Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Enligt Tullkomiténs förslag Enligt trl tateu em lan Fran rike oell Tyska Tu föreninge Qvantitet för Tullberäkningen. åren 1865 1866 1867 1868 1869 öre. öre. öre. öre. öre. öre. ore. 1 & 450 1 skålp. 300 300 250 200 150 i » 100 » 75 75 50 23 å 2 » 150 » 75 » 10 » 5 » 450 » 300 300 250 200 150 » 100 » 75 75 50 40 » 30 30 25 2 12 » 10 2 » 150 » 125 125 100 100 75 23, 45å5 » 15 » 10 1 » 20 » 15 ■ » 100 » 75 6 » 225 » 125 6 » 40 25 2 » 70 » 50 50 40 2 » 90 » 75 75 50 3 » 90 » 75 75 50 » 12 » 8 4, » 20 » 14 » 40 » 20 1 » 300 » 75 2 » 300 » 75 4 » 100 » 75 75 50 2 jarn, linne-: ofärgadt och oblekt färgadt eiler blekt d, linne-: oblekt blekt eller färgad Ilaroch Tagelväfnader *) fläder, alla slag, förhöjning 1 den tull, som är bestämd för tyget eller det ämne, hvaraf persedeln hufvusakligen består Broderade arbeten draga lika tull med det tyg, hvarå broderiet är anbragt med tillägg af Nät, alla slag; förtullas lika med det garn, hvaraf de äro gjorda med tillägg af Hudar och Skinn, ej hänförliga till pelsverk: oberedda beredda: sulläder och bindsulläder samt hvitgarfvado (alunerade) äfvensom sätnskade alla andra slag Handskar, alla slag Handskskinn, tillskurna till handskar *) Sadelinakarearbeten, ej specificerade: med förgylda, försilfrade eller pläterade beslag andra slag Skomakarearheten: af andra tyger än siden, samt af saffians-, karduans-, färgade, pressade och tryckta skinn andra slag läderarbeten, ej specificerade, förhöjning å tullen af det läder, hvaraf arbetet hufvudsakligen består Porslin: oäkta, steneller fayence: hvitt eller enfärgadt, men omåladt: talrickar andra pjeser Tullafgift beräknad i Svenska ören samt Svenskt mått och vigt.
Sedan jag vid icke mindre ån fyra riksdagstillfällen halt äran deltaga i granskningen af ej mindre Allmänna utan ock Handelsoch Närings-Diskontverkets lånerörelse, räkenskaper och säkerhelshandlingar, så har jag mer och mer vunnit den _ stadgade öfvertygeisen, att de vederhäftighetsbevis, hvarmed lånehanlingarne i enlighet med föreskriften i nu gällande Banko-reglemente, § 156, skola vara forsed - Motioner i Bonde-Ståndet 1S62. N:o 498. sii de, i ganska ringa mån freda Diskontverket från hvarjehanda trassel, utgifter och förluster, ehuru sådant för mången lånsökande, hvilken är boende långt aflägse från Domhafvande!] och Konungens Befallningshafvande, medför långa resor och dryga kostnader i och för anskaffandet af sådana yederhäftighetsbevis, som i sjelfva verket äro nära nog utan all betydelse, då de vigtiga orden alltid saknas: intygar, under eget betalningsansvar. Jag tror mig derföre med fulla skäl kunna föreslå, att inom hvarje församling, såväl å landet som i städerna, måtte å allmän sockenstämma en för förmögenhet och redbarhet känd person väljas, som eger att till mera säkerhet för Bankens låneanstalter, som alltid vore skyldig ali å af honom för redbarhet känd lånesökandes och borgesmäns lånedokumenter, vare sig för erhållande af nya lån, eller vid omsättningar, utfärda för giltighet ansedda vedcrhäftighetsbetyg under egel betalningsansvar, jemte eget sigill under namnteckningen, mot högst En R:dr R:mt i lösen. För alt komma till verkställighet af detta förslag föreslås: att hvarje pastor, då sådant val, som ofvan är antydt, försiggått, vare han skyldig att genast tili Konungens Befallningshafvande insända sockenstämmoprolokolleu öfver de förrättade valen, som sedermera har alt desamma lör hvar sina län, till de iånedistriktsorter och direktioner, hvartill de egentligen höra, öfversända, för ändamål att desamma derstädes förvara till ledning vid inkommande iåneoch omsättningshandiingars pröfvande. Om remiss till Banko-Utskottet »nhålles. Stockholm den 50 November 1862.
