa, anmodade jag i skrifvelse Advokatfiskals-embetet att hos Kongl. Majit i underdånighet fullfölja åtalet emot Landshöfdinge-embetet i de delar, som genom Kongl. Hofrättens utslag icke blifvit gillade. Vid min återkomst från nämnda resa erfor jag, att en skrifvelse från bemälda Embete, daterad den 1 Juli, men med derå anbragt poststämpel »den 4», och innehållande begäran, att de deruti inneslutna underdåniga besvären måtte till Kongl. Majlis Justitie-revisions-expedition inlemnas före klockan Tolf Lördagen den 12 Juli, anländt till Justitie-Ombudsmans-expeditionen först Måndagen den 14 i sistnämnda månad och således två dagar efter besvärstidens utgång.
» Snälla tror det är en lust att se groft, rågbröd gifver j a g min lilla vink i hopp att kryddad se smidiga, fulla gestalter komma in och bedja: viktiga tankar är i öfrigt i en om Några smaken otuggadt kött, och små njurar ansträngas med b rnungar sitta och värnjas vid stora portioi hvilnärmast endast, den taga förnuft, som annonsbilaga, de önska Kvinnoarbete. mycket! » S å var ej min mening. staf », ej får intaga den heganska här v i s a i n t r e s s e - vat» Vatten väl allt skäl att söka uppfostra den och lära näring, nummers hvad med deu utan bygga muskelstarka, friska människogestalter. den dock, och säkert är, att tillkommer. I litet oss t i l l ä g g a: det för brödet inom hushållningen. Om nu slik förvändhet ej just är a l l m ä n, brödet, helt Låtom U t a f våtvaror föredrager det rent friskt Sedan set tomt. så P l a t s för brödet! barnet h a vi ej v e l a t u p p utrymme förteckningen, kämpade mot matledan och sömnen (klockan blir i hopp att m e r än en af v å r a l ä - Dock soner, som rent af skryta med, att de V i ha gärna veframställning, vara i bevekande ton säga till sin lilla » Ät aldrig kunna familj bland mina bekanta, hörde j a g modern femåring: å de papper, som böra ansökningar. denna önskan, å de ridsom d u äro lediga för d a m e r, nämnda den förteckning äfvensom lat tillmötesgå sig om, att perhar uttryckts meddela darhuspensioner Törs ej slå mig på Litet hvar k a n öfverlyga j a g för en tid sedan superade hos en Från att t y då är j a g rädd att ej komma upp till hundratalet fullt, » sagdt. svabrödet, det vara nog, skall j a g hafva må annat, uteslutes smöret. Riddarhuspensioner f ö r damer. lefnadsår. utanför de verkliga. D e n n a bit klippes ut, och upptill bortklippes en så stor bit s o m handtaget på saxen. lång.
Jo, det va på det vise, herr Patron, att Dundrapart höll på och kriga' långt sö'r i Europia, och då kom han te ett högt berg, som låg i vägen för'n. Nu va Dundrapart en tåcken karl, se, som va envis som en gris ve a grinn, se, och han feck i sin skalle, att han skull' gå tvärt igömmen det der berge med hele krigs-armeja, i ställe för te gå rundt ikring'et. Men det värste va, hur han skull' få sej nå'n rektig karl, som kund' bryte och bräcke väg igömmen berge. Per. Jojo, det kan en nock förstå. Der sö'r i verla ä' fälle bare stackere te folk, som intnå orker. Nils. Ja, va det värdt te tänke på att få stenbrytere der nere? Nej, pina dö! Men Dundrapart, som vesste allting och kände hele verla, han had' allt hört ock, att det skull' finnes ett folkslag, som hette Fryksdalinger, som va' di grofveste karler te bräcke i berga. Derför satt' han sej strax ner och skref ett plakat te Länsman vår i affärden. Stina. Men, käre far, kund' Dundrapart skrifve det Fryksdaliske språke? Nils. Usch ja! Han kund' allting och kund' nock det med. Men brefve va skrefvet på Spanske lell, och det lär foll allt vare det varste språk på jordkloten, för Länsman kund' med nöd läse't. Lotta. Nå, hur gick det vidare, fader Nils? Nils. Jo, Mamsell, när det der brefve kom fram hit, så lystes det strax på sockenstämme, och allt manfolke i församlinga kom te körka.
