Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Uti en hos Hedervärda Bonde-ståndet väckt motion har Riksdags-fullmäktigen Nils Larsson från Jemtlands län. anfört, att Ansätts nybygge, hvilket förut tillhört Offerdahls socken, men nu mera hörde till Hotagens kapell-församling inom Fölinge Lappmark, vore det enda inom nämnde församling, som blifvit med ordinarie rotering betungadt; att detta nybygge vore af sämsta beskaffenhet, såsom beläget längst upp i sjelfva fjellet och tätt under det höga, nära nog hela året om med snö betäckta Ansätts fjell; att någon sädes-afkastning der aldrig varit eller vore att skörda/icke ens potatisskörd att påräkna; att nybygges-åboerne måste på långa, till stor del obanade vägar hemta sina behof af säd eller mjöl, hvartill komme den svåra omständigheten, att de, såsom varande i saknad af furueller tallskog på sina tilldelade marker, icke ens egde tillfälle att lifnära sig med furueller barkmjöl; att deras ladugårds-afkastning vore högst ringa, härledande sig från den inskränkta areal af duglig mark, som vid afvittringen blifvit dem tilldelad, samt att de fiske-vatten, som funnes inom deras egor, inskränkte sig till några få tjernar, hvilka voro föga indrägtiga och ej fyllde åboernas husbehof. Oaktadt detta hemmans dåliga beskaffenhet, och som allmänt ansåges mera vanlottadt än de öfrige hemmanen inom kapellaget, hvilka voro af Lappmarks natur och såsom sådane frie från rotering, hade detsamma dock icke kunnat undgå att blifva till ordinarie rotering indeladt. För att vinna befrielse derifrån har motionären föreslagit, Bih. till Ii. St.
Staffeldts förklaring hvarför han icke i tid undsatte kapten Spoerck synes ock tvetydig ... Beträffande Staffeldts medtäflare, generalmajor Sejerfeld, har det yttrandet blifvit fäldt, att han visserligen egde kunskaper och isynnerhet var stark i teorien, men förde kriget efter böcker. ”Som stabschef betraktad var han ej lämplig att ingifva kraftiga beslut, ej heller att stålsätta Kristian Fredrik, när energi var nödvändig.” För närvarande stod hans norska maj:t vid Rakkestad, dit han kallat Staffeldts och öfverste Hegermans kårer, omkring 16,000 man, med hvilka utan tvifvel något hufvudanfall var afsedt, då olycksposten från Fredrikstad – hvarom vi skola nämna i nästa kapitel – afbröt hans operationer. Det var här Kristian Fredrik under det rådslag, som han höll, uttalade den märkliga meningen, att hans vänner gjort honom uppmärksam på, att han så mycket inlät sig i detaljer att han stundom förlorade hufvudsaken ur sigte, men att han nu var bestämdt besluten att gå allvarligt till väga. Vid samma tid belägrade general Vegesack Fredriksten, och då rapport ingick att 5 à 6,000 norrmän nalkades för att angripa honom, gaf Carl Johan, som sjelf kommit tillstädes, generalen order att drifva fienden tillbaka åt Rakkestad. Vid den fäktning, som nu uppstod, stannade den hedrande segern åter på svenska sidan. Norrmännen återvände, och äfven vid anfallen under de följande dagarne segrade svenskarne. Alla dessa fördelar väckte något öfvermod, och som ett bevis härpå omtalades ett lika qvickt som elakt svar, gifvet af general Vegesack till en norsk parlamentär, hvilken begärde några timmars stillestånd för att begrafva de döda. Vegesacks svar lydde: att om de norska trupperna endast ville beqväma sig att stanna qvar, skulle han draga försorg om begrafning för dem allesammans Men det är billigt och rättvist att, när man erinrar sig norrmännens nederlag, man äfven erinrar sig deras segrar.
