Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Domstolen härutinnan yttrat, måtte bestämmas till den 1 November 1855.” ”Sorn emellertid uti den föreslagna stadgan (§§ 19 och 37) är ifrågasatt att, beträffande inmutningar å kronojord i vissa fall få inmutaren och i andra på krono-åbo, bostäfls-innehafvare eller annan disponent, öfverlåta kronans rätt till deltagande i grufve-arbeten samt ersättningen för inmutad mark, men ett stadgande härom icke bör ega rum utan Rikets Ständers medgifvande, så, enär för öfrigt i en författning af sådan beskaffenhet, som den förevarande, måste ingå flera bestämmanden, under hvilka eganderätts-förhållanden äro beroende, anser jag, ehuru i den föreslagna stadgan eganderätlen blifvit väsendtligen mera än i de äldre författningarne tillgodosedd, mig böra underdånigst hemställa, att förslaget måtte genom nådig Proposition meddelas Rikets Ständer och deras svar afvaktas, innan Eders Kongl. Maj:t, efter slutlig pröfning, om stadgans utfärdande i nåder förordnar.” Hans Excellens Herr Justitias-Statsministern Grefve Sparre yttrade: ”Då en ny Grufve-stadga skall utfärdas, tror jag det vara fullt skäl att afskaffa inmutnings-rätten i den utsträckning densamma genom författningarne erhållit. Denna rätt, på långt när ej så gammal, man velat påstå, utan sednare tillkommen för att uppmuntra till en vidsträckt bergverksrörelse, har alltid varit i strid med en annan ännu vigtigare rätt, jord - 38 Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition, N:o 92. egarens, som af den förre mer eller mindre lidit intrång. Jag anser tiden nu vara inne och rättvisan fordra, att ät jordegaren återgifves hvad honom tillhörer, nemligen egande-rätten till hvad som finnes under ytan, så väl sorn ofvanföre densamma, intilldess han lagligen afhändt sig denna rätt.
Ditt sista bref skulle ge anledning till en lång, liflig diskussion, om vi nu kunde träffa hvarandra. Tack för alla dina vänliga, kloka råd; kunde jag blott följa dem, skulle allt vara bra, men ack ... Du säger till mig: lef för din man och ditt barn, glöm dig sjelf, tänk blott på ditt hem, var lycklig genom andras lycka! Nåväl, allt detta är lätt att säga och till det yttre äfven lätt att följa, men att i en inre, djupare bemärkelse lefva som du uppmanar mig – kan jag väl det, har jag krafter dertill? Jag har under denna tid, mera än någonsin förr under hela mitt lif, grubblat öfver menniskan och detta underbara, mystiska, obeskrifbara, som kallas menniskosjälen. Jag har börjat fundera öfver huruvida det egentligen under vissa förhållanden är möjligt för oss att segra öfver våra passioner och känslor – huruvida icke en mördare, som dödar, en vällusting, som öfverlemnar sig åt sin böjelse, måste handla som de göra, emedan de äro svagare än den lidelse som beherskar dem – huruvida icke dygdiga och hederliga menniskor egentligen äro sådana, emedan de icke ha lust för någonting annat? Jag föreställer mig att i menniskolifvet, sedt i stort, finnes det en hel fond af onda och mörka lidelser, hvilka allt emellanåt måste bryta fram, och som äro lika omöjliga att hindra som att hindra en naturkraft. Jag vet nog att detta är förfärliga läror, och att yttersta konseqvenserna af dem blifva, att vi äro viljelösa som djur, men jag kan icke låta bli att tänka något dylikt, då jag ser hur gagnlösa mina egna strider äro. Ingen menniska kan mera innerligt än jag vilja och försöka vara god och ren. Segrar icke jag, då segrar ingen. Och jag tycker i stället att jag blir allt sämre och sämre. Fula, lumpna känslor, åt hvilka jag icke ens kan gifva namn, vakna hos mig. Du kan ej tro hvilket besynnerligt, exalteradt själstillstånd jag kommit in i. Hela min varelse skälfver och bränner, som naturen strax före ett oväder. Jag har ibland de allra galnaste idéer, jag vill företaga mig någonting, skrämma Ernst ... jaga upp honom ur hans säkerhet ...
