Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är icke jag, som är af den tanka Herr Grefve Brahe ogillat, nemligen att mannamodet hos Nationen vore tillräckligt för Landets försvar. Modet är en alltför liten egenskap hos en Öfverbefälhafvare eller Befälhafvare i allmänhet, och gagnar till intet, om icke dermed förenas skicklighet; men jag tviflar ej att, om blott Befälet är skickligt, tappre soldater aldrig felas; derom 176 Den ai Maji e. rn. vittnar alla tiders och Länders Krigshistoria. Men manskapet har ej mod, utan förlitande på Befälets duglighet. De fleste Underofficerare tror jag kunna afskaffas vid den indeldta Armeen, emedan min öfvertygelse är, att skicklige Corporaler och Instructörer äro nyttigare, så väl för manskapets disciplin och exercis, som för tillsynen på Rotarne. Man anser nödigt öka anslagen för GardesRegementerne till fot; men jag tror tvertom, att en besparing vid dessa Regementen kan tillvägabringas, om de ändamålsenligt organiseras. Det är oförklarligt, huru man kan tillsätta 2 RegemenlsStaber, 2 Chefer, 6 eller 8 Majorer och 20 CompagnieChefer, för en styrka af blott 1,600 man. Jag tror, att Slabsbefälet och CompagnieChefernes antal ganska val kan nedsättas till hälften. Med de häraf uppkommande tillgångar kunde de öfrigas löner förbättras, sedan begge Regementerne blifvit sammauslagne till ett. Äfven kunde besparing tillvägabringas med LifGardet till häst, som är en af de djn-aste Militärcorpser man kan tänka sig. Jag finner Utskottet icke eller hafva nöjaktigt upplyst, hvart det antal tunnor spanmål, som blifvit bespardt genom reducerandet af Konungens Yärfvade Regemente, tagit vägen, och yrkar derför, att Utskottet måtte härföre närmare redogöra.
Han hade friat till alla de rikaste gåratöserna i sin egen socken, men der var ingen som ville in i det hemmanet, för der hade de reda på hur intecknadt det var. Men det kunde en ju inte lukta sig till, och far han var godtrogen och tog inte reda på nå’t, och jag — mitt fä! — jag bara tyckte att präktigare karl än Per, det kunde jag aldrig få i verlden. Sex och tjuge år var han, inte en krigskarl kan se rantare ut än han; och ställa sig, det kan han då! Ja, kan han inte något annat, så kan han då det!» Hon afbröt sin berättelse för att blåsa på elden, och hennes gäst hade tillfälle att en stund beundra en bred, brädlik rygg, der bristen på turnyr gjorde sig särdeles känbar. »Nå, hur gick det så?» »Jo, kan tänka, han frågade om han kunde få bjuda oss på dansbanan nästa söndag i Färtofta skog. Vi skulle ha hans hästar, och han skulle bestå allting. Jag var som i mitt tjugufjerde år, så glad var jag. Och om söndagen kom Per med sina feta hästar och sina nyblankade don. Han har min lif alltid varit den, som kunnat hålla sitt i ordning. Och på köpst’ skall det vara! — Per, han slo’ kuskasmällar med piskan, och det var ett ståhej så en kunde bli yr i skallen. Jag trodde jag skulle fara te’ himla rent. Och far han va’ måtro inte ledsen heller. Han var så vigtig, så en kunde tro att han blifvit nämdeman minst. En kunde knappt la’ va’ att grina, bara en såg på honom. — Det sier ja’ dig, tös, sa’ han innan vi tog’ åstad, det sier ja’ dig: la’ ble o’ trö me’ mer än en, för det är det ledaste en kan se, när di trör än med en och än med en annan. — För se jag ska’ säga, i fars ungdom så bruka’ di dansa med den samme hela qvällen, när det var bra med dem, och det kallade de trö, likasom vi säger dansa.
Men rättigheten till ett slikt veta är lika litet öppen för andra fordringsägare än Banken i lika predicament, sorn de borgenärer, hvilka näst efter Banken hafva inteckning i något hemman, äro belåtne med utöfningeri af den Bankens rättighet, som förhindrar dem att någonsin göra sin senare inteckningsrätt gällande. En flerårig erfarenhet af alla dessa oredor, ooh än flere från gemensamma inteckninga? 124 Ben il Junii j. m, härrörande, har hos mig stadgat] öfvertygelsen, att olägenheterna deraf vida öfverväga dem som kunde inträffa genom antagande af Herr Cederborgs Förslag, det jag ej tvekar att biträda, med föreslående likväl, såsom al-, ternativ, att deräst rättigheten att för samma fordran låta inteckna flera fastigheter, utan att uppgifva för huru stor del af beloppet hvarje fastighet serskildt häftar, äfven hädanefter skall fortfara, liqviden inteckningshafvande borgenärer äfvensom serskilte hemmansägare emellan måtte i ofvannämnde fall ske efter hemmanens taxeringsvärde, så att, med upphäfvande af meranämnde 19 §. i 1818 års Författning, Fordringsägare, som hade samfäld inteckning i flere hemman, icke ägde att utur någotdera, som vid samma tid eller sedermera för annan fordran blifvit intecknadt, uttaga större del af fordringen, än på detsamma, i jemförelse af dess och öfrige hemmanens taxeringsvärde, belöpte: att då tvenne gemensamt iatecknade, men i serskilte ägares hand varande fastigheter för den samfällta intecknade skulden utmättes
Allmogen icke skall till svårare knektehåll graverade varda, an att två hela gårdar, svarandes i mot en hel och ^ emot en hel, £ emot en hel, få blifva tillsammans om en Knekt. 6:0 Befriades Allmogen, sedan Regrtet vöre fulltaligt, från den inqvartering och inläggande, de förut haft. 7:0 Att Allmogen lofvat häfver att bygga Soldaten en särdeles stuga, honom ett spannland åker, kåltäppa, liten hage eller ängsstycke af 2 lass hö afbryta, samt' såsom billig erkänsla emot arbete, då Knekten hos Pioten arbetar, bestå honom en släpklädning af vallmar, nemligen rock och byxor. Den 17 Februaru 1. m. 319 8:0 Att Liveris-kläderne endast fingo nyttjas på Generalmönstringar och möten, gro Att de förr brukliga tågpenningarna afskaffades och att, då Knekten, så länge han hemma hos värdarne förblifver, undfår sin årliga lön, föda och kläder, och dessutom, då han utmarcherar, hela lönen för ett år, må han icke äga rättighet hvarken tågpenningar eller annat i dessa mål något att fordra. 10:0 Om uti krigstider hela Ilegrtet eller till en del blifver ruineradt, skall dess uppsättning ske året derefter, innan Mars månad. Dör eljest någon Knekt i fredstid, lemnäs högst 3 månaders tid, innan ny bör i nummer insättas. Sammaledes om gemen till Corporal avancerar. 11:0
Det är nyttigt att vinna äfven deras opinion, och då är det bättre att gå ifrån allt förhållande och stadga, att silfverqvantiteten i Banken ej bör få understiga 2 millioner. Med detsamma, sorn jag underställer detta till R. o. Ad:s pröfning, bör jag säga, att då jag föreslår detta qvantum såsom tillräckligt att försäkra realisationen i Sverige, önskar jag jemväl det tillägg i föreskrifterna för Bancostyrelsen, att ät densamma öfverlemnas att vidtaga de åtgärder, som leda till detta inål, och att denna styrelse således, innan silfverqvantitetcn