Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har sagt, att löntagaren har ett bestämdt intresse alt önska fri varuinförsel, emedan detta verkligen är hvarje p e nn i n ge-1 ön t agar e s personliga intresse, men indelle löntagaren delar icke detta kalla intresse, ty hans är sammanbundet med Statens allmänna. Likaledes förhåller det sig med penningelöntagare-intresset, såvida man betraktar penninge-löntagarnes gemensamma intresse; ty då visar det sig klart, att löntagarenas antal mäste stiga, då Staten stiger i folkmängd och materiel förkofran, men minskas, ifall motsatsen inträffar. Det är således blott penningelöntagarens personliga och ögonblickliga intresse, men ej penninge-löntagande corpsens allmänna och fortfarande intresse, som öfverensstämmer med capitalistens. Den andra classen af consurnenter inom samhället, som utgöres af personer, hvilka på ett eller annat sätt drifva näring inom landet, har ett helt annat intresse i fråga om den fria importhandeln. Denna class måste, såvida den förstår att rätt bedomina sin ställning, önska att samtliga näringar inom landet må ökas och blomstra, emedan hvars och ens enskildta intresse sammanfaller med allas deruti, att befordra en beständigt sig vidgande consultation,af inrikes frambringande varuarliklar. — De enskilde inedlemmarne af de särskildta produetiva vrkena inom landet böra, såvida de förstå att rätt uppfatta och bedomina sina verkliga fördelar, afsäga sig den till fiill iga och ine r inbillade än verkliga nytta, alt för några procents lindrigare pris få forsin enskilda consumtion tillhandla sig utländska varor i stället alt betala några proc. mera för varor, sorn inom landet äro frambringade; ty om de blott sträfva efter sin personliga ögonblickliga vinst, ulan att taga i betraktande , att de derigenom i sin ordning skola sakna köpare af de varor de sjelfve tillverka, ifall alla andra näringsidkare å sin sida följa simma egoistiska lära att blott köpa af ulländningen; så skall snart en allmän brist på köpare af inländska varor uppstå, oell alla näringar antingen gå alldeles under, eller framsläpa ett malt och ständigt aftynande lif.
J a g skulle mycket heldre se, att qvinnorna stocle utom partiväsendet, a t t de röstade för hvad de ansåge vara de bästa männen eller de bästa lagarne, utan afseende på opinionen inom de olika partierna. Det är mitt hopp, att ett allt större antal män och qvinnor framdeles skola fatta sin politiska uppgift på detta sätt. " Korteligen: man har i England så väl som i Amerika insett, hvad Dagny redan för länge sedan påyrkat: beho fuet af politisk sjelfuppfostran för qvinnnan * C). Dagny torde i följ ande årgång återkomma till detta ämne * *). *) Se Dagny, Februari 1887, art. " Hvad vi i Sverige hafva att lära af den qvinliga valrättsrörelsen i England. " " Vi kunna deraf lära: att det mera skadar än gagnar, om reformens qvinliga anhängare göra sig till verktyg för olika partier, i hopp att shlunda påskynda sin egen seger. att det vore önskvärdt att ett slags instruktiva institutioner upprättades, i syfte att bibringa tänkande,qvinnor (och hvarför ej äfven den manliga ungdomen?) insigt i samhällslärans grunder, samt intresse för det medborgerliga lifvets kraf, så väl på det sociala det som politiska området m. m. * *) Enligt senaste underrättelse har den engelske premierministern lord Salisbury vid ett af Primrose league anordnadt möte förklarat, att han för sin del önskar, att den dagen ej vore aflägsen då, qvinnorna skulle tillerkännas rätt till deltagande i parlamentsval. Samtidigt afvisade Italiens konseljpresident Crispi, inför lagstiftande kammaren det der framlagda förslaget om qvinnans ralrätk, på ett hånfullt sätt, i det han vädjade till Napo-. Enligt senare underrättelser har nu äfven i Frankrike en qvinnoförening bildats för politiska ändamål. Det är, säger den orieanistiska tidningen ‘ Soleil ‘, en monarkistisk qvinnoliga, som under benämningen ‘ Rose de France ‘ ställt sig under grefvinnans af Paris protektorat. Anledningen till dess bildande lär ha varit ett bankettal af hertigen af Audiffret-Pasquier, livari han vädjat till Frankrikes qvinnor.
