Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet kan derföre icke dela den yttrade åsigten om nämnde punkts obehöflighet samt tillstyrka dess yrkade uteslutning. Men med afseende å densammas lydelse, har Utskottet af de gjorda anmärkningarne funnit anledning föreslå den förändring i slutet deral, som nedanstående, Rikets Ständers pröfning ånyo underställda, förslag till nu ifrågavarande moment visar: Till ränte-liqvider för dessa obligationer och kapitalets amortering anvisas samt uppföres å den stat, som af Rikets Ständer vid hvarje Riksdag varder för Riksgälds-kontoret utfärdad, eli, i öfverensstämmelse med Regerings-formens 66 § utgående, årligt anslag, svarande emot Fem och en half procent å det belopp, som, enligt 14 Stats-Utskottcts Utlåtande, M 340. Bikels Ständers beslut, skall upplånas, så att lånet må kunna vara återbetaldt under en tidrymd af högst 40 år; kommande detta anslag att fortfarande och med oförminskadt belopp årligen utgå ända lill dess bela lånet blifvit i stadgad ordning betaldt. De i denna, likasom de i föregående 4:de och 5:te punkterna, meddelade bestämmelser, angående dels räntans belopp, dels obliga — tionernes valörer och dels förhållandet mellan statsanslaget och lånesumman, komma endast att tillämpas i afseende på det eller de lån, som erfordras för de, under innevarande Riksdag, till jernvägs-anläggningar utaf Rikets Ständer beviljade statsbidrag. Då Åttonde momentet blifvit af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Slåndel bifallet och af Borgare-Ståndet lemnadt utan anmärkning, så anser Utskottet hvad deruti blifvit föreslaget vara af Rikets Ständer gilladt.
— Jag bör icke längre uppehålla Ståndet, efter jag icke vill ingå i detaljerna. Jag anhåller om återiemiss, och att Utskin ville taga i öfvervägande hvad jag nu haft äran anmärka. Frih. Cederström, Jacob: Ifrågavar. lagförslag innefattar väsendtliga förändringar liti hvad som för närvar, finnes stadgadt, och efter hvad mig synes, liar dervid icke den noggranna uppmärksamhet varit fästad på hittills varande förhållanden, som erfordras för att, med riklig kännedom om följderna af hvad man föreslagit, kunna vara förvissad, att det nya blir bättre än det gamla. Med den sista värda talaren instämmer jag uti den erinran, att församlingens pastor bör vara ordför. uti alla corn mmia l-an sta Iler inom socknen. Alt del kan finnas subjegter bland pastorer, hvilka tilläfventyrs mindre väl kunna fylla platsen, kan icke nekas; men i sådant fall måtte också socknen kunna hos domeapitlet begära, att han må erhålla biträde lill embetets skötande; ty i sådan händelse måste han vara otjenlig att sköta sjelfva prestembetet. I afseende på röstberakningen, som blifvit förändrad mot hvad fordom varit gällande, och som nu skulle rätta sig efter statsbjdiags-beloppet , så blefve följden af denna förändring sådan, att hemmansägare blefvo 4°4 Den 29 Augusti f. m. mindre röstberättigade än krögare och strandsittare; hvilket förmodligen icke varit Utsktns mening. Då krögare skattar fran 16 rtdr 02 sk. ända till 25 rtdr, men hemmansägaren för elt hemman om 4°oo rtdrs värde endast hetalar 8 r:dr; så är del naturligt, alt krögaren äger flera röster än hemmansägaren. En sådan röstberäkning blir icke naturlig, oell kan aldrig vara gagnelig Jag tillstyrker derföre, att röstberäkningen inom sockenstämma , hädanefter som hittills, må ske efter hemmantal.
