Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sits öfverläggningar och pröfning; hvarföre Hr Gr. o. Laudina, finge anhålla, att de ledamöter, som hegart ordet, måtte, såvidt möjligt, undvika att anföra 7* 100 Den 5 Juli e. ni. något annat än livad som nu utgjorde föremål för R. o. Ad:s pröfning. Hr Cederschiöld: Rob. Theophron: Jag har begärt ordet i .anledn. af den anmärkn., som Frih. Rehbinder framställt emot mitt yttrande öfver den punkt, hvilken jag förklarat mig hafva ansett vara den vigtigaste af dem alla, nemi. om LandsSekretms och Lands-Kamrer:ns serskilde yttranden skola få åtfölja de Ullåt:n, K. Befh:de till K. M. ingifva. I afseende på denna fråga har det synts mig, att de Konungens Rådgifvare, hvilka på detta rum upträdt till försvar, hafva uttalat den åsigt, att här endast varit fråga om att pröfva den speciella casus, som af Utsk. blifvit behadlad, men icke om godkännandet af sjelfva den allmänna principen — att nemi. bemälde embetsmäns yttranden ej skulle få till K. M. ingå — hvilken de ej tyckas gilla. Frih. Rehbinder, som upträdt till försvar för Konungens Rådgifvare, har gått vida längre, ty han har sagt att Lands-Kamrer:ns yttranden aldrig borde få ingå till K. AI. Jag tror att man i detta afseende kan tillämpa den gamla satsen: nog kunna vi försvara oss emot våra fiender, måtte Gud endast bevara oss för våra vänner.
17 nuvarande skick och om, såsom mig synes, reformen just i detta fall är företrädesvis af nöden, likasom den ock i afseende pä nämnde embetsverk i en särskild omständighet blifvit af Rikets Ständer påfordrad, så måste det väl medgifvas, att framgången beror nära uteslutande på det understöd, saken kan erhålla från tjenstemännens sida. Om man än bör villigt erkänna den största oegennytta hos embetsoch tjenstemännen, så vore det väl dock att af dem fordra för mycket, om man skulle vänta, att sedan de erhållit en ovilkorlig fastställelse af löner, som böra vara beräknade för deras nuvarande arbete, de skulle med nit och intresse omfatta frågor, hvilkas lösning måste hafva till följd förändringar i deras sysselsättningar, i deras arbetstider och i deras förhållande till förmän och till underlvdande. Deras biträde ( ij lör reformen kan derefter icke påräknas, och om regeringen äfven i någon inskränkt mån och i någon mindre magtpåliggande organisation skulle vilja gå Ständerna till mötes så torde ändock verkställigheten möta hinder, som väl en och annan gång komme att visa sig oöfvervinneliga. Ar det då skäl att visa ifrån sig den enda utvägen, som finnes att åstadkomma hvad man allmänt och länge eltersträfvat? Detta gör man, om man icke med sig förenar embetsoch tjenstemännens egen fördel; och då Utskottets förslag, att i hvarje särskildt fall pröfva om lönestaten skall blifva definitiv eller icke, redan visat sig innebära, hvad en hvar derunder måste finna, eller att nästan alla embetsverken komma att erhålla definitiva lönestater, så kan jag icke frånträda det af mig i Utskottet framlagda förslag, så lydande: Att Rikets Ständer måtte förklara, att i de fall, der lönernas definitiva uppförande på stat pröfvas lämpligt, sådant kommer att vid hufvudtitlarnes genomgående särskildt beslutas för hvarje stat eller verk; men att för öfrigt och i allmänhet afiönings-anslagen måtte beviljas endast för den tid, nästa statsreglerings-period omfattar samt att följaktligen de vid sista riksdagen i detta hänseende stadgade vilkor må fortfarande blifva gällande. Häruti förenade sig Herrar G. A. Cedergren, L. J.
I detta beslut finnes icke bestämdt uttryckt, att lönerne skola uppföras å Allmänna IndragningsStaten, hvilket synes vara desto mera angeläget, som hela beslutet i annat fall blifver ulan ändamål, då Kongl. Majit icke äger någre medel, att för detta behof disponera, utom extra utgiftsmedlen, hvilka deremot icke dertill kunna användas såsom för andra ändamål anvisade. Jag tillstyrker derföre, att Ridderskapet och Adeln måtte instämma uti Presteoch BorgareStåndens beslut, med det tillägg, att ifrågavarande löner skola å Allmänna IndragningsStaten uppföras. Herr Tham, Wollrath: Då Nationen och Fäderneslandet äro bäst gagnade dermed, att hafva Embetsmäri, som äro i besittning af hela deras arbetskraft, kan jag ej annat än instämma med Herr Danckwardt i tillstyrkande af afsiag å. Betänkandet samt bifall till Motionen på de vilkor Borgare och PresteStånden bifallit densamma, att nemligen de afskedstagande, hvil - 4/78 Den 30 September e. m. ka skota komma i åtnjutande af en sådan förmån, böra hafva tjenstgjort 40 år och anskaffa sjukiighets-betyg. Jag tror det vöre bättre att Staten med måttlig uppoffring, pensionerar desse Embetsmän än att bibehålla dem, med risque, att de icke kunna uppfylla sina åligganden, men likväl framsläpa ännu fern år i utöfningen af deras tjenster. Herr jon Hartmansdorff: Jemte det jag fullkomligen instämmer i det yttrande, den siste värde Talaren afgifvit, bör jag upplysa, att det tillägg Herr Danckwardt föreslagit måhända är öfverflödigt, emedan, genom fattandet af ett sådant beslut, som det, om hvilket nu ar fråga, någon annan förändring icke göres än att åldern för de Embetsmän, som berättigas till lönens åtnjutande, såsom pension, nedsäftes från jo till 65 år. I öfrigt fortfax förhållandet, sådant det förut varit. Skulle man likväl anse ett dylikt tillägg vara af nöden, kunde det visserligen icke skada, ehuru det synes följa af sjelfva sakens natur.
Det var Herr Hjerta, som decreteracle att det icke var nog att kunna läsa Svenska, utan alt man borde äfven kunna skrifva det, och derföre var det som jag ansåg mig ånyo böra ingå i en gramaticalisk tolkning af den ifrågavarande §. Friherre duck ar swärd: Det är obehagligt att ingå i tankevexling om ett ämne, som ej hör till frågan, men då Friherre Lagerbjelke yttrat, alt resultatet kan vara likgiltigt, emedan man kan förutsätta, att Betänkandet återkommit i samma skick, får jag förklara, att om äfven denna förmodan är stödd på grundade skäl, jag dock icke kan gilla, att sådane förutsättningar hos Representanten gälla såsom grundsats. För att visa, det en annan syftning ägt rum, hör jag fästa uppmärksamheten derpå, att de anmärkningar, som vid Bctän 34 H. 3 34 D e ii 20 J ul i i. kandet gjordes, i de väsendtligaste delar hade kunnat fört Utskottet alt ändra beslut. Det var i öfrigt just för att om möjligt, lika med Friherre Lagerbjelke, kunna tillämpa den vackra grundsatsen, att fria, som jag begärde återremiss af Betänkandet i sin helhet. Herr Rosenqvist: Då jag ej blifvit vederlagd, återstår för mig, endast att förena mig med Herr von Hartmansdorff i anhållan att Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes upplysa, hvilka personer voterat utaf dem, som enligt Grundlagen icke bort i voteringen deltaga; derefter uppstår den andra frågan. Herr Hjerta: Jag ber att få rälta ett missförstånd emellan Grefve Posse och mig. Jag sade icke, på sätt Grefven upptagit; ”att det är ej nog att kunna läsa Svenska, ”utan att man borde äfven kunna skrifva ”det.” Jag sade deremot: att om man tänker sig, huru Svenska språket vanligen skrifves, och ej blott kan läsa det; då, sade jag, är det tydligt, att man insett vilkoret i försatsen. Jag anhåller för öfrigt om proposition å 38 §:s tillämpning till förevarande fall. Det öfriga åligger RiddarhusFiscalen. Herr Crusenstolpe:
För min del anser jag dessa sifferförhållanden vara af ganska stor vigt vid bedömandet af frågan om inrättandet af ett nytt universitet; dervid medgifver jag dock villigt, att genom tillämpningsskolorna och de praktiska bildningsanstalterna öfverhufvud många dragas från universiteten och de vetenskapliga studierna; men denna minskning i antalet af universiteternas alumner måste i mångfaldig måtto anses ersatt dels genom bildningens nedträngande allt djupare bland folket och dels genom det allt starkare kända behofvet af en allmän medborgerlig eller s. k. humanistisk bildning utöfver den, som elementarläroverken kunna erbjuda. Beträffande förhållandet med studenternas antal vid våra universiteter, kan jag icke dela Utsk:ts åsigt, att detta förhållande skulle i så hög grad tala emot upprättandet af ett nytt universitet, ty antalet af studerande vid Upsala universitet, som ännu för 15—20 år tillbaka endast utgjorde omkring 800, steg under följande tiderymd ganska raskt, så att det vårterminen år 1864 var 1,244 (således ett större antal än samtidigt vid något af Tysklands universiteter, med undantag af dem i Wien och Berlin), medan under samma termin Sveriges andra universitet hade ett lärjungeantal af 432. Visserligen hafva dessa summor under det sednaste året icke obetydligt sjunkit, så att studenternas antal i Upsala vårterminen 1865 endast utgjorde 1,024 och under höstterminen måhända ytterligare något minskats; men skälet härtill är helt och hållet tillfälligt och beroende af det samtidiga afskaffandet af kameral-examen och den s. k. student-examen, och det behöfves i sanning ingen profetisk blick för att med temlig säkerhet kunna förutse, att inom några få år förhållandena härutinnan åter måste omgestalta sig, när de ungdomsskaror, hvilka under de sednaste åren strömmat till våra elementarläroverk, hinna mogna för högskolans stadium.
Kungen ärnar nu göra sista försöket att bättra honom; Lidner blir derföre skickad till vår ambassadör Creutz i Paris, på kungens egen bekostnad« – svarade Adlerbeth –; «men låt det stadna oss emellan,« tillade han, med sin vanliga försigtighet. – «Hvilket hjerta på denne monark, och hvilken kunglighet i allt hvad han gör och beslutar!« – utbrast Oxenstierna. Under hemvägen från Drottningholm till Stockholm en natt, efter aftonmåltiden hos drottningen, yttrade fru Schröderheim till sin man: – «Gumman på Svartsjö måtte sätta bra många myror i hufvudet på din eljest så glade kung, hvilken nu ser lika butter ut, som hertig Carl.« – «Jag tror snarare, att det just är den inbundne och opålitlige hertigen, som gör vår dyrkade konung sura dagar,« svarade Schröderheim. – «Har kungen, som ej tål anstötligheter, märkt något mellan den höge svågern och svägerskan, efter han ser så surmulen ut?« hviskade grefvinnan Höpken till kammarpagen Wright. – «Sådana svaghetssynder anser han ej för anstötliga« – svarade Wright. – «Tro mig, dyrkade grefvinna! näst hertig Carl sjelf är ingen så likgiltig för den der lilla kärlekshandeln, som konungen.« «Om Beylon lefvat!« suckade Gustaf. Vi tillägga, att om Beylon lefvat, så hade Gustaf längesedan för honom öppnat sitt hjerta, och läsaren hade då redan vetat hvad som betungade det. Presidenten i Statskontoret baron Lilljencrantz efterskickades. Den långa och allvarsamma öfverläggning, konungen nu höll med sin finansminister, lönar icke mödan att här till alla sina enskildheter upptaga.
