Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dessutom skulle denna ränte-nedsättning möjligen kunna hafva elen följden , att låntagare pretendexade en dylik hos enskilde långifvare, och att såmedelst en fiendtlighet åstadkommes och underhölles. imellan borgenärer och gäldenärer som rubbade det; lilla förtroende, hvilket ännu finnes dem imellan; men sorn möjligen annars kunde med tiden fullkomligen återvinnas, Herr von Hohenhausen :■ Jag erkänner gerna hvad Herr Tham påstått, att nemligen eu större tillgång af penningar äfven skulle bidraga till räntans nedsättande; men jag tror ock, att den brist man nu öfverklagar, ordsakas af den störda crediten —• icke af bristande tillgång på myntet. Jag medgifver, att det visserligen skulle vara en stor lättnad, för deu gäidbundne — men också en, omoralisk lättnad ■— om man förfore nu sorn år 180g, då eu stor sedelmässa utsläpptes; ty det är i san? pera 2? Julii f. m. ning lättare, att återbetala det larna Capitalet med halfva än med liela värdet. Jag fästade mig dock egentligen vid den allmänna , bittra klagan sorn blifvit förd emot Capitalisterne. dem man ansett såsom skadedjur — en klagan den man ock utsträckt till de publika cassörne. 'Man liar hort, huru dessa senare skulle utsuga all egendom, och slutligen förstöra landet. Om man dock gör sig dpn mödan att gå 60 år tillbaka, sä skall man finna att nä« lingsidkarne dä'nödgades'till älla störfe förlag låna penningar utifrån. !STu erhållas dessa förlag hos enskilte o'ch cassorne, hvilka äro efi gemensam sparbank, och kunna, såsom sadan, aldrig blifva skadliga. — Pen nedsättning af räntan, som jag föreslog, yar blott en half procent. Pen var ämnad, att ersätta låntagarne hvad sorn hittills skolat genom Bevillpings-afijrag utgå, och om den var ringa, förmodade jag dock, att Capitalisterne derigenom skulle kunna visa, att de icke vilja öfverlemna fäderneslandet åt behofvet eller ensamt åt de öfrige skattdragandes hjelp.
Sådane associationer hafva alltid vida lättare än Banken att undersöka och taga reda på de lånsökandes vederhäftighet; och då dessutom sådane föreningar kunna vara spridde inom provinserne, blifva de af ofantligt mera nytta, än då Riksbanken skall bedrifva en så onaturlig rörelse öfver hela Riket. Detta låter sig naturligtvis icke göra på en gång och ej eller vid denna riksdag i någon större scala; likväl erkänner jag, att då vi komma till den del af betänk., som handlar om creditivers meddelande för dessa nyttiga inrättningar, sä ämnar jag påyrka, alt dessa creditiver mätte än mera utvidgas än hvad Ulsk. föreslagit. Jag erkänner visserligen, alt om icke vid 1834 års riksdag Sländerne vägrat sitt bifall till den förändring i 72 § Reg.F., som då föreslogs, och Konungen kommit att deltaga i bancolagstiftningen, så skulle jag för min del icke så mycket tvekat att tillstyrka öfverflytlningen af fastighelsbelåningen lill Riksg.cont.; men då Konungen icke äger rätt att deltaga i denna lagstiftning, då vi bafve alltför talande bevis pä det sätt, hvarpå Banken blifvit af Ständerne behandlad, icke blott genom en öfverdrifven sedelutsläppning, utan äfven derigenom, alt Ständerne vid mera än ett tillfälle afskrifvit Statens skuld till Banken; så anser jag för min del det vara högst vådligt alt vid detta tillfälle öfverlemna Bankens säkraste fordringar i utbyte mot dessa obligationer. Visserligen åro vi alle vid denna riksdag lifvade af de varmaste önskningar att upprätthålla Bankens anseende och soliditet, och jag hoppas, att de fmanciella äsigter, som i allmänhet på sednare åren gjort sig gällande, skola försvära möjligheten att vidtaga riksförstörande åtgärder; men jag förutser likväl ganska lätt den händelse, att, vid en inträffande större nalionalcalamite', af ett krig eller något dylikt, man skall säga:
Bimco* alt af Banken tili' Öfverste-Lieutenanten Adlerstam sjelf utbetalas, samt Välloflig^ Borgare-Ståndet beviljat en ersättning af Rdr. 7,294 Banco, att utgå af Bankens ränte vinst och öfyerlemnas till Öfversle-Lieutenantens egun disposition. Och lior Banco-Utskottet sedermera, uti det af Herr Grefve Piper' åberopade Memorial N:o t"3, till jemkning af förenämnde hos Riks-Stånden fattade "olikabeslut, inbjudit Högloflige Ridderskapet och Adeln samt Tälloflige Borgare-Ståndet alt med öfrige arne Riks-Stånd sig förena» s&s väl i afseende på sjelfva summan sorn grunderne och sättet för dess anordnande; h varigenom summan blifvit af 3:ne Riks-St ånd slutligen bestämd till det af Banco-Utskoltet föreslagne belopp; deremot för öfrigt den ändring skett, att Öfverste-Lieutenanten Adlerstam blifvit Berättigad att denna summa sjelf uppbära. Hvad nu först beträffar det skäl Herr Grefve Piper för sin ifråga» Bih,. till R. S, Fröt. 1834 6 Sami. \ Afd. 2 Rund. 1 :sta Häftet g; BkncoUlskvtlets Betänkande N:e 2.8. > . » varande motion-, velat hemta, derifrån, alt frågan icke på grundlägsenligt sätt skall blifvit af Rikets -sist församlade Ständers Bänco-Utskott behandlad, så finner Utskottet sig icke tillständig! att ingå i någon pröfning, huru härmed sig må förhålla. För (ifrigt och om än å ena sidan anlages, att möjligen mindre klarhet och bestämdhet 11 lii de Författningar, rörande Bäncoauclioner, hvilka-, bort Öfverste-Lieutenanten Adlerstam lill efterrättelse tjena, kan i någon nion hafva föranledt de förluster,.
Jag vet visserligen, alt bär finnas ledamöter, som icke tycka om att man söker exempel (rån de andia Stånden, ulan vilja att man i allt skall sjelfständigt oell oberoende af de andra Ståndens mening (alta sina beslut; men då bär förekommer, åtminstone med afseende på PiesteSt., att ett Stånd, sorn visat sig i allt vara fullt utså conservativt som vi, funnit skäligt, att icke vidare ingå i pröfning af den frågan, utan blott yttra sig att en öfre kammare bör finnas, samt i öfrigt hänskjuta till Coust.Utsk. alt derom uppgöra ett förslag, då vi väl veta att Coust.Utskts medlemmar fullkomligt känna alla de förslag, hvilka så väl här, som i andra Stånd, blifvit väckta; så tror jag,all idelina del af frågan det vore del bästa, och att vi alla skulle kunna vara belåtne, om vi sålunda kunde komma ifrån att fortsätta en strid, på hvilken jag icke ser något slut i frågan om bildande af öfre kammaren, då hvar och en vet huru lätt det varit alt framkasta anmärkmr emot det redan förkastade förslaget, och jag, med den ringa förmåga jag ager, åtager mig att framställa ganska gilltiga anmärkmr emot detta förslag, likasom jag icke betvifla!', alt, ehvad förslag, som nu må framställas, lika gilltiga anmärkmr deremot skola förekomma. Olli vi låta denna del af frågan hvila och behålla våra anmäikntr tilldess den återkommer såsom ett förslag från Const.Utsk., tror jag att tiden derigenom bäst blefve Vunnen. Skulle detta icke få ske, så hemställer jag, om icke denna fråga i alla fall finge uppskjutas tills vi binna till punkten JST:o G i Hr von Hartmansdorff; förslag, hvilken i allmänhet talar om ledamöter af äldre kammaren, och att vi nu måtte få hålla oss till den yngre kammaren, om Ståndet vill derom besluta och säga alt intet Stånd må välja riksdagsman till den yngre kammaren, utom sina egna med - Den 3i October e. tn. 4>d lemmar.
