Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Schander, beviljadt, Majoren Ennes, hvilken såsom Bataljonschef för närvarande åtnjuter i lön 1500 Riksdaler, såsom gratifikation 500 Riksdaler och i servismedel 30 Riksdaler, eller tillhopa 2030 Riksdaler Riksmynt, mätte, när han uppnått en ålder af 65 år, vid hvilken tidpunkt mer än 49 år från hans anställande i statens tjenst förflutit, och när han derjemte styrker att hans helsa är försvagad, få, vid afskedstagande! från Bataljonschefsbefattningen vid Kronoarbetscorpsen, komma i åtnjutande af en pension utaf Ett Tusen femhundra (1500) Riksdaler Riksmynt, att för hans återstående lifstid frän allmänna indragningsstaten utgå. Uppå tillstyrkan af Statsrådet täcktes Kongl. Majit i nåder beluta, att hos Rikets näst sammanträdande Ständer skulle genom nådig proposition göras framställning derom, att Majoren Johan Henrik Ennes, när han uppnått en ålder af 65 år och derjemte styrker att hans helsa är försvagad, må från och med månaden näst efter den, då han undfår afsked frän befattningen såsom Bataljonschef vid Kronoarbetscorpsen, komma i åtnjutande af en ärlig pension 2 10 Bil. JV* 1 tilt Kongl. Majlis nåd. Prop. 1 om Statsverket 1862, .9 hufvudtiteln. för sin återstående lifstid från allmänna indragningsstaten af Ett Tusen Femhundra Riksdaler Riksmynt; och skulle utdrag af detta protokoll till Finans-Departementet öfverlennäs, på det att berörda framställning må vid förslaget till reglering af 9:de hufvudtiteln iakttagas. In fidem C. J. E. Åkerstedt.
Jag förnyar min begäran om afslag. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Då detta ämne förra gången förevar, yrkade jag lika med Frih. Cederström och Gr. Horn återremiss; jag beklagar blott, att jag icke yrkade afslag, emedan vi då undgått denria discussion, ty den gången svnles Ståndet ense. Då nu ej så är, får jag förena mig med dem, som talat för afslag, och till deras skäl lägga några. Jag anser Utskts förslag både skadligt och onödigt; skadligt derföre, att, utom hvad Frih. Cederström och Gr. Horn anfört, stadgandet utan tvifvel skall drabba en mängd medborgare, som, i god tro på riksg:ssedlarna och då de ej läsa avisor eller så noga afhöra alla kungörelser, genom dessa sedlars aflysning skola gå miste om sin egendom. Något skäl för staten att göra vinst på enskildas bekostnad kan jag ej finna. Åtgärden skulle hos allmänheten väcka misstroende till sedlar i allmänhet, hvarigenom de komme att inströmma i Banken; och derigenom skadade«man realisationen. Jag anser dessutom otjenligt att indraga dem i det ögonbick, då R. St. önska, att riksgäld skall blifva det allm. räknesättet. Dessa sedlars qvarblifvande är det säkraste medlet att bibehålla räkningen i riksgts, kännedomen om förhållandena mellan banco och riksgts, samt att icke rubba arbetslönerna, m. m. En större sjelfmotsägelse skulle väl således R. St. ej kunna göra, än att nu indraga riksg:ssedlarna eller förklara, att deras gångbarhet skall upphöra elter en viss tid. Denna åtgärd ar också onödig, sedan R. St. afgjort, att dessa sedlars tillverkning skall inställas, ty deraf följer, att nya sedlar, då dc gamla förslitas och ingå, ej mera komma ut i rörelsen. Man bör också erinra sig den varsamhet, R. St. i dylika frågor förr iakttagit.