Ständer utreda detza Anmärkningar och Förslag, samt öfwer dem afiämna sit yttrande, kan Utskottet icke underlåta at i förwäg erkänna, huru mycket lättare der är, ali dessa, likasom i alla andra ämnen af allmän wigt, uptäcka br.ster, än at afhjelpa dem;at förestå förändringar, omskapningar, nya Stiftelser och Inrättningar, än at straxl staffa dem förtroende och göra dem nyttiga. Utskottet instämmer säledes fullkomligen med Herr keLtor Silverstolpe deruti, ar alla sadane vmstapningar icke böra utan mogen öfwerläggning tilstyrkas, eller utan föregången noga pröfning werkställas. För ordningens stuv tror Utskottet sig böra uptaga hwarje punct särskildt af Herr Silverstot, xes Förftag och sit yttrande derwid bifoga: Emot de för vmversitetsrne nu gällande Lagar anmärker Herr Silverstolpe: i:o. Wid 6?8 Den 14 Mars. e m. 1.0. Wid deras Oeconomiska inrättning: Ar wärdén om ^caäemiernes inkomster jemte den ^caäensska ^uii8-liÄionen borttaga för Lärarena en dyrbar tid, som haldre borde at wecrenskaperne ensamt egnas; hwarföre den förra kunde stallas under en särskildt vn-eLon, och den sednare aldeles uphäfwas, Det kan icke bestridas, at wisa ämnen, som höra til den ^ckläemiskg chinsäiAionen, aro kc terofran larda yrken och någon gang hinderliga för deras ostörda och friare behandling, men arve medföra fa skadliga och omoraliska följder, som Herr ^llversroh.e anfört, lärer wara twifwelsmal underkastadt. Af särffildta händelser torde man ej fa draga allmänna och för alud gällande slutsatser.
Då nu ånyo föredrogs Banco-Utskotjiets, den 21 dennes under N:o 80, afgifne, samt påföljde dag e. m. på bordet lagde Utlåtande, öfver gjorde anmärkningar, vid Utskottets förut meddeldte Betänkande, rörande väckte motioner, i afseende på Banco-Discont-Slyrelsens sammansättning och det Eeglementariska för samma Dis. eont-Verks förvaltning; fann Ridderskapet och Adeln, att, enär sistnämnde Betänkande redan blifvit af Eidderskapet och Adeln bifallet, Utskottets ifrågavarande Utlåtande, borde läggas till handlingarne. 3lo Fröt. Utdr, d, j\g Nov, 18x3. 1 S. D. e. m. Föredrogs a ny0 och bifödsl Statsoch Bune o Ut skott ens, dea 1 j dennes under N:o 5945 afgifne, samt den 17 derpåföljde e. m. på bordet lag le Betänkande, med anmälan om de af Riks, Stånden fattade olika beslut, i anledning af förekommen fråga, om låneräit uti Riesens Ständers Bank fdr Allmänna Brandfursäkrings-Verket. S. D. e. m. Då nu å nyo foredrogs Banco Utskottets, den iB dennes under N.o 7g, afgifne sam1 den 2 2 derpåföljde e. m. på bordet lagde Betänkande: i anledning af yppade skiljaktigheter i Riks, Ståndens beslut, rörande förslag till reglementariske stadganden för de i Rikets vestra och södra landskaper blifvande DiscontContoir; fann Ridderskapet och Adeln för godt, att, under förblifvande vid dess i desse ämnen förut fatta te beslut, samt godkännande af de utaf Utskottet i afseende derå nu föresl.agne Voteringspropositioner, öfverlemna berörde frågor till förstärkta BancoUtskottets afgörande. Prat, Ut dr, ti. as Nav, 1823. an S. D. e. m.
197 gesanläggningar skall bibehållas, men på samma gång önskar att bildandet af kronoparker möjliggöres, kan man icke vidtaga annan utväg än att pä de oafvittrade markerna utmärka vissa trakter, som kunna blifva lämpliga til! kronoparker, och på dessa icke tillåta några nybvggesanläggningar. Skulle man kunna uttänka något annat möjligt sätt att göra det, är jag villig att gå in derpå, men betvillar likväl möjligheten häraf. Skulle man åter icke vilja tillåta några inskränkningar, så fortsättas nybyggesanläggningarne öfver allt, och det blir icke öfrig någon skogsmark, som lämpar sig till kronoparker. Gr. Mörner liar yttrat att afvittringen icke skulle hinna afslutas förr än träden växte på den nuv:de generationens grafvar. Han tror således att Utsk:ts mening skulle vara att suspendera nybyggesanläggningen till dess att afvittringen försiggått. Det är likväl blott till dess undersökning försiggått om skogen är lämplig till kronopark. Icke behöfves dertill någon afvittring; om en landtmätare och en jägmästare genomgå dessa trakter, behöfves icke ens någon kartläggning, utan man kan ganska väl utsätta och uppdraga en gräns samt antyda för iv. M:s Beflude att inom den eller den trakten får icke nybyggen utläggas. Detta är hvad Utsk:t föreslagit, och en sådan undersökning kan ganska snart verkställas enligt skogsstyrelsens uppgift. För att således icke splittra meningarne, tycker jag, lika med den siste värde talaren, att det är bäst att föredraga det förslag, som inom de andra Stånden har mesta chancerna för sig, och fortfar derföre i mitt yrkande. o Hr Akerman, Fredrik: Den åsigt, jag hyser om nödvändigheten att omsider söka bevara hvad som kan återstå af våra skogar, har blifvit af föreg:de talare så val försvarad, att jag icke hade tänkt deltaga i diskussionen, om icke en talare på bänken här framför mig frågat hvarifrån Skogs-komitén hemtat den åsigt att det icke skulle finnas många lägenheter öfriga för nybyggesanläggningar i de norra länen.
Den, som bifaller Utskottets, af två Stånd godkända, förslag, att införselstullen å Guld, Bok-, bestämmes för »äkta» till 8 sk. och för »oäkta» till 8 r:st per lod, samt å Silfver, Bok-, för »äkta» till 2 sk. 8 r:st. och för »oäkta» lill 3 r:st., äfvenledes per lod, vigten för pappersbladen, emellan hvilka guldet eller silfret ligger, inberäknad, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, komma bestämmelserna i gällande taxa för Guld och Silfver, Bok-, att bibehållas, nemligen för Bokguld, »äkta», 8 sk. införselstull per bok af 24 å 25 blad, och »oäkta» 5 sk. införselsafgift per bundt af 12 böcker, och för Boksilfver, »äkta», 3 sk. 2 r:st per bok af 24 ä 25 blad, och »oäkta» 2 sk. 4 r:st per bundt af 42 böcker. 47:o. Den, som, i öfverensstämmelse med Utskottets af två Stånd godkända förslag, vill, att införselsafgiften å Guld och Silfver: Musiv-, Pudereller Unsenhestämmes till 10 sk. per lod, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, bibehållas gällande tullsatser å Musiv-, Pudereller Unsen-Guld till 20 sk. och Silfver till 14 sk. por lod. Preste■ Bcvillnings-Ulskottets Memorial, M 14. 33 Presteoch Borgare-Stånden hafva bifallit, men Ridderskapet och Adeln samt BalsduhsBonde-Ståndet, med vidblifvande af gällande tulltaxa, ogillat Utskottets förslag, alt i va,har införsels-larifen intaga artikeln Haisduksvalkar med tull af 32 sk. skålpundet. Utskottet inbjuder sistbemälde två stånd att med de öfrige båda stånden förena sig om antagandet af delta förslag; och föreslår, för annan händelse, följande omröstning: 48:o.
