Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Först då denna hotelse icke vidare qvarstår, då den, som omfattar någon emot kyrkans bekännelse stridande mening, vågar att offentligen framträda, kan man med säkerhet vinna kännedom i omförmälte hänseende. Det förefaller mig verkligen, som om Utsk. här talat emot bättre vetande; ty Utsk. vet med säkerhet, att Regeringen aldrig tager några steg emot baptisterna, att de f. n. äro fullkomligt oförhindrade att utöfva sin bekännelse. Och för öfrigt kan man verkligen, på sätt en af mina vänner yttrade i går, med lika skäl säga: hvartill tjenar det att forska i brottmåls-statistiken, ty det är klart, att man aldrig skall kunna räkna brottslingarne, så länge dessa genom lagar, som förbjuda brottet, äro hindrade att gifva sig tillkänna. Utsk. säger vidare, att R. St:r bestämdt uttalat sig mot landsförvisningsstraffets bibehållande, men att något annat verldsligt straff icke kan sättas i stället; ty såsom ett brott i verldslig mening kan affall aldrig betraktas. Detta resonnement af Utsk. gillar jag fullkomligt, men just derföre anser jag också landsförvisuingsstraflfet vara det enda lämpliga, och att det bör bibehållas. Om då affall skall vara fritt, huru skall då tillgå, om någon vill öfvergifva sin kyrka? Utsk. säger med afs:de härå, att om också Staten icke anser sig ega rätt att ålägga affällingen att välja en annan vistelseort, så måste likväl kyrkan sättas i tillfälle att bevara sig sjelf och ega rätt att från sig skilja sina fiender. Jag vet ej hvarifrån Utsk. tagit dessa theorier, om icke från någon tidningsartikel eller någon här utkommen brochyr. För min del har jag likväl icke hört något mindre kristligt förslag än att Svenska kyrkan skall kunna från XI H. 11 163 Den 3 Februari f. m, sig aflägsna medlemmar. Det är en fullkomligt omoralisk ocb okristlig theon. Frälsaren kallar alla till sig och lofvar dem syndernas förlåtelse, om de bättra sig. Enligt K. M:s Propos. fick ingen utträda ur Svenska kyrkan, som icke öfvergått till något annat kristligt, i lliket erkändt religions-samfund.
Skulle Justitice-Ombudslnanncn sinna sig af swär sjukdom eller annat laga förfall hindrad att sitt Embete förestå, äge han rätt att till tjenstens förrättande under laga förfallo-tiden pakalla den man Riksens Ständer, likmätigt Negerings-Formcns 98 §, utsett att honom efterträda, i fall han innan nästinfallande Riksdag med döden afginge; skolandes till honom, under det han salunda tjensten bestrider, Justitice-Ombudsmannen afträda hälften af sin ägande lön. Dör Justitice-Ombudsmannen, sammanträde genast Fullmägtige öfwer Bancooch RiksgäldsWcrkcn och iusätte i Embetct, genom ProtocollsUtdrag, den person Riksens Ständer till hans efterträdare utsett. Nedlägger Justitice-Ombudsmannen, af högst wigtiga och gällande skäl, sin befattning, ware Lag samma. Blifwer den person, som Riksens Ständer utsett att Justitice-Ombudsmannen efterträda, till werklig Justince-Ombudsman förordnad, wälje genast bemälde Fullmägtige 'samfält och per capita en annan. Lag samma ware om denne person genom döden afgar eller rättigheten till efterträdandet sig afsäger. 357 N:o 22. Z anledning af gjord anmärkning wid Utskottets förslag till Försäkran, att gifwas af Swea Rikes tillkommande Konungar. Wördsamt Memorial. Wid förslaget till Försäkran, att giftvas af tillkommande Swea Rikes Konungar, är hos Högloft. Ridderfkapct och Adeln den anmärkning gjord, att i densamma borde införas enahanda slutmening nied den, som igenfinnes i det bifallna förslaget till den Försäkran, Hans Kongl. Höghet Prins af Schleswig-Hollstein-Sonderburg-Augustenburg, såsom utkorad Tronföljare, afgifwande warder, sa lydande: detta allt wete och skole wi oryggligen hälla och uppfylla, sa kärt det ost wara mä, att Swea Rikes Ständer och Inbyggare skola wara pligtige, att deras till afgifwande Tro och Huldhets
Som Uddewalla ar en Siöjrad, och det enda lil KlLZgLins anläggande i Norra delen af Bohus Län lampeliga ställe, anser jag ett sin derstädes nödigt bäve för den Orten, och för den dertil stötande delen af Westergöthland, hwilka Orter, det förutan, stulle fa en gansta lang och beswarlig wäg, sä wal för at köpa Säd, da ve der behöfde, som at lefverera sin Afradsoch KronoDonde. En stikå olägenhet inträffar för Södra Wedbo och Ostra Häraders Allmoge i Jönköpings Län, om ej Ekesjö Krono Uplags - klarin får bibehållas, hwarföre jag det sä mycket mer tilstyrker, som detta wäl inredda är i basta stand, kostar således föga ar underhålla, och stulle, i fall der saldes, säkert ej upgä til detz halfwa wärde. Beträffande i Söderköping, instäm mer jag aldeles i den mening, som äfwen Ulstotten yttrat, al detsamma bör för Kronan bibehällas, ej allenast i anseende til den föreflagne Göcha cancer, Utan ock för dest belägenhet wid en god hamn och i en sadesrik Landsort. Gripsholms Branneri-Werk, med alla dertil hörande Byggnader, utarrenderades pä f. d. Ko nun - 7ZY Den i; Mars. nungens befallning af Allmänna ittaZaxins-virecklyneri pä 2; ars tio, frän och med 1802, emot en ärlig Arrende-Tumma af 401 N:d. 4 st. 6 r., samt nnderhälls-ssyldighet, til Herrar Brukspatroner loricks och Ljuggren/som der sedermera, med egen kostnad, anlagt Atticks Bryggeri, och andre ae, -nisse iäratkningar, hwarä de genojn Werkets för» säljning ssulle kunna.blifwa lidande. Som det ej wore wärdigt Kongl.. Mast och Kronan, at utan (7ontr-rKenterne8 samtycke bryta ett lagligen afstukadt ärrenäs.
S: D, Föredrogs å nyo Stats-Utskottets Memo rial N;o 644. med Förslag till jemnkning af jRiks - Prof, tfirir. d, 8 Pecemb, 1823 331 Ståndens skiljagtiga besliitj i fråga orri ersättning för Svenske Medborgares litine för Kister genom Uppbringhihgar; Hvarvid Borgare S rindet gillade de förändrade Redactionérna af 3:dje 2lista 22:dra bch a6:te Ptincteme, men föfblef vid sitt i i6:de, §3tdje, t-sf-idé, 25:te och 3i:sta Puiicteme fattade Beslut Samt öfverlernnade de deruti uppkomn: stridiga frågor till Förstärkta Stats-Ulskottets profning, rnfed godkännande af" de föreslagne Voterings-Propositionerne; åberopande Ståndet för öfrigt sin i Protocolls Utdraget den 29 sistl. November gjoide inbjudning till de öfrige Piks-Stånden och de i sammanhang dermed anförda skäl för hvad Ståndet uti 3o:de och 3irsta Puneterna beslutit. S. B. Vid förnyad föredragning af Kongl. Majrts Nådiga Svar, df ii 4 dettnes på Riksens Ständers underdåniga Skrifvelser om granskningen af allmänna Cassör, Instructiofién för R. S, Revisorer af Stats Verket, Tullmedlens öfverlåtätide till Riksgälds Contoiret och de enligt 93 §. R. F. afsatte Summor, beslöt Borgare Ståndet, att detta Nådiga Svar skulle meddelas Stats-Utskottet, för den åtgärd, hvartill samma svar kan föranleda. 333.
Och vidare: “ Nationen i sig sjelf svår att röra utom till omedelbart sjelfför-svar har, ovillig och beundrande, motsträfvig och älskande, följt sina Gustafver och Karlar till seger, till ära, till undergångens brant * *; hvarefter omedelbart och liksom till förebyggande af ett möjligt missförstånd tillägges: “ Det är hvar-ken ' beröm eller tadel *. Men det är så. “ — De bekanta, så ofta, ehuru merendels (äfven af Geijer sjelf sedermera) orätt citerade slutorden ha följande lydelse: “ Och då ' jag skrifver svenska folkets historia känner jag bättre än någon, att det är dess konungars “ (nämligen “ historia, som jag skrifver “ — ett dylikt tillägg måste underförstås, eljest är satsen knapt grammätikaliskt riktig). Orden “ bättre än någon “ synas närmast åsyfta ett försvar gentemot den äfven i våra dagar * Kursiveradt af oss.^ • hörda förebråelsen, att G. allt för mycket uppehållit sig vid konungarnas historia). Vid ett annat tillfälle (Läroverksfrågan, tredje artikeln) upprepar Geijer visserligen sitt, yttrande i den sedermera häfdvunna formen, men äfven der med sådana tillägg och förklaringar, att man omöjligen kan i. hans ord inlägga den syftning, hr R. der velat finna, och som väl egentligen är orimlig i sig sjelf, så vida svenska folkets historia äfven under den mest “ solidariska * perioden icke erbjuder en tafla af oafbruten “ styrka och lycka “. Hvad författaren åsyftar med sitt tal om de i “ våra dagars politiska teorier och sträfvanden “ framträdande “ mellanmak-terna, " är en gåta, på hvars lösning vi erkänna oss förgäf-ves hafva grubblat. Omöjligen kan han betrakta vår tids för representationerna ansvariga ministerer såsom en dy* lik skadlig mellanmakt. Åtminstone ansåg Geijer sjelf, såsom hvarje tänkande menniska utan tvifvel måste göra, just denna institution såsom ett medel att ställa konung och folk öga mot Öga med hvarandra, hvaremot forna dagars aristokratiska ministemiftfe (som är något helt annat än riiinis-terstyrelse) i honom ej egde någon beundrare.
Upplästes ankomna prot.utdr. från de öfriga RiksStrn, nemi. från PresleSt. af den 8, g och io dennes, från I5orgareSt. af den n dennes och denna dag, samt från ltondeSl. af den io och ii dennes samt denna dag. Lades lill handlingarna. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. g om aftonen. lii fidem protocolli, F. O. Silfver stolpe. 9 Mandagen den i4 Juni i S/f x. Plenum kl. il f. m. Justerades g prot.utdr. för den 12 dennes e. m. Ånyo föredrogs Exped.Utsk:s den 12 dennes på bordet lagda förslag N:o 4°5 till RSl:s underd. skrifvelse till K. M., ora beviljade extra statsanslag för befordrande af communicationer och andra allmänna arbeten. Hr von Hohenhausen, Michael Silvius: Det kunde visserligen vara åtskilliga anmärknrr att göra vid detta Exped.TJtskts förslag; men i afseende på riksdagens snara slut, så vill jag innehålla med hvad jag ämnat yttra och förbigå hvad mig synes vara mindre lämpligt i ordslällningen på ett och annat ställe; men i sak är det af vigt att R. St:s beslut blifva tydliga och bestämda, så alt icke någon villomening vid utförandet deraf kan komma att äga rum. Jag anhåller att 6 punkten uti förslaget, sorn rörer upprensning af skärgården vid Söderhamn, mätte blifva uppläst, och att jag derefter åter mätte få ordet. Sedan 6 punkten under hufvudafdelningen Vatlencommunicationer blifvit uppläst, fortfor Hr von Hohenhausen: R. St. hafva beviljat till upprensning af en försänkning i skärgården vid Söderhamn den summa, som förslaget innehåller; men deremot är det icke bestämdt nämndt att denna summaskall helt och hållet användas på upprensning af försänkningen. Det skulle derföre kunna hända, att man använde summan till upprensningar på andra ställen i skärgården och läte försänkningen förblifva oupplagen.
N:o 499 till handlingarna; och BondeSt. hade ogillat 22 voteringen enligt råg punkten, enär endast r ig röstande ledamöter deri deltagit, och lagt mein. i öfrigt till handlingarna. D e n ii Maj. 111 Fril). Sprengtporten: Jng uther mig till en bör jan att få lasta R o. Ad:s uppmärksamhet derpå , alt Ulskts mern. innefattar i afseende på voteringen öfver :5() punkten endast en relation öfver hvad som vid samma votering sig tilldragit, men det innefattar alldeles icke något omdöme å Utsk:s silla huruvida den ifragavar. voterts-proposm blifvit godkänd och följaktligen ett R. St:s beslut deröfver tillkommit. Det säger blott, att pluraliteten inom det första) kta StatsUtsk. instämt uti Devilln.Utskjs förslag rör:de denna punkt. Det är icke af en händelse, som dessa ordalag, hvilka skilja sig från dem som vanligen användas, på detta ställe blifvit begagnade; ty då omröstningens laglighet af ett ganska stort antal ledamöter inom Utsk. blef salt i IVåga, så beslöts att meni. endast skulle innehålla en recit, en berättelse ang:de förhållandet i den delen. För min del hyser jag mycken betänklighet vid att RiksStm skulle upphäfva sig (ill domare öfver det förstärkta SlalsUlsk:s förfarande i detta fall, hvilket icke kumle ske utan att de skulle inlåta sig uti en tolkning af grundlagens föreskrifter. Jag skulle således föreställa mig, att det enklaste vore att lägga mein. till handlingarna, då F.xped.Utsk. på grund af det prot.utdr. från förstärkt StatsUtsk., sorn rör:de detta ämne kommer Utsk. tillhanda, ägde att efter sin åsigt bestämma hvad som i anleda, af den ifragavar. voteringen borde upptagas uti förslaget till und. skrifvelse till K. M. angtde tullbevillningen.
Prvtocoll för närwarande Riksmöte hörande Bihang, sä har hos Stats-Utskottct förekommit, att om ingen enskild sinner sin räkning wid och kan förmäs att i förmodan om skälig ersättning och winning ingä i förlag till trycknings, kost. naden af berörde Prvtocoll och Bihanget till Riks Eländens Prvtocoll, synes deraf föllja, att denna tryckningskostnad icke eller utan förlust kan af Statsmedlen förskjutas, hwilket icke lärer blifwa Riksens Högloft. Ständers afsigt. Desiutom om Stats, Werket skulle till detta behof meddela förskott, kan sadant icke läta sig göra annorlunda än emot redowisning, hwilken skulle äligga den eller de personer, som med tryckningen singe befattning; men därwid nröter äter stränghet wid Controllen att Stats-Werket kommer till sin behöriga ärsättning. Af besia orsaker och som altid manligt warit att Ständens Prvtocoll med sine bilagor blifwit genom StändenS egne Cancelliet till trycket befordrade, finner Stats, Utskottet ingen anledning att nu däruti tillstyrka nägot un, dantag. Kostnaderne till skrifmaterialier samt ljus och wärme m. m. för Ständens och Utskottens Canccllier, sinner Stats.Utskottet deremot wa. ra af den beskaffenhet att de skäligen böra inne, begripas under öfriga Riksdags kostnader; Och om utbetalningen hwaraf enligt af Ständen sjelfwe genom Herr Landt, Marskalken och Her, rar Talemännen, samt af Utskotten genom deras Ordförande verifieerade Räkningar, Riksens Högloft. Den 4 October. 225 Högloft. Ständer lära hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhätla om Nädig befallning till wederbörande. Detta hemställes dock allt »vördsammeligen till Riksens Högloft. Ständers pröfning.
Utskotten alltså af anmärkningarne »>hemtat ett ytterligare skäl, att fortfarande "tillstyrka, det ofta berörde provisionel anslag (60,000 R:dr B.coJ måtte, intill nästa s’Riksdag, varda ställdt till Kongl. Majtts Nå* ”diga disposition, enär, enligt hvad Utskotten ”i det föregående redan yttrat, Kongl. Maj-.t ”pä sådant sätt biefve i tillfälle satt att, ”vid fördelningen af nämnde summa, icke ''blott afse Krigs-Academiens Lärares, jernevid af Uppfostrings-Camitén billigade an>'sprdk pä löneförbättring, utan ock utsätta »'lämplige belöningar för utarbetandet af nya »'Läroböcker, samt till understöd för desatn» Statss. Allm. Besv.- o. Oec.Utsk, Mern,N:o i3$, 5 ”mas tryckning och utspridande till Allmän* ”heten, utan att Rikets Högloflige Ständer, ”vid saknad af tillförlitliga beräkningsgrunder, »'behöfva att i en så beskaffad fördelning af ”anslaget sjelive ingå.” Ehuru Utskotten således tro sig hafva, både 1 Betänkandena N:s 10 och 52, uttalat den mening, som Högloflige Ridderskapet och Adeln samt Hedervärda Bonde-Ståndet velat, genom det beslutade tillägget, uttryckligare förklara, anse Utskotten i frågans nu varande skick, då Två Stånd, efter förutgången inbjudning, bestämdt stannat emot Två, ingen annan åtgärd för Utskotten återstå, än att, till omröstning i förstärkt Stats-Utskott, föreslå följande Voterings-proposition. 3,Den? sorn anser Expeditions-Ulskottets, »milder N:o 2x6, afgifna förslag (ill Rikets »Ständers underdåniga Skrifvelse, angående »beviljadt anslag för Undervisnings-Verkerij »böra oförändradt antagas; ”Voterar Ja; ”Den det ej vill, Voterar Nej, ”Vinner Nej, kommer i berörde förslag "till underdånig
Dessutom kan jag icke föreställa mig, att en Riddarhus-Secreterare, som afveke ifrån den Väg han bör följa, skulle något kunna verka på Ridderskapets och Adelns beslut; ty dess förtroende vore väl i och med det samma förverkadt. Mea sluteligen ock, såsom ett rigtigt skäl för min tanka, får jag ödmjukast nämna, att derest Riddarhus-Secreteraren för alltid betages hopp om någon annan Tjenst, mäste dess Lönevilkor förhöjas, hvartill RiddarhuS-Cassan saknar tillgäng. Skulle då ökade Capitations-afgifter ä Ståndets Medlemmar komma i fråga; så nödgas jag bestrida all löneförhöjning för någon af Riddarhus-Retjeningen. Detta torde ock kunna undvikas, om Se* cretöraren likasom de Öfriga vid Riddarhuset Tjenstgörande * tiliåtes derjemte bekläda Em* Den i April, 165 beten i Staten. Ett enda inkast som jag häremot hört nämnas, att Riddarhus-Secreteraren möjligen kunde vid någon inträffande Riksdag vägras Permission, hvarigenom dess göromål härstädes åsidosattes, utbeder jag mig fä besvara. Om en sä oförmodad händelse skulle inträffa, lärer Riddarhus-Secreteraren väl icke underlåta att taga afsked från Statens tjenst, och i motsatt fall borde han få afsked från Riddarhuset, hvarvid jag föreställer mfg att förlusten vöre ringa. Grefve De la Gardie, Jacob: Med fullkomligt instämmande uti hvad de Ledamöter, som redan talat, anfört, vill jag endast nämna så« sorn en rättelse, att praxis, det Riddarhus*Secre* teraren ej tillika bekladt någon publique tjenst, endast ägt rum sedan 1786 års Riksdag. Den år 1784 varande Ordförande i Rjddarhus-Directionen ansåg ett sådant förhållande vara be* tänkeligt, och det villkor, att Riddarhus-Secre* teraren ej skulle få innehafva någon publique Tjenstebefattning, hlsf då af Riddarhus-Directionen bestämdt.
