Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
På dessa grunder anser jag, för min del, att den af Bonde-Ståndet uppkastade fråga huruvida en särskild minuteringsalgifi skall till Staten ingå, bör slitas i för stärkt Stats-Utskolt; men alt, emellan Ridderskapet och Adelns s imt Preste-Ståndets beslut å ena, och Borgare-Ståndets å andra, sidan, angående kannetalsafgiftens belopp, bör voteras i förstärkt särskildt Utskott. Jag vågar således vördsamt föreslå att öfver de skiljaktiga meningarne må röstas efter följande voleringspropositioner: Propositioner för omröstningar. A) i förstärkt Stats—Utskott: Den, som, lika med Bonde-Ståndet, vill att, i enlighet med Kongl. Förordningen den 10 Oktober 1831, angående vilkoren för tillverkning och försäljning af bränvin, minuteringsafgift skall utgöras och till Staten ingå, röstar Ja; den det icke vill, röstar Nej. "Vinner Nej, kommer någon sådan minuteringsafgift ej att utgöras och till Staten ingå. B) i förstärkt Särskildt Utskott: J\1 1. Den, som, lika med Ridderskapet och Adeln saint Preste-Ståndet vill, att af giften vid minuthandel med bränvin skall, så i stad som å landet, utgöras med 8 sk. banko för hvarje kanna af det bränvin, som af Bevillnings-taxerings-kommitté Särskilda Ulskollets Memorial, M 23. 15 beräknas blifva genom minuthandeln försåldt, eller för hvilket afgift på auktion, eller af bolag utan auktion, varder åtagen, röstar Ja; den, som det ej vill, röstar Nej. Yinner Nej, varder, på sätt Borgare-Ståndet beslutat, ifrågavarande afgift bestämd till 4 sk. banko. M 2.
Man skulle kunna räkna upp ännu fler för rumskultur lämpliga palmer, såsom Areca, Chamazdorea, Kentia, Pritchardia och Seafortia, men odlingen af dessa har stundom misslyckats, hvarför blomstervännen helst bör hålla sig till de här ofvan nämda. A r luften i rummet för torr eller sker vattningen mindre regelbundet, bänder det att ohyra uppträder på palmerna. Den vanligaste är en liten svart insekt (Trips haimorhoidalis), som vanligen uppehåller sig på bladens undersidor, den bruna sköldlusen och den hvita växtlusen, hvilken förökar sig ofantligt. Man bör genast söka fördrifva ohyran. Man upplöser såpa i ljumt vatten och tvättar medels en svamp växterna dermed; sedan öfversprutar man dem med rent vatten. Måtte nu dessa rader hos många blomstervänner väcka lust att egna sig åt palmodling. Deras möda skall blifva rikligt belönad. Palmplantor fås nu mera till ytterst billigt pris. Hvad hörer till ett ungt äkta pars bosättning oeh huru böra kostnaderna ställa har sig 2,000 härför, kr. i a) då familjen årsinkomst? (Tilldömd pris i Iduns tredje pristäfling.) ^¥R " T / rågan hade varit lättare att besvara, om ^lllfö * ^ » H u r u skall bosättningskoste n &gt; 1 ' - ~-« naderna fördelas, då vi ha ett grundkapital af så o c h så m y c k e t o c h vilja antingen alls icke eller o c k för så o c h så m y c k e t skuldsätta o s s? » T y det måste medgifvas, att man sätter b o o c h beräknar detta lika m y c k e t efter det kapital, som man eger tillgängligt, sammansparadt under årens lopp, som efter lönen pr år, som j u måste beräknas för lefnadsomkostnaderna; naturligtvis kan man j u taga en del på kredit, förstås, men det göra inga praktiska personer, utan » rätta mun efter m a t s ä c k », Manuskript, som ej antages till Införande, återsändes, så vida porto blfogas. Inga ofrankerade försändelser lösas. d. v.
