Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Inspektoren såg betänksam ut, vände sin tuggbuss i munnen och sade, att han icke kunde döma riktigt om saker, som han icke såg på nära håll och var inne i, men efter allt hvad frun sade honom om resultaten, skulle han nog anse det allra bäst, om Vänö kunde säljas så snart som möjligt. »Om jag törs säga min mening», sade han, »så borde frun till och med sälja det till underpris. Det är bättre att på en gång förlora en stor summa än att ha något sådant liggande, som hemligt suger pengarna till sig. Man kan inte veta, hvilka summor det en gång kommer att gå till. Jag vet ju, att frun tycker det är ett så nätt ställe med vackra omgifningar, men ett sådant der litet trefligt hus kan frun skaffa sig på något annat håll. — Kanske det skulle kunna komma någon fart i affärerna der uppe, om en egare, som förstod sig på det, sjelf vore i närheten och öfvertoge ledningen. Der fins ju elfven, den kunde kanske användas till något. — Men med en ung inspektor, — hvad heter karlen? — Michelson! — Ja, jag känner honom inte, så är det minsann, — ja, jag säger nu bara min mening, — så tycker jag att frun helst skulle sälja det.» Nina kom ihåg, att häradshöfding Tofte hade sagt henne ungefär det samma, och hon skref samma dag ett bref till honom och bad honom att om möjligt skaffa henne en köpare. En af orsakerna, hvarför Nina hade rest till Segerstad, var för att se till skolan, som hon hade upprättat der, en skola, der bondflickor efter konfirmationen fingo ett à två års undervisning i handarbete, husliga sysslor och ett par läroämnen. Hon hoppades i hemlighet, att hon skulle kunna göra någon nytta der. Hon hade alltid haft lätt för att blifva bekant med personer ur folket, de kommo en så naturligt och menskligt till mötes, tyckte hon, och hon tänkte, att hennes omsorg och kärlek skulle behöfvas vid skolan, der tolf unga flickor arbetade på hennes bekostnad. — Men hon fann sig besviken.
Det är ett factum att, om Nationen har skuld, så måste den betala ränta derå, och då de ordinarie inkomstérne ej dertill förslå, måste den utgöras genom bevillning, Deri rnethoden att afskrifva mer eller mindre af sin skuld, kan jag ej gilia. Jag tror dessutom, att då denna ränta ej är så stor, att den medför någon våldsam brytning, eller att Samhällets upplösning deraf skulle blifva en följd, så bör man ej rubba en gifven förbindelse, i följd hvaraf jag yrkar, att räntebetalningen må bibehållas och 1813 års beslut i allo till efterlefnad blifva gällande. Herr Tham: Vid discussionea öfver 7, 8 Deri 11 September c. /u. 479 och g punkterne, har jag af de Talare, som åro Ledamöter i Utskotten, saknat upplysning om en mening i g;de punkten. Den lyder sålunda: men på det att RiksgåldsContoiret ej måtte för ögonblicket fukna. tillgång, att fullgöra de af Rikets Stander fårejkrifna utbetalningar; må RiksgåldsContoiret äga, att uppå Banken asfignera i deri mån behofvet för dagen ej fkulle genom dess egna för handen varande tillgångar kunna fyllas. För de Bankens medel, hvilka Jålurida af RiksgåldsContoiret får en tid begagnas, erlägges ingen ranta; men deremot böra de, få Jiiart tillgångar inflyta, ovilkorligen genajt återbetalas. Denna mening tror jag ej har afseende på hvad 1818 blifvit stadgadt, i afseende till förhållandet emellan Banken oell RiksgåldsContoiret; jag tror, att den afser ii:te punkten, och att RiksgåldsContoiret må försäkras om ett creditiv, att begagna vid påträngande tillfälle, då många 3- procents-sedlar kunna presenteras. Om meningen varit sådan, att för desse sedlar bereda ett ryggvärn, så anhåller jag att de Herrar, hvilka åro Ledamöter af Utskotten, måtte upplysa, huru förhållas skall, om alla tre punkterne afslås. Herr Lefren:
Herr Ribbing har sagt, att Länsmän ej sällan olofligen beskatta Allmänheten. I den Kongl. Propositionen heter det, att Länsmännens löneförhöjning ansetts nödig, till förekommande af det skadliga missbruket, att de för sin bergning mäste vara till tunga för Folket. Om nu detta är ett missbruk, måtte det vara ett olofligt beskattande, såsom Herr Ribbing uttryckt sig. Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedt, Gustaf: Efter den långa öfverläggning, hvartill Herr Ribbings anmärkningar gifvit anledning, borde jag kanske ej med mitt yttrande upptaga Ridderskapets och Adelns lid; men då ändamålet med en anmärkning mätte vara att derå erhålla svar; Den 17 December e. m. tror jag mig böra i korthet besvara hvad Herr Ribbing anmärkt rörande anslaget för H. K. H. Prinsessan. Herr Ribbing har sagt, att behofvet af det ökade anslaget borde styrkas. Jag hemställer, huru det möjligen skall kunna annorlunda ådagaläggas, än som i Kongl. Maj:ts Proposition skett. Eller skola väl Hennes Kongl. Höghets utgiftsräkningar företes? Sådant fordrar säkerligen ej någon; och derförutan kan jag, med största beredvillighet att häri gå yttrade önskningar till mötes, ej inse, huru behofvet af detta anslag skall kunna vidare styrkas. En värd Talare, Herr von Hartmansdorff, bar under discussionen af detta ärende omnämnt mig på ett altför smickrande sätt. Jag kan icke ens upprepa hvad han sagt; och i anledning deraf får jag förklara, att jag hämtar efterdöme för mitt förhållningssätt härstädes af det rum der jag står, och af de minnen det förvarar. Den ton jag här nyttjat och föresatt mig att alltid behålla, den utgår från milt hjerta, som, utan öfvertygelse om någon ofelbarhet för mina egna meningar, alltid hyst och alltid skall hysa aktning för andras.
Det kan således vara möjligt, att det finnes andra arfvingar, , som äro berättigade att dela arfvodet med nyssnämnde personer. Om nu hela dana-arfvet utan vilkor till dem öfverlemnas, Den 24 April. 391 tilen andra lika arfsberättigade personer verkligen finnas, ehuru de ännu icke gifvit sig tillkänna, är det naturligt att Sund och hans syster genom eftergiften erhålla en större förmån, än de i sjelfva verket skulle hafva bekommit, derest de inom i lag stadgad preskriptionstid till arfvets utbekommande sig anmält. Det är nemi. otvifvelaktig!, alt, om de i laga tid gjort anspråk på arfvet, så hade vederbönde domstol icke kunnat tillerkänna dem arfvet med mindre de styrkt, icke allenast att de vore med enkan Sandelin be slägtade, utan äfven att inga andra vore i närmare eller lika grad till arfvet berättigade. Det synes mig icke heller vara förenligt med rättvisans fordringar, att dessa personer, derigenom att de för sutit praescriptionsliden, skola erhålla bättre rätt än de eljest haft, och jag tror icke, att Staten står i sådan förbindelse till dessa arfvingar, att det är skäl att gifva dem en större förmån, än de skulle hafva fält åtnjuta, derest de i laga tid och ordning deras arfstalan bevakat. Få grund af hvad jag nu haft äran anföra, tillstyrker jag ett tillägg till Utsk:s förslag, innefattande en inskränkning i eftergiften af ifrågavar:de dana-arf till det belopp, hvartill de kunna lagligen styrka sig hafva varit berättigade, derest prasscriptionstiden ej af deni försutits. Kunna de styrka, att de äro oftabemälda enkas enda lagliga arfvingar, sä följer af sig sjelft, att hela arfsbeloppet dem tillfaller, men kunna de det icke, utan det skulle yppa sig, att andra lika arfsberättigade personer finnas, så böra desse sednare icke genom Statens åtgärd beröfvas en förmån, hvaruppå de med lika mycket skäl som de, hvilka redan såsom arfvingar sig anmält, kunna göra anspråk.
