Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
St:r hafva haft den mot mig utmärkta godheten att gifva mig en pension för mina sträfvanden i och för jernvägsfrågan. Mig tillkommer således, att hvarken låta mig hänföras af lysande förespeglingar, ej heller afskräckas af bittert klander, utan tillse, att, såsom ordspråket säger, kyrkan står midt i byn. Tillåten mig, mina Hrr, till en början att återkalla i Edert minne, huru den K. Proposm tillkommit. Det är en väl känd sak, att Chefen för Topografiska Corpsen Hr General Akrell, år 1854 erhöll befallning att inkomma till K. M. med förslag till riktningför jernvägars anläggande här i Sverige. Detta förslag låg också till grund för K. M. Nåd. Propos. vid förra Riksdagen, ang:de stambanornes utförande af Staten, hvilken Propos. antogs af R. St:r, och hvarigenom den motion i motsatt syftning, jag då väckte, blef förkastad. Efter Riksdagens slut anbefallde K. M. en Komité att närmare skärskåda saken samt genom sakkunnige personer låta anställa noggranna undersökningar, och låta utarbeta förslag till jernvägarnes rigtning, anläggningssätt och beskaffenhet, till grund för K. M. Nåd. Propos. I denna Komité insattes Chefen för Topografiska Corpsen, bemälde General Akrell, Chefen för Allmänna Vägoch VattenbyggnadsStyrelsen Ofverste von Sydow och Hr von Steyern, hvarjemte Hr Öfverste Ericsson såsom utnämnd Chef för Statens jernvägs-byggnader ägde att, så ofta hans tid och öfriga göromål medgåfvo, deltaga i Komiténs arbeten. Sedan Hr von Steyern af en eller annan orsak utgått ur Komitén, visade K. M. mig det förtroendet att insätta mig i hans ställe.
M. anbefallt tryckning af allt det öfriga, då likväl det angelägnaste från sisth Juli månad varit allmänheten undanhållet, har jag trott, att ett närmare uppfyllande af ändamålet skulle befordras genom dessa protoeolls tryckning. Jag nekar icke, att Frih. Silfverskjöld har ganska rätt i sin yttrade åsigt och förnyar derföre min anhållan om remiss till Lagutskottet. Hr von Troil, Emil: Jag anser äfven den ifrågaställda skrifvelsen till fk. M. vara obehöflig, men förenar mig med Frih. Silfverskjöld om remiss till LagUlsk., emedan motionen så mycket hellre bör först och särskildt underställas dess bepröfvande, som remiss till StatsUtsk. blir öfverflödig, i händelse tryckningen skulle finnas onödig. Frih. Boye: Jag anhåller om R. o. Ad:s uppmärksamhet på skillnaden i resultaterna, om tryckningen verkställes efter Ståndets beslut eller på K. I förra fallet skulle förmodligen med denna tryckning förfaras på sammi sätt som med tryckningen af alla andra riksdagsförhandlingar; hvadan protocollen ej heller komma till allmänheten genom boklådan, hvilket deremot blir förhållandet, om tryckningen sker på K. Rl:s nåd. befallning. Jag har trott, att af samma orsak, samma aktning för allmän rätt, som ej mindre sjelfva lagförslaget, än alla dervid gjorde anmärkningar kommit till allmänhetens kännedom, af samma orsak, för att närmaie uppfylla ändamålet med detta allmängörande, borde Den a5 April e. m. 3a5 äfven den slutliga och egentliga granskningen komma till allmänhetens kunskap; och jag ser ej, att detta på samma sätt kan ske annorlunda, än genom K. Hr von Troil: Frih. Boyes sednaste anförande förtjenade visserligen ganska mycket afseende, om det icke vore grundadt på ett fullkomligt misstag, det nemi., att riksdagsförhandlingarna icke komma allmänheten tillhanda; ty det är i grundlagen påbjudet, att de skola tryckas och i boklådorna hållas allmänheten tillhanda, ehuru allmänheten föga begagnat sig häraf, då likväl dessa handlingar alltid funnits till salu, så snart de varit tryckta, och samma förhållande torde både kunna och böra äga rum med den afhandling, som nu är i fråga. Frih.