Kiknas icke skäl till anmärkningar mot desse författningar i vissa fall* så lara de mäst drabba Collegierne , emedan det jemväl visat sig, att de undantag, som från förmynderskapsoch tvångs-systemet blifvit gjorda, böra tillskrii vas, mera Riksens Ständers, än Coll-giernes framställningar. Det inseende och förmynderskap öfver enskildas hushållning , sorn på förutnämnde sätt tillkommit, bar varit sä vidsträckt, att, för ett rigyigt utöfvande däraf, ett långt större antal Ämbetsoch Tjenstemän, än de som nu finnas, skulle behöfvas; af hvilken orsak det ock med visshet synes kunna antagas, att C atle o i al ■ Styrelse af NAringarne alltid snarare skall taga tvång , ån flinet, till syftemål\ Få dessa grunder, och då åtgärden, att bereda utkommande Närings-förf umingar , i öfrigt icke är af sådan vidd, att ett Collegium ensamt för sådant ändamål bör organiserasj så har Utskottet antagit, att någon Coliegialstyrelse för näringame icke vore nödig, samt drager således ej eller i betänkande att tillstyrka , det Commerceoch Bcrgs-Collegierne må indragas, och att, såsom Ccmmittera* des pluralitet föreslagit, ett Bergssamt ett 95 Manufacturoch Commerce - Contoir i stället 'inrättas. Dessa Contoir skulle således icke mera blifva några instantier för pröfning af enskildas angelägenheter, utan blott förvaltande Verk med en Chef, som besörjer dit hörande verkståliighets-åtgdrder, med biträde af underordnad betjening, som bör ega lika reservations-rätt med Secreterare och Kammererare vid Länestyrelserne, hvarigenom tillräcklig säkerhet för de enkla ärendernes Lagenliga gång synes vara beredd. Genom denna förändring lära Stats-Secreterarne eller Förvaltningscheferne icke kunna erhålla särdeles ökade göromål, i synnerhet om författningarne rörande rättighet till näringars idkande blifva tydliga och bestämda, hvilket snart torde vara att förvänta.
D&amp; gällde det att bryta väg, dur det endast f a m s obc~nade stiyaq., att nedbryta fö~sliansnin,gar, som med se7celga~dcc mzc.rccrs h~tlllwaft G O ~ O resta SOII % v b m mot hvu.rje fkihetens anlopp. Allt ref ' omarbete 7criifue~ strid. D@z .tysta 7~raft, som ligger i d m fasta tro % p å en rättmätig solc, ej e&amp;? högirjzcdt pockande p å egen rätt, kaq. v a d den Izä~stång sonz 7cvinnosa7cens forkämpar anvandt f ö ~ att. undanrö@ja hindwn och bräc7ca motståndet p å sin väg, och det Zander dessa banbrytare tiZZ heder, att kampen för 7winnans fkigörelse i vårt land varit f i i fiågz den intoirerans och parti7zats7~7zet, so912 p å vissa ltd11 Icara.7ctwiserat densa1i ' IIYIza. Hvad dtemtår szw for oss, den 9zya gezerationens bar ' ^^, för a t t visa oss vardiya de traditioner v i fått i aq-f af den f ö m? Helt visst ej att domna bort i over7cscimhet. Det galler, utom det att utstaka nya %&amp;gav, att m,ed ilzardiy7zet 7zålZa de ' banor klara, sonr en gdng blifvit öppnade. men soom nzå7z~nda löpa fara att stängas af rea7ctionens fall bowunzar. Arbetet f ör höjundet af 7 c ~ i n m n s stalhing kan ännu ej Betra7ctas sona a fslutadt. irvärtom, det 7~9xifver. al ltjämt nya friskch krafter. En valcen blic7;.
Rikets nu församlade Ständers afgörande underställda, ansett sig böra meddela en fullständig uppgift å de tillgångar, som, enligt Utskottets åsigt, för närvarande kunna af Rikets Ständer disponeras för ej mindre de af Utskottet redan tillstyrkta tillfälliga statsutgifter, än de låneoch anslagssummor, hvilka derutöfver varda af Rikets Ständer beviljade. Genom bifallandet af Banko-Utskottets, under N:o 1'7, afgifna Memorial, hafva Rikets Ständer godkänt samma Utskotts förklarande: ”att hela beloppet af den, efter år 1840, upplupna Bankovinst erfordras för Bankens konsoliderande. Till följd häraf, är den ansenliga tillgång, som eljest förefunnits uti Bankens behållna vinst för åren 184-0—1843, icke att påräkna för de vid innevarande Riksdag ifrågakomna utomordentliga statsbehof. Dessa måste således fyllas genom Riksgälds-Kontorets nu egande, härtill användbara tillgångar samt de contenia behållningar, hvilka kunna till detta Verk öfverlemnas; hvartill dock framdeles torde kunna läggas den andel utaf Bankens räntevinsler för innevarande eller nästföljande år, som Rikets Ständer finna för omförmälda behof disponibel. Bland Riksgälds-Kontorets ifrågavarande tillgångar, hvilka hufvudsakligen bildats genom uppkomna öfverskott å Stats-Verkels och Riksgälds-Kontorets inkomster, äfvensom genom inträffade besparingar af åtskilliga på sistnämnde Verk anvisade utgifter, anser sig Utskottet Bih till R. St. Prot. 1844, 4 Sami. 1 Afd. 20 Haft. i 2 Stats-TJIskottets Memorial, N.-o 61. icke böra beräkna de, efter detta års slut, förestående ränteoch capitalinbetalningar å Riksgälds-Kontorets, för vissa föremål eller för längre tid meddelade, försträckningar, enär hvad som i sådant afseende derefter inflyter, synes rätteligen böra tagas i beräkning vid bestämmandet af Kontorets behof för liqviderandet af dess egna, under samma Lid förfallande, ränteoch capital-skulder.