Uppå derefter framställd propos. blef Utsk-.s förslag af R. o. Ad. bifallet. igö D « ii g December f. ro. I afseende på dessa artiklar, yrkades dels att deras afgörande borde uppskjutas till artikeln "Slöjdevaror’’ pröfvades, dels att införselstullen å ”hilder, andra slag,” borde bestämmas till i5 proc., hvilka båda förslag af åtskilliga ledamöter beslredos. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg pröfningen af denna punkt böra uppskjutas. Ropades nej. Uppå derefter framställd propos. biföll R. o. Ad. Utskts förslag angtde bilder, med den förändring att införselstullen å "bilder, andra slag," förhöjdes till t5 r:dr af too r:drs värde. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla Uisk:s förslag rör:de bildthuggeri-arbeten. Vid den nu uppkomna discussionen yrkades, dels alt införselstullen, i enlighet med 1835 års taxa, borde bestämmas till ao proc.; dels bifall till Utsk:s förslag; dels att rubriken borde förändras till Bildthuggeri-arbeten af träd och architectoniska arbeten af alla slag; dels ock all denna i nbrik borde fördelas i tvänne classer med bestämmande, att dessa arbeten, dä de äro föi färdigade af Svenska konstnärer, skola vora fria från tull både vid införsel och utförsel, men, då de äro förfärdigade af andra konstnärer, skola bära en införselstull af i5 procent. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg att lubriken å den nu föredragna artikeln ”Bildthuggeri-arbeten” borde vara sådan, som Utsk. föreslagit den. Ropades nej. Uppå derefter framställd propos. beslöt R. o. Ad., att rubriken borde lyda sålunda: Bildthuggeri-arbeten af träd och architectoniska arbeten af alla slag.
Mig synes uppenbart, att krafter och kapitaler icke användas rätt, då de nedläggas på näringar, som, derigenom att de icke kunna bära sig utan skydd, visa att de icke äro för landet naturliga; och ett sådant användande af krafter och kapitaler måste så mycket mera ogillas, som tillfälle att nedlägga dem på andra näringar, som gifva rikligt utbyte, visst icke saknas. Jag frågar: Kan man verkligen föreställa sig, att Sverige eller något annat land skall på längden kunna bibehålla sina komplicerade tulltaxor gent emot den nya tidens snabba kommunikationer och lifliga beröring? Liksom stadstullarne och provinstullarne befunnits outhärdeliga, lika 406 Dea 8 Februari f. m. säkert är, att i allmänhet nutidens tulltaxor icke skola kunna upprätthållas gent emot telegrafer, ångbåtar och jernbanor. Englands tulltaxa är det föredöme, hvartill jag anser att vi böra sträfva. Den är icke större, än att den tryckt upptager en sida af ett vanliet skrifpapper storlek. I densamma beskattas också endast sådana varor, som icke äro föremål för tillverkning inom landet, såsom kaffe, socker, the, tobak, peppar, korinter, bränvin, vin, kakao etc. etc. — Nåväl, säger man kanske, aldrig kunna vi komma derhän? Vi skulle ju då få en ofantligt minskad tullinkomst och följaktligen statsbrist? Jag har tagit kännedom orri Kommers-Colbii berättelse angående rikets handel och sjöfart under år 1864 och deraf Iunnit, att om vi skulle vilja efter Engelskt föredöme tullbeskatta endast de varor, som icke äro föremål för Svensk tillverkning, så skulle vi utaf de 415, som för närvide äro upptagna i vår tulltaxa, ej behöfva behålla mer än 19 hufvudartiklar, nemi.: bränvin, cider, kaffe, kanel, likör, mandel, oljor, peppar, plommon, russin, saffran, salt, sirap, socker, thé, tobak, vin, fisk, färger, med cirka 60 underafdelningar, för att erhålla 9 af de 14 millioner, som tullen 1864 inbringade. Besinnar man nu, att folkets förmåga att konsumera af ifrågavarande kassa-artikiar skulle betydligt förökas genom den besparing, som skulle tillskyndas dem derigenom, att priset på alla andra varor