Directionen öfver segelfarten emellan Wenern och hafvet, att afgifva dess under den 1G Maji V827 infordrade yttrande, rörande verkningarne på segelfarten å Wenern af sjöns sänkning samt hvad anstallter för segelhatens obehindrade gång kunna linnas nödige. 17-ö Ökadt anslag å stat för Bergsskolan i Fahlun af 1000 R:dr årligen, såsom lön för en ständig Läraie i Måthematik och Physik. •4o .Bil ttiil R. Sr. Just. OmhuAsm. Etiib. Ber. Aen ;i5 Jojk i834- Under den 3o Augusti r8ap, "har Kongl. Majit anbefallt Bergs-Collegiura inkomma med förslag till besättande af denria tjenst;, b varl iil äfven Kådig utnämning sedermera -blifvit gjord. iB.o Yilkoren för competence till lediga sysslor inom Postverket. Vid underdånig föredragning häraf den 18 Ju lii 182 g, bar Kongl. Majit förklarat Sig icke kunna bifalla hvad Rikets Ständer härutinnan hemställt. il Q-O Hcmmansdelars med olika ammer <sam manslående under;en rök eller en hemmansdel. Genom Nådigt Bref den rq Junii i83o, har Kongl. Majit anbefallt K immar-Collegium att om Kongl. Majlis fattade Nådiga beslut i detta ämne .allmän Kungörelse utfärda. 120 0 Indragning af Landsfiscalstjensterna vid nu varande Inneliafvares afgång. Under den 3i Julii 1829, har Kongl. Majit, i likhet med hvad Kongl. Maj;t, i anledning af Rikets Ständers vid i8a3 års Riksdag gjorde enahanda begäran, förklarat, ansett Sig till denna hemställan icke kunna lemna Nådigt bifall. 121!O Tillåtelse i vissa fall till bropenningars uppbärande.
Delta tror jag alldeles icke vara behöfligt, emedan här icke är fråga om Reglementens författande, utan deras efterlefnad; och hvad angår pröfningen af sjelfva personerna, så upptager den, likasom vid alla opinionsDomstolar, icke mycken tid. Jag instämmer med Herr von Schulzenheim deruti, ali det af Friherre Cederström uppgifne correctiv mot Urtima Riksdagars för ofta sammankallande ej behöfves, ty om t Folket finner, att Styrelsen blott af lättsinnighet sammankallar Urtima Riksdagar, så lärer det välja sådana Riksdagsmän, hvaraf Styrelsen ej finner sig road. För öfrigt får jag säga , att jag visserligen icke j skulle hafva någonting emot Herr von Schulzenheims och Grefve Gyldenstolpes anmärkningar, om de kunde vid denna Riksdag medhinna att pröfvas, men jag fruktar, att en återremiss skulle göra förslagets hvilande till nästa Riksdag omöjligt, hvilket icke blir fallet om vi genast godkänna detsamma, enär vi nyss hört Ordföranden i ConslitutionsUlskoltet upplysa, att de Den 9 Mars f. m. 169 andra 3 Slånden äfven godkänt det. Skulle förhållandet deremot vara sådant, som Herr von Schulzenheim uppgifvit, eller alt elt Stånd återremitterat Förslaget, så är jag visserligen icke heller emot att en ålerremiss äfven härifrån får ske. Grefve Gyldenstolpe: Af alla de många stridiga åsigter, sorn här blifvit yttrade, fruktar jag följden blifva, att det goda som åsyftas icke vinnes, nemligen alt bereda ett för kommande Ständer antagligt grundlagsförslag i detta ämne. Herr von Hartmansdorff är isynnerhet emot borttagandet af Rikets Ständers rättighet, att vid hvarje Riksdag förnya valen af sina Fullmägtige i Banken och RiksgäldsContoret. Delta förundrar mig alldeles icke, ty då man är emot hela Förslaget, så är det consequent att man är emot dess delar. Han har utgått från en åsigt, som jag icke kan gilla, nemligen att, så snart Rikets Ständer äro tillsammans, de ovilkorligen böra granska Bankens och RiksgäldsContorets förvaltning.
Jag har öfveigifvit det längesedan, då jag sett huru litet mina åsigter kunna inverka på Husets öfvertygelse, och finner ganska väl alt jag i sådant hänseende gör illa att upptaga ens R. o. Adis tid med att motsäga de yttranden, som icke öfverensstämma med min mening. Det är på denna grund jag endast ganska lösligt kunnat lillvägagå, vid bestridandet af hvad emot mitt förslag blifvit yltradt. Jag loide få taga mig friheten anmärka emot det historiska af frågans behandling, som Hr von Hartmansdorff framställt, att ehuru han yttrat att detta förslag aldrig förut af något StatsUtsk. och aldrig af några RiksSt. vunnit afseende, så torde jag få erinra, att vid i8?.3 års riksdag tillstyrktes af StatsUtsk. och bifölls af alla fyra RiksSt:n förslaget om tullbevillningens ingående till Riksg.- contoret. Således hafva vi redan varit på någon väg i afseende på bifall till motionen. För min enskilda tillfredsställelse har jag mera än tillräckligt, då det hufvudsakliga af min motion blifvit äfven af nuvar, StatsUtsk. tillstyrkt. Jag hade i min motion begärt, att alla statsmedlen utan undantag skulle ingå till Riksg.eontoret. Jag har i den delen , som rör de ordinarie-statsinkomsterna, blifvit af StatsUtsk. vederlagd med sådana skäl, att jag icke ens anser mig kunna eller böra söka alt bestrida dem, utan åtnöjer mig fullkomligt med det afslag. som StatsUtsk. i detta afseende tillstyrkt å min motion. Hvad sjelfva beslutet angår, så skulle jag vilja taga mig friheten att till 11. o. Ad. hemställa, huruvida nu en återremiss är af nöden. Jag tror alt våra riksdagsförhandlingar ändock äro tillräckligt betungade af återremisser. Jag skulle föreställa mig att föga eller intet annat än mycket onödigt skrifveri kunde vinnas genom en återremiss, ty jag föreställer mig, att StatsUtsk. grundat sin hemställan och sitt förslag till R. St. på så goda skäl, alt Utsk. troligen icke kan frånträda dem.
Departementet må såsom särskildt varfsdepartement upphöra och dess nuvarande bestyr, hvad större arbeten beträffar, uppdragas, allt efter sin beskaffenhet, åt Vägoch Vattenbyggnads-Styrelsen eller åt Ofver-Intendents-Embetet eller åt 39 i annan myndighet, hvilken Eders Kongl. Maj:t kan i Nåder finna härtill lämplig, samt i öfrigt till byggmästare sorterande under Konstruktions-DepartementsChefen. I samband med frågan om förbättrade arbetsanordningar vid flottans staOm fångars tioner har Komitén, med särskild anledning af åtskilliga olägenheter, som uppstått i följd af förbrytares sysselsättande för flottans räkning vid Carlskrona stastader. tion, ansett sig böra uttala den åsigt, att fästningsfångars användande i flottans verkstäder eller i allmänhet till arbeten, hvarigenom de komma, i beröring med flottans manskap, måste vara ur sedlig synpunkt skadligt och ur ekonomisk ofördelaktigt. I afseende å bevakningen vid flottans stationer anser Komitén det vore nyt-o™ användantigt och ändamålsenligt, om civil polis, helst tillhörande samma corps, som stadp "JKci"il dens, der stationen är förlagd, användes å Kronovarfven att upptäcka stölder och1’° varfven™ försnillningar, samt i allmänhet för sådana bestyr, som tillhöra polisens befattning. I fråga om bildningsanstalterne för flottans Officerscorps har Komitén, efter om biidmngs erhållen del af det förslag, som blifvit framställdt inom den af Eders Kongl. alpftnUer/p[
Vid öfverläggning rörande de föreskrifter, som må meddelas BancoStyrelsen i $g6 Bänco-VtsHottits Bettini antUn* fråga örn controllerande åtgärder m. m., föf anordnandet af de till Götha Canal - byggnad anslagne allmänna medel, reserverade Herr Brukspatron Bjuhr dess särskilda mening, att, då Herrar BancoFullmägtige, efter communication af en i ämnet gjord motion, nu anstalt granskning af alla föreskrifterne, rörande dispositionen af för CanalVerket anslagne medel, samt funnit sig böra tillstyrka samma föreskrifters än vidare fortfarande utan undantag, Herr BruksPatron för sin del ansåg, att följande af Herrar BancoFullmägtige, med tillämpning af 1815 års Reglemente, föreslagne föreskrift, hvilken af Högloft Utskottet blifvit utesluten, borde till iakttagande meddelas, så lydande: J’Om under något år allt påräknadt arbe» te ej skulle kunna utföras, och det anslagne års biträde följaktligen ej blifva lyftadt, dea besparde summan må det påföljande året få begagnas, men att den del af anslagssummorne, som ej finnes använd till Canalens fullbordande, och således i redovisningen icke ingått inom 1828 årsslut, ingalunda anses vara någon Bolagets så beskaffade fordran, att fyllnaden i den beviljade totalsumman ovilkorligen sku:le af allmänna medel utgå,5* Och skulle denna reservation, enligt gjordt förbehåll, Utskottets Memorial till RiksStånden åtfölja. Ut supra. In fidem Protocolli, G. Hi bingius. Bancolltsköttets Betänkanden. 497 N:o 103. Ankom den 14 Dec. 1823. Memorial till Rikets Högloft.
