Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Han skrek inte heller, han jämrade sig inte, men han bet i hop läpparne för att inte visa hur de skälfde. De där båda fallen äro supponerade, säger ni. Men med den kännedom vi ha’ om, hur oändligt många och hur oändligt växlande sorger det gifs i världen, är det ju egentligen underbart, att luften inte är uppfyld af jämmer och klagan, utan att hvar och en af oss i det stora hela lyckas så väl att sluta ångesten och kvalen inom sig, om för att inte störa andra, eller därför att det inte hjälper att skrika. — Det har jag aldrig tänkt på, men jag tror ni har rätt. Hvarför man inte skriker? Det hjälper som sagdt inte, och det skulle afgjordt störa — Säg mig fru Kurt, den där Kron, Pelle, som ni kallar honom, hvad är det egentligen för en person? — Menar ni som konstnär eller människa? — Som människa. Han har något cyniskt i sitt uppträdande, som stöter mig. Bara det sätt, på hvilket han ser på fruntimmer — Pelle! Nej vet ni! Det är den renaste karaktär i världen. Litet fri i sitt sätt, det kan väl hända, men han godtar sig inte öfver tvetydigheter — som herrarne här. — Ni kan inte mena, att jag — Jag talar inte om er — jag talar bara om tonen herrarne emellan, och jag tar Pelles försvar. Jag håller af honom — Det var inte svårt att se. Och hvad tror ni, han gör? — Håller af mig, naturligtvis. Har ni inte märkt, att man sällan får något utan att ge här i världen? Om man ger, så får man, vanligtvis åtminstone. Det är en af mina teorier. Så där ja, nu skall ni få slippa, ni duger inte att stå modell i dag. Vi komma bara i gräl. Och jag vet, att det inte är godt att råka ut för er, när ni är häftig! Det har jag hört. Så jag vill ingenting riskera. — Har Eleonore? — Hon, åhnej! Jag vet det i alla fall. Apropos! Gissa, hvem det var, som ringde sista gången ni var här, och till hvilken Anna enligt order sade, att jag inte kunde ta’ emot, emedan jag hade modell? — Jag vet, att det var Eleonore. — Hvad sa’ hon? — Hon tyckte inte om det.
Konungen sjelf kan ej utöfva denna rätt annorlunda i StatsRådet, efter Högsta Domstolens hörande; och det är en sådan rätt, som jag, och Ut - n4 Den g Februari i e. m. skottet med mig, icke trott under våra constitulionella former böra utöfvas af någon annan än Konungen. Jag anhåller om proposition till bifall af Betänkandet. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskallien frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg de vid LagUtskottets ifrågavarande Betänkande gjorde anmärkningar böra föranleda till detsammas återremitterande. Ropades Nej. Hvarefter Hans Excellence hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade gilla berörde Betänkande. Ropades Ja. Föredrogs å nyo LagUtskottets den3i sisllidne December under N:o 6 afgifne, och den 29 derpå följde Januarii på bordet lagde, Betänkande öfver gjordt förslag bm tillägg till 27 Cap. 9 §. RättegångsBalken. Herr Rosenquist, Fredrik Leonhard, hade inlemnat ett Anförande, som upplästes, så lydande: Vid LagUtskottets Betänkande, i anledning af mitt förslag om tillägg till 27 Cap. 9 §. RättegångsBalken, får jag göra följande anmärkningar. Den 9 Februarii e. m. Lagutskottet har funnit tillägget nödvändigt, så att ingen Ledamot i Domstol, hvarest lottning af Rättegångssaker äger rum, bör längre få utöfva den osed, eller till och med olaglighet, att från sig byta den Rättegångssak, som genom lottning honom tillfallit; men Utskottet har likväl förbigått det hufvudsakligaste i min motion, hvilket var, att förlust af sex månaders lön borde drabba den Ledamot, som öfverträder lagens föreskrift i nyssnämnde afseende; denna uraktlåtenhet å Utskottets sida berättigar mig fullkomligt att göra Utskottet dessa frågor: Hvad är en Lagbestämmelse, som icke innefattar någon påföljd? och om det af Utskottet projecterade tillägg icke skall blifva något annat än det, som Utskottet föreslagit, hvad betydelse har då detsamma i verkställigheten?
