Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
När detta svårligen lärer kunna bestridas, och då härtill Rigges, att, om än Soldatens löneförmåner stadgades lill något visst för kommande tider, vår egen erfarenhet vittnar häst, huru mycket slika förordningar åtlydas, då det står uti en hvars skön och godtycke att derpå ingå eller ej, samt dessutom, att ju mera landet vinner i odling och industriell afseende, ju svårare och drygare kommer Soldatens anskaffande att blifva: — besinnar man detta, torde man af alla dessa sammanlagda skäl finna, att, med bibehållande af Indelningsverkets och knektehållets skönt uppfattade ide' till landets försvar, den enda och lättaste utvägen som står öppen för att bereda rättvis tillämpning af det 1682 afslutade grundcontract, vore den, att från ett Rotens enskilda åliggande till ett allmänt förändra de delar af detta skattebesvär, som äro oberoende af och i ingen mån rubba, hvarken Indelningsverkets princip eller de Rote och Soldat emellan nu afslutade, enskilda antagni ngs-contracten. Öfvertygad, att likväl Rotens skatt ingalunda bör kunna härmed anses förminskad, emot hvad som till detta ändamål utgjorde jordens skattebesvär vid knektehållets upprättande, tager jag mig friheten vördsammast föreslå den förändring af y:de punkten af knektehålls-contractet af d. 5 Dec. 1682: att hädanefter Roten måtte befrias såväl från skyldigheten att Soldaten med kläder förse, som från bestridandet af nu ålagde skyldighet att bekosta dess vapenöfningar, hvilket allt framdeles borde af Statsmedlen utgå; Rotehållarens förbindelse i anseende till knektehållsskyldigheten inskränkt till, på 6ätt Indelningsverket bestämmer, anskaffandet och det öfriga årliga aflönandet af Soldaten, utan ringaste förminskning af det Rotens åliggande i anseende till bo - 332 Ben 17 Februarii f. m. ställe och hemkall, som ofvanbemälde Contract af år 1682 stadgar och bestämmer. Om remiss till handläggning af Statssamt Allm. Besv. och Oeconomi-Utskotten anhålles vördsammast. Bil. Litt. A. (Afskrift).
Godkändes. § 9 Godkändes, tillika med hvad Utskottet å sidan 45 i Betänkande! med afseende på denna § föreslagit. § 10. Godkändes. § 11. Ståndet återremitterade denna § med gillande af det'på sidan 45 i Betänkandet förekommande yttrande rörande stadgandet i §:s sednare tiel. Pro t.-Utdrag den 16 Återremitterades. §§ 18, 19, 20 och 21, äfvensom det särskilda stadgande, sorn förekommer vid slutet af delta förslag, Godkändes Utskottets anmälan, nederst å Betänkandets 45:dje sida, lades tilt handlingarna och biföll Ståndet den derefter, å 44 sidan, förekommande hemställan. Förslag till förordning angående Mantalsoch Skattskrifningarnes förrättande. Delta förslag godkändes till alla delar, allenast med undantag af momentet l.o uti § 8, hvilket moment återremitterades, och biföll Ståndet Utskottets å sidan 44 i Betänkandet gjorda hemställan, alt förslaget, sådant det varder af Rikets Ständer anlaget, må till Kongl. Maj:t i underdånighet öfverlemnas. Slutligen biföll Ståndet hvad Utskottet å Betänkandets 45:te sida yttrat och hemställt, med anledning af C. A. Larssons och Johan Lönns der omlörmälda motioner. Den 16 Maj. Frän Högloft. Ridder skåpet och Adeln. S. D. Remitterades till Banko-Utskottet en af Herr Montgommery, Robert Nils Germund, vackt motion om prägling af en skådepenning till åminnelse af Deras Majestäters Konungens och Drottningens Kröning. Frän Vällofl. Borgare-Ståndet. S. I).