Derför fann Sparre sig nödgad upprepa, att han egde en egendom inom Järlåsa socken i Hagunda härad af Upsala län och han önskade se den person, som kunde bestrida riktigheten af denna hans utsago, utan att dervid göra sig skyldig till osanning. Vid hufvuddebatten något öfver en månad senare tog han upp i kammaren geologiska byråns kartor och demonstrerade efter dem, sålunda att Sevalla-linien befans gå genom åkerfält. Salalinien åter tog sig mycket briljant ut på kartan. Skada blott, att dess granna farger betecknade granit och kross-stensgrus. Men hr Johan Erik Johansson ville ingalunda ge med sig till förmån för Sevallalinien, som han sade landsortsbefolkningen hade gif' vit namn af » grefveoch statsrådsbanan », då det endast vore dessas mäktiga intressen och intriger samt hänsynen till dessa herrars bekvämlighet som talade för den banan. Om Sparres geologiska kartor yttrade han: » De äro så vilseledande för omdömet, på det sätt de blifvit tolkade, nämligen att de gula färgerna äro åker och de röda granit och gråsten, att afseende derpå icke bör fastas. Den gula och gröna färgen betecknar äfven sådan trakt, som består af sand, grusoch stenbotten, och således ligger mälartrakten äfven på dylik botten. Bland de förevisade kartorna är af klok försigtighet icke någon, som berör Salatrakten, hvilken säkert skulle gifvit ett motsatt bevis. Vid 1868 års riksdag höll Professor Bergstrand vid landtbruksakade-miens sammanträde en föreläsning, dervid han upplyste, att hela trakten af och omkring Sala är till följd af sin kalkhalt en af de bördigaste inom hela landet. Ett sådant omdöme af en fullt kompetent person borde fullkomligt tillintetgöra den ädle grefvens skefva framställning af verkliga förhållandet, hvilket förfaringssätt af honom icke är alls ovanligt, när han har sitt eget intresse i syfte. Det hade varit opartiskt af honom att utpeka Brogård med flera egendomar, som han * eger utefter Sevälla-linien, hvilket icke skedde.
Riddarhuset i denne mening instämt hafwa äter andre trott finna i detta framställningssätt et wädeligt prejudicat för Ständers rättigheter och en kränkning derutaf; Jag bär för desie Herrars noggranhet, deras försigtighet, deras hedrande omwärdnad för Lagars helgd, den största, den uprigtigasts agtning, och stall alltid i gemensamt förswar deraf, i deltagande af deras bemödande sinna 646 Den 3 Augusti. en helig pligt, en ljuf tilfredsställelse, men jag kan ej i närwarande fall finna wäda i hwad Utskottet begärt. Om en uplysning äskades i förefallne Mäl, om redowisning fordrades för upburne Medel, om ersättning kräfdes för förspilde eller illa anwände Summor, jag känner Ständers rätt, och den answarighet nya Grund-Lagen älägger Ämbetsmän, jag skulle ifrigt yrka bäda, men nu, da endast fräga är at begära et Förslag, sorn wiste Ämbetsmän tros med mera lätthet än andre kunna gifwa, som man lil och med i anseende til deras Ämbeten och ben answarighet dem ätföljw, bör tro dem längesedan stafwa upgjordt, men som ej ligger innom kretsen af deras owilkorliga pligt at lemna, tror jag för min del Stats < Utskottet med mpcket skäl föreslagit at detta Åläggande hos Konungen, fästom Ämbetsmännens första Chef och Lagskipande Magtens hufwud, begära. Ja, jag uprepar det ännu en gäng, jag kan ej inse Lenna fräga , dä den inffränkes innom den gräns jag den nu fattat (at nemligen blott angä et Project til en framtida Financeplan) säsom pä nägot wis kränkande wära rättigheter, eller wädelig til sina följder eller farlig til prejudicatet, eller ledande til mistbruk eller hotande i afseende pä den wägran en kommande styrelse i en kommande tid möjligen skulle gifwa ; utan fär i följe sä wäl häraf som hwad jag
