Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men då R. o. Ad. i dag redan afgjort, att förvandling häraf skall ega rum, och en rubbning af StatsUtskis förslag i sin helhet för de fleste länen skulle inträffa, om Den 20 Maj e. m. 209 om ändring häri nu skedde för Upsala län, vill jag ej yrka på återremiss, utan blott till prot. uttala min protest mot den föreslagna förvandlingen af dagsverken i spanmäl och smör, ledande, efter min åsigt, till förluster för länets räntegifvare. Hr von Hartmansdorff: Utsk. säger i 3:dje punkten af detta förslag: ”Alla öfriga nuvande, uti jordeboksoch hemmantalseller ordinarie räntan inbegripne persedlar förvandlas till bestämd penningeränta, att, jemte till penningar förvandlade bråktalen samt nuvar:de skattetiteln penningar, utgå enl. i allmänhet stadgade grunder”. Men någon slutsats af delta tillstyrkande, hvilket är lika för samtlige länen, har Utsk. icke framställt. Man vet följaktligen icke, huru mycket penningar komma att utgöras, när man lägger tillhopa den penningeränta, som förut funnits, och den, som tillkommer genom förvandling. Om någon af Utsk:s ledamöter vet, huru mycket denna penningeränta utgör, skulle jag önska, att det blefve för Ståndet upgifvet. Vet man det icke, utan lemnar det derhän, anser jag sådant vara en brist i Utsk:s Betänk., hvilken bör afhjelpas. Gr. Sparre, Erik: Med Landshöfd. i Upsala län är jag af samma mening i det afseende, alt den fördel, som genom skatteförenklingen tillskyndas de skattdragande i allmänhet, äfven bör tillgodokomma räntegifvarne i Upland, oaktadt flertalet af länets deputerade vid med dem hällne sammanträden förklarat sig heldre vilja bibehålla det nuvande beskattningssättet än antaga det förslag till ränteförenkling, som K. M. funnit vara för länet lämpligt.
S. D. Vid föredragning af Stats-Utskottets den 10 dennes på bordet lagda Utlåtande N:o 139, i anledning af erhållne återremisser af åtskilliga punkter af Betänkandet N:o 21, angående Rikets Ständers Revisorers berättelse om verksfäld granskning åf Stats-verkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning åren 1848 och 1849. bifötl Ridderskapet och Adeln hvad Utskottet nu i 4:de punkten samt första delen af 6:te punkten hemställt, och lades förevarande Utlåtande i öfrigt till handlingarne. Frän Högv., Preste-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo Stats-Utskottets nedannäm de Utlåtanden: N:o 124, i anledning af väckt motion om förändring i nu gällande stadganden i afseende å det, åtskillige af $ongl. Kammar-Rättens tjenstemän tillkommande, anmärkningsoch aktorats-arfvode; återremitterades. N:o 132, i anledning af återremiss å Betänkandet N:o 19, angående upplåtelse på viss tid åt enskild man af en, Kongl. Maj:t och Kronan tillhörig, intill Operahuset i Stockholm angränsande, tomt. Ståndet biföll hvad Utskottet i Betänkandet N:o 19 tillstyrkt och lade Utlåtandet N:o 132 till handlingarne. N:o 133, i anledning af erhållne återremisser å Utlåtandet N:o 56, angående Kongl. Majrts Nådiga Proposition om eftergift till förmän för Carlstads stadsförsamling af Kronans rätt till ett efter Närings-idkerskan Johanna Emilia Hollander fallet dana-arf. 254 Prot.-Utdrag den 14 Juni 1854. Med afslag å Utskottets i Utlåtandet N:o 56 gjorda och här vidhållna tillstyrkande, biföll Ståndet hvad Kongl. Maj:t i berörde Nådiga Proposition föreslagit.
