Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Rid - ao2 Trot. Utdr. d. 4 April 1823. derskapet och Adeln väckt motion om publicitet af Bankens angelägenheter. Allmänna Besvärsoch Ekonomi Utskottets N:o 4, om anläggning af en väg emellan Öfver Torneå och Kengis. N:o 5, om upphörande af Kungörelsers införande i Allm. Tidningarne angående Kyrkovaktare-tjensters ledighet. N:o 7, i frågan om befrielse för Lindes Bergslag, att erlägga Kol till Wedevågs ManufacturVerk. N:o 8, om FrälseBondes befrielse, att tourvis bestrida Fjerdingsmans-befattningen. N:o 10, rörande Kammaroch CommerceCollegiernas Kungörelse d. 9 Febr. 1821, om Norrskt Lakegods. N:o 11, om Gästgifveriers anläggning. Lag - Utskottets N:o 8j i frågan om upphäfvande af nedre och öfre Borgrätterne. S. D. Återremitterades: Allm. Besvärsoch EkonomiUtskottets Betänkande N:o 6, rörande väckt fråga om tidens förlängande för de allmänna utskyldernas erläggande. Prot. Utdr. d. 4 April 1823. 103 Lag-Utskottets N;o 9, om återupplifvande af Kyrkolagens föreskrift i 16 Cap. 6 §. rörande verkställande af ägtenskaps-skillnader. S. D. Sedan Allm. Besvärsoch EkonomiUtskottet, uti Memorial af d. 2 dennes, återlemnat Prosten m. m. Doctor Stenhammars till StatsUtskottet samt nämnde Utskott remitterade Memorial, om indragning, till besparing uti RiksStaten, af Tjänster och Ämbeten, så beslöts, att berörda Memorial, skulle till RiksensStänders särskildta Utskott remitteras. Fran Vällofl. BorgareSt ån det. S. D. Föredrogos å nyo och biföllos följande Betänkanden från Lag • Utskottet. RättegångsBalken.
Friherre af Klercker, vice Presidenten Fahnehjelm, Landshöfdingen Warberg, General-Majoren af Klercker, samt Stats-Secreteraren Kökeritzi betraktande af deras afledne mäns förtjehster och efterlemnade knappa tillgångar, såsom pension, erhållit en del af dessas på IndragningsStaten innehafde Lone-belopp med undantag af vice Presidenten Fahnehjelms Enka som, utan afkortning, fortfarande fått åtnjuta de Mannen i lifstiden tillagde 5oo R:dr, samt att, efter Kongl. Stats-Contoirets tanka, här sålunda inträffat hvad Revisorerne ansett öfverensstämma med nämnde Stats ändamål, eller dess successiva förminskning, enär största delen af hvad Männen uppburit, vid deras död, och återstoden vid Enkornes afgång, upphör. Stats-Utskottet anser deremot afsigten med de af Riksens Ständer så väl vid 18ro års Stats-reglering, som vid sednare Riksdagar i afseende på Indragnings-Staten bestämde grunder och meddeldte föreskrifter, otvifvelagtigt hafva varit den, att de å samma Stat redan uppförde eller likmätigt Författningarne ytterligai’e upptagande pensionsbelopp böra, vid innehafvarnes afgånd, be - Stats-Utskottets Betänkanden. 207 stämdt försvinna. Då Riksens Ständer derjemte så väl under Riks-Statens 7:de hufvud-Titel till pensioner för Ämbetsoch Tjenstemäns i fattigdom efterlemnade Enkor och Barn, anslagit en Summa af 36,000 R:dr, äfvensom under 8.‘de Hufvud-Titeln beviljat 100,000 R:dr för att, efter Kongl. Maj:ts Eget