gått till detta minimum, bör vidtaga åtgärder till förekommande deraf. Hvilka dessa åtgärder äro, förekommer icke i denna punkt, och jag vill derföre ej nu tala om Den ^4 Juli f. m. om dem; men uti de föreskrifter, som framdeles förekomma, kunna Bancofullmägtige. erhålla hänvisning att aldrig låta reella fonden sjunka ända lill 2 millioner, utan tillse, att Bankens hvalf alltid innehålla något deröfver. Till följd af hvad jag nu haft äran anföra får jag'vördsamt anhålla, att R. o. Ad. täcktes i denna punkt frångå och afslå Utsk:s förslag samt antaga, hvad jag trott mig böra föreslå. Frih. Rantzou., Joli. Alb.: Då Utsk. nedsatt förhållandet emellan sedelstock och sillverfond såsom ett till tre, samt tillika föreslagit, att alla beslut, rörtde metalliska fondens förstärkning, skola hållas hemliga, intilldess de blifvit verkställda, så försvinner visserligen den del af de betänkligheter, jag vid återremissen af det förra betänk, framställt emot stadgandet af proportionen 2 till 5; och då jag ej heller enskildt befarar en silfveruttagning till belopp af 9 å 10 millioner, hvilken skulle erfordras för att nedbringa förhållandet såsom ett till tre, borde jag icke vara särdeles envis i denna omständighet.
Såsom skäl för en sådan utvidgning af ifrågavarande läroverk får i öfrigt jag äran anföra: att då, pä sätt af bifogade handlingar inhemtas, 23 af de i Söderhamns folkskola varande gossar nu ega det kunskapsmått, som erfordras för inträde i stadens elementar-läroverk, samt då dessutom flere anmälningarom inträde vid läroverket frän landsbygden gjorts, vid läroverket, hvilket nu, enligt n.ärlagda katalog, eger 42 lärjungar, antalet lärjungar redan nästa läsetermih kommer att uppgå till omkring 70; att i Söderhamn nu är under byggnad ett tvåvånings stenhus, innehållande, utom böllerum och bibliothek, 8 lärosalar, och således afsedt för inrymmande af ett femklassigt läroverk, hvilket hosföljande kopior af ritningarna utaf ifrågavarande läroverkshus gifva vid handen, och hvilken byggnad, utan Statsbidrag1, under förhoppning om skolans utvidgning genom Statens mellankomst, bekostas af stadens innevånare, oaktadt den nu varande skollokalen innehåller 5 läserum och utan synnerlig svårighet och kostnad skulle kunnat försvarligen utvidgas och förändras till begagnande för 5-ldassigt läroverk; att, pä sätt äfven är nämndt, och sorn vidfogade vidimerade afskrift af Upsala Domkapitels förordnande visat, medel till aflönande af en fjerde lärare beredts genom frivilliga sammanskott utaf enskilde personer, sä att skolan, hvad katalogen äfven ådagalägger, för närvarande har fyra klasser; att afståndet från Söderhamn till Hudiksvall är nära 6 mil och till Gefle 9 mil; att södra Helsingslands provins, i hvars midt pä östra sidan Söderhamns stad, med en folkmängd af nära 3000 menniskor är belägen, utgöres af 15 kyrksocknar med en talrik befolkning, sorn har sina handelsaffärer pä Söderhamn, såsom den närmast belägna staden, och i följe deraf äfven för sina barns 232 Motioner i Borgare-Ståndet 1862. J\@ 116. undervisning äro mest betjenade af ett utvidgadt läroverk derstädes samt att utom allt tvifvel, i händelse den ifrågasatta utvidgningen af läroverket kommer att ega rum, lärjungarnas antal i högst betydlig män än ytterligare skall ökas.
RiddarhusUtskottets behandlande, om ej målet kort för sidsta Riksmötets slut, då den rätta motionstiden var långt förbi, blifvit qvarlemnadt i RiddarhusUt-skottets värjoHögloft. RiddarhusUtskottet citerar ibland sina argumenter till stöd för antagandet, exemplet af 17S9 års Riksdagshändelser: samma exempel torde tjena mig till stöd för afslag derå. Hade nemligen samma pöbel som då ropade korsfäst, här på Riddarhustorget, stadt midt uti Husets Sal, hade säkerligen Ridderskapets och Adelns frihet ej deraf få dt något stöd; och enär Gustaf lil utvisade Adeln ifrån RiksSalen, hördes hvarken den närvarande publiken eller de 3 ne öfrige Stånden deröfver yttra något ogillande. Detta bör ej förundra någon som äger menniskokännedom. Uti stormiga tider, då passionerna tändas och lösläppas, där är det fåfängt att söka den lugna , fördomsfria domsrätten .hos allmänheten, eller hos mängden, som t alla tider blir ett verktyg i deras händer sorn förstådt att ställa den på sin sida. Äfven det af Högloft. RiddarhusUtskottet åberopade tillfälle då Napoleon använde Bajonet - Den 17 Martiii ter emot soo;de Rådet, bevisar att Gallerier icke förmå skydda friheten: ty de funnos straxt färdige att hylla våldet. Jag öfvergår nu till en nytta af annan art, man väntar sig af denne högt beprisade inrättningen: den att en allmännare kännedom af Fäderneslandets interessen och en allmän anda deraf skulle utbildasMen mine Herrar, kan det väl vara alfvare uti att tro, att en så lindrig åtgärd som den här föreslagne, kan hafva desse stora verkningar: att en inrättad läktare skulle blifva en moder till så stora dygder? Kan man väl tro, att deraf att 100 personer uti en stad af 70,000, och utaf ett land af sf million menniskor åhöra ett Stånds debatter, som de i alla fäll finna utförda i Tidningar, en''verkelig bildning vinnes för hela nationen?
N:o 87, har StatsUtsk. hemställt att anslaget för K. Bergs-colhm mätte nedsättas med 3,504 r:dr, (motsvarande det belopp, som för Presidenten är i Stat såsom lön anslaget), till hvilket förslags framställande StatsUtsk. dock enl. min åsigt ej varit berättigadt, enär fråga derom hvarken uti den K. propos:n blifvit väckt, eller från något af RiksSt:n till Utsk. remitterad. Som emedlertid StatsUtsk. uti sitt utlåt, meddelat R. St. uplysning derom, dels att antalet af de mål, hvilka numera tillhöra Bergs-colhii pröfning och afgörande är så ringa att det kan tillåta en förminskning uti colini embelsoch tjenstemannapersonal till besparing för Statsverket, dels ock att f. n. flere embeten och tjenster inom coll:m stå vakanta; så och enär alla de talare, som under diskussionen hos R. o. Ad. yttrat sig i ämnet ansett förändring uti Bergs-coll:ii organisation vara af behofvet högeligen påkallad, samt diskussionen i öfrigt utvisat att de, som talat för bifall till Den 30 April. 2 27 StatsUtsk:s förslag afsett att Ordförandeskapet i Bergs-colhm skulle, dii Presidentembetet nu är vakant, kunna bestridas af den äldste ledamoten, har jag, som ej allenast delar båda dessa åsigter, utan äfven anser det vara representantens pligt att medverka till hvarje sådan besparing uti Statens utgifter, som, med iakttagande af det allmännas sannskyldiga nytta, utan förnärmande af den enskildes rätt, i grundlagsenlig ordning kan till vägabringas, nu af dessa skäl funnit mig upmanad alt, med stöd af 56 § Riksd.Ordn. vördsammeligen föreslå R. St. att, jemte uttalande af den underd. önskan, det K. M. måtte täckas till R.
I fråga åter om de tilleller afträdes-husesyner, som å kronohemman och andra kronolägenheter jemlikt 27 Kap. 1 § Byggninga-balken förrättas af kronofogde eller länsman med två nämndemän för bestämmande, huru åboen under sin besittningstid har byggt och häfdat, och hvilka syner på grund af 2 § samma Kapitel skola af Häradsrätten pröfvas, finnes någon tid icke utsatt, hvarinom missnöje skall hos Rätten fullföljas, för att komma under pröfning. Men den ordning och säkerhet i förhållandet emellan enskild jordegare och hans landbo, som med den i 1849 års förordning för klandertalans anställande införda tidsbestämmelse åsyftades och äfven vunnits, torde vara icke mindre önskvärd i afseende å tilloch afträdes-husesyner emellan kronan och dess åboer. Sådan förrättning skall nemligen enligt 7 § i åberopade Kap. tjena till bevis om åboens skyldigheter vid jordens afträdande; och det är derföre af synnerlig vigt, att i lagen någon viss tid angifves, efter hvars förlopp förrättningen, då den af endera kontrahenten emot den andra åberopas, skall dem emellan ovilkorligen lända till efterrättelse. I följd häraf och med föranledande af hvad i en inom Vällofliga Borgare-Ståndet väckt och till Lag-Utskottets behandling öfverlemnad motion (Jfé 79) är vordet af Herr Bovin föreslaget, får Utskottet vördsamt hemställa, att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse hos Kongl. Majit anhålla, om utfärdande af en författning af det innehåll, att hvad i Kongl. Förordningen den 6 Februari 1849 finnes stadgadt, rörande klander af tilleller afträdes-husesyn emellan enskild jordegare och landbo, äfven skall gälla i fråga om dylik husesyn, som af kronofogde eller länsman med två nämndemän å kronohemman eller annan kronolägenhet förrättas. Stockholm den 8 Augusti 1863. Lag-Utskottets Betänkande JW 52.
Hans vistelse i Hamburg blef af stor betydelse för hans framtida lifsutveckling, ty det var där Heine första gången erfor kärlekens känsla — den kärlek, hvilken sedan skulle så djupt ingripa i hans lif och diktning — och likaså där han första gången trädde inför offentligheten med sin lyras rika ackord. Det är ett faktum, att Heines första kärlek gällde hans kusin Amalia, den tredje i ordningen af Salomon AMALIA HEINE. Heines döttrar. Han hade lärt känna henne sommaren 1814, då Salomon jämte sina döttrar och sin son Herrmann besökte sin broder i Diisseldorf När den unge Heine sedermera kom till Hamburg, slog hans kärlek till den vackra kusinen ut i full låga. M e n redan om hösten 1816 synes förhållandet tagit en för honom ogynnsam vändning, hvilket bekräftas af ett af hans bref från den tiden, hvari han utbrister: » Hon älskar mig ej! » 1 samma bref förekommer också denna passus: » Det kränker mig i själen att veta, att hon så hånfullt gör narr af mig och mina vackra sånger, hvilka jag diktat uteslutande med tanke på henne. » Amalia Heine var då 16 år gammal och Heinrich Heine 17 eller 18 år. Som volontär i sin farbrors bankiraffär, uppfyllde han där ganska illa sina åligganden, men det hindrade ej den vackra Amalia att bemöta honom med mycken vänskap. SitthjärRAHEL VARNHAGEN. V. ANTAGAS ÖFVER HELA LANDET PÅ ALLDELES SÄRSKILDT FÖRMÅNL. VILLKOR. IDUNS STOCKHOLM, KUNGL. HOFBOKTRYCKERI. ta hade hon emellertid gifvit en annan, en godsägare J. Friedländer i Königsberg, med hvilken hon också till Heines stora smärta gifte sig. Den som därnäst inspirerade honom till vackra och gripande vers var den intagande och själfulla Rahel Varnhagen v o n Ense, gift med skriftställaFRIEDERIKE ROBERT. ren och diplomaten August Varnhagen von Ense, hvilkens hem i Berlin var samlingsplatsen för allt, hvad hufvudstaden då hade konstnärligt och snillrikt, och där Heine år 1821 äfven började umgås.
Månne icke Utsk. bort besvara de anmärkn:r som i detta ämne qvarstå sedan sisla Riksdag ibland andra äfven dem att Judar, sorn med serskildt tillstånd förvärfva! jord här i lan det, för det mesta både varit eller äro utmärkte för en god landthushållning samt af underhafvande och grannar afhälIne och högaktade. Jag hemställer på grund af allt detta vördsammast om icke Utsk:s Betänk, är till den grad lösligt sammanfattadt, att man har allt skäl att återremittera detsamma för att erhålla icke blott andra motiver utan äfven ett annat resultat; men då det synes vara föga hopp att vinna något med en återremiss i den afsigt jag nu begärt, förenar jag mig med Hr Silfverstolpe och har emedlertid ansett det vara en skyldighet att inlägga en ogillande protest i prot., emot ett sådant Betänk. Den 23 Februari. 309 Hr Tham, Casper Wolrath: Jag skall bjuda till att vara så kort sorn möjligt för att icke trötta Ståndet med någon längre discussion, i hvilken så mycket blifvit taladt. Jag har begärt ordet för att fortsätta den correclurläsning här blifvit börjad. Det måste förvåna, alt Utsk. kunnat afgifva ett sådant Betänk, som det förevar:de. Utsk. säger: ”Juden om han är trogen sin religion och den ståndpunkt af motsats, i hvilken han satt sig lill kristendomen, måste nemi. förklara Den, från hvilken en kristen hämtar allt andligt lif och ali salighet, för en bedragare, som antingen af öfverlagdt eller oöfverlagt bedrägeri ulgaf sig för en annan än den han i sjelfva verket var.” Jag bekänner upriktigt, att jag icke förstår det. Ar Juden trogen sin religion, huru skall lian dä någonsin komma till den ståndpunkt af motsats till kristendomen, i hvilken lian förmenas stå. Tvertom, bade Juden varit trogen sin religion, hade han aldrig kommit i motsats till kristendomen hade aldrig öpnat sin egen graf.
Collegium har derefter örn förmält de olika intressen, som, i afseende på Inoch Utförsels-tull, uppkomma hos Förbrukare, Fabrikanter och Handtverkare, Jernbruks-egare, Bergsmän och Köpmän, emellan hvilka alla Collegium anser, att en väl ordnad TullTaxa bör hålla en billig medelväg, under det den derjemte stadgar den skatt å produetion och consumtion, sgim genom Tullen är påräknad, Kongl. Collegium anför härefter de här förut upptagna olika åsigter emellan directa förbud eller deremot svarande Tull-afgifter, med de å ömse sidor för och emot anförda skäl; hvarefter Collegium bar förklarat, att det, lika med de i ämnet hörde Handlande och Fabrikanter, hyser den öfvertygelse, att förbud innefattar ett kraftigare och säkrare skydd emot utländsk medtäflan i varu-försäljning, än höga Tull-afgifter, och tror sig således böra i underdånighet hemställa, att serdeles varsamhet må iakttagas vid tillåtelsen, att, emot Tull, införa varor, som hittills varit förbjudna, och delta förnämligast medgifvas vid frågan om sådana produeter eller tillverkningar, hvilkas fortfarande beskydd emot ut* Bevillning?;-Utskottets Betänkande iV.-o 27. ländsk täflan synes utan väsendtligt ändamål, eller om sådana, hvilka kunna tåla och behöfva utländsk medtäflan, såsom väckelse till ökad drift och fullkomlighet, I anledning häraf har Collegium andragit, att, sedan Sverige i goda år» icke allenast haft
Säg – hon nästan kastade sig fram och grep honom otåligt i rockärmen – mins löjtnanten den kvällen, då vi hade fyrverkeri och häradshöfding Lexow fick oss nästan till att kikna af skratt, som han lefde med pjeserna? – Ja, ack ja Du store, den kvällen! Och fröken Magda, som i förskräckelsen hoppade öfver löfkojrabatten – i ett skutt De talade alla om Paul Lexow; de kommo ihåg episoder, kvickheter, som han hade sagt, och skrattade, blott vid en häntydning, ett ord, skrattade de. Felix stod tyst bredvid. Först försökte han följa med samtalet, skratta, när de andra skrattade, skjuta in ett ord eller en fråga – men ingen gaf akt på det. Han kände sig så utesluten, så till öfvers, och generad af sig sjelf, att han till slut inte visste, hvar han skulle göra af sig. Nanny Bruun kom till; – en lång, halfvuxen tös, ännu i nästan korta kjolar. Hon stack sin arm in under Elins, som med händerna korslagda framför sig, vaggande litet fram och tillbaka med öfverkroppen blef vid att prata, utan att se på henne. Der stod hon så och hängde en stund med hufvudet uppåt Elins skuldra och ena foten öfver den andra, tåspetsen stödd mot golfvet – långa fötter i svarta halfskor på hvita strumpor. – Åh, Elin, dansa med mig ett slag Du för så stiligt – Här är annars två kavaljerer Nanny, – Nanny inte så mycket som kastade en blick hvarken på löjtnanten eller Felix. – Fröken Nanny! Jag skulle vara den lyckligaste bland dödlige Löjtnanten bugade sig öfverdrifvet djupt och lade utan vidare armen om hennes lif. – Så hon kan hålla i med att hamra på den valsen! – Elin vände sig vädjande till Alice. Herr Danner! tacka mig nu vackert för dansen och bjud upp fru Lexow, så skall jag skaffa er en lifvad polka istället för detta här långsläpiga eländet. – Fru Lexow Vill ni? Jag menar Törs jag? Alice lade sin krökta arm på hans skuldra, solfjädern hopslagen i handen. De dansade ut – afvigt.
Med listigaste högaktning för den man, hwars warma Patriotiska nit, först yrkat försöket af inhemsk sonderad Stats-skuld, och ehuru jag mddger, at ibland allt nödvändigt ondt, som 1088 Den 21 Augusts. som nu är at wälja af; detta, ostridlgt är det vjemförliqen minsta, önstar jag dock, at mitt Fädernesland i händelse Läne - systemet lyckas, icke mätte framdeles falla j de Anglingars öde, hwilkas Gäld ouphörligen ökes, i lika förhällande som Läne tilgängen. Z:tjo. Beder jag ödmjukeligen at såsom Hy» potheque mätte utses, nägon annan Statens inkomst, än Bränwinsbrännings-afgiften, hwilkens epistenee pä sätt den nu utgär och under närwarande benämnande mist icke instämmer med Landets önstan. Charta Sigillata och Postmedlen äro inkomster af en äldre natur, som wäl ocksä fran början warit Bewillningar, men nu mera genom mana, nästan såsom oumbärlige utstylder blifwit ansedde. Etablerandet af sä kallad Sinking - Fond, är hwad jag pä det högsta tilstyrker. Friherre l-illjencr-lnex.tillädemuntcligen: Sluteligen fär jag pä det högsta yrka cn Sinkings Fonds anwändande pä det sätt som StatsAtstottet proje.terat. Friherre l^uclbc-ck, ^lexLnäer, anförde til Protokollet strifteligen.- Af Stats - Utstottets project til nya Läns uptagande til et belopp af 4 Millioner, emot 7 pro-ents ärlig räntautan at nägonbewittnings afgift skulle erläggas för en innom Swerige sä betydlig egendom? finner jag et ytterligare hyende wara baddadt ät Capitalisten, som sedan han under förffutne Regerinqs-Systeme, wid sä mänga tilfällen stördat antingen pä Agiotering, Tull ^ Arrén - Den 2!.