Fabriksidkaren mäste således erlägga afgift för inmäskning hvarje söcknedag af minst ^50 kannor i ett kar, och får ej anmäla sig till att verkställa inmäskning å hvarje söcknedag af mer än högst 6000 kannor* kar-rymd i ett, eller fördelade i två, tre, högst fyra kar. § 18. För inmäskning af ett kar hvarje söcknedag får ej finnas flere än högst fyra mäskekar i omgången, hvaraf följer, att för daglig inmäskning af två kar Biå användas högst åtta, för daglig inmäskning af tre kar högst tolf, och för daglig inmäskning af fyra kar högst sexton mäskekar, hvilket är det största antal, som får finnas i något bränneri. § 19'. Vid inmäskningarne ia k Ilin ges, att, då bränvin sbränningen börjar, eller, efter det alt bränneriet längre eller kortare tid varit under försegling, ånye> företages, sker första tillsättningen i karet N:o 1, den andra i karet N:o 0. s. v. till och med högsta numret i bränneriet, hvarefter åter börjas med: karet N:.o 1, o, s. v. § 2-0. I bränneriet må ej finnas mer än en förmäskare eller käril, i hvilket inmäsknings-ai betet verkställes. Delta käril får eg» hvad form som helst, men ej i rymd innehålla mer än två tredjedelar af hvar idera mäskekarets, och deii, får mäsk ej alsvalas eller jästas. §: 21- Mom. 1.
Härvid hade hos Rikets Ständer betänkligheter uppstått rörande ändamålsenligheten af vissa utaf de i berörda stadgar meddelade föreskrifter, i hvilket afseende Rikets Ständer, beträffande först det förhållande, att den uti de äldre stadgarne intagna bestämmelse, det en af Professorerne vid läroverket tillika skulle vara Föreståndare, icke blifvit i de nya stadgarne bibehållen, i underdånighet anmärkte, att det syntes mindre lämpligt, att innehafvaren af den vigtiga föreståndarebefattningen icke genom att sjelf deltaga uti lärarnes åligganden erhölle det tillfälle till närmare beröring med dem och med eleverne, hvarförutan han svårligen kunde vinna noggrann kännedom om undervisningens gång och beskaffenhet eller tillförlitligen bedöma läroverkets ställning och behof, hvilket dock vore desto mera angeläget som Styrelsens öfrige ledamöter, enligt § 34 i stadgarne, kunna stå helt och hållet utom läroverket, och institutets lärare följaktligen, om Föreståndaren icke deltoge i undervisningen, saknade tillfälle till beröring med Styrelsen, hvarigenom denna äter mäste i viss män blifva främmande för allt hvad som afsåge sjelfva undervisningen. Denna grundsats vore äfven, enligt hvad Rikets Ständer inhemtat, vid tekniska läroanstalter i utlandet så allmänt tillämpad, att, der ett motsatt förhållande egde rum, sådant måste anses såsom ett sällsynt, af tillfälliga orsaker loranledt undantag, och, om äfven ett dylikt undantag varit af särskilda omständigheter päkalladt för den förre innehafvaren af föreståndarebefattningen, så kunde dock detta förhållande, enligt Pikets Ständers åsigt, icke utan verklig skada för läroverket göras till allmän regel, pä sätt genom den i stadgarne vidtagna^ förändring egt rum. De Föreståndaren tillhörande åligganden vore ej Heller, så vidt Rikets Ständer kunnat finna, af don omfattning, att de borde kunna förhindra honom frän att verksamt deltaga i undervisningen.