— N:o 127, i anledning af väckt motion om ändring af § 2 mom. 2 i Kongl. Kungörelsen den 11 Maj 1855, angående grunderna och sältet för markegångsprisens bestämmande: B. V. 299, 342, A. 342. — N:o 128, i anledning af väckt motion, angående öfverlåtelse åt Warola församling af en krono-tomt i Warola by, äfven - 246 — S — som om efterskänkande af räntan för densamma: B. V. 299, 342, A. 342. Stats-Utskotlets Memorialer, Betänkanden och Utlåtanden: — N:o 129, i anledning af Rikets Ständers beslut, angående det till uppförande af en ny byggnad för Svenska Slöjd-föreningens skola i hufvudstaden beviljade stats-anslag: B. V. 355, 559, A. 559, E. 580. — N:o 130, med förslag till sammanjemkning eller voteringspropositioner, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut uti åtskilliga frågor, rörande anslagen under Riks-Statens 2:dra, 4:de, 5:te, 6:te och 7:de Hufvud-titlar: B. V. 577, 584, 585, A. 586, 588, 590; B VI. 5, 6, A. 6, B. 57, 135, A. 135, E. 219; VII. 15, 156, 237, 286. — N:o 131, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående hegrafningsoch öfriga kostnader med anledning af Hennes Maj:t Enke-Drottning
Uti den bevillningsförordning, som vid slutet af 1752 års riksdag utfärdades, I752 a||' finnas bevillningsafgifterna första gången upptagna under särskilda artiklar; hvarjemte n;ng. i denna förordning, som är daterad den 4 Juni 1752, stadgas, alt de föreskrifna beviilningsafgifterna skulle utgå för derpåföljande år samt fortfara till och med utgången af det år, då nästkommande riksdag slutades. Usta artikeln handlar i § 1 om den personella bevillningsafgift, en hvar skulle utgöra, och hvars belopp var för adelsmän, prester och ståndspersoner högst 4 och minst 2 d:r; för städernas invånare likaledes högst 4 samt för allmogen d:r. Lägsta afgiften var 1 d:r. De öfriga §§ af nämnda artikel innefatta åter stadganden om afgifler för tillverkningen och försäljningen af bränvin. Uti 2:dra artikeln äro de flesta stadganden, som förefunnos i 1747 års bevillningsförordning, intagna; och denna artikel öfverensstämmer med åberopade förordning, ej allenast hvad föreskrifternas ordningsföljd och lydelse beträffar, utan äfven i afseende på de flesta bevillningsafgifternas belopp. Såsom de hufvudsakligaste skiljaktigheterna mellan 2:dra artikeln i 1752 års bevillningsförordning och den under år 1747 utfärdade enahanda förordning, torde böra uppgifvas den förut fastställda lönebevillningens nedsättande till dess halfva belopp eller till 3 procent för penningelöner samt 4.1 procent för indelia löner, äfvensom upphörandet af bevillning för intresset å fruktbara kapitaler; hvarjemte allmogens hemmavarande söner och döttrar samt tjenstehjon både i städerna och på landet blefvo för den n nästkommande tiden från bevillningsafgift befriade.
Våra regniga höstar motverka jemväl fårens trefnad uti den sena årstiden. När härtill lägges den outtömliga tillgången på tysk ull och amerikansk bomull för låga priser, så blir klart att blott ett och annat särskildt förhållande kan föranleda jordägaren att hålla en talrikare fårahjord. Hästafveln har bibehållit sig på den goda ståndpunkt, som uti föregående underdåniga Femårs-berättelse är omnämnd. Svin uppfödas talrikt, men utan synnerligt afseende på slag; ty hvad slag det än är, så går fläsket åt till temligen fördelaktigt pris, och då synes det jordbrukaren bättre och mindre äfventyradt att uppföda svin af suggor, som han sjelf pålagt, än af sådane hvars inköp skulle vara ganska dyrt. Gäss, höns och annat fjäderfä födas såsom vanligt, utan särdeles bemödande att förbättra slagen. Biskötseln, som torde böra räknas till landthushållning, är mycket inskränkt, då det låga priset på socker så mycket minskar efterfrågan af honung. Landthushållningens gång i det hela är till det bättre; den syftar nämligen derpå att af jorden vinna en afkastning af ökadt värde, som ger föda åt liera menniskor och åt flera kreatur än förut. Förbättradt system för åkerbrukets ordnande, bättre redskap för dess bedrifvande, och bättre beräknadt omvårdande af jordens alster äro de medel, hvilkas fortsatta begagnande skall, som man hoppas, medföra önskade följder. Landtbruksskolan vid Sjögestad, med sin insigtsfulle lärare och nitiske föreståndare, har i sin mån bidragit att befordra det allmänt åsvftade, fast - IS än ännu aflägsna, ändamålet; således bör man tro sig kunna förvänta, att Östergöthland skall bibehålla sitt rum såsom ett af de mest produktiva landskap uti riket. Af härvarande bergverk är kopparverket vid Åtvidaberg nu såsom förr det förnämligaste, så mycket mera, som tillverkningen derstädes år 1847 uppgått till 3,127 Skepprd garkoppar. Nya koppargrufvor eftersökas, och ett par anledningar äro försökte utan framgång.