Det torde nu finnas ursäktligt, om han under sin dåvarande själsförfattning såg i Thorilds Memorialer en blott älskvärd ynglings-fantasi, en vacker dröm – och det endast. Måhända tänkte han vid läsningen, med en suck: så svärmade äfven jag för tolf eller fjorton år tillbaka, innan jag lärt känna verlden, menniskorna och mitt rike. Omöjligt kunde han undgå, att läsa dem med lifligaste nöje. Af Thorilds skrifter är denna den första, der hans prosa framstår rent färdig, hans styl fullkomnadt mogen. Den äktaste, den innerligaste svenskhet talar der, med ädel enfald, med manlig styrka, med flödande hjerta, men jemväl med blixtrande och slående glans. Dertill kommer, att öfver ett språk, der den sanna närvaron af kärlek, beundran och outsläcklig förhoppning allestädes genomklingar, en ännu ung själs hela naiva ärlighet och rörande förtroende sprida ett eget oskuldsbehag. Sig sjelf fann Gustaf der behandlad på det vis, hvaraf han allramest måste känna sig smickrad: han besvors vid sina vackraste egenskaper, att vilja fullt vara den store Konung han kunde vara; han tilltalades alltigenom med den förutsättning, att en stor mans själ är skapad att höra, liksom att tänka, den friaste sanning. Hvad föröfrigt saken – Tryckfriheten – i och för sig angår, så skulle vi äfven i dag ej kunna försvara den med andra skäl, än de klara och bindande, med hvilka den här försvaras. Blott skulle ingen af oss, som nu lefva, kunna det med samma ungdomsdruckna förtröstan på omedelbarheten och skyndsamheten af dess välgerningar: ty vår lott har blifvit, att i alltför många år se detta Ljusets vapen, städse vämjeligare nedsöladt genom det än fånigaste, än fräckaste missbruk, med oaflåtlig id förvandlas till Mörkrets och Lögnens hufvudverktyg. – De ädlaste stämmor, som vid denna tidpunkt höjdes till Konungen, voro Studenten Thorilds och Riksrådet Emanuel De Geers: den förra vid riksdagens början, den sednare strax efter dess upphörande.
Uti nu gällande tull-taxa äro Paraplyer och Parasoller indelade i: »Siden» med Paraplyer 2 R:dr och »andra slag» med 1 R:dr införsels-tull pr stycke, hvaremot delar af para., och plycr, såsom ställningar, öfvertyg, tiilskurne eller sydde, m. fl., hvilka ej i taxan nu 1 arasolleräro1 specificerade, förfallas såsom slöjdvaror efter värde. Då nu de å färdiga paraplyer och parasolier stadgade införsels-afgifter uppgå till omkring 40 proc. af varuvärdet, men det deremot visat sig, att nämnde artiklar, söndertagne och i delar förtullade, kunna införas emot åttondedelen och sjettedelen af de för fullfärdiga arbetena stadgade tullsatser, synes häraf tydligen behofvet alt i denna del åt tulltaxan gifva förändrade bestämmelser. 1 detta hänseende har ock Utskottet, hufvudsakligen i öfverensstämmelse med Bevillnings-Utskottéts förslag vid nästlidne riksdag, funnit sig böra föreslå den förändring i redaktion och lullsalser för Paraplyer och Parasol/er samt delar deraf, som bilagde taxe-förslag innehåller. 1 afseende på oäkta Porslin har Herr Hjerta, under förutsättning alt icke blott Porslin. förhuden mot varors införande i allmänhet skola borttagas, utan äfven de hittills befintliga, förbud motsvarande, afgiflerne utbytas mot måttliga tullsatser, samt enär de tullafgdter, hvilka nu äro åsatle oäkta hvitt och måladt porslin, genom oriktigt antagne tuilvärden, uppginge frän 60 ända till 100 procent af verkliga varuvärdet, hemställt, att Utskottet måtte, efter närmare undersökning af förhållandet, antaga tullsatser å Porslin icke under 15 och ej öfver 20 procent af värdet; hvarvid Herr Hjerta tillika anmärkt, att porslins-tillverkningen destomindre behöfde ett högre skydd, som varans voluminösa och bräckliga beskaffenhet, samt höga transport-kostnader och svårigheter att den smuggla, innebure hinder emot införsel långt mera, än förhållandet vore med dé flesta andra varor.