St. om ändring eller förklaring af det ifråga var. lagbudet, eller om enskild motionär väckte en sådan fråga, hvarigenom en annan laglillämpning skulle komma att äga rum, än den som Högsta Domstolen ansåg vara den rätta; så vore två händelser möjliga, nemi. att R. St. antingen godkände eller afslogo förslaget derom. Nu förutsatte jag, att 2 Stånd i en sådan fråga stannade emot 2. Då blir det icke någon ny lag utaf, utan då förfaller frågan. Högsta Domstolens ledamöter fortsätta dä troligen att tillämpa lagen på samma sätt som förut, och äfven andra domstolar fortfara att tillämpa lagen efter en åsigt, hvars ogillande likväl blifvit ifrågasatt antingen genom en K. propos. eller genom enskild motionärs förslag. Någon förändring åstadkommes således icke uti deras sätt att tillämpa lagen, utan resultatet blir detsamma, som det var innan fråga om förändringen väcktes. Hr Printzenskjöld: Jag anhåller om benägen ursäkt för det jag ännu vågar taga R. o. Ad:s lid i anspråk. Saken är af den vigt, att den väl tål att discuteras, och jag anser mig pligtig att upptaga några af de anmärkn:r, som här blifvit framställda. Här har blifvit sagdt, att det vore ett gyckel med de monarkiska institutionerna, om en sådan förändring gjordes, att K. M. skulle äga rätt att allena, efter Högsta Domstolens hörande, emellan riksdagarne utfärda lagförklaringar, dem R. St. sedan skulle kunna ogilla. Jag ber i anledn. deraf få erinra, att härigenom annat förhållande icke uppkommer, än att den andra statsmakten tillintetgör verkan af ett så beskaffadt K. beslut, likaväl som den äger en sådan makt i fråga om de K. propos:r ronde lagförklaringar, som till R. St. inkomma. Man har vidare här yttrat, att K. M. 3:ne gånger tillförene skulle hafva lill R. St. framställt samma propos., som föranledt Const.Utsk:s förslag. Jag tror denna uppgift icke vara med verklig - Don 21 September f. m. 369 ligheten öfverensstämmande.
Bifölls', och JVS 93, dels i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående upplåtelse till Wenersborgs stad af en kronan tillhörig tomt derstädes och dels till följd af enskild motionärs framställning i ämnet. Bifölls. S. D. Föredrogos ånyo Banko-Utskottets: Memorial JVS 33, i anledning af återremiss af sista punkten i Utskottets Memorial JVS 30. 332 Prut.-Uldrag den 22 April 1863. Ståndet vidblef sitt förut i ämnet fattade beslut och lade Memorialet M 33 till handling arne; och Utlåtande JVs 34, i anledning af ett utaf Grosshandlanden K Röhss gjordt ackordsanbud.
IV.o 8j. root drängarnes antal ansetts kunna inskränkas till Irenne, den förändring i Staten för nämnde magasin mätte ega rum' att för 2;ne Magasinsdrängar och 1 Bageridräng må anvisas ett aflöningsbelopp af 400 R:dr, eller åt hvardera 133 R;dr 16 sk., hvartill erfordrades ett tillökad t anslag af 225 R:dr; och hafva Rikets Ständer ifrågavarande tillökning beviljat. 3:o ChartcB-Sigillatce-Verket. Då den af K. M. år 1830 för Charire-Sigillatre-Contoret fastställda Stat upptager 3,613 R:dr, med derunder inbegripne 313 tunnor spanmål, men för nämnde Contors aflöning i Riks-Staten endast finnas uppförde 3,433 R:dr 24 sk., med 279 tunnor spanmål derunder, har E. K. M., enär den sålunda uppkomna brist hiUills måst betäckas af Titelns besparingar, äskat, att det bristande beloppet, 179 R:dr, 24 sk., med derunder beräknade 34 tunnor spanmål, måtte varda å Stat uppförd't; och, som Rikets Ständer anse IIufvud-Titlarnes besparingar ej böra tagas i anspråk för bestämda, årligen återkommande, utgifter, hafva Rikets Ständer bifallit, hvad E. K. M. sålunda i Nåder föreslagit. Den af E. K. M., med anledning af de, enligt Kongl. Brefvet den 17 Oclober 1843, beslutade förändringar i sättet för Chartre-Sigillatae-papoerets tillverkning och stämpling samt deraf föranledda betydligare tillökning j kostnaden. Nådigst föreslagna förhöjning i det vid sista Stats-regleringen till Charl se-Sigilla tas-om kostnad er uppförda förslags-anslag, från 44,000 till 56,000 R:dr, hafva Rikets Ständer likaledes bifallit, /f:o Kammar-Rätten.
