Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag är förekommen af den siste värde talaren och ber att få med honom instämma i yrkandet om bifall till Utskrts förevrde hemställan. Efter härmed slutad öfverläggning och uppå gjord propos. bifölls Utskrts förevrde hemställan och BondeStrts inbjudning i denna del lades till handlingarne. Utskrts förslag till förändrad lydelse af § 47. Irsta momrt. Hr von Koch: Denna punkt innehåller dels en redaktionsförändring, som föranledts at Utskrts hemställan i första punkten, och dels en sakförändring, nemligen att sådane fastigheter, för hvilka bevillning ej utgöres, skola deltaga i de utgifter, som af landstinget blifvit till uttaxering beslutade. Denne sednare förändring anser jag vara lämplig och rättvis, och då jordbruksfastighet af omförmälda beskaffenhet utgör ungefär -,'s af hela landets jordbruksfastighet, hade derigenom för de öfriga uppkommit en skälig lindring. Till följd af det beslut, som blifvit i afseende å första punkten fattadt, lärer emellertid den nu föredragna punkten icke kunna i sin helhet bi - fils Den 9 Juni. fållås, och då således den omnämnda nyttiga förändringen icke torde kunna vidtagas, med mindre punkten till lits k: t återremitteras, hvilket åter icke, i anseende till riksdagens snara slut, kan vara lämpligt, anser jag klokast vara att antingen afslå punkten eller lägga den till handlingarne. Gr. Mörner: Den siste värde talarens yttrande måste innefatta ett misstag, ty endast första mom:t, men icke punkten i sin helhet, är nu föredraget, och då lydelsen af detta mom. är alldeles densamma som den, hvilken första monut i 47:de §:n redan har, kan jag ej finna annat än att det bör bifallas. Gr. Liljencrants: Jag anmälde mig endast för att meddela den af siste värde talare lemnade upplysning. Hr von Koch: Jag trodde, att hela punkten vore föredragen, men finner nu att jag misstagit mig. Ofverläggningen ansågs härmed slutad och det förev:de moimt bifölls. 2:dra mom:t. Gr. Liljencrants:
Härförutan har, vid redaktionen af 41 § Riksdags-Ordningen, i det nådiga förslaget icke blifvit införd den under denna riksdag antagna föreskriften om rättighet för Statsrådets samtlige ledamöter att bevista Riks-Ståndens gemensamma öfverläggningar, ehuru sådant synes hafva tillkommit utan afsigt att föreslå samma föreskrifts upphäfvande, hvartill icke heller skäl torde förefinnas. Med afseende ä hvad sålunda blifvit anfördt. och då den nådiga Propositionen måste i olörändradt skick bifallas eller afslås, hafva Rikets Ständer alltså funnit sig förhindrade att det i samma nådiga Proposition framställda förslag antaga. Hvilket Rikets Ständer få hos E. K. Maj:t i underdånighet anmäla, framhärdande etc. Slockholm den 5 Oktober 1860. 448 Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse N:o i45. Uppläst och godkäridt hos Ridd, och Adeln den 2 Okt. 1860. Preste-Ståndet den 5 Borgare-Slåndet den 3 Bonde-Slåndel den S Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående förnyad författning om utskrifning ssättet och inrättningen af allmänna beväringsmanskapet. (Stats-, Lagoch Ekon.-Utskottets Betänkanden m. m. Stats-Utskottets Mern. N:o 196 och Först. Lag-Utskottets Nio 57.) S. A. K. Sedan bristfälligheten uti det nu i riket gällande beväringssystemel, sådant detsamma genom Kongl. Kungörelsen den 27 Oktober 1812 varit uppslälldt, blifvit genom en längre tids ostörda iakttagelser pä ett öfvertygande sätt ådagalagd och uppmärksamheten fästad på nödvändigheten att gifva åt denna så vigtiga fråga en med fäderneslandets väl öfverensstämmande lösning, så har, efter det Rikets Ständer vid sistlidna riksdag, i eulighet med E. K. Majlis derom gjorda nådiga Proposition beviljat anslag lill en mera utsträckt vapenöfning med beväringsmanskapet, och E. K.
