Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 171, i anledning af återremiss å Utlåtandet, N;o 64- Utlåtandet, N:o 6.4, och Memorialet, N:o 171, lades till hand lingarne. N:o 172, i anledning af återremiss af Utlåtandet, N:o 7^> Utlåtandet, N:o 73, och Memorialet, N:o 172, lades till handlingarne. , TT1., , ,T f N:o 173, i anledning af erhållen återremiss af Utlålandet, JN.o 100. Utlåtandet, N:o 106, och Memorialet, N;o 173, lades till handlingarne. 332 Prot. Utdr. d. 6 April 1841. N:o 174» i anledning af erhållen återremiss af Utlåtandet, N:o 10g. ]N:o 1^5, i anledning af erhållen åtei remiss af Betänkandet, N:o 1 io. ]NT:o 176, i anledning af återremiss af Betänkandet, N:o lii; och lNT:o 177. i anledning af eihållen återremiss af Betänkandet, K:) i2\. Dessa fyra memorial blefvo lill handlingarne lagde, S. D. Föredrogos ånyo och bifdllos Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkanden: K:o 54.1 anledning af väckta motioner, rörande Jude-Reglementet; och N:o 55, i anledning af väckt motion, rörande tillämpningen å de utskiftade Kronuparkerne på Öland af Kongl. Förordningen om jord afsöndring. S. D. Efter skedd föredragning af serskilda inbjudningar, dels ifrån Höglofl.
Jandskaper, borde förvaltas under Banco-Styrejsens Öfverinseende och ansvar, underrättelse skulle de Respeclive RiksSLanden nu genast, och innan Bauco»Ulskottets ofvan» närande Utlåtande N:o 65, blifvit af Ridderskanet och Adeln till fullo afgjordt, meddelas, under inbjudning att de öfriga Riks» Stånden behagade uti detta Beslut med Rid» derskapet och Adeln sig förena, S. D. Sedan Riksens Ständers Herrar Ele* ottner doll 6 dennes utsett Lagmannen och Borgmästaren Jonas Ullberg, att Riksens Ständers Justitiae Ombudsman efterträda, i fall beraäldq Justitice Ombudsman innan nästföljande Riksdag, skulle med döden af» gftj så fann Ridderskapet och Adeln nu för godt. anmoda Expeditions-Utskottet, att för Lagmannen Uilberg uppsätta förordnande gaint att jemväl härom föreslå en underdå* ing Skrifvelse till Kongl. Maj:t, S. I), Föredrogs å nyo och bifölls Stats» och Banco-Utskottens den 4 dennes under - Fröt. Utdr, d, 3 Nov. 1823. N:o 58o aflåtne, samt elen 6 derpå följde på bordet lagde Memorial, angående RiksStåudens skiljaktiga Beslut, i afseende på sältet för slutliga behandlingen af frågan om inlösen af f', d. Filial-Disconlernas utelöpaude Skuldförbindelser, S. D. Vid förnyad föredragning af StalsBancooch Lag-Ulskotteus ej mindre d. 18 sisth Julii under N:o 314, afgifne, samt d, jr) i berörde månad e. m. på bordet lagde, Betänkande, angående väckle frågor, om enskilde personers rättighet att utfärda
Utsk. icke till grund för sitt förslag tagit den rikliga ide', som Gr. Spens framställt; ty den hade kunnat på ett lugnt sätt leda till en förbättrad Representation. Då man gjort dessa landtdagar till ingenting annat än electorssammanträden före riksdagarna, hade förslaget blifvit lätt verkställbart, och hade medelst uttrycket af de särskilda provinsernas opinioner den allmänna opinionen blifvit uttalad. Man hade då jemväl vunnit den fördel, att kort före en riksdag allmänna uppmärksamheten blifvit fästad på de resultater, man af riksdagen kunde vänta, och jag tror, att vid de landtdagar, som skulle ägt rum Den iS Octolier c. m. 43 för electorers sammanträde det icke kunnat Ilända, hvad Gr. Horn vid de af Utsk. föreslagna landtdagarna förespeglat, att man kunde nödgas med tjenliga medel der inställa ledamöterna. Jag liar ansett mig skyldig att uti ett ämne af denna vigt något utförligare deducera de skal, hvarföre jag ej kunnat gilla Utskrs förslag; men jag får äran fästa uppmärksamheten derpå, att en förlängd discussion i detta ämne torde vara öfverflödig, emedan 3:ne Stånd redan förkastat förslaget. Jag anhåller om Hr Gr. o. Landtnäs propos. på afslag å Utsk:s betänk. Hr von Troil, Emil: Ehuru den siste värde talaren slutade sitt korta yttrande dermed, alt all vidare discussion vore öfverflödig, anhåller jag likväl att få yttra några ord. Jag har varit af den tanke, att en provins-representation skulle i vårt Iand i vissa afseenden vara nyttig, och har äfven bär förut yttrat denna tanke, hvarföre jag tror mig nu skyldig förklara, att jag tänkt mig den helt och hållet olika med livad Constil.Ulsk. föreslagit. Jag har icke tänkt mig densamma såsom några filialcontor under Nationalrepresentationen; jag har deremot tänkt mig provincialförsamJingarna såsom högsta instansen af mnnicipalinrättningen. Svenska folket har agt sådana municipalinrältningar. Het ägde dem i uråldriga tider för häraderna och lagsagorna.
Försummar lian detta utan laga förfall; vare testamentet ogildt.” 3 § ”Vill man klandra testamente: gore det inom natt och år, 524 Den 25 Augusti. sedan han derom kunskap fick, sotn i 1 § sagdl är, 4 §. Ej ma någor annar, än närmaste arfvinge, klandra testamente; och hvad af honom varder samtyckt eller försummad t, derå måge sedan fjermare arfvingar ej tala”. Vid en noggrann jemförelse af desse stadgande», har jag trott mig tydligen finna, att lagstiftarens afsigt med föreskriften om testamentes ”uppvisande”, icke varit, eller rimligtvis kunnat vara någon annan, än den, alt bereda offentlighet ät hvarje testamentarisk disposition, och såmedelst sätta den, hvars rätt derigenom blifvit förnärmad, i tillfälle alt, genom anställande klandertalan, fa'detsamma upphiifdl eller rätladt. Om t. ex. 2:né makar genom inbördes testamente angtde sin qvarlåtenskap förordnade, ali den under deras harns lifstid skulle få af dem besittas, mea derefter tillfalla desses harn, derest sådane fuunos, sä synes det visserligen vara jemligen klart, alt testators harn icke ägde någon auledn. all bevaka eli testamente, hvarigenom deras lagliga arfsrätt blifvit inskränkt; och dä någon bevakning icke eller kunde verkställas af teslalorernes ännu ofödde barnabarn, till hvilkas förmän testamentet egentligen blifvit upprättadl, sä vill det synas, som rätte personen att inför domaren uppvisa testamentet skulle vara den af makarne, som den andre öfverlefde, samt att testamentet, sedan det blifvit sålunda bevakadt och ulan inskränkning godkändt af testalorerues barn, borde i allo lända till efterrättelse, och således berättiga teslalorernes barnbarn alt komma i besittning af hvad deni genom testamentet blifvit tillagdt.
Jag beklagar, att mitt anförande icke vunnit Ilr Hjärnes uppmärksamhet; eljest skulle de cardinalskäl, jag anfört, icke hafva undgått honom. Jag tror, att ett af två bör ske. Antingen bör Indelningsverket upphäfvas eller bibehållas. Hr Hjärne har fästat sig vid det financiella och skickligt sammanblandat det militära meden myntbestämning, soia ännu icke är verkställd; men han liar icke betraktat frågan från den oeconomiska sidan. Hvar och en, som bor på landet, borde känna, huru allt der tagit sin riktning åt Indelningsverket. Historien lem nar oss den underrättelse, att Arméen under 1789 års krig i 11 månader stått utan aflöning, om den ej från boställena erhållit understöd. Sådant kan inträffa ännu en gång. Vi hafva sett det olycksaliga resultatet af 180g års mäns beslut att reducera åtskilliga CavalleriReglter. Det har, att jag så må säga, pumpats penningar ur provinserna. Om nu allt, hvad indelt ränta heter, skulle föras till StatsCont., skulle samma verkan inträffa i provinserna. Det måste bero på räntegifvarna sjelfva att betala med penningar eller in natura. Detta är dessutom ett vidlyftigt ämne, som nu icke bör eller kan afhandlas. Hr Hjärne har äfven förespeglat mig, huru Statsverket skulle vinna härpå. Det tror jag visserligen, men indelta Armeens vinst blefve det icke. Jag anhåller, att äfven detta anförande må få åtfölja till StatsUtskottet. Remitterades till StatsUtskottet. Ånyo föredrogs K. M:s d. 4 dennes på bordet lagda Nåd. Skrifvelse, med förslag till lag för Banken. Hr Dalman, Wilh. Fredr., uppläste följande: Då jag nu företager till flygtig granskning Regeringens förslag till lag för Banken, skulle jag verkligen äfventyra att 72 Den 8 Mars f. m. alltför mycket trötta H. R. o. Ad:s tålamod, om jag ville framställa och utveckla alla de anmärkningar, jag dervid funnit, och hvilka säkert i digerhet skulle kunna mäta sig med sjelfva de motiver, som åtfölja förslaget.
Han hade väl också uppbjudit all sin älskvärdhet för att vinna henne, och det hviskades redan i societeten om den förestående förlofningen, då grefven helt plötsligt kom att gäcka allas beräkningar i det han intogs af en häftigt uppflammande lidelse för den mörkögda skönhet som blef hans första gemål. Lovisa Minck drog sig tyst tillbaka, dolde sin missräkning — och blef sin kärlek trogen. Hon hade många friare, men hon förblef ogift. När grefve Johan Wiede, efter ett tioårigt olyckligt äktenskap, blef änkling, träffades de två ånyo och det gamla lefde upp igen. De blefvo gifta; och i detta äktenskap funno de båda lyckan till sist. — Hon var då redan 30 år, och han var 12 år äldre. Men det stod att läsa i dessa grånade makars ansikten att människan aldrig blir för gammal till att njuta lyckan, om lifvet ger den. Det stod att läsa i grefvinnans ögon, som ännu strålade när de vändes emot den 67-årige maken, där han satt i hörnet midt emot henne, bläddrande i dagens post. Han satt bekvämt tillbakalutad i sin hvilstol. Hans hvita hår och hans hvita skägg lyste öfver kanten af tidningen, som han höll utbredd framför sig. När han ibland lät den sjunka, såg man ett manligt och vackert ansikte, som åren berört med varsam hand. Också var det hans stolthet, att han ännu alltjämt när han gick på jakt, träffade sitt mål så säkert som någonsin förr. Han brukade säga om sig själf, att han hörde till den gamla stammen och han talade gärna om sin farfars far, karolinen, som var med vid Narva, Pultava och Bender och som ätit mögladt bröd och sofvit i genomskjutna tält på Rysslands frusna stepper. »Hvad nytt i tidningen, Johan?» Grefvinnans ögon hade länge varit riktade på den läsande. Hon var van att få dela allt med sin make — också dagens små nyheter, som han brukade läsa upp för henne ur tidningarna strax efter middagen. Men i dag var han så intresserad af sin lektyr, att han, mot vanan, tog allt för sig själf; och då han hörde att hon blef otålig, nickade han endast lugnande och svarade utan att se upp:
Detta läroinstitut, som ifrån nämnde är, såsom ett mönster för dylika inrättningar, alltsedan fortfarit, mäste sistlidne är upplösas, dä Hr Thulstrup, för andra gängen beröfvad en värdig maka och en öm moder för det till deras handledning och vård ifrån rikets skilda trakter öfverleinnade större antal elever, så väl af denna, sorn af andra kännbara och deribland äfven pecuniära förluster nedtyngd, samt. vid tilltagande hög ålder såg sig oförmögen att sä, som lian alltid önskat, och, jag vågar påstå, äfven lyckats, uppfylla detta ansvarsfulla och mödosamma lärarekall. Ifrån detta läroinstitut hafva omkring 200 ynglingar utgått, deraf flera directe till Upsala och Lunds universiteter samt till krigsacademien vid Carlberg, äfvensom ett stort antal sedermera egnat sig ät handel och näringar samt landthushållning, hvarigenom, dels omedelbarligen dels medelbarligen, alla samhällselasser skola njuta frukterna af det utsäde den ädle, förtjenslfulle och samvetsgranne läraren nedlagt; och är det med synnerlig förtröstan om framgång och bifall till det begärda understödet åt en älskad och vördad lärare, som jag öfverlemnar denna min motion lill rikets nu församlade Ständer, särdeles som inom representationen finnas llere, dels mine medlärjungar, dels fäder till barn, hvilka hafva den ifrägaställde åldrige läraren att tacka för deras uppfostran och bildning, och hvilka alla känna och erkänna de nu af mig omnämnda förhållanden.” Tvenne ledamöter af delta Ständ förordade denna min vördsamma framställning, nemi. Ilrr Lcfre'n och af Uhr, Gustaf, utan att likväl framgång röntes för densamma vid nämnde riksdag. Den siståberopade värde ledamoten har för alltid lemnal delta rum; döden har bortryckt honom och med del samma bcröfvat Hr Thulstrup en varm vän och förespråkare. Jag vädjar till de öfriga Hrr ledamöter af II. Ståndet, hvilka äro närvar, samt kunna intyga de af mig uppgifna förhållanden, alt benä1 II.
Min enskilda tanke är visserligen, att monopolier och dylika hinder må afskaffas, och tror, hvad denna sak särskildt angår, att transporterna af varor till och ifrån fartyg på Götheborgs redd nog skola gå lika bra som hittills, om omsorgen derför lemnäs åt den enskilda omtanken. Det är med tillfredsställelse jag hör den satsen hyllas inom detta Stånd, men bekänner alt det är med särdeles glädje, jag finner, att BorgareSt. återremitterat denna fråga, såsom för mycket skråmessig. Jag ser deruti en försäkran, att en friare princip kommer att i allmänhet göra sig gällande. Allm. Besvärsoch Ekon.Utsk:s utlåt. N:o 29 återremitterades. Vid förnyad föredragning af Allm. Besvärsoch Ekon.- Utsk:s den 20 sisth Maj e. m. på bordet lagda betänk. N:o 3o, i anledn. af väckt fråga om bestämmande af den afgäld, under namn uf tullkappe, som ägare af skattlagda mjölqvarnar må uppbära för förmälning af annans säd, blef samma betänk, af R. o. Ad. bifallet. Företogs till pröfning LagUtsk.'s den 22 sisth Maj på bordet lagda betänk. N:o 44) i anledn. af väckt fråga om förtydligande af ?:dra §:n i 41 caPMissg.balken. Den 3 Juni f. m. 39 Uppå begäran af Frih. Cederström, Anders, Liefvo reservationerna upplästa. Frih. Cederström, Anders: Då jag vid nogare ef tersinnande till alla delar instämmer i hvad Hr Lagergren yttrat, så anhåller jag att få uppläsa Just.ombudsmannens förslag i ämnet. Det lyder så här: ”Lockar någon eller ”bjuder öfvermaga att stjäla med sig, ehvad det är mycket ”eller litet; eller gör mannen det med sin hustru; föräldrar ”med sina barn; förmyndare med den omyndiga; förman ”med den, som står under hans lydno; husbonde eller mat”moder med sitt tjenstefolk eller inhyseshjon; stånde samma ”lätt; som den der andia gången stulit.
O prest, bort med dina litanior. Satan viker ej för dig, han drager sig ej tillbaka! S: t Mikaels svärd rostar; blixten varder till is i Jehovas hand. Endast Satan lefver. Han herskar i en qvinnas ögonkast, vare sig hon gör motstånd eller utmanar. Han strålar i det vin, som återställer det flyktande lifvet, som hejdar smärtan, som uppeldar till kärlek. Det är endast du, o Satan, som inspirerar min sång, om min sång bryter ut ur mitt hjerta och utmanar de brottslige påfvarnes, de brottslige tyrannernas gud. Dig hafva i alla sekel de anropat som velat resa sig mot dogmen, att menniskans fädernesland endast vore himlen och ej äfven jorden. Dig hafva våra förfäder anropat under namnet Agramainio, Adone, Astarte; dig anropade folket i lundar ne, då Kristi religion redan var antagen af stadens folk; dig anropade alkemisten, som vågade kasta sina blickar dit, der presten såg ett brott att forska. För-gäfves sökte Sankt Antonius och Abelard undfly dig: medan de marterade sig med gissel och tagelskjortor, fyllde du deras celler med qvinnobilder. Det var du, som kom Arnoldo da Brescia att inbilla sig, att han skulle kunna återställa Roms gamla glans. Det var du, som inspirerade Wicleff, Huss, Savonarola och Martin Luther; du, som är symbolen af striden mot den inskränkta religiösa vidskepelse, hvilken de katolska presterna predika » .Hymnen slutar sålunda: * Människotanke, o! bräck dina bojor! Blixtre i flammande eldskrud din bana! Res dig, materia, segrar att ana! Ser du, han nalkas dig, ryslig, men fager; hän öfver hafven han ljungande drager; snabb, som vulkanernas brinnande lava, stormar han, fjällames värn att begrafva; styr öfver svindlande forsar och strida; skingrar i dälderna dimmor som bida; samlande kämparnes splittrade hopar, vida kring verlden den väldige ropar.
69 dervid skriftligen och mundtligen gjorde erinringar till Utskottet återremilteradt. S. D. Stats-utskotlels utlåtande N:o 37, angående beräkning af stats-verkets inkomster, föredrogs dervid ej mindre Utskottets hemställan att beräkningarne, rörande indelda räntornas värden, icke måtte af Ständerne definitivt fastställas förr än den på Ständernes pröfning, jemväl beroende fråga om desse indelningars indragning till stats-verket blifvit slutligen afgjord, jemte utlåtandets Irsta, 2:dra, 3:dje, 4:de, 5:te, örte 8:de, 9:de och 10:de punkter, än äfven nämnde Utskott i sammanhang med 9:de punkten föredragna utlåtande N:o 37 litt. B, i anledning af väckt motion, om upphörande af tionde-afgift å alun, blefvo af Ståndet bifallne; hvaremot Urte punkten i förstberörde utlåtande Nro 37, jemte dervid gjorde skriftliga och mundtlige erinringar till Utskottet återremitterades. Den 19 Februari. Från Höglofl. Ridderskapet och Adei.n. S. D. Vid föredragning af Stats-utskottets den 9 och 12 dennes på bordet lagda utlåtande
Om de värde Talarne öfverväga detta förhållande, skulle jag tro, att de icke finna Utskotten hafva genom nyssnämnde åtgärd sökt förhindra Ståndernes fria pröfnings-rått, utan blott beredt dem en möjlighet, att utan förödande tidsutdrägt besluta i detta vidtomfattande och magtpåliggande ämne. Efter en sådan min åsigt af saken lärer allt besvarande af anmärkningar i detaillerne nu vara för tidigt, men rörande grunderne anser jag mig skyldig att yttra mig, då jag hör bestridas riktigheten af någre deribland, hvilka jag för min del gillat, och för hvilka jag i Utskotten gifvit min röst, obekymrad oro det klander, som torde vänta mig och sndre Representanter, hvilka i en förkastad realisation se vådor af den mäst betänkliga art. Hvarefter Herr Morath uppläste följande: (Se Bilagan N:o 52.) Herr Dalman, Lars Johan, anförde skrifteligen: (Se Bilagan N:o 3.) Den 14 Julii e, in. Hvarefter Herr Dalman munteligen tilläde: Jag får anmäla, att jag önskar återremiss, och att jag ej begifver mig derifrån utan votering. Jag har sett understundom, att man af fruktan för att tillhöra minoriteten, låtit stora saker gå utan återremiss, under det man ofta återremitterat de mindre. Herr Silfverberg, Magnus Diederic, hade inlemnat ett så lydande Memorial: (Se Bilagan N:o 4.) Herr Bruncrona, Guftaf Adolph, hade in-! lemnat följande, som upplåstes: (Se Bilagan N:o 5.) Herr Cederfchjöld, Pehr Gujtaf: Uti i:sta punkten tillstyrka de förenade Utskotten: ”att utvexling af verkligt mynt, till inlöfande af Rikfens Stånders Banks Sedlar, nu icke ma företagasSkålen hvarföre Utskotten förmena realisation nu icke böra företagas, synas hufvudsakligen vara följande: 1 • . iso Brist på förtroende till Banken.
Dä emellertid, under iakttagande af de äsigter angående belägenheten som Rikets Ständer yttrat, Öfver-intendents-ernbetet förklarat sig icke kunna, för uppförande af en ny Riksarkivbyggnad, föreslå någon lämplig plats, om ej tillfälle dertill, genom inköp af någon passande, bebyggd eller obebyggd, tomt på Riddarholmen eller i staden mellan broarne, kunde beredas; och då, under sådana omständigheter, uppbyggandet af ett nytt hus för Riks-arkivets behof måste komma att medföra ganska betydliga kostnader; har det af Öfver-intendents-ernbetet, redan i underdånigt memorial af den 1 Juli 1856, framställda förslag om Riks-arkivets inrymmande i det numera till Kronan inköpta så kallade Geijerska huset, N:o 1 i Qvarteret Riddarholmen, kommit under förnyadt öfvervägande. När Rikets sednast församlade Ständer, genom underdånig skrifvelse den 12 Februari 1858, anvisade 140,000 R:dr Riksmynt för inköp af sistnämnda fastighet med dertill då hörande tomt och åbyggnader, skedde sådant hufvudsakligen för att hindra ett derstädes tillämnadt byggnadsföretag af det omfång, att den närbelägna Riddarholmskyrkan skulle hafva kommit att derigenom till stor del undanskymmas. Jemte önskan att sålunda bereda åt detta dyrbara nationalmonument ett mera fristående läge och behofvet af utrymme för en strandgata invid Riddarholmskanalen, åberopades äfven vigten för det allmänna att komma i besittning af de på Riddarholmen befintliga egendomar, bland hvilka blott några få, utom Geijerska huset egdcs af enskilda. Rikets Ständer yttrade tillika den åsigt, att någon tvekan om nämnda fastighets användbarhet och lämplighet för hvarje allmänt behof knappast kunde uppstå, samt att södra delen af tomtplatsen, der den betydligaste åbyggnaden befanns och ännu qvarstår, icke nödvändigt behöfde afrödjas för att bereda ökadt utrymme invid Riddarholmskyrkan och Rikets Ständers hus. Såsom Kongl. Maj:t redan, i Sin berättelse af den 24 sistlidne
Utskottet får först, lill vederläggning af den anställda jemförelsen emellan Slats-Commissariens och Kamel erarens biträde, upplysa, att denne senares åliggande består hufvudsakligen i Staternas utarbetande, uppställningen af de Tableauer, som tillböra Revisionsarbetet m. m., allt göromål, som, ehuru ganska sysselsättande, dock något när kunna efter beqvämlighet inrättas och verkställas; hvaremot Stals-Commissarien måste vid alla sammanträden inom Utskottet så in pleno sorn på afdelningar vara tillstädes för meddelandet af de upplysningar, som kunna finnas erforderiigé, hvarjemte han utöfvar tillsyn derå, att regleringen af Staterna blifver äfven i detalj fullständig och öfverensstämmande med de fattade besluten. Då i öfrigt Utskottet, på sätt i det återremitterade Memorialet redan är yllradt, måste erkänna Hr Slals-Commissarien Tauvoiis nyttiga biträde och den möda han vid uppfyllandet af sitt uppdrag haft ospard, samt Utskottet, såsom grund för gratificationens föreslående till 1,666: 32 sk., tagit i beräkning de vid föregående Riksdagar, de då biträdande SlatsCommissarierne tillagde arfvode!), jemförde med den tid Riksdagarne varat, får Utskottet förnya dess hemställan, att gratificationen till Hr StatsCommissarien Tauvon, beräknad för hela Riksdagen, må bestämmas till 1,666: 32 sk. B:co. Stockholm d. i3 Nov. 1834- S TOCK II O LM, Ii. G. Nordström, 1834. Stals-TJ Anborn till Exp.-Utsk. dea 8 November. Berättelse, angående den innevarande Riksdag verkställda granskning af Stats-Verkets samt andre af allmänna medel bestående Fonders tillstånd, styrelse oell förvaltning.
Mom. ej blott har afseende pä Minimi utan äfwen pä Maximi-Afgiftens päförande efter beräkning, samt beträffande senare omständig, heten, nägon skyldighet för den skattskylvige att afgiswa Specifik uppgift, desto mindre kan uppkomma genom ofwannämde föreskrift om tillwerknings, kostnadens uppgifwande, som dm 32 Deri 11 Oclober. Den 11 October. samma, enligt ordalydelsen, endast skall af Taxerings-Lomtern anteknas och uppgifwas till dcn Ccmitsder Ägaren af Fabriken eller Werke! Taxeras bör; finner Utffottct intet skäl wara förhanden till ändring uti hwad Ulffottet redan föreslagit, utan fast heldre ytterligare tillstyrker bifall deraf, svin del är ostridig!, att Taxerings. Lvm,teen i den ort der Egendomen är belägen, närmare känner eller kan inhämta upplysning om tillwerkn ngs kostnaden, än Lo. miteen pä en annan ofra aflägsen ort. Hwilket allt dock öswerlemnas till Riksens Högloft. Slänoers ompröfwande. Orebro den ii October i8io. ?! näxloii. NlclclrrlkspLt, ock ^äelnL I.c6,mZrerr v!z.n»r laoob Lroost-ät. 8orgLre-8r5u6er5 lodaa Westm. preae-8t!r<I»ii I^äLmäcerr vlznLr kvl. 8t«nbrmmLr. 1^1 Nedervi,8on6e-8>?^- <1«tr l.eä»mArcrr vi^nrr ^ok. kekszn. Weslnoz. I.. k. k^sllenberg. UpxUii kor 8rmr!i^r ieilcr-8r1näen 6ea r) OKoder lkrS. WLrdsamt Memorial. följd af Riksens Högloft. Ständers uppbrag, har BewillningS.