Utskottets fattade beslut, rörande minsta hemmansvärdet för utöfvandet af bränvinsbränningsrättigheten, sora af Utskottet är bestämdt lill 3oo R:dr efter 1834 års taxeringsvärde, måste jag reservara mig, af de skäl, som jag, jemte flera af mina Ståndsbröder, under discussionen, flerfalldiga gånger framställt. 58 Bertlin.- samt Allm. Btsv.- och Oecon.-Uisk. Utlåtande /T.-o S. Jag tror nemligen det vara ett alltför stort misstag af Utskottets, ali fråntaga nitra |:del af hemmansegarne möjligheten att kunna begagna sig af bränvinsbränningrättigheten, som, efter Utskottets förra beslut, skulle vara jordens eller jordegarens förnionliga tillhörighet och. uteslutande åtfölja jord på landet och i släderne. Denna förmonliga rättighet har Utskottets pluralitet nu fråntagit Sveriges fattigare jordegare, och i stället tillåtit aila sorter konstapparater, som allenast lära komma att begagnas af de mera förmögna eller, rättare sagdt, bränvins-fabrikanteh, hvilken vi således hädanefter, likasom hittills, få att tacka för det öfverflöd af bränvin, som alltid varit ansedt såsom orsak till den tilltagande fyllerilasten. Genom Utskottets nu fattade beslut tror jag ej att bränvinslillgången minskas; men en följd deraf är, alt denna vara fördyras på de mindre jjordegarnes bekostnad, ty efter det af Utskottet nu antagna minimum å fastighetsvärde, för att få utöfva bränvinsbrännings-rätten, lärer minst ao,ooo jordegare blifva betagna utvägen att till bränvin få förvandla den säd och potatoes, som ej. till annat kan begagnas. Detta Utskottets beslut är en följd af den origtiga lära, som i Utskottet gjort sig gällande, alt antalet af jordegare, hvilkas hemmansvärde ej uppginge till 3oo R:dr, vore för obetydligt, alt man borde fästa afseende på deras missbelåtenhet.
På grund af dessa i korthet framställde bufvudsakliga anmärkningar, hvartill flere af till äfventyrs lika vigtig beskaffenhet lätteligen kunde läggas, anser jag 1823 års förslag i deras nuvarande skick icke kunna eller böra antagas. Skrå-Ordningens omisskänligt goda ändamål, att genom lärlingens moraliska uppfostran under vissa bestämda år inom mästarens familj samt bildande lill konstfärdighet i yrket, har uppenbarligen förfelats, hvarom den allmänt öfverklagade sedeslösheten hos gesällclassen, och den af handtverksidkare ofta yttrade farhåga för medtäflare utom skrået vittna. Endast olägenheterna af nämnde Författning qvarstå, deribland i första rummet, utestängd fri täflan torde böra nämnas. Denna inskränkning, som gör haudlverkerien till monopolier för corporationerne, fjettrar idogheten och motverkar möjligheten att erhålla bättre tillverkningar, samt icke blott förlamar den arbetsföres verkningsförmåga, utan älven tvingar honom att öfvergifva sin rätta bestämmelse, och Lagsamt Allm. Besv. ock Oecon.-Vtsk. Betänkande N.o 33. lagger således grunden till allmän fattigdom. Men, det är ej nog alt skrå-inrättningar, från denna synpunkt betraktade, blottställa för fattigdom alla dem hvilka hindras att få fritt använda sina krafter och skicklighet till egen och det allmännas fördel; den lemnar äfven en icke sällan begagnad utväg för corporations-medlemmarne, att för monopoliets bevarande, medelst oskäligt förkastande af mästerstycken, uppehåll och rättegångar m. m., söka afskräcka äfven lill mästerskaps erhållande qvalificerade personer från deras föresats. De bruk, eller missbruk af mästares och gesällers tätare sammankomster i gillen och herbergen, hvarigenom de goda sederna så sällan vinna — gesällernas så kallade frimåndagar, deras kringstrykande i landsorterne, och dylikt, bidraga icke heller att recommendera ett system, som dertill lemnar anledningar eller förevändningar, och som äfven på delta sätt okar handtverkeri-varornas dyrhet.
Af de före detta Kronan forbehällne fyra kronoparker och fjorton kronoallmänningar hafva tvenne.af de förra och delar af den tredje samt tolf af de sednare blifvit Lid efter annan, på grund af de allmänna förfoganden, Kongl. Majit med Rikets Ständer i ämnet vidtagit, Kronan afhände och lill härader, socknar eller vissa hemman öfverlatna, med eller utan skatt, antingen till samfäldt bruk och nyttjande eller till fördelning emellan hemmanen. Deremot äro kronoparkerne Hunneoch Halleberg helt och hållet samt kronoparken Edsmären till någon del bibehåline under Kronans äganderätt och ställde under Eders Kongl. Majlis Befallningshafvandes härstädes förvaltning, för reglering och begagnande efter nyare trakthuggningssättel, hvilket äfven allmänt å dessa skogar blifvit tillämpadt. Dessutom äro, enligt nådigt cirkulär den 30 Mars 1849, i afseende på härads-allmänningarne vidtagne särskilde åtgärder för en ordnad förvaltning och hushållning, som, beträffande härads-allmänningen Brevikshult i Kullings härad, redan tillförene blifvit införd, så att förutnämnde åtgärder egentligen komma att gälla härads-allmänningarne Kuhleskog med Kronobotten och den 13 del af Risveden som är belägen i Bjerke härad, hvilka i sådant afseende äro under behandling af landtmätare. Å kronoparken Edsmären, reglerad genom Kongl, brefvet den 1 Mars 1834, hvarest förslå blocket förut var inhägnadt och besådt, har tredje blocket, innehållande 900 tunnland, undergått lika behandling. Genom påbörjad a ('dikning afses att bringa en mosse af 200 tunnland uti skogsbördigt skick. Det andra blocket af denna park är ännu icke besådt, men bar blifvit inhägnadt och försedt med särskild bevakning af en extra underjägare. De begge förstnämnde inhägnade och besådde blocken innefatta 1,907 tunnland. Å kronoparken^ Halleberg och Hunneberg har ordnad hushållning efter fastställd Lraklhuggnings-indelning fortgått å redan indelade 5 block.
Med anledn. af hvad den siste värde talaren anfört, får jag gifva tillkänna att om jag skulle besvara de anmärkmr han gjort, så skulle jag få återuppläsa hvad jag nyss anfört och det tror jag icke skulle vara serdeles angenämt för Ståndets ledamöter, och dä för öfrigt i sjelfva saken med mitt svaromål ingenting kan uträttas, så anser jag öfverflödigt att dermed upptaga tiden. Jag har dessutom sagt, att jag för min del anser förslaget icke vara dödt. Få se hvilken af oss två, antingen den siste värde talaren eller jag kommer att hafva rätt. Föredrogs ånyo Exp.Utsk:s d. 21 och 22 dennes på bordet lagda mern. N:o 10, i anledn. af äterremiss ä skrifvelse-förslaget N:o 103. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Ehuruväl de 3 RiksStm, i öfverensstämmelse med sina beslut, godkänt Fxped.Utsk:s förslag, till underd. skrifv. i förevande fall, så torde R. o. Ad. likväl icke kunna godkänna det, enär det strider emot det beslut, R. o. Ad. fattat i en fråga, som är af privilegii natur för R. o. Ad. Vore nu fråga om att fatta beslut i sjelfva saken, så skulle jag visserli gen icke hafva något serdeles emot förslaget, enär frågan är af föga vigt, och medgifvandet af detta privilegii borttagande icke kan betydligt inverka på R. o. Ad. i det hela, men då R. o. Ad. förut fattat sitt beslut, och ett begifvande dertill, att de öfriga Stånden skulle kunna, emot R. o. Ad:s beslut, bestämma en ändring i R. o. Ad:s privilegier icke kan ske, så anser jag att R. o. Ad. icke kan godkänna den skrifvelse, som skulle föranleda till ett sådant resultat. Jag tager mig derföre friheten föreslå, att R. o. Ad. måtte förklara, att då R. o. Ad. afslagit Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s tillstyrkande i utlåt.