I staden Borås åtnjuta de invånare, som genom dem öfvergångne eldsvådor blifvit satte utur stånd att erlägga personlig skyddsafgift, befrielse derifrån, efter Taxeringsmännens pröfning och bestämmande, hvarförutan alla tomter, bus och byggnader i Borås må undantagas från bevillning, samt bevillning lör Borgerlig rörelse derstädes utgöras endast till hälften af hvad som så väl i allmänhet, som för dea (klassens städer i synnerhet blifvit stadgadt; och kommer denna lindring att intill nästa Riksdag fortfara. Ulskottets Förslag. I staden Borås åtnjuta de invånare, som genom de staden öfvergångne eldsvådor blifvit satte utur stånd att erlägga personlig skyddsafgift, befrielse derifrån, efter Taxeringsmännens pröfning och bestämmande, för man hustru och barnj, hvarförutan alla tomter, hus och byggnader i Borås må undantagas från bevillning, samt bevillning för handel och rörelse derstädes utgöras endast med tre fjerdedelar af hvad så i allmänhet, som för den Glassens städer isynnerhet blifvit stadgadt; och kommer denna lindring att intill nästa Riksdag fortfara. Utskottet har trott sig jemväl böra föreslå nedanstående mindre re - dactionsförändringar i 169 §• i83o års Förordning. De Instructioner och Förordnanden, rörande räkenskaperna öfver Kongl. Maj:ts och Kronans till Statsverket anslagne räntor, samt uppbörden och redovisningen, som redan utfärdade finnas, eller framdeles kunna utfärdas. Utskottets Förslag. De Insructioner och Förordnanden, rörande räkenskaperna öfver Kongl. Maj:ts och Kronans till Statsverket anslagne räntor, samt uppbörden och redovisningen, som nu äro gällandej eller framdeles kunna utfärdas, 28 Bevillnings-Utslcottets Betänkande IV-o 38. 170 §. 2 mom. —■ * upprättas —■ upprättas derstädes ett general-sammandrag derstädes ett general-sammandrag öföfver bevillningen, hvilket genom ver bevillningen, hvilket genom trycket utgifves. trycket utgifves.
De^artements-OIiefen, 8tats-l>ä>let I rilierrs t^iV/ezz^zvzzzzz^ u^iläste till justering ett, i öfverensstämmelse med förut fattar!t beslut, utsatt törslag till Kongl. I>Iaj:ts varliga 8kr,fvelse till kibets 8täncler, angaenäe tillöbaä orclinarie balsmansrotering inom en elel Dan; oell täebtes ^o,rgL Mr/:,L 1V«d,ga K-,-,/,. 6). 19 Kon^I nzi^u 8lul8-?nulel8 undeixlänizu lillLlvrlnni, bei-oide loi'8>r>A, suilunl clel tinnes dellu jnnloenti Iiilu»6t> i Mider ^illu sunil delullu, utl, i enli^lied ined delsannnu, iXudiZ slirisvelse skulle lill kikels 8ltindeiex^edieeuL. O. ^^66^/101 i»/, LAn-lbeT-L « Lom^, /vo„A/. 7Va^,AS ö/cr//ve/?e, -^vo 64. 1 GL. 74ut. ti!! dx^i. Dt^l. ilen 31 Ost. 1.1. 6 e. m. /^ooZV. d/o/i'/^ ^V/oZ/A/r ^/ivT/ds/^s
Förekommer hinder häremot, i afseende på Rådgifmare-befattningen i Commandomål för Arméen eller Flottan, må annan Svensk man med de egenskaper, 4 $ omförmäler, dertill serskildt förordnas ; dels ock, att 15 och 43 §§ i samma Grundlag må förändras till följande lydelse, nemligen : § i5. Commando-mål, hvarmed förstås sådana, som Konungen, i egenskap af Högste Befälhafvare öfver Krigsmakten till lands och sjös, omedelbarligen besörjer, må Konungen, då Han sjelf förer Riks-styrelsen, afgöra i närvaro af den Rådgifvare för Commando-mål, till hvars föredragning ärendet enligt 6 $ hörer. Honom åligge, vid ansvar att, då dessa mål beredas, sin mening yttra öfver de företag Konungen besluter, samt att, då hans mening icke med Konungens beslut öfverensstämmer, föra sina yttrade betänkligheter och råd till ett protokoll, hvars riktighet Konungen medelst Sin höga påskrift besanne. Finner nämnde Embetsman dessa företag vara jSik, till R. St. Prot. 1-844' 3 Sami., 10 Haft. i 2 Constitutions-Ulskottets Utlåtande, N.o 20. afen vådlig rigtriing eller omfattning, eller grundade på ovissa eller otillräckliga medel att dem utföra, tillstyrke han jemväl, att Konungen ville kalla, till ett Krigs-Råd deröfver, Tvänne eller flere af de närvarande högre militära embetsman; Konungen dock obetaget att å denna, tillstyrkan och, der den bifalles, å Kriks-Rådets till protokoll anförda tankar göra det afseende, Honom godt synés. 43- Går Konungen i fält, eller reser till aflägsnare inrikes orter, eller till Konungariket Norrige, förordne en Regering att föra Styrelsen i de mål, Konungen bestämmer.
Min stä- derska o c h kökspiga finna det alldeles i sin ordning att på sina brefkuvert kallas fröken, äfven om detta ord skulle vara det enda rätt stafvade, och frökentiteln, har man sagt mig, användes på dansnöjen, där träskon slår takten mot lergolfvet. Lika motvilligt, som vi skulle gå in på att afstä frökentiteln för våra döttrar, lika gärna skuile vi vara med o m att begränsa dess användning något. Följom våra grannars i väster o c h söder exempel äfven häri, som för sina tjänarinnor använda orden jomfrue och mädchen, och låtom oss för dem bibehålla ordet jungfru, Skulle de frälse damerna ej finna sig belåtna med denna inskränkning, hafva de j u redan länge i skrift uppdragit en fin gräns mellan stånden, genom användandet af orden - » välborna fröken », äfven om von ' et eller a f et varit aldrig så färskt. Det går j u an att försöka använda detta » välborna fröken » äfven i tat. I Sverige rör man sig j u gärna med långa titlar. I Tyskland begagnas mycket tilltalen » Gnädiges Fräulein » såväl som » Gnädige Frau ». Här dock endast af herrar för att beteckna en hög grad af aktning och artighet för hvarje bildad dam. Må fröken således vara tilltalsordet till bildade ogifta damer o c h jungfru för bara tjänarinnor och likställda, och må så den frälse kvinnan använda hvad titel henne bäst synes. — Jag är öfvertygad, att denna min åsikt delas af många. En ofrälse fru i Skåne. Till mitt barn i Mitt barn, min älskade gosse lilla, Du slumrat in i min famn så stilla. Du lagt ditt hufvud, det dunigt mjuka Emot mitt hjärta, det trötta sjuka. Dess slag af ångest jå icke väcka. — Din dag af sorger får än ej bräcka. Men när du vuxit och blifvit stor — För stor för vaggsång och sömn hos mor — Oå ut i lifvet med själens värma! Att kvalen lindra ditt hjärta närma! — Som nu ditt hufvud, det dunigt mjuka — Till allt det trötta i lif och sjuka! Vid kyrkostämmorna i hufvudstaden i tisdags invaldes kvinnliga ledamöter i sex församlingars skolråd.
Ofta har det talats om de otroligt små tillgångar, hvarmed ensamma fruntimmer få slå sig ut, ett konststycke som blott kan utföras därigenom, att dessa olyckliga småningom vant sig att lefva på half kost, till dess det blifvit deras verkliga natur och de formligen ej mera förmå äta ett ordentligt mål. Följden af detta våld mot naturen visar sig dock tyvärr nog i den snart sagdt fläktlika apparitionen, det försagda uppträdandet och den oafbrutna kampen med sjukdom och bräcklighet. bäste skulle kanske med ett medlidsamt snörp på munnen uttrycka sin förvåning öfver en sådan raskhet, högst få, kanske ingen, skulle fatta det som en enkel, naturlig sak, gifvande hvarje ärligt arbete lika värde. — Och det är ej blott de ensamma fruntimren, hvilka med bitter försakelse betala nö- jet af att höra till sociétén. M a n må tacka G u d för sill och potatis i hvardagslag, men hellre svälta en hel vecka än att ej hafva det af bruket fastställda antalet assietter på smörgåsbordet, när den knappt aflönade ämbetsmannen har nöjet emottaga besök af sin litet högre upp på pinnen sittande kollega. Den unge nyss etablerade handlanden kan ej äfventyra sin kredit med en mindre elegant våning än grosshandlaren midt emot. Fruntimren måste i sina toaletter uppbära husets anseende, lilla tolfåringen kan ej likt en landtlolla gå utan handskar, och fru mammas hatt får ej tyda på, att den burits året förut. När man umgås med folk, måste man gå klädd som folk. M e n pappa blir skallig och böjd, och mamma darrar nervöst vid hvarje ringning på tamburklockan. — Den unga flickans toalett är ej tillräckligt elegant och hennes skönhet ej nog strålande att täcka denna svåra brist, hvad hjälper då att hon är hurtig och vänlig och en trogen hjälp åt mor i hemmet. Sociétén fäller sin dom: » icke chic », och den unga flickan får sitta obemärkt i en vrå, under det de andra gladt svänga om i dansen. Hvarför skola fattiga flickors fötter spritta af danslust, inte kan man begära att någon för en så enkel toalett skall utsätta sig för kamraternas speglosor?
Råneo på grund af 6 Art, i 1660 års Tractat med Dan-1 mark, såsom ersättning till Svenska Staten fö,r Uyringarnes underhållande på Skånska kusten, men sedan berörde år från beräkningen i RiksStaten af Stats-Verkets inkomster blifvit ute* sluten; så har Stats-Utskottet genom Herr HofCantzleren begärt och erhållit den upplysning, att, enligt de meddelanden, spm i detta ämne från Kongl. Majus Beskickning vid Kongl. Dan^ ska Hofvet erhållits, omförnaaUe S^mma icke Stats-Utskottets Bet link anderi'. 1063' genom senare Fördrag upphört att tillkomma Svenska Stats-Verket, hälst, då icke någon af 1660 års Tractats Articlar i detta fall blifvit iriskränkt, utan deremot ytterligare bekräftade genom Freds - Fördragen i Jönköping oell Kiel, den förre Tractatén ännu i sin fulla kraft bibehålles; hvarföre Stats-Verket otvifvelaktigt äger den rättighet, att, på lika sätt som före år 180g, ifrågavarande Summa uppbära samt bland dess Intrader allt framgent påräkna; Och hade anledningen till denne Stats - inkomsts uteblifvande varit den förgätenhet, som härom för* modligen uppkommit under de krigsoroligheter,' hvilka vid denne tid ägt rum emellan båda Riken; Men, som denne ersättnings-summa, på sätt anfördt är, vore försäkrad genom Tractatens helgd, och således borde oafkortad tillflyta Svenska Stats-Verket, skulle Kongl. Maj t ej underlåta att om sådane åtgärder förordna, hvarigenom så väl desse medel för den tid Staten deraf varit i mistning må kunna återvinnas, som en framtida säkerhet beredas för deras oafbrutna utgörande.
KrigsColiegii och SlalsContorets underdåniga utlåtanden jemte dertill hörande bilagor och öfrige handlingar, till Rikets Ständers egen pröfning i Nåder öfverlemna! att bestämma grunderne för inqvarteringsbesvärets jemnare och rättvisare fördelning, samt dels fästat Rikets Ständers uppmärksamhet å olämpligheten af nybyggnad eller inköp för Kronans räkning af hus och lägenheter, att begagna för garnisonernes inqvartering, dels i Nåder Sig yttrat angående ett upprättadt och till Ständernas granskning jemväl öfvsrlemnadt förslag till ny Inqvarterings-Ordning för släderne utom Stockholm, dels ock förklarat, att, beträffande inqvarteringen för sistnämnde stad, hvarom genom senare Författningar blifvit regleradt, borde, för närvarande, vid nu gällande stadganden förblifva. Utskotten, som angående Inqvarterings-Ordningen komma att meddela serskildt Betänkande, anse sig böra framställa de upplysningar och yttranden, som i ofvanomförmälde handlingar innefattas, innan Utskotten upptaga de i ämnet väckte serskilde motioners innehåll. ÉmbetsVerken hafva, i anledning af Rikets Ständers skrifvelse, infordrat upplysningar i ofvanberörde afseenden från Rikets städer, med undantag af Stockholm, som utan uppgifven anledning är uteslutet; och hafva, på grund af desse upplysningar, af ÉmbetsVerken blifvit upprättade följande, Stockholm icke innefattande sammandrag efver 1:0 Inqvarterings-tölagens belopp samt kostnaden för inquarlering och service (Litt, A.)j JDih. till U S, Prof. »334 4 V 1 otde Häftet -t:} io Statssamt Allm, Besv. och Oecon. Utsi. Betänkande Nio 46. s:o garnisonens styrka, sättet huru den är inqvarterad samt inquarterings-penningarnes beräknande (Xitt.