Så kom han till den höga mur, som omgifver Breidablik. Då steg han af hästen, spände bukgjorden fastare, satte sig åter upp och sporrade Sleipner, som i ett väldigt hopp kom öfver muren. Bland de blomsterhöljda träden därinne såg han en sal, hvars dörr stod öppen. Väggarna voro beklädda med dyrbara bonader, bänkarna beströdda med smycken från Mimers skattkammare. I högsätet sutto Balder och Nanna. De bjödo Svipdag välkommen. Heligt mjöd fanns i ädelstensgnistrande dryckesskålar, och sedan färdemannen förfriskat sig, framförde han hälsningar och ärende och omtalade allt, som var värdt att höra. Under märkliga samtal försvunno timmarne till inpå natten. Om morgonen bjöd han farväl. Balder gaf honom ringen Draupner att återlämna till Oden; Nanna sände en slöja och några andra gåfvor till Frigg och en guldfingerring till Friggs syster Fulla. Dessa gåfvor voro vartecken, att ingen fimbulvinter mer skall hemsöka jorden förr än kort före världsförstörelsen. Därefter red Svipdag till Urd. När gudarne begära något af henne, sker det vanligen genom sändebud. Vördnadsfull steg Svipdag inför Urd och hennes systrar, som sutto i runotecknade stolar under susande löfvärk vid sin källas silfverklara vatten. Han framförde gudarnes bön. Nornorna rådgjorde. Därefter sade Urd: Balder får med Nanna återvända till Asgard, om ingen varelse är, som icke begråtit eller vill begråta, att Balder dött och ej skall återkomma. Med denna utsaga red Svipdag tillbaka. Han tänkte öfver Urds dom och tyckte väl stundom, att den var hård och gaf föga hopp, stundom att man likväl hade skäl att hoppas. Ty hvem kunde vara så förhärdad, att han önskade, att det goda skall ej blott i denna världsålder hafva att kämpa med det onda, utan att det alltid skall vara så, att det alltid skall råda öfvervåld, svek, lögn och nöd? Vid guldbron hälsade han Madgun och kom utan äfventyr ur underjorden. Han hade icke ridit långt därifrån, då han i en bärghåla såg en kvinna af styggt utseende.
— När härtill lägges dels det belopp, som, enligt Stats-Kontorets förslag, erfordras till fyllnad i tillgångarne för den af nämnde Embetsverk utarbetade nya aflönings-staten, hvarpå de föreslagne tillökningssummorna äro beräknade eller 51: 11. dels ock den föreslagna tillökningen i anslaget för tryckning af Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes kungörelser 3,600: — utgör den summa, hvarmed Kongl. Maj:t nu äskar att ordinarie aflönings-staten för Landsstats-tje.nste männen måtte ökas, Riksmynt R:dr Beträffande pensionsbeloppen för afskedstagande pensionsberättigade Landsstats-tjenstemän, hvarom måste särskildt förordnas, enär den tjensterna åtföljande aflöning, såsom till större eller mindre del bestående af extra inkomster, kan vara inom samma grad och under olika tider jemväl för samma tjenst skiljaktig, är genom hittills gällande stadganden bestämdt: 1 19,855: 11. 271,829: 11. Transport 391,684:22. 78 Kongl. Maj-ls Kail. Vrop. JV.o /, om Statsverket 18S6. Transport för Landssekreterare och Landskamererare R:dr Riksmynt - 1,800: — för Landträntmästare och Kronofogdar 1,200: — för Häradsskrifvare 900: — för Länsmän 300: — Kongl. Maj:t föreslår, i sammanhang med nu förevarande lönereglering, att pensionsbeloppet för Landssekreterare och Landskamererare måtte varda bestämdt i likhet med hvad för Sekreterare och Kamererare i Rikets Kollegier är föreslaget, eller till R:dr Riksmynt 3,000: — samt för de öfriga ofvannämnde tjenstemännen i samma förhållande till de förres pensionsbelopp, som förut, nemligen: för Landträntmästare och Kronofogdar till R:dr R:mt 2,000: — för Häradsskrifvare till 1,500: — för Länsmän till 500: •— Tillika hemställer Kongl.