— Från Jemtlands län flottas timmer utefter alla neråt hafvet o gående floddalar. Ar 1859 hade omkring 500,000 R:dr blifvit af enskilde bekostade på strömrensningar inom länet under de näst förutgångne 25 åren, och dessa arbeten fortsättas alltjemt. Det s. k. Flottningskompaniet har låtit under åren 1856—1860 utföra rensningar i den inom Jemtland belägna delen af Indalselfven, till en kostnad af 84,831‘iu Kalr. — Wester-Norrlands län är försedt med ett vidt utgrenadt flottledssystem. Nästan de flesta af länets vattendrag begagnas till timmerflottning. Till rensning af Angermanelfvens norra gren inom Resele och Lidens socknar har år 1856 blifvit beviljadt ett statsanslag af 15,000 R:dr. På det nyssnämnde Flottningskompaniets bekostnad hafva under loppet af åren 1856—1860 rensningar verkställts inom Medelpad i Indalselfven för en kostnad af 31,196'38 R:dr. I öfrigt hafva under qvinqvenniet på skogsägarnes bekostnad betydliga upprensningar för flottning skett i de öfriga genom länet löpande vattendragen. Genom de vigtigaste af dessa rensningar hafva 49 mil blifvit flottbara för en sammanlagd kostnad af 80,239 R:dr. — I Gefleborgs län hafva under femårsperioden i fråga betydliga strömrensningar i och för underlättande af timmerflottning blifvit på enskildes omkostnader utförde, särdeles i Ljusne eif och dess bivatten, hvarigenom, i förening med jern vägsanläggningar, trädvaror nu mera kunna fortskaffas ända från det innersta af Herjedalen ned till hafvet, dels vid Hudiksvall, dels vid Söderhamn. På de segelbara floderna och sjöarnes lugnvatten begagnas derjemte flera ångfartyg för bogsering af ringbommar och trädflottor. — Afven uti Kopparbergs län bedrifves timmerflottning i stor skala. Genom rensning i forsarne och för ändamålet tjenlige byggnader har nästan hela Dalelfvens flodsystem blifvit härtill användbart, allt på enskildes bekostnad.
Hagar var ett barn, sjön hennes vagga; hvarför upphörde vaggan att gunga? Hon hörde i sömnen ett rasslande dån från briggens förstäf och vaknade strax därpå af en förunderlig stillhet. Hon vidrörde med handen kajutans golf; det låg nu i vågrät plan; det lutade icke mer. Hon satte sig upp och öfvertygade sig vid lampans matta sken, att hennes hand icke bedragit henne. Allt var tyst, allt sof. Icke ett ljud af gnisslande tåg, icke ett brus af böljor och storm. Nyfiken stod hon upp och gick ut till kajutans trappa för att erfara hvad detta betydde. Det var ännu mörkt, men himlen var stjärnklar. Hon kunde på något afstånd urskilja en dunkel rand, som höjde sig öfver hafvet. Dess betydelse kunde ej missförstås; det var svenska vallen, det var kusten af Östergötland. Briggen Andromeda hade ankrat, sannolikt för att invänta dager vid inloppet till Norrköping, och red nu för sitt ankare i en lätt bris, som knappt krusade vattenytan. Parainens förutsägelse hade gått i fullbordan: sydvästen hade i kustens närhet gått öfver på syd och tillåtit briggen att hastigt närma sig målet för sida-vind. Nattluften var sval. Hagar gick in för att kasta sin kappa öfver sig och återvände till trappan. Briggens däck syntes öde; endast benet af en halfsofvande utkik stack fram öfver märskorgen. Masterna reste sig med sin spöklika tackling i okända höjder och skuggade däcket. Kanonerna sofvo som lydiga barn: de behöfde ej mer sina starka surrningar. Utsikten öfver den stjärnklara himlen och det mörka hafvet var praktfull. Hvarje tindrande stjärna tycktes droppa ned i vågsvallet, försilfra dyningens glittrande rygg och därpå åter försvinna i skuggan. Hagar hade älskat stjärnorna så långt hon mindes tillbaka. Stod hon icke i en hemlighetsfull släktskap till dessa nattens strålande lyktor? Hade de ej varit hennes förtrogna allt från Turholmens ensliga berg, när hon ville lära sig känna himmelens trappor? Ja, hon förstod dem, och de förstodo henne bättre än människor, bättre än hon själf.