Dervid ber jag få erinra först och främst, att Const.Utsk. icke, efter min lanke, kan anses skyldigt lyssna till huruvida någon af de rådgifvare, om hvilka de skulle inhemta upplysningar ur Stutsrådsprotm, hade blifvit den ena eller den andra dagen flyttade ur Konungens Conselj Skulle en sådan skyldighet antagas existera, så blefve följden, att sedan Utsk. börjat sin forskning i prol:n, först en, så en annan, men slutligen allesammans, möjligen å sista dagen, innan Coust.Utsk:s mern. aflemnades, afgingo från Statsrådet, och liela Utsk:s arbete med granskningen alltså blefve ulan ändamål. Utur en annan synpunkt synes också orimligheten af ett sådant påstående: det är nemi. icke alldeles omöjligt, ehuru jag anser det otroligt, att ett Statsråd, som kände med sig alt sedan sista riksdag hafva gjort sig oförtjent af Ständernes fortfa - Den i Juli e. ra. rande förtroende, och vore öfverlygädt om att starka och ansvarsfulla anmärkn.T skulle mot honom komma att framställas, just i det ögonblick då Sländerne sammanträdde begärde och fick afsked. Om då ingen slags anmärkn. mot en sådan person skulle få göras, hvartill skäl eljest funnos i Statsråds-protm; så skulle han äfven vara fredad, icke allenast från anmärkn:s-anledn:r, ulan äfven opinionsyttringar. Efter Fri luns teckning af §:n skulle ju ett ypperligt tillfälle visa sig att blankt med ens eludera ansvarigheten riksdag efter riksdag. När riksdagen väl vöre slut, ingen anmärkn. af Const.Utsk. gjord, icke heller någon opinionsyttring inom Stånden uttalad; så fick man kanske se densamma personen åter inträda i Conseljen; och i juridiskt afseende vet jag icke hvad någon deremot skulle kunna anmärka. Hr Dalman har begärt återremiss: herrarne hafva redan hört af milt skriftliga anförande, att jag ansett återrerniss väl icke af natur att kunna hindras; men jag trodde, att den icke skulle komma i fråga.
Pilatus. Att i edher Gudh fast på kalle Behaghar migh sannerligh medh alle. På min gunst i ey må twiffla När i widh min rådh bliffwe. Ty fölliens nu åt till lycka och fromma. Juda tu skalt åter till migh komma. Judas. Nådighe herre thz skall så skee, När iagh först får min läghenheet see. Act. V. Sc. 5. SYRUS. Ah Gudh, huru går nu illa till J werldenne, höre hwart man will. 95 Jagh meente i herrahoff skulle gott wara, Men huru må ther then fromme fara Om alla ähre sinte som min herre, Och kan skee the äre wel wärre. Aff them skrifftlärdom haffwer iagh hördt The haffwa aff skrifftene in fördt Att then herre lögnachtigh är Skalke tienare haffwer han kiär. Huru lögh han på thenna Enkio Att han måtte hennes ähro förkränkia. Then en skalk är, han är hanss gådingh Han skall honom tiena och haffwa nåde. Men then som rättsinnigh wara will Honom will iagh råda till Han peeke sigh icke till thetta hoff, Men komme fritt är han een booff Så får han gunst och ähro ther till. Then fromme altijdh förachtass will, Thy är omöyelighit thz lyckass wäl Thz kan iagh säya medh fulgodh skääl. Stackar tu Juda, så litet tu weet Hwadh för bröllop tigh är beredd. Får Pilatus tina hustru fatt Tå gör han tigh till een hwit hatt. Ther på haffwer thetta giftermålet gått Som iagh haffwer till fyllest förstått. Huru många Jungfrur och Echta qwinnor Haffwer han skemdt thz sig wel finner. Men thetta itt sådant tyrannij war Ingen menniskia sådant hördt haar. Thy haffwer någhon hörd sådant ordh