Jag har hört invändas, att en sådan ransakningsprocess kan medföra våda för allegoriske författare, men så högt jag yrkar rättigheten för en hvar att inför allmänheten framlägga hvarje till person och sak klart uttryckt beskyllning, så olika tänker jag om allegoriska framställningar: denna art af anfall innebär alltid något fegt och lömskt, som icke är berättigadt till ett, på bekostnad af allmän säkerhet, tillkonstladt beskydd. Förra Riksdagens Constitutions-Utskott föreslår också en nämnd, men emot dennes sammansättning anmärker jag, att till vinnande af opartiskhet, som utgör hela värdet af detta slag af domstolar, fordras, att parterne före målets instämmande ej känna sine domare, och emot dess användande, att då personer och ämnen i den åklagade skriften äro tydeligen nämnde, gifves intet skäl att undandraga målet den vanliga rlomaremagten. Denne är tillräcklig, då rättvisan endast fordrar tillämpning af lagens bokstaf. Nödvändigheten af en nämnd inträffar först, då domen måste grundas på inre öfvertygelse. 4:o Att då den åklagade skriften innehåller sådan beskyllning, som hör under lagens åtgärd, anses Författaren alltid såsom smädare, antingen han styrker sin beskyllning eller ej, så framt han ej före skriftens publicerande gjort målet vid vederbörlig domstol anhängigt. Sådan är lagen i England. Med rätta säger domaren åt författaren: du var viss på din sak eller var du det icke; i senare fallet är du en smädare, i det förra en dålig 312 Riksdagen 1812. medborgare, som mera leddes af enskilt ilska än af nit för allmän ordning. 5:o Att böter efter denna lag proportioneras efter förbrytarens förmögenhet och bevillningsgrund, eller annan billig valvation, och att med böters förvandling förfares efter allmän lag. Den bötessumma, som i grund ruinerar en fattig scribent, är ett lappri för den rike och är det än mer för en besoldad agent. Sådana böra vi vänta oss. Den anda nu i nationen råder är ett bröstvärn emot våra fiender, för starkt att dess genombrytande ej skulle försökas. Högloflige Ridderskap och Adel!