Departements-chefen i underdånighet, det Kongl. Maj:t uti den aflåtande Nådiga propositionen angående Stats-verkets tillstånd och behof, täcktes meddela Rikets Ständer den beräkning öfver omförmälda tillgångar, som ansetts kunna komma i betraktande vid behandlingen af frågorna om anvisningar för tillfälliga behof. Hvad Departements-chefen sålunda i afseende å beräk ningen af Statsverkets ordinarie och extra ordinarie inkomster, äfvensom angående befintliga tillgångar för de tillfälliga behofvens fyllande underdånigst yttrat och hemställt, och deruti Stats. Kongl.. Majit s Nåd. Prop. om Statsverket \ 855. 45 rådets öfrige ledamöter till alla delar instämde, behagade Kongl. Maj:t i Nåder gilla och bifalla. Derefter anhöll Departements-chefen i underdånighet att få till Kongl. Majt:s Nådiga pröfning anmäla de Finans-departementets föredragning tillhörande frågor, som angingo regleringen af utgifterna å Riks-Statens första, sjunde och nionde hufvudtitlar; i hvilket afseende sålunda nu förekom beräkningen af anslagen å Första LIufvud-Titeln, omfattande Kongl. Hofoch Slolts-Staterna: Och ansåg Departements-chefen sig icke böra i underdånighet tillstyrka någon förändring uti den beräkning af anslagen å denna hufvud-titel, som vid sednaste Statsreglering egt rum. Häruti instämde Stats-rådets öfrige ledamöter; och Kongl. Majit täcktes i Nåder gilla hvad i omförmälde afseende blifvit af Stats-Rådet yttradt. Då härefter till pröfning förekommo utgifts-anslagen under Riks-Statens Sjunde Hufvud-Titel, innefattande anslagen för Finans-departementet, hemställde
Att ett sådant förhållande skall medföra en ofördelaktig inverkan på industrien synes mig ganska påtagligt, och då erfarenheten såväl här som i andra länder så rikligen vitsordat, att producenternas farhågor, att deras industri skulle lida afbräck eller ruineras, då tullförbud afskaffades eller höga skyddstullar nedsattes, aldrig af verkligheten besannats, utan att motsatsen städse inträfiat, så att, om ock deras tillverkningar, sedan de kommit i konkurrens med andras, måst säljas något billigare, de dock medelst omsorgsfullare och ändamålsenligare beredningssätt samt genom en större 10 74 och lifligare omsättning beredt producenten en större och säkrare behållning, än den som under det större skyddet kunde ernås, så synes mig temmeligen påtagligt, att en, såsom komiterade här föreslagit, alltför lång öfvergångstid ingalunda kan vara öfverensstämmande med hvarken industriens eller dess idkares rätt förstådda intresse. Om denna öfvergångstid inskränktes till 1, 2, högst 3 år och tillämpades endast å de industialster, som skäligen kunna anses fordra denna öfvergång för inträdet i en större konkurrens med utlandets tillverkningar, och hvilket torde vara händelsen med sidenoch ylleoch möjligen äfven med bomullsväfnaderne, så skulle den fabrikant, som misströstade om att kunna uthärda denna konkurrens, knappast medhinna ätt upparbeta och realisera sitt lager af rudimateria förr än han komme i erfarenhet af sitt misstag och funne, att tillverkningen äfven under den lägsta tullsatsen rätt väl lönade sig. För många af de på öfvergångstid föreslagna tullnedsättningarne har komiterades beslut härledt sig från farhågan för minskad tullinkomst; men äfven härutinnan tillåter jag mig hysa en annan åsigt.
Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles vördsamt. Stockholm den 8 November 1862. A. A. Berger. 16 Motioner i Borgare-Ståndet 1862. JVd 8. JW §• Af Herr Lindström! Om förändrad lydelse a( 101 § d:dra moni. i Banko-reglementet. Enligt § 1 i lasén fcir Rikets Ständers H ink, af den \ 1 Mars 1830, jemförd med g^:ua 1 och 2 i lasén, anseende myntbestämningen. af samina dag. är Banken skyldig att. när sii på ford ras. dess sedlar nied svenskt silfvermyiit inlösa efter den grund, att Fyra i :dr Runt gälla lika med En Ruir i silfver, efter den med afseende å slagskattens beräkning i myntet af Kongl. Majit och Rikets Ständer förändrade 1604 sirs myntfot; och är vidare i § 4 af Kongl. Maj:ts nådiga Förordning af den 3 Februari 1855. jemförd med Myntordningen af den 9 Maj 1835, stadgadt att silfvermyntet skall vara tolflödig!, d. v. s. innehålla 3 delar fint silfver samt en del koppar, skolande af ett skalp, af detta s. k. myntsiifver utmyntas 25 stycken s. k. specier om 4 R:dr Runt, hvadan hvarje sådant stycke eller specie skall innehålla 6 ort fint silfver och 2 ort koppar. Detta är den grund, som för invexlingen af Bankens sedlar blifvit fastställd. Försöken att rubba densamma eller att blott framvisa de påtagliga fel, som vid dess bestämmande gjort sig gällande, hafva hittills icke rönt det afseende de förtjena och Regeringsformens 72:dra § samt en ofta ogrundad fraktan för realisationens’bestånd, ha varit den noll me tangere, sorn hittills hindrat hvarje bemödande att bringa klarhet och reda uti lagstiftningen beträffande förhållandet mellan det reella och det s. k. sedelmynfct.