Gumman tyckte sig härvid höra en lätt suck, och hon fattade åter hopp. «Ack kära Efverling,» utropade hon, «ni skall få Evelina helt och hållet om händer. Ni ska få göra med henne hvad ni vill.» Efverling drog på munnen. «Vill ni följa med ned nu, kära Efverling?» frågade gumman, och torkade bort tårarna. «Gud bevars! det skulle visst icke gå an,» sade Efverling. «Det är ju inte så brådskande. Han vill väl inte gifta sig i dag heller?» Gumman såg tviflande ut. «I eftermiddag skola vi tala vid Evelina. Ni kan ju göra mig den tjensten och tiga till dess.» Gumman lofvade att försöka. «Man måste taga en sådan sak med förstånd,» sade Efverling. «Ett positift handlingssätt, skulle kanske göra henne mera gensträfvig.» «Ja ja, det är mycket sannt,» sade gumman. «Gud hjelp oss till ett lyckligt slut, kära Efverling.» Gumman gick till dörren, och lade handen på låset. Men ännu tycktes hon bära något mera på hjertat. «Tänk,» sade hon slutligen. «Tänk, kära Efverling, om ... Men jag kan inte tro det heller ...» «Hvad?» sade Efverling. «Jag menar, om hon redan skulle gifvit något löfte.» «Har frun någon orsak att tro det?» «Ah! inte just precis, men jag tyckte nästan så på Evelina.» Gumman viste det likväl mer än väl. Men hur skulle hon kunna säga det åt Efverling? Då hade allt hopp varit ute, tänkte hon. «Det vore illa,» sade Efverling, «ganska illa, fru Wiberg. Men vi få väl höra. Förifra er emedlertid icke.» Gumman gick med klappande hjerta. Visst kände hon Efverlings flegma förut. Men att han skulle taga saken så kallt, det hade hon aldrig kunnat föreställa sig. Vid middagen bibehöll gumman en högtidlig tystnad. Hon tog det partiet, att ej säga något, då hon ej fick säga allt hvad hon ville. Evelina såg beständigt ned i sin tallrick.
Må den åtminstone aldrig intränga i mina Vapenbröders lijertan; må Svenska Krigaren aldrig räkna antalet af sina Fiender, och må han alltid anse sig för oöfvervinnelig; och han skall blifva det. Friherre Anckarsvärd: Jag instämmer fullkomligt uti hvad Friherre Björnstjerna nyss anfört, om Militairens Esprit i allmänhet; med undantag endast deraf, att Grefve Mörners yttrande, enligt Friherre Björnstjernas mening, icke skall varit mot mig stötande. Om Grefve Mörner endast lämpadt sin tanka på Militairepersoner i allmänhet, hade hans yttrande icke angått mig; men då han nu först förklarat, det vara ovärdigt för hvarje individue af Armeen att hysa den tankan, det vi äro oförmögne att försvara oss, samt sedan ansett mig äga denna öfvertygelse, hvilken jag likväl aldrig framställt, har han derigenom icke allenast gifvit en falsk tydning åt mina yttranden, utan ock förklarat den tankan, han förmodat mig hysa, vara ovärdig: Ett uttryck, hvartill Herr Grefve Mörner, under ingen synpunct, lärer kunna vara berättigad, aldraminst utan någon föregången bevisning, att mina yttranden varit af den beskaffenhet, han tyckes vilja påstå. Herr Schönström förklarade det han icke afstod från sitt förut gjorda yrkande om ansvar 368 Den 27 Jannar ii» ä Grefve Mörner, enligt 39 §. RiddarhusOrdningen* så framt icke Friherre Anckarsvärd sjelf behagade medgifva, att frågan derom> nu förevarande, finge förfalla* Herr Grefven ock LandtMar skaiken hemställde* om icke* sedan Grefve Mörner, med den rätt 58 §. Riksdagsordningen lemnar hvarje Riksdagsman, vid justeringen afProlocollet för den 19 dennes* förklarat* det han icke haft för afsigt att emot Friherre Anckarsvärd nytt* ja något förolämpande uttryck* all fråga orri ansvar för Grefve Mörner i detta ämne säle-» des finge, med Friherre Anckarsvärds begifvande* förfalla. Ropades starka