Jag tänker mig såsom möjligt, såsom ganska möjligt att jemväl det communicationsmedel emellan Folket och dess Representanter som Protocollernes tryckning år ämnad att utgöra skulle kunna borttagas, och att i Protoreollernes ställe, Folket i en framtid torde få åtnöja sig med dessa ny-uppfunna Bulletiner; med dessa squeletter af förstånd och hjerta, som torde synas det i förlägenhet stadda Folket, om Riksdagen skulle slutas utan verksam hjelp , såsom en hånande carricatur af det allmänna tillståndet. Men spöken visa sig icke så långe dagsljuset räcker. Får Folket se att det går an att låta Protocollers tryckning följa tätt i spåren på discussionerna; så torde Bulletinerna få van - Deri ig Martil. 517 dra ned till spökenas råtta hemvist. Det äc derföre sorn jag till Herr Grefven orh LandtMarskalken, i många Representanters och i Folkets namn, framför den varma bön, att Herr Grefven och LandtMsrskalken tåcktes jemväl till denna angelägenhet sträcka sin uppmärksamhet. Jag vet att det kan sågas vara för mycket begärt af Riddarhusets LandtMarskalk ; men jag vet ock att det år till Grefve Carl De Geer som jag talar. Åtskillige yttrade härtill deras bifall. Herr Gripensvärd, Fredric Adolph, Friherre Ulfsparre, Georg och Herr Raab, Axel Arvid anmälte äfven till Protocollet deras reservation emot Ridderskapets och Adelns beslut. Friherre Wrangel, Henning, förenade sig . med Grefve von Schverin. Herr von Hohenhausen, Carl: Äfven jag anhåller att till Protocollet få anmäla min reservation, emot det beslut som utvoterat publiciteten, och jag är glad att äga detta tillfälle att gifva en offentlig hyllningsgärd åt liberalitetens fordringar. Herr Manner/tam, Johan: Jag har förut tvenne gånger yttrat min öfvertygelse i detta ämne, och en gång motiverat densamma; således får jag nu endast ganska kort uttrycka min reservation emot pluralitetens beslut.
Jag är långt ifrån att tro,att jag med mitt då upplästa Memorial misshagat Höglofl, Ridderskapet och Adeln, ehuru mitt gjorda förslag, om ett så kalladt RevisionsUlskott, lemnades utan uppmärksamhet, och hela frågan, såsom varande i ett slags sammanhang med Doctor Stenhammars Memorial, med ett, till större delen, tyst bifall, och i enlighet med PrestStåndets beslut, nedladcs. Jag var då Och är ännu öfVertygad, att Expeditionsutskott tet, SOm, enligt Riksdagsordningen, skall uppsätta alla expeditioner och äfven sjelfva Riksdagsbeslutet, hufvudsakligast tillhör att samla och redigera allt, och att ett RevisionsUtskott deremot skuiJe vara ganska nyttigt, för att efterse, huru allt detta skedde i enlighet med Ståndens Beslut, på det att ej, som stundom Den 19 April, e, m'. ' 565 inträffat, Förordningar kunde utkomma stridande mot dessa Beslut. Nu mera äger jag ingen rättighet att för denna Riksdag å nyo väcka denna håga; men min varma känsla för Medborgares rättigheter och sällhet och den svåra föreställningen att vår Lagstiftande rätt skulle vara blott en chimere, våra Riksdagar och dermed åtföljande dryga kostnader utan ändamål, om Ständernas Beslut ej noggrannt upptogos och uttyddes, tvingar mig att på ett annat sätt och till vinnande af samma ändamål, som jag med mitt förra Memorial åsyftat, söka åstadkomma en säkerhet för framtiden, på det att möjligheten att förändra eller illudera Ständernas Beslut eller önskningar aldrig må kunna inträffaTill följe deraf får jag föreslå, att Riksens Ständers Justitieombudsmans Instruction må vid denna Riksdag tillökas med det åläggande för Justitieombudsmannen, att han under loppet af hvarje Riksdag skall efterse och granska, huruvida Ständernas alla önskningar och Beslut, så väl i de från Ständernas Utskott utgående Expeditioner, som i de sedan från vederbörande Embetsman emanerande Författningar, bli rigtigt uttryckt^, så att ej Förordningar, eller stadganden, som motstrida Ständernas afsigtec och Beslut, må kunna utgifvas.
