Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det förefaller mig som den förste värde talaren, Frih. Raab, alltid haft den lyckan att vistas i orter, der skogen icke haft något värde. Att lian länge vistats i Småland, det vet jag; och att han sedermera bott i trakten af Stockholm på en egendom, som har rik tillgång på skog, det vet jag äfven. Men då han bott så nära hufvudstaden, trodde jag verkligen han skulle märkt att ved är en ganska dyr vara här i Stockholm. Hvarifrån han hemtat den uppgiften att björkskogen vore outtömlig, det kan jag icke förstå. Vi måste ju ofta köpa den efter 19 rdr famnen. Jag har hört mina motståndare orda mycket om de fattiges nytta, men af alla de lidanden, den fattige undergår, finnes intet som kan jemföras med deras, som bo i hafvudstaden och lida af kölden. Jag Dan 29 Maj e. m. 625 Jag har varit Stockholmsbo i många år, och har en egendom icke långt härifrån. Redan deri obetydliga varan stängselvirke är mycket dyr, och det är nästan en omöjlighet att få köpa en timmerstock. Huru detta kan stå tillsammans med tillvaron af »outtömliga skogar», kan jag icke förstå, och anser detta uttryck grundadt på ett groft misstag. Står det i Gr. Posses ekonomiska lära att Svensken måste frysa, för att slippa svälta, så är jag, för mili del, öfvertygad om att, ifall hans system komme att tillämpas, blefve följden att satsen i verkligheten blefve: »Svensken bör börja med att frysa, för att sedermera öfvergå till att svälta». Det ena efter det andra komme säkert att inträffa. Men, som sagdt, är detta den stats-ekonomiska regime han ämnar införa, så önskar jag att han icke måtte blifva Finans-Minister, och får fortfarande vidhålla mitt föregtde yrkande. Hr Fåhraeus: Ehuru jag vidhåller mitt förra tillstyrkan de al bifall till Utsk:ts förslag, kan jag icke undgå att uppträda emot Gr.
Kammar-Rätten uppgifna skäl, icke helier anse ifrågavarande inköpskostnad böra utur räkenskaperna försvinna utan ali upplysning derom, att Fonden innehar egendom till motsvarande värde, finna, för sin del, lämpligast, att karantänsplatsen under särskildt egendoms-conlo bland tillgångarne upptages. §. 2. Såsom anmärkningsvärdt hafva Revisorerne funnit, att för år 1845 utgått af ifrågavarande fonds tillgångar till Svenska kyrkans i London underhåll 1,202 R:dr 4 sk. Banko, då deremot för år 1844 och de fö - — 80 — regående åren medel för bestridande af ulgifterne under denna titel tagits af Sveriges och Norriges gemensamma fond. §. 3. Revisorerne få anmäla: att, i afräkning å aflidne Tullförvaltaren Finérs proprie balans, under den 1 Juli 1844, äro influtna 582 R:dr 46 sk. 8r:st; att under de år, revisionen omfattar, någon afbetalningå Handelshuset C. W. Rösners i Christiania skuld, 5,847 R:dr 33 sk. 3 r:st Banko, icke ägt rum; samt att Grosshandlaren Carl Fr. Liljewalch, hvilken den 20 Juni 1844 blifvit utsedd och förordnad att afgå till Ostindien och China, för att inhemta och meddela upplysningar om de ulsigter, sorn kunna förefinnas till handels-förbindelsers inledande med dessa länder, genom nådigt