Med fullkomligt godt Befäl, danas lätt en god och brukbar InfanteriArmée, af hvad Nation som hälst, då Soldalen äger nog styrka att bära geväret. Alla Napoleons Compagnier vitsorda den sanningen, att ett godt Befäl utgör den rätta stammen i en Aimée. Och som samma Befäl bibehålles, bibehålles kärnan af Arméen. Hvad Soldaten angår, så hafva vi alltid funnit de yngste karlarne, sedan de blifvit exercerade, vara de käckaste. Den oförvägenliet, som åtföljer ungdomen, är rätta stämpeln på en rättskaffens Soldat; föröfrigt kan ingen neka, att ju ungdomen egenteligen bor strida för Fäderneslandet, hvarföre den äfven i ungdomen bör lära sig krigarens yrke. Den 10 Augusti e. m. 125 Att en Soldat slåss bättre, då han har ett Torp, Hustru och Barn, vore en dårskap att vilja påslå: tvertom, i fall han under blixtrarna af striden påminner sig sitt Torp, sin Hustru och små Barn, sä väcker denna hågkomst snarare feghet än bravour, genom Stankan på den förlust han åstadkommer sin familia genom sitt lifs vågande och förspillande, då deremot äran hos ynglingen är utan rival på denna bana. En alltid arbetande person, som geuom flit och idoghet nödgas förtjena sitt bröd, är skickligare att uthärda krigstjensten mödor, än den, som oaktadt aflöning af goda Boställen är berättigad att göra intet. Finnes väl ock någon Nation i verlden med vår folknummer, som underhåller 3o,ooo man på sådana latmans-vilkor? Men om denna fråga ej kan besvaras med annat än nej, så uppstår billigtvis en ny fråga:
Aid. 22 3 2*. 178 Den 03 Maji. ning af förtjenster och af syftningen af en Embetsmans bemödanden i deras sammanhang, som ett rigtigt omdöme kan fällas, emedan det icke är blott i anledning af en anmärkning för ett isoleradt factum, så vida det ej är af en särdeles egenskap , som en anmälan om cndtledigande af en Embetsman bör göras. Pet är först då, när ConstitutionsUtskottet funnit anledning till en sådan hemställan, som Ständernas afgörande rätt vidtager, och det är dä, som de säga: vi finna saken af den vigt, att 107. §. bör tillämpas, eller vi anse frågan af den beskaffenhet , att den bör förfalla. Att vilja, det Riksens Ständer, sedan Utskottet, som kunnat granska det hela af en Embetsmans förhållande , ej funnit skäl till ett tilltal, skola likväl kunna följa, att sådant borde äga rum, det kan jag för min del ej finna vara rätt. Då kunde, med samma4skäl, hela Constitutions-' Utskottets åtgärd upphöra, ty det gifves vid en vidsträckt Embetsförvaltning ingen möjlighet att göra alla till nöjes, och det kan icke blifva svårt, att få en anmärkning väckt emot en Embetsman, i synnerhet som ingen recon. vention för ett sådant anfall äger rum. Stånden skulle emellertid dömma, endast i följe af en Enskilds anmälan af ett enda factum, och Ståndens Plena, skulle således blifva ett fält för alla de partier, som af en eller annan orsak skulle vilja afsätta en Embetsman eller försvara honom. Skulle icke följden blifva, att Embetsmännen blefve mera angelägne att icke stöta något partie, eller att handla i enlighet med åsigterne hos det, som de tillhörde, Den 23 Moji. 179 eller som de trodde mägtigast, hellre än att endast fästa sig vid fordringarne af det All-i mannas fördel? Skulle icke häraf ett vacklanJ de och en lamhet i Regeringsåtgärderne upp-l komma, som det är Nationens verkliga in-j teresse att förekomma?