Påminner man sig de förhöjningar vid andra löner, som, i följd af de betydligt stegrade priserna på nästan allt, sorn till lifvets nödtorft hörer, sedan år 1849 blifvit beviljade, så torde en förhöjning af ett så ytterst ringa och otillräckligt lönebelopp, som det först ofvan nämnda, med 25 procent, eller till 800 R:dr, kunna anses endast såsom en analogi till hvad inom andra embetsverk erhållits. Lägger man vidare härtill afseende på den ej obetydligt förlängda årliga tjenstgöringstid, som, enligt nu gällande skolförordning åligger skollärarne, mot hvad som var händelsen före år 1849, — liksom, hvad här särskildt bör påpekas, det oetydligt ökade antal lektionstimmar, som för lektorerne blifvit föreskrifna, — och hvilken förlängda arbetstid väl synes värd 100 R:dr, utan att derigenom i sak Motioner i Presle-Slåndel 1865. 121 t' sak någon löneförhöjning rätteligen kan sägas vara beviljad, så återstår af de 1,000 E:dr 100 R:dr såsom egentlig och för skollärarne speciel löneförbättring. I allmänhet torde det ock kunna anmärkas och äfven i förevarande fall ega sin tillämpning, att af ålder befintliga tjenster, trots en eller annan löneförbättring, ändå ganska lätt kunna blifva stjufmoderligt behandlade, i jemförelse med sednare inrättade, på så sätt nemligen, att då de ursprungliga lönerna för de förra till sina belopp varit bestämda under helt andra penningeförhållanden än de nuvarande, flera gånger förnyade löneförbättringar och derigenom uppstående sken af att samma tjenster til! och med företrädesvis vore gynnade och deras innehafvare numera borde vara fullt belåtna, ändå ej sätta dem i rigtig och billig proportion med de nyare befattningar, åt hvilka redan vid sjelfva inrättandet lämplig lön blifvit anslagen. Med det ofvan sagda är emellertid sjelfva hufvudsaken i förevarande fall ännu ej omnämnd.
Som sällskapet allt mera utvidgas, har förslag uppgjorts att antingen befria alla med mindre våning beskärda fruar, hvilkas mäns inkomster äro i förhållande härefter, från emottagningsskyldighet, eller ock att dela » L a société », så att flere sammankomster samtidigt ega rum, dock efter en noggrant ordnad plan. En och annan har velat hafva särskild lokal, till och med eget hus, men detta sista har ej alls mottagits med någon som helst acklamation — - tvärt o m; ty oafsedt kostnaden tycka de flesta, att detta skulle smaka utelif, då uppgiften i » L a société » ju just är att motarbeta slikt och så småningom samla alla krafter i familjelif och hemlif — alla, man som q vinna, ung som gammal! Men, som sagdt, allt detta är endast förslag; ännu räcka de små våningarna och salongerna. Nu till sjelfva samqvämet och sysselsättningarna derunder. Medlemmarne ega rätt att komma, då tid och öfrigt det medgifva, men efter kl. 6 serveras intet kaffe och efter kl. 8 ingen supé. Sysselsättningen är omvexlande och mångahanda. Fruarna och äfven några af flickorna medföra alltid i sin arbetskorg ett lättskött arbete och en anteckningsbok. Fruarna sitta vid det stora runda bordet, och arbetet går raskt och flinkt, under det råd och rön gifvas, emottagas och — upptecknas. T y då någon har ett särskildt godt, praktiskt råd, någonting i liter, kilo eller meter, så komma alla de små anteckningsböckerna fram som genom ett trollslag, men ett par minuter derefter äro de borta igen, ty alla kunna slenografi (lektioner häruti meddelas inom sällskapet gratis). Ungdomen håller till i ett särskildt rum, derest sjelfva salongen eller förmaket ej räcker. D e dansa, leka och roa sig, som man brukar göra det » i ungdomens år » och som vi alla gjort — men alldeles icke som nutidens ungdom i allmänhet gör. Ungherrarne hvarken röka eller spela kort och agera öfver hufvud på intet vis gubbar, som skick och bruk dess sämre nu till dags är, något som till och med gifvit en hel stad benämningen » de unga gubbarnes ». Ej heller sysselsätta sig damerna med hvar andras toaletter, kritisera och afhandla drägter — åh nej!