Detta förslag, som innehåller en utförlig framställning i ämnet och med ofvanberörde nådiga Skrifvelse blifvit i sin helhet till Rikets Ständer öfverlemnadt, afser, korteligen sammanfattadt: — att 48 nya Provincial-lältare, hvardera med 1,500 R:dr årlig lön, måtte anställas och inom länen fördelas; — att de hitintills varande 26extraprovincialläkare-befattningarne måtte varda på ordinarie stat uppförda med lika löner, som de ordinarie Provincial-]äkarne, eller 1,500 R:dr, och innehafvärne deraf, så framt de icke tillika vore militärläkare, uppå underdånig anmälan, erhålla Kongl. Maj:ts nådiga fullrnagt; — att vid de anslag, som anvisas för Provincial-läkare på landsbygden måtte fästas det vilkor, att distriktets innevånare skola upplåta och underhålla lämplig bostad vid do för läkarne fastställda stationer; — att don hitintills medgifna föreningen af extra provincial-läkarebefattningar med bataljonsläkaretjenster måtte upphöra, i den mån nuvarande innehnfvarne, hvilka under tiden åtnjuta endast hitintills fastställda extra provincial-läkare-arfvodo, derifrån afgå; — att för 15 vid olika län specificerade provincial-läkarebefattningar måtte beviljas, utöfver ordinarie lön, en efter omständigheterna lämpad löneförbättring, 'under benämning tjenstgöringspenningar; — att Provincial-läkare erhålla lika värdighet med den för regements-läkare sednast i nåder bestämda, jemte deremot svarande traktamente vid embetsförrättningar; — samt att åt en Provincial-läkare inom hvarje län måtte uppdragas att, jemte vården om eget distrikt, i egenskap af förste Provincial-läkare, hafva det allmänna inseendet öfver länets helsö- och sjukvårdsangclägenheter och derför åtnjuta ett särskildt arfvode af 1,000 R:dr, med lika värdighet som Fältläkare, samt enahanda traktamente som dessa vid de förrättningar, lian i sin egenskap af förste Provincial-läkare verkställer.
Jag har icke deltagit i uppgörandet af den K. propos., som ligger till grund för Const.Utsk:s förslag, men jag tror att orsaken, hvarföre ordalydelsen blifvit förändrad, är den, att om i en framtid vissa administrativa rättsfrågor skulle blifva öfverflyttade på högsta domstolen, så skulle de kunna undergå beredning af annan auktoritet än nedre justitie-revisionen innan de föredrogos i högsta domstolen. Den G:lc anmärkmn som, enligt hvad reservationen tyckes utmärka, är den, vid hvilken reservanten lagt mesta vigt, innehåller ”att högsta domstolens utvidgning förklaras åsyfta afsöndring från Konungens pröfning i Statsrådet af vissa dithörande mål, utan att något grnndlagsstadgande föreslås till bestämmande af den inskränkning i Konungamakten, som deraf blefve en följd.” Jag delar fullkomligt den värde reservantens farhågor för inskränkningar i Konungens rättigheter; ty jag är med honom derutinnan fullt ense, att, om Konungamakten icke är stark, så båtar det icke landet, och när fråga är om de Konungsliga rättigheterna, så skall jag alltid linnas vara en ibland deras försvarare, men jag tror icke att deraf bör följa, alt man bör skapa sig farhågor der icke sådana finnas. Här böra icke heller finnas sådane, ty för det l:sta är det icke sagdt, att dessa mål ovilkorligen skola flyttas till högsta domstolen om förslaget bifalles, utan endast att det då möjligen kan ske i en framtid och för det 2:dra är det uti den K. proposm tydligen uttaladt att det endast äro rättsfrågor och icke befordringsmål eller andra dylika administrativa ärenden, som skulle öfverflyttas till högsta domstolens afgörande. Jag föreställer mig att den värde talaren, som sjelf varit ledamot i Konungens rådkammare och således sjelf har' erfarenhet deraf, snarare borde finna att behandlingen af dessa rättsfrågor i många fall mera nedsätter än ökar Konungamakten; ty der förekomma mål till afgörande af den beskaffenhet, att det skulle vara opassande att med deras beskrifning fylla R. o. Ad:s prot. Att K. M. skall sätta Sitt namn under sådana mål, lärer väl icke vara riktigt.
