Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om nu ytterligare svårigheter skulle af R. St. läggas dertill, så är det troligt, att bristen på män, som ville åtaga sig dessa ansvariga embeten, blefve ännu större. Derföre ville jag vörd - Den 29 Augusti e. m. 45g samt tillstyrka, att R. o. Ad. måtte afslå det föreslagna villkoret. Alt återremittera utlåt, synes mig ej till något tjena; ty frågan är helt enkelt, 0111 man vill hafva ett sådant stadgande eller låta det förfalla. Jag tillstyrker det sednare eller afslag. Frih. Cederström, Jacob: Med den sista talaren skulle jag instämma, så framt icke samma betänk, innehölie tre afslag å motionärens framställningar i öfrigt, och ett afslag å betänk, således skulle komma att innefatta bifall till dessa tre delar af motionärens framställning, hvilket jag ej förmodar vara Hr von Hartmansdorffs mening. Jag tror derföre, att det enda rätta är alt återremittera betänk., då R. o. Ad, när betänk, återkommer, blir i tillfälle att kunna afslå den ena delen deraf och bifalla det öfriga. Gr. Fröl i ch, Da v id: Om jag, lika med Hr von Hartmansdorff, kunde göra mig det hoppet, att svårigheterna för utnämningen till Statsråds-platserna skulle underlättas genom underkännande af StatsUtsk:s förslag i tredje punkten, så måhända alt jag skulle förena mig i samma åsigt som Hr von Hartmansdorff; men då jag icke kan se att det kan hafva någon väsendtlig inverkan på ett skyndsamt tillsättande af Conseljen, så, då jag i öfrigt finner StatsUtsk:s betänk, i alla delar grundad!, anhåller jag om bifall till detsamma. Frih. Cederström: Jag yttrade mig förra gången endast i formen, men efter den siste talaren yttrat sig i saken för bifall lill betänk., anhåller jag att få yttra mig i saken äfven med några ord. Jag saknar i StatsUtsk:s betänk. naturliga moliver, för att ställa Statsrådets ledamöter under andra cathegorier i afseende på rättigheten till pension, än civila och militära tjenstemän i allmänhet.
Ridderskapet och Adeln af Herr Friherre Raab, Ad. Chr., som, med hänsigt dertill, att presterskapets aflöning vore ojemnt fördelad, beroende mer på godtycke än lag samt för grannlagenheten och prestens värdighet motbjudande att uppbära, jemte det att den ofta föranledde kallsinnighet och stridigheter emellan presten och församlingen, föreslagit, att presterskapets af försarnlingsboerne erhållande aflöning, eller pastoralierne, måtte indragas, och presterskapet, i stället, jemte bibehållande af sina boställen, få, likasom andra tjenstemän sin aflöning af staten, antingen i penningar eller till en del i spanmål och till det öfriga i penningar; och har motionären ansett tillgångar för den statsutgift, sorn desse löneanslag skulle påkalla, böra beredas genom uttaxering af ett pastoralierne motsvarande belopp hos alla dem, som nu aflöna presterskapet; börande, enligt motionärens tanka, öfvergången till ett nytt löningssätt ej ifrågakomma förr, än i mon af nuvarande innehafvares afgång eller efter deras begifvande, samt lönernes belopp, fördelade i 2 eller 3 classer, bestämmas i förhållande till pastoratens antal och efter beräkning, antingen öfver hela riket eller inom hvarje stift serskildt, af den summa, hvartill alla pastoralier nu uppgå. Från Hedervärda Bonde-Ståndet. af Riksdagsfullmägtigen Petter Jonsson från Skaraborgs Län, hvilken, med anledning af Kongl. Maj:ts till Rikets Ständer under innevarande Riksdag aflålne Nådiga Skrifvelse, angående åtskillige kyrkoherdars underdåniga ansökningar om löneförbättring af indragen behaglig tids förläningsspaumål, framställt följande förslag till förändrad reglering af pastorernes och comnnnistrarnes lönevillkor; att då de till pastorerne anordnade boställens afkastning och vederlagsspanmålen ansåges äfven å de minsta bland tredje classens pastorat, uppgå till 20 tunnor spanmål, denna löningsspanmål Bih, till R. St.
Kammar-rätten anförde i berörde utlåtanden hufvudsakligen, att då alla hit ingående räkenskaper voro, i mån af omfång och beskaffenhet, uppskattade till viss arbetstid, omvexlande från en dag till ett år, samt hvar och en af de i Ofver-revisions-departementet anställde Revisorer och Kammarskrifvare, med undantag blott af dem, som inom hvarje af de 3 Revisions-kontoren voro sysselsatte med renskrifning och aktorats-räkniugens förande, fått sig tilldelte räkenskaper, utgörande så kallad full revisionslott eller 12 månaders revisionsarbete, lät det sig icke göra att på en tid af 7 1 månader hafva fullbordat ett arbete, annars beräknadt att, med noggrannhet verkställdt, ej kunna afslutas på mindre, än helt år, samt att Kammar-rätten funné betänkligt att tillstyrka en så betydlig förstärkning af revisionspersonalen, som skulle erfordras för att pä den angifna kortare tiden verkställa granskningsarbetet, helst, utom den tillökning i kostnad, som deraf skulle följa, den alltjemt återkommande svårigheten att emellan flera Revisorer fördela vissa större räkenskaper, likväl qvarstode, och det måhända icke heller vore tjenligt att tillskapa en tjenstemannapersonal, som, strängt anlitad med arbete under två tredjedelar af året, för återstoden deraf blefve nära nog utan sysselsättning. De svårigheter, hvarå Kammar-rätten sålunda tillförene fästat Eders Kongl. Maj:ts nådiga uppmärksamhet, och hvilka föranledt Rikets Ständer att lemna Revisorernes förut gjorda framställningar utan åtgärd, förefinnas ännu och synas knappast kunna någorlunda fullständigt undanrödjas annorlunda, än så vida sådana förändringar i uppbördsoch redogörelseverket samt i räkenskapernas form och uppställning kunna införas, hvilka möjliggöra att redogörelserna blifva tidigare, än för närvarande är händelsen, till Kammar-rätten insända och att de således äfven derstädes kunna tidigare underkastas granskning.
Ständer för honom å allmänna indragningsstaten uppfördt en årlig pension af 500 r:dr, att utgå under hans återstående lifstid. y) Till Rikets Ständers bepröfvande har E. K. M. öfverlemnat frågan om bestämmande för tiden intill nästa riksdag af medelpriset å den spanmål, sorn inbegripes under sådana före statsregleringen vid 1840—1841 årens riksdag tillträdde löner, hvilka ännu innehafvas af samma personer och för hvilken spanmål serskild ersättning bör desse tjensteinnehafvare för allmänna indragninsgstaten tillkomma, om och i den mån nämnde medelpris öfverstiger 7 r:dr tunnan. Enligt af stats-kontoret lemnad up|)lysning, hade riksmarkegången för de fem åren 1843—1847 uppgått, år 1843 till 8 r.dr, 17 sk., år 1844 tili 7 r:dr 17 sk., år 1845 till 5 r.dr 20 sk., år 1846 till 8 r:dr 38 sk., samt år 1847 till 9 r:dr 11 sk., eller i medeltal till 7 r:dr 39 sk. 9 ? rst; och ehuru riksmarkegångspriset för ett år understigit det pris af 6 r:dr tunnan, hvarefter embetsoch tjenstemän före regleringen vid 1840—1841 årens riksdag voro berättigade att, utan afseende å årets riksmarkegångspris, få den under lönerna begripna spanmål sig till godo beräknad, vid hvilket förhållande stats-kontoret jemväl ansett 1845 års riksmarkegångspris böra, vid medelberäkningens uppgörande, antagas till 6 r:dr, och det rätta medelpriset således blifva 7 r:dr 45 sk. 4 | rst, hade E. K.
Upplästes och godkändes följande voter:s-propos.: »Den som bifaller Hr Ramsavs, Anders Henrik, begäran att, med bibehållande af sin riksdagsmannarätt, få afsäga sig befattningen att vara suppleant i Lag-Utsk:t, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, afslår R. o. Ad. denna begäran.» Härefter företogs voteringen och befunnos vid dess slut rösterna hafva utfallit sålunda: Ja—79. Nej—54. Hr Montgomery. Robert Nils Germund, uppläste en motion, N:o 39, angående statsanslag till uppförande af ett hospital för landskaperne Wermland, Dalarne och Nerike. Gr. af Ugglas, Garl Ludvig: Icke annat än jag, efter åhörandet af Hr Montgomerys motion, förnummit, funnos vid 1861 års slut å rikets samtlige hospital endast 1,074 platser lör sinnessjuka. Hr Montgomery yttrade vidare att åtminstone 1,500 sådane platser vore behöfliga. Således skulle ej genom hans förslag om uppförandet af ett nytt hospital för vissa uppgifna provinser med 200 sjukplatser fullkomligt fyllas den brist, som i', n. förefinnes. För min del skulle jag önska att StatsUtsk:t, med behjertande af Hr Montgomerys förslag, äfven ville tillse att medel blefve tillgänglige för inrättandet af (lere sjukplatser vid de redan befintlige hospitalen, så att åtminstone de våldsamme måtte der kunna intagas. I brist af utrymme hafva sinnessjuke ofta icke kunnat intagas på hospital. Vissa Den 22 November f. m. 121 platser måste nemi. alltid finnas lediga för mottagande af sinnessjuke, hvilka äro för allmänna säkerheten vådliga. I den församling på landet, der jag bor, har jag haft tillfälle att erfara olägenheterna i detta afseende. Der fanns en person, som under flere år varit vansinnig. Allt sedan sin barndom var han upptagen i sin farbrors hus, emedan modren straxt efter barnets födelse atled.
Ständer omnämna den i hufvudsaklig öfverensstämmelse med deras beslut verkställda förändrade organisation af Tuilver. kets förvaltning, så i afsseende på Öfverstyrelsen, som den öfriga personalen, samt afiönings-staten, m. m. De härvid skedda förändringarna hafva otvifvelaktig! beredt en verksammare controll å tull-uppbörden, utan Kongl. Maj ds Nådigå, Ber ätt. jy.-o 1. 117 att kostnäden dervid, i jemnförelse till uppbörds-beloppet, öfverstigit den som förut egt rum. Med hänsigt, å felia sidan, till handelns och national-industriens befrämjande, samt, å den andra, till angelägenheten, att genom kraftiga medel trygga Statens och enskilda medborgares rätt emot öfverträdelse!' af Tullförfattningarna, hafva förnyade stadganden blifvit utfärdade, angående seglationen, samt till förekommande af varors olofliga införsel och utförsel, hvarvid Kongl. Maj:t sökt att iakttaga ett lämpligt förhållande emellan straff-bestämmelserna och de öfverträdelser eller förbrytelser, sorn derigenom skolat förekommas, äfvensom att dervid vinna nödig likstämmighet med den allmänna lagstiftningen. Sedan, i följd af förändrade handelsförhållanden, Kongl. Maj:t funnit godt, att tid efter annan besluta åtskilliga förändringar och tillägg i Dess Nådiga Förordning om Nederlag af den 5 Maji 1813 , och derjemte ansett samma Förordning i vissa delar fordra ytterligare jemnkningar, har en ny Nederlags-förordning blifvit utfärdad, hvarigenom bland annat Hufvudstaden, till befordrande af handeln på Finland, erhållit samma rätt till upplag af förbjudna varor, i i8 Kongl. Majits Nådiga Berätt. N-o t. sorn redan förut varit åtskilliga andra Stä-, der medgifven, samt den i 1813 års Nederlagsförordning påbjudna recognition å varor, som transporteras från en nederlagsort inom Riket tili en arman, blifvit, såsomför handeln betungande, upphäfven.
Men då reservanten inom den korta tiderymden af arne år funnit sig befogad, att helt och hållet förändra sin förra öfvertygelse, har han orätt att anse saken så klar och bestämd, enligt dess sista uppfattning, att Utskottet utan tvekan med honom bordt sig förena, har han orätt, att tillvita i83o års ConstitutionsUtskott, om det i åsigter skulle skiljt sig från dem i8a3 års ConstitutionsUtskott yttrat, hälst reservanten, som bekant olika principer, likväl är samma person, då deremot, med undantag af några få Ledamöter, hvaribland reservanten sjelf, personalen i nuvarande ConstitutionsUtskott är ombytt, lärande ingen af Utskottets Ledamöter underkasta sig såsom lag eller prsejudicater vissa raisonnementer i ConstitutionsUtskottens vid förra Den ii Mars f. m. Riksdagar afgifne betänkanden, hvilka blott vid förekommande fall på sin böjd kunna tjena till ledning och upplysning efter omständigheterna, men ingalunda böra tilläggas en allmän och beständig tillämpning. Ett motsatt förhållande skulle, utom orimligheten i sjelfva saken, gifva blifvande Utskott en icke ringa möda, den nemligen att studera sig in i en Codex af framdeles hundradetals ConstitutionsUtskotts Betänkanden med deras moliver. Grundlagens bud efter dess ordalydelse, enligt hvars och ens individuella öfvertygelse tolkad , måste blifva för grundlagsfrågors behandling det enda rättesnöret, utan att föregående ConstilulionsUtskolls framställningar må lägga band på en fri pröfningsrält. Nu är emedlertid händelsen den, att de af Herr Cederschjöld citerade exemplen af 1823 års ConstitutionsUtskotts eftergifvenhet för Ståndens meningar, äfven i principfrågor, med uppoffring af egen öfvertygelse, icke quådrera på närvarande fråga, men bevisa rakt motsatsen af b vad de skulle bevisa. Herr Cederschjöld åberopar berörde Utskotts Memorial N:o 8t öfver 3 Stånds återremisser på dess förslag angående vissa vid Styrelseverkens ifrågasatte reglering förekom mande grund Iagsfrågor.
Och då, i allt fall gäldenär är skyldig att med hvad han framdeles ärfver och förvärfver fylla bristen i de afträdda tillgångarne, finnes, efter min tanka, deruti ett verksammare tvång för honom att efter förmåga godtgöra sina skulder, Den 30 November e. m. äfven sedan han blifvit, fri från konkursen, än ett stadgande, sora skulle hålla honom för obestämd tid i ett slags slafveri, och derigenom väsendtligen försvaga hans moraliska förbindelse i nyssnämnde hänseeende. För min del inser jag således icke nyttan af att frånträda den i lagskipningen nu gällande grundsats, hvilken jemväl finnes erkänd både af Lag-komitöen oth lagberedningen, nemi. att till konkursbo skall räknas endast hvad gäldenären eger vid konkursens öpnande. Om likväl man anser något derutöfver böra tillflyta konkursboet, borde åtminstone någon kortare tid efter konkursen, t. ex. sex månader, bestämmas, under hvilken, hvad cessionanten tillfaller genom arf, gåfva eller testamente, skulle räknas till konkursboet. Möjligen kunde detta vara ett korrektiv emot försöket att göra konkurs, med beräkning att omedelbart derefter genom arf, giftermål eller på annat sätt åtkomma för de äldre kreditorerne oåtkomliga tillgångar, äfvensom en och annan skandal, som man nu erfar, att nemi. en person, som förklarar sig insolvent den ena månaden, den påföljande börjar att göra mer eller mindre lysande affärer. 3:o Det af komiterade i 5 kap. 82 § föreslagna borttagandet af preklusion vid fordringars bevakning. Ehuru jag för min del instämmer i den åsigt, att underlåten bevakning, icke ens efter nu gällande konkurslag, lagligen förminskar borgenärs fordringsrätt hos gäldenär personligen och. till hans framtida tillgångar, anser jag likväl bevakning inom bestämd utsatt termin böra stadgas såsom ett villkor för bevarande af borgenärs fordringsrätt i de afträdda tillgångarne eller koukursmassan.
Den i denna konst ej invigda får säkert villigt en handräckning däri af sin far eller bror. Detta är nödvändigt för att kunna beräkna tiden o c h huru dags man skall begifva sig i väg. Man måste komma i håg, att den första kvartsmilen tillryggalägges fortast d. v. s. på en halftimme. Sedan ökas minutantalet ständigt för hvarje kvartsmil, så att två och en half timme torde behöfva beräknas till milen. Efter hvarje mil hålles en timmes rast. För att kunna bedöma marschtaktens hastighet är det ytterst praktiskt att bära sitt ur i ett läderarmband, där det är lätt till hands, så att man vid hvarje milstolpe utan svårighet kan öfvertyga sig om, huru lång tid s o m åtgått till den tillryggalagda vägsträckan. På kartan finnes hvarje kvartsmil utmärkt med ett streck öfver vägen, hvilket kan tjäna till någon ledning i de trakter, där milstolpar ej förekomma. Att kartan skall följa med är gifvet, enär intresset fördubblas, o m man alldeles på egen band med dess tillhjälp lyckas leta sig fram, utan att nödgas stanna vid hvarannan stuga för att göra förfrågningar, något som är betydligt tidsödande. Tre mil om dagen borde vara maximum för äfven den duktigaste fotgängerska. Här påpekas, att naturligtvis ingen utan föregående träning beger sig ut på ett par mils promenad! Man gör början med en half mil, ökar så småningom till en mil, halfannan mil o. s. v. Är vägen gifven och dagen bestämd, gör man väl i att slutligen ägna någon tid åt meteorologiska observationer, Barometern ställes kvällen förut, o c h om den visar sig vara i stigande, skall man icke låta afskräcka sig, änskönt himlen o m morgonen är något disig eller molnbetäckt, ty enligt det gamla ordet gör mulen morgon ofta en U I U 1894 I N klar dag, Däremot bör man med misstro betrakta himlen, om den efter en strålande morgon visar uppstigande mörka moln. Stark blåst är äfven alt undvika, såsom varande ytterst tröttsam att sträfva emot. Äro nu alla nämnda betingelser på ett tillfredsställande sätt uppfyllda så — friskt mod och framåt marsch! Herbert. dagar af sorg, saknad, förtviflan och hopplöshet.
Stockholms Slott den 21 Mars 182g. CARL JOHAN. C. D. Skogman. De förhoppningar E:s K. M:t under den 10 sisth December lill R. St:r äflåtne Nådiga Proposition, rörande ytterligare anslag af allmänna medel till GöthaCanalbyggnads fullbordan, hos CanalDirectionen alstrat, ej mindre i och för arbetets fortsättning uti det hela, än äfven hvad ensamt beträffar fortskyndandet Betänka nilen, Nio 1.02. 111 deraf under innevarande år, — enär E:s K. M:t uti Högstberörde Nådiga Proposition liärå särskildt täckts fästa R. St:rs uppmärksamhet, samt förorda, det den dithörande frågan, om erforderligt snart förskott af Etthundrade Tusende Riksdaler, måtte oberoende af hufvudsaken, till skyndsam pröfning företagas och afgöras, — hafva för Directionen gjort det till pligt att, med alla de medel, som varit till dess disposition, söka ej allenast sammanhålla Verket, utan äfven, så vidt möjligt varit, under vinterrnånaderne förbereda samt tillvägabringa hvad som i ett eller annat afseende erfordrades för Canalarbetets oförryckta gång. Att Directionen hittills lyckats uti det förra, samt äfven i viss mohn förmått främja det sednare af dessa åligganden, får således vida mera tillskrifvas förtroendet till E:s K. Mits Verket städse visade Nådiga hägn, förhoppningarne uppå Nationens kraftiga understöd , samt hvad förskottet af 100,000 R:dr till arbetet innevarande år rörer, att deröfver vid närvarande tidpunkt skulle vara bestämdt, än de inskränkta Contante tillgångar, som för Directionen varit tillgänglige att dertill begagna. Då emellertid den handläggning och utveckling oftanämnde förskottsfråga hos Rits Högl. Stir till dato erhållit, aflägsnat allt hopp om något anslag så tidigt, att det dermed afsedda gagn kan vinnas, samt Directionen befinner sig utan alla tillgångar; så återstår för Directionen endast att underdånigst anmäla dessa förhållanden till Els K.
Jag begärde ordet i anledn. af Hr von Hohenhausens yttrande. Han har yrkat, alt frågorna böra skiljas åi; men till honom sjelf hemställer jag, hvartill ett sådant åtskiljande skulle tjena, då, genom den enas afgörande, den andra äfven de facto är afgjord; ty då ett förs t ä 1 k t tltsk. alltid beslutar med R. Sl:s rätt, så kan jag icke inse hvartill det skulle kunna gagna, alt upptaga den ifrågavar. inbjudningen, sedan det förstärkta StatsUtsk. redan afgjort saken. Om ett sådant svar skulle lemnäs, som det Hr von Hartmansdorff föreslagit, så innebär det att R. o. Ad. icke vill afgöra inbjudningen, och det är något, som jag måste bestrida; men derföre vill jag för ingen del bestrida att frågorna så till vida må skiljas åt, att Hr Frih. o. Landtm, först läcktes gifva oss propos. på att lägga förstärkta Stats Utsk:s - D e n ag Maj f. m. /|3J UlsTvts prot.utdr. till handlingarna, samt sedan att BorgareS:ts inbjudning måtte uppflyttas till första rummet på föredragningslistan för nästa plenum. Jag bekänner, att jag kanske icke rikligt uppfattade Gr, Horns sednaste framställning, men mig förefaller det oförklarligt, huru, om B. o. Ad. nfgör inbjudningen, några betänkligheter mot voteringen inom Utsk. skulle kunna qvarstå; ty antingen R. o. Ad. skulle afslå eller antaga inbjudningen, måste betänkligheterna försvinna. Hr Cederschjöld, Robert Theophron: R. o. Ad. har under denna riksdag så väl sjelft aflåtit inbjudningar lill de öfriga MedStånden, som äfven från dem emottagit och antingen jakande eller nekande besvarat dylika, så att R. o. Ad. har godkänt praxis i afseende på rättigheten att aflåta inbjudningar.
Men som denna § af de tre öfriga Riks-Stånden blifvit bifallen och således, jemlikt 75 § Riksdags-Ordningen, af Rikets Ständer afgjord, anser Utskottet berörde återremiss icke kunna till någon åtgärd föranleda. 2:o Uti 10 § har Utskottet tillstyrkt Rikets Ständer, att uti allåtande underdånig skrifvelse anhålla, det Kongl. Majit täcktes föreskrifva Kongl. Stats-Kontoret att, med upphörande af transport till hufvudstaden från andra stapelstäder af Statsverkets bergseffekter, låta, i likhet med hvad i afseende å upphandlingar, nybyggnader och reparationer för Kronans räkning funnes stadgadt, å samma effekter förrätta auktioner, samtidigt inför Kongl. Stats-Kontoret och vederbörande embetsmyndighet i den stapelstad, der levereringen egt rum samt att de dervid skeende anbuden sedermera borde på en gång af Kongl. Stats-Kontoret pröfvas. Som denna hemställan, hvilken af Borgareoch Bonde-Stånden bifallits, deremot blifvit af de två öfriga Riks-Stånden afslagen, lärer densamma komma att förfalla. 3:o 26 <§, deruti Utskottet tillstyrkt Rikets Ständer, att uti aflåtaiide underdånig skrifvelse anhålla, att, derest Kongl. Majit framdeles skulle finna lämpligt att, till underlättande af arbetsföretag utaf allmän beskaffenhet, äldre, till krigsbruk odugligt, krut finge användas, Kongl. Majit täcktes dervid föreskrifva, att betalning - > Stats-Utslioltelt Utlåtande, Jtä 139. 9 talning för samma krut skulle till Kronan erläggas lill ett efter dess verkliga värde lämpadt pris, har af Ridderskapet och Adeln blifvit afslagen. Meri som de öfriga tre Riks-Ständen bifallit berörda tillstyrkande och denna fråga således, enligt 75 § Riksdags-Ordningen, är af Rikets Ständer afgjord, kan Utskottet dermed icke taga vidare befattning.
Af allt detta synes, alt en stor del af lönen icke var påräknad att utgå i contant, eller att på så bestämda tider erhållas, som motionären synes angifva; hvarföre icke heller ”första årens erfarenhet” fordrades ”för att visa, att det ”åsyftade ändamålet — en bestämd (contant) lön på ”bestämda tider — svårligen kan vinnas,” enär en stor del af lönerna blifvit beräknad att utgå i naturapersedlar, och det lätteligen kunde förutses, att vanlig laglig tid erfordrades för deras uppbärande. Genom det ofvannämnde torde således tillräckligen blifvit bevisadt, att LöneregleringsCommitte'en uti sitt und. förslag icke till den grad förbisett, hvad med regleringen, enligt R. St. yttrande, åsyftats, och att Committe'en ej heller helt och hållet kunnat antaga, till grund för sitt handlingssätt, alla de principer, som motionären anfört. Att resultatet blifvit olika emot det, som, enligt motionärens tanka, utgjort syftemålet, är således alldeles icke ovänladt.