Han tog min tystnad för hvad den var. Den som tiger, han jakar. Sedan, för att surprenera så mig som Anna, hvilken hade inkommit i detsamma, öppnade han sin kammardörr och framdrog derifrån en blyg och försagd flicka. Det var den ifrågavarande Emma, en rosenröd, nätt flickunge, den Anna genast gick att kyssa. Jag naturligtvis likaså. Åter har således för mig uppblomstrat en lycka. Här bland dessa goda menniskor skall jag återfå tron på det vackra i menniskohjertat. Jag hinner ej mera. Vi skola ut att ro på Mallasvesi. Dertill ha vi lof, dock icke ... utom viken. Min lilla Emma är läraktig, så att det är rätt roligt att informera henne. Derigenom att hennes läsetimmar icke äro så strängt markerade, är jag rädd att hon snarare läser för mycket än för litet. Under mellanstunderna öfverhopar hon mig med frågor om ett och annat i naturen, hvilka jag, skam till sägandes, ofta icke kan besvara. Derjemte har hon anlag för en grundlighet, som bland flickor icke är särdeles vanlig. En gång, sedan vi haft en geografisk lektion, tycktes Emma mycket fundersam. Jag frågade, på hvad hon grubblade. Jo, vet Celia sade hon (ordet mabonne skulle så mycket mindre passa, som vi nästan sagdt äro systrar) jag funderar på, huru jorden ändå kan vara rund. När jag först läste det, tyckte jag att det var så lätt att förstå, och så naturligt, men nu först efteråt tycker jag, att det dock är bra konstigt. Jag anmärkte då, att af alla kroppar är klotet den enklaste, så vida det öfverallt är lika till sin yta. Tillika anförde jag den vanlige sanningen, att till och med höga berg på ett så stort klot som jorden icke kännas mer än sandkorn på ett vanligt litet klot. Ja, nog förstår jag det alltid svarade den lilla tviflerskan men visst är en pannkaka också bra enkel. Jag tycker jorden just kunde vara som en pannkaka. Och vet Celia, hvarföre jag tycker så. Jo se, för det första: man talar om att resa till verldens slut. Vore nu jorden som en pannkaka, så kunde den ha ett slut, som sku' säga halt. Det vore roligt att få se detta slut.
Man kan äfven i denna styl visa stort snille, stor talent, stor skicklighet; ty skickligheten består i, att göra väl det man uttänkt, hurudant det än föröfrigt må vara: men, med allt detta, har stylen likafullt något, som strider mot ett sannt, ett lagom, ett friskt, ett ädelt. I den ideala stylen hafva Antikens konstnärer arbetat; och den är för dem så gemensam, att den ända ned i en grekisk krukmakares kladd är igenkännlig. Med Antiken mena vi sammanfattningen af grekiska arbeten, och romerska gjorda efter dessas mönster. I den låga stylen är allt det Moderna gjordt: hvarmed vi mena de Nordiska folkslagens arbeten; d. v. s. de folkslags, hvilka bo mellan Alperna och Norra Polcirkeln. Man har – strängt taget – målat i den låga stylen alltifrån Cimabue och Giotto, med inbegrepp af Raphael sjelf, till nuvarande tid. Raphael har dock tycke af den ideala stylen. Leonardo da Vinci, i sin stora tafla Nattvarden, står vid Raphaels sida. Giulio Romano var en stor artist. Tycket af styl har från Raphael meddelat sig åt hans skola. Förunderligare är, att man träffar taflor med Raphaels styl, målade innan Raphael. Bland de sednare står Correggio högst: man ser och återser hans vackra målningar gerna. I allmänhet går den Italienska konsten, oaktadt någon smitta af de nordiska eröfrarnes lynne och sitt efter Raphaels tid (särdeles genom Caraccierne) började förfall, närmast intill Antikens konst; så att det italienskt moderna är ett idealt, när det jemnföres med det nordiskt moderna. När man får se antika konstverk, tycker man i början ett af två: antingen, att allting deraf, eller ock, att ganska litet deraf, har skönhet. Bland de nordiska folken är – i fall man vill vara upprigtig mot sig och andra – det sednare det vanligare. Erfarenheten visar, att det sköna ej är det, som de i sin första känsla omtycka. Vår allmänhet ger sin aktning – om den ger någon – åt snille-mödan i en konst, och åt det öfverdrifna i en smak.