B. D. Enär Utskottet nu till slutlig granskning företog det af Dess 3:dje Beredning utarbetade project till Utlåtande öfver de inom 3Iné af Riks-Btånderi gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande rörande allmänna Skogshus» hållningen m. m-, anrnältes, att Riksdagsmannen Johan Johansson från Kronobergs Dan hade i när detta mål uti Beredningen förevar, dit irilemnät ?:ne särskildta anföran ren till Protocollet med begäran, att de samma mätte få Expedition hen till de Respectiva Riks Stånden medfölja. Utskottet biföll Riksdagsmanneri Johan Jo^ hanssons sålunda gjorde ånhållart, af hvilken or^ sak dessa 2:ne anföranden upplästes Och befunsaos så lydande: Ödmjukaste Memorial! ”Vi, som Riksdags-Fullmägtige för det Hedervärda Bonde-Ståndet från Kronobergs Län , äro nödsakade att för våra herrimavarande Medbroder, för de Hemmansägare, som äga och inmehafvai Skattefrälse och Kronoskatte-hemman i •Var ort måtte rättvisligen blifva, att få dess små hagar och utmärker upprödja och begagna utan Utsyning utaf Krono-Betjeningeri, undersökning och utstämpllng till svedjeland nyttja, och de ' smis 3876 Den 20' Juli. små platser med Höstråg beså, som dertill äro tjenlige; likväl med det vilkor, att till hvart hemman bör lemnäs en eller flera fredsparker med tillväxande skog, Fur och Gran, som skall vårdas till fiamtida nödiga behof, till byggnadsvirke och gnrdslefång, och att de srnå uppröjde och afbrände planer böra ibland
Jag får anhålla om förlåtelse, om jag ncidgas afhandla alla Utskottets Betälikanden i ett sammanhang, och derföre måste yttra mig om något, som ej finnes i detta Betänkande. Varubelåningen har här flere gånger Den Julii e. m. 133 under discussionen i dag varit bragt|å bane. Att det var den nyttigaste vid Götha Canal-Discont, har alltid visat sig} den var nyttig för Staden och nyttig för Disconten, emedan aldrig någon förlust derpå inträffade. Om upplåning skall ega rum i afsigt att åter utlåna, så måste väl varubelåningen blifva den förnämsta. Jag anhåller nu att få tala något om upplåningen. I detta afseende förenar jag mig med Herr Hjerta, och tror att Utskottets förslag, att mot 3 procents ränta på 6 månaders uppsägning upplåna penningar, ej låter verkställa sig; ock kan det låta verkställa sig, skall det hafva en mycket menlig verkan i händelse RiksgäldsConloret behöfver upptaga lån, ty penningarne voro då redan upptagne af Banken. Jag tillstyrker derföre, att Banken upplånar mot 2 procent att betala vid anfordran. Jag är öfvertygad, att brist på‘ penningar alldeles icke skall uppstå, och denna öfvertygelse har jag herntat från den erfarenhet jag fick vid revisionen af Götha CanalDiscont ifrån och med år 1811 till och med år j8i6, då jag fann, att alla köpmännens capitaler voro insatta i Disconterne. Jag är öfvertygadderom, att de äfven mycket gerna skulle göra så nu, och att Banken ej skulle få brist på penningar. Bankens tillgångar skulle ej eller träffas af för hård påkänning, emedan alla ej på en gång behöfva sina penningar, utan den ena den Den 27 Julii e. m. ena dagen och en annan den andra dagen. Att med HandelsDisconten förenade 5oo,ooo R:dr, som skola anslås till Publika pappers belåning, deremot får jag anmäla min protest. Herr von Hartmansdorff har sagt, att Banken skulle förlora derpå att belåna Götha Canals Adier.
Baronen på nedra botten hade en trappa med ledstänger af jern. Den var rolig att leka på, men alla försök att klänga på jernstängerna hindrades af en utrusande betjent. Stränga order mot att gå ut på gatan voro utfärdade. Men tittade han ut genom portgången och såg uppåt kyrkogårdsporten, hörde han barn leka deruppe. Han längtade icke vara med, ty han var rädd för barnen. Ner åt gränden såg han Klara sjö och klappbryggorna. Der såg nytt och hemlighetsfullt ut, men han var rädd för sjön. Han hade om de tysta vinterqvällarne hört nödrop af drunknande, som gått ner sig vid Kungsholmslandet. Detta inträffade rätt ofta. Man satt kring lampan i barnkammaren. Tyst! sade någon af pigorna. Alla lyssnade. Långa, ihållande rop hördes. Det är någon som drunknar, sade en. Man lyssnade, tills det blef tyst. Och så följde en rad historier om drunknade. Barnkammaren låg åt gården och från dess fönster såg man ett plåttak och några vindskontor. Derinne stodo gamla aflagda möbler och annat husgeråd. Dessa möbler utan menskor verkade hemskt. Pigorna sade att det spökade. Hvad var det? Spökade. Ja det kunde de inte säga, men det var närmast döda menskor som gingo igen. Så uppfostrades han af pigorna, och så uppfostras vi alla af underklassen. Det är dennes ofrivilliga hämd, att den ger våra barn vår aflagda vidskepelse. Det kanske är detta som hindrar utvecklingen i så hög grad, om ock det utjemnar klass-skilnaden något. Hvarför lemnar modern detta det vigtigaste bestyret ifrån sig, hon som får brödet af fadern för att hon skall uppfostra sina barn? Johans mor läste endast stundom aftonbönerna med honom, men oftast var det barnpigan. Denna hade sålunda lärt honom en gammal katolsk bön som lydde: »Det gick en engel kring vårt hus, han hade två förgylda ljus etc.» Om det är menskans dröm att komma ifrån arbete, så synes qvinnan genom äktenskapet ha realiserat den drömmen. Derför står familjen såsom social institution mycket nära hjorden: hanen, honan och ungarne, och icke ett steg öfver horden, då slafvarne ( Derför uppfostras man för familjen (
Jag tror mig väl icke tillsländigt, att mera (asla mitt förtroende till den enes än den andres uppgifter af de 2:ne ledamöter utaf riksg.-kont:s styrelse, som här yttrat sig: men deremot anser jag mig kunna grunda ett bifall till det förslag som af Hr von Hartmansdorff blifvit framställt och af Frih. Cederström understödt derpå, att i hvilketdera fallet, antingen Frih. Cederström eller Hr Bråkenhjelm har rätt, sä blir resultatet utan någon inverkan till men för banken, eller förnärmande af för den gällande föreskrifter. Att banken äger rätt alt kunna, om R. St. så för godt finna, antingen i början eller slutet af året, utbetala den föreslagna 4 af bankovinsten, skall jag nu visa. Jag anhåller, att vid detta tillfälle, ehuru jag för öfrigt icke vill upptaga de anmärkmr, som äro gjorda i reservationerna, likväl få upptaga en enda, nemi. den hvarigenom doktor Sandberg förklarat, att 74 § i 1608 års oupphäfna banko-ordning skulle bestämma, alt bankens besparade vinst endast vore att anse, såsom en nödhjelpsoch tillgänqs-kassa att anlita i nödens stund. Jag gör det med så mycket mindre betänklighet, som Hr doktorns misstag är ganska ursäktligt, emedan i inledningen lill bankoreglemenlet ett dylikt uttryck finnes infördt såsom varande ett utdrag ur denna §, hvilket uttryck, alltsedan 1823 års reglemente, slereotyperadl öfvergått från det ena reglementet till det andra, men det oaktadt är det ett misstag af författaren.