Bancostyrelsen icke skall vidtaga någon ytterligare utlåningsåtgärd, förrän ett år förflutit från bancoluckans öppnande till utvexling af silfver. Densamme talaren föreslog, att R. St. nu skulle besluta bestämda summor, som till nästa riksdag skulle få användas i utlåningsväg, och att dessa summor ej skulle få nedsättas. Dervid får jag göra den invändning, att han yrkat säkerhetsfondens bestämmande till 3 millioner. I fall denna fond genom utvexling skulle falla under detta belopp, huru skulle det då gå med lånen? Faller det ej af sig sjelf, att de då skulle upphöra? Jag tror dock, att denna fråga icke nu bör discuteras. Hvad bancovinsten beträffar, skulle det vara det olyckligaste beslut, som kunde fattas, om den skulle skrinläggas. Jag tror, att det bästa vore att förvandla den bancovinst, som i sedlar inflyter, till silfver, eller, om detta icke kan ske, söka göra dem rörliga i landet till näringarnas hjelp genom utlåning på bestämd tid, så att de hastigt åter kunna indragas. Hvad som blifvit yttradt om de öfriga punkterna, eller om creditivets användande m. m., anser jag mig icke nu böra upptaga till besvarande, emedan dessa frågor snart förekomma till afgörande; och får jag derföre endast upprepa min önskan, att antingen Utsk:s förslag måtte bifallas med den förändring, att proportionen nedsättes till den af r till 4, samt med det förlikningsförslag, Hr Lefre'n gjort, att icke någon utlåning måtte ske, med mindre proportionen står som a till 5, eller att R. o. Ad. måtte antaga det andra förslaget, att en viss minimisumma af i eller 2J millioner skall stadgas; men i sådant fall protesterar jag mot de dervid ifrågakomna tilläggen, det ena, att Bancostyrelsen ej får vidtaga åtgärder till silfvers anskaffande, förrän fonden sjunkit till denna minimisumma, och det andra, att Banken ej skall få lemna större understöd till näringarna än hittills. Tillägga; dessa vilkor, blifver mitt votum emot förslaget. Den ?4 Juli f. ra. Gr. Frölich:
Den 4 J ;in uari f. m. ställe antagas, en obestridlig följd af nämnde förhållanden blifva, att dessa legokarlar skulle, i händelse af behof, utgöra en högst .välkommen förstärkning i vår armées kadrer; hvarföre det vore ganska skadligt att genom legorättens afskaffande bortkasta denna förstärkning, efler ungefärlig beräkning upgående till 3 ä 4000 man. Detta yttrande har nu Frih. Leijonhufvud i sin motion sökt vederlägga derigenom att motionären säger, att enär de ifrågavarcde legokarlarne till största delen utgöras af odågor, så är det äfven gifvet att de blifva en serdeles olämplig förstärkning i var armées kadrer. Det är ej min mening att sammanblanda frågan, om legorättens upphörande med den nu förevande frågan om denna rättighets ordnande på ett mera ändamålsenligt sätt, men jag kan ej underlåta att fästa upmärksamheten på det oriktiga uti motionärens ofvananförda yttrande, enär det innefattar ett klander, icke af sjelfva författningen, utan af dess tillämpning. Att jag härigenom skulle finna ådalagd haltlösheten utaf mitt påstående, att legokarlarne utgöra en tjenlig förstärkning i arméens kadrer, hvilket stödjer sig på antagandet af författningarnes rätta tillämpning, torde väl ej kunna begäras. Motionärens, på erfarenheten grundade åsigt att de meranämnde legokarlarne äro odågor, fruktar jag dessutom vara, som den här är framställd, olaglig, ty i 90 § Reg.F. är det förbjudet att under R. St:rs öfverläggningar yttra sig om tillämpningen af någon författning, och om man således icke gitter ådagalägga, att sjelfva beväringsstadgan i berörde hänseende är felaktig sä är det, enl. nyssnämnde §, orätt att yrka författningens ändrande derföre att man anser den vara oriktigt tillämpad, men så har motionären likväl upställt frågan. Hvad nu sjelfva förslaget beträffar, får jag förklara, att jag icke klandrar den idé, som ligger till grund för detsamma, utan alt jag snarare anser förslaget hära vittne om en ganska klar infattning af våra militära förhållanden.
Å sådan kopia af kartan, som af delegare begäres. innan skiftet faststäldt blifvit, skola delningslinierna endast med blyertsstreck utmärkas, men sedan skiftet vunnit fastställelse, vare skiftesmannen skyldig att på delegarnes begäran ofördröjligen försätta kartan i fullständigt skick;» och af P. Olsson från Upsala län, som yrkat, att omförmälda § måtte erhålla ett tillägg af enahanda innehåll med det, sistnämnde motionär antydt. Ehuru det medgifves, att nämnde förslag om kartans aflemnande på samma gång öfriga i denna § omnämnde handlingar delegarne tillställas, för desse sednare skulle medföra lättnad vid bedömandet af skiftets beskaffenhet; likväl och då härvid tillika torde böra afses, att landtmätaren, under den tid han måste sysselsätta sig med arbeten ute på marken, icke kan hafva ledighet för karte-arbete, hvilket ock derföre blifvit i instruktionen såsom vintergöromål för landtmätaren bestämdt, hafva Utskotten, som anse ett dylikt åläggande för landtmätaren icke vara med billighet förenligt, af sådan anledning funnit sig föranlåtna hemställa, att de i detta hänseende gjorda framställningar må förfalla. Af Anders Ersson: att nämnde § till följd af det förslag, motionären här ofvan framställt, måtte erhålla följande lydelse: »Skiftesman vare ovilkorligt skyldig att, sist inom ett år från det skifte fastställdt blifvit, åt delegarne öfverlemna renoverad karta jemte delningsbeskrifning, såvida ej dessa handlingar förut blifvit, enligt delegarnes begäran, allemnade.» Af hvad Utskotten yttrat i anledning af motionärens förslag till ändring af 14 Kap. 4 §. blifver en följd, att det vid denna §. yrkade tillägg kommer att förfalla. 18 Kap. Af Ingemund Odin från Gottlands län: att, der samtelige delegare med skiftesförrättning åtnöjas, någon egodelnings-rätts besigtning med dermed förenade kostnader ej må kunna skifteslaget påtvingas, utan borde egodelnings-rätten, efter ingifven karta och handlingar, vid domstolen skiftet pröfva och fastställa.
Kronans skogar, hvarå afvittring inom kustlandet försiggått eller förestår, äro dels upplålne till begagnande på obestämd tid emot afgift och förbehåll af Kronans fria dispositionsrätt när så påfordras, och dels ännu odisponerade eller vid elfvar och floltbara vattendrag anslagne till kolning för jernverken och stockfångst för sågverk, med rättighet lör ägarne till de sistnämnde, alt, emot stubböreafgift, årligen afhemta ett bestämdt antal trän. Al den förändring sorn kommer att ske i afseende å sågverksskogarne, jemlikt Eders Kongl. Maj:ts till Dess och Rikets Kammar-Kollegium aflåtne nådiga skrifvelse den 29 sist lid ne Maj, motses en skälig och mera säker inkomst för Staten samt deras sparsammare och ändamålsenligare begagnande än härintills, äfvensom kontrollen emot missbruk blir lättare. Under loppet af år 1848 till och med 1850 hafva vederbörande landtmätare till afvittring beredt 8,266 tunnland inrösningsjord, 624,293 tunnland afrösningsjord och impedimenler, eller tillhopa 632,559 tunnland, samt uppgått rålinier till en sammanräknad längd af 997,093 alnar. Bergsrörelse. Inom Länet finnes endast en jernmalmsgrufva, Näsberget kallad, belägen 7 mil från kusten i Jörns kapellförsamling af Norsjö socken, men malmbrytning derstädes har upphört, hufvudsakligen för den dryga transportkostnaden, i jemförelse till priset. Morö silfvermalmsoch blyglansgrufva, på cirka en mils afstånd från lastageplats i Skellefteå socken, är öfvergifven af dem som gjort försök till dess bearbetning, emedan malmen, der sprängningen sketl, varit så ringa gifvande, att den ej motsvarat kostnaden. Det lärer således blifva kommande generationer förbehållet, att begagna de rikedomar som dessa berg förmodas innehålla.
Från främmande hof, från kejsarne i Rumestan 21, Kitaj 22 och från sköldmön Compania 23 ankomma sändebud som begära hans skydd och vänskap och för hans fötter nedlägga skänker, hvar och en af sitt eget lands alster. Och på det ingenting måtte felas i den ärekrönte monarchens pris, samla sig omkring hans thron elementernas Andar, Feer, Trollkarlar, som hylla hans öfvervälde och lofva honom en tusenårig regering. Verkan af detta besynnerliga hjeltespel öfverträffade vida allt mitt hopp. Ehuru dess uppförande varade mer än halfva dagen, betraktade Schahen det icke allenast med den mest spända uppmärksamhet, utan äfven med en sådan förtjusning, att han flera gånger uppstod och öfverljudt gaf sitt bifall tillkänna. De öfrige åskådarne delade denna enthusiasm och min far sade mig efteråt att han sjelf haft roligt; icke blott derför att hans herre haft roligt; utan äfven emedan de täta äfventyren, omvexlingen af så många uppträden, stojet och gnyet, prakten och skimret af så många processioner, krigshärar, fältslag och hyllningar, äfvensom åsynen af så många olika folkslags drägter och seder gjort honom en verklig förnöjelse. Visserligen skulle en kännare af forntiden haft mycket att anmärka vid mina utländska ålderdoms-costumer, vid hvilka jag dock haft någon ledning af målningarna i Schahens praktexemplar af Firdusi, hvilket jag för ett diktadt ändamål fått låna; men en sådan kännare fanns ej bland de närvarande. Likaså märkte ingen, utom jag sjelf, huru svagt åtskilliga af dessa olikartade scener voro sammanbundna, så att jag ofta måste hjelpa mig med ett slags Prolocutor, som vid öppnandet af en ny akt, måste förtälja hvad som på sex, åtta eller tio år sedan sist förefallit. Schahen betygade min far sitt högsta välbehag öfver det nya och sinnrika nöje han förskaffat honom, och, sedan han gjort sig underrättad om uppfinnaren till denna lustbarhet, belönte han på stället frikostigt alla, som deruti tagit någon betydlig del.