Jag är till en del förekommen af den siste värde talaren och vill blott, i anledu. af hvad Hr Cederschjöld arifört, tillägga, att då han tendt sig finna så mycken belåtenhet med skjutsningen, skulle jag tro, att det liändt honom som de flesta resande, alt sällan träffa hemmansägurne, men deremot deras söner och drängar. Att dessa personer kunnat finna nöje och vinning vid att ligga på gästgifvaregården och kanske göra falska skjutser, är naturligt, och om man rådfrågar deras opinion, kan man ofta få höra skjutsningen anses som det högsta goda. Jag nekar likväl icke, att husbönder finnas, som äro belåtna med skjutsr. ingen, ty såsom Hr v. Troil framställt, finnas flera dertill lämpliga localer; men skjutsningen bör der bedrifyas såsom en särskild näring, och detta är, hvad Utsk. afse». Det är, jag tillstår det, mindre tillfredsställande för mig åtminstone att, då jag här ser flera af de förnämsta possessionaterna i landet, icke höra någon opinion i denna fråga yttras af dem. Oin dessa personer ville uttala sin opinion, så tror jag de skulle instämma deruti, att de icke för sina gods finna någon fördel af den nuvar. skjutsinrättningen; och jag tviflan, att de flesta bland dem så stollt sina arrenden med deras landtbönder, att dessa genom sin förtjenst på skjutsningen skola utgöra sina arrenden. Den, som derpå grundat sina inkomster, måste snart finna, att han gjort ett stort misstag. Jag har hört sägas, att här vore fråga 0111 ett interesse, som man kallat diligence-interesset. Jag har förut yttrat, att om något interesse för diligenqerna komme i fråga, skulle det icke ligga i skjutslegans förhöjning, emedan sk:s lega är för låg för att det skall löna sig för diligencC - Den ij November e. m. ägare att hålla egna hästar, och det deremot är en gifven sak, att de entreprenörer, diligenceägare måste anlita, skola begagna sig af skjutslegans förhöjning för att höja sina pris, i följd hvaraf legans förhöjning mäste verka till nackdel för diligencernä.
Efter häröfver inhemtadt yttrande af Kammar-rätten, har ärendet blifvit den 18 December 1863 i underdånighet anmäldt, dervid Kongl. Maj:t icke funnit skäl bifalla Rikets Ständers i förevarande ämne gjorda anhållan. 202:o af den 26 Mars 1863, angående tillägg i nu gällande Kongl. Förordning om fattigvården i Riket af den 13 Juli 1853. (64.) Sedan Kammar-rätten den 21 Juli 1863 infordradt utlåtande i ämnet afgifvit, har Kongl. Majit vid föredragning den 24 Februari innevarande år, enär Kongl. Maj:t uti Dess den 21 Mars 1862 utfärdade nådiga Förordningar om Kommunal-styrelse på landet och om Kommunal-styrelse i stad, med upphäfvande af Förordningarna den 29 Augusti 1843 om sockenstämmor i riket och om sockennämnder på landet, i nåder meddelat förändrade bestämmelser ej mindre rörande sättet för behandling af kommunernas gemensamma ordningsoch hushållningsangelägenheter, än ock i fråga om rösträtten för kommunernas medlemmar och grunden för kommunalbidrags utgörande, funnit godt i nåder anbefalla Kammar-rätten, att till Kongl. Majit inkomna med förslag till de ändringar uti nådiga Förordningen om Fattigvården i riket den 13 Juli L853, som af berörde anledning, eller för öfrigt i följd af den erfarenhet Kammar-rätten under nämnde förordnings tillämpning vunnit, kunna finnas erforderliga; hvarvid Kammar-rätten jemväl egde iakttaga den bestämmelse, som, angående af skedadt - — 41 — skedadt kronomansskaps återsändande till försörjningsorterna, innefattas i Rikets Ständers ofvanberörde underdåniga skrifvelse; och har Kammar-rätten den 21 Juli innevarande år med sådant förslag till Kongl. Majit inkommit. 203:o af den 28 Mars 1863, om beviljande af anslag till inköp för Statens räkning af en del utaf den Kammarherren m. m. G. D. Lorichs i lifstiden tillhöriga samling af mynt och medaljer. (70.) Kongl.
Anibulancen beiiyttes nu inere af sinå, trzette födder, gangen og niarsclieii er i detliele ei s&amp; korrekt, liist og her opdages en desertör, so111 bare. vilde plukke nogle blomster, eller bryde af iiogk lövgrene; når inan korniner fil bygransen, rettes ryggerne, gelederne sluttes, aiiibiilancen forlades, thi ni1 strömmer folk til - fzdre og modre, slagt og venner - forat se » skoletoget », der nikkes og viftes, tratliedeii er glemt, og s i gjöres holdt på byens torv, iniisiken ' giver endnu nogle numinere tilbedste, bagageii uddeles, endnu et liiirra, og toget oplöses. Kan gutter og .piger opföre sig sh smukt og naturlig på en slig tur, e r. der sikkerlig ingen fare for deres san~liv indeii skoleris. fire vzegge. Naturligvis kan der saere iuangler ved denne soin ved enliver anden menneskelig institution; men fremtiden yil vise, a t disse imngler. ei skyldes skolen, fordi den er &gt;fallesskole ». Meddelanden Bån Fredrika-Bremer-., ' ' Förbundet. De svenska tjiinstflickorna i Daiiinark. Den af Fredrika-Breiner-Förbundet tillsatta komitdn f&amp;- zckedniq af de till D a ~ z m w k utvandrande svenska al1mogeJlickornas ställ ?zi ?zg och arbets för7~dllanden f ortsätter allt j amt sin verksamhet.
Jag tillhörde den pluralitet, som i detta kapitel tillstyrkte de här upptagna och motifverade afvikelser från Lagkommitteens förslag, hvilka dock sedermera förkastades af en annan pluralitet, bestående af den förut varande minoriteten samt de tre nya Ledamöterna, med hvilka Lagberedningen blifvit förstärkt. Man får bär icke vänta ett bidrag till realiserande af det förslag om särskild behandling af vissa kriminallagens delar, som vid 1847 års riksdag kom i fråga och hvarom jag yttrat mig i 1848 års embetsberättelse. Hvad man i det förevarande har att söka, är väsendtligen endast behandlingen af det gamla tvistämnet om större delen af de så kallade åverkansmålens hänförande till egenskapen af stöld. Het var häruti, som den pluralitet, hvars arbete här framlägges, skilde sig från Lagkommitteen och från Lagberedningens senare pluralitet. Undersökningen af detta ämne innefattas i inotifverna till 23 kapitlet — äfven i Lagberedningens senare förslag utmärkt med samma ordningsnumer — hvilka motifver i sin helhet iiro af följande lydelse: »Så vida straffet för tjufnadsbrott ej kan bestämmas endast efter det stulnas absoluta värde, utan att derigenom skulle uppkomma missförhållande både till den objektifva och den subjektifva straffbarheten, och lagförslaget derföre med skäl förkastat den åsigten, att värdet ensamt borde i något läll utgöra straffgrund; har den afvikelse från denna åsigt, som företer sig uti bibehållande af skillnaden imellan stöld och snatteri, då denna skillnad hämtas endast från stöldens absoluta värde, påkallat synnerlig uppmärksamhet.
Om äter bränvinsbrähnarens välmåga består deruti, som livar och en annan menniska måsle akta för välmåga, att nemi. han har icke allenast nödtorftigt, utan äfven öfverflödigt munförråd och denna verldens andra goda håfvor åt sig och de sina, ja, äfven kan i nödens tid bistå sin arma nästa, då kan jag icke heller inse hvaruti hans ruin skulle med skäl befaras deraf att Utsk:s föreslagna mening blefve segrande. I fall nemi. bränvinsförbndet den föreslagna tiden Skulle lyckas af en för landets väl öm Regerings försorg utkomma genom förnyad nådig Kungörelse, så stöde bränvinsbrännaren, som ernat begagna sin påräknade rätt att bränna under April månad i alldeles samma kathegori som en hvar annan menniska med fulla visthus: han hade nemi. samlat sig fulla förråder af så viii spanmål som poläter, han hade väl måst göra åtskilliga kostnader för att få sitt bränneri i fullgodt ständ: detta sitt bränneri skulle han ju i alla fall icke bränna upp, ty genom sådan slags brand finge han intet bränvin, utan det står der det star, behållande alltid sitt värde. Det är allenast Guds gåfvor han genom sådant förbud icke finge förderfva, och en eller annaa bränvinsbrännare månde väl våga profvet, att se till om han icke skulle minst hafva dubbel vinst af att på annat sätt föryttra den hopade spanmålen och potatisen, som han kan hafva att föryttra instundande April och synnerligast instundande sommar innan skördetiden, ty, om än ärsvexten kommer i år att på vexande rot se aldrig så lofvande ut, så måste det dock icke vara mycket tvifvelaktigt, att ju på sjelfva spanmålen och lifsmedlen i allmänhet komma priserna alt vexa mer och mer under vintern och våren.