Med kännedom derom, att något laga skifte ej kan å Gottland åstadkommas, med mindre samtelige skiftesdelegare sådant enhälligt besluta, torde en hvar, som äger någon sakkännedom i detta hänseende inse, huru svårt, ja nästan omöjligt det är att utan Statens mellankomst få skiftesverket i gång, och jag tror sannerligen icke, att något enda laga skifte i hela Sverige skulle hafva blifvit förrättadt, derest till detsamma erfordrats alla skiftesdelegarnes samtycke. Erfarenheten visar oss tvärtom att det nästan alltid år en eller 2 delegare som tvinga de öfriga att ingå på den samfäldta markens skiftande, och först sedan skiftet blifvit verkställdt och raan hunnit sätta sig in i det nya förhållandet, har man blifvit öfvertygad om nyttan deraf och skulle ingalunda Den 20 April. 22/ vilja återgå lill elen gamla oredan. Alt nu föl eställa sig, del Gottlänningarne skulle vara sä mycket uplyslare och förståndigare äii det öfriga landets allmoge, att de mangrannt skulle öfverenskomma ora föranstaltande af deras jords skiftesläggande, tror jag vara för mycket hegardt och en sådan allmän uplysning torde ganska länge uteblifva. Det enda säkra medel att förmå öns befolkning alt beträda denna bana är att Slaten till en början lemnar understöd och derigenom åstadkomma ett praktiskt bevis, hvilket är det enda som inverkar på bondens öfvertygelse. Jag vågar till bestyrkande häraf åberopa ett exempel från min egen hemort, der för några 20 är tillbaka ingen enda bonde odlade fodervexter. Sedan jag och några andra landtbrukare börjat dermed och lyckats deruti, vann exemplet småningom efterföljd och numera är det nästan ingen enda torpare, som icke har sitt klöfverland, och ganska fä, som icke så sitt bete pä åkern. Man har påstått, att något understöd från Statens sida uli fitrevande hänseende ej vidare vore erforderligt, emedan ett mönsterskifte redan skulle vara fullbordadt. Vore della händelsen skulle nog Goltlänningarne följa exemplet, men det har blifvit af den siste värde talaren uplyst, att detta skifte ännu icke är fullbordadt, vid hvilket förhållande detsamma ej kan tjena såsom något föredöme.
— Huru lågt man än må uppskatta den blifvande rörelsen på de i Stockholm mötande norra och vestra stambanorna, kan det likväl icke rimligen antagas, att denna rörelse skall blifva så obetydlig, att den icke genom en något förhöjd afgift för hvarje resande och för hvarje centner gods, som på dessa jernvägar ankomma till eller afgå från Stockholm och anlita sammanbindningsbanan, i stället för att genom särskilda transportmedel förflyttas till eller ifrån någondera liniens aflägset på malmarne belägna station, skulle fullt betäcka räntan på sammanbindningsbanans anläggningskostnad och utgifterna för rörelsen, samt 94 Sainmsjnbindningsbumiris olägenheter. derutöfver lemna vinst. Uti sitt betänkande af den 18 November 1856 beräknade Chefen för statens jernvägsbyggnader, att, endast för trafiken söderut från Stockholm, den förhöjda afgiften för 300000 SkfE gods a 50 öre och 50000 passagerare a 1 R:dr skulle inbringa omkring 200,000 R:dr årligen. Om den af honom dervid förutsatta förhöjning i passagerareafgiften med 1 R:dr må anses alltför hög, så är deremot antalet passagerare alltför lågt beräknadt. Den sedermera af jernvägsrörelsen inom vårt land vunna erfarenhet gifver härpå ojäfaktiga bevis. Under nästlidet år utgjorde nämligen passagerarues antal och det transporterade godsets vigt på då trafikerade delar af stambanorna följande: Passagerare, Gods, antal. centner. Vestra stambanan från Göteborg 197693. 1217412. » » från Stockholm 138998. 124434. Södra stambanan från Malmö 338574. 1132063.