Då endast cn eller annan gemenligen har besväret af att upprätta de segrande vallistorna, torde man kunna fordra, att derpå icke upptagas sådana ledamöter, som äro frånvarande: och jag frågar, om icke de från sådana orsaker uppkommande uppehåll drabba den majoritet, som vunnit vid valen. I öfrigt anser jag visserligen, att de correctiv, sorn finnas, äro tillräckliga, såvida icke ordföranderne i Utskrn, i hvad på dem ankommer, bibehålla det hittills följda considerationssystemet; och jag delar den åsigt, att alla strängare correctiv skulle försvåra möjligheten att erhålla utsk:sledamöter. Jag tror altså, att Den 19 Sep tern Ii er. det vore bäst, att Frih. Boye återtogé sin motion; ty säkerligen blir den i alla fall icke af Ståndet godkänd, och sjelfva saken tror jag icke skulle vinna på densamma. Ilr Silfverhjelm: Jag vill upptaga Frih. Boyes sednaste modification, att nemi. uppgift å frånvar. ledamöter borde till Ståndet ingå. Jag tror, att ten sådan åtgärd skulle leda till scandai, och hemställer altså till Frih. Boye, ali han må afstå från hela motionen, hvilken här mott sådant motstånd, och i stället instämma med mig deruti, att Ridd.Utsk. må uppdragas uppgöra förslag till en så beskaffad ändring i 24 § Ridd.Ordn., att hvarje från riksdagen sig aflägsnande Ridd.-ledamot derom förut bör hos Jjandtim gö-r ra anmälan. Fri}i. Ehrenborgh: Föregående riksdagars prot. kunna vittna, att jag aldrig motsatt mig remiss af en motion, emedan jag ansett 49 § Riksd.Ordn. i sådant afseende så sällan som möjligt böra begagnas och en motion sålunda omedelbarligen supprimeras. Deremot tror jag mig icke kunna biträda till remiss af en motion, som är grundlagsstridig. Sådant tillhör visst Landtm, att bestämma; men skulle hans åsigt icke vara , att motionen innefattade en dylik egenskap, beror det dock på Ståndet att bevilja remiss eller icke. Jag skulle tro, att då motionen till både innehåll och syfte ogillas, det då är Ståndet värdigt att supprimera den.