Jag vill visserligen icke bestrida, att den siste talaren med särdeles grundlighet behandlat denna fråga inom Utsk., men att så varit förhållandet med öfriga ledamöter inom Utsk., synes åtminstone icke af Betänk., emedan deri förekomma så många motsägelser, att man knappast vet hvarthän Utsk. syftat. Att emellertid meningarne varit särdeles splittrade, bevisas deraf att af Utsk:s 14 ledamöter, som deltagit i behandlingen af ämnet, icke mindre än 7 reserverat sig, d. v. s. halfva antalet af ledamöterne, och af dessa 7 hafva åtminstone 6 förenat sig med Hr Hasselrot. Således tror jag, att Utsk. i händelse af en ålerremiss skall efter en närmare pröfning komma till ett annat resultat. Jag vill icke uppehålla R. o. Ad. med en vederläggning af Gr. Sparres yttrande om obesutenhet och hemmansklyfning, emedan R. o. Ad. redan godkänt Utslcs hemställan i 1 :sta punkten. Säkert är, att man i detta fall bör mera fästa sig vid erfarenheten än vid vetenskapsmännens raisonnementer, och då -|:de!ar af BondeSl:s ledamöter, hvilka i denna fråga böra hafva lika mycken insigt åtminstone erfarenhet som vetenskapsmännen och jemväl Adam Smith, uttalat sitt missnöje med 1853 års förfatln., och många af samma Stånds ledamöter icke ansett någon våda kunna upstå af en obegränsad hemmansklyfning, synes mig detta hafva varit tillräckligt skäl för Utsk. att komma till ett annat resultat. 54 Deni Augusti e. m. Gr. Beckfriis, Corfitz: Jag var endast närv:de i Utsk. vid det tillfälle då ifrågav:de punkt justerades, och enär jag dä icke ansåg mig kunna fatta någon opinion i ämnet, har jag låtit anteckna att jag icke deltagit i beslutet. Jag instämmer emellertid med Gr. Sparre och det af det skäl, att i ett land sådant som Sverige det icke är möjligt att åstadkomma en ekonomisk lagstiftning, som är lämplig för alla orter. Jag har i allmänhet vistats på landet och tror mig fördenskull temligen noga känna förhållandena derstädes.
Den här gjorda jemförelsen af Längde-Måttets enhet med secundpendelns längd har förekommit Utskotten mindre tydligt uttryckt. Utskotten få derföre, för mera redighet och till afböjande af misstydning, äfven i afseende på de olika slags secunder, T som Astronomerna räkna, föreslå följande förändring: fotens matt skall vara sådant, att längden af den pendel, sam vid hafvets yta och i lufttomt runi vid Stockholms latitud fullbordar hvarje svängning 4 Lflgsamt Allm. Benv.o.Oec'. Utsi. Uti. N.o 46: på en medeltids secund, svarar mot etc. Jemväl häfva Utskotten trott, attj jemte den vetenskapliga noggrannare beräkning, som i Förslaget finnes utförd, man tillika skulle kunna, åtminstone ungefärligt, uttrycka jemförelsen på något enklare och för allmänheten lättfattligare sätt, hvilket, om det ock komme att något afvika från det fullkomligen rigtiga, icke kunde be-i traktas såsom egentligen felaktigt; 3 Mom. Äfven här gäller deq nyss gjorda anmärkningen. jJ. 3. Då, på grund af de ali-? mänt erkända fördelarna af Deci mal-Räkningen, densamma i Stad-: gan blifvit antagen, synes det sorn denna vigtiga förändring i dagliga räknesättet uttryckligen bordt an^ tydas och Paragraphens början så« ledes hafva denna lydelse : Fördelningen af Matt, Mål och Vigt skall vara decimalisk med följande benämningar: • samt Allm. Be tv, o. Otc. Utsk. Uti. Den slutliga anmärkningen, "Att linie utgår minsta fördelningen” etc. synes bora utgå, då det lika litet kan vara behöfligt att bestämma ett minimum sorn maximum. Äfven här gäller den sist gjorda anmärkningen, hvarjemte Utskotten finna det mindre lamp* f ligt, att kannan uteslutes fråntorrvaru-måttet, enär densamma är rymdemåttets enhet öfver hufvud* Af denna anledning anse Utskotten jemväl Stadgandet om olika rymdemåls användande för torra och våta varor böra försvinna. 3 Morn, Slutanmärkningen om hornet såsom minsta fördelning etc. torde också här böra bortgå.
