Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att den åt vissa Stader förunnade oinskränkta Nederlagsfrihet må upphöra, och berörde frihet hädanefter må sträcka sig endast till sådana varor, hvilkas införsel i Riket är tillåten. 2:0 Att noga undersökning må anställas till utrönande huruvida flera elier färre af nu till införsel tillåtna varor må kunna i Riket umbäras, och i följe deraf, så vidt möjligt och lämpligt vara kan, tillåtelsen af främmande varors införande samt bruk och nyttjande iRiket må blifva inskränkt. 3:0 Att nu gällande Författningar emot Lurendrägeri och Tullförsnillning må skärpas, till nödigt befrämjande af mera säkerhet, så väl för Kongl. Maj.ts och Kronans rätt, som för inhemska idogheten» 4:0 Att det förderfliga missbruket af den så kallade Vestgötha Gårdfari-handeln må afhjelpas, såsom alltför betungande för andra landsorters invånare, särdeles för ^ 5. Allmogen, samt ledande ej allenast till smyghandel, utan äfven till ett öfvermåttan skadligt spridande af öfverflödsvaror. 5:0 Att kunnige och oväldige män må af Kongl. Majit i nåder utses och förordnas j till att granska och öfverse de nu gällanf de Stadgar och Författningar angående f[ Växelrörelsen i Riket, samt i underdånighet - Ben 29 Mart. 241 nighet föreslå de ändringar och förbättringar i dessa Stadgar, som nyare tiders erfarenhet torde h.*fva funnit angelägna och alldeles oumbärliga. Vid besvarandet af dessa punkter, får jag först fästa mig vid de mindre betydliga, och till slutet bespara det lista Momentet, hvilket, såsom varande det vigtigaste ventilationsämnet, och till sitt utesluta de eller tillvarande af oberäkneliga följder lös Riket, fordrar en större utveckling än de öitige. Det kan ingen annat än önska , att våra Coursförhällanden måtte vara fördelaktiga, och man kan ej annat än medgifva, att äfven enskildte vinglerier bidragit att försämra dem; men vid det ena och andra framställer sig alltid den frågan: Hvad kan Regeringen gö ra i dessa fall? Coursen grundas på nationernes inbördes skulder.
Den 22 Maj. C81 R. o. Ad. sin ursäkt för det lian gjort hemställan om R. o. Adis åtskiljande, utan att erinra sig, att derförinnan åtskilliga inkomnc mål hordc föredragas till bordläggning. Härefter anmäldes lill bordläggning följande från Utskin inkomne mern. och betänkin, nemi. från S t a ts-U ts kottet: N:o 332, med förslag till de sista §§ i det nya reglementet för Riksg.eont.; Banco-Ut skot tet: Nio 70, angide verkställd omröstning i förstärkt BancoUtsk., i anleda, af de hos RiksSlin fattade skiljaktiga beslut öfver Bancooch LagUtskius i betänk. Nio 1 och utlåt. Nio 2 afgifna förslag lill lag för enskilde banker; Nio 77, med hemställan, att en gratification malte få utanordnas åt Bankens vaklbetjening samt lill vaktmästaren i Bancodiscontverket; Nio 78, om arfvode för renskrifning af Utskis protocoll; N:n 79, i anledn. af förrättad revision af Baueodiscontverkets räkenskaper och förvaltning för år 1S44; Nio 80, i anledn. af RiksStins skiljaktiga beslut, i fråga om Stalsoch BaucoUtskms utlät. Nio 130; Lag-Utskottet! Nio 128, i anledn. af väckt motion, angide meddelande af ett stadgande derom, att deu af R. St. beslutade och af K. M. bifallna förändring i Ingens bestämmelser ronde giftorätt ej mätte medföra relroactiv kraft. 11. R. o. Ad. åtskildes kl. 1 pä natten. In fidem protocolli, Albert Munck. —- Fredagen den 23 Maj 1845. Plenum kl. 11 f. m. Justerades 10 prot.utdr. för gårdagen. Anmäldes och emottogos 2:ne Konungens Öfverstekammarjunkare Gr.