Det nu förevar, förslaget är en fortsättning af det flere riksdagar å rad upprepade försöket att förtydliga innehållet af 81 § af Reg.F., rör:de förbud för väckande i Ståndens plena af frågor om förändringar i grundlagen. Man har velat misstyda 2 mom. af 56 § Reg.F. och derifrån härleda sig till att 81 §:n blifvit suspenderad, på sätt att, under pröfning af grundlagsförslag i Ståndens plena, genom Ståndets s. k. gemensamma tankar, ett alldeles nytt förslag väckes och fås genom Talmannens medgörlighet till Utsk. remitteradt. Nu har Ulsk. här gifvit R. o. Ad. ett förslag till förändring af 56 §, deri 2 morn. blifvit uteslutet, men deremot har i 81 § en läng omredaktion ägt rum, som beklagligtvis nog står i strid med grundlagen sjelf i denna §. Den lyder: ”Ej må frågor derom i Ståndens plena väckas, utan anmälas de hos R. St:s vid hvarje riksdag valda Const.Utsk.” Nu skall stå i stället: ”Fråga derom må ej af riksdagsman i Stånds plenum väckas, utan bör anmälas hos R. Sirs Const.Utsk.” — Härefter kommer slutligen behandlingen af grundlagsfrågor då de från Utsk. inkomma på grund af der gjord motion om ändring i grundlagen. Då äger man rätt att dervid göra anmärkn:r, och de anmärkn:r Ståndet förklarat utgö - Den 19 Januari e. m. 201 ra dess gemensamma tankar, skola då remitteras till Utsk. att deröfver sig yttra. Om då dessa tankar innefatta helt och hållet nya förslag, såsom t. ex. Bengt Gudmundsons bekanta repres:sförslag, som BondeSt. förklarade för sine gemensamma tankar och skickade till Consl.Utsk., så frågar jag, är det icke Bengt Gudmundson som väckt detta förslag? Men då Bengt Gudmundson ej haft rätt att väcka frågan, huru har då Ståndet haft rättighet att förklara den för sina gemensamma taiikar ? Jag har likväl vid de sednaste riksdagarne varit i strid (lera gånger med då var. Landtm :r, så vä! Ex. Posse som Frih.
För ombyggnad af den på vägen mellan Stockholm och Drottningholm invid nämnde lustslott belägna så kallade Drottningholms-bron, hafva Rikets Ständer beviljat och till utgående från Riksgälds kontoret anvisat ett anslag af Sextioett tusen Riksdaler; hvilken anslags-summa bör, på sätt af Kongl. Maj:t varder föreskrifvel, utbetalas. § ISO. 1 anledning af den eldsvåda, sorn under November månad 1886 öfvergick och odelade södra delen af staden Eksjö, hafva Rikets Ständer lili utgående från Riksgälds-kontoret anvisat följande, nämnde stad beviljade, understöd, nemligen: l:o till lindrande af de närmaste behof ven för de nödlidande i följd af denna eldsvåda, Et t tusen fern hundra Riksdaler, hvilken summa, enligt Kongl. Majlis förordnande, blifvit från Jönköpings läns Landt-ränteri förskottsvis utbetald; 2:o för åstadkommande af en sådan reglering af gatorna och tomterna inom den vid samma eldsvåda afbrända stadsdelen, sorn öfverensstämmer med den af Kongl. Majit för denna reglerings utförande fastställda plan, dels ett anslag utan åter betalnings—skyldighet å Tretio lusen Riksdaler och dels ett amorterings-lån å samma belopp; och hafva Rikets Ständer, i afseende på utbekommandet och återbetalningen af detta Ian, föreskrifvit följande vilkor: a) för nyssnämnde lånesumma, jemte derå upplöpande ränta, skall stadens drätsel-förvaltning, efter dertill i vederbörlig ordning erhållet uppdrag, i stadens namn och å dess vägnar, afgifva en lill Riksgälds-kontoret eller ordres ställd skuldförbindelse, hvilken bör innefatta de af Rikets Ständer för lånets användande och återbetalning stadgade vilkor; b) hvad utaf lånet icke blifvit hos Riksgälds-kontoret uttaget före slutet af år 1887, får derefter icke utbekommas; Stats-Utskottels Memorial M 281. 35 c) det i Riksgälds-kontoret lyflade låne-beloppel får, utan ränta och kapitalalbetalning, innehafvas till 1860 års slut, hvarefter och intilldess lånet ar till fullo godtgjordt, Sex procent å dess ursprungliga belopp böra till Riksgälds-kontoret årligen återbetalas, deraf ränta efter fyra för hundra å del oguldna kapitalet först beräknas och afgår samt öfverskottet utgör kapital—afbetalning ; d) den uti näst ofvanstående punkt omförmälda årliga ränteoch kapitalinbetalning bör af drätsel-förvaltningen, vid hvarje års slut, verkställas; dock må, derest denna inbetalnings belopp före den 16 Januari nästpåföljande år till Riksgälds-kontoret inkommer, samma betalning anses vara inom behörig tid fullgjord; hvadan, i sådant lall, den sedan nyssnämnde månads början å ka pi tal—al beta
Då Utskottet nu tillstyrker, att från och med år 1847 uteslutande inrikes vexlar få i Handelsoch Närings-Discontén diskonteras; förmodar Utskottet, det införandet samtidigt af en förändring i bälånings-sättet inom Banco-Disconten komme att medföra' en alltför betydlig rubbning i hitintills varande förhållanden, samt anser, att innan upplysning vunnits, huruvida inrikes vexlar komma att i allmänna rörelsen begagnas, det vara allt för tidigt, att den åsyftade förändringen vidtaga. I anledning af den väckte frågan om inrättande af flere Låne-Contor, bör Utskottet endast anmärka, det Utskottet här nedan föreslår, att, i händelse en eller annan Privat-Bank skulle upphöra, den minskning i rörelsen, som i följd deraf kan uppkomma, skall, under vissa förhållanden, ersättas genom Åfdelningar utaf Rikets Ständers Bank, samt att för den lånerörelse, hvilken genom Banco-Disconten och Låne-Conloren nu bedrifves, tillökning i antalet af Låne-Contor icke af behofvet påkallas. Enär den föreslagna tillökningen i arfvodet för Directeurerne i BancoDisconten och Låne-Contoren är byggd på den förutsättning, att en förändring i organisationen af Styrelserne öfver dessa Inrättningar skulle komma att ega rum, men en så beskaffad förändring nu icke lärer kunna verkställas; torde äfven frågan om förhöjning i arfvodet böra förfalla. Banco-Ulskottets Utlåtande, N.o /^. grund af hvad sålunda anfördt blifvit, får Utskottet tillstyrka: §. 25. a) att ordinarie fonden för utlåningen genom Banco-Disconten i Stockholm samt Låne-Contoren i Götheborg och Malmö på namn och reverser med omsättnings-riitt må bestämmas till Nio Millioner R:dr B:co, hvaraf tillhandahållas 5.800.000 R:dr Banco
Ett stadgande om olika ränta tror jag derför icke vore i öfverensstämmelse med bankens ändamål; ty det kunde anses som en uppmaning till fullmägtige att förskaffa banken den högsta möjliga vinst. Penningar kunna lätt förflyttas, då behofvet i ett distrikt är större än i ett annat, och på detta sätt, genom fondernas förökande, räntans stegring lörekommas. Jag tror det vara af vigt för Sveriges industriidkare att rättighet att taga olika ränta icke blir meddelad. 566 Den 17 Februari. Jag anhåller om bifall till denna punkt, sådan den afUtskct blifvit föreslagen. Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att derunder bade yrkats dels bifall till Banko-Utsk:ts i förevarande punkt afgifna förslag, dels af Frih. Liljencrantz, att 15. o. Ad:n, nied afslag å Ulsk:ts förslag, skulle antaga det stadgande, som Hr Lindström i sin reservation föreslagit, och hvilket lydde sålunda: »Räntan vid diskontering och utlåning från handelsoch närings-diskontfonden bestämmes af fullmägtise och skall rätta sig så väl efter penningeställninaen som de säkerheter, hvilka erbjudas;» och dels slutligen al Hr Akerman, att Utsk:ts förslag måtte afslås, samt stadgandet i l:sta mom. 56:te §:n af nu gällande Bankoreglemente bibehållas. Härvid anmälte sig och yttrade Hr Åkerman: Då ingen biträdt det förslag, jag framställt, afstår jag från detsamma. Härefter framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till Ulsk:ts förslag, hvari ill svarades många ja jemte några nej, och sedermera propos. på afslag derå, samt antagande af Hr I .indströms ofvanomlörmälda förslag, då svaren utlöllo med många nej och åtskilliga ja; hvarefter och sedan propos. på bifall till Utsk:ts förslag blifvit förnyad samt med mångå ja och några nej besvarad, Hr Gr. och Landtm, förklarade sig nu hafva funnit ja öfvervägande.