Månne under sådana förhållanden det vore lämpligt att förorda ett förslag, för hvilket hvarken jag äger eller någon af Ståndets ledamöter synes hysa sympalhier. Vore det icke mera underligt, om, sedan jag förut deremot framställt betänkligheter, jag, lill följd af min ställning, skulle nu här uppträda för att förorda ett förslag, som jag tillförene förklarat mig icke kunna gilla. Jag vet visserligen, att det finnes dem, hvilka äga dm lyckliga, men, enl. min åsigt, föga afnndsvärda förmåga att kunna vexla opinioner efter olika ställningar i samhället. Jag äger icke denna förmåga, och tror, alt, då jag blifvit kallad till Konungens Rådgifvare, jag uppfyller min [digt mot Konungen och fäderneslandet genom att öppet framställa hvad jag i hvarje fall anser vara det rälta. Den 8 September f. ro. 131 Hvad nu sjelfva saken beträffar, så liar man mot hvarje försök alf åstadkomma en förändring i ränlepersedlarne anmärkt, att sådant vore stridande emot 1789 års Konungaförsäkran, angide hemmansräntorne. Jag kan icke finna alt denna Konungaförsäkran lägger något hinder deremot. Den innebär, efter min åsigt, blott en garanti derför, att redan verkställda skattläggningar skola blifva beståndande. Om åter fråga skulle uppstå om en allmän förändring i sältet för skallernes utgörande, måste väl denna fråga likasom hvarje annan, hvilken angår beskattningen, i grundlagsenlig ordning afgöras. Jag hemställer till dem, hvilka drifvit förutnämnde sats, hvarthän den skall leda. Innefattar 1789 års försäkran sådana rättigheter, som man nu ifrågaställa så mäste dessa rättigheter vara så okränkbara, alt hvarje individ skall dervid bibehållas. Följden skulle ju blifva häraf, ali hvarje ägare af jord inom Sverige borde serskildt höras huruvida lian vill underkasta sig förändringen eller icke, hvarigenom förändringens verkställighet blir beroende af hvars och ens godtycke. Ett sådant begrepp om behandlingen af denna fråga liar tillförene icke sökt göra sig gällande, och jag får i sådant afseende erinra, hurusom 11.
Biföll Ridderskapet och Adelil Stals-Utskottels den 22 dennes e. in. på bordet lagda utlåtande N:o 6, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse, angående aflidne Professoren P. Ii. Ungs enkas u nderd åniga ansökning örn bibehållande af den hennes man i lifstiden tillagda löne til lök 11 i n g. Från H ög vör d. Preste Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo Hedervärda Bonde-Ståndets, den 19 och 22 dennes, å bordet lagda, genom deputation meddelade, inbjudning att med samina Stånd sig förena i det af Hans Jansson från Elfsborgs Län ingifna, af Ståndet antagna, förslag till underdånig skrifvelse, i anledning af Hans Maj:t Konungens tal till Rikets Ständer på Riks-Salen vid Riksdagens öppnande. Ståndet beslöt, med agtning för ett Med-Stånds opinion, — förklara sig vara förliindradt att med Hedervärda Bonde-Ståndets inbjudning och ofvanberörde förslag till underdånig skrifvelse annan åtgärd vidtaga, än att detsamma till liandlingarne lägga. Häremot reserverade sig, med tillägg, att deras namn också måtte i protocolls-utdraget ingå, Prosten Ödmann, Doctor Björkman, Prostarne Lindmark, Liedzén, Afzelius, Lundblad, Källgren, P. G. Svedelius, Sandberg, Ahlqvist, Sidner , Säve, Lyth och Gahne. Från Wäll o fl. Borgare-Ståndet. S. D. Borgare-Ståndet antog de af Constitulions-Utskottet uti memorialen, N:ris 1 och 4, anmäldte förslag, åsyftande en ändamålsenligare organisation af Stats-Rådet, och derjemte innefattande de Grundlags-förändringar, som blifva en följd af Hof-Canzlers-befattningens föreslagna upphörande.