Hr von Hartmansdorff: Det synes icke vara skäl att hafva så brådtom med stalsregleringen, att man sammanblandar hvad som bör vara åtskiljdt. Nu är destomindre något sammanhang mellan bufvudtiteln och den allmänna beräkningen af spanmål under lönerna, som den i:sta titeln är den enda, der ingen spanmål under lönerna förekommer. Skulle likväl förhållandet vara som Frih. Sprengtporten uppgifvit, att särskild skrifvelse kommer att afgifvas ang:de beräkningen af spanmålen under lönerna; så kan det vara likgiltigt, om Ständerne upprepa samma sak 2 gånger, den ena gången fullständigare än den andra; men orätt är det i alla fall. Hr Hjerta: Hvad den siste talaren nu anfört kan visserligen synas hafva skäl för sig, men då Ständernes skrifvelser ang:de alla hufvudtitlarna, när de hinna att inkomma, äfven blifva sammanbundna och förvarade på ett ställe, så tjenar den ifrågavar. omständighetens omförmälande som en ingress till statsreglerm, just för alt befordra det ändamål, som talaren synes hafva åsyftat, och som han trott alt man motverkat genom formen för Esped.Utskis skrifvelse, nemi. D c n ii December f. m. att man, om jag så får säga, in nuce, eller som en särskild notis omnämnde spanmålsberäkningen äfven på det stalie, der man snarast kan komma att söka den, nemi. i sjelfva statsregler;n, oberoende af den särskilda nnd. skrifvelse, som derom kommer att ingå. Denna ingress kommer således att blott leda lill upplysning, men ingalunda till förvillelse. Frih. Sprengtporten:
Under förmälan, hurusom Umeå eif redan från äldre tider åstadkommit utskärningar å de ställen af de höga stränderna, der jordmånen varit mera lös, men att dessa utskärningar dock på intet ställe varit så stora och de derigenom uppkommande förluster för de invid stränderna boende jordegare så kännbara, som för Ytterhiske byamän inom Umeå socken, hafva, uti särskilda motioner, inom Ridderskapet och Adeln Herr von Hedenberg, L. A. (Motion N:o 151), inom BorgareStåndet Herr G. W. Cygnceus (Motion N:o 232) samt inom Bonde-Ståndet Riksdagsfullmägtigen Olof Nilsson från Westerbottens län (Motion N:o 317) föreslagit, att Rikets Ständer måtte anvisa ett anslag af 23,856 R:dr för vidtagande af nödiga befunna åtgärder till förekommande af elfvens utskärningar vid Ytterhiske by. Elfven hade nemligen vid nämnde by, belägen på norra stranden af densamma, vester om Umeå stad, bortskurit en betydlig del af byns odalåker samt fört den nedrasade jorden ungefär en mils väg, hvarigenom segelleden till Umeå stad årligen uppgrundades. Om kraftiga åtgärder till förekommande häraf icke snart vidtoges, kunde följderna häraf blifva ytterst kännbara för såväl förutnämnde 56 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 141. by, som Umeå stad. Genom hållna undersökningar, dels af Herr Majoren C. Adelsköld, dels af Härads-synerätt, hade blifvit utrönt, att lämpligaste och bästa sättet till förekommande af dessa elfvens skärningar vore att upptaga en kanal genom två från motsatta stranden utskjutande uddar samt inlösa och rasera ett invid den ena af dessa anlagdt laxfiske, hvarigenom strömfårans yta blefve dubbelt så bred, som den nu är, och vattnets hastighet följaktligen mycket mindre. Enligt upprättad t kostnadsförslag skulle ifrågavarande arbete uppgå till 23,856 R:dr; och saknade såväl Umeå härad som Ytterhiske by tillgångar till arbetets bekostande.
Danmark, som i detta afseende föregått oss med ett till efterföljd värdigt exempel. Sveriges utmärkta samling af stora målares arbeten af alla skolor är, i brist på utrymme, dels hopträngd i tvänne rum, som bedröfligt nog bara namn af Riksmuseum, dels är den skingrad och kringspridd i det K. slottet, dels på lustslotten, dels ock, för att ej, Sorn hittills, multna bort på vindar och i skrubbar, af nuvar. högt förtjenta Musei föreståndare upphängd i slottets trappor och corridorer. Vi äga äfven en ovanligt dyrbar samling af handteckningar och gravurer, men äfven dertill saknas passande utrymme, och huru det står till med den för fäderneslandets historia högst vigtiga samling af Svenska antiqviieter från de äldsta tider, 10 H. 18 i33 Den aacJ i f. m. derom har StatsUtsk. tillräckligt upplyst. Den ,ilt;l .deraf, sorn blifvit samlad af K. Vitterhetsoell AnliqVitets-acadelilien, är hopträngd i några oansenliga rum i de för corps <le gardet bestämda flyglarna af slottet; och den ej mindre märkvärdiga del deraf, som är känd under namn, dels af K. klädkammaren dels af arsenal, finnes dels i en mörk corfidor å slottet", dels å Ulriksdals och Gripsholms slott. Om dessa spridda samlingar hopfördes på ett ställe och der uppställdes med den sakkännedom, som föreståndaren för K. Antiqvitets-academiens samlingar i en af alla erkänd hög grad besitter, så skulle Sverige kunna uppvisa ett historiskt Tiational-muséum af största rikedom, värdigt en på stora historiska minnen sa rik nation som den Svenska. På öfvananförda för hvarje vän af Sveriges anseende talande skäl, får jag nu väcka motion 0111 uppbyggande och inrättande af ett Natia nal - museu m till förvarande af Rikets så väl konstsom a n t i q v i t et ss k a t te r.
I öfrigt och dä landsträckor upplåtos till en sådan vidd, som den, hvartill vissa bruksoch sågverks-egare nu hafva dispositionsrätt, måste den största svårighet uppstå att kontrollera, huruvida privilegierna öfverträdas. Och har det för åstadkommande af landets uppodling i sammanhang med skogens behöriga vårdande derföre synts Rikets Ständer vara lämpligaste sättet att lemna allmogen tillfälle till nybyggens anläggande. På det emellertid icke äldre af en eller annan grund förfallna privilegier må lägga hinder i vägen för de anstalter som i ofvanberörde afseende kunna finnas vara med det allmännas bästa mest öfverensstämmande, få Rikets Ständer underdånigst anhålla, det E. K. Majit täcktes vidtaga sådan åtgärd, att alla om jord, skogar och stockfångst till sågverken inom Norrbottens län utfärdade privilegier må varda till sin gällande kraft så fort som möjligt pröfvade, på det att hvad som ej med rätta innehafves må till kronans fria disposition återfalla. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 5 Oktober 1860. 446 Expedilions-Utskoltets Förslag till underd. Skrifvelse N:o lid. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den S Okl. 1860. Presle-Slåndet den 3 Borgare-Ståndet den 3 Bonde-Ståndet den 5 Rikets Stånders underdåniga Skrifvelse, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition angående ändring i Regeringsformens och Riksdag s-Ordningens föreskrifter om Riksstyrelsens förande i vissa fall. (Konst.-Utsk:s Mern. N:o 24.) S. A. K. Uti nådig Proposition till Rikets Ständer af den 17 April innevarande år har E. K.
Det är till sådant ändamål, Friherre Paijkull till KonglMaj:t och Kronan öfverlemna!: de dyrbara och betydliga samlingar, han under en lång tid och med osparda uppoffringar förvärfvatj och Kongl. Maj:t har i nåder bifallit idéen om ett RiksMuseums inrättande i hufvudstaden , och till Statsötskottet låtit öfverlemna ofvanberörde nådiga proposition härom. Jag har redan förut sökt fästa Högloflige Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet derpå, att de betydliga samlingar af detta slag, som vid våra Universiteter finnas, egenteligen synas ämnade för undervisningen , att de således nästan endast tf de studerande kunna begagnas, och att detta således ej borde vara ett skäl, att förneka Hufvudstadens vida talrikare innevånare, samma tillfälle till vettenskapliga sysslosättningar, i fall de skulle föredraga att anslå någon sf sina åt förströelser ägnade timmar dertill. Såsom bevis på det olika förhållande till samhällslifvet, hvaruti en inrättning uti en småstad, vare sig äfven vid ett Universitet, befinner sig mot en II* Den 7 Julii e. m. liksdan inrättning i hufvudstaden , skalle jag må hända kunna åberopa det olika interesse vår MålarAcademi skulle erhålla , itali den skulle förläggas till Lund eller Upsala. Jag tror icke, att hvarken allmänheten eller våra Artister skulle lemna sitt bifall åt en sådan förflyttning. För öfrigt får jag äfven bifoga den upplysning, att, genom lyckligt sammanträffande förhållanden, de samlingar som här finnas concentrerade, redan nu synes i det hela taget, utgöra ett större Museum, än de vid våra Universiteter befintlige, och att de således ej torde anses aldeles ovärdiga, att tjena såsom grund för ett Svenskt RiksMuseum , helst de samma uppkommit genom enskildta medborgares donationer. Det finnes för närvarande få nationer med vettenskaplig bildning, som icke redan i sin hufvudstad grundlagdt ett sådant NationalMuseum. Jag må ej nämna BrittischMuseum, ej det i Jardin du Roi uti Paris.
2 Mönsterskrifvare, Löne-tillökning å 80 R:d R:dr 160. — - 1 Regementsväbel ny Lön 200 Arfvode 80. Transport 1,4.10. iq0 Stats-Utskottets Transport i,4io. — - i3o. 5 Förste Sergeanter, LöVietillökning ä 5o R:dr 25o. — - j20. i5 Andre Dito, Dito ä 4o R:dr, hvilken fylles genom indragning af 5 CorporalsLöner a 120 R:dr — « 120. 10 Trompetare, Löntillökn. å 4o R:dr 400- — - — 5 Dito i Numer, nya Löner ä 20 R:dr 100. — - 120. 5 Hofslagare, Löntillökn. å 4a R:dr 200. — - 20. i5 Rotemästare i Numer, D:o å3oR:d. 4^o. — - iq. 10 Dito, Dito å 4° R:dr • • • hvarifrån afgå indragna 5 Löner a 10 R:dr. 5o. g50. __ _ Serskildt Underhåll i Numer förProfossen, jemte 3 T:r Sp:ml in natura, p:gr å 7 sk. om dagen 53: it. - Tills., utom 3 T:r Sp:ml R:dr 3,2i3:u. - Då härtill lägges Anslagen för Mathållningen 1,000. —■ - Till Stallpersedlar m. m. . 1,000. — - Hästarnes Skoning. 622: 24.
Det är således uppenbart, att, — när mau i vårt land öfvar svordom med sådan fart, att utländningar säga, att man bär först lär sig att svärja, hvarigenom landet kommit i sådant vanrykte, att man tror namnet »Sverige» komma af ordet »svärja», — att, säger jag, man bör sätta en damm mot ett sådant svärjande. Jag förenar mig derföre med Gr. Sparre och dem, som i lagstiftningen viljadofekomma den myckna edgången. Jag tror h. vrit. - 7 98 Den 1 i Juli f. m. att våra lagar skulle förlora mycket af sin kraft, oni man ställer så till att edens helgd blir mindre aktad. Man har sagt, att man i konseqvens härmed borde, lör undvikande al chikaner, befria hvar och en från edgång. Ja, jag måste bekänna mig till deras mening; ty skall man, på sätt Hr Dalman velat, föröka edernas mängd, tror jag icke att man någonsin vinner något godt mål. Gr. Sparre; Det gör mig verkligen mycket ondt, att min granne, Gr. Mörner, förklarat förslaget misslyckadt; men det hade varit af mycKet intresse, om dessa anmärkningar kommit förut. Ty att nu hålla ett liktal öfver detta förslag, leiler icke till något ändamål. Att begära en återremiss på denna § skulle naturligtvis ännu mera förvärra saken, och då H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, tillåtit denna diskussion öfver en redan afslutad del, torde det tillåtas mig bemöta invändningen om misslyckandet. Man har sagt, att föreskriften om edgång, der det äskas, skulle leda till chikaner; men p& hvad sätt skall man undvika att okynuiga personer chikanera? Man har icke rätt att, för att undvika att en person skall blifva chikanera;!, ålägga alla att svärja. Det är ett sätt att bota ett ondt med ett hälften värre. Den värde talarens anmärkning grundar sig derpå, att yrkandet om edgång skulle kunna medföra chikan, och att enda medlet att förekomma detta är att ålägga alla edgång. Men det är just detta, som jag hört öfver allt och allmänt öfverklagas, och Utskit har sökt afhjelpa denna olägenhet.
J kunnen derpå fullt förlita Eder, att man har intet att frukta ifrån Rom i något land, der den protestantiska kyrkan gör sin pligt — nemligen använder sanningens vapen (det enda vapen som Kristendomen fordrar eller gillar i strider mot all slags villfarelse) — icke förtryck eller ofördragsamhet. Med alla de fördelar, som en ofantlig emigration ifrån papistiska länder gifver Rom i de Förenta Staterna, hyser jag icke den ringaste fruktan för protestantismens sak i detta land, så länge protestanterna der göra sin pligt genom predikstolen, genom pressen, genom Biblen och den katekeliska undervisningen, genom söndagsskolan. Hvad angår Sverige och de andra Skandinaviska länderna, så hafva de minst att befara från papismen al hela den protestantiska verlden, om blott dessa länders protestantiska befolkning vill troget uppfylla sin pligt. Det Romersk-katolska elementet i dessa länder är så ringa, att det ej ens förtjenar nämnas, och någon betydligare emigration till dem af katoliker, kan icke komma i fråga. Hvad fara ligger då uti antagandet af religionsfrihetens princip, som i sig sjelf är så ädel och som upprinner ifrån sjelfva protestantismens natur? All den religiösa trihet, som finnes i verlden, ja äfven all borgerlig och politisk frihet leder sitt ursprung ifrån den herrliga läran om rättfärdiggörelsen genom tron, hvilken den store Luther framförde i ljuset ifrån medeltidens mörker, och så kraftigt försvarade. Jag är fullt öfvertygad, att det Christiiga lifvet i England och Amerika, näst Gud, hufvudsakligen bör tillskiifvås det faktum, att religionsfrihetens princip uti dessa båda länder tili en så hög grad gjort sig gällande. Den siste Presidenten i Förenta Staterna förklarade uti sitt första budskap till Kongressen (år 1853), det vara sin öfvertygelse, att Förenta Staterna hade hufvudsakligen att tacka denna princip för sitt välstånd.» Ett sådant vittnesbörd är ej lätt att jäfva. På alla dessa skäl tillstyrker jag vördsamt införande af religionsfrihet med de begränsningar Kongl. Maj:t föreslagit.