Men sorn Utskottet nogsamt finner, att det medförer både tids» spillan och kostnad, då Resepass skola från LandsCancellierna förskaffas; så får Utskottet till dylika olägenheters afhjelpande föreslå, att så kallade PassContoir, hvilka, med Kongl, Maj:ts Nådiga tillåtelse, redan blifvit uti åt» skilliga Län af Herrar Landshöfding arna inrättade, der vederbörande Landtboer kunna erhålla från LandsCancelliet utfärdade, och af Herrar Landshöfdingarne egenhändigt underskrifne Resepass, måtte inrättas uti alla de Län, der sådant icke redan skett, och att desse PassContoir placeras å sådana ställen i Länen, att Passtagare kunna med minsta möjliga kostnad och tidsutdrägt Resepass derstädes erhålla; dock torde dessa Contoir icke få utlemna Pass åt Utländningar, eller till Resor å Utrikes Ort, utan så framt Kort» Bisv. och Ekon. XJtsk. Be-tclnkanieh. tig smngens Befallningshafvande af localä, ellet’' andra omständigheter föranledd, dertill le nina t Pass Contoiret serskildt tillstånd. Hvilket likväl v rdsamligen Riksens Högloft. Ständers: pröfning underställes-. Stockholm den 2 g Januari 1818. Riksens Höglofl. Ständers yJUmärcna besvärsoch EkonoiniUtskotts Betänkande i anledning af väckt fråga om befrielse från skyldigheten att afskala barken <t utsynta Ekar. T ill Utskottet har ifrån Hedervärda BondeStåndet blifvit retnitteradt ett Memorial i detta änVne af Riksdagsmannen Nils Svensson i. Håknarp fran jönköpings Län, deruti RiksdagsFullmägtige Lärs Olsson från Calhiare* Änders Christoffersson från Kronobergs* jon Jönsson fran Malmöhus Län, Olof Månsson och Måns Pehrsson från Blekinge, Beht Bengtsson från Halland, samt Fullmägtigé för jönköpings och Gottlands
Dessa åsigter delar älven jag, och lår, då jag ej hatt tillfälle deltaga i öfverläggningarne härom, som ytterligare skäl anföra, att jag icke insei', hvarföre undantag med Långholms-commenderingen bör göras, då indeldta armeen bestrider mångfaldiga andra sådana cominenderingar, såsom vid Grisslehamn, Washolmen, Carlsten m. m., äfvensom att jag är öfvertygad om, att en ganska dryg kostnad skulle tillskyndas staten 0111, CompagniCheferne vid Gardes-regementena antingen skulle upphöra med passevoiancen af truppens beklädnad, eller ock tillerkännas ersättning för förlusten genom all permitterings upphörande och dermed åtföljande starkare slitning afmunderingarne samt betydligt försvårad recrytering. Dessutom anser jag, på sätt Utskottet afgjort ärendet, att Stats-Utskottet bordt derom börås, emedan beslutet inverkar på Tredje Hufvud-Titeins anslag.” Af Herr Friherre Raab: ”Den af Utskottet föreslagna inskränkningen af den hittills vanliga permitteringen för manskapet vid Gardes-regementena anser jag vara betänklig, dels derföre, att, då allmänt är kändt och erkändt, att tjenstgöringen är så sträng, att man till och med trott sig deruti finna en orsak lill den större sjuklighet och mortalitet, som visat sig inom garnizonstrupperne, än inom hufvudstadens öfriga befolkning, torde manskapet vara i behof af någon längre tids ledighet hvarje år, för att desto bättre uthärda fatiguen den återstående delen deraf, dels derföre, att, om manskapet icke skulle få begagna den nu mcdgifna peririissions-tiden, för att derunder förvärfva sig något understöd, jemte det ringa gage, hvarför de tjena, förutser jag, att recryteringen af välfrejdadt manskap skulle ansenligen försvåras. Besv och Ekon. Utsk. Betänkande , N.-o 4.1.