UnDctlåtcr någon, utan anmälDt laga förfall, att perfonligcn, frifteligen eller genom OmbuD, voiD kantala* od) ©fattf liftingen ftg infälla famt alla nöDiga uppgifter meDDela, bote <Sn SRiDr, broaraf tmå treDjcDelar tillfalla fod* nene fattiga od) en treDjeDel åflagaren; od) mare fattima bot för Den, font un* Derlåter att anmäla De på egorne inbpfeö boenDe perfotter, fulle De än för af* gift böra befriad, dpmaremot Den, font antingen fjelf beträDeö meD oriftig upp* gift, eller biDrager Dertill, att någon utan ffäl från fatt utefluteé, fall betala Den fattfplDigeö afgift od) böta Dejj Dubbla belopp; folanDe Defa böter, font äro Defamma, Iptoilba uti färfilD ^ongl. görorDiting, angåenDe i^antalé* od) ©fattfrifning, äfmen ftnttaé utlotta, tillfalla gatttg-cafan i Den flaD eller foc* fen, broartill Den pliftfällDe förer; meD iafttaganDe lifmäl, att nämttDe böter ide utgå förr, än ^onungcnö SBefallningäbafmanDe Derom förorDnat. gore Mantals* od) ©fattfrifningené fut upprätta^ å broarje fälle en förledning öfmcr Defa böter, broiden, till riftigbeten fprft af foa för eller Den i battö fälle närmaranDe od) t ro ätt ne fodnemän, till konungens 35efallningé* bafmanDe öfmerfättDeö, font l)os> Den förfumlige låter uttaga böterne, få miDa giltiga fäl till f)anö befrielfe et foreteö.
Han älskar att simma ut i de vredaste vågorna; han seglar helst i storm, när vattnet slår in i båten; han talar mycket högt, är uppbrusande och häftig, föraktar all rädsla, hatar och älskas lidelsefullt, arbetar sjelf i jorden, anser, att det lekamliga arbetet är godt och befriande, och mycket väl kan förlika sig med lärdom och kunskaper, och han uppsöker det farliga på samma sätt som bergvandraren, för mödans och ansträngningens och farans egen skull. Hans pendant, Ulla Rosenhane, beundrar denna styrka. Hon älskar det sunda och kraftiga med sympatiens lockelse. Hon % har aldrig varit sjuk, är frisk och stark och lycklig, vill njuta lifvet så, som. hennes sunda natur kräfver, och känner sig ej i stånd till någon uppoffring af lifsglädjen. Hela hennes böjelse, hennes kärlek till Falk sammanhänger oskiljaktigt med begreppet om hans styrka. Hon ser honom första gången under en farlig simtur på hafvet. Hon anhåller om simlektioner; hon seglar med honom i storm; han står ute och låter regnet blöta sig af artighet mot henne; han bär henne på sina armar, och hon beundrar det fysiska modet, äfven utan att det gagnar något. Långt mer, än moraliska egenskaper, älskar hon en skön kroppsbygnad. Tänker hon på Falk, är det på hans spänstiga jätteskepnad, och hon tycker, att hon är förälskad i &gt;hvaije linie af denna gestalt ». Då hafvet är nära att sluka honom på hans simtur under utflykten, då Ulla tänker sig in i, att Falk redan är död, ser hon honom blott såsomden härliga gestalten, hvars harmoniska former brukade fröjda hennes öga. Men det enkla och naturliga kan icke trifvas med det konventionella. Härmed förstår fru Edgren allt det konstlade, man skapat, all denna societetsmoral, som uppfyller samhället, onaturen bland menniskoma, som de sjelfva satt i naturens ställe, och lögnen, som skyler sig under en aktad och ärad mask.
Sedan 41 > 42> 43 och 44 §§• * RiddarhusOrdningen blifvit upläste, börjades voteringen klockan | till 7 eftermiddagen, och befunnos efter voteringens slut kloc - 103 Den a3 Febr aari i e. m. kan half till g om aftonen; sedan en voteringssedel blifvit undantagen och förseglad, samt de öfrige voteringssedlarne öppnade, rösterne hafva utfallit, som föijer: Ja — 80. Nej — 189. I följd hvaraf, och sedan det öfver voteringen särskilt forde Protocoll blifvit upläst, Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken förklarade, att den nya redactionen af 10 §. i RegeringsFormen blifvit af Ridderskapet och Adeln afslagen, samt 10 §. i nu gällande RegeringsForm således bibehållen oförändrad. Friherre Boije: Grundlagarne gifva Riksdagsmannen en rätt, att, äfven efter motionstidens förlopp, få framställa sådane motioner, hvartill anledning upstår i och under öfverläggning af förut motionerade ämnen.