Maj:t den 15 Mars 1820 vidtagne Författning om arrendetidens förlängning från 20 till 30 år för Halländska kyrkohemmanen samt om optionsrätt till hemmanens arrenderande tor förre åboen, hans enka eller bröstarfvingar, måtte, i anseende till detta förordnandes lämplighet, få utsträckas till kyrkohemman i Skåne, hvilket ock, under den 18 Juni 1823, i Nåder bifallils. Jemte det Kongl. Maj:t på dessa skäl icke kunnat fästa Nådigt afseende å Justitiae-Ombudsmannens förenämnde underdåniga framställning, hade Kongl. Maj:t funnit Dess nyssberörde Resolution af den 29 Mars 1825, angående hemmanen Skintaby, Risarp, Lilla Brännarp och halfva Lyngåkra böra till underdånig efterrättelse lända. Genom serskildt Nådigt
M:t gjort underdånig ansökning om tillåtelse för staden eller enskilde personer att emot lösen erhålla dispositionsrätt öfver ofvanberörda krono-tomter. 1 anledning häraf infordrades underdåniga utlåtanden af vederbörande embetsmyndigheter, dervid Chefen för Ingeniör-korpsen, med åberopande af E. K. Mös den 26 Januari 1822 meddelta Nådiga beslut, alt Landskrona ej borde såsom landfästning bibehållas, men då hamnens försvar deremot vore af vigt, de dertill nödiga befästningar skulle bringas i stånd och förslag i sådant afseende uppgöras, underdånigst anförde, att, ehuru dessa befästningar ännu icke, i anseende till bristande medel, kunnat blifva verkställda, de likväl förr eller sednare måste komma att utföras; och då i sådant fall icke allenast de flesta af nu ifrågavarande tomter för utrymmet kring befästningarne erfordrades, utan äfven flere af de staden eller enskilde tillhöriga tomter sannolikt för sjelfva befästningsplanen blefve behöfliga och torde komma att af Kronan inlösas, syntes det icke vara skäl alt egande-rätten till de förstnämnda slaten afhända; uti hvilket yttrande Krigs-kollegium jemväl i underdånighet instämde. Sedan E. Ii. M:l derefter, före frågaus slutliga pröfning, ytterligare i Nåder anbefallt bemälda Kollegium att, efter inhemtande af nödiga upplysningar från Chefen för Ingeniör-korpsen, till E. K.
Utskottet instämmer med motionären deruti, att rättegångs-timman vid Härads-Rätt i concursmål bör tillbaka flyttas, hvilket är af behof vet påkalladt för de fall, att llere concursmål på en gång eller ett sådant mål af vidlyftig beskaffenhet måste handläggas; men UtskoLtet anser denna timma lämpligen icke kunna utsättas tidigare på dagen än klockan fyra eftermiddagen, på det parter må medhinna att i laga tid vid tingstället sig infinna; hvadan Utskottet tillstyrker, att 67 §. erhåller följande förändrade lydelse: Jr saken hos Härads-Rätt anhängig; dä skola bor genär erne genom anslag och kungörelse sä stämmas, som i 66 &. sägs , att sig inställa innan klockan fyra eftermiddagen ä andra rätte gäings-dagen af det ting, som näst efter sex mänader infaller: äska de fleste borgenärerne urtima ting; varde det utsatt att genast efter sex månaders förlopp hållas. 5 Cap. 68 §.
Och så finnas likvid-dagarna, då en stor del af besättningen omsätter sina anletens svett i spritvaror. Isynnerhet i läger, som hafva en kommissariatsbutik, äro sådana dagar bullersamma, ty till dem infinna sig alltid arbetare från grannlägren, och då går det sällan af för mindre än generalbataljer, så storartade att icke ens ordningsmannen kan afstyra dem. Det mesta han kan göra och det endast om han är rätter man för sin post är att så leda drabbningen att främlingarna drifvas ut, ty ehuru ofta öfverlägsna till antal sakna dessa vanligen nödig sammanhållning och disciplin för att kunna framgångsrikt motstå en samlad attack. Häraf framgår emellertid att ordningsmannen, som bär all denna mångskiftande ämbetsmannaansvarighet på sina skuldror, måste vara en karl af det rätta slaget det slag, som i allmänhet är så sällsynt öfverallt i världen. Och här är det måhända på sin plats att anmärka att i alla läger, där öfverhufvudtaget finska arbetare funnos, en af den var ordningsman, camp-chefen, "kaptenen", som tillsatte dem, må sedan ha varit af hvad nationalitet som hälst. Vår ordningsman var som sagdt Pietari Taivalmaa, och han svängde sin spira med allt utom lätt hand, ehuru på det hela till allmän belåtenhet. Med några andra än sina landsmän, hvilka uppgingo till inemot ett femtiotal, eller ungefär tredjedelen af vår besättning, kunde han visst icke utbyta ett enda ord. Han hade kommit så godt som direkt från Härmä öfver New-York ned till tropikerna, och där var språkförbistringen sådan, att han alls icke kunde tänka på att bemästra den. Men han hade ett oemotståndligt lättfattligt sätt att understryka sina på finska utlagda förhållningsregler medels sin ordningsmanna-spira eller staf, till hvilken inom parentes sagdt en väldig tjur lämnat materialet. Den bar han alltid i handen, och då orden tröto, förfullständigade han sin mening medels några så vältaliga åtbörder, att de sällan förfelade att skänka hans muntliga ordres all nödig tydlighet.
En annan öfverklagad olägenhet blef uti sistnämnde TryckfrihelsFörordning likaledes undanröjd, genom upphäfvande af det moment i primitiva Rättegångs-ordningen, att Svea Ilof-Rätt var den enda ÖfverDomstol, dit alla Tryckfrihetsmål skulle, genom underställning, ingå, men som ej egde att deröfver döma förr, än Tryckfrihets-Committén afgifvit Betänkande, hvilket borde innehålla motiveradt och bestämdt utlåtande: om ansvar för skriftens titgifvande egde rum: om upplagan borde seqvestreras och till utgifvande förbjudas: och huruvida uppgift af Författarens namn borde kunna Boktryckaren åläggas: att serskildt yttrande öfver Skrifter i theologiska ämnen borde af Ilof-Rätten infordras ifrån vederbörande Dom-Capitel, och att, derest Hof-Rättens Dom skiljde sig ifrån Committéns yttrande, skulle den icke gå i verkställighet, utan hänskjuta* till Högsta Domstolen. Erfarenheten hade visserligen ådagalagt till hvilka vidlyfligheter allt detta förde; men, ehuru afvikande ifrån vår allmänna rättegångs-ordnmg Tryckfrihets-Comraitténs omförmälde befattning med alla Tryckfrihetsmål än må förekomma, så kan det likväl ej undfalla, att Lagstiftaren dermed hade åsyftat samma fördelar, som sedermera ville vinnas genom Juryinrättningen, så att antagas kan, att sistnämnde Inrättning var, ehuru i cratveckladt skick, nedlagd i föreskrifterna om Tryckfrihets-Committens hörande och verkningarne på saken af dess utlåtande. Det torde äfven kunna förmodas, att, derest dessa föreskrifter varit annorlunda fattade och Committéns afgifna bestämda yttrande fått ovilkorligen ligga till grund för friande eller fällande, hade de sökta garantierna vunnits genom « i? St. Just.-Onib. Emb.-Ber. d. iS Junnar ii j834• en sålunda på förhand, och för alla under tiden emellan tvänne Riksdagar förekommande fall, af Rikets Höglofl. Ständer sjelfva vald och af sakkunniga personer sammansatt Nämnd.
I Herr Cederschjölds yttrande, att handlingarne snarare icke borde upplåsas vid målens afgörande, kan jag ej instämma; ty jag anser oundvikligen nödigt att man får höra ett Betänkande då det ekall afgöras; man kan eljest under liden från första låsningen lätteligen hafva glömt hvad det innehåller. Vill man hafva närmare kännedom om ett inkommit Betänkande, lärer man i allt fall genom låsning uti RiddarhusCanzliet för-j värfva sig densamma. Herr Cederschiöld'. I anledning 'af den ben 26 Februarii', sista värde talarens yttrande^ får jag blott tillägga, att jag anser sjelfva Betånkandernes fullständiga uppläsning vid första föredragningen så mycket nödigare, som Ståndets alla 5oo Ledamöter eljest skulle nödgas sammanträngas i Canzliet, för att af Betänkandet erhålla del; För öfrigt vill jag ingalunda neka, att det ju vore bästj om hvarje Betänkande kunde till hela sitt innehåll upplåsas, båda gångerna det föredrages; men örn detta ej skulle medhinnas^ så anser jag, på de skål jag förut anfört, upp-< låsningen af ett sammandrag vid sednare till-, fället så mycket hellre kunna medgifvas, sorn Vederbörande emellertid haft tillräcklig tid att med tillbörlig noggrannhet författa ett sådant Sammandrag. Friherre Cederström, Jacob: I anledning af den nu uppkomna discussionen, anhåller jag få fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet deruppå, attj i enlighet med hvad Herr Cederschjöld yttrat, Riksdagsordningen innehåller, att Betänkanden skola upplåsas då de första gången föredragas, hvaremot befor på Ståndet om de skola upplåsas då de till slutligt afgörande företagas. 55 §. säger nemligen i dess första moment: ”Enär ett ämne slutligen skall afgöras, böra alla dertill hörande handlingar uppläsas, sd framt någon Ståndets Ledamot sådant åslundar.” Det år lått för Ståndets Ledamöter, då de höra ett Betänkande första gången uppläsas, att bestämma huruvida de vilja taga en närmare kännedom af det eller det åm - ?56
Irån kyrkans renläriga tro; och åtminstone de Heste af dem skulle icke vetande och viljande afvikit. Deremot torde rätt mycket vara att befara af de orostiftandes verksamhet, i fall sakerne få förblifva i deras varande skick. Snart nog kan i kyrkan en allmän förbistring vara för hand. Ty det kan icke, tror jag, med skäl påstås, att kyrkans lära, sådan den mest allmänt förkunnas, är klar och tydlig nog i hvarje dess del för mängden af.sina bekännare och för att skydda dem emot förblandningen ined de vilseförande påfunden. Äfven personer, sorn i öfrigt icke sakna bildning, utan att hafva gjort religionsläran till ett egentligt studium, 'isa sig ej sällan lätt nog hänförda till de svärmande begreppen. Ovisshet om christendomens \erkliga *) Se utdragen af symboliska böckerna i 1849 års embetsberättelse. — 71 — Huru mycken fördel svärmeriet kan häraf draga, lärer det nogsamt hafva insett. Det rustar sig med ifver till sina inkräktningsförsök, och förkunnar högt, att kyrkans andliga lif slocknat, och att den sanna själavården behöfver utanför kyrkan besörjas, enär de troendes behof af andlig näring måste tillfredsställas, och kyrkan icke uppfyller sin förbindelse härtill. Och i sanning är ingen ting lättare, än att, äfven utan all grund i verkligheten, väcka farhåga om denna brist i andlig näring, så vida man har i sin makt att efter välbehag hos de troende uppdrifva känslan af det andliga behofvet, eller ock inbillningen derom. Ju högre exaltation svärmaren redan ingifvit sina anhängare, desto lättare blir det honom att ännu högre uppstegra den. På sådant sätt förstöres i grunden kyrkans fred, och undergräfves dess bestånd, inom en kanhända icke aflägsen tidpunkt. Om ingen ting hindrar, att lärans förfalskning snart nog omfattas af ett stort flertal bland församlingens ledamöter; huru skulle kyrkan derefter kunna länge bestå, under det endast minsta delen af hennes medlemmar vore tillgifne den lära, som hon i sjelfva verket och enligt sina rätt förstådda läroböcker gillar?
Här är endast fråga om, huruvida det skall blifva en skyldighet för dem att göra föreställningar hvarje gång, som de tycka, att det fattade beslutet är stridande mot rikets sannskyldiga nytta. Nu kan det hända, att en rådgifvare finnes, som är så samvetsgrann, att han anser en utgift af några få riksdaler vara stridande emot rikets sannskyldiga nytta. Deruti kan hafva rätt så till vida, att hvarje skilling, som bespares statsverket, är en vinst för detsamma; och om detta tillägg göres, skulle lian, på grund af den blifvande §, hvarje gång han ansåge utgiften icke vara sannskyldigt nyttig för riket, d. v. s. nödig för dess sannskyldiga nytta, dere mot göra en sådan der kraftig föreställning. Med kraftiga föreställningar måtte man väl afse de tillfällen, då kraft behöfves. Detta har grundlagen äfven antagit, då deri stadgas, att endast vid de tillfällen, när Konungens beslut, emot all förmodan, vore stridande emot allmän lag eller grundlagen, kraftiga föreställningar böra göras. Ar det åter fråga om att öppna en väg för kraftiga föreställningars framställande äfven i de minsta småsaker, då anser jag förslaget onödigt. Ganska många ropade på propos. Frih. Cederström, Thure Fredr: Det förevar, ämnet är af föreg, talare så fullständigt debatteradt, att jag anser mig kunna vara ganska kort, och ber blott att få förklara, alt då jag, likasom Frih. Hamilton, är en vän deraf, att den constitutionella ansvarigheten måtte blifva en verklighet och icke blott finnas på papperet, så tillstyrker jag, att den nu föreslagna redactionen af 9 § måtte antagas. Jag kan icke med en viss värd talare finna, att rådgifvarnes pligt att göra kraftiga föreställningar endast inträder, då beslut fattas, som strida mot allmän lag eller grundlag; ty, efter mitt förmenande, är det en rådgifvares ovillkorliga pligt, att vid hvarje tillfälle, då fråga kan uppstå, att Konungen skulle fatta ett beslut, som vore stridande mot rikets sannskyldiga nytta, deremot göra kraftiga föreställningar, och att den rådgifvare, som funnit, att ett
Jag vill blott återuprep» (leii sanningen, att realisationens uppehållande alldeles icke beror på huru mycket af den reela valutan är i landet utspridt, utan på huru mycket af densamma finnes qvar i Bankens hvalf. Skulle t. ex. Banken, med en metallisk fond af 20 mill., hafva deraf utsläppt 10 i den allmänna rörelsen, då en kris inträffade och sedlarne strömmade till bankoluckan, blelve dess invexlingsförmåga ingalunda stärkt genom de utevarande 10 mill., hvilka säkerligen gjort vida större gagn, om de funnits qvar i Bankens hvalf. I saknad af dessa 10 mill., skulle Banken då möjligen urståndsätta» att invexla sina sedlar, eller med andra ord nödgas att göra bankrutt, och allmänheten skulle för alla deraf följande stora olyckor finna en ringa ersättning i de 3 eller 4 rdr i silfver, som hvar och en kunde hafva liggande i sin ficka. Den 28 Jänner i. 233 Beträffande det 3:dje skälet för rdrs-sedlarnes indragande, eller Ätt, i händelse af en penninge-ornstörtning, har allmänheten åtminstone det utelöpande silfret i behåll, skall jag söka visa huru dermed sig förhållit i de länder, der en dylik olycka nyligen inträffat, I Österrike upskattades det utelöpande klingande myntet vid början af år 1848, icke till blott några fä milhr, sorn här äro i fråga, utan till mellan 6 och 7 00 mill. florine)-, eller ungefär lika många rdr bko. Derjemte hade Österrikiska banken inneliggande d. 20 Febr. 1848, då secretessen inom detta verk upliörde, 65 mill. floriner i metallisk valuta. — »Detta oaktadt», säger en ansedd författare i dylika ämnen (Nobach Taschenbuch der Muntz, Maas tind Gewicht etc ), »var det liksom när solens strålar ända till det yttersta uttorkat hvarje fuktighet från jorden. Knappast satt i omlopp. försvann det klingande myntet ur rörelsen så fullständigt, att det syntes obegripligt, hvart det tagit vägen.
För detta vackra fel hos en embetsman fick han’ plikta dyrt, då han, under mångårig knapp utkomst (af öfverskottet eller behållna delen al pensionen) såg sig på gamla, och af en plågsam sjukdom ytterligare förmörkade dagar, urståndsatt att bereda någon möjlighet till bergning för blifvande enka och oförsörjda döttrar; så mycket mera urståndsatt, som vederb:de, hvilka bevaka Kronans rätt, framställde anspråk uppå äfven de obetydliga saker af bohagsting, som han genom små besparingar af sin ur Arméens pensionskassa åtnjutande pension kunnat småningom, under det mest inskränkta lefnadssätt förskaffa sig och dem. B. St:r pläga ej förneka anslag eller rum på Allmänna IndragningsStaten för Landslns i behöfvande omständigheter efterlemnade enka; och jag förmodar således, att StatsUtsk, ej afstyrker sådant Den 29 November f. m. 455 för denna enka. Men här är frågan om beloppet och om någon dels deraf beviljande åt döttrarne. Det uti K. M:s Nåd. Propos. uptagne belopp visar sig, vid betraktande af de öfverallt, äfven i den aflägsnaste vrå af Riket, så högt upstegrade priserne å nödvändighetsvaror, otillräckligt till 4 personers mest tarfliga underhåll. Den åldriga enkans förmåga, att genom arbete bidraga till sin försörjning, är ingen; och döttrarnas, af sjuklighet oell redan förut af ansträngning och bekymmer förminskade krafter äro ganska inskränkta. Jag vågar, med anledn. af dessa mig särskilt bekanta omständigheter, vördsamt hemställa, att den nu väckta motionen måtte vinna tillstyrkande och slutligt bifall — öfvertygad att om WesterNorrlands läns innevånare kunde tillåtas votera härom, skulle ingen röst afslå denna måttliga begäran. Frih. Sprengtporten, Jakob Wilh.: Motionären har, på ett så öfvertygande sätt framställt det billiga anspråk, som frami. Landshöfd. Frih. Mörners efterlefvande kunna ega på E.
Jag yttrade nettih temmeligen klart min mening vara, alt då det egentligen här gällde de andra Ståndens ratt, neli dessa Stånd hifallit_CoOst.Utsk:s betänk. det icke vore skäl för R. o Ad att protestera deremot, enär R. o. Ad. i allt fåll behölle sina utsigten qvar alt erhålla titlar och värdigheter inom hofvet. Detta måtte vara något helt annat, än att yrka alt vi skulle fråntaga de öfriga Stånden någon deras rättighet. flr von Troll, Emili Jag får i korthet yttra, alt jag helt och hullet instämmer i det förslag, sorn Coust.Utsk. framlagt. Jag tror det vara ett af de vigtigaste, sorn vid denna riksdag framkommit i afseende på de följder, sorn, 0111 icke i ögonblicket, dock under tidernas längd, det skulle ofelbart hafva på nationens moraliska förhållande. Jag tror, att hvad som hufvudsakligen bör afses vid snmhälls-fördragel, är alt Statsmakterna betrakta sig sorn moraliska personer och att deras officiella handlingar skola bära pregeln af sanning; men något sådant står icke att förena nied systemet af karakters-fullmakteri Hvad skall väl en sådan fullmakt innebära, 0111 icke ett bevis på att den person, som erhållit densamma, äger de egenskaper» som fordras för att bestrida sjelfva embelet, eller att liad verkligen utöfvar detsamma* Delta sednare synes vara den strängaste sanningen. Det förra kunde äfven gälla för sanning och rätt, om ilet vore möjligt att åstadkomma det i tillämpningen; men det har icke skett och kan ej äga rum, der karakters-fullmakter utdelas Hvar och en, sorn följt närmare förhållandena, kan icke undgå att hafva funnit, alt karakters-fullmakler blifvit leornad»; åt personer, kort efter det att de blifvit vagrade en verklig befordran. Exempel härpå finnas i mängd; och det må UU hafva varit för att trösta eller för hvad annan orsak som helst, — en hvar finner troligen det skadliga
r Enspännare ^ 25: undfär i tillökning Jönköpings Län, i Läns-Bokhällare ä zz§ Proc:t i Waktmästare 25: i Enspännare eller Postbärare 18: undfä tillökning, den förre 15 R:dr och den sednare 22 Rrdr - kronobergs Län. 1 Läns-Bokhällare - roo: ^ ZZ^ Procll Christianstads Län. l Läns-Bokhällare noa: i Enspännare zo: r Häradsfogde ! östra och Wästra Göinge Härader, hwil kcn ej har Bohcmman ,^6: 52 — 221 Länsmän ä 50 R:dr 675: Som till 11 Länsmäns Löner i detta Län saknas Bohemman, sä kommer Landshöfdingen alt af den bestädde Lransport - Löne-förhöj ningar. 5,218 — 4; 16 — 275 414 21 4 Is z; 16 — ;?!-— z; 16 6,069! 21 j 4 Lön pä Stat. Löne-tillökningen tilldela dem hwad som kan smara emot den förmän af Bohcmman, som ätföljcr de öfrige Länsmäns-Lönerne. Transport - l Enspännare rmdfär i tillökning S:a 971: ZL, — 3 zz2 Proctt 20: Malmohus Län. L LänS-Bokhällare - » . ^oo: i Lands-Gewaldiger zo: 1 Häradsfogde i Frosta och Färs Härader, ssm ej har nä got Bohemman . i^ä: zr,— 2 Häradsskrifware i Frosta och FärS samt Herresta och L/units Härader, som cs aga Bohemman ä n6^ R:dr 2;;: 16,— 24 Länsmän ä zo R:dr 720: