Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men i anledning af Friherre af Nordins hemställan, att frågan om Konungens dispositionsrätt öfver besparingarne matte hvila, till dess Betänkandet N:o 151 om io:de HufvudTiteln förekommer, anser jag mig böra tillägga, det ett sådant uppskof synes mig icke behöfvas, helst ingen lärer kunna bestrida Konungen en sådan dispositionsrätt enligt Grundlagen. Tvertom må den medgifvas, och vi just i följd deraf afslå Utskottets tillstyrkande om anslag på Stat för ÖfverCommendantsExpeditionen, emedan medlen dertill kunna, såsom hittills, af Kongl. Majit anordnas af besparingarne. Friherre Wrangel_, Henning'. Då jag en och annan gång uppträdt såsom Talare härstädes, men bibehållit tystnad i flere magtpåliggande frågor, torde kanske någon anse mig vara en bland dem, som vilja låta yxan gå, utan att hålla i skaftet. Till något så lågt skall jag likväl aldrig göra mig skyldig. Om jag hittills vanligen deltagit i besluten om vigliga saker endast med min tysta voteringssedel; så har det varit af tvänne orsaker, Den ena, att de 33 Den 2 October f. m. Ledamöter af Ståndet, hvilkas meningar jag gillat, förut så fullkomligt utvecklat de rätta åsigterne, att jag dervid ej kunnat något tillägga; den andra, att jag trott, det föga afseende skulle göras på hvad jag kunde hafva att anföra. Emedlertid hafva betydliga anslag blifvit beviljade till löneförhöjningar för Statens Embetsmän; och tiden skall visa, huru Nationen upptager denna åtgärd af dess Representanter. Min mening är ingalunda att undersöka, orade nuvarande Embetsmännen förtjena högre löner; jag skiljer Embetena från deras innehafvare. Skulle jag uppgjort en aflöningsStat för desse Embeten, hade de troligen blifvit högre, än livad nu är föreslaget. Men jag hemställer, om tillfallet nu är lämpligt till sådane anslag, då så mycket begäres till andra angelägnare ändamål, och vi ej veta, hvarifrån tillgångarne skola hemtas. Allt kan ej göras på en gång, i brist af medel, och då borde väl det nödvändigaste först verkställas.
Utskottet anser det vara af vigt, att personer icke qvarstå i sina befattningar, då ålder eller helsa och krafter neka dem uppfylla sina tjensteåligganden, och då det lärer få antagas, att Professoren Rabbén numera ej förmår med den ihärdighet, som erfordras och han förut i liera hänseenden ådagalagt, bestrida sin tjenst såsom Akademisk lärare, får Utskottet hemställa, att Kongl. Majits förevarande Nådiga framställning må vinna Rikets Ständers bifall. 15:o. Sedan, uti en af Fångvårds-Styrelsen till Kongl. Majit öfverlemnad skrift, Chefen för den å Karlsborg förlagda bataljon af Kronoarbets-korpsen, Majoren och Riddaren J. G. Schander anhållit, att han, född den 9 Oktober 1791 och Stats * Utskottets Utlåtande, JH 74. 9 och år 1816 utnämnd till Under-Löjtnant vid Ingeniör-korpsen och sora sedermera den 22 Januari 1827 blifvit förordnad till Kompani-chef och påföljde tår till Bataljons-chef vid Pionier-korpsen samt år 1845 till sin nuvarande befattning vid Kronoarbets - korpsen, måtte, när ålder och krafler icke vidare tillåta honom bestrida Bataljons-chefs-beställningen, få, vid afskedstagandet och intill sin död, åtnjuta de honom i nämnde beställning tillkommande löneförmåner, och ofvanbemälde Styrelse uti afgifvet utlåtande anfört, att då, enligt Kongl. Brefvet den 24 Maj 1841, pensionsrätt blifvit tillagd, bland andra, föreståndarne vid åtskilliga straffoch arbetsfängelser. att tillträdas vid fyllda 69 år och elter 10 tjensteår vid fångvården, samt de af sökanden alltsedan 1827 innehafde befattningar vid Pionieroch Kronoarbets-korpserna kunde anses vara af likartad beskaffenhet med förenämnde fängeiseföreståndare-tjenster, hvartill komme, att dessa särdeles mödosamma befattningar, enligt Styrelsens förmenande, i allmänhet icke kunde af deras innehafvare bestridas med erforderlig drift och verksamhet ända till den höga lefnadsåldern af 69 år, hvadan Styrelsen, med vitsordande af sökandens nit, ordning och skicklighet, tillstyrkte att han, när ålder och krafter icke medgålve honom att vidare bestrida sin befattning, måtte vid afskedstagandet från Allmänna Indragnings-staten få åtnjuta pension, motsvarande nuvarande lönen, utgörande 1,000 R:dr samt personelt arfvode, enligt Kongl. Brefven den 29 Oktober 1845 och den 50 April 1849, 200 R:dr; så har Kongl. Maj:t, efter det Stals-kontoret, i ämnet hördt, i underdånighet hemställt, om icke, i händelse Nådig framställning hos Rikets Ständer ansåges böra göras,