Grundlagarne känna inga andra väljare ån Electorer, hvilka hos de tre Stånden väljas omedelbart; endast te Dea 24 Januarii. hos det talrikare Ståndet Ridderskapet och Adeln •Väljas först Bånkmån. Då hvarje StåndsOrdning måste med Grundlagarne vara öfverensstämmande, hvad åro då vål Bånkmannen annat ån Första afdelningen af Electorerne. Åro jm Bånkmånnen Electorer, så måste vål Riksdagsordningen gälla för dem i första afdelningen så vål som i den sista. Åro de åter ej Elefetorer, så åro de något iuconstitutioneltj som ej får vara till. Endast i denna mening kan denna fråga betragtas; allt annat hör ej hit. Grefve von Schwerin: En vård Ledamot Herr Friherre Boije har bestämdt antydt både min afsigt och min åtgärd. Mitt Memorial är ej af den beskaffenhet, att det hvarken kan eh ler behöfver remitteras till handläggning af nå» got Utskott. Jag har blott begärt promulgation ätt ett lagrum, hvilket hittills, som jag förmodar, varit mången obekant. Och denna promulgation anser jag hvarken låra eller kunna vägras. Hvad jag vidare anfört har jag ansett pödvåndigt för att inför Ridderskapet och Adeln rättfärdiga min begäran. Visserligen är det min enskilta tanke, att i följd af denna 41 §. deltagande i valförråttningarne icke bör kunna de i den samme uppräknade ansvarige Embetsmin medgifvas. Men jag begår ej att denna min tänka skall såsom proposition för Ridderskap pet och Adeln framställas. Skulle andra dela denna min tanka så torde kanske de begära den promulgerade lagens tillämpning. Min afsigt fiar blott varit att bereda en så klar åsigt af förhållandet, att Lagstiftarens mening skulle kun» Den 24 Januarii. 17 na bli rigtigt uppfattad, då en hvar sedan må handla såsom hans samvete det kråfver. Ja g har således ingen motion gjort, syftande på RiddarhusOrdningens omarbetning.
Till något resultat i afseende på delningsgrunden kunde jagjemellertid ej komma, så att för mig hänger frågan fortfarande i luften. Ett par ord vill jag tillägga om inre och yttre skärgård, då den som icke är bekant med Stockholms skärgård, möjligen kan låta förleda sig till den tron, och de yttre fjärdarne alltid äro djupare än de inre. Detta är dock i allmänhet icke förhållandet, ty åtskilliga af de förra, t. ex. Norstensoch Byttafjärdarna, som endast hafva föga mera än 20 famnars djup, äro grundare än några af de inre, t. ex. Nämndö- och Jungfrufjärdarna, som ega ett djup af ända till 50 famnar. Vi finna således, att om det olika djupet skall ulgöra det bestämmande för skillnaden mellan inre och yttre skärgård, någon ledning dervid icke kan hemtas blott och bart från afståndet från fasta landet. Då man tänker på flottans omorganisation, bör man väl ställa den i sammanhang med rikets allmänna försvarsplan. Vid betraktande häraf torde man komma till det resultat att monitorerna böra till större delen placeras i Stockholm. Det är sannt att äfven ekonomiska skäl dervid böra tagas i beräkning, och jag erkänner, att de skäl Hr Adlersparre i sista plenum anförde för monitorernas förläggande i Carlskrona, ganska väl låta höra sig; men å andra sidan finnas äfven skäl, som tala för deras placering i Stockholm, deribland äfven ekonomiska, nemligen att fartygens bottnar der äro mindre utsatta för att anfrätas af vattnet och att betäckas af sjögräs. Der finnas dessutom såväl en docka som verkstäder, hvilka, ehuru tillhörande enskilda, när som ohelst äro att tillgå vid verkställande af nödiga reparationer. Å de militäriska skälen bör dock i detta afseende fästas största vigt, och de tala obestridligen för monitorernas förläggande till Stockholm. Jag vill derföre icke förneka, att ett par böra erhålla sin station i Carlskrona, för att mot fiendtliga anfall försvara redden derstädes; i afseende å denna punkt behöfver jag således icke tvista med Hr Adlersparre. Lika med Gr. von Platen, antager jag att vår mäktige granne i öster är den enda, af hvilken vi hafva något att egentligen frukta för vårt lands sjelfständighet.
Wisierligcn igenkännes här denne allmänt aktade Riddersmans n^uiocisme och ädla tänsta för et i wada stäldt Fädernesland — Jag klanLrar sälcdes ej illLen, utan twärtom jag högaktar densamma och stal sjelf med glädje öfwerlcmna mine sme upwäxande Söner til Rikets förswar, om de kunna wara nyttige, men jag tror derjemte at Nationen, som icke älskar inrättningar af en sä omanlig beskaffenhet, omöjligen kan öfwertalas at genom Lonsci-i prion upsätta Tre upper til et sä betydligt antal, och jag befarar än mer, at frägan i denna moment är gansta kinkig at wäcka, dä inan nägorlunda Länder den werkan förra ärets utstrifningar gjort xa Swensta Allmänheten; utom desi möter här et annat skäl, som gör saken betänklig. — När j det närmaste alle wapenföre Medborgare inom De förut nämde ären äro til Soldater utstrifns, och under kriget pä krigsbanan sysielsatte, hwem skal dä stöta Landtbruk och Näringar? Jag sinner ätmindstone för rnm del sögs, r-Zouroär Sol Den 3 Junit. för desin sa oundwikliga behof, samt befarar at i den nion ^imLerne naturligtwis genom denna utwäg blifwa längt mera talrike , kunde landet taga en obotlig stada, om kriget warade flere är. En lycka är om wärt folkfattiga land kan fullkomligen recrutera de mängfaldiga vacancer, hwilka för det närwarande äro uti de indelte Regementerne.
Hvad äter beträffar den invändningen, att ingen annan än den förre arrendatorn någonsin skulle komma lill arrendet, så ser jag deruti ingen olägenhet, utan tvertom ligger deruti för honom en ganska stor uppmuntran alt sköta egendomen väl. På dessa skäl förnyar jag min anhållan om bifall lill betänk. med den af Frih. von Kraemer begärda förändring. Hr Mannerskantz, Carl Axel: Jag är så fullkomligt förekommen af Gr. Lagerbjelke, att jag afstär från alt yttra mig och förenar mig med dem, som yrka bifall på betänk. Frih. Cederström: Frih. von Kraemer har trött sig frän detta betänk, kunna leda den slutsats, att man skulle utsätta maximum och minimum vid hvarje auction. Derom finnes likväl ingenting sagdt och icke eller lomme det att ske, 0111 betänk, antoges. Eu annan talare har visat nödvändigheten af ett minimum. Detta finnes bestämdt i alla författningar, och har alltid varit gällande, nemi. en tunna spanmål för hvarje tunnland öppen åker. Detta borde de Herrarne veta, som tala i ämnet. Maximum deremot bestämmes vid aucliouen genom högsta anbudet. Om man äfven inskränker optionsrätten till maximum, så blir den dock hindrande del högsta anbudet, såsom Hr von Hartmansdorff ganska rikligt anmärkt. Ty hvem bryr sig då örn att täfla? Och icke eller lärer den, som förut innehar arrendet, göra något anbud, då lian blott behöfver säga: jag lager arrendet för högsta anbudet. Hela uppställningen af betänk, är eli missförstånd om hvad Statens rätt fordrar, och jag förnyar min begäran om afslag å dess sednare del.
Proposition JVs 14. Ständer, att Löjtnanten Loenbom må med månaden näst efter den, i hvilken han behåller nådigt afsked ur krigstjensten, få på Allmänna indragnings-staten uppföras till åtnjutande under sin återstående lifstid af en årlig pension, hvilken, med afseende å det belopp, hvartill den behållna delen af lönen för Loenbom under de sednast förflutna fem åren i medeltal uppgått, skäligen torde kunna bestämmas till Sexhundra Riksdaler Riksmynt. Hahdlingarne i målet skola till vederbörande Utskott öfverlemnas, och Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständer med ali Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. C AR Ii. J. M. Björnstjerna. Utdrag af Protokollet öfver Landt för svars-Ar enden, hållet inför Hans Maj:t Konungen uti Sluts-Rådet å Stockholms Slolt den 21 Oktober 1859. Närvarande: Hans Excellens, Herr Justitie-Statsministern, Friherre De Geer, Hans Excellens, Herr Statsministern för Utrikes-Arendena, Friherre Manderström, Statsråd en: Wallensteen, Gripenstedt, Almqvist, Ehnemark, Herr Grefve Hamilton, Lagerstråle, Björnstjerna och Malmsten. Departements-chefen, Statsrådet Björnstjerna, uppläste till justering följande, på grund af förut fattade beslut, uppsatta förslag till Kongl. Maj:ts nådiga propositioner till Rikets Ständer, nemligen angående: Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition J\l 15. 21 4:o Pension pä Allmänna Indragnings-staten för Löjtnanten vid Första Lifgrenadier-regementet P. J, C. Loenbom; ' — Kongl. Maj:t täcktes, uppå Stats-Rådets underdåniga tillstyrkan, i nåder gilla ofvanberörda förslag, sådana de finnas detta protokoll bilagda, samt förordna, att, i öfverensstämmelse dermed, nådiga propositioner skulle till Rikets Ständer aflåtas. Éx Protocollo J. A. Jaidrén. .M S5.
Säden, för att den samma vid inträffande missväxtår, mot en efter förvarings omkostnaden lämpad vinst, afyttra, Härigenom skulle tillika säkraste sättet uppnås att afvärja det i vårt nordliga lultstrek största af alla hinder för jordbrukets uppkomst, det nemligen, som genom en bedröflig erfarenhet tillräckligen blifvit bestyrkt, att de flesta missväxtår varit åtföljd^ af klena skördar det påföljande och jemväl ofta det 3:e året. En sådan Magasins-inrättning måste, för att kunna svara emot dermed åsyf - \ Den 31 Mar t. 327 tadt ändamål, äga ett tillräckligt förlag af Spannmål, för att vid inträffad missväxt, utan att från utländningen behöfva afhämta hela Rikets behof, som alltid efterlemnar cn i flera år kännbar undervigt på handelsvågen, kunna undsätta Rikets behöfvande provinser med brödföda, och till utsäde i Sverige tjenligt Sädesslag; och bör derjemte äga styrka att inom Riket beständigt underhålla ett någorlunda jemnt pris, så väl till förekommande, att den samvetslöseockraren icke af den behöfvande kan taga en oskälig vinning, som till befrämjande, atfc Sädén , i jemförelse med andra varor, alltid bibehåller ett någorlunda motsvarande värde Det blir en klar slutsats af ändamålet med denna inrättning, att den måste hafva till syftemål hela Rikets vinst, icke att genom lönande speculationer föröka den af Statsmedlen till densamma anslagna fonden. Till en sådan inrättning fordras ett förlag, vida större än hvad Statsverkets tillgångar för närvarande kunna medgifva; men början dertill kunde likväl nu göras, och om till detta ändamål Riksens Högloft. Ständer skulle för godt finna, attén million R.dr Banco finge genast användas till uppköpande af Spannmål i de sädesrikare provinserna, så kunde, efter nu gångbara pris, för ofvannämnda summa ett förråd erhållas af ungefärligen 150,000 tunnor Spannmål.
; Herr von Hartmansdorff hav yttrat, sig vara öfvertygad, att om den förändring' vidtages som denna Ledamot föreslagit, skulle månget lif, som eljest af våldsam hand förkorrtas, varda räddadt; och denna Ledamots anmärkningar icke syntes vara af Utskottet tagné i det betraktande, sorn vederbordt, saint Utskottet, utan att fästa sig vid dem, egentligen hållit sig till de Motioner, som inom PrestéStåndet blifvit gjorde, har Herr von Hartmansdorff hem* hemstäldt, om icke Betänkandet borde återremitteras. Hos Högv. Prå-steStåndet har Herr Doctor Palm yttrat: Att Doctorn hörde med glädje i början af Riksdagen frågan om förändring elier upphåfvande af Kongl. Brefvet den 17 October 1778 rörande Barnamord motioneras, i den vissa förhoppning, att Lagutskottet skulle göra sig den mödan, att utreda detta vigtiga ämne med mera sorgfällighet, än det skedde vid förra Riksdagen, då samma fråga af Herr Doctorn motionerades 5 men att Herr
S. D. Föredrogos ånyo och bifollos Stals-Utskottets den och n dennes på bordet lagde Utlåtanden: H:o 171, i anledning af Rikets Ständers Revisorers anmälan, rörande »:ne i Couvoij-Cassans räkenskaper afskrifne, till Cabiuetls-Cassan ulbetalde summor; Sik, Jill Ä. St. Sami. 5 4/rfe Häftet, 34 Prof. Ut dr. d. i4 Julii 1834* N:o 173, i anledning af väckt motion, att Kongl. Kammar-Rättens Revisions-Departement icke må ega alt anmärka något emot de grunder, som följas vid mantalsoch skattskrifningen samt Beredningsoch Taxe» nings-Comiteerne; N:o 174, i fråga om anslag till Orthoped iska Institutet; N:o 175, i anledning af väckt motion, oin undersöknings anställande, rörande beskaffenheten af de vid Hufvudstaden befintlige Corrections-anstaltei; N:o 176, i anledning af väckt motion, om straffangelsers inrättande för arbetsfångar m. m.; N:o 177, i anledning af Herr J. Hembergs från Borgare-Ståndet remitterade memorial, angående understöd af allmänna medel till fullbordande af Ystads hamnbyggnad; N:o 178, i anledning af Kongl.
Till svar härå, få förenade Utskotten andraga, att, om a ena sidan Utskotten* för att bereda en större gångbarhet åt ifrågavarande Obligationer samt tillika lätta utvägarne för Discont-Gäldenärerne, att liqvidera sine Skulder, ansett sig böra tillstyrka, att de samma skulle få begagnas uti Discont Liqvider, hafva Utskotten, å den andra, funnit rabatt för deras återstående förfallotid böra beräknas, emedan i annat fall Banken skulle förlora på detta Liqvidationssätt; hvarjemte den omständighet förekommit, att, derest Gäldenärerne uti Götha Canal-Bolagssamt Malmö Disconter skulle få liqvidera sine Skulder med sådane Obligationer, som mot rabatt kunde ärhållas, men uti Discont-Liqvider finge beräknas till fulla beloppet, skulle sådant föranleda till en ojämn behandling af Gäldenärerne uti samtlige Discoriterne och i synnerhet uti Banco Disconten , 1132 Stats-och Banko-Utskottens Betänk anden". där Lånen med Eanco-Sedlar till fulla beloppet ovillkorligen måste betalas. Jemte det förenade Utskotten skolat arindra, att i fråga om räntan, hvarefter rabatten skulle komma att beräknas, 3Ine alternativa förslag uti Betänkandet blifvit till Rikets Högloft. Ständer hemställde, få Utskotten tillika anmäla att, vid den ytterligare öfverläggning, hvartill anmärkningarne föranledt, s:ne olika meningar åter blifvit yttrade, den ena, att meranämnde Obligationer väl skulle, på sätt uti Betänkandet är föreslaget, få vid Discont-Låne-Liqvider begagnas, men med den rabatt, som af Rikets Höglofl. Ständer varder fastställd, och den andra, att Obligafionerne till fulla beloppet skulle få beräknas; äfvensom, att, vid anstäld votering härom, 2:ne Stånd stadnat emot t>:ne Stånd,' så att till Rikets Höglofl.
Stånds fördelningen och igenom defs befkaffenhet och verkningar vifa fig fkadeliga för Samhället i allmänhet. Det gifve» onekeligen för alla rådplägande mera talrike folkfomlingar vitta olägenheter', forn åtfölja befkaffenheten af hvarje fådan öfverläggning och forn derföre ära att anfe nattan hifom oundvikliga. Om detta hufvudfäkligen betta uti omöjligheten att i fartima moa åt alla närvarande meddela en lika kännedom af ärendernas befkattenhet , uti den olikhet i omdöme, fora naturligtvis måtte följa af olika grader i kunlkaper och fattningsgåfva , uti den mängd drittjädrar forn uppkomma utaf mångfaldigt olika interetten , ändfligen uti fvårighe ten att under en öfverläggning, fa mm rn fa st af få mångtaligt fkiijaktige elementer, bibehålla det lugn och den ordning vid ärendernes be, handling, förn på en gång äro oundgängeliga för att förfSkra hvar och en af de rädplägandes rätt och för möjligheten att tillvägabringa ett ordentligt refultat Om fådane äro de olä, genheter, forn merendels alltid härröra af en förening af ett fl örre antal perfoner till en rådplägande förfatnliflg, iå måtte man medgifva, att delfa fvSrigheter ökas, i famma moa en fådan Corps blir mera talrik , eller i famma mon defs Ledamöters antal vöre mera bbeftämdt: att Samhällets garantie för den en/kiltes deltagande i Lagfliftande Magtens an feen de, fkulle blifva mindre påtaglig, i famma mon forn defs förhållanden fäfom Medborgare förvandlat fig till dem utaf Embetsman, att ändtligen inflytandet af grundliga kunlkaper och enikilt upplysning, blefve få mycket mindre , i famma mon forn rnalfans kraft vore mera öfvervägande, forn dén hade ett mera beflämdt enikilt interefle. Det kan ej h* Iler nekas: Att den inrättning, forn inom ett talrikt ftänd endaft genom Födfeln beflämmer
Utskottet ansåg icke behöfligl att afgifva en fullständig framställning derom, då olägenhelerne voro tillräckligt kända, och Utskottet skulle i detta fall föga kunna annat än å nyo upprepa, hvad de senare Riksdagarnes förhandlingar innehålla. Allmänna opinionen om denna fråga hade dessutom redan så stadgat sig, alt svårligen någon röst skulle finnas, som höjde sig lill försvar för lämpligheten och rältsenlighelen af skjutsningsbesväret.” ”Men deslomera angeläget fann Utskottet vara, alt fästa uppmärksamhet på behofvet alt i möjligaste målto lyfta denna börda från jordbruket. Utskottet drog icke i betänkande att förklara delta för en högst vigtig sarnhälls-angelägenhet och ansåg, all man svårligen lärer kunna påräkna några serdeles väseudlliga framsteg uti ett förbättradt åkerbruk och hushållningssält hos allmogen, likasom i dess sedliga bildning, innan en reform af skjutsväsendet kunnat åstadkommas." Utskottet edilin. Be s-v.- och Ekon-Utskottets Betänkandej N:o 26. g Utskottet insåg dock liela svårigheten af ett sådant förelag och omöjligheten att verkställa denna reform på en gång, i afseende på alia delar af skjulsväsendet. Eli radikal reform skulle icke eller vara lämplig, afven om den ens vore möjlig, emedan ett absolut upphäfvande på en gång af allt skjutsningsbesvär skulle framkalla andra och nya svårigheter af oberäknelig beskaffenhet. Det vore derföre nödvändigt alt förut beräkna medlen och lilIgångarne för verkställigheten af den förändring, som åsyftades, samt följderna af densamma; och det väsendtliga uti en reform lage icke eller uti att borttaga och upphäfva det gamla, för tidens kraf otjenliga, utan fastmer uti att skapa och bereda nya utvägar, hvarigenom det afsedda ändamålet på ett lämpligare sätt kunde vintras. Från denna synpunkt hade Utskottet trott frågan om förändringarne i skjutsväsendet böra betraktas, och således ansett sig, med ett oförryckt syfte för hufvudmålet, likväl då för närvarande icke kunna föreslå vidsträcktare åtgärder, än dem, som voro verkställbara, utan äfventyr eller kännbar rubbning af andra lika vigliga förhållanden.
And. Afd. 35 Den 29 October e. m. man författning, sorn utan allt afseende tillerkänner en afgången Embetsman fulla lönen såsom pension vid 65 års ålder , om Konungen så för godt finnér; och nu sätter man i fråga, om denna man, som 4 gånger blifvit underkastad allmänna omdömet, och dervid hållit profvet, skall åtnjuta samma rättighet, sorn aldrig nekas en medelmåttig tjensteman vid 10 års yngre ålder. Jag tror och hoppas, att sådant ej kan vinna bifall af detta upplysta Stånd, jag aktar väl de skäl Utskottet anfört för sitt afstyrkande; men jag kan ej gilla resultatet. Hvad vill man väl föreställa sig , att i framtiden följden skulle blifva , örn Svenska Folket med liknöjdhet ansåg det bemödande, en gammal man i 14 år användt, att lämpa sig efter Folkets önskan. Jag gör härvid ej afseende på Friherre Mannerheitns enskilda förmögenhet, den jag ej kanner; men jag fäster afseende på Svenska Folkets ära, emedan Nationen bör Uttrycka nöje eller missnöje öfver sättet, huru detta Embete blifvit förvaltadt. Då nu ingen lärer bestrida , att ju Friherre Mannerheim en längre tid utöfvat detta, sorn sig bordt, då vi 4 gånger lemnat honom detta vittnesbörd ; böra vi ej eller sätta i fråga, att med 1 50Ö Riksdalers årlig pension belöna hans förtjenster. Få dessa skäl anhållet äfven jag öm åter» temiss af Betänkandet, Herr Berghman, Ambrosius Magnlis; Sedan tvfnne så lyckliga Talare satt Friherre Mannerheims Förtjenster i en så fullkomlig dager tor» de det vara öfverflödigt att tillägga något om Na - r Den 29 October e, ml tionens skyldighet, att visa sin erkänsla för det sätt, på hvilket han förvaltat den befattning ho9 nom längre tid varit anförtrodd. Jag förenar mig således med Grefve von Platen och Friherre Cederström, samt stadnar vid den anhållan, jag gjorde förra gången detta ämne här förevar, att Utskottet måtte tillstyrka ten jténeiön af åtminstone i 500 Ridr.