Föredrogs å nyo och lades till hand» lingarne Statsoch Banco-Utskottens, den 13 dennes, under N:o 52, aflåtna och, den 17 derpåföljde e. m„ på bordet lagda Memorial, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottens, under N:ris 34, 36, 37, 40 och 41 förut meddelade Betänkanden, S, D. Då nu å nyo, föredrogs Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch Oeconoinie-Uiskottens, den 10 dennes, under Nto 358 5>32 Prat, Utdrag d$n 33 Pebruarii 1830, fiflåtna och, den 22 derpåföljde, på bordet lagi da Memorial, i anledning af Riks Ståndens oli-, ka beslut, rörande Paquet-Post och ForvagnsInrättningen ; fann Ridderskapet och Adeln , att, sedan Vällofi. Borgare-Ståndet, enligt Pros tocolls-Utdrag, af den 15 dennes, i anledning af Ridderskapets och Adelns derom framställda, inbjudning, nu mera äfven bifaliit Utskottens, under N:o 21, i ämnet förut meddelade Betänkande, hvilket således blifvit af 3:ne Riksi Stånd giIfädt, Utskottens ifrågavarande Metnc» jrial borde läggas lill handlingarne. S. D. Vid förnyad föredragning af Statsoch Banco-Utskottens, under N:o 50, afgifna och, den 17 dennes e Prot,~Vtdrag den 23 Februarii 1830, 233 Från Vällofl. Borgare-Ståndet, S. D. Föredrogos och lades till hand» Hogarne:
Fartygs befälhafvare ege, der han så nödigt pröfvar, att ombud för fartyg och last till sitt bi träde antaga, men vare ändå skyldig att å bergningsort qvarstadna, tills det bergade försåldt är, om han finnér sin personliga tillsyn ledande till redares eller godsegares större fördel och rederiet ej annorledes föreskrifvit § 181- Kunna parterne ej förena sig om bergarelön, skall den af domstolen bestämmas. Den bergarelön, hvarom godsegare, redare eller befälhafvare vid olyckstillfället öfverenskommit, äfvensom de af bergarne för deras biträde uppgifna kostnader, skola, när de betydligt öfverstiga billigheten och godsegare, redare eller befälhafvare det yrkar, af den domstol, sorn öfver bergningen eger att döma, jemkas till hvad skäligt vara kan. Härvid har domstolen att fästa afseende å sig företeende omständigheter såsom: 1. om bergningen varit förenad med särdeles fara och möda för bergarne; 2. om bergarne lidit till sin helsa eller de af dem begagnade redskap tagit skada; 3. om fartyget redan var öfvergifvet af besättningen; 4. om bergningen skett medelst särskilda, af bergarne för detta ändamål anskaffade redskap; 8. det bergade godsets värde. Bergarelön må dock ej öfverstiga det bergades värde. Besättningen håfve ock, för sitt biträde vid bergningen, rätt till lämplig bergarelön, som vid tvist af domstolen bestämmes. § 182. Bergadt gods må ej af egaren tagas i besittning, iunan bergarelön betalad, eller borgen eller annan säkerhet derför ställd blifvit. § 183. Kunna bergare ej komma öfverens om den andel af bergarelönen, hvardera tillfalla skall, bestämmes detta, med ledning af de i § 181 angifna omständigheter, af domstolen. Har fartyg i sjön något bergat, tillfaller hälften af bergarelönen rederiet, en fjerdedel befälhafvaren och återstoden delas emellan besättningen i förhållande till den lön de uppbära. § 184.
Att en vinst för Banken samt en besparing för Slats-verket skulle uppkomma genom nllemnande från Banken af silfver i plautsar, visar sig deraf, dels att, så vida slagskatten vid plantsars utvexling innehåiles, på det att icke, såsom här ofvan är förmäldt, mera metallisk valuta dervid nut erhållas, än då myntadt silfver uttages, Banken undfår ett belopp, motsvarande slagskallen, hvilken eljest, i fall plantseu skolat utmyntas, tillfallit Kongl Myntet, och dels att, då myntningskostnaden icke obetydligt öfversliger den för silfver till * procent bestämda slagskatten, oberäknadt 6 Banco-Utslotlets Utlåtande, N:o n 5. värdet af den koppar, som till alliage erfordras, Stats-verket befrias från den vid silfrets utmyntning sålunda uppkommande förlust. Utskottet anser likväl det icke böra stadgas såsom ovillkorlig skyldighet för Banken att, emot invexling af dess sedlar, tillhandahålla motsvarande qvantum silfver, utan tror det kunna åt Banco-styrelsens godtfinnande öfverlemnas att, elter pröfning af omständigheterne, en derom gjord anhållan bevilja eller afslå. På grund af livad Utskottet nu anfört, tillstyrker Utskottet, att uti blifvande Banco-Reglemente malte införas följande: Åt Banco-styrelsen öfverlemnas att, uppå derom gjord anhållan, och då densamma, efter serskild pröfning för hvarje fall, finner sådant, med afseende å förekommande omständigheter, lämpligt och för Banken fördelagtigt, kunna låta i stället för Svenskt silfveroch guld-mynt från Banken utgifva silfveroch guldplantsar, emot det i MyntbestämningsLagen stadgade pris af 128 skillingar Banco för hvarje Riksdaler i silfver och för guldet efter det, vid utvexlingen gällande pris å Ducater, med tillägg i bägge fallen af den stadgade slagskatten, utgörande för silfver | och för guldet T3-:dels procent.