Detta kan icke af någon som äger minsta kännedom om verldshändelserna och deras resultater bestridas, men man har derå ej gjort det afseende det förtjena!', ty huru eljest förklara att de lie - Den 11 Mars c. m. 207 sta Europeiska makter för tiotal af är efter dessa utomordentliga händelser, icke sökt förekomma dylika för framtiden? Alt man i England skulle vara högst belåten med ett sådant sakernas förhållande är lätt begripligt, ty de Engelska statsmännen hade sedan århundraden insett, att genom ett ihärdigt vidhållande af det engång antagna systemet alt egna alla landels krafter lill, och leda national-andan uteslutande åt det föresätta målet, herraväldet på hafvet, skulle förr eller sednare detta mål hinnas, och deraf kunna följa äfven herraväldet öfver fasta landet. Visserligen hade Brittiska folket en härd kamp att bestå emot den under det stora kriget mäktiga fienden, och mer än en gång syntes faran vara stor och öfverhängaitde, men de omätliga resurser ett sjöfarande och handlande folk äger framför andra, blefvo Atbions frälsning. När man fördomsfritt skärskådar förhållandena under förenämnde tidsperiod, och jemför dem med hvad de blifvit sedan den tiden genom konsternas framsteg, företer sig ovillkorligen den sanning, att örn öfverlägsna krigsfloltor dä kunde åstadkomma sådane undransvärde resultater, hvad kunna de icke nu åstadkomma? Den öfverlägsenhet som Stor-Brittanien genom sin väpnade sjömakt lillvällade sig öfver andra folk, verkade dock i allmänhet icke direkte, de förlorade sjöslagen föranledde visserligen för Frankrike, Holland, Spanien och Danmark stora förluster för handeln, ja den snart sagt tillintetgjordes, men dervid förblefdet. Flottorna och synnerligen de större skeppen kunde icke användas utom sin verkningskrets, sä vidsträckt den ock kunde anses; men huru månne nu förhållandet skulle blifva vid ett inträffadl, icke sjökrig, denna definition passar ej mera till tiden, utan vid ett blifvande krig, ty alla större krig i Europa blifva hädanefter sjökrig?
Deremot hafva besparingar uppkommit: å anslaget till Barnbördshuset 40 R:dr, sorn vid revisionsårets utgång till stats-kassan inlevererats; å anslaget till vaccinationens befrämjande 239 R:dr 98 öre, hvilka medel till framtida behof reserverats; och å anslaget till stipendier och pensioner i Fältläkare-kåren 383 R:dr 35 öre. hvilket belopp vid samma års slut blifvit till stats-verket återbetaldt. § 4. Enligt räkenskapen har den i Götheborg inrättade undervisningsanstalt för barnmorskor under revisionsåret i stats-anslag åtnjutit 3,441 R:dr, hvadan undervisningsanstalten, som från nästförutgångna året egt en behållning af 1,949 R:dr 18 öre, eller tillhopa 5,390 R:dr 18 öre, och under året utbetalt 2,893 R:dr 33 öre, således vid förstnämnda års utgång utbaianserat en tillgång af 2,496 K:dr 85 öre, deraf 1,500 R:dr förskjutits till inköp af nödiga effekter för berörda anstalt och 996 R:dr 85 öre reserverats för framtida behof. § 5. JeiniiKt Kongl, brefvet den 23 Maj 1845, eger Sundhets-kollegium årligen använda 750 R:dr till handhafvande af elektricitet och galvanism för sjukas behandling. Detta belopp har tillika med 120 R:dr, utgörande ett års influten ränta å enskildt donerade kapital 2,400 R:dr, blifvit, i öfverensstämmelse med ofvanåberopade nådiga bref, under revisionsåret för nyssnämnde ändamål disponeradt. — 47 — § 6.