farande stått under fröken Anne Margret HamilBland de öfriga uppträdande utmärkte sig i tons ledning, har under året haft 64 elever, 3 synnerhet herr de Wahl genom sina samvetsfrielever inberäknade. Afdelningen fqr gobelingranna och energiska, om ock ej fullständigt lagning, som äfven förestås af fröken Hamilton, lyckade bemödanden att fylla Armands mycket har under året hufvudsakligen arbetat på en fordrande roll och herr Byström genom sin symserie tapeter, tillhörande grefve Fredrik Bonde. patiska framställning af den ömsinte spelarenFöreningen har 1897 liksom föregående år anordvivören Gastonde Rieux. nat en handarbetskurs för lärarinnor under ledUppsättningen var präktig och bifallet från ning af fröknarna Gisberg och Beckman. den fullsatta salongen stormande. Med 1897 års ingång började föreningens krafter till största delen att tagas i anspråk för årets utställning. I årsberättelsen redogöres utförligt för föreningens deltagande i denna utställning. Föreningens behållning den 1 januari 1897 utgjorde 71,852 kr. och minskades under året med 4,988 kr. Minskningen beror hufvudsakligast på kostnaderna för utställningen. Omsättningen i föreningens rörelse har under Under rubriken » Familjemeddelanden» ha vi räkenskapsåret uppgått till 99,633 kr. Decharge anslagit en bestämd plats på andra sidan i vår anbeviljades styrelsen, som, enligt revisorernas yttnonsbilaga för s k. legala annonser och for dem fastrande, med nit och omtanke arbetat för föreninställt ett pris, som rätt mycket understiger vårt gens framgång. De styrelseledamöter, som voro annars beräknade annonspris, eller för födelse-, i tur att afgå, omvaldes med acklamation, äfvenförlofningsoch vigselannons kr. 1: 50 som styrelsesuppleanterna och revisorerna. Sosamt för dödsannons inom ram kr. 5: — phie Adlersparres pris tilldelades fröken Anneett pris som måste betraktas som synnerligen modeMargret Hamilton. rat, då hänsyn tages till vår upplagas ovanliga storlek och den jämna och utbredda spridning tillkännayifvandet därigenom erhåller. medmänniskor skada, såg j a g upp och märkte, att han skrattade tyst för sig själf och skakade på hufvudet.
Du bara förtalar dig själf; du vill väl inte inbilla mig, att du föredrager en middagsbjudning framför en konsert af de mest framstående konstnärer! » » Det gör jag obetingadt, och det göra flere med mig — » » Döm ej om flertalet! För mången, mången, som, i likhet med mig, längtat och trängtat efter att få höra, till exempel, Marteau, är priset därför ett absolut hinder, synnerligast för familjer, som gärna dela hvarje fröjd med hvarandra. Vet du, Inez, hvad du nu och alltid borde göra? Jo, skicka din konsertbiljett till någon musikalisk själ, som ej har råd att offra två kronor på ett nöje. Jag har åtminstone i dag förskaffat mig en glädje genom att skicka de biljetter, vi på förhand tingat, till två personer, hvilka blefvo formligen hänryckta öfver att få bevista denna konsert. — Men du skall få se, att om man ännu en höst och en vinter låter konstnärer af rang uppträda gång efter gång för tomma stolrader, så komma slutligen inga betydande konstnärer hit, och sä få vi oskyldiga lida för de skyldiga. » » Du kan ju strejka. — Eller skall du icke på någon middagsbjudning? » » Strejka, då generalen bjuder! Vet du hvad subordination betyder? » » Tja, hvad är att göra! Men jag skall i alla fall skaffa mig två ställföreträdare på den välsignade konserten. Och nu går jag hem, klockan går mot fyra och middagen är klockan fem. » » På samma klockslag som generalens. Ack, om man ändå finge gå från bordet till konserten! » Det var endast en intim krets af tolf personer, som var inbjuden till generalens. Bordet var festligt dukadt, men gästerna lade genast märke till, att endast ett rödvinsglas fanns vid hvarje kuvert, och man undrade nyfiket, hvilken nyhet vid serveringen som nu skulle öfverraska gästerna, ty generalen, liksom också hans fru, voro tongifvande för mer än en sällskapskrets. Soppan var alls icke märkvärdig; man var tvärtom något flat öfver att bli bjuden buljong, som var hvarken bättre eller sämre än man fick hemma i hvardagslag.