Det slår nemi.: ”till riksdagsmän af BondeSt. välje allmogen inom sig hemmansägare hvilka inom något af de uti valet deltagande härader boende och besutne äro och ej till annat RiksStånd höra”. Således finnes definitionen i sjelfva §:n, och Utsk. ansåg lämpligast att såvidt möjligt är följa den gamla grundlagens såväl innehåll som ordalydelse då någon olägenhet deraf icke härflöte och förändring derföre i ett eller annat afseende vore af nöden. Den 27 Maj e. m. Då de olika gemensamma tankar, som föreslagits komma under ompröfning, blir det tillfälle att närmare yttra sig öfver hvarje serskilt punkt, hvarföre jag nu inskränker mig till det hittills af mig anförda. En fråga önskar jag dock att ännu få uptaga. Man har nemi. under f. m:s öfverläggning omtalat det lugn, som f. n. råder inom sinnena och deraf dragit liera olika slutsatser. Afven jag önskade af delta förhållande fä draga en slutsats, och den vore, alt man borde draga nylla af detta lugn för utförande af hvad som i lagstiftningsväg kan och bör utföras, ty, för att begagna en liknelse, icke lärer en omtänksam skeppsbesättning vänta på stormen för att då laga sina segel. Gr. Liljencrantz, Gust. Fredr.: Jag skall för min del icke länge uptaga Ståndets lid för att yttra mig i sjelfva frågan, emedan jag har funnit mig af hvad såväl Gr. Hamilton som Frih. Sprengtporten yttrat förekommen i de åsigter jag i denna fråga hyser, och den öfvertygelse de hafva uttalat motsvara fullkomligt hvad jag skulle vilja säga. Jag vill blott fästa mig vid, eller söka reda några betänkligheter, som i afseende på de under öfverläggning varande §§ framställt sig för mig.
Lagerbjelke har visserligen sagt, att man vore Const.Utsk. tacksamhet skyldig derföre att det söker återföra praxis i enlighet med grundlagens rätta mening, men som jag icke finner mig förbunden till någon tacksamhet, eller åtminstone icke att blifva Const.Utsk. någon sådan skyldig, så får jag anföra, att Const.Utskis första skyldighet varit att förklara, det ett af Utsk. framlagt förslag icke kan förfalla, emedan sådant står i uppenbar strid med grundlagen. Om praxis i detta afseende skiljt sig ifrån grundlagens föreskrifter, hade Utsk. bordt återföra den i enlighet dermed, men Utsk. har noga tagit sig till vara härföre. Utsk. har afgifvit förslag till afgörande af den tvist, som kan uppstå, huruvida, då i något ämne 2 Stånd stanna emot 2, omröstning i förstärkt Utsk. skall äga rum eller icke, samt dervid föreslagit att denna tvist skall hänskjutas till Const.Utskis afgörande; men nu har Utsk. i sitt sednare mern. förklarat att den frågan, som skulle slitas, eller dea brist på tydlighet Utsk. trott sig finna i grundlagen, ingalunda är liufvudsaken, utan att hufvudföremålet för förslaget är Const.Utsk., samt att derest del icke öfverlemnas åt Utsk. att afgifva förklaringen, så behöfves ingen förklaring, hvaremot hvar och en finner, att genom ett förtydligande af grundlagen, all tvist om votering kunde undvikas. Jag måste således på det högsta ogilla Utsk:s förslag, hvadan, och då förevar:de fråga icke får eller kan förfalla ehvad de öfrige Stånden i densamma beslutat, jag anhåller att ärendet måtte lill Const.Utsk. återremitteras. Gr. Lagerbjelke: Den siste värde talaren har mycket klandrat Const.Utsk. derföre, alt Utsk. uti förevaride betänk, ansett frågan kunna förfalla. Såsom II. o. Ad. har sig bekant, är den tvisten gammal inom representationen, huruvida en af Const.Utsk. framställd förändring uti grundlagen får vid samma riksdag, då den ifrågakomma, förfalla, äfven om alla 4 Stånden skulle sådant besluta.