Banken aldrig skall kunna åt näringarne fortfarande bereda kraftiga understöd, utan så vida och i den mon densamma lyckas att lugna sina fordringsägare, samt hos dem vinna förtroende, hvilket åter säkrast erhålles genom dess byggande på rällsenliga och sunda principer, är det åtminstone för Utskottet klart, att också de interessen, som tro deras fördelar icke låta sig förena med tillämpningen å Rikets Ständers Bank af nämnde grundsalts, skulle, genom åsidosättande af denna grundsalts, i framtiden mera skadas än gagnas. Men under det Utskottet, å ena sidan, funnit, det Rikets Ständers Bank icke mer än andra Banker och enskilde personer kän éller bör åläggas att sin rörelse utsträcka eller nya lån utgifva i det ögonblick hennes egen ställning sådant förbjöde, har Utskottet, å andra sidan, ansett sig förpligtadt noga tillse, det Banco-Slyrelsen icke i och för bibehållandet af det emellan metalliska Cassan och Sedelstocken bestämda förhållande måtte varda nödsakad inskränka det för landet och näringarne hehöflige rörelse-capital eller tillgripa någon af de i förevarande punkt föreslagna åtgärder, utan i den händelse ett för rörelsen umbärlig! öfverskott i representativt mynt skulle uppstå, som gjorde Bankens sedlar till någon del öfverflödiga. Med åberopande af hvad Utskottet här ofvan, vid besvarandet af anmärkningarne emot Utskottets plan i sin helhet anfört, och nu ytterligare
Dessa äro uti chefens för ingeniör-corpsen ofvan omnämnda P. M. sålunda uttalade: »]. Att indelda infanteriet, som skall i sina leder intaga och krigsbilda beväringen, är redan dertill för »fåtaligt; alltså både illa beräknadt och farligt, att just vid krigets utbrott ytterligare nedsätta dess styrka genom »gamle och inöfvade soldaters borttagande ur infanteriet, för att af dem bilda ett annat slags trupp, för hvars »tjenstgöring de äro mer och mindre rekryter. »2. Att timmermännen aldrig kunna erhålla tillräcklig undervisning och öfning, i följd hvaraf de, vid kri»gets början ännu sjelfve rekryter, saknande både begrepp och färdighet i det dem åligger, äro icke allenast för »egen del föga eller intet tjenstbare, utan äfven alldeles otjenlige till stam för den beväring, de borde bland sig 185 »upptaga och vid undervisningen föregå. Bristen på undervisning och duglighet har tvenne orsaker: först att tim»mermännens sammandragande till öfningar under ingeniör-officerares ledning, i följd af regementenas spridda »lägen och stora afstånd samt deraf föranledd kostnad och andra olägenheter, svårligen lärer kunna påräknas alla »år, tvertom mycket sällan; deras bildning till ingeniör-soldater kpmmer således att hufvudsakligen öfverlemnas »åt deras eget befäl, som dertill icke egnat sig och för sjelfva saken icke hafva särdeles intresse, då det sjelf »icke får gagn och ära af den möda, det derpå nedlägger, utan måste betrakta desse soldater, hvilka det vid »krigets utbrott mister, såsom för sig och regementet främmande, — ett förhållande, som icke kan befrämja »hvarken undervisningen eller tillsynen —; sedan, att det är i allmänhet svårt och, i de flesta fall. omöjligt att »bibringa denna spridda och sällan sammankommande trupp erforderlig vana och färdighet att handtera, vårda »och föra den tjenstgöringen tillhörande materiel och utredning, hvilket likväl utgör ett hufvudsakligt villkor för »truppens tjenstbarhet. »3.
1720 ars aberopade Bördes.Förordnjng är, ester min tanka, genom 1734 ars lag aldeles uphäfrven, hwilket styrkes icke allenast utaf Ven ivid samma lags utfärdande gisne Kongl. Kungörelse, Man ock deras, att benna Författning hwarken finnes äberopad eller införd uti den under Kongl, authorisation 1807 Utkomne samling af gäl» lande författningar. Da i öfrigt rtt förklarande att lagfart och börd af srälse-ränta ägde rum, 4cke Mille medföra någon nytta, men wäl tillskynda manga olägenheter, samt söranledä lill flere rättegångar, kan jag för min del äswen af detta skäl, icke deltaga i IltjkottetS tillstyrkande. Här, Den 2r December. 1.^79 Häruti instämde Herr Lands Kammererare» Oo»ebcn-z samt Herr Prosten /Uilrneäi helt och hästit, och Herr Astesorn 8joäin, med tillägg, akt enär lane» tiri 12 Cap. 7. H. Ärfsa-Balkcn berättigar den, som ivid arf undfär större del uri ej wäl delbar jord, att, efter laga wärdering, lösa de andra ut, antingen med penningar ester jämngod ränta, fä ffust? deraf följa, det Lagstiftaren ansett bägge slagen af denna löfen äga enahanda egenskap; hwadan Herr Atzestsren desto mera styrktes uti sin öswcrrygelse att frälseränta bör be» tragtas såsom lösöre egendom. Utskottets öfrige Ledamöter Made dek föreflagne Betänkandet, äsmen sa midt det angick Upbud och Lagfart ä Frälseränta.
Med tanken på allt detta blandar sig för mig en känsla af tacksamhet så stor att ni icke anar det, fast jag nog nämde något derom när ni var hos oss. Men ni tog det kanske då för ett stundens infall. Men nu ligger det så många år och så många pröfningar emellan den tiden och denna, att ni bör vara öfvertygad om att mitt omdöme är lugnt nog, nu. Ert inflytande öfver hela min själsriktning har varit stort, och det sträcker sig ända in på min literära verksamhet. Ni var den första fördomsfria menniska, med hvilken jag kom i beröring, och derför var det som mitt frihetsälskande sinne drogs till er så mäktigt. Frihet i tanken, det var något som jag drömt om, men som jag icke trodde ega sin motsvarighet i hvardagslifvet. Med er stod den lifs lefvande framför mig, – och deri låg hemligheten. Det var tron på motsvarigheten mellan den yttre och den inre verlden, som jag dittills saknat, och derför var mitt själslif hämmadt i utvecklingen. I er återsåg jag något af mitt eget lynne, men starkare utveckladt i kampen för tillvaron. Åh, ni gör er icke en föreställning om det frigörande i att för första gången möta en varelse, hvilken föraktar en hop narraktiga fördomar, under hvilka man sjelf skenbart böjer sig, men i djupet av sitt hjerta afskyr! Mitt verkliga ”jag” fick luft och ljus och så växte det ut till en individualitet. Derför skall jag alltid med tacksamhet tänka på er. Jag var en kall egoist, som icke egde något att hoppas af lifvet för egen del, och icke heller ville göra något för andra. Mins ni hur ni skämde på mig?105 Ni sade att jag skulle tänka på andra och icke på mig sjelf – att deri ligger lyckan. Ni var starkare än jag, derför trodde jag er, derför måste jag lyda när ni sade något. Ni anar visst icke sjelf hur ofta jag sedan dess tänkt öfver edra ord. — Vi skola måhända aldrig återse hvarandra – hvem vet! – äfven de starkaste kunna icke alltid böja sitt öde. Men jag vill säga er detta innan jag åter fördjupar mig i det genom ert bref afbrutna arbetet – innan jag åter kastar mig i det literära lifvets kamp.
Side punkten, 20:de punkten, mom. c, och 21 punkten. Lades till handlingarne, med förklarande att Ståndet vidblir sina der omförmälda beslut; 23:de punkten. Lades till handlingarne; 33:dje punkten. Ståndet, som afslog Utskottets hemställan, biföll Utgiflsafdelningens å sidd. 14 och 15 upptagna förslag. De härefter af Utskottet i särskilda punkter Niis 1 och 2 å sid. 10 tillstyrkta anslag, dels 252,000 Ridr Riksmynt till underhållande af bevärings-manskapets beklädnad och dels 130,000 Ridr Riksmynt till anskaffning af 1,300 stycken tält för samma manskap, blefvo af Ståndet beviljade, att utgå på sätt Utskottet föreslagit. 35:te punkten, mom. m. Lades till handlingarne; 39ide punkten. Utskottets, med Preste-Ståndets beslut hufvudsakligen öfverensstämmande, förslag godkändes; Tillfälliga eller extra anslag, Gite punkten. Lades lill handlingarne med förklarande, att Ståndet vidblir sitt i frågan fattade beslut. Till utgående för en gång äskade extra anslag, mom. g. Lades till handlingarne. Betänkandet Nio 72 (Femte Hufvud-titeln): 9:de, llite och 33:dje punkterna. Lades till handlingarne; I5:de punkten. Utskottets förändrade tillstyrkande bifölls; Särskilda Prot.-Utdrag den 23 September 1857. 537 Särskilda eller extra anslag, litt. A, mom. c. Lades till handlingarne, med förklarande att Ståndet vidblir sitt i ämnet fattade beslut. S. D. Föredrogos ånyo Banko-Utskottets följande Utlåtanden och Memorial: N:o 47, i anledning af väckt fråga om anskaffande af ny ändamålsenlig byggnad för Rikets Ständers Bank. Bifölls. Nio 48, i anledning af Riks-Ståndens beslut öfver Betänkandet N:o 37, med förslag till reglering af Bankens låneoch kreditiv-rörelse.
Ehuru Rikets Ständer genom beslut af den 16:de September 1857 anvisat medel till fortsättning af arbetena å denna stambana intill norra ändan af Finjasjön, kunde dessa arbeten likväl under år 1859 icke utsträckas längre än till södra ändan af nämnde sjö, emedan de alternativa linier, hvilka den nådigst tillförordnade kominittéen för undersökningar angående stambanornas lämpligaste sträckning ansett sig böra särskildt undersöka och med hvarandra jemföra, i och för stambanans fortsättning genom Småland, vid denna punkt möttes och det således blef beroende af då instundande riksdags beslut i hvilken rigtning den redan utstakade linien komme att fortsättas. Arbetena å denna stambana under år 1859 voro således inskränkta till sträckan emellan Höör och södra ändan af Finjasjön, eller på en längd af omkring 2,3 mil, hvaraf linien mellan Höör och Sösdala, 1,3 mil, fullbordades och öppnades för allmän trafik. Den terräng, hvaröfver banan mellan Höör och Finjasjön blifvit framdragen, är särdeles jemn och företer inga terrasseringsarbeten nog anmärkningsvärda att särskildt omnämnas. Den enda bro, som å samma linie förekommer, är den vid Tormestorp öfver ett i nyssnämnde sjö utflödande mindre vattendrag; den är helt och hållet af sten, har trenne hvalf af 14 fots spännvidd h\artdera och fullbordades under November månad. Vid December månads utgång var sträckan mellan Sösdala och Finjasjön färdigterrasserad, till största delen ballastad och belagd med sliper och räler. De särskilda slags arbeten, som under året blefvo utförde, upptagas här nedan i ett sammanhang: 33,000 kubikfamnar jordarbete, 2,950 längdfot färdigbildad bana genom gräfning af mer än 8 fots djup, — 115 — 2,675 längdfot färdigbildad bana genom bankfyllning af mer än 8 fots höjd, 15,775 dito dito å jemnare terräng, eller tillsammans 21,400 längdfot färdigterrasserad bana.
Såsom en ledning till Utskottens nogsammare begrun* dande och begagnande, anser jag mig vördsamt böra tillägga några ord derjemte, såsom bevis att Utskottens motskäl icke åro tillfyllestgörande. Att Staten behof v er till dt filliga utgifters be* fridande penningar, kan ingalunda lia till följd att Jordbrukaren ovilkorligen skall betala Kronoutskylderne i penningar. Statens bestånd hämtar sin grand från medborgares bestånd, och då böra väl det förras behof vika lör de sednares, såsom helt och hållit beroende af dem. Kanske har den närvarande förlägenheten hos medborgaren uppkommit just derigenom, att man i Statshushållningen följt en stridig grundsats, den nemligen de förenade Utskotten nu yrka. På samma sätt är det med den förlägenhet vid Spannemälens förvandling och med de betydtiga förluster deraf, och dessutom för dess värd och fotande fulle ådraga StatsVerbet, enligt Utskottens tanka; det år nemligen på lika sått som Utskotten äfven i dessa fall afse mera StatsVerkets ån Medborgarenas fördel och båsta. Men då nian å andra sidan er inT)en 5 jlugusti f. mi ‘4* inrar sig de betydliga uppoffringar StatsCassan gjort för Spannemäls-Directionens inrättning, utan motsvarande ändamål, hvarigenom Medborgare kunnat tillvågabringas någon förmån, så finner man lått, att om denna uppoffring från Statens sida begagnades såsom medel att förvandla till penningar den Spannemål, sorn för Kronoutskylderne tilläfventyrs konÅne att från Jordbrukaren erläggas, synes ingen svårighet och ingen ändamålslös kostnad derigenom uppstå, utan tvärtom en allmän nytta, större an hvad man i öfrigt kan frambringa, ty medborgares välstånd och trefnad måste vara Statens välstånd och trefnad.
Pä Regeringens förmåga, alt i laglig ordning werka, beror Samhällets lugn och hwarje Medborgares säkerhet; men dä intet urräkras uran medel dertill, och veste utwägar till större delen bero af penninge-tillgängar, skulle otillrackelige anslag i detta afseende endast tjena, akt antingen bereda owerksamhet och hindra Regeringen att bewaka Rikets Inoch Utrikes säkerhet, eller sätta Regeringen i nödwändighet att med konstlads och länta tillgångar fylla ögonblickets behof, utan afseende pä be för framtiden upkommande bördor. Ledt af deste hänseenden, har Utskottet trott att nödig werknings-förmäga för Regeringen, förenad med all möjelig sparsamhet för de enskilde, borde blifwa mälet för dest bemödanden, och det lemnar till Riksens Högloft. Ständer, att sä wal wid Stats-anflagens som -vid Finanse-Plans granskning bedömma, huruwida Utskottet lyckats uti detta sitt bemödande. Emed - 2z8 Den Z Zebruaril» Emedlertid får Utskottet tillägga den anmärk; ning, att den riu föreslagne Bewillning har ett dubbelt föremal; det ena att fylla Stats-behvfwen, der andra att bibehålla Rikets Credit och wärdet af desi i allmänna rörelsen utelöpande mynt - representativer. I bada afseende» aro de till detta ändamål upburne afgifter att anse, som förstocker dels för den säkerhet och lugn som hwarje enskild njuter i Samhället, dels för bibehållandet af hwars och ens representerade förmögenhet uti sitt rätta wärde. Men i anseende till denna senare, aro de kill detta ändamål bestämde afgifter sä nara förenade med hwars och ens enskildt» intcresie, art de i ordets hela bemärkelse icke kunna anses annorlunda, än såsom ett förstott för bibehållandet af dek ösrigas wärde. Till vetta flags asgifrer bör räknas alt hwad som är anslagit kill inbetalningar i Banque» och till inkomst för RiksgäldsContoirek, ty penninge-wärdet beror icke mindre af allmänna Crediten än as Banquens Fond. Enär
Utgående ifrån denna synpunkt, föreställde jag mig, att en tidning, som vore så stor, att den t. ex. var dubbelt större än hvad med \ ark förslås, belastade posten dubbelt så mycket, som det egentliga j-arket, och att således, när för ark betaltes 1 r:st., så borde för två halfva ark erläggas dubbla summan o. s. v., så att hvarje halfark, som vöre inbegripet i tidningens yla, borde beläggas med 1 r:st., och derigenom tror jag att man fått stadgandet både enkelt oell lätt tillämpligt. Nu har man deremot infört delar af den minsta penning, sorn finnes i landet, och hvilken t. o. m. ieke kan betalas. Jag hemställer, om det kan vara lämpligt att ålägga sorn afgift hvad sorn aldrig kan i penningeväg ulbekommas, ulan måste, för alt kunna erläggas, adderas tillhopa flere andra afgifter för en och samma tidning. Jag tillstyrker, att denna bråkräkning må bell, oell hållet ogillas, och ali §, sådan den nu befinnes, må oförändrad bibehållas, endast med tillägg i afseende på bestämmelsen af pappersarkets storlek, på sätt R. o. Ad. nyss beslutit. Gr. Cronhjelm: Vid fråga om, med huru stor afgift en tidning bör beläggas, torde man icke böra förbise, att denna afgift drabbar icke allenast tidningens redaction, utan äfven allmänheten. Att det inom vårt land blifvit ett behof att äga tidningar, torde väl icke bestridas af personer, sorn derutur dagligen inhemta en eller annan, stundom riklig, stundom förvrängdt framställd underrättelse. Att tidningar, då de missbrukas, kunna göra mycket ondt, beslrides icke af mig; men att de gagna samhället, då de på ett värdigt sätt uppfylla sitt ändamål, lärer icke eller kunna nekas, och att tidningars utgifvande, enligt tryckfrihetslagen, är medgifvet, behöfver icke bär af mig nämnas.