I anledning af hvad Herr Heykenskjöld anfört, torde mig tillåtas förklara, det mine Yttranden stödja sig på verklige Fada, då deremot Herr Heykensköld® stödja sig endast på uppgifter. Herr Grefven och Landt Mar skalken föreslog, att de angående Götha Canal nu afgifne Yttranden, måtte till Statsoch BancoUtskottem remitteras; hvilket bifölls. Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde , att sedan alla från 1815 års Riksdag hvilande Förslag till ändringar i Grundlagarne nu mera blifvit pröfvade och afgjorde , ConstitutionsUtskottet måtte anmodas att inkomma med uppgift på de Förslag , sorn af samtelige RiksStånden blifvit godkände , hvilka, efter verkställd justering, sedermera torde böra öfverlemnas till ExpeditionsUtskottet, för att i afseende å Kongl. Maj:ts Nådiga Sanction derå uppsätta en underdånig Skrifvelse till Kongl, Maj: t. Bifalls. Herr Grefven och LandtMarskalken till-. kännagaf, af enligt det för Högstsalig Hana Maj t Konung Carl XIII:s Begrafning utfärdade Ceremoniel, komma vissa Ledamöter af RiksStånden att deltaga uti den Kongl. Processionen; i anledning hvaraf och då Herr Grefven och LandtMarskalken hade sig be: ie Den 17 Martn, /. 7». kanf, att 50 af Ridderskapets och Adelns Ledamöter, skulle blifva dertill kallade, Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, det Ridderskapet och Adein behagade innom sig välja bemälde personer, antingen på det sätt, att de äldste bland Grefvarne, Friherarne samt Riddersoch /idelsmän utsågas, eller ock att hvarje
I de fall, da Konungen eller Stats-Rädet fammankallar Riksens Ständer, fastställes tiden till Riksdagens begynnelse efter trettonde och inom femtionde dagen frän den, dä kallelsen blifwit i Hufwudstadens kyrkor kungsord. Om, emot förmodan, i de fall föregäende 4, och 7 ZF utsätta, Riksens Ständer ej genast sammankallas, äligge det owilkorligen RiddarhusDircctionen, Dom-Capitlen i Riket, Magistraten i Hufwudstaden samt Landshöfdingarne i Länen, att genom offenteliga kungöranden ifrän predikstolarne underrättelse härom läta meddela, pä det Riksens Ständer ma sammankomma, att deras samt Rikets rätt iakttaga och skydda. Sädan Riksdag öppnes ä femtionde dagen efter den, dä Stats-Rädet sist bordt kallelse dertill i Hufwudstadens kyrkor läta kungöra. Med de i 2 8 omförmälde föreskrifter förstas bestämmandet af skyldigheten för wederbörande corsi orationer och Embetsmän, att, utan widare påminnelse och utan annan anledning än wid Lagtima Riksdag sista Riksdags-Beslutet, och wid Urtima Riksdag sselfwa kallelsen, besörja, det walen till Riksdagsmän, der sädane wal äga runi, i laglig ordning och, wid answar, med all skyndsamhet werkställas; tillhörande det Dom-Capitlen att för Pre - Bilaga till Mem. N:o 3. 105 sterskapct, Hufwudstadens Magistrat att för derwarande Borgerskapct, samt Landshöfdingarne, hlvar i sitt Län, att för de öfrige Städernes Borgerskap och Menige Allmogen om sädane »valförrättningar ä Embetets wägnar föranstalta, med särskild föreskrift frän Landshöfdingarne, att samma dag, dä i kyrkorne Riksdagskallelsen kungöres, skall Socknestäunna till nästfölfande Söndag för Electorswal af Allmogen utlysas.