Medan din ande sväfvar kring i skyn, ligger hans ande och sofver på jorden, och den handtryckning, hvarmed han besvarar din, är blott en omedveten rörelse i sömnen Mig skulle du ha räckt handen, ty jag var med dig; min andes vingslag var det, du hörde i de ljusa rymderna, där din själ solade sig nyss. Jag kan känna med dina nerver, och mitt hjärta klappar i samma takt som ditt. Mig skulle du ha räckt handen! Jag äl ...» Men innan bekännelsen blef uttalad, hade musiken tystnat, och en applådsalva bröt brutalt in i stämningen, lik en froströd hand, som slet dess fina slöja i stycken. Casimir Du Camp vaknade och instämde i bifallsyttringen, medan han gång på gång kväfde en blasfemisk gäspning, som tycktes framkallad på lek af en sömnens genius, sväfvande i luften framför honom, kittlande hans mun med sin trollfjäder gång på gång. Så gick ridån upp, och Casimir blef snart vid bästa humör. Han skrattade högt åt de groteska scenerna och särskildt kände hans jubel inga gränser, när Botten klef in på scenen med åsnehufvud på skuldrorna och när han lutade sitt gråludna fysionomi mot Titanias kind. Under mellanakterna försvann den unge godsägaren regelbundet, och när han åter uppenbarade sig, var hans andedräkt punschångor. Han hade redan skaffat sig en stor umgängeskrets af militärer, som accepterat »fisken» i hans egenskap af baron och fideikomissinnehafvare. Å sin sida var Casimir icke noga i valet af sina dryckesbröder, om de blott ägde uniform och epåletter. Pengar hade han själf. Det var numera nästan regel, att han tillbringade sina aftnar utomhus och kom sent hem. Han fann alltid förevändningar. När ridån gått ned och människomängden strömmade ut genom vestibulen, höll sig Casimir ännu trofast vid sin makas sida; men han hade icke hunnit långt, innan en hand helt förtroligt lades på hans axel och drog honom bort i vimlet. Först när Maria redan stigit upp i vagnen, blef hennes make åter synlig, men han kom blott för att kasta några ord in till henne i mörkret:
N e j, sade deras lärarinna, de hafva ju ständigt haft h e n n e s råd att tillgå. G. H. T. B l a n d de sömmerskor, som icke hafva familj, u t a n måste helt och hållet lifnära sig sjelfva, r å d e r det största elände. Kappsömmerskorna hafva det lika eländigt. E n skicklig sömmerska förtjenar 7: 2 0 — 8 kr. I d e s s a smalare spalter ärna vi i hvarje nummer under en mängd olika hufvudrubriker meddela alla möjliga praktiska och n y t t i g a råd och rön på de områden, s o m höra till qvinn a n s v e r k s a m h e t inom och för hemmet. Idun skulle sålunda kunna blifva ett föreningsband mellan husmödrarna och deras familjer, hvarigenom de förra, ehuru okända för hvar andra, skulle kunna både gifva och m o t t a g a inånga g o d a och n y t t i g a råd. Ingen behöfver p å minsta s ä t t l å t a sig af hållas af fruktan för brister i stiliseringen af de gjorda meddelandena, t y d e s s a omredigeras alltid af o s s, om s å behöfves, innan de införas i tidningen. holm, 02 fl KS ~P 03 O &lt;D - P cc CO s: GÖ fl » ffS + Å baksidan af det konvolut, som innehåller täfllngsskrift, bör sättas ordet: Täftmgsskrift. a a © fin Obs! För att tillmötesgå från några håll uttalade önskningar, hafva vi framflyttat täflingstidens utgång till den 37 januari (i st f. i prof numren bestämda 15 januari). Täflingsskrifter hafva redan börjat inlemnas. Stockholm i januari 1888. Redaktionen. V å r a barn. Lindning af späda barn. m. u p p s t å. M e n skodonen böra ej heller v a r a allt för vida, e m e d a n fötterna då få för litet stöd och lätt k u n n a skafvas. L å g a och breda klackar förtjena företräde. Tant Malla. Alt borttaga mjölkoch kaffefläckar ur kläder.