Jag anhåller att R. o. Ad., med vidblifvande af sitt i ämnet förut fattade beslut, måtte godkänna voter:s-propos:n. Efter härmed slutad öfverläggning, framställdes först propos. på antagande af Utsk:ts rörande den ifrågavide §:n gjorda inbjudning, hvartill svarades nej, och sedermera propos. på afslag derå samt vidblifvande af R. o. Ad:s förut i frågan fattade beslut, hvilken propos. med ja besvarades; och hemställde Hr Gr. o. Landtm, härefter, huruvida R. o. Ad. godkände den föreslagna voter:s-propos:n. Ropades ja. Den 31 Oktober. 167 § i»- Uppå Hr Gr:s o. Landtnäs propos., antog R. o. Ad. Utsk:ts inbjudning i fråga otn fridlysningstiden för bäfver, samt godkände den föreslagna nya lydelsen för ifrågav:de §. § 15. Utsk:ts till Presteoch Borgare-St:n gjorda hemställan lädes till handlingarne. § 16- Utsk:ts inbjudning antogs och §:ns nya lydelse godkändes. § 18- Hr Ros: Jag får anhålla att den vid denna punkt af mig afgifna reservation må blifva uppläst. Sedan den begärda uppläsningen egt rum, yttrade Hr Ros: Jag anhåller att R. o. Ad. i denna punkt måtte vidblifva sitt förut fattade beslut. Hr von Koch: Då det troligen vore förgäfves att härut innan påyrka någonling, enär måhända Hr Gr. o. Landtm, skulle vägra propos. derå, vill jag ej framställa något yrkande Jag begagnar mig blott af tillfället att påpeka olämpligheten af hvad Utsk:t här framställt, enär en person, som utginge i skogen, åtföljd af sin egen hund, lätteligen kunde blifva beröfvad densamme, om hunden råkade att bita ett villebråd.
Då jag också förnummit, ali 2 Stånd bifallit betänk., så anser jag en återremiss icke lända till något resultat, och afstår derföre från yrkande deraf, under förklarande, att, enligt min åsigt, Utsk. vid motionen icke fästat det afseende, som den förtjenat; att Den ag April e. m. 417 att de stal Utsk:n anfört för sitt afslag icke äro nöjaktiga; och att Utsktns yttrande, det ändamålet torde lämpligare kunna vinnas på annat sätt, säkerligen icke leder till någon åtgärd, utan att den nyttiga jagten hädanefter kommer att ytterligare förstöras, och rofdjuren deremot, liksom hittills, uttaga sin vanliga tribut. Jag är beredd att framlägga skäl för dessa yttranden, äfvensom några anmärkntr mot motionärens förslag; men som detta troligen skulle framkalla vederläggningar, och sålunda föranleda en numera onödig controvers, så afstår jag derifrån, och inskränker mig till hvad jag haft äran anföra. Hr von Bosén, Georg: Jag har vid detta betänk, ingenting att tillägga, utan blott nämna, att som Utsk. fästat samma uppmärksamhet vid detta ämne nu, som vid föregående riksdagar, har följden också blifvit enahanda som förut. Frih. Fleming, Herman Reinh.: Jag förenar mig till alla delar i Hr Cedercronas motion, och anser att Utsk:n icke nog utvecklat denna vigtiga fråga, på sätt motionären åsyftat. Hvad som skett, kan numera ej ändras, sedan 2 Stånd bifallit betänk., och jag får således nu endast reservera mig root behandlingssättet. Frih. Raab, Adam Christian: Då ingen yrkat återremiss på detta betänk., så är det onödigt att inlåta sig i öfverflödiga svaromål.