Så stadgade han sig, som man säger, och » Ja, herr baron. » » Säg till, att vagnen skall stå för dörren började att med utomordentlig ifver egna sig åt sina studier. klockan sju. » » Ja, herr baron. Befaller baron, att teet » Heydenberg har slagit sig på att pluggskall serveras dessförinnan? » läsa, » sade kamraterna, » han är fördömdt trå- » Jag vill ej äta i afton. Ni kan gå nu. » kig nu för tiden. » Betjänten aflägsnade sig, och hans herre » En lofvande yngling! » tänkte profesPå det runda bordet framför soffan stod gjorde sina förberedelser till resan. Han sorerna. en sykorg, och ett halffärdigt barnförkläde var packade en liten nattsäck, skref ett par bref På ovanligt kort tid tog han den högsta kastadt däröfver. Hon var ej särdeles oroch började sedan att promenera fram och juridiska examen och kom så ut i världen dentlig, hon brukade alltid lemna saker framtillbaka på det mattbelagda golfvet. Klocsom en man med framtidsutsikter. Lyckan me efter sig. Äfven detta hade bidragit att kan på kaminhyllan hade ännu ej slagit half följde honom; han erhöll en hög befattning, skilja dem från hvarandra, han själf var nä- sex, i afton såg det ut, som om tidens vingar som ingen före honom innehaft vid så unga stan pedantiskt noggrann. kommit i beröring med saxen. år, han var förnäm och rik, en framstående I hörnet vid det ena fönstret upptäckte Månne det var vackert väder? Han gick man på den bana han valt, berömd för sitt han några mörka föremål på golfvet. Han fram till balkongdörren och såg ut. Det var skarpa förstånd och sin obetvingliga viljegick dit, där lågo åtskilliga leksaker, kastade klart, stjärnorna gnistrade på det svartblå kraft, men ensam, alltid ensam. om hvarandra i betänklig oreda. Han behimlahvalfvet; ett tunnt snötäcke bredde sig En gång drömde han, att det skulle bli traktade samlingen med mörka blickar och öfver Humlegårdens gångar och gräsmattor, och mellan trädens grenar glimmade ljusen annorlunda, det var då han förde sin brud förvånade sig öfver, att betjäningen ej städat till altaret.
Hr Oxehufvud har sjelf medgifvit att den föreslagna författningen i öfrigt innefattar betydliga inskränkningar uti de handlande förut tillkommande rättigheter och förmåner, och då anser jag det icke vara lämpligt alt till dessa lägga ännu flere och dymedelst lägga allt för stora band pä rörelsen. Orsaken hvarför räkningen bör af handlanden köparen tillställas inom det följande året efter det utborgningen skett, är den att köparen då ännu kan anses hafva i friskt minne hvad han borgat, samt bedöma om räkningen till varubelopp och pris är riktig, samt alt han i motsatt fall må kunna klandra den. Agde handlanden rätt alt dröja längre, så kunde det förhållande inträffa som Hr Oxehufvud påpekat, eller att köparen nödgades öfverlåta edgången åt handlanden, hvaraf 'missbruk kunde blifva följden. Dessutom torde väl hvilken klok menniska som helst, då han sålunda formligen blifvit genom räkningens tillställande kräfd, samt anser sig befogad att klandra densamma, göra sig noga reda för hvad han icke gillar deruti, så att han sedermera kan med ed befästa sitt klander, äfven om någon längre tid skulle förlöpa innan handlanden anställer rättegång. Och det ligger i handlandens tydliga intresse, att då han finner sin räkning klandrad, anhängiggöra frågan derom vid domstol för att få den utredd. Hr Akerman: Den fråga, som nu är under öfverläggning, är otvifvelaktigt af största vigt, kanske en af de vigtigare, som vid denna riksd. förekommer. Icke derföre att, såsom en talare yttrat, meningen vore alt ställa lagstiftningen i fråga om handelsboks vitsord i öfverensstämmelse med lagstiftningen i allmänhet, och icke eller derföre att. den ifrågasatta förändringen är af allmänna opinionen påkallad; utan derföre att lagstiftningen i detta fall utöfvar det allra största inflytande på våra kreditförhållanden och på den dagliga handeln och vandeln.