För sådant ändamål synes det emellertid vara angeläget att vittne är skrifkunnigt, hvarföre Utskottet hemställer, att en föreskrift i detta hänseende uti förenämnde § intages. Och som den grundsats öfverallt i förordningen finnes uttalad, att personer, hvilka hafva skyldighet att i ett eller annat afseende öfvervaka förordningens efter - jfevilln. m. fl. Utsi:. Bet. M 2. lefnad, icke sjelfve böra med bräaviostillverkning sig befatta, samt denna grundsats jemväl synes böra tillämpas pä vittnen vid de större brännerierne, föreslår Utskottet, att såsom vilkor för persons valbarhet till ifrågavarande befattning må stadgas, att han ej utöfvar bränvinstillverkning. Uti första momentet af § 57 förekommer, bland annat, att vittne skall vara «edsvuret« hvarmed antagligen afses att vittne, innan det tillträder sin befattning, bör aflägga något slags tjenstemanna-ed. Detta stadgande har åstadkommit flera olägenheter dels derigenom, att valfriheten ansetts inskränkt till sådana personer, som redan i annan offentlig egenskap aflagt ed, dels oek nödgat till vittnen utsedde personer att för edens alläggande företaga långa och kostsamma resor, utan att derför erhålla någon ersättning; hvarförutan villrådighet uppstått om ordalydelsen af den ed, som borde afläggas, och om den myndighet, inför hvilken edgången skulle fullgöras. Men oberäknadt dessa olägenheter, hvilka väl till en del blif vit och vidare skulle kunna genom särskilda stadganden undanrödjas, förekomma, efter Utskottets tanke, giltiga skäl att ifrågasätta den stadgade edsvurenhetens behöflighet och till och med lämplighet. Endast i fall, der underslef eller missbruk i sådan förrättning, som eger sammanhang med bränneri-vittnets uppdrag, ifrågakommer, torde sådan persons vitsord komma under särskild pröfning; men dervid blir han ock hörd på den i lag stadgade vittneseden.
Ringsjön och som han nu förde med sig, minnet derom, stämningarna deraf, blommorna och känslorna, det glada ansigtet och den stolta tillförsigten, de melankoliska drömmarne och den hemliga lyckan, – var det icke egentligen denna nya menniska, som han nu på aftonen ville se sitta ibland vännerna, se och njuta ? I Eslöf, der tåget höll sitt kvart, såg han idel kända ansigten utan bekanta namn. I Lund fyldes kupén med studenter, som foro till Malmö och Köpenhamn för att gaska, samt Malmöboar, som reste tillbaka hem. Han kände missräkning, kände sig tillbakasatt, som när man ändtligen råkat på en god gammal vän, för hvilken man väntat kunna yppa något, som man går och bär på, och denne gamle gode vän afpuppar sig såsom en likgiltig främling. När tåget höll i Malmö, var det djup kväll. Truls gick på vägen till sin bostad inom på Kramer och tittade på resandetaflan i vestibulen: rigtigt, fullt upp med medlemmar af gardet. Han bodde i en af de afsides, tysta gatorna, som utmynna åt Kungsparken till, – en liten gata, med små hus och trädgårdar bakom staket och dit ingen vagn någonsin förirrade sig. Alla fönster stodo vidöppna; det doftade af aftonsval grönska i rummen; och så denna sällsamma tomhet, storögd och beklämmande, i rum, i hvilka man lefvat länge och som fylts af ens jag och dit man återvänder efter att länge ha varit borta. Han stälde rosen i vatten och satte sig i gungstolen, villrådig och väntande: det surrade i hans öron, han hade ingen ro på sig, han försökte tänka på menniskorna och lifvet deruppe vid Ringsjön; men stämningen lät sig icke gripas, tomheten dref honom upp, han måste ha menniskor och larm omkring sig. Han gjorde toilett, satte buketten tillbaka i knapphålet och gick ut i Kungsparken. Det var en vacker julikväll, stilla och varm. Hela Malmö var på benen.