Slutligen anser Talaren att 3 dje HufvudTitelns anslag höra nedsättas, hvartill de inskränkningar, han föreslagit, förmenas gifva anledning; att Rikets Ständer böra taga i betraktande nyttan af att alla Embetsmäns Boställen bortarrenderas, hvarigenom en jemnare Lönereglering, äfven inom de Civila Standen, kunde komma att ega rums att Wanäs Fästningsbyggnad bör inställas, dä penningar bättre kunna användas, såsom till Sjöförsvaret, Dockbyggnader &c.; att Pionnier-Corpsen, i följd deraf, bör upplösas och fördelas pä Correctionshusen; samt att anslagen till Gottlands Nationai-Beväring mä minskas. Med uppmärksamhet hafva de förenade Utskotten genomläst och med noggrannhet pröfvat de vidlyftiga, dels tryckta, dels skrifna Handlingar, som, rörande detta lika vigtiga som vidtomfattande ämne, blifvit till Utskotten remitterade, och hvilkas hufvudsakliga innehall nu blifvit anfördt. Ainnet har päkallat den strängaste och mest sammanhällna uppmärksamhet ä Grundlagarnes bestämmelser för Riksdags-ärendenas behandling; det alfvarligaste bemödande att ej intränga pi Styrande Magtens område; den största varsam Bih. till R. St. N:o 84. het vid uttalandet af Utskottens åsigter, rörande de yttrade serskilda meningarne örn vissa delar af Rikets Försvarsanstalter.
De skäl, hvilka grundlagt Högste Domstolens ofvannämnde beslut, äfvensom innehållet af Kammar-Rättens förut i målet gifna utslag, finnas fullständigt intagne uti Rikets Ständers Justitim-Ombudsmans för åren 1842 och 1843 afgifne embets-berättelse (pag 6 och följ), hvilken således här allenast åberopas. Uti serskilde till Kongl. Majit ingifne böneskrifter, hafva förre Cortrollören Middendorff, Kammar-Rätts-Rådet Winroth, f. d. Presidenten af Billbergh och Canzli-Kådet Valerius i und. anhållit om eftergift eller lindring af de genom Högste Domstolens utslag dem ådömde ansvarsoch straff-bestämmeler; varande i sådant afseende af Middendorff hufvudsakligen anfördt: att, ehuru iian icke kunnat förneka sin uragtlåtenhet af den uti instruction honom ålagde skyldighet att anställa jemförelse emellan Finérs uppbördsjournaler och inkommande Sjötullskammarens vecko-rapporler, sökanden likväl aldrig föreställt sig, att, på sätt Domstolarne ansett, någon controll här - Siats-Utskotlets Utlåtande, 7V;o 88. 3 igenom blifvit åsidosatt, helst jemförelsen bloLt kunnat ske emellan tvänne för Middendorff'
Uti ett med anledning af denna motion afgifvet anförande, hvilket vid remissen varit densamma följaktigt, har Herr von Koch, N. S., sorn ansett förut gällande föreskrifter i sä måtto vore orättvisa, att just de pensioner, som borde hafva varit undantagna, nemligen sådana, som utgå frän Staten och med statsanslag uppehållna allmänna verk, voro med bevillning belagda, under det att pensioner, som antingen till en del eller helt och hållet tillkommit genom enskilda bidrag, voro fria, yttrat att, om undantag skulle ske, förstnämnda pensioner borde i främsta rummet komma i fråga, då det i allmänhet borde anses onödigt att gifva med ena handen och taga igen med den andra, samt sistnämnda pensioner vanligen vore till beloppen så inskränkta, att de icke ölverstege hvad till de oundgängligaste lefnadsbehofven erfordrades. De skäl, som vid sednaste riksdag talat emot befrielsen, vore numera icke för handen, då den befarade statsbristen icke förefunnes och resultatet af taxeringarne efter den r.ya Bevillnings-stadgan någorlunda kunde beräknas; och har Herr von Koch af dessa skäl föreslagit följande tillägg i§8: ”Af pension eller årligt understöd (gratifikation) sorn utgår af Slaten eller af sådan anstalt eller inrättning, hvilken åtnjuter statsanslag, erlägges icke bevillning”. Slutligen Bevillnings-Vtskottets Betänkande JW 9. 17 Slutligen och på det att pensionsinrättningarnas styrelser icke måtte besväras med afgifvandet ärligen af utförliga uppgifter å hvarje utgående pensionsbelopp och då pensioner eller understöd å smärre summor syntes ingalunda böra sammanblandas med andra bevillningsbeskattning underkastade inkomster, har Herr Stuart uti sin här förut omförmälda motion förnyat det förslag, hans vid Bevillnings-komitéens betänkande fogade reservation innehåller, så lydande: ”För pension, lifränta och årligt eller tillfälligt understöd (gratifikation), vare sig af allmänna eller enskilda medel, äfvensom för betingade undantagsförmåner utgöres lika bevillning, som för löneinkomst af samma belopp, såvida pensionen, understödet, lifräntan, gratifikationen eller undantagsförmånen uppgår till minst 400 R:dr”.
Det synes mig, som skulle Utsk:n hafva velat förekomma alltför tidiga giftermål, dervid förglömmande, att folkökningen det oaktadt är kanske lika lätt. Hr von Hohenhausen, Michael Silvius: Helt och hållet i strid emot de 3 sista värda ledamöterna, önskar jag bifall till denna §. Hvad angår den första värda talaren, Frih. Cederström, som anser 1788 års K. förordn., enl. hvilken församlingarne åligger att draga försorg om sina fattiga, upphäfven , och önskar att den måtte försvinna, d. v. s. alt talaren önskar, att stadgandet, som fanns uti 1788 års förordn., men blifvit upp - Den i3 Mars f. m. hafvet, icke måtte intagas uti förevar, lagförslag, får jag förklara, det jag visserligen inser conseqvensen uti Frih. Cederslröms åsigt, att nu icke gilla en sådan föreskrift, lika litet, som han gillade den uti 1788 års förorda.; men jag tror att få personer finnas, som blifvit så förälskade uti sina ideer, alt de icke låta erfarenhetens fordringar verka till en motsatt slutsats. Jag har således, efter del är en idce, som gäller på ena sidan, och som står orubbligen fast, såsom en fix idce, deremot ingenting att yttra, emedan en sådan idée på intet vis kan rubbas eller vederläggas. Hr Rosenblad, som i går framkom med ett oantagligt förslag, yrkar nu i dag, att 11 §:n skall helt och hållet bortgå, emedan den icke är så absolut som hans förslag. Han talade till fördel för den fattigare classen, rnen framställde förslaget på ett sätt, som gjorde det omöjligt att antaga detsamma. Antager man att församlingsboerne icke skulle hafva någon annan skyldighet mot communen, än alt i sin mån bidraga till allmänna fattigvården, då är grunden lagd till Englands faltigårdssysleme. Hvar och en ser då på sin enskilda fördel. Hittills har Svenska lagen sökt att sätta rätt och billighet på ömse sidor. Jag tillstyrker antagande af denna §, öfvertygad att den icke skall hufva de skadliga följder, som Hr Rosenblad och en annan värd talare förespeglat.
Finans-departementet anmodat Ofver-ståthållarc-embetet att låta, genom Stockholms stads Magistrat, anställa lottning till utrönande af hvilka tvänne ibland följande, jemlikt Borgare-ståndets den 15 Januari 1851 fattade beslut, till Revisors-val lika berättigade tredje klassens städer och nedannämnde bergsbruks-distrikt det tillkomme att hvardera utse en revisor, nemligen: Nyköping, Fahlun, Örebro, Jönköping, Carlstad, Bergsbrukens tredjevaldistrikt: samt Fahlu bergslag. Med anledning häraf anmälde Öfver-ståthållare-embetet, uti skrifvelse af den 18 Januari 1853, för Kongl. Finans-departemeniet, att, vid den inför Stockholms stads Magistrat, den 14 i samma månad, i föreskrifvem ordning anställde lottning, blifvit till väljande af Borgare-ståndets revisorer utsedde staden Jönköping, samt bergsbrukens tredje valdistrikt, hvarefter Kongl. Fri ans-departementet, uti skrifvelse af den 1 påföljde Februari, på Kongl. Majrts nådiga befallning, anmodade Kongl. Bergs-kollegium alt nödiga åtgärder i afseende på verkställigheten af sistberörde val skyndsammeligen vidtaga. Utan afvaktan hära, hade emellertid brmälde Kongl. Kollegium den 24 förutgangne Januari, enligt utfärdad och genom Konungens Befallningshafvandes i Wermlands län försorg uti alla socknar inom länet från predikslolarne uppläst kungörelse, kallat valberättigade bruksoch bergveiks-egare inom tredje valdistriktet, att den 17 Februari inför Magistraten i Carlstad sina röster till utväljande af en revisor ° Bilt. lill R St. riol. 1653 £f 1654. 6 Sami. 1 Afd. 3 Höft 2 Eutin o - 11 inka thels Memorial, N:o 5. Efter det nämnde val försiggått, dervid Kanslirådet och Riddaren G.
Innan vi lemna den bragdrika tid, med hvilken vi hitintills hufvudsakligen sysselsatt oss, den tid, som skildras i den egentliga sagolitteraturen och hvars slut inträffar ungefärligen med år 1030, vilja vi än en gång kasta en blick på de förhållanden, vi lärt känna. Jag vill anknyta denna återblick vid minnet af en man, som var en af Islands ädlaste, den vise Njål, om hvilken jag redan så många gånger talat. Rika materialier lemnar Njåls saga, den yppersta af alla Isländska sagor, så väl tänkt och utarbetad, att hon intager sitt rum vid sidan af alla folks och alla tiders mer framstående litterära alster. Njåls saga och Snorres konungasagor visa, hur högt den Isländska litteraturen hann. Deras nedskrifningstid är ungefär densamma. Jag kan likväl icke åtaga mig att framställa denna bild utan skuggor sagan påpekar alltför många men jag vill icke mer än nödigt är uppehålla mig vid dem. Njål är icke ung, då vi först göra hans bekantskap. Han var rik och ansedd, säger hans saga, och hans yttre fördelaktigt, men hakan skägglös en anledning till många speord och försmädelser. Lagkunnig var han, så att icke fans hans like, klok och förutseende. Han gaf helsosamma råd och var villig till allt godt, saktmodig och storsint; han löste svårigheterna för hvar man, som kom till honom. Hans hustru het Bergthora, en duglig qvinna, rask, men något hård. De hade tillsammans tre söner och tre döttrar. Sönerne gifte sig, men bodde med hustrurna i föräldrahemmet. Gunnar på Lidarända var Njåls granne och goda vän. När Gunnar kom hem ur sina vikingafärder, träffade han på allthinget Hallgerd, Höskulds dotter, som hade låtit döda sin första man, med hvilken hon blifvit mot sin egen vilja gift. Hon var nu enka efter sin andra man. Den ädle Gunnar friade genast till henne, fick hennes och fadrens samtycke och reste derpå hem. Han skyndade snart öfver till Njål och berättade honom allt.
Af sådan anledning bar Kongl. Maj:t, uti Dess under den 9 i sistl. månad till Rikets Ständer aflåtna nådiga proposition om statsverkets tillstånd och behof, bland andra anslag under fjerde hufvudtiteln af Rikels Ständer, för de Irenne nästkommande åren, äskat: till topografiska corp» sens arbeten 36,000 riksdaler, till fortsättande af Carlsborgs fästningsbyggnad 90,000 r:dr samt till fortsättning af fästningsbyggnadsarbetena vid Waxholm, Carlsten och Carlskrona, att af Kongl. Majit efter omständigheterna årligen fördelas, tillhopa 315,000 riksdaler, allt banko; men som den för nästinstundande år 1848 belöpande tredjedel af nyssbeiörde summor erfordrats vid årets början, då regleringen af riksstaten ännu icke kan vara i sin helhet afgjord, finnér Kongl. Maj:t Sig häraf föranlåten att nu serskildt af Rikets Ständer begära, att de för ifrågavarande behof under år 1848 erforderliga anslag må, oberoende af den allmänna stalsregleringen, varda med 12,000 riksdaler lill topographiska corpsens arbeten, med 30,000 Riksdaler till Carlsborgs fästningsbyggnad och med 105,000 riksdaler till öfriga ofvan omförmälda fästningsbyggnads-arbelen så tidigt anvisade, att dessa angelägna arbeten ej, i saknad af medel, må, till skada för det allmänna, behöfva afbrytas, samt derigenom, hvad särskildt angår fästningsbyggnaderne, det vid dem använda krono-arbetsmanskap komma att blifva utan sysselsättning. Kongl. Maj:t förblifver Rikels Ständers Slats-Ulskolt med all Kongl, nåd och ynnest välbevågen. Datum ut supra. OSCAR Gust. Peyron. Utdrag af Protokollet öfver Landt för svar s-är enden, hållet inför Hans Majit Konungen uti Statsrådet d Stockholms Slott den 3 December 1847. Närvarande: Hans Excellens Justitie-Statsministérn, .