Men saken är af vigt; det första anslaget är alldeles otillräckligt, och föreståndaren, som tillika är ägare af stället, bar derjemte förklarat, att endast på de villkor, att den nu begärda årliga tillökningen samt ett ränlefrilt lån på 10 år af 10,oro i:dr b:co beviljas, åtager han sig att fortfara med sitt besvär. Frågan blir således, om det skall vara mera skäl att bifalla dessa tillökningar, eller ock att låta liela inrättningen upphöra. I sådant fall får jag på det ifrigaste tillstyrka, att det ökade anslaget mätte bifallas. — I flera provinser ilar fråga blif vit väckt örn bildande af andra landtbruks-instituter och äfven underdånig anhållan om anslag dertill blifvit fiamställd. Jag skulle dock tro, att dessa borde — åtminstone liil en början —inskränka sin verkningskrets tili allmogen och den arbetande classen, som dock alltid endast med svårighet kan begagna ett utom provinsen beläget institut. Degeberg kunde deremot blifva en sorts academi lör en högre bildning i yrket. Om jag ej missminner mig, är det 15,000 r:dr b;co som i 11. M:s nåd. propos. är föreslaget i tillökning för Degeberg , samt till medel åt andra mindre dylika inrättningar inom provinserna; 0111 man härtill lägger de redan beviljade 5000 r:dr b:eo, så kan af denna summa det nu begärdta fördubblade anslaget beviljas, och 10,000 i:dr b:cö återstå dock årligen till de andra projecteraue inrättningarnas disposition. Det är alltid mera skal att öka understödet för en inrättning, som redan är i gång, och som redan visat gagneliga frukter, än att lemna denna tillökning åt en alldeles ny, om hvars beskaffenhet man ännu är okunnig oell hvars framgång ännu helt och hållit är osäker. Låtorn oss derföre icke afskräckas af en måhända val dryg årlig utgift, då derigenom ett vigtigt mål befrämjas för landets allmänna val. Låtom oss ej kullkasta ett arbete, hvartill vi redan lågt en så säker grund.
Gransknings-utskottet å lagtima riksdag åligger att äska de i Konungens statsråd förda protokoll, med undantag af dem, som angå ministeriella ärenden och kommandomål, hvilka endast i hvad som rörer kända och af utskottet uppgifna händelser kunna fordras. Efter tagen kännedom af dessa protokoll, skall utskottet afgifva utlåtande ej mindre öfver anmärkningar, — som inom någondera af Riksförsamlingens kamrar tilläfventyrs blifvit emot ledamöter af statsrådet, i och för utöfningen af deras rådgifvarekall, väckta, än ock öfver de anmärkningar, som Riksförsamlingens revisorer af statsverkets tillstånd, styrelse och förvaltning, kunna i deras berättelse hafva emot Konungens rådgifvare framställt. Finner utskottet härvid, att någon statsrådets ledamot, eller någon för tillfället förordnad föredragande, eller den embetsman, som i kommandomål konungen råd gifvit, uppenbarligen handlat emot rikets grundlag eller allmän lag, eller tillstyrkt någon öfverträdelse deraf, eller underlåtit att göra föreställningar emot sådana öfverträdelser, eller dem vållat, och befrämjat genom uppsåtligt fördöl - Kongl. Maj:ts Nåd. Skrifvelse, N:o 85. 29 jande af någon upplysning, eller häfver den föredragande underlåtit att, i de fall, som 38 § af regeringsformen förutsätter, sin kontrasignation å ett Konungens beslut vägra, skall utskottet, enligt 86 <§ regeringsformen, ställa den, emot hvilken sådan anmärkning förekommit, under tilltal inför riksrätt och målet för detta ändamål till justitiae-ombudsmannen öfverlemna. Derest gransknings-utskottet skulle anmärka, att statsråds-ledamöter samfäldt, eller en eller flere af dem, uti deras rådslag om allmänna mått och steg icke iakttagit rikets sannskyldiga nytta, eller att någon föredragande icke med oväld, nit, skicklighet och drift sitt förtroende-embete utöfvat, eger utskottet att hos Riksförsamlingen göra sådan anmälan, som i 87 <§ regeringsformen omförmäles. Skulle gransknings-utskottet finna anledning att emot någon för statsutgifR. O. § 50. terna redovisande tjensteman yrka laga ansvar, må frågan af Riksförsamlingen mom.
Riksgälds - Contoiret Riksgälds - Contoiret att med Discontäger, att med Discont - [507* Siats-Utskottets •villkor och motTvå procents ranta i Riksens Ständers Banque begagna en Summa af Två Millioner Rfdr; och derest till Credit-Sedlars inlösen ytterligare biträde skulle tarfvas , bör det, anot enahanda villkor, af QBan quen meddelas, sedan vid hållit sammanträde imellan FuIImagtige iBanquen och Riks» gälds-Contoiret behofblifvit uppgifvet.. 7. "Ari. 5; %, 3 och 4 §. §; 5- §• ii morn. Emot det Riksgälds • Contoiret får {disponera alla inflytan» Betänk and en'. villkor och mot Två (a) procents ränta, i Banken begagna en Summa af Två (3) Millioner Riksdaler; ochderest till Credit-Sedlars inlösen ytterligare biträde skulle tarfvas, bör det ernot enahanda villkor, af Banken meddelas? dock under förbehåll, att dispositioner på Extra Di1*, scent Biträdet icke ske i annat förhållande, än att Credit-Sedlar till ett deremot svarande belopp infrias. Äfvensom nya Credit-Sedlar icke få utgifvas till större Summa, än som var utelöpande den 31 December 1814; hvarvid undantag likväl eger rum för hvad uppå det mindre Creditivet skulle komma att disponeras. 7 • Art. i, 2, 3 och 4 §. §. oför» förändrade. 5- §• i. morn.