Prot. 1862 </ 1863. 4 Sami. 1 A/d. 3 Band. 3 Haft. 11 82 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 141. gar vid hamnarne i sjön Rengen och vid Linköping behöfva åstadkommas, och man, genom att bestämma summan för ett lån fullt tillräcklig för att på ett sätt åstadkomma hela kommunikationsförbättringen, har större sannolikhet att komma ifrån bortskänkandet af en så stor summa som Utskottet föreslagit, får jag vördsamt föreslå, att Rikets Ständer ville, för anbringande af en förbättrad kommunikationsled emellan sjön Rengen och Linköpings hamn, på det sätt som af Kongl. Majit gillas, bevilja ett lån motsvarande hela kostnaden, dock högst uppgående till 700,000 Ridr R:mt, emot säkerhet som af Kongl. Majit godkännes och på de vilkor i öfrigt, som för lån till bibanor vid denna riks dag blifvit stadgade.11 af Herr L. J. Hierta, som förenat sig uti den af Herr Nordenfelt afgifua reservation med förslag, att ett lån af 700,000 Ridr måtte lemnäs till anbringande af en kommunikationsled mellan sjön Rengen och Linköping, på sätt i nämnda reservation linnes anfördt. Lino t 33:dje punkten, angående anslag till Luleå elfs kanalisering: af Friherre af Ugglas, Gust.: “Vid behandlingen inom Stats-Utskottet af frågan om kanalisering al Lidea eif, har jag funnit bekräftad den öfvertygelse jag länge hyst att detta företag, om också af gagn för den elfven närmast liggande orten, likväl eger sitt högsta och egentliga värde derutinnan, att det underlättar eller rättare möjliggör bearbetandet af de rika malmtillgångar, som nu ligga snart sagdt obegagnade i Gellivara malmfält. I sammanhang med denna kanalisering och under förutsättning att denna skulle af Staten bekostas, har nemligen ett provisoriskt aftal med en utländsk ingeniör blifvit träffadt, dels om anläggande af en 8 mils lång jernväg från Luleå eif till Gellivara, dels om malmfältets bearbetande.
Just för den omtalade conseqvensens skull, och ufven på del alt icke för stor olikhet må finnas mellan privatbankernes fonder, får jag föreslå ett maximum af 2,000,000, likaväl sorn Utsk:n föreslagit t,000,000 som minimum. Gr. Frölich: Det är verkligen märkvärdigt, att Hr Rosenblad, hvars argumentation för en stund sedan gick ut på att visa vådan af för mycket öfverflöd på sedlar, just är den, som, när jag förklarar att jag för min del vill öfverlemna åt Konungen att bedomina maximum för privatbankers teckningssumma, påstår delta medgifvande ål konungamakten vara en obetydlighet. Detta kail gifva ett begrepp om den slags politiska ärlighet, som brukas i denna discussion Från den värde ledamoten Hr Rosenblads sida är detta sätt visserligen icke något nytt, men bör dock i prot. Doll 18 Februari e. m. 4G3 remarqueras. Del ur sannt, alt en omreclaclion i detta inom. måste äga rum, 0111 man vill hafva någon conseqvens, det ur möjligt att besluta omflyttning af hela sista niora, i Utskrns 2 § till den 1 ; men månne det är mödan värdt att försöka att här göra någonting conseqvent? Herrarne lita på de andra Ståndens beslut; meningen loide vara att nit gyckla litet med det beslut, som här blifvit fatladt, det må herrarne alltför gerna göra, jag önskar herrarne mycken lycka, det må stå för herrarnes egen räkning, mig gör det ingenting. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Jag har varit ledsen öfver, att denna öfverläggning om ett vigligt ämne hålles så sent på altonen, då få af R. o. Ad:s ledamöter äro tillstädes. Men när saken behandlas så som nyss af Gr. Frölich, så är jag glad alt få af Ståndet äro här, och an mer, att så få åhörare befinna sig på läktaren. 1 sjelfva saken får jag säga, att likasom denna § utsätter ett minimum för teckning, anser jag det vara rätt alt äfven utsätta ett bestämdt maximum, på sätt Hr Ribbing föreslagit.