Det är fördenskull endast i denna punkt, som gränsorna för Fullm:ges rätt kunna upgifvas. På sätt Gr. Lagerbjelke nyss nämnt, måste Ful!m:ge, då inlösningstiden är på förhand bestämd, räkna på att få inlösa sina utgifne obligationer under de mest missgynnande omständigheter, och äro fördenskull nödsakade att afsätta 1 proc. lill amorteringen. Att Fullmige inom vissa gränsor erhålla frihet att ordna lånen på det för Staten förmånligaste sättet, är det man vill, och detta är vunnet genom det framställda förslaget, enär genom detta, jemfördt med stadganderna i 4:de och 6:te mora., der Fullm:ge jemväl äro berättigade att bestämma räntan til! hvad belopp de vilja under 4 proc., en mängd olika serier kunna bildas och kapitalisterna således få tillfälle att på olika sätt använda sina penningar, utan att de kunna upställa sina anspråk under den mera bestämda form, som de skulle kunna göra, i fall räntan och kapitalrabatten vore fixerad. Oaktadt jag är en ganska varm vän af jernvägar, vill jag dock icke hafva pen - Den 7 November. 327 ningar lill dera å tont prix. Om penningarne blifva alltför dyra, tror jag att det är bäst att%se liden an och vänta. Tänker man så, är det också nödvändigt att begränsa Fullm:ges rätt att bestämma kapitalrabatten. Med det förslag, Gr. Lagerbjelke framställt, eller alt till amorteringen skulle användas minst en half proc., äfvensom genom föreskriften, att man ärligen skulle afsätta 5 proc. af uplåningsbeloppet, är del också gifvet, att man icke kan få betala penningarne dyrare än 4| proc., och att således det stadgande, Gr. Lagerbjelke föreslagit, är i fullkomlig harmoni med Utsk:s förslag, på samma gång det medgifver en rättvisare fördelning af skuldebördan mellan nutiden och den kommande. Jag hyser således den åsigten, att det är af vigt, att man här bibehåller den begränsade kapitalrabatten, och att man icke bör borttaga den sednare delen af Gr. Lagerbjelkes förslag.
Likväl, utom Garfvare, som i allmänhet äro välmående, hafva i senare åren en och annan .skicklig handtverkare af andra professioner genom arbetsamhet bringat sig till välstånd, hvilket bevisar att det intrång af fuskare som städerues handtverkare så mycket öfverklaga, utgör icke något verkligt hinder för dera» uppkomst, ulan alt den väsendtligen beror på deras egen skicklighet, omtanka och ordentlighet. Tillförseln af landtmanna-varor är i Carlstad ringa utom vid mark' nadstilllällen, men i Christinehamn jemnare och bättre, emedan landet deromkring är mera frukthart än vid Carlstad. Philipstad saknar ick® heller ganska god tillförsel fiån aflägsna orter, helst afsättning6» derstädes är beräknad på Bergslagen. Utom det i Carlstad varande allmänna undervisningsverk Cyrone sium med Skola, finnes derstädes en Vexelundervisning55^0!» för fattig® barn, i hvilkenvanligen omkring »oo barn på en gång undervisas 1 dirislendomskun&kap,'räkning och skrifning. Uti Christinehamn är ef» »kola med arne klasser och i Philipstad en Pedagogi, hvars utvidga»»’* — 45 — beslutad, sedan elen Wexelundervisningsskola som för fattiga barn der varit inrättad numera upphört. Folkmängden har i de senare åren aftagit uti Carlstad, sålunda alt d6», som år 1837 utgjorde 258i personer, år i832 endast uppgick lill .*9 efter skattskrifnings-längderne, hvilken minskning synes jemväl beVlSa att näringarne i staden åtminstone icke äro i stigande. Befolkningen i Ch ristinehamn besteg sig i832 till lözjo — samt i Philipstad till ooo personer, och är förhållandet i denna del för sistnämnde 2:ne städer alltså ungefärligen enahanda som det var 1827.
Maj:t att ingå den handelsoch den sjöfartstraktat, hvilka den 14 Februari nästlidna år blifvit afslutade med Frankrike, äfvensom mot dem, hvilka tillstyrkt upprättandet af den nya tulltaxa, som med anledning af nyssnämnda * handelstraktat blifvit utfärdad den 24 Mars 1865; och hade Friherren med afseende å denna tulltaxa funnit anmärkningsvärdt, dels att, ehuru, enligt 60 § Regeringsformen, inga allmänna afgifter, af hvad namn och beskaffenhet som helst, utan Rikets Ständers samtycke kunna förhöjas, tullen å inkommande och utgående spanmål allena undantagen, hade likväl i 1865 års tulltaxa, gällande från den 15 April samma år, artikeln Papper, alla andra slag, derunder begripet linieradt papper, blifvit åsatt införseltull för år 1865 af 12, för år 1867 af 10 och för år 1868 af 8 öre per skålpund, hvilka tullsatser innefattade en förhöjning af dem, som i den af Rikets Ständers uppgjorda tarif af den 4 November 1863 varit bestämda, enär, enligt denna tarif, papper med tryckta linier skolat tullbehandlas såsom tryckpapper och således draga en tull af endast 6 öre per skålpund, äfvensom införseltullen å olimmadt papper blifvit förhöjd, emedan detta slags papper, som, enligt 1863 års tarif, förtullades med 6 öre per skålpund, jemlikt den nya tulltaxan måste hänföras till rubriken Papper, alla andra slag, och således draga en tull af 12 öre per skålpund; dels att, oaktadt Regeringsformens 64 och 65 §§ innehölle, att så väl rikets ordinarie statsmedel, som hvad under namn af extraordinarie utlagor och bevillningar till statsverket af Rikets Ständer anslås, hvartill, enligt 60 § Regeringsformen, äfven räknades tullmedlen, icke må annorlunda användas, än faststäldt blifvit, hade icke desto mindre i 1865 års tulltaxa så betydliga nedsättningar egt rum i införseltullen å de flesta artiklar, att de, beräknade efter 1864 års import, under sistlidna år för Statsverket medfört en direkt förlust af öfver en million Riksdaler, hvilken summa, enligt Friherrens åsigt, skulle, derest 1863 års taxa fortfarit att tillämpas, hafva influtit, men nu i stället blifvit använd att köpa en sjöfartstraktat med Frankrike, hvarförutan genom den vidtagna åtgärden lätt kunnat inträffa, att tullinkomsterna sjunkit under den summa af 13,500,000 R:dr, hvartill Rikets Ständer dem beräknat;
Då jag är den, som vid denna riksdag egentligen väckt motion om nedsättning af tullen å garn, så hade det måhända kunnat anses såsom en skyldighet för mig, att här under discussionen söka genomdrifva denna motion; men jag har funnit R. o. Ad:s tankar så föga skiljaktiga i detta ärende, för bibehållande af en högre importtull, synnerligast rör:de hvad som utgjorde förnämsta föremålet för min motion nemi. det ofärgade bomullsgarnet, att jag ej velat förgäfves uppehålla discussionen. I det stället anhåller jag att få anmäla min reservation emot det beslut, som R. o. Ad. i detta hänseende fattat; derföre att jag tror, att det hade varit af nytta för de inhemska bomulls-manufakturerna, om man antagit åtminstone den tull af 4 sk. som Bevilln.Utsk:s afdelning föreslagit. Jag torde äfven denna gång fä tillägga några ord till utvecklande af min åsigt och till stöd derför. Det torde vara R. o. Ad. bekant, att min första motion i ämnet väckte en viss oro hos en del af garnfabrikanterna, äfvensom att en brochyr slutligen blifvit utgifven, hvaruti författaren sökt, att med kontrauppställningar i siffror vederlägga de kalkyler, som jag till stöd för min motion hade bifogat densamma. Det kan ej vara min mening, att uttrötta R. o. Ad:s tålamod med att nu här på stället ingå i någon utförlig granskning af dessa kontrauppställningar; det skulle äfven numera icke här leda till något resultat, och ej heller vara på sin plats, dä man kan hafva tillräckligt tillfälle dertill på annat ställe. Men jag anhåller likväl att få begagna min riksdagsmannarätt, för alt till prot. nämna, att jag anser argumenter, som blifvit använda i frågan om tullagstiftning för denna vara till förmån för den högre tullens bibehållande kunna bemötas med 2:ne facta eller satser. Den ena är, att det måste vara gifvet för hvar och en, att ju billigare priset är på garn, till desto billigare pris måste äfven väfnaderna kunna produceras.