Hvad hans skaldekonst i verkligheten blef, betecknas kanske sannast af denna ur hans Eugenia hämtade liknelse: Hon lik den blomman är, som än af jorden näres, Men hvilkens lif af sol och sjukdom samfäldt täres; Hvars dufna knopp sig matt till jorden lutar ner, Och liksom sörjande uppå sin moder ser. Det heter i Åminnelse-talet öfver Cunninghame, författadt ej långt före hans frånfälle: ”De döde hafva väl efter sin bortgång ingen känsla eller fägnad deraf, att minnet af deras flit, arbete och dygd ej på engång nedsänkes i glömskans gömmor. Allt sådant rörer ej deras öfverblifna mull. Men vi betale dem likväl en lofvad vedergällning; och de efterlefvande blifva genom de framfarnes exempel uppmuntrade, att genom en oskyldig och ädel täflan förtjena dylika ärestoder. De, som lyst från ärans yppersta höjder, och varit en prydnad för sina tider; som icke allenast älskat och skyddat vetenskaper, utan ock i deras umgänge haft sin ljufligaste hvila, sitt nöjdaste tidsfördrif: när de berättas hafva på sådant sätt ännu mera prydt sin purpur och sina lagrar, röras derigenom på det ömmaste de, som sträfva att efter dem få intaga samma höjder, och uppmuntras att gifva sin ära en lika oförgängelig glans Deremot de, som under en mindre bevågen lycka hämta af sina arbeten en knappare skörd, kunna likväl, under sina mödosamma stunder, hugna sig åt en belöning efter döden, ett tacksamt minne hos efterverlden, och några heders-tecken, som i tideböckren omgifva deras namn. Under lyckans vidrigheter, och en otacksam tids hårdheter, smaka deras sinnen förut en sötma af ett mildare öde bland de efterlefvande”. Arme Mörk! Gerna ville dessa blad befrämja en uppfyllelse af din sista jordiska förhoppning. Men ... afundsvärda dröm! Detta mildare öde, detta tacksamma minne, denna efterverld, denna tillkommande rättvisa, – hvad äro de?
Om så skulle vara, så skulle jag för min del med Hr von Hartmansdorff instämma uti begäran om återrerniss; ty jag för min del kan icke annat än finna högst lämpligt att flytta myntet till en annan local,emedan det måste vara orätt att en så eldfarlig anstalt finnes i samma hus som Stats-expedilionerna, hvarest naturligtvis vigtiga handlingar förvaras, och så nära till slottet. Den omständighet, hvarpå Frih. Cederström fästat uppmärksamheten, nemi. att kostnaden för myntverkets flyttning kanske skulle blifva så hög, alt man derföre kunde uppföra ett nytt hus, anser jag icke böra tagas i betraktande; ty nyttan vore stor att hafva myntet på en annan, mera aflägset belägen, local. Hvad beträffar den siste värde talarens önskan, att chefen för Finance-departementet skulle yttra sig i frågan, så tror jag, att, äfven om han vore närvar. skulle man icke kunna fordra, att han uti sakeus uuvar. skick skulle yttra sig; ty någon undersökning om förhållandet har naturligtvis ännu icke af Regeringen kunnat anställas, innan Regeringen fått R. St:s skrifvelse i ämnet. Först sedan en undersökning försiggått, blir så väl nämnde depart.chef som Statsrådets öfrige ledamöter i tillfälle att något mera i detalj yttra sig i frågan. Frih. Sprengtporten, Jac. Wilh.: I anleda, af den siste värde talarens yttrande får jag upplysa, att Hr von Hartmansdorff^ motion hvarken innefattar något förslag, livart myntet skall förläggas, i händelse det skulle flyttas, eller någon slags beräkning af kostnaderna derför. Under sådana förhållanden anser jag, att StatsUtsk. svårligen kunnat föreslå några bestämda åtgärder, isynnerhet sedan StatsUtsk. tillstyrkt och It. St. beslutat att till K. M:s pröfning öfverlemna sjelfva frågan, huruvida Stats-expedilionerna böra sammanflyttas inom ett och samma hus. Om StatsUtsk. skulle d detta afseende föreslå 11. St. någon åtgärd, så vore det att tillstyrka R.
Sedan dess hafva åtskilliga förslag blifvit framställda derom, att den andra regeringsmagten äfven skulle deltaga i styrelsen öfver Rikets Ständers Bank, men, de som önskat sådant har icke tänkt sig möjligheten af ett sådant steg förr än 72 § Regeringsformen undergått en förändring, så till exempel föreslog en aktad och i bankväsendet väl hemmastadd ledamot på Riddarhuset vid 1844 1845 årens riksdag, genom en till Konstitutions-Utskot tet ingifven motion, att sagde Grundlags-paragraf skulle erhålla följande förändrade lydelse: Sveriges Rikets Ständers Bank, vare under Konungens och Rikets Ständers gemensamma garanti och vård, så att den efter de ordningar, stadgar och reglementen, som redan gjorda eller vidare af Konungen och Rikets Ständer göras kunna, må ostörd förvaltas af en Ordförande, sorn Konungen förordnar, och tolf Fullmägtige, hvilka Rikets Ständer samfäldt genom tolf af hvarje Riks-Stånd särskildt utsedde Elektorer välja och af hvilka sex skola, efter föregången lottning dem emellan vid hvarje påföljande Riksdag, underkastas nytt val. Alla beslut rörande Banken, dess styrelse och förvaltning, fattas af Konungen och Rikets Ständer, i den ordning, som för stiftandet af allmän lag 87 i; af Regeringsformen stadgar, dock utan Högste Domstolens hörande. I afseende å lagstiftningen för privatbankerna, föreslog samma motionär följande: Genom en af Konungen och Rikets Ständer gemensamt stiftad lag bestämmes, om och på hvad vilkor privatbanker och andra kreditföreningar hädanefter må inrättas, men motionen blef af Konstitutions-Utskottet afstyrkt. Detta visar likväl, att denne frejdade man icke tänkte sig möjligheten, det Kongl. Majit kunde komma att utöfva något inflytande på Rikets Ständers Bänkstyrelse, så länge 72 § Regeringsformen stöde oförändrad, och hvilken åsigt äfven må blifvit af Banko-Utskottets Betänkande JVi' 32. 39 minoriteten inom Utskottet under behandlingen af frågan uttalad.
Derest någon inländsk eller utländsk man, utan att hafva, på Mästares verkstad lärt, eller såsom Gesäll arbetat, förvärfvat sig skicklighet i något Handtverk, må det honom ej formenas, att, efter gjord ansökning, vinna Mästerskap, enär han uppfyllt en ålder af minst 24 *) år, samt aflagt godkändt prof af insigt och färdighet i Slöjden, och för öfrigt kan, till följe af denna Art:s 1 §., pröfvas behörig, att upprätta egen Verkstad. §• 6. Alla ansökningar om Mästerskaps vinnande, skola ingifvas till HandtverksSocieteten, som, derest i afseende på den Sökandes behörighet, att få ådagalägga sin färdighet i slöjden, något himler ej förekommer, eger, att ej allenast förordna om beskaffenheten af det Mästareprof, hvilket Sökanden bör aflägga, och den tillsyn, som vid profvets verkställande skall hållas, utan ock, att det förfärdigade stycket granska och pröfva; iagttagande dervid, hvad III Art. 2 §. hår ofvan föreskrifver. Sökanden skall vara skyldig, att det honom förelagda stycket på ojafvig Mästares verkstad förfärdiga; dock bör *) Alternativ, yrkadt af Ridderskapet och Adeln, samt BondeStindet; 11 dr. So Lagutskottets Bttånkanien. dertill den verkstad Utses, som MästerskapsSotanden finner för sig mest beqvämlig, så vidt lian med dess egare derom öfverenskommer. Ej må någon besväras med, att fullgöra snarare och kostsammare Mästareprof. ån, som oundgångeligen behofves, till utrönande af hans insigt och färdighet i det Handtverk, till hvars idkande Isan sig anmäler.