Afven torde till bevis, att Enköping eger ett för ett större elementarläroverk tjenligt läge, förtjena omnämnas, att på Upsala Domkapitels hemställan och Kanslers-gillets tillstyrkan, Kongl. Maj:t genom nådigt bref den 22 April 1808 förordnade, att Upsala katedralskola skulle flyttas till Enköping, ett beslut, sorn dock af okända anledningar icke blef verkstäldt. Med afseende å hvad jag sålunda haft äran anföra, nemligen dels å det alltmer tillvexande antalet lärjungar vid Enköpings elementarläroverk, dels derå, att derstädes redan finnes ett skolhus, bygdt för ett femklassigt läroverk, dels å de stora uppoffringar Enköpings stad och orten deromkring gjort såväl för detta skolhus, hvartill ej något statsanslag begärts, som för undervisningens ändamålsenliga skötande i mån af lärjungeantalets tillvext, uppoffringar, hvarmed staden och orten ej länge torde mägta uthärda, dels slutligen å det trängande behofvet för det närbelägna Upsala fullständiga elementarläroverk af förmins k - Motioner i Preste-Slåndet 1865. 75 ning i lärjungeantal jemväl i ijerde och femte klasserna, får jag vördsammast föreslå, att, i likhet med hvad som under väsendtligt enahanda förhållanden beviljats åt andra treklassiga läroverk, såsom Norrtelje och Eksjö, Rikets Höglofliga Ständer måtte bevilja medel till Enköpings nuvarande treklassiga elementarläroverks utvidgande till femklassigt med löner på stat för rektor och fem kolleger. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 14 November 1865. E. R. Wahrenberg. N:O 31. Af Kongl. Hofpredikant^ Wahrenberg! Om löneförhöjning ål lärarne i sång och musik vid. de lägre elementarläroverken.
S Likaledes tillstyrker Utskottet, att Rikets Ständer, med bifall till Kongl. Maj:ts förslag om Lotsoch Fyrings-verkets befrielse från utgörande af det till Förvaltningens aflöning derifrån hittills utgående bidrag, bevilja och å Förvaltningens stat låta uppföra ett mot nämnda bidrag svarande belopp af 4,001 R:dr 50 öre. Hela tillökningen i Förvaltningens anslagssumma blifver sålunda 10,871 R:dr 50 öro Runt; och föreslår Utskottet, att denna anslags-tillökning må anvisas och utgå i enlighet med Utskottets i tabellen JVs 3 intagna förslag. 5:o. För Flottans Officers-corps är anslags-tillökning begärd med 163,400 Riksdaler. Utskottet som tagit kännedom af hvad Departements-Chofens betänkande (sid. 5) härom innehåller, äfvensom af hvad Herr Grefve von Platen, B., beträffande denna corps uti ett hos Ridderskapet och Adeln afgifvet anförande yttrat, har jemväl lill behandling förehaft en hos Ridderskapet och Adeln väckt och till Utskottet remitterad motion, deruti Herr Olivecrona, August, med afseende å den bekymmersamma ställning hvari flottans Officers-korps under sednare åren sig befunnit, ansett sådan förbättring i officerarnes aflöningsförmåner böra beredas att hvar och en af dem tillförsäkrades en tarflig bergning och uppgjort förslag til! ny aflönings-stat samt derjemte föreslagit åtskilliga förändringar inom corpsen för hvilka Utskottet nu i största korthet skall redogöra. Enligt motionärens åsigt kunde nuvarande 5 amirals-platser minskas till 4, hvilket sednare antal likväl vore behöfligt för besättande af chefs-platserne vid flottans stationer och i Förvaltningen of Sjö-ärendena samt vid tillfällen då någon större expedition utrustades; äfvensom kommendörs-graden, såsom innebärande befäl öfver flere fartyg och alltså beroende på tillfälligheten af en sådan expedition, ansetts böra, på sätt i andra mariner vore brukligt, för hvarje gång efter behof och särskildt