Hr Cederschjöld har afgifvit ett förslag lill den allmänna fattigvårdens ordnande, som är af den mest genomgripande beskaffenhet. Den värda motionärens goda afsigter förtjena otvifvelaktig! all möjlig aktning. Deltagandet för den betryckta, bemödandet att lindra armodets tunga lidanden, att från den nödställde afvärja frestelsen till brott, och att Sifvén åt den olycklige, som fallit, förvara mildhet och mensklighet, äro känslor och sträfvanden af en så ädel och ljuf natur, att ingen för dem lärer vilja tillsluta sitt hjerta. Men bemödandet kan vara missriktadt, medlen kunna vara illa valda, och att just detta i förevar, fall är förhållandet, synes mig klart af det framlagda förslaget — ett förslag, som tyckes smaka allt för mycket af kammarvisdomens ifver och anspråk, men allt för litet af någon bekantskap med hvad som sker, eller kan ske ute i verkligheten. Ja, jag vågar t. o. m. förklara, att detta förslag, åtminstone för mitt omdöme, visar sig vara af en sådan art; så oriktigt till sina grundsatser, så skadligt till sina följder, så overkställbar! i sin tillämpning, sii obestämdt i sin uppställning, med ett ord, så väsendtligen och uppenhart felaktigt, att det redan i sig sjelf innebär skäligen stora garantier mot faran att blifva antaget. Delta omdöme skall måhända förekomma mången allt för strängt, men det utgör likväl ingenting mera än min fulla öfvertygelse, och dess befogenhet vill jag hoppas kunna ådagalägga. Jag har sagt att förslaget är oriktigt till sina grundsatser. Delta är enligt min tanka förhållandet: 1:0 deruti att staten anses böra öfvertaga kostnaden för fattigvården. Den rätta grundsatsen torde vara alldeles omvänd. Skyldigheten att sig försörja tillhör, enligt naturen och sunda förståndet, i främsta rummet hvarje individ sjelf, så långt som möjligheten medgifver. Dernäst tillkommer denna skyldighet ömsesidigt medlemmarna inom familjen: föräldrarna böra taga vård om sina barn, oell barnen 0111 sina föräldrar 0. s. v. — allt så långt som förmågan räcker.
Att bereda återgång från detta skadliga brak, som på- ett så högst betänkligt sätt förlamar all företagsamhet, inskränker landets rörelse-kapital och tvingar till högre varupriser, än hvarmed säljarne eljest skulle kunna vara belåtna, är således hvad som i främsta rummet måste sökas; och en undersökning, huruvida ej den hittills gällande lagstiftningen om försträckningar i allmänhet sjelf framkallat det ifrågavarande bruket, eller åtminstone väsendtligen bidragit till dess införande, skall härvid lemna den säkraste ledningen för bedömande i hvad mån man uti förändrade kreditlagar kan hoppas att finna botemedel mot det onda. I 9:de kapitlet Ilandels-balken är den skilnad gjord mellan försträckningar, som blifvit lemnade på bestämd eller obestämd tid, att då, vid uteblifven betalning, fordringsegaren i förra fallet är berättigad till 6 procent ränta från lbrfallodagen, har han i sednare fallet endast rätt till fern procent ränta från det lagsökning egt rum. Om således köparen, vid ett på kredit skedt varuköp, gifvit på förbindelse å skulden och deruti utläst sig att betala efter viss tid, så har säljaren blifvit tillförsäkrad, att antingen vid den betingade förfallo tiden utfå sina penningar, eller att derå, under den tid han måste vänta, tillgodonjuta den högsta i lag tillåtna ränta, hvadan han, så framt han icke har skäl att misstro köparens vederhäftighet,' icke behöfver brådska med en så beskaffad fordrans ntkräfvande, utan det snarare blifver i köparens intresse, att genom punktlig liqvid befria sig från den dryga räntan. Deremot är förhållandet alldeles motsatt i den händelsen varans utborgning skett på räkning och betalnings-terminen sålunda blifvit lemnad obestämd. Oaktadt i detta fall köparen i sjelfva verket åtagit sig den vida strängare skyldigheten att betala vid anfordran, eller så snart säljaren tillsäger honom om betalning, har lagen icke stadgat annan påföljd för underlätet fullgörande al denria skyldighet, än fem procent ränta, och denna icke beräknad från det betalningen i öfverensstämmelse med aftalet blifvit hos köparen fordrad, utan först från den tid krafvet genom lith. till R. St.
Först innehåller det, att StatsUtskottet måtte föreläggas inkomma med sitt Betänkande örn Stats-inkomsternes beräkning till den i5 Januarii. Jag öfverlemnar till Ledamöterne af StatsUtskottet, att besvara denna fråga. Är Betänkandet redan färdigt, lärer det kunna ske, men annars icke. Dernäst yrkar Motionären, att Utskottet till d. i Februarii skall inkomma med Betänkandet örn utgifterne; men hvilka utgifter? Jode, sorn efter i8a3 års StatsReglering i tarfligaste måtto oundvikligast måste bestämmas. Sedan detta blifvit gjordt, skulle Bevillningen derefter rättas, och, när den blifvit bestämd, tillåter han, att StatsUtskottet må öfverlägga om alla andra anslag, och, om några af dem antagas, lärer väl ännu en Bevillning skola föreslås. Det är redan utred t, huru illa detta står tillsammans med RegeringsFormen och våra öfriga Grundlagar. Motiverne till sin framställning anför Motionairen vara, att Regeringen måtte förekommas i den tanka att afsluta Riksdagen, innan Riksdagsgöromålen äro afgjorde, för att derigenom kunna till nationens betungande bibehålla den Bevillning, som nu utgår och gifver en million i öfverskott. Ytterligare säger han, att man för detta ämne bör åsidosätta alla andra vigtiga frågor, alla andra stora resultater, åsidosätta att få Tryckfriheten stadgad på liberalare grun - Den 12 Januari i. der, Finance-regleringen, Myntbestämningen, Creditens stadgande &c. Han anser allt detta vara sä underordnade saker, att de kunna lemnäs, endast Regeringen ej kan få samma Bevillningssumma som förr, och, om något skulle kunna beviljas, borde det ske endast på så ant sätt, att Regeringen först medgifver allt hvad Rikets Ständer fordra, och, i den mån Regeringen medgifver detta, skulle Ständerne sedan bevilja de anslag, som kunna begäras. Den enda punkt, i hvilken jag öfverensstämmer med Herr Hjerta är, att beskattningsrätten är det heligaste värn för friheten, en rätt, som Rikets Ständer ej böra uraktlåta.
Sid cooch LogUti kotten; Memorial i Nyp 61 Belégame i Bolaget böra inom sig utse• en ansvarig och, efter Bo* lagets godtfinnande, afsättlig Direktion, för att, enligt kungjord in* st nidion, och ander sådan control af offentlig myndighet, sorn i denna Lag stadgas, B alken förvalta, samt i alla mål för Bolaget" lagligen tala och svara. 4 §. 1 morn. är af Presteoch' Borgare-S fändén gilladi, med uteslutande af ordeny "eller Härads-Rätt?' och "eller Landsort," saint enligt sistnämnde Stånds serskilda mening, med utbyte af ordet "Bolagsreglörne" emot ”Bol,\gs-contractetf och som dessa förändringar äfven instämma med den af Ridderskapel och Adeln beslutade redaction utaf ett häremot svarande moment, hvilket, i likhet med Presteoch Borgare-Ståndens beslut, ulgär från den grundsats, att enskild Bänk ej må få anläggas annorstädes än i stad, samt för öfrigt innefattar enahanda stadganden med Utskottens förslag, hemställes, att nyssnämnde redaction af i momentet må antagas så lydande: Enskild Bank får endast i stad inrättas; och skall Bolaget inför dervarande Rådstufvurätt; före Bankens öppnande, förevisa, så vul det af Kongl. Majit utfärdade privilegium,' som ock Bolagscontractet, för att i intecknings-protoco/let ordagrannt intagas. 4 $. a morn, är af nyssnämnde 3me Stånd godkändt, och bör alltså klifva oförändradt, lydande som följer: Rätten läte sedermera ofördröjligen på Bolagets bekostnad i alL manna Tidningar ne införa Kungörelse om det ingångna Bolaget. Ridderskapet och Adeln samt Presle-Ståndet hafva ansett härefter böra införas en ny §. ”om hvad såsom grundfond må begagnas;" och få Utskotten hemställa, att denna §., som blifver den 5 i ordningen, kunde, i enlighet med den af Ridderskapet och Adelli beslutade redaction, erhålla följande lydelse: Såsom grundfond för enskild
Nattens och dagens Skiften de nämnde, Täljde för året dess vexlande tid. Öfverst på Ida Asarne möttes, Byggde sig tempel, Strålande hof; Profvade krafter, Hamrade gullmalm, Smidde sig vapen, att främja sitt lof. Lekte med gyllne Taflor på vallen; Hvart de sig vände, Gull var för hand: Plötsligt då kommo Jungfrur till borgen, Mäktiga trenne, från Jättarnes land. Makterna åter Gingo till rådstol, Heliga Gudar Samråddes der: Hvem, ur den dräpte Hafsjättens lemmar, Skulle nu skapa Dvärgarnes här? Krafter att verka, Krafter att lida, Menniskolika, Skapte de då: Modsogner, Durin, Dvalin och andra, Söner af Lofar, otaliga små. Namn på dem alla Noga jag känner, Vet, hvar de äga Syssla och ro: Några i mullen, Några i bergen, Andra i luften och böljorna bo. Men ur det samqväm Hem kommo trenne Mäktiga Asar, Milda i blick: Funno ett maktlöst Par der på stranden, Ask och Embla, i armaste skick. Blinda för solen, Döfva för vinden, Stumma, i träd-hamn, Stodo de fast; Lifvande Anden, Talande Tanken, Blodet och fagra färgen dem brast. Asarne lade Händer å träden, Mannen och Qvinnan Skaptes deraf: Anden gaf Odin, Tanken gaf Häner, Blodet och färgen Loder dem gaf. Ask vet jag stånda, Yggdrasill kallad, Stänkt på sin topp ur Silfverklar dam; Dagg strör i dalar Kronan, som susar Grön öfver källan, å himmelshög stam. Dädan, från Urds brunn, Salen vid trädet, Komma tre höga Vishetens mör: Rista gemensamt, Rista på sköldar Allt, hvad som händt och som hända bör. Lagar de stifta, Lifslott de kora, Tälja för tidsbarn Ödets beslut: Urd är den ena, Andra Verdandi; Skuld träder fram, der de två gått förut. Dråp uti verlden Minns jag det första:
Upplåning, vare sig på creditiv eller genom försträckning och deposition, må ej eller af Banken göras till högre sammanräknadt belopp, än hälften af hvad å tecknad grundfond finnes i Banken insatt. Alla fordringsbevis, hvilka för dylik upplåning utgifvas, äfvensom depositionsbevis, skola ställas till viss person, eller visst Verk, samt innehålla att öfverlåtelse deraf må ske endast till viss man och efter föregången anmälan i Banken. 11 §. Vid utlåning ege Banken, då räntan ej är utfäst högre än efter Fem för hundrade om året, och utlåning ej ställd på längre tid än Sex månader, att afdraga räntan för hela lånetiden. Betalar låntagaren ej å förfallodagen; erlägge då under två månaders tid från nämnde dag En Batieooch Lag-Utskottens Utlåtande, N:o 2. 15 fjerdedels procent i månaden såsom straffränta, eller tillhopa Två tredjedels procents ränta för månad, samt från sistberörde tids utgång Sex procents ränta, till dess betalning sker. Vid fordringars utsökande njute enskild Bank samma rätt till handräckning, som för Rikets Ständers Discontverk nu är eller framdeles varrer beviljad. 12 §. Enskilde Bankers actier eller lottbref må icke i någon sådan Bank belånas. Då i Banken belånte varor icke inlösas vid förfallotiden, kunna de genast derefter, utan föregånget uppbud eller hembjudning, föryttras genom offentlig auction, hvarvid förhålles i enlighet med författningarne om försäljning af utmätt lös egendom. 13 §. Banken ege ej att drifva handel med annat än guld och silfver; men vare oförhindrad att inropa pantsatt eller utmätt egendom, som på auction utbjudes, dervid Bankens rätt och säkerhet kan vara i fråga; dock med iakttagande deraf, att sådan egendom åter varder försåld, så snart det utan förlust för Banken ske kan. »4 §• Delegare i enskild Bank svaren, en för alla och alla för en, för uppfyllandet af Bankens alla förbindelser, på sätt och i den ordning här nedan stadgas:
Det skäl, som den sista värda Taleen anlört, för att söka bevis» brännmärkningens nödvändighet, nemligen ' för ”att kunno hindra lifstidsfången att kunna in”gå i Samhället,” synes mig just bäst bevisa dess olämplighet. Då den nya Lagen förmodligen skall tillåta den nuvarande iifstidsfången att med tiden kunna återvinna friheten, bör man väl ej i förväg betaga honom hoppet af t någonsin kunna njuta denna frihet, och följagtligen döda hos hönö» begäret att förtjena och förvärfva den. Grefve Kalling: Sedan jag nu hört sa många kloka och upplysta Män yttra betänk-J ligheter vid Utskottets Förslag om skärpning i straffet för tjufvar , kan ej eller jag annat än tillstyrka afslog å detsamma. Drt kan ju gå an att bibehålla det gamla en tid på försök; skulle erfarenheten visa, att det är nyttigt, så må det fortfara, och om motsatsen inträffar, kunna ju kommande Ständtr^besluta 52 Den 21 Majt. gelsestraff skall afskaffas såsom onaturligt och olämpeligt, kan jag ej finna, hvari re brännmärk e skulle åsättas iifstidsfångar; ej heller finnes någon anledning att detta märke bör påsättas dem, t'viika blifvit straffade lör andra resan eller oftare föröfvad stöld Jag kan ej inse, hvarföre man skulle yrka skärpning af Lagar, hvilkas mildrande man snarare bör önska. Herr von Hauswolff: Jag får äran upply2 sa derom, att tjufvar för andra resan stöld, så vida den icke skett i kyrka, icke kunna dömmas till lifstidsfängelse, och således, enligt mitt tillstyrkande, icke eller böra beläggas med bränn-’ märke, som blottställer dem för den vanära , hvilken sedermera vore för dem hinderlig, att, o »dt upprigtigaste föresatts om en förbättrad vandel, vinna medmänniskors förtroende, och hvarigenom de skulle tvingas att fortfara i deras vanart, såsom enda utväg för deras bergning. Men att sådane tjufvar varda brännmärkte, hvilka blifvit till lifstids-fästning dömde, hade Jag icke förmodat skulle blifva af någon mot-) sagdt eller tmsstydt.
Ank. till Exp.-TJtsk. <3. 23 Nov. 1857, kl. 1 e. m. i Utlåtande, angående regleringen af utgifterna under Riks-statens Hufvudtitei. (u. a.) ; Af Nionde Hufvudtitelns 2:ne afdelningar fastställdes den ena, eller Pensionsstaterna, vid sistlidne riksdag till 296,073 R:dr 16 sk. Banko, eller 444,110 R:dr Riksmynt. Den andra afdelningen, innefattande Allmänna Indragnings-staten, beräknades vid sednastc statsreglering förslagsvis till 333,386 R:dr 32 sk. B:ko, eller 500,080 R:dr Rimt, deruti inbegripna indelta räntor, upptagna efter kronovärdi till 810 R:dr 47 sk. 6 r:st, men efter markegång på förslag till 5,359 R:dr 36 sk. 9 rist., samt 41 T:r 15 kappar indeld och oindeld spanmål, utgörande, efter 6 R:dr 32 sk. tunnan, 276 R:dr 22 sk. banko. Venst ons-s ta terna. 1:o. I afseende å Pensions-staterna är af Kongl. Majit annan förändring icke ifrågasatt, än den, att, då det till pensioner åt civile embetsoch tjenstemäns i fattigdom efterlemnade enkor och barn från 9:de hufvudtiteln utgående anslag. 25,000 Ridr Banko, eller 37,500 Ridr Rimt, under en längre tid visat sig otillräckligt för en af behofvet påkallad förhöjning och mera ändamålsenlig fördelning af pensionsunderstöden, berörde anslags-summa måtte ökas med 7,500 Ridr Rimt. Uti en från Ridderskapet och Adeln till Utskottets handläggning remitterad motion har deremot Herr Sandströmer, A. P., jemte det han erinrat om Statens förbindelse att åt sina tjenares behöfvande enkor och barn lemna sådan hjelp, hvariBih. till R. St.
Det torde nemligen numera ganska sällan vid Öfver-Domstolarne inträffa att böter, vid bristande tillgång, förvandlas till förstnämnde slags betraffning, i andra fall än då ansvar för andra resan stöld eger rum, och vid Under-Rätterne torde förhållandet i allmänhet vara i det närmaste enahanda, utan att några vådliga påföljder deraf kunnat förmärkas. Ehuru det ligger i sakens natur, alt böters förvandling till kroppspligt alltid innefattar en ojemnhet, beroende af hvarjehanda olika omständigheter, som i mer eller mindre moa försvåra eller förmildra straffet, tror dock Utskottet, lika med Motionairerne, att denna ojemnhet skulle till en del försvinna, om böter alltid förvandlades till fängelse vid vatten och bröd, i stället för spö- och ris-slitning, hvilken bestraffning numera i allmänna 6 Lag-Utskottets Bet. JV.o i3t. omdömet bär en förnedrande stämpel. Ett oinskränkt bifall till den föreslagne förändringen torde likväl vara betänkligt, helst stöld andra resan, och det dermed jemförliga tjufnadsbrott, som omtalas i 4* Cap. 2 § Missgernings-Balken, då skulle komma att alltför lindrigt bestraffas. Ett undantag vid förvandling af böter för dessa slags brott bör, efter Utskottets tanka, ega rum, och i öfverensstämmelse härmed föreslår Utskottet, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla om utfärdande af en Författning, hvarigenom förordnas som följer: Är o, efter Lag och ser skilde Författningar , böter ädömde, som, vid bristande tillgång hos den sakfall de, böra till spö- eller ris-straff eller fängelse vid vatten ock bröd för vandlas , då skola , i alla andra än den händelse, der ansvar såsom för andra resan stöld eger rum, sådane böter alltid till fängelse vid vatten och bröd förvandlas, efter de grunder 5 Cap. 4 § Straff-Balken innehåller, dock är härigenom icke någon ändring gjord i hvad uti 11 punkten i Kongl. Förklaringen den z3 Mars 1807 stadgas, angående uträkning och förvandling af olika bestraffningar till ett slags straff. Ankom till Exped.-Ulsk. den i October.