Under de 3 ne år jag varit Burlöfs Kyrkokassas föreståndare, bafra inga kapitaler legat ofr uktbar a längee, än till dess de kunnat mot behörig säkerhet utlånas. Inventarieförteckning har ordentligen blifvit årligen bifogad Kyrkans Räkenskap r. Grunden lill Barnmorskans af Kyrkans behållna tionde utgående lön ligger i Kongl. Brefvet den a3 Augusti j£o5. — 385 — Angående Räkenskaperna för Bårslöfs och Fjerrestads Kyrkor. Till följd af Rikets Ständers år 184r samlade Revisorers till förklaring hitkoftrna anmäikningar rörande Kyrkornas Räkenskaper, får jag i underdånighet följande upplysningar meddela: 1:0 Härvarande Kyrkors kassabehållning är väl större, än den af Slats*Revisorerne i anmärkningen åberopade författningen medgifver, hvilket orsakats deraf, alt en större reparation flera år varit påtänkt och förra året deciderades, men afven då hindrades af den ostadiga väderleken, och kofnmér först i år, efter vederbörligen lemnadt tillstånd, att Verkställas, Och s< m Kyrkans Syssloman icke lyckats påträffa så påliiliga låntagare, att ej möjligtvis hinder vid {åkallande behof för permingar ries indrifning skulle ske, hafva penningari,e såsom kassamedel blifvit förvarade, 2:0 Rikets Ständers Revisorers anmärkning, angående uteblifvet och bristande Inventai iecon to öfver Kyi konras tillhörighet, kan icke angå dessa Kyrkor, vid hvilkas Räkenskaper sådant conto följt. 3:o Kyrkoherden härstädes tillgodonjuler af Kyrkan ingen aflöning, men väl Skollärar ne, hvilka, enligt Eders Kongl. Maj:ts Eget Nådiga beslut af den 16 December 1820, tilUr kändes 3 Tunnor korn hvardera af våra Kyrkor. Den ringa utgift för org< Ispelning och belgtrampning, sorn al Kyrkan Utgår, giundar sig på ett år 1810 faltadt sockenstämmo-beslut, hvilket bestämde dessa båda utgifter till ip Rdr för hvarje Kyika. Ehuru en Kongl, författning af den s3
Il:dr årligen, ehuru denna aflöning, enligt Revisorernes tanke, lämpligare bordt bestridas af Handelsoch Sjöfarts-fondens tillgångar, deraf den öfriga konsuls-staten uppbär sina traktamenten. Dä emellertid Kongl. Stats-kontorel uti sin underdåniga förklaring upplyst, att, på grund af högstberörde Kongl, bref, äfven andra General-Konsuler år 1830 erhållit löner och pensioner å anslaget för Minister-staten, anser Utskottet, lika med Kongl. Stats-konloret, att någon förändring derutinnan för den nu qvarlefvande af Forselles icke bör äga rum; hvadan Utskottet, under förutsättning alt dylika aflöuingar eller pensioner ej vidare komma alt å berörde anslag anvisas, hemställer, att någon åtgärd i anledning af denna anmärkning icke må af Rikets Ständer vidtagas. § 4. (Rev.-ber. pag. 33. Förkl. pag. 242.) Vidare är af Revisorerne anmäldt, alt vid granskningen af 1853 års rikshufvudbok, den deruti intagna totalsumma af utgifterna å 6;te hulvudtitelns allmänna besparingar befunnits med 66 R:dr 32 sk. understiga del belopp, som memorialboken för samma år under enahanda rubrik upploge; — men dä orsaken till omförmälde felaktiga bokföring jemväl blifvit af Revisorerne utredd, och, enligt hvad Utskottet inhemtat, rättelse härutinnan numera är i 1854 års rikshufvudbok vidtagen, lärer vid sådant förhållande ifrågäkomne anmärkning få förfalla. § 5- (Rev.-ber. pag. 36. Förkl. pag. 243.)