Jag tillhörde den minoritet i Const.Utsk., som yrkade, att Utsk. skulle efter ordalydelsen i 56 §:n Reg,F:n försöka att i möjligaste måtto sammanjemka RiksSt.-ns gemensamma tankar och, om skiljaktigheterna varit oförenliga, dem derjemte till samtliga RiksSt-.ns behandlande anmäla. För min del ansåg jag fördenskull Utsk. hafva bort utarbeta alternativa förslag och deröfver inhemta de särskildta RiksSttns särskilda tankar, hvarefter först votering i förstärkt Utsk. bort komma i fråga. Det otvifvelaktiga resultatet af denna grundlagsenliga behandling hade varit, att samtliga RiksSt:n, bundna vid de, då Const.Utskis betänk. ]N:o 38 pröfvades, af dem gjorda medgifvanden, ovillkorligen och utan möjlighet af reträtt måst fullfölja reformens bana och således tillvägabringa åtminstone något förslag lill representationsförändring att hvila till nästa riksdag. Behofvet, nödvändigheten af en representationsförändring hade då varit i laglig form högtidligen erkända af alla RiksSt:n. — Deri hade legat ett factum, som äfven en stationär regering haft svårt att helt och hållet förbise eller undvika, och den första grundstenen hade då varit lagd, — det initiativ Konungen vid flera tillfällen sagt sig fordra af R. St., innan Högstdensamme framlade sin propos. i detta ärende, hade då varit taget, — och detta frö skulle säkert hafva burit frukt. Men Const.Ulsk:s majoritet såg icke saken ur denna synpunkt. Utsk:s majoritet länn nemi. nödigt att grunden 3oo, Den 34 April f. m. först [atles genom stadgandet af principen för valrätten, och Utsk. föreslog i anledn. häraf propos:r till votering i förstärkt Const.Ulsk. öfver denna princip. Denna majoritetens åsigt gillades af alla fy ra ItiksSt:n, i följd hvaraf principvoteringen ock för sig gick och utföll i enlighet med Const.Utsk;s af BondeSt. godkända grundsats af samfällda val.
Transport-kostnader dito 4ooo: Diverse extra utgifter 1000: Salpeter-Sjuderi-Styresrnän i Gottlands, Wermlands och Kopparbergs Län å 3oo R:dr arfvode goo: Uti Malmöhus Län . i5o: Uti Hallands Län 100; - ^i,i5o: Under-Styresmän i Elfsborgs Län 2:ne, Wermlands samt Götheborgs'- och Bohus Län, å 100 R:dr arfvode 400* ‘Werkmästare i dessa Län 25 styck, å 20 R;dr Lön Soot Hvaremot komma att besparas Resepeningar för dessa Styresmän 680; Under-Styresmän . i33: 16^ 1 813: 16 a,o5o Summa Utgifter 2i3,523 Då härifrån afdrages inkomslerne.■ Gärden, circa 16,5oo Lispund å 7 * R:dr i23,75o: Ränta å Fondens Capital, sedan LandtRänteriernas fordringar för förskotter deraf blifvit godtgjorde , utgörande återstående circa 260 000 Rtdr hvaraf 64,000 R:dr ä 5 procent 3,200; 186,000 å 6 dito . 11,160: Afbetalningen å Fondens fordran för Försträckningar till Ladu-Prasmie-Lån och anskaffande af Salpeter-Sjudnings-Pan,- nor för Länens behof, circa -i4,36o; 2,413: 16 Återstår årlig Brist R;dr 73,000 16 — STOCKHOLM, tryckt i Ecksteinska Tryckeriet 1829. Sik, till II S.