I afseende på BancoUtskottets obehörighet, att befatta sig med Lagförslag, får jag erinra, att motion derom blifvit väckt hos Ridderskapet och Adeln, samt af Ståndet till detta Utskott remitteradt. Men i detta Utlåtande finnes dock yttradt, att ”i händelse Rikets Ständer skul”le finna nödvändigheten af förstnämnde "lagstiftningsåtgärd, Utskotten vilja framdeles i förening med Lagutskottet upp"göra och för Rikets Ständer framlägga huf”vudgrunderne till den blifvande Banklagen. ” Jag förnyar min anhållan örn Proposition till bifall af Utlåtandet. Friherre Anckarswärd, Carl Henrik: Deri 9 Julli e. ro. 187 Då frågan redan är utvecklad, anser jag intet vara att i saken tillägga. Men i anledning af det begärda bifallet företrädesvis framför återremiss, får jag endast fästa uppmärksamheten dervid, att då så väsendtliga anmärkningar mot formen blifvit gjorde, äfvensom angående ändring af 72 §. RegeringsFormen, samt om ändamålsenliga lagstadganden, synes en återremiss vara ändamålsenligast äfven emedan jag ej kan inse, hvad ett bifall till delta Utlåtande skulle innefatta. Friherre Cederström: Följden af bifall till detta Utlåtande skulle blifva ingen, emedan det ej innehåller något förslag till egentligt beslut; men skulle medföra en oformlighet, i det Ståndet derigenom skulle besluta behofvet afändring i en Grundlagsparagraph, och dertill eger Ståndet icke rätt, förrän förslag till ändring från ConstitutionsUtskottet blir det förelagdt. I afseende på hvad en Ledamot af ConstitutionsUtskottet yttrat om praxis för detta fall, får jag svara, att praxis ej kan komma i fråga, hvad Grundlagen beträffar, och aldraminst hade jag trott, att en Ledamot af ConstitutionsUtskottet skulle åberopa den emot Grundlagens klara bud. Här liar blifvit sagt, ätt ett förslag i denna del redan ligger på ConstitulionsUtskottets bord.
Då sprang majestätet sjelf efter ett glas vatten och gaf henne, förde henne till soffan, der han befallde henne sätta sig, lofvade glömma och förlåta allt framfaret, allenast hon blefve förbehållsam och tystlåten. Men sinnesrörelsen hos henne var så stark, att hon efteråt sjuknade – och jag har ingen Olivia mer! (drar en djup suck och gråter). – «Sinnesrörelsen Och du kan låta inbilla dig sådant? (Badins missnöjda blick möter hertigens; han bibehåller en kall och trotsig uppsyn.) – «Ännu en sak har jag att fråga dig om: är det sannt, att en förryckt magister eller notarie blifvit kär i drottningen? Namnet kommer jag ej ihåg.« – «Bethén.« – «Alldeles; så heter han ju?« – «Ja, min Höghet; det är visst sannt, och det gör mig riktigt ondt om den stackarn. Min saliga hustru var hans förtrogna, och tyckte sig ingenting äfventyra dervid, efter det endast var i all tukt och ära. Men den olyckliga aftonen, då schatullet röfvades, hade Bethén gjort Olivia sällskap i drottningens sängkammare, för att bese den, men tappade efter sig ett bref till drottningen, innehållande en formlig kärleksförklaring. Majestätet, som då ännu ej hört talas om den förälskade skrifvaren, blef högst förtörnad, när hon kom öfver hans förklaring. Kungen vardt nästan ursinnig af vrede, då händelsen kom till hans kunskap, och det ökade hans afvoghet mot Olivia. Bethén blef utan krus afsatt från sin notariebefattning vid Hofkonsistoriet. Man förklarade honom för vansinnig, och han hade säkert blifvit inspärrad på Danviken, om icke drottningen lagt sig ut för honom. Hon fattade medlidande med hans hopplösa belägenhet och har lofvat honom ett årligt underhåll från sin handkassa, motsvarande beloppet af de löneinkomster, han mistade, då de togo tjensten från honom 63. – «Så-å kan man se Fruntimren äro nu sig alltid lika. Allt hvad som brytes af kärlek förlåta de, och skulle heldre förlora en krona, än en tillbedjare. Allt romaneskt är af deras kram