Jag föreställer mig, och vill lill och med tro, att den vidt utförda oell djupt gående deduction, som af en värd talare nyss blifvit inför Huset framställd, måtte varit ganska grundlig; men mig bar det icke lyckats att förslå hvilka de motståndare varit, sora han i åtskilliga classen fördelat, emedan jag ännu icke i denna fråga erfarit eller förnummit något motstånd. Det har lika litet lyckats mig alt uppfatta, hvilken bäst den ädle Grefven egentligen vill rida, och hvilken opinion han i detta hänseende velat uttala, ty jag tror att helt och hållet utom föremålet för denna öfverläggning ligger den mer eller mind. e viljan, olika nitet, fosterlandskänslan, med ett ord, alla de i dictionärerna befintliga ord af dylik beskaffenhet, hvilka blifvit så frikostigt begagnade i afseende på vår mer eller mindre benägenhet lill de, efter Grefvens åsigt, allmänt nyttiga företag. Hvad beträffar den af Grefven citerade sentens, som han med bedröfvelse skulle se kunna tillämpas på oss, så hänvisar jag till fortsättningen, hvilken jag tror börjas med orden: "högt med benen klifva.” Hvad derefter följer, kommer jag ej ihåg, men något rimslut förekommer väl äfven derpå. Jag hade hoppats ännu en längre stund under det anförande, hvarmed Hr Lagerhjelm började denna discussion, att han ej skulle åsyfta annat än att begära anslag till en fortsatt undersökning, och jag kan ej undertrycka min förvåning deröfver, att lian resumerade sig till att helt enkelt på detta sätt föreslå Huset att låta inleda sig till att ingå på ett anslag af 23o,ooo r:dr, för att börja ett arbete af denna vidd, utan några ytterligare förberedelser. Den värde talaren får ursägta mig att, med all aktning för hans insigter i afseende på det scientifika af den industrigren, som han härvid förordat, jag likväl icke kan förstå huru han skulle ens kunna föreställa sig möjligheten att ett Hus, att ett Stånd, på den ståndpunkt som vårt, mine herrar! skulle på ett sådant sätt vilja behandla en sak af den omfattning, som denna.
Motion framkallad af en sann känsla för konsten, och kan, ehuru höjd alt spara med Statens medel, enär det föreslagne anslaget är så måttligt tilltaget, ej annat än tillstyrka, att Motionen måtte bifallas. Det är ej alltid fäderneslandet kan yfvas afsa utmärkta Artister, som en Fahlcrantz, Westin och Sandberg; man bör derföre begagna tillfället. Jag önskade blott det tillägg, att, om Motionen bifalles, utförandet af hvad deri föreslås måtte uppdragas åt Motionären sjelf, denne aktade Veteran i Musernes tjenst. Så väl Friherre Klingspors ifrågavarande Motion, som Herr Anckarswärds i anledning derafafgifne yttrande, remitterades till StatsUtskottet. Den 3o December e. m. Föredrogs till remitterande Friherre Anckarswärds, Carl Henrik, den i5 dennes f. ra, på hordet lagde Motion, angående Tullverkets organisation. Friherre Anckcirswärd hade inlemnat följande, som upplästes: Tullverkets organisation har, vid flere Riksdagar, och särdeles vid den sista, utgjort ett ämne för Rikets Ständers omsorger. Grefve Carl Hindrik Posse utvecklade vid i8a3 års Riksdag med mycken fullständighet detta ämne, hvadan jag tager mig friheten hänvisa till dess Memorial uti Ridderskapets och Adelns Protocoller för nämde Riksdag, i anseende till åtskillige märkvärdiga uppgifter rörande organisationen af andra Länders Tullstyrelser. Man finner derutaf, huru Länder, som hafva mera än hundrade betydlige Tullkammare, icke hafva någon särskild GeneralTulIstyrelse för dem. Man finner äfven utaf Herrar Commiterades för Tullstyrelsens organisation afgifne underdånige utlåtande, att kostnaderne för Tulladministrationen hos oss af Tulluppbörden medtager ett vida större procentbelopp, än å andra ställen; och ehuruväl detta förhållande förklaras genom den inskränktare handelns behof af en likaså kostsam bevakningspersonal, som den lifligare handeln, så tror jag likväl, att den böjelse för en må hända utöfver