Jag vill lemna åsido helt och hållet den strid, som ännu fortgår emellan criminalislcrne om det absoluta företrädet af ettdera af dessa systemer framför det andra — jag är öfvcrlygad att denna strid inom kort skall slutas till fördel för det Pbiladelphiska systemet —; men jag abstrahera!' derifrån oeh vill endast här taga i betraktande hurudana de båda systemen äro i deras praktiska tillämpning. Jag finner då, att det Pbiladelphiska systemet är ganska enkelt och lätt ulförbarl efter sin idé, under det att del Auburnska deremot är högst inveckladt och utgör ett system, som, för att uppfylla sitt ändamål, till den grad fordrar sträng uppsigt, att vi sannerligen här i Sverige hafva ganska litet hopp att någonsin kunna tillvägabringa en sådan. Ty hvarest hos oss finna den miingd nitiska och skickliga uppsyningsmän, som, erfordras, för alt. hindra en myckenhet gemensamt arbetande fångar alt hvarken genom ord eller åtbörder communiccra sig med hvarandra? Om uppsigten äfven är aldrig så fullständig, blir det dock omöjligt att förekomma, det icke en mängd öfverträdelser af den mycket stränga disciplinen skola äga rum hvilka åter hafva till följd oupphörliga bestraffningar, som affångarne skola anses såsom någonting särdeles vederqvickande under ledsnaden, m. e. o. piskan måste gå ganska flitigt i de Auburnska fängelserna och följaktligen en mängd uppträden framkallas, som icke blott störa ordningen på stället, utan i hög grad motverka penitentiärsystemels ändamål. Ur denna synpunkt är det Auburnska systemet isynnerhet felaktigt i praktiskt hänseende, hvaremot det Pbiladelphiska är, såsom jag förut namndt, lätt utförbart. I anseende till den enkla disciplinen och de få tillfällen lill ordningens störande, som der äro för handen, fordras det ett vida mindre antal uppsyningsmän, likasom det af dem, som behöfvas, ej kräfver andra egenskaper än noggrann efterlefnad af gifna och bestämda föreskrifter. Skulle man emedlertid oaktadt detta praktiska företräde, i andra afseenden, och särdeles för längre tid användt, anse det
Fullt följdriktig är Mas; Nord au ej alltid, och af ensidighet lider han stundom, men han är så öfverbevisande konseqvent i det mesta och vanligtvis så opartisk, att man, utan att blunda för hans fel, dock följer hans framställning med det allra lifligaste deltagande. Något till nöjet af att läsa hans ofta hänsynslösa framställning bidrager otvifvelaktigt, fastän det visst icke skulle kunna besticka en erfaren läsare, hans för en tysk författare ovanligt raska, lätta och angenäma stil, hvilken i den svenska öfversätt-ningen återgifvits på ett mycket lyckadt sätt. Den synpunkt från hvilken Max Nordau, liksom August Strindberg och, långt före dem, C. J. L. Almqvist, utgå till sitt verlds-förbättrarearbete, är det allmänna missnöjet. Oaktadt hvarje dag bringar en ny, underbar uppfinning, som gör jorden mera beboelig, - tillvarons vedervärdigheter lättare att ' fördraga och menniskolifvets ' njutningar mångfaldigare och af mera genomgående art, är mensk-ligheten missnöjdare, nervösare och oroligare än någonsin förr. Max Nordau finner kulturverlden vara en enda, omätlig sjuksal, der luften är fyld af beklämda suckar och på hvars bäddar lidandet i alla former vrider sig. Detta lidande framträder i alla menniskoandens yttringar. På literaturen och konsten, filosofien och den positivavetenskapen, så väl som på politiken och ekonomien har det satt sin sjukliga blekhet. Den nyaste riktningen i hvad som kallats ” skön-literatur ", dröjer vid kulturens — förnämligast vid storstadskulturens — mest motbjudande och tröstlösa drag. Detta måste hafva sin giltiga orsak, och denna är den bittra otillfredsställelsen med verkligheten. Pessimismen har en fysiologisk orsak. Om det ock är sant, att menskligheten alltid har lidit och klagat och i alla tider känt den smärtsamma motsatsen mellan önskan och besittning, mellan ideal och verklighet, så är det icke dess mindre sant, att det menskliga missnöjet aldrig varit så djupt och allmänt, aldrig riktat sig mot så många förhållanden på en gång och aldrig uppträdt under så radikala former som nu.
Men om man ej skulle finna detta vara nödigt, sä får jag dock vördsamt tillstyrka återremiss af det skäl jag först nämnde, nemi. alt statsanslaget icke bör blifva beroende af eller komma i beröring med enskilda donationsmedel, hvilket Utsk. har föreslagit. Frih. Tersmeden: Frih. Palmstjerna har i synnerhet fästat sig vid all StatsUtsk. föreslagit detta anslag att utgå till dess att Rydbergska donations-medJen blifva disponibla; men jag skulle tro att om man vill saken och icke all skolan skall upphöra helt och hållet, d. v. s. om man vill hafva en skola med de medel som för densamma äro anslagna, men ännu ej disponibla (af hvad skäl 374 Den 24 Mar s. vet jag ej, men disponibla äro de ej); så måste man väl besluta att under tiden, till dess saken blir fullt utredd och skolan verkligen kommer i åtnjutande af de disponerade medlen, Staten uppehåller skolan, så att den till dess kan fortfara. Det är ock på den grund, som StatsUtsk. tillstyrkt, att dessa medel skola fortfarande utgå tilldess att donationsmedlen blifva disponibla. Eli af de tvål Antingen skall hela betänk, afsläs och anslaget uppföras på stat såsom förut, eller ock, ifall man vill att skolan hädanefter skall bedrifvas med de enskilda medlen, får man lof alt göra som StatsUtsk. här föreslagit. Då nu Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. ansåge de emot förevar, punkt gjorde anmärkmr föranleda till återremiss, ropades ja och nej. Sedan härefter propos. till bifall å hvad Utsk. i denna punkt föreslagit blifvit framställd, och äfvenledes med ja och nej besvarad, förklarade Hr Landtm., att han icke kunnat uppfatta huruvida ja eller nej varit öfvervägande; men efter sistnämnde propos:s förnyande, hvarvid åter ropades ja och nej, tillkännagaf Hr Landtm, det han trott sig finna, att detta svar utfallit med öfvervägande ja.
Hans verksamhet i denna del vore dock mycket inskränkt genom förbudet alt förebrå lägrad qvinna hennes förbrytelse både före och efter barnfödseln, och att göra efterfrågan om hennes person och tillstånd, i fall hon vill vara okänd. Den blotta anteckningen i kyrkoboken, att okänd qvinnas barn blifvit döpt, innefattade ej sådan upplysning, angående persons härkomst, slägt m. m., sorn en kyrkobok vore ämnad alt meddela. Motionären ansåg derföre, att ifrågavarande Kongl. Bref borde antingen till all kraft och verkan upphäfvas, eller, efter töregången sträng granskning, i flere delar ändras; 2:0 af Herr Prosten Stenhammar, hvilken fästat uppmärksamhet på samma, från berörde Kongl. Bref hätflytande olägenheter, som här ofvan blifvit nämnda, och serskildt på dem, sorn uppkommo genom rättigheten löi1 barnaföderska, alt förtiga eget och fadrens namn och stånd, samt barnets deraf föranledda bristande kännedom om sine föräldrar, hvilket, bland annat, hindrade barnet att komma i åtnjutande af den föräldravård och uppfostran, som det vore Statens pligt all vidmagthålla. I stadgandet, ”att qvinna, som vill å okönd ort framföda foster, må i sådant uppsåt lemna* ostörd, utan någons åtal eller efterfrågan om hennes person eller tillstånd,” borde derföre en modificalion ske, så att de välgörande följder, som detta lagbud i vissa fall medförde, bibehöllos, men de väsendlligaste olägenheterne deraf undanröjdes.
Riksmöten har Konstitutions-Utskottet fästat Rikets Ständers uppmärksamhet derå, att då dell i 68 § Riksdags-Ordningen fastställda tid för Rikets Ständers Revisorers sammanträden emellan Riksdagarne blifvit bestämd efter förutsättning af de sistnämndas periodiska inträffande hvarje femte år, sä - Konstilulione-Ulskotlets Memorial, N.o (J. 7 \ som förhållandet var till och nied år 1844; men detta sammanhang mellan tiden för Riksdagarne och tiden tor revisionerna numera blifvit förändradt i följd af det år 1845 af Konung och Ständer fattade beslut, enligt hvilket Rikets Ständer skola hvarje tredje är sammankomma; så vore, till förekommande af de olägenheter och förvecklingar, hvilka, genom nämnde förändring, lättare än förr kunde inträffa i de händelser, då Riksdag under pågående revision infälle och revisorerne, vid sådant fall, borde med sin förrättning upphöra och öfverlemna sina arbeten ofulländade till Statsoch Ranko-Utskotten, nyttigt och ändamålsenligt, att ifrågavarande revisioner, de der kunde med desto större uppmärksamhet oell noggrannhet verkställas, ju närmare den tids-period, de omfattade, läge till sjelfva förrättningen, blefvo, med inskränkning af tiden för revisorernes sammanvaro från tre till tvä månader, hvarje år anställda. Det i sådant hänseende uppgjorda förslag till ändring i 68 § Riksdags-Ordningen har, sednast vid innevarande Riksmöte, till följd af ett Riks-Stånds beslut, förfallit; men då, efter det bifall förslaget rönt i liera Riks-Stånd, anledning synes vara till förmodan, att meningarne i afseende på förslagets lämplighet kunna komma att inom representationen blifva eniga, har Utskottet, hvartill Herr Grefve Taube, //. E., inkommit med motion i ämnet, ansett sig icke böra underlåta, att ånyo till grundlagsenlig behandling vördsamt öfverlemna nämnde förslag, innefattande, att följande förändrade lydelse måtte gifvas ät Riksdags-Ordmngens 68 §.
Imf pä det sätt toria rast alt hvar och en som infdrer dylike, skall genast till Tui Ibevak n i rigert adenina Markrulla och deijetnte Spec: fiqué förteckning ä varorué med utsättande af det värde de i Svensk Hamn eller ä 1 ossni ngs.orten egä . hvarpå 1 händelse varorne med resande infötas och da Uppå till högst 500 Rtdr B.co, Tul 1 - procert 1 ett tlet efter erläggas, sä framt Tu I betjeningen roed det asaria värdet ålnöjes,; egande de 1 annat fall Iosnings-rätt lil! godset emot det Uppgifna värdet , med Tio procents tillökning, jemte ersättning för frakt och forsäk t i ngs-afgi fi; skolandes v.'lurne sedermera for Tull b* tjeningens räkning, efter föregången al trän Kungörelse, ä oppen Auction försäljas , under skyldighet för - kö patén , att efter Auction* prisrdS belopp, särskildt erlägga Sjo-Tuii-s-afgifterne 5 nen Din varorna tillhöra handlande och deras betjening, eller ock bdi de af resande medförde, i varde öfverstiga Femhundrade Riksdaler Banco, kommer altid värdering att förrättas äfen Magistrats person , samt tvämie gode män, hvilke -anses c ga kännedom om tillverkningen sf sadane varor , sorn de ifrågavarande ; åliggande det Städernes Taxering5-Cömiuitéer, Betalnings Utskottets Bctiinkanden.
Icke rår academien för, örn snillena både inom och utom hennes leder glesna. Snillet är en himmelens gåfva , som ingen ger sig sjelf eller får af academier; men deraf följer ej, alt icke acadeniier kunna hafva ett välgörande inflytande på snillen under deras första bildningsår. Hvarföre sålunda academier skola försättas ur sin verksamhet, för det de ej skapa snillen, kan jag ej begripa, men väl att denna svältkur kan komma att verka menligt på snillet sjelft, itliy alt det sjelft får lära sig att svälta, då det ej infann sig på beställd tid. För att med exempel visa, hvart StatsUtsk:s åsigt, eonseqvent utförd, skulle leda, ifall den princip blefve gällande, det verk och corporationer, försäkrade om en viss inkomst efter en högre myntenhet, borde t i 11 för L i n das att, utan ersättning, sedan mottaga den i en sämre, får jag nämna, det academien om fern år måhända skulle på detta sätt ytterligare förlora |:dcl af sin återstående inkomst. BancoUtsk. har nemi. bifallit antagandet afr:gs-kurant, såsom myntenhet; och blefve denna myntenhet sedan vederbörligen fastställd, så försvunne bancomyntet och med detsamma tn ligen academiens rättighet att utfå sitt anslag efter ett redan af - 6o8 Den i3 Maj e. tn. ]yst mynt. Man må ej invända, att sådant är otroligt, emedan det innebure en orättvisa; ty lika otroligt, lika orättvist ansågo i83o års Ständer det nuvar. förhållandet, och likväl är det på god väg alt göra sig gällande. — I öfrigt kunde man viii säga, att om domstolarne skulle afgöra mellan statsverket och academien i denna sak, de, såvida ej en formlig nedsättning blefve beslutad, troligen med rättvisans egid skulle värna academien mot sin fruktade förlust, och statsverket kunde visst ej tillskyndas någon ära af ett sådant domslut. Hr Lagerhjelm, Pehr: Jag är öfvertygad, alt StatsXJtsk.