Voteringen bär utfallit med 78 Ja och 41 Nej; i följd hvaraf och då Ja vunnit, ifrågavarande artiklar komma alt fortfarande införtullas emot 6 r:dr per skålpund. 130:de Voteringen (309:o). Den, som gillar det af tre Stånd fattade beslut, att å helsidenväfnader, shavlar, shavletter och andra dukar »af gaze eller annan gles väfnad, af s. k. Bourre de Soie, samt genom tryckning eller pressning fa^onerade; hvartill ej äro hänförliga de shavlar, shavletter och dukar, som endast med en tryckt blomma i hvartdera hörnet äro försedde, ej heller långshavlar, derå endast vid sidorna befinnas tryckta länder," nu gällande införselstull, 7 r:dr skålpundet, skall bibehållas, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, nedsättes inlörselstullen å denna rubrik till 6 r:dr per skålpund. Vid öppnandet af voteringssedlarne hafva befunnits 76 Ja och 43 Nej, hvadan Ja vunnit. Den å förenämnde artiklar i nu gällande taxa stadgade införselstull kommer följaktligen att bibehållas. IStia Voteringen (310:o). Den, sorn instämmer uti det af tre Stånd fattade beslut, att å halfsidenväfnader, alngods, felb och peluche bibehålla nu gällande införselstull, 1 rdr 24 sk. skålpundet, röstar Bill. till R. St. Ja; den, det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, nedsättes tullen till 1 r:dr 16 sk. skålpundet. Denna omröstning liar gifvit till resultat 79 Ja och 40 Nej, hvadan, och då Ja vunnit, nu gällande införsels-afgift å ifrågavarande artiklar bi behålles. 13'2:a Voteringen £3liro}.
Det innehöll väsendtligast att, ehuru skjuts-skyldigheten ej då genast kunde skiljas från jordbruket, detta dock borde ske, och att, till vinnande häraf, entreprenader skulle öfverallt i hela riket upprättas, hvilka borde till f af kostnaden bestridas af de skjutsskyldige och till jj af staten. Till betäckande af denna fjerdedel beslöto de båda Stånden att ett försiags-anslag af 200,000 rdr skulle anvisas på öde hufvudtiteln, att utgå under följ:de stats-regleringsperiod. Bland de detaljer, på hvilka förslaget var baseradt, var den att, på de ställen, der kostnaden vore stor, höja skjuts-penningarne till ett belopp af 1: 50 pr mil. Jag har nu såsom motionär förnyat detta förslag, hvarom R. o. Ad. samt Bonde-St. voro ense, emedan jag ansåg det hafva de flesta chancerna för sig, ty, hvad Borgare-St. vidkommer, har jag all anledning att hoppas att förslaget nu der vinner bifall. Preste-St:s beslut röjer äfven en viss välvilja, enär det af dem beslutade anslag öfverskjuter med 40,000 rdr det belopp, som reservanten föreslagit. Detta föranleder mig att tro, det de två Stånden möjligen kunna vara böjda för den medelväg, R. o. Ad. samt Bonde-St. förra riksdagen antogo. För att likväl hafva uppfyllt allan rättfärdighet, skulle jag vilja medgifva en så beskaffad modifikation, att skjutsningsbesväret äfven kunde få i vissa fall utgöras in natura, och således föreslå följide bslut: att skjutsningsbesväret för närvide icke kan från jordbruket skiljas; men att gästgifveri-, hålloch reserv-skjutsen icke vidare böra vara en jorden åliggande natura-prestation, utan så val skyldighet som rättighet för de skjutsskyldige att bestrida sådan skjutsning upphöra; dock så att den skjutsskyldige, jemlikt K. Girk:t den 2 November 1844 och K.