det vidunderliga som det mest hvardagliga och offrar sig med en fanatikers blinda lydnad. Hos Ernst Ahlgren fans biide okanslighet och passion, bhde antik stoicism och modern romantik, och denna dubbelhet, denna blandning förlanar hennes lifs historia ett eget intresse som bast visar sig i arten af det inflytande, hon numera utöfvar. Den uppmarksamhet, som kommit henne till del, ar riiigot för vira förhtdlanden särdeles ovanligt, och &amp; nnu besynnerligare ar det, att medan hon pii vissa hi1.l blifvit förem81 niistan för en kult, bedömes hon p&amp; andra med ngstan fanatisk htskhet. Hon lockar med giitans makt och b4de tjusar och * stöter bort som ett af dessa folksagnens sagovasen, hvilka st&amp; p&amp; gransen mellan naturvarlden och mauniskoviirlden och hvilkas öde ar, a t t de icke kunna blifva fullt människor utan att förghs. ' Sommarhvila i Westerbotten. Granhult i 9 Juli 1890. I ~) c (~&amp; !ie J Kara lilla gudmor! Har a r jag nu hos dig igen för att, enligt löfte, beratta dig litet om mitt sornmarlif i Westerbotten. Först iiagra ord om själfva resan hit upp. Vader och vind voro mig bevhgna, alla dina olycksprofetior om den langa sjöresans bosvarligheter kommo &amp; ledes alldeles pä skam. Resan blef i stället början till den af v&amp;r snalle doktor X * * * * förordade helsokuren, afsedd att hvila upp mitt, genom ensidigt tankearbete anstrangda hufvud och nervsystem. Hvad sjöresan grundlade har nu 14 dagars vistande i min kara barndomsvans hem fullföljt. E t t lampligare sanatorium kunde jag aldrig kommit till. Boningshuset ligger inidt i en doftande barrskog, belagen vid en vik af Bottenhafvet. Och dertill finner jag mig försatt i en helt annan omgifning med intressen fullkomligt olika dem, bland hvilka jag i Stockholm rör mig.
Då tvenne Stånd inom Utskottet påstått, ali hela detta belopp, 2743000 Dm 20 Junii. 333 R:dr, skulle genom öfverflödsafgift uttagas, och de tvenne andra deremot yrkat, att endast 166,000 Rrdr skulle på detta sätt utgå, hemställer jag, om Utskottet kunnat förhålla sig annorlunda, än att framställa bägge alternativen till RiksSiåndens pröfning. Pierr Cederschjöld'. Jag vill visst icke bestrida, att förstärkta StatsUtskottets beslut bot lända till efterrättelse, men jag anhåller att få fästa Högloflige Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet derpå, att detta beslut är vilkorligt, samt blott innehåller, att hvad som ej kan genom öfverflödsafgift utgå, bör genom fy 11- nadsafgiften anskaffas. Någon viss summa har alldeles icke blifvit utsatt, och det måste således bero på Riksens Ständer, att pröfva och bestämma, huru mycket kan genom öfverflöds-r afgift erhållas. Herr Påhlman, Otto Fredric: För att un* derställa Ridderskapets och Adelns bép"öfvande, huruvida Ståndet må anses hindradt att bestämma huru stor summa genom öfverflödsafgift skall utgå, och till utredande af förhål, landet härutinnan anhåller jag att få uppläsa den jakande proposition, hvaröfver votering anställdes inom det förstärkta StatsUtskottet och som der bifölls. Den lyder så: ”Den som bifaller attén öfverflödsafgift skall utgå genom en taxering af vissa ölverflödsartiklar, och derest den erforderliga summan icke kan på annat sätt erhållas, en fyllnadsafgift utgöras för Landttulls-ersättningen skrifver Ja 334 Den 20 Junit: Mig synes häraf följa, att Riksens Ständer ärö fullkomligen obehindradt att pröfva «ch bestämma, huruvida de nu ifrågavarande 274,000 R;dr antingen kunna blott genom öfverflödsafgift inbringas , elier om för denna summas erhållande tillika fordras en fyllnadsafgift*