Om, före fartygets afresa från befraktningsorten: 1. fartyg och gods, eller ettdera, genom utbrott af krig blifva ofria; 2. den hamn, från hvilken resan skall börja, eiler till hvilken den är ställd, genom blokad blifvit stängd från al! handelsgemenskap, eller det gods, som skall inlastas eller redan är inlastadt, blifvit till utförsel i befraktningsort, eller lill införsel i bestämmelseort förbjudet; 5. fartyget tages i kronans tjenst; då ege hvardera kontrahenten rätt att fraktslutet häfva och drage hvar sin kostnad och skada, som deraf tima kan. I det fall, som i mom. 3 omförmäles, njute dock rederiet och befraktaren efter omständigheterna ersättning af allmänna medel. 29 § i 19. Inträffa de foll § 118 omförmäler, medan fartyget är liggande i hamn, dit det för att intaga last från befraktningshnmnen ofgätt, eller i nödhamn, eller i hamn, dit det af orsak, som i § 45 sägs, inlupit, ege hvardera kontrahenten rätt att fraktslutet häfva och vare, i ty fall, frakt beräknad efter de grunder, § 5 bestämmer. Angående kostnad och skada gälle hvad i föregående § stadgadt är. § 120. Blifver fartygets resa uppehållen genom offentlig myndighets bud, och är rederiet eller befälhafvaren dertill vållande, håfve befraktare rätt att fraktslutet bryta och för kostnad och skada, som för honom derigenom uppkommer, undfå ersättning af den, som uppehållet vållat. Samma rätt håfve ock redare eller befälhafvare, der befraktare till uppehållet vållande är. § 121. Ej må för den tid, befraktadt fartyg uppehälles af krigsorsak, karantän eller annat hinder, hvartill befraktare ej varit vållande, tillökning i frakt utgå, der den ej särskildt betingad är. § 122.
Inom Westerås fögderi. 1) S:t Ilians socken, i kyrkligt hänseende hörande till Westerås moderförsamling, är i administrativt och juridiskt hänseende delad på tvenne härader och tvenne domsagor, så att skattehemmanen Bjärby N:o 1, 1 mantal, Kumla N:o 1 eller Fredriksberg, % mantal, Wibo N:o 1, 1 mantal, Wallby N:is 1 och 2, hvardera 1 mantal, och kronohemmanen Kumla N:is 2 och 3, hvartdera 1 mantal, Råby N:o 1, 1 mantal, Wallby N:o 3, 1 mantal, och Wallby N:o 4, TnB mantal, tillsammans 9A mantal, höra till Tuhundra härad och första domsagan; hvaremot den öfriga större delen af socknen, utgörande tillsammans 161 mantal, tillhör Norrbo härad och andra domsagan. Socknedelarne äro dock åtskilde genom en naturlig gräns, eller Svartån; 2) Westerås qvarn är pä alla sidor omgifven af ägor hörande till Westerås stad, och mjölnarens bostad ligger på jord, utbytt från stadsegendomen Carlslund, men hörer det oaktadt till landet och Norrbo härad; 3) Hagsätra, I mantal, upptages i jordeboken såsom tillhörande Lundby socken och Tuhundra härad, men tillhör Skerikes socken och Norrbo härad; detta hemman är nemligen, enligt äldre provinskartor och Landshöfdinge-Einbetets resolution den 10 Oktober 1813, antecknadt såsom beläget inom Skerikes sockenrå och intaget i Skerikes den 14 Juli 1855 fastställda pastoraliekonvention; den åboende personalen skattskrifves äfven i Skerikes socken.