Men då någon minskning i spanmålsqvantitelen icke är att befara, och denna för år i83i uppgått till 4°>367 tunnor 5 kappar, samt 10 års medelpris utgör omkring 227,000 R:dr, - anser Utskottet 4 Stats-Utskoltets Utlåtande IY.0 2o5, sig icke böra frångå den i det återremitterade Betänkandet antagne beräkning af 197,000 R.dr 3;o Herr Stuart, C. G., bär anmärkt, att de så väl å ordinarie räntan, söm å kronotionde-spanmälen anvisade indelningar äro uti calculen upptagne under deras verkliga värde. I anledning häraf får Utskottet åberopa dess förra Utlåtande, nemligen: att, så länge dessa indelningar fortfarande utgå till de behof, hvartill de blifvit anvisade, det å dem satte värde verkar hvarken till öfverskott eller brist uti statsberäkningea på det hela. Och härröra de i dessa summor nu, emot i Betänkandet !N:o 54, föreslagne smärre förändringar ifrån det närmare bestämmande af desse indelningars belopp, sorn af senare årens räkenskaps-förhållandea blifvit föranledt. Här upptages den indelta Kronotionde-spanmälen med och den Kronan behållne med 4:o
det är verkligen ej jag, som skrifvit det här eleganta, utan det är hämtadt från den store statsmannen Louis de Geers snillrika ungdomsaforismer. Men jag tyckte det kunna utgöra en passande inledning till denna uppsats, liksom en vacker, om ock lånad uvertyr aldrig skadar en torftig text. Och här gäller det j u en lärarinna i den konst, som den blifvande excellensen så hänryckt lofprisade i sina kunglig-sektersda ' r. Emilie Fredrika Adolfine Björnberg, tillhörande den å svenska riddarhuset introducerade ätten n:r 359, föddes den 22 mars 1844 å Marieholms bruk, några mil söder om Jönköping. Föräldrarne voro hofrättskommissarie Fredrik Björnberg och dennes maka i första giftet Karolina Wiberg. Familjen flyttade sedermera till Jönköping, den stad Emilie Björnberg själf beskrifvit: Ur böljans djup du kastats upp på glittersandad strandi oeh skiner ren, en pärla lik, vid vattnets silfverrand. Och rundt omkring dig stiger fram en mäktig riddarvakt, som adlar och odödliggör din trolska tjusningsmakt. Se där i fjärran Visingsö, en lägrande relik, ett stycke forntid, genomträngd af sago-romantik. IDUN 210 Låt lifvet komma med strid och larm Och höja ditt mod och vidga din barm Och låta dig vaken glad och varm Din handlings bågsträng spänna! Och där vid horisontens bryn, högt öfver stoft och grus, sig reser Dunkehallars höjd i solens klara ljus. Och där vid Munksjöns blåa våg, långt ifrån larm och flard, står Ljungarums besjungna skog, Linnea-blommans härd. I ett godt hem hade Emilie Björnberg den lyckligaste barndom. Hennes första ledning på knnskapernas bana skedde i den småbarnsskola, som i Jönköping för ett halft sekel sedan hölls af fröken Marie-Louise Stjernhoff, en nobel, älskvärd gammal dam, Bellmanska anor — hennes moder var nämligen syster till den store skalden. Efter fröken Stjernhoffs död 1853 kom lilla Emilie i Dalska pensionen och fick där undervisning till sitt 15:de år, hvarefter hon under ett par års tid erhöll privat undervisning af doktor H. A. Regnell.