Hvad åter angår städerna, utöfvas för närvarande Styrelsen öfver dem, äfven i rena kornmunalangelägenheler, hufvudsakligen af Magistraten, hvars ledamöter väljas af en klass bland stadens innevånare, nemligen Borgerskapet. Denna myndighet måste dock i vigtigare frågor, särdeles sådana som angå användandet af staden tillhöriga medel, höra sin hufvudman, Borgerskapet, som, sedan de allmänna Rådstugorna begynnt komma ur bruk, i dylika frågor vanligen representerats af Stadens Äldste. Emellan Magistraten och de Äldste eger det förhållande rum, att, om de i någon fråga äro af olika meningar, Magistraten i frågan meddelar beslut och det står de Äldste öppet att deruti söka ändring genom besvär. Att en sådan organisation af en stadi kommunalstyrelse verkligen öfverensstämmer med begreppet om den kommunalfrihet, staden rätteligen bör tillkomma, torde med skäl betviflas. Bristen härutinnan ligger dels uti den öfvervägande bestämningsrätt i afseende på besluten, som tillhör Magistraten — en myndighet, som, ehuru vald, likväl i förhållande till kommunen innehar en ganska sjelfständig ställning, och dels deruti att hela den utanför Borgerskapet slående stadsbefolkningen, som i afseende på antal och betydenhet numera knappast står efter Hetta, likväl är utesluten från allt deltagande i den egentliga stadsstyrelsen. I detta sednare afseende har någon förändring af de förut varande förhållandena inträd t derigenom att sockenstämmor, sopa från början förekommit endast å landsbyggden och ännu 1817, då den första Sockenstämmoförordningen utkom, höllos blott i några vissa städer, genom Kongl. Förordningen den 29 Augusti 1843 infördes i alla.
Jag tog mig också friheten likna honon vid en person, som icke hade så noga reda på praxis, utan ville endast efter theoriens blinda och drakoniska jagar styra landet. Måhända var det orätt af mig att fälla detta yttrande, måhända var jag hänförd af den mängd Iraser jag hade hela den dagen liksom nu hört susa kring mina öron. Måhända var det också ett försök af mig att fånga välviljan för den sak, jag förordade; i så fall ångrar jag det, men sedan jag nu erkänt mitt fel, anhåller jag äfven att få upplysa, huru sa ken slog sig ut. Jag, som denna gång förde skyddets talan, fick fullkomligt orätt; förhållandet blef nemi. det att tackjernsproducenterna, som nu sågo en fri marknad för sig öppnad, ökade sin tillverkning öfver ali förväntan och kunde genom nyöppnade jernvägar, åtminstone i min ort, draga till sig träkol ända från Tiveden å ena samt Flen och Walla stationer å andra sidan. Derigenom blef tillverkningen af tackjern betydligt uppdrifven, och som exportmarknaden icke var beredd på en så stor tillgång af varan, erhöllo stångjernstillverkarne tackjern för bättre pris än någonsin förut. I detta afseende hafva således stångjernshrukena kunnat ega bestånd. Deremot har priset å köpekol äfven i de från bergslagen aflägsna orterna högst betydligt stigit, från 3 rdr till 4 å rdr pr läst. Detta menliga förhållande åter har drifvit bruksegarne att förbättra sina byggnader och metoder, hvarigenom kolåtgången minskats så mycket att det verkligen nu bär sig att köpa kol efter ett pris, som jag förut ansett omöjligt. Hvad de helt små bruken åter angår, har mina farhågor besannats, ty dessa hafva nödgats antingen upphöra, eller ock förena sig i bolag för anläggning af valsverk, der stångjern kan med mindre kostnad tillverkas. Antalet af särskilta stångjernsbruk är mindre än för 30 år sedan, men Den 9 Februari.