Ständer icke funnit nägon anmärkning uppkomma derwid, akt den förmän, som Grefwe klunck, hitintills hämtat af ofwanberörde Arrende-Summa esker Utskottets förra Betänkande nu Mera skall uphöra; fä anser Ctats-Ut,kottet nägvk annat förordnande härutinnan icke af nöden, än att Arendatorn Ulakr hädanefter under de återstående Arrende-äre» till Stats-Werket erlägger hela den Arrende-afgift af ,666 R:d. 32 st. Banco, hwartill han genom Contracl sig förbundit; Och dä de hjelpe» och Den 2i Zebruarii. 993 och räfse-dagswerken som Arrende-Jnnehafwaren begagnar icke arv af Jorde Böks naiur och egenskap utan utgöras af närgränsande Allmoge emot särskild betalning, som ej pä Arrende-Summan fär afdragaS; sä finner Stals.Uiskottet icke anledning alt häruti tillstyrka någon förändring, dock i händelse bäakr skulle,ivid ä Kongsgården anställande besigtning, finnas hafwa äsidosatt sine i Arrende-Conrractet ätagne förbindelser, rörande KongsgärdenS behöriga häfd, pä sätt som Riksdagsmannen OxelborA anmärkt, anser Skats-Utstokiet i följe af nu gällande allmänna stad» gar och Författningar Arrende - Conkraciet, säsom ä ' lälakrs sida förwerkar, böra u höra och Kongsgården afträdaS till Kronans fria disposition. Beträffande widare de i z:dje Classen af Stats» Utskottet uptagne Kongsoch Kongs - Ladugärdar, hwarwid Stats-Utsksttet anfelt någon rubbning uti de om besse Krono-Lägenheker r.u gällande Conlracter lämpeligen icke kunna föreflaS; Sä har hoS Högloft.
Det var att bereda ett sätt för parter att kontrollera det föredraganden rätt uppfattat och följaktligen komme att vid föredragningen riktigt framställa deras sak eller sjelfva beskaffenheten utaf de under Hofrättens pröfning dragna frågor', samt för de ledamöter, hvilka jemte föredraganden borde deltaga i denna pröfning, att vinna en redig och klar kännedom om saken. I sistnämnde hänseende har man derjemte lagt kontrollen i läsning af bandlingarne inför Hofrätten. Då emedlertid så väl Hr Grefve Sparre, som Hr Weidenhielm yrkat inskränkning af berörde läsning, emot annan lämpligare kontroll, i hvilket afseende den förre föreslagit att en större fullständighet måtte gifvas skriftliga berättelser, följer, att frågan om berörde inskränkning sammanhänger med den 0111 berättelsers upphörande, och att dessa frågor följaktligen måste i ett sammanhang pröfvas. Det har ofvan blifvit visadt huru lagstiftningen angående skriftliga berättelser småningom erhållit bestämdhet. Så är deremot icke förhållandet hvad angår haridlingarnes läsning inför Hofrätten. Om dylik läsning talas väl i lag och författningar; men att den ovilkorligen skall sträcka sig till alla de handlingar, som parter inlemnat, är ingenstädes uttryckligt bestämdt. Läsningen påbjöds först uti 32 punkten af rättegångsprocessen, deri stadgades att, sedan saken blifvit refererad, ”skola alla acta, af nyo, ord från ord uti hela Collegii närvarelse blifva uppläste”, men sådant påbjöds dock icke ovilkorlig!, utan endast ”så framt det synes vara af nöden”; och i 1734 års lag meddelas ej annan föreskrift om handlingarnes läsning inför Hofrätten, än den som innefattas i den redan anmärkta föreskriften: att i berättelsen skola inlagorna sist upptecknas att kunna rätten föreläsas, efter den tid, som de inkommit. Efter rättegångsprocessen berodde således vidsträcktheten af läsningen derpå, huruvida den ansågs nödig; och berörde i gällande lag förekommande föreskrift sträcker sig allenast till inlagorna, dermed, efter de i lagen nyttjade talesätt, ej kan förstås annat än de skrifter parterne i Hofrätten inlagt.