Hennes Maj:ts Regering har med stort bekymmer förnummit de allvarsamma följder, hvilka uppstått genom nyligen timade fallissementer af vissa banker i England och Skottland äfvensom af några stora handelsfirmor, som hufvudsakligen voro sysselsatte i Amerikanska handeln.» »Det misstroende och den misströstan, som af dessa tilldragelser blifvit en följd, synes, jemte dragandet ur rörelsen af ett stort belopp af den pappers-cirkulation, som genom gällande bank-akter är legaliserad, göra det för Hennes Maj:ts regering till en nödvändighet att underrätta Englands-banken om att, i händelse den under närvarande bekymmersamma ställning skulle blifva ur stånd att, utan öfverskridande af gränserna för don cirkulation, som af 1844 års bank-akt föreskrifvas, tillfredsställa alla fordringar på diskonteringar och förskotter mot fullgoda säkerheter, regeringen är beredd förelägga Parlamentet er frikännelsebill för hvarje sålunda utlemnadt öfverbelopp.» »I afsigt att förekomma utsträckningen af denna lagens tillfälliga suspenderande utöfver det närvarande tillfällets tvingande nödvändighet, är Hennes Maj:ts regering af den mening, att bankens diskont eri ngsvil kor icke bringas under de för närvarande fastställda (10 procent)» »Hennes Maj:ts regering är fullkomligen öfvertygad om vigten att upprätthålla lagens bokstaf äfven under tider af stor merkantil föilägenhet, men den hyser derjemte den öfvertygelsen, att en åtgärd, som den nu föreslagna, är nödvändig för att aflägsna farhågor, hvilka hafva verkat hämmande på penningetransaktionerna, och den öfverlemna!' åt bankdirektionens klokhet orh urskillning att begränsa dess utsträckning inom de trånga gränsorna af det närvarandes trängande fordringar.» Undertecknadt Palmer ston. G. C. Lewis. För att fatta betydelsen af ett sådant steg, som del här vidtagna, måste man något känna Engelska förhållanden.
Detta är en beräkning, som i fråga om bibehållande af Bankens sedelstock vid det bestämda maximum icke kan komma att hålla streck som man säger, ty det kan hända, icke allenast att kreditiverne till fulla beloppet begagnas, utan äfven att Fullmäktige samtidigt på annan väg utlemnat hälften af dessa kreditiver, i hvilket fall en större sedelmassa vore utelöpande än sorn Banken enl. Reglem:te eger utgifva. Genom en återremiss blir Utsk. i tillfälle att yttra sig närmare om dessa punkter i ett sammanhang, och jag förmodar, att Utsk. då tager Reservantens skäl i närmare öfvervägande och framlägger ytterligare skäl för sitt beslut. Jag delar ingalunda Hr Mannerskantz yttrade farhåga, att en sådan förnyad pröfning af Utsk. skall innebära någon våda för saken. Är saken god i sig sjelf, så har ombyte af ledamöter i Utsk. ingen inverkan på densamma. Ar den åter ensidig, så att man velat gynna ett visst intresse, så är det ganska nyttigt, att en förändring åstadkommes. Jag anhåller således om återremiss af 52 punkten. Hr von Troil: I motsats till siste talaren kan jag ganska Den 13 Juli. 307 väl göra mig begripligt, hvarföre Hr Mannerskantz tillstyrkt nedsättning i den föreslagna summan. Hr Mannerskantz har sagt, att med de vilkor B. o. Ad. nyss antagit, ett mindre antal FilialBanker komma att upstå än Utsk. afsett, och då jag tror, att det är af största vigt, att denna § icke återremitteras, på det att den icke må af nya personer inom Utsk. sönderrifvas, samt, i händelse denne § återremitteras, den 53:dje äfven måste dervid åtfölja och dela den förres öde, förenar jag mig med Hr Mannerskantz och Frih. Tersmeden i anhållan, att 52 § måtte antagas sådan den är endast med den förändring, att summan 4,681,000 Edr nedsättes med 1,000,000 Edr.
Det är utan tvifvel, att Banken, för att blifva en verklig bank, äfven skall äga rätt att minska, ja, t. o. m. inställa sina utlåningar. Jag tror visserligen icke, att sådant kan ifrågakomma med alla de garantier i öfrigt, som finnas lemnade, men rättigheten bör likväl icke fråntagas Svenska banken mer än hvarje annan bank; och ordningen af sista rummet, för begagnande af denna rättighet, medger jag endast är en concession för att lugna de förskräckta. Jag öfvergår nu till 3:dje punkten och finner, på sätt den siste talaren utvecklat, att en förändring i redactionen deraf är nödig, efter det beslut, hvari II. o. Ad. stadnade vid föregående punkt. Den redaction, Hr Stråle föreslagit, har det företräde framför Utsk:s, att, då det sednare börjar med att förespegla ett inträffande behof för Banken att förstärka sin metalliska cassa, innebär det sednare de lugnande motiverna för möjligheten af ett sådant Jiehof. Vidare säges i Hr Stråles förslag, att, då omständigheterna sådant fordra, 4 § * i83o års banklag bör sättas i verkställighet. Jag skulle härvid tro, att man, på det att det åberopade lagrummet icke måtte särskildt behöfva uppsökas, borde uti en mellanmening insätta, hvad denna 4 § stadgar. Med dessa små förändringar finner jag Hr Stråles förslag fullt ändamålsenligt. Hr Tham, Wolrath: Det torde tillåtas mig att, lika som de föregående talarne, upptaga under discussion icke allenast 3:dje, utan jemväl följande punkter, som dermed hafva sammanhang. Jag kan då för det första icke dela Gr. Frölichs åsigter i ämnet. Det är nödvändigt, att, då man på den ena sidan lemnar Styrelsen all den frihet, som behöfves för att verkställa Ständernas beslut, man å den andra gifver den bestämda föreskrifter i det hufvudsakliga. Icke heller kan jag dela Frih. Cederströms förslag.
Vid förnyad föredragning af Stats-Utskottets den 20 dennes afgifne, ®ch den 27 derpå följde på bordet lagde, Utlåtande angående väckt motion om inlösande af de så kal4 lade Schlegelska Godsen i Hallands Län j ansåg Ridderskapet och Adeln berörde Utlåtande böra till BancoUtskottet remitteras. Föredrogs ånyo LagUtskottets den 14 dennes afgifne, samt den 27 derpå följde, på bordet lagde, Utlåtande i anledning af de hos Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet gjorde anmärkningar vid Utskottets den 25 gistlidne April meddeldte Betänkande öfver väckt förslag, att Konungens Befallningshafvande må blifva pliktige, att till justitiasCancelleren samt Justitiae Ombudsmannen insända ett exemplar af de Kungörelser, som af Kongl. Majis Befallningshafvande utfärdas: att Kongl. Maj ts Befallningshafvandes obestämda rättighet till Länens innevånares kallande till sammankomster och muntliga förhör må inskränkas, och att med utmätning af debiterad afgift mä innehållas, då jäf emot behörigheten af krafvet väckes. Grefve Spens, Jacob Melcher: Under åbe ropande af det yttrande jag hade äran, då Den 29 Maji. 667 LagUtskottets första Betänkande förevar, inför Ridderskapet och Adeln afgifva, får jag hos Hans Excellence nu anhålla om proposition till bifall af LagUtskottets ifrågavarande Utlåtande, med antagande af det deruti framställte sednare alternatif, eller att Konungens Befallningshafvande böra till JustitiaeOncelleren och Justities Ombudsmannen månadtligen insända ett exemplar af de Kungörelser, hvilka i Länet utfärdas, samt röra allmänna och enskiltes rättigheter och skyldigheter. Uppå derefter af Hens Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken gjord proposition, blef LagUtskottets Utlåtande, tillika med det deruti framställde sednare alternatif af Ridderskåpet och Adeln gilladt.
M. skulle afla tas en underd. skrifvelse, i enlighet med R. St:rs år 1860 församlade revisorers i förev:de § omförinäldta förslag; framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till ifrågav:de hemställan, hvartill svarades nej, och sedermera propos. på afslag å samma hemställan och antagande af ofvanberörde förslag till beslut, hvilken propos. med ja besvarades. Frih. Hermelin, Carl: Jag hemställer att Hr Gr. och Landtm, behagade framställa propos. till det Höglofl. Ståndet att utfärda inbjudning till Med-Stånden att förena sig i det beslut, R. o. Ad. nu fattat. Benna hemställan blef, uppå framställd propos., af R. o. Ad. bifallen. Utsk:ts hemställanden biföllos. § 30. Frih. af Uselas, Gustaf: Vid hirra riksdagen väcktes inom Vallöf]. Borgare-St. motion af enahanda syftning som ifrågav:de framställning. Denna motion tillstyrktes af Allin. Besv.- och Ekon.-Utsk:t, men hiel' af U. o. Ad. utan votering afslagen, och lärer äfven i något annat Biks-Stånd rönt samma öde, enär någon skrifvelse till K. M. icke blifvit algJIven. Nu har emellertid genom revisoternes framställning samma fråga ånyo bragts å bane, och jag anhåller, alt B. o. Ad. behagade stadna i det beslut, som vid förra riksdagen fattades. Bevisorerne yttra i sin skrifvelse, alt det skulle vara särdeles nödvändigt alt eea tillgång lill alla de beslut, sorn inom de förvaltande verken blifvit fattade, lör alt deraf kunna bedöma, huruvida någon otydlighet i gällande författningar eller någon godtycklighet vid deras tillämpning egt rum. För min del vågar jag tro, att en så långt utsträckt granskning af förvaltningen i allmänhet icke öfverenstämmer med den instruktion, som för revisorerne finnes utfärdad.
Utdrag as Protocollet, hållet hos Högwördrge Prest.Skandet den 6 S. D. Hwad Riksens Hög^ost. Ständers Stats-Utskott t anledning as Herr Landshöfdingen r d Riddaren af Leken boms anhållan, alt Läns Botli lars Lönen uti Stockholms Län matte, sadan den N-I u-tär till en del indeldt och tili en del Contant >a lchehailas och pä ordinar>e Stat uppföras, yrtrak ,ch hemstält, bles as Preste.Ståndet till olla delar gil! ; h.varom wördsamt och wänlig underrättelse skulle de R-lpecriwe Med» Slsnden samt ScalS» Utskottet lämnas, l-lc stirra. kix krotocollo ch O. ?rlm^vilk. S. D. El^wer Caplrain 06) Riddaren Herr Greiwé Ooknas gjorde anmärkning derwid, att Siats Rådet och Commendören Herr Friherre UolenKlri6 esker tillträdande af detta Embete icke skall upphärd! med d st förut innehafda bnartring såsom ordsö» rande i Nummer Lotteri Direckionen, afgkswa Riksens Högsofl. Ständers S ats U'skort uri Memoiial of den go Nowember der yttrande, att de sov R dr hwilka Herr Slaiö-Rädet Friherre UotLublack i egenskap Den z Jarmar» 5i of ordförande uti Kongl. Nummer Lotteri Direcrioneu åtnjuter, icke kunna betracktas annorlunda ön som ett arfwsde för en enskild af Konungens Nadjga' wäibe, hag endast beroende befattning, den Konungen kai, an, förtro at den Honom godt sunes och när som hälst lara upphöra, utan art derwid wara bunden af allmänna befordnngS lagar, och hwilken befattning *a, sedes afwen sa litet innebär egenskapen af en ordinarie tjenst i Skaken, som arfwodet derföre beskaffnhccen as en ständig och faststald lön. Detta yttrande blef af Preste.