Redan detta förhållande att icke någon från Svenska Statens sida vidtagen åtgärd varit den egentliga orsaken till den minskade sportelinkomsten, torde, enär någon särskild utredning af beloppet utaf den förlust, som genom nyssnämnda förordning drabbat vederbörande tjenstemän, icke blifvit i den nådiga Propositionen meddelad, innefatta tillräckligt skäl för afslag å Kongl. Maj:ts ifrågavarande framställning; men dertill kommer, hvad för alla är väl bekant, att Landssekreterarnes inkomster, redan förut ganska betydliga, under de sednare åren än ytterligare stegrats, hvadan den förlust, som uti förevarande hänseende drabbat Landssekreterarne, kan anses dem på annat sätt rikligen godtgjord. Hvad särskildt Sekreteraren hos Ofverståthållare-embetet för Polisärenden angår, företer sig visserligen förhållandet något annorlunda. För denne tjensteman har nemligen passlösen utgjort en väsendtlig del af hans inkomster, hvarför han icke, såsom Landssekreterarne, genom sportler från annat håll undfått ersättning, och billigheten synes sålunda påkalla, att han för förlusten deraf hålles skadeslös. Utskottet håller likväl föro, att detta hör kunna sko på lämpligare sätt än det nu föreslagna, och torde det derföre böra lemnäs åt vederbörande att, efter frågans närmare utredning, och om dervid befinnes, antingen att den ifrågavarande tjenstemannens iöneinkomster numera böra förhöjas, eller att den honom tillskyndade förlust till någon väsendtligare del varit föranledd af förändringen i den inhemska lagstiftningen uti ifrågavarande hänseende, så att någon tillfällig 30 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 74. ersättning vore af billighet påkallad, då göra den framställning, som kan finnas vara af omständigheterna påkallad. På grund af hvad sålunda blifvit anfördt, hemställer Utskottet, att Kongl. Mnj:ts ifrågavarande nådiga framställning icke må af Rikets Ständer bifallas. 33:o. Uti en bos Prcstc-Ståndot väckt och till Stats-Utskottet remitterad motion (N:o 82) har Doktor Lundberg föreslagit, att f. d.
Prat. 1853 § 1854. 1 Sami. 2 Afd. 3 Haft. 1 2 Låg* samt Allm. Bese.- och Ekon.^Utskottens Betänkande, JY:o 5. fran Oland, Anders Johan Sandstedt, och Petter Mårtensson fran Jönköpings län, E. M. Falk från Skaraborgs län, Petter Jlinsson frän Jönköpinga län Anders Persson och Guslaf Hullman frän Örebro län, Lars Mallsson frän Upsala län, Lars Magnus Knutsson, Anders Persson och Anders Jansson frän O-Jergöthlands län, Anders Häckström från Norrbottens län, Erik Ersson och Erik Jansson frän Stora Kopparbergs län, Anders Andersson frän Wermlands län, förre vice Talmannen Nils Persson från Södermanlands län, Petter Gabrielsson från Kronobergs län oell Lars Gustaf Andersson från Elfsborgs län instämt, varande likväl af sistnämnde ledamöter vrkadt, att egare af säterier, utan afseende å stånd, måtte i prestgårds byggande deltaga, samt af Henrik Andersson. Hudberg, Sandstedt, Petter Martensson och Falk. att den för nyssberörde hemman ifrågastäUde utsträckt jemväl till tingshus och häradshäkte; 4:o och 5:o af riksdans-fullmäktige Daniel Danielsson från Jönköping? län och Joseph Hohn från Stockholms län. som, hvar för sig, yrkat, att, med ändring af 2G kapitlet 2 § Byggninga-balken, församliMgarnés -skyldighet, att bygga och underhålla vissa hus å prostgårdar må .upphöra, och nämnde skyldighet i stället öfverflytta» till kyrkoherdarne sjdfrc; hvarjemte Daniel
Enar det årets Bewill» ning endast uptageS till 1,200,000 R:d, wisar det likwal att af Sweriges Nike i dest dä warandc omfattning kunnat utom de ordinarie Utlagor utgöras i extra Bewillningar nara 4 Millioner R:d., ty utom nämde afgifter moro annu 100,000 R:d. ärligen tvid denna tid af Bewillningen päräknade till Bröllops-gjard, krönings-hjelp och gäfwor ät det förra Kongl. Huset. Finlands andel i Bewillningen har aldrig lemnat en behällen Inkomst af mera an 2 L zoo,ooo R:d. ärligen, och dec är säledes högt tilltagit vm man stulle anse desi andel i ofwannämde ärs famfallde extra utlagor hafwa utgjort en fjerdedel eller en Million. Det blir säledes obestrideligt, att af Sweriges Rike ensamt, dä redan med ett minstadt rörelfe-capital och en i warde fallen Sedelstock, kunnat inom ett är i extra afgift utgöraS en Summa af g Millioner R:d. Att denna ar till utgörande möjelig bewises ytterligare af r8o8 ärs Krigsgjard, som war till En Million päräknad, och som jemre alla andra under samma tid inträffande owanlige utgifter, utan särdeles känning till större delen utgeck. Säkerligen war det icke den, men de öfrige obestämda och oberäkneliga för krigets skuld påkommande utgifter och onera, som gjorde detsamma sä känbart och odrägligt. Den S Zebruani. 241 Utskottet anser si? emellertid lyckligt, som i Krigsgjärd och Bewillning sammanräknade, kunnat föreslå totala beloppet deraf till en sjettedel mindre, än hwanill de för 1308 wörö beräknade, och wägar hoppas, att om inga oförmodade 0'yckliga händelser inträffa, och Banque» erhåller de nu för densamma bestämde inbetalningar, skola Riksens Högloft.
Rdr Banco kunde Westbäck tilläggas 1 6 år, med förbindelse att under denna tid icke allenast undervisa och behörigen underlätta visea personer som dertill borde af DykeriDirecuonen utses, hvilka slags instrumenter borde anskatf»s, och huru de skulle inrättas, samt pä hvad sätt de kunde med mästa framgång till ändamålets vinnande användas, utan ock. inom loppet af nämnde tid, hafva upptunnit en så beskaffad af honom omnämd vattenlyckta, som funnes vid bergningen vara af en mera säker och hufvudsaklig nytta, än de hittills begagnade Dykeriklockor och vattenkikare, hvarefter och s#dan fördeiarne deraf blifvit vederbörligen utrönte och styrkte, det skulle ankomma på Kongl. Maj:ts nådiga godtfinnande om Westbäck till ytterligare belöning, för en så riksgagnelig uppfinning finge för dess återstående lifstid, till underlättande af behofven vid en annalkande ålderdom, ett lika arfvode uppbära. Förvaltningen af Sjöärenderne hade tillika ansedt det böra blifva DykeriDirectionensåligganden, att öfver verkställigheten hafva noggrannt inseende och med årliga berättelser derom till Förvaltningen inkomma, samt att, sedan Westbäck, tillärt vissa af Directäoneo utsedde personer, foga den anstallt, att lika beskaffade bergningsredskap höllos i ordning på de ställen, der DykeriMagaziner äro anlagde, för att vid påkommande behof tillgå; äfvensom att det af Westbäck uppfundne arbetssätt, vid instrumenternes begagnandej 1»“ Den 26 Februarii. kaledes på alia ställen infördes} och för öfrigt skalle, derest Kongl Maj-t i nåder biföll ett årligt arfvode. Westbäck ovilkorligen åligga aft till Förvaltningen af Sjöärenderne ingifva ritningar och beskrifningar på de af honom redan uppfundne bergningsinstrumenter. Sedan Kongl. Commerce-CoUegium och Kongl.
I kupéerna sitter alltid någon och berättar om den tid, då Kristusbilden fanns i Diamante. Hvilken tid, hvilken tid! Hvarje dag gjorde bilden nya under. Man kan ej berätta om dem alla, men han gjorde det så gladt i Diamante, som om dagens stunder varit dansande tärnor. Man trodde, att tiden hade fyllt timglaset med glimmande guldsand. Om någon hade frågat hvem som regerade Diamante på den tiden, så skulle man hafva svarat, att det var Kristusbilden. Allting gick efter hans vilja. Ingen tog hustru eller spelade på lotteri eller byggde sig hus utan att rådfråga honom. Det var månget knifstyng, som ej blef utdeladt för bildens skull, och mången gammal fejd blef bilagd, och månget bittert ord fick stanna bakom läpparna. Man måste bli god, ty man märkte, att bilden bistod dem, som voro fredliga och hjälpsamma. Till dem skaffade han goda gåfvor af glädje och rikedom. Om nu världen varit, som den bort vara, så skulle Diamante snart blifvit en rik och mäktig stad. Men i stället förstörde den del af världen, som ej trodde på bilden, allt hans verk. Det båtade ej hur mycken lycka han strödde omkring sig. Skatterna växte alltjämt och borttogo all rikedom. Och så var det kriget i Afrika. Hur kunde man vara lycklig, då ens söner, ens pengar och ens mulåsnor måste gå till Afrika? Och kriget därute gick ej väl, det var nederlag på nederlag. Hur kunde man vara lycklig, då fosterlandets ära stod på spel? Framför allt var det, sedan järnvägen blifvit färdig, som det märktes, att Diamante liknade en oas i en stor öken. Oasen är utsatt för öknens flygsand och röfvare och vilddjur. Så ock Diamante. Oasen borde breda ut sig öfver hela öknen för att kunna känna sig trygg. Diamante började tro, att det ej skulle kunna blifva lyckligt, förr än hela världen tillbad dess Kristusbild. Nu gick det så, att allt hvad Diamante hoppades och eftersträfvade blef det förnekadt. Så längtade donna Micaela och hela Diamante efter att få åter Gaetano. När järnvägen var färdig, drog donna Micaela till Rom och bad om hans frigifvande, men det nekades henne.
Nu, då hon inte mera kunde afvisa honom, hade det ju ingen brådska. Men på samma gång han tänkte på detta, sköto andra visioner upp och i dem spelade Lena sådan han sett henne om natten, då hon dref ut honom med damborsten, hufvudrollen. Han bet ihop käkarna och sväljde ett par gånger, slog i åt sig ett stort, bräddfullt glas whisky samt tömde det i ett drag. Därpå skrufvade han ned gasen och gick upp i sitt rum för att först låsa in sina penningar. En stund därefter vaknade Lena vid det någon sökte öppna hennes dörr. Hvem är där? Hvem annan skulle det väl vara än jag, svarade Tuominen otåligt. Det förargade honom att finna dörren stängd. Hvad vill ni? gå och lägg er och låt mig vara i fred. Seså, prata inte nu utan öppna dörren. Din man må väl få komma in när han vill! Min man är ni inte ännu, och så länge håller jag min dörr stängd. Gå nu till sängs och ställ inte till något spektakel. Lenas röst ljöd helt vänlig och i själfva värket kände hon sig häller inte förargad. I morgon skulle de ju vigas Men Tuominen blef rasande. Skulle han låta afspisa sig så snöpligt och stå som ett åtlöje, bara för att hon hade några dumma griller om vigsel med präst? Den länge kufvade begärelsen, spritångorna och vreden tillsammans tumlade om i hans hjärna och bragte honom på en gång i sådant raseri att hans röst ljöd hes och skroflig. Om du inte öppnar dörren på ögonblicket så sparkar jag in den, förb a mig gör jag inte det! Ni är väl inte galen häller! hördes Lenas röst tätt innanför dörren. Hon hade rusat upp ur sängen, skrämd af Tuominens tonfall, som inte lämnade något tvifvel om att han menade hvad han sade. Var nu hygglig och gå! alt ännu i bedjande ton. Ett våldsamt slag mot dörren var alt det svar hon fick, och det bragte också henne i harnesk. Jaså, det börjas på det sättet, sade hon i helt annan tonart än förut. Nå, bättre är det att det händer i dag än i morgon. Vänta skall ni få på, att få mig till prästen, om ni håller på så här.
Län beviljade understöd till befordrande af laga skiften, 10:0 Daniel Danielssons ifrån Örebro Län memorial, om anslaglill Brobyggnad, j 1:0 Olof Olofssons ifrån Westerbotten memorial, angående upphörande af Kammar-Advokat-Fiscalens rätt, att granska de allmänna Markegångssä tillingarne, 12:0 Lars Jönssons ifrån Östergöthland memorial, angående ut jordars beskattning, i3:o Erik Perssons ifrån Gefleborgs Län memorial, att de hemman i Gestrikland och Helsingland, hvilka sedan 1682 blifvit upptagne eller framdeles blifva uppodlade, må anslås till understöd i roteringen för de äldre hemmanen, i4:o Nils Perssons] ifrån Södermanland motion, om förändrad uppsägningstid för leverering af räntehö in natura, i5:o Peter Jönssons ifrån Jönköpings Län motion, att KammarRättens revisions-departement icke skulle ega anmärka något emot de grunder, sorn blifvit följde vid Mantalsoch Skattskrifningar samt Beredningsoch TnxeringsComite'er, 16:0 Hans Janssons ifrån Elfsborgs Län motion, om frälsejordens befrielse ifrån Rusltjenscens åter-uppsättande vid den såkallade Adelsfanan, emot ersättning till Staten, 17:0 Anders Erikssons ifrån Örebro Län memorial, om Carlskoga Bergslags befrielse ifrån tiondejerns erläggande till Kronan, eller lindring i berörde afgift, 18:0 Anders Erikssons ifrån örebro Län memorial, om anslag till en brobyggnad i Carlskoga Härad, och 19:0 v. Talman Jon Jonssons motion, om Statsanslag eller ränte Bib. till R. 1St. Prot. adra Häftet, 34 Prof. Utdr. d. i3 Mars 1834. fritt lån till understöd för hamnbyggnad och strömrensning vid Ronneby Köping.
Och Brita utan paniers, det bör vara hvad italienarne kalla ombra di caffé. Men att göra hennes conquête från sin bäste vän, utan att han anar oråd, medan hela världen eljes applauderar, det är en tour de force, som passar mig. Dorine var fager, ung och söt. Cupido pilen mordiskt sköt Emot dess hjärta lilla – allt väl, Det gjorde ljufligt illa – I förstån mig väl. Hon vände då ett ögonkast Af löften fullt emot Erast – Se sår från Amors båga – allt väl Mig bränner med sin låga – du förstår mig väl. Erast var ung och blyg och dum. Han genast går till vännens rum Och ber om hjälp för lyckan – allt väl, Men krokben satte kryckan – i förstån mig väl. Han vännen gör till postiljon, Men denne snart ur egen ton För flickan visan diktar – allt väl. Eraste med vinsten pliktar – I förstån mig väl. Gud nåde den, när flickan ber, Som ej går själf, men sin kamrer Till hennes möte sänder – allt väl, Han blir på fingren bränder. – I förstån mig väl. Komedien lyckas bättre än jag kunnat hoppas. Min Eraste kommer alla aftnar och biktar sig. Än har hon varit hård, klipphård – oh, la belle inhumaine! – än har hon varit douce och mild – oh, la sainte, la divine personne! – än har hon gifvit honom ett afvisande svar och tagit Eric Oxenstiernas arm och dansat med honom ända till réveillonen. Himmel och helvete! Än har han fått af henne till souvenir duken för ce petit nez si coquettement retroussé, och den går han och bär vid sitt hjärta. Men under tiden har jag forcerat fästningen lika skickligt som Villars för att belägra och intaga den efter alla konstens regler. Jag har gräft grafvar – det är Calomnier, som skilja henne från Bunge och alla hennes andra adorateurer – jag har byggt bastioner af smicker och complimenter, och nu skall passionens grofva artilleri köra fram. Snart skall den vackra platsen dagtinga. Sända mig parlamentairer på rosapapper.