Grefwe von LantinAsbausen begärde sit yrkande såsom en tilläggning til bestulet, och ansag et tillägg derril icke wara et uprifwande deraf. Friherre Legerström, facob, instämde nied Grefwe Lantingsbausen, i afseende pa nytran och ändamalet af Allmänna Brandförsakrings-Lassan, men trodde ej derföre något undantag för densamma böra aga rum, sedan Ridderstapet och Adcln redan stadgat sitt beslut rörande Allmänna Lassor. Friherre 8tjernstestt yttrade sig hafwa fattat beslutet sa, at de Lassor som hade Författ nin - 462 Den 9 Mars. ningarne för sig, borde wara fritagne fran Bevillning, men sadant hindrade icke, ai ju flere kunde undantagas. Grefwe von I^LntinFsbausen instämde häruti, och anförde såsom oxempol det undantag Ridderffapet och Adeln beflutat för Sockne Kariner. Friherre 8 tjorn ste ät understödde Grefwe I^ntingsk us^n-, föreflagna tillagg rörande Allmänna Brandförfäkrings-^Em. ?ä mycket heldre, som denna LL55ss äläggande at betala Bewillning, kunde afskräcka ifrån at deruti blifwa delägare. Herr Gre.fwen och Landtmarskalken fragade, om icke Ridderffapet och Adeln wille lara bero wid sitt fattade beslut. Ropades Ja. Grefwe von k.Lntin§sb»u86n yttrade sig ej kunna för sin del bifalla at Allmänna BrandHilocurance-cassLn skulle erlägga Bewillnings-afgift. Grefwe körner, ^ äolk 66rsn, anmärkte, at den af Herr Grefwen och Landtmarffalken gjorda proposition redan hade blifwic bifallen, och en ny sak, nemligen om . caäLmiers Bewillningsffyldighet, företagen, da denna fraga om Brand^ikecniANLL-Merker ä nyo wäckces.
Qrejven och Lan dt Mar fk cilken förklarade, att Utskottens förslag om Iåns upptagande mot 3 procents, ränta och betalning vid anfordra^ %å - Den 12 September f, m. Jedes blifvit af Ridderskapet och Adeln bi-* fallet. Högloflige Ridderskapet och Ådeln åtskiljdes klockan 0 eftermiddagen. In fidem Protocoili Ö. y. Lagerheim» Fredagen den 12 September. Plenum kl. half till 6 eftermiddagen. Fortsattes pröfhingen cf Statsoch Banco^ Utskottens den 2g sistlidne Augusti under N:o 5o afgifne samt den i dennes eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottens förut meddeldt© Betänkande, samt de dervid såsom Bilagor fogade särskilt© Utlåtanden, rörande Rikets Pen - II September * m, ningeväsende och de dermed gemenskap ägande ämnen. Grefve Cronhjelm, Polycarpus: Genom den sista voteringen har Ftiddérskapet och Adeln antagit Statsoch BancoU(sköttens Betänkande, i frågan om 3-procents-sedlarne, Jag för min del hade trott, att, vid tillfälle af en Financereglering, man hade bordt förlika alla interessen, och ej genom tillökning af sedelstocken bereda en säker förlast för hvarje ägare af förmögenhet, för hvarje penninge-löntagare och för hvarje åtnjutare af contant inkomst. Då man förut upptagit lån, har man åtminstone genom en successif amortissement beredt en möjlighet att återgå till det fordna ograverade tillståndet; men då detta nu ej skett och min enskilta öfvertygelse icke instämmer med majoritetens opinion, som här Uttryckt sig genom 2 rösters pluralitet, äger jag åtminstone den tillfredsställelsen, att till protocollet få anföra min enskilta reservation mot det beslut som blifvit fattadt. Grefve Snoiljky, Nils, förenade sig med Grefve Cronhjelm. lss te punkten: