Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständer icke utan allt förmycken efterlåtenhet kunna frånsäga sig rättigheten, att välja Justitieombudsman, och att om sådant sker, det följer af sig sjelf, att Fullmägtige genast sammanträda, för att välja Suppleant. Den 27 September f. m. 371 Rikets Ständer böra, enligt min öfvertygelse, icke efterge sin rätt i detta fall, och jag tror att, i frågor om Grundlagens stadganden, äfven andan deraf måste granskas. Man hade med skäl kunnat vänta af Fullmägtige denna urskillning. Jag anhåller, i Stöd af allt detta, alt Rid* derskapet och Adeln täcktes låta saken stadna dervid, att uttrycket innan nästa Riksdag må beteckna tiden emellan Riksdagarne, och således godkänna Rikets Ständers rättighet, att sjelfva ovilkorligen under påstående Riksdag förordna sin Justitieombudsman. Friherre Cederströmt Herr Cederschjöld har framställt högsta Domstolens exempel, för att bevisa, att olikheten i opinion icke kan leda till ansvar. Det må vara honom förbehållet, att finna någon likhet i denna jemförelse. Samme värde Talare har yrkat, att Ständerne skola skrida till val af Suppleant, men bestridt dem rättigheten, att välja Ombudsman. Kunna de icke göra det senare, så kunna de ock omöjligen verkställa det förra. Om Ständerne åter icke kunna detta måste Fullmägtige gjöra det, och i sådant fall hafva Fullmägtige försutit rättigheten dertill, emedan det står, att det skall ske genast. Herr Stråle förmenar, att valet af Suppleant är ett serskilt ämne, som icke rörer denna fråga. Då likväl i lagen står, att Fullmägtige genast derefter skola invälja ny Suppleant, när Suppleantskapet blifvit ledigt, skulle, efter den prägtiga tolkning man 37? Den 87 September f. m. gör af bokstafven, Riksens Ständer bli allden les utan Suppleant; ty om de då sjelfve utvälja honom, har man i dubbelt afseende handlat mot formen.
Det kan hafva sitt skäl, alt, under närvar, riksdags-form, en särskild § finnes i grundlagen nedskrifven, som talar om en petitionsrätt, yrkad emot Konungens rådgifvare; men detta är en sak för sig sjelf. 9 § Reg.F. omtalar allmänneligen hvad Konungens rådgifvare hafva att iakttaga i sina rådslag, nemi. i första perioden, att till prot. yttra sina tankar, och sedermera: ”Skulle någonsin den oförmodade händelse inträffa, alt Konungens beslut vore uppenbarligen stridande mot rikets grundlag eller allmän lag, åligge det då Statsrådets ledamöter att kraftiga föreställningar deremot göra;” och här vill Const.Utsk. tillsätta orden ”rikets sannskyldiga nytta.” Detta vill säga, att Statsrådets ledamöter skulle vara nödsakade att anmäla sin protest till prot. emot ett af Konungen redan fattadt beslut, icke allenast mot tydlig lag utan äfven mot conventionelt begrepp om nytta, Mig vill det synas, att om en rättelse af ord - Den i September e. m. 195 ställningen i 9 § företages, den bör hafva för afsigt alt påyrka Statsrådets protest före, och icke efter beslutet. Det kan likväl hafva sin anledn., att 1809 års lagstiftare i 9 § sagt, att Statsrådet skall vara ansvarigt om det icke lemnar en sådan protest till proh, då Konungens beslut är stridande emot allmän lag eller grundlag, derföre att genom ett sådant beslut kan uppenbart väld åstadkommas, och lagen fordrar att något straff derpå måste följa, och detta skall således bindas vid någon eller några af Konungens rådgifvare. Helt annat är det, då man rådslår om rikets sannskyldiga nytta; det är sådant, som skall betänkas före hvarje Konungens beslut, det är något, som alltid tillkommer Statsrådets ledamöter vid alla tillfällen, och finnes i grundlagen föreskrifvet, och således icke eller bör här få ett särskildt rum.
Stats -Utskottets väg ej kände omständigheter lätteligen skulle förekomma under utredningen och vid verkställandet, dem, på Nådig anmälan af K. M:t, på sätt nu skett, Rikets näst församlande St:r ägde pröfva, och, om någon enskild dervid funnes synnerligen förfördelad, sådant afhjelpa. Då emedlertid Högh Utskottet icke funnit Sig föranlåtit taga närmare del och kännedom af de särskilte och olike omständigheter, som härvid företett sig, och på hvilka K. M:t täckts i Nåder fästa R. Sttrs uppmärksamhet, anser jag mig böra uti denna reservation, uppdraga åtminstone en kort teckning af dem: De hinder, hvilka mott K. M:t, att, vid ytterst noga beföljande af de utaf R. St:r stadgade grunder för ersättnings medgifvande åt de Medborgare som lidit ifrågavarande förluster af uppbringning, ej anordna ersättningsbeloppet, hafva för målen under N:o 1,2, 3, 4j ^ och 6 varit den 2:dray för målen N:o 7, 8, 9 och 10 den 6:tey för målen N:o 11, 12, i3, i4 och i5 den l5.dej samt för N:o 16 den l3:de, af de utaf R. St:r uppstälde 24 särskilde punkter för egenskapen af ersättningsgilde mål. Hvad den förstnämnde eller 2:dra punkten beträffar, så lyder den:
För min del kaii jag icke begripa, huru dessa handlingar, om de äfven skulle komma att innehålla, hvad de lagligen icke kunna innehålla, nemi. Statsrådsprotocoll i sin helhet, skulle kunna föra till ett sådant resultat. Skulle dessa handlingar hitkommä, så Liefve våra prot. med hillänget, nog vidlyftiga förut, alldeles oformliga att tryckas; ty allt, hvad från Utsk. till Stånden inkommer, måste tryckas, ehvad det lägges till handlingarna eller föranleder till några åtgärder eller beslut, emedan allt, hvad som i Ståndet anmäles, inflyter i prof. eller bihanget på grund af såväl grundlag sorn Ståndsordning. Enär således den af Hr Cederschjöld gjorda motion icke lagligen kan bifallas, utan att Utsk:s prot. erhålla en så oformlig uppställning, alt man för hvarje ledamots särskilda yttrande komme att sakna anledningen till hvad lian anfört, då Statsrådets prot. ej få tryckas utan K. M:s särskilda tillstånd, så lärer det ej vara möjligt, att B. o. Ad. kan bifalla motionen, utan torde den, uppå Hr Gr. o. Landtnäs propos., hvarom jag anhåller, blifva afslagen. Hr Cederschjöld, Pehr Gust.: Emot min motion har Hr v. Hohenhausen tillstyrkt Ståndet att icke fordra Constit.-TJtsk:s prot. Jag skall derföre bedja att få erinra, alt jag aldrig föreslagit, att B., o. Ad. skulle fordra dessa prot., utan blott yttra sin önskan om deras utbekommande, således öfverlemna till Constit.-Utsk. alt pröfva, om de kunna eller böra utlemnas eller icke. Frih. Ehrenborgh har ansett det icke vara värdigt B. o. Ad. att till Utsk. yttra en önskan, som Utsk. kunde afsiå. Jag får till svar derpå blott erinra, att B. o. Ad. i sådant fall brustit i värdighet åtminstone en gång förut, då Ståndet yttrade sin önskan om Utbekommande af handlingar från Constit.-Utsk.; men jag tror, att B. o.
Strandning anses ega rum, dä fartyget under ovanliga förhållanden råkat på grund och antingen icke kan blifva flott eller blifva flott först efter användande af ovanliga åtgärder, såsom kapning af master, kastning af gods, o. s. v. eller efter att pä skrofvet hafva lidit en betydligare skada. Om farans början och slut. § 233. Försäkingsgifvarens fara börjar: för fartyg och frakt, försäkrade för en resa, i samma stund befälhafvareu gör början med att intaga last eller ballast; Bih. lill B. St. 3 Höft. 8 58 för gods, förmodad vinst eller provision, när godset, för att i fartyget inlastas, skiljes från land; och upphör: för fartyg och frakt, när lossning af godset eller ballasten slutat eller, utan försäkringstagarens för summelse, bort kunna sluta; för gods, förmodad vinst eller provision, när lossning slutat eller, derest den icke blifvit fördröjd genom försummelse af försäkringstagare eller lastemottagare för hans räkning, bort kunna sluta. § 236. Yid försäkring af bodmerieller baveripenningar börjar faran, då penningarne blifvit försträckta eller, om försäkringstagaren sjelf utgifvit haveripenningarne, från den dag de blifvit för ändamålet använda, och slutar, då faran för de föremål, å hvilka bodmerilånet är taget eller haveripenningarne använda, skulle hafva upphört i fall de varit försäkrade. § 237. Tager man försäkring för fartygs framoch återresa ; fortfare försäkringsgifvarens ansvarighet oafbrutet från början af fartygets lastning i afseglingsort, intill dess det, efter återkomsten, utlastadt är, såsom i § 235 sägs Tecknar någon försäkring å fartyg för dess utresa och en annan för dess hemresa; då börjar den sednares och upphör den förres ansvarighet, när last eller ballast för hemresan börjat intagas, ändå alt någon del af den förra lasten ännu är i fartyget qvar. § 238.
Friherrinnan tog bladet och satte sig så att ingen med henne kunde hvarken läsa det eller se dess nummer, ty de andra hade lemnat pianot, och nyfikna omringat bordet. Det af Leonna betecknade stället var en underrättelse från krigsteatern; innehållet var i korthet detta: att L—ska regementet, som i finska kriget utmärkt sig genom tapperhet vid Å—, hade nu äfven vid Nikopolis' belägring visat prof af bravur; Chefen för — bataljonen öfverstelöjtnant N. N. var blesserad. En officer var dödad; förlusten af manskap var dock ringa i jemförelse med fiendens, flera befordringar hade skett på slagtfältet m. m. Hvarföre detta gripit Leonna, insåg tanten genast, men ville ej i de andras närvaro yttra något, som kunde leda dem på ett spår, och likväl ville hon trösta flickan. «I dessa ord ligger mera lycka än olycka,» sade hon med en viss tillförsigt i ton och blick, i det hon skickligt blandade denna nummer bland de öfriga, «och sådant bör icke talas om, förr än man får höra vidare om saken. — Genom dessa ord hade hon vunnit sitt ändamål, och satt ett streck i räkningen för de andras nyfikenhet. Leonna besvarade ingen af deras frågor; hon åberopade sig tantens ord. Sedan Österoch Vestervikar begifvit sig hem, frågade lagmanskan hvad tanten tyckte om deras grannar. «Fru R.,» svarade hon, «är ju en ganska vanlig menniska, en riktig acqvisition för spelbordet, och bra svag, såsom det synes, för sina temmeligen vårdslösade döttrar, som väl föra sig med pretention, men med föga behag, och som äro så «fadda» i sina uttryck. Frun sjelf synes, för att dömma efter vissa af hennes yttranden, sätta deras framtid på ett bra chimäriskt hopp, arfvet efter sin rika bror. Det bör hon ingalunda lita på. Jag känner från säker hand gamla Schafhausen. Antingen gifter han sig på sotsängen med sin hushållerska och legitimerar alla barnen, eller förser han dem så rikligen med varm hand, att ingenting stort blir qvar för slägten. Hans förmögenhet är förvärfd, och består i rörliga kapitaler, med undantag af hemmanet han bebor.»
Ett fullkomligt uppriktigt svar vore väl närmast: dess största märkvärdighet är, att den ses klockan 12 på natten, att det icke svider i ögonen att se på den och att den är så dyr för utländingar. Det är svårt att säga, hvad den kostar kanonkungen Krupp, som nu ligger där nere på Bodö hamn med sin hvita lustjakt, full af gäster och tjänare, på väg till Nordkap. Eller hvad den kostar engelsmännen på de andra lustjakterna, svarta svanor som flockat sig omkring den hvita. De resa dyrt som furstar och föra med sig all den komfort, som får rum i ett 800-tons fartyg. Undrar, om de icke alla känna sin stora förväntan något sviken såsom den gör, som ser midnattssolen för första gången och har burit i sitt minne de solglänsande rader som Björnstjerne Björnson skref om sin solresa efter nordlandens kust. Många gånger har jag sett elden gå fram i de ångermanländska och jämtländska skogarne. Röken har legat öfver byggderna milalångt och milabredt, och solen har sett på eländet. En vinter i Hernösand Mathilda till Emelie. Hernösand d. 19 Älskade Emelie! Tvenne månader, tillbragta i Hernösand och blott ett enda bref till dig – i sanning, min vän! du har skäl att vara missnöjd med mig och beklaga dig öfver min tystnad: också gör du det med sådant eftertryck, att jag ej längre vågar uppskjuta besvarandet af ditt sista bref, ehuru jag först i går erhöll det. Men då du uppbryter detta och ser dess oerhörda längd, blir du säkert förskräckt; jag vet redan att det blir ett af de längsta bref jag någonsin skrifvit, ty jag har föresatt mig att besvara hvarje punkt i ditt. Du undrar först och främst hur jag kan trifvas i denna norrländska småstad? – Och hvarföre skulle jag ej det? – Jag trifs allestädes der jag omgifves af goda och välvilliga menniskor, och det äro Hernösands invånare i allmänhet. Jag vet icke hvarföre du just med annan stil skrifvit: ”norrländska” – just som om de södra småstäderna eller de öfriga i riket vore mera trefliga.
Götheborg sände Tre egne Fullmägtige; städerna af Första classen hvardera Två; de af hih. till B. St. Andra classen, med rätt att ställa Två, hvardera minst En, samt städerna af Tredje classen hvardera En Fullmägtig. Städerna af de öfriga ctasserna ega att sända hvardera En Fullmägtig, dock med rättighet att förena sig, Två högst Tre, om en person, hvilken likväl måste vara till Riksdagsman vald för en af dessa städer, der han sjelf Magistratsperson eller Borgare är. Riksdagsfullmägtig för stad af Tredje classen må jemväl kunna tillika emottaga fullmagt för en annan stad af lägre dass. 3:o Valen skola ske inför Magistraten, efter det å hvarje ort hittills öfliga valsätt, deruti likväl ändring kan ega rum, enär antingen någon stads samtlige valberättigade invånare, eller ock en eller flere classer bland dem, hos Konungeu anhålla om fastställande af en ny valordning för staden, och Konungen, efter vederbörandes hörande, finner skäl alt härtill samtycka. Då valen förrättas af Borgerskapet samfäldt och icke af Electorer, beräknas rösterna, efter bvad hvar och en af de väljande till staden skattar. Annorlunda, än genom ordentlig omröstning med slutna sedlar, af Borgerskapet eller af dess utsedde Electorer, må Riksdagsfullmägtig icke kallas. Ingen må för städerna till Riksdagsman utses, sora icke, minst tre år före den dag, hvartill Riksdagen blifvit pålyst, varit Magistratsperson eller Borgare i staden ; och beräknas denna tid från Tjensteeller Borgare-edens afläggande. 5:o Fjerdepartsegare i Fahlu Bergslag ega att inom sig till Riksdagsman i Borgare-Ståndet utse En Fullmägtig, sorn icke till annat Riks-Ständ hörerj och ej någon beställning i Rikets tjenst innehafver. Valet verkställeSj på öfligt sätt, inför Magistraten i Fahlun, och rösterna beräknas efter fjerdeparts-grufvedelarne.
Herr Grefven och Landt-Mar sk al keti' hemställ - Den ii Avrii. de, om Ridderskapet och Adeln behagade gilla Stats.Utskottets Utlåtande med det tillägg, att Cancelli-Rådet Tannström borde oafkor. tadt tillgodonjuta den honom tillagde Pension, utan afseende å den Lön på Stat bemäldte Canceliie-Råd framdeles kunde erhålla. Ropades starka Ja jemte några Nej. Friherre Wrangel, Henning: begärde Votering, men afstod likväl sedermera derifrån, under anmälan tili Protocollet af sin reservation emot Ridderskapets och Adelns beslut. Grefve von Schwerin , Fredric Bogislaus t Jag har ej velat deltaga uti Discussionen , men sedan Ridderskapet och Adeln nu fattat sitt beslut, anhåller jag att få till Protocollet förklara min tanka, att mig vill synas det Riksens Ständer gjordt hvad dem ålegat, dä de beviljat Pensionen, men att det icke tillhör dem att bestämma huru i en kommande tid och under förändrade omstä'ndigheter dermed må förhållas» Högloflige Ridderskapet och Adela åtskiljdes klockan 2 eftermiddagen. In fidem Protocolli O. J. Lagerheim,. Den 11 Avrii. 381 Lördagen den II April. Plenum kl. y eftermiddagen. Grefve Lefvenhaupt, Gustaf , tog såsom äldste närvarande Grefve Klubban. Upplästes och lades på bordet följande från nedannämnde Utskott inkomne Memorial och Eetänkanden: Fran Stafs^Ufskottet:
Edward tröstade mig med att sådana der små orättvisor icke alltid kunna beifras, att de ligga i sakens natur, i förhållandet mellan de olika klasserna, att det fins åtskilligt här i verlden som är omöjligt att hjelpa etc. Men sådant der tal tillfredsställer mig icke.» Herr Vigert svarade ej genast. De gingo en stund tysta med nedslagna ögon. Så småningom lade sig ett djupt allvar öfver hans nyss så skälmaktiga drag. »Ja ser ni fröken», sade han slutligen med sin kraftiga, litet råa accent, »det är just de der små orättvisorna, dem ’ingen beifrar’, de der fina missljuden, som för mängden inte stör’ harmonien, och som derför ingen bryr sig om att rätta, som ä’ samhällets svåraste gift. D’ä’ med dem som med bakterier och miasma, de ligga i luften, man andas dem dagligen, utan att märka dem eller känna hur mycket ondt de göra. Men ser ni, liksom läkarevetenskapen nu börjat sysselsätta sig med grunden till sjukdomarne och inte föraktar att söka dem i de minsta, längst in liggande detaljer, – liksom den börjar på att rensa luften och vattnet och födan, för att förekomma sjukdomar, så skall det äfven komma en annan vetenskap som rensar samhällskroppen, lita på det! Har ni läst Herbert Spencer? Der har ni mannen! Han och hans efterföljare ska’ nog taga i tu med allt sådant der unket otyg, som ståndsskilnad och folkförtryck och dylikt. Men till dess menskligheten ä’ mogen att förstå detta, ä’ det icke värdt att skrika och bråka och jemra sig öfver orättvisor, utan låta dem ha sin gång. De falla nog ändå bort, som ruttna äpplen!» Cecilia svarade ej. Hon såg på honom litet tvekande. Ovilkorligen undrade hon hvad hennes far skulle säga om den der tiraden? Hennes far hade nog mycket frisinnade åsigter, men han brukade alltid uttala sitt ogillande öfver unga vildhjernor, som rifva ned det gamla, utan att ha något nytt att sätta i dess ställe. Sådana kallade han »projektmakare», och dem var han icke bevågen. Månne han icke äfven skulle kalla herr Vigert en »projektmakare?» »Har ni läst Spencer, fröken?» fortsatte herr Vigert. »Nej, det har jag icke.»
Det är tydligt, att en sådan lösning, ehuru den 9kulle angripa Danmarks lifsmärg och ehuru dess befrämjande står i den skarpaste strid mot allt hvad tidigare från svensk sida blif-vit sagdt i saken, likväl för edra penningmän skulle medföra den fördelen, att det dröjde något längre — ehuru ej så mycket, — ionan de förenade rikena åter befunne sig i den nu varande obehagliga ställningen, att nödgas välja mellan skam och krig, ja, den kunde måhända bli varaktig, om tyskarne ville nöja sig med hvad de vunnit och danskarna sedan slöte sig till dem, hvilket ju icke vore så orimligt, blott vi först vore befriade från denna skandinaviska galenskap, för hvilken man ej får vara i fred hvarken på Börsen, i kontoren vid Skeppsbron eller i kungens rådskammare. Jag tror icke jag gör edra fredsvänner och deras diplomatiska representanter orätt genom att tillägga dem dessa vackra tankar, och derför förefaller det mig icke så alldeles omöjligt, att man kan hafva gifvit Wachtmeister en vink i den antydda riktningen eller, att man för att förebygga en längre gående skandinavisk rörelse, har sörjt för att saken blifvit yppad. Jag skulle verkligen snarast tro att det så har tillgått, ty den norska Kigstidende är onekligen ett för våra reaktionärer te m ligen aflägset organ. * Du måste upplysa mig om en sak, som icke har varit mig fullt klar: hvad är meningen med förbundsförslagets framläggande på konferensen? Skall förbundet först afslutas mellan oss och fredsunderhandlingarna sedermera föras på grund af Danmarks derigenom förändrade ställning, således att vi uuder alla förhållanden hålla samman, och i fall konferensen upplöses, hvilket ju kan inträffa endast i den händelse Vestmakterna äro villiga att slå till, strida tillsammans antingen det blir mot tyskarne eller ryssarne; man kan ju vänta angrepp från båda hållen? Eller är det meningen, att förbunds-förslaget skall på konferensen förekomma endast som förslag, och om det icke finner sympati hos Vestmakterna förfalla, alltså blifva utan verkan, i fall konferensen upplöses utan resultat?
Tunnan, skulle vid så låg Markegång och möjligen blifvande ännu lägre, erhålla en i mån derefter minskad betalning för Spannmålen, samt derest härvid inträffade, att priset folie till l\\ R:dr helt och hållet komma att sakna all förmån af den med afseende på behofvet, vid 1815 års Riksdag, dem tillagde Lön-förbättring, medelst Spannmåls-uppförande under Lönerne; deremot Ater Stats-TJtskottets Betänkande!}. 353 iter Militaire-Staterne, uti det å Spannmålen för dem satte minimi pris’ af 6 R:dr per Tunnan ega en försäkran, att icke till mindre, än detta belopp, blifva för lönings-säden godtgjorde; sA ock enär de, vid Lönernes reglerande för begge desse Stater, Ar i;8i5 följde särskildte grunder, då ansågos leda till enahanda resultat, af en, efter förra förhållandet med begge deras Löner, lempad likstämmighet deruti, men civile Löntagarno, i omförmaldte fall, af låga Spannmålspris, skulle blifva försatte i sämre Lönevilkor, jemförelsevis mot de militaire; har Utskottet med öfvertygelse för öfrigt om angelägenheten deraf, att Civil-Statens Penninge-Löntagare ock må varda försäkrade att få åtnjuta en för deras utkomst nödig aflöning, funnit sig böra föreslå, det ett minimum af 6 K:dr per Tunna Lönings-Spannmål för Civil-Statens Ämbetsoch Tjenstemän faststäldes, så att de i händelse Riks-Älarkegång?priset, efter nu föreslagne beräknings-grund, faller derunder, måge icke dess mindre utbekomma Spannmålsvärde till sådant belopp, eller skillnaden mellan 6 R:dr och 4|- R:dr å nu uppförde Tunnetal under hvarje lön; skolande Utskottet, om Riksens Höglofl.
Maj:t, sons under ytterligare pröfning af detta wigtiga ärende i all desi widd, fran Hemliga Utskottets underdåniga Betänkande hämtat ett nytt stöd för sitt omdöme om hwad nödwändigheten, till Statens upprätthållande och Desi Undersåkers walford i sjelfwa hufwudsaken oundgängeligen för, drar, och derjemte, wid stärstädandet af öfrige härtill hörande omständigheter, noga öfwerwägat de af Hemliga Utskottet eller wisia bland desi Ledamöter framställde ffiljaktige meningar, hwarwid Kongl. Majit funnit fräsan om Swensta Fordringsägares indcmnisation, ja widt den angar, terminen, och sättet för betalningen, wara ett ämne, som, i jemförelse till Riksgälds, Contoirets Penningeställning endast af Stats-Ukstottct kan präswas, har. pa grund af allt detta nu welat i Nadec föresiä Riksens Ständers Stats-Utstolt de, i Kongl. Majus tanka, för ändamalet mäst auwändbara medel, neml-: Att Riksens Ständer ma /genom Bestut för, klara: r o Att al! betalning af Riksgälden, sadan den wid innewarande Riksdags början befanns för ännu Återstående Län, som blifwit upptagne i Holland, Brabant och Genua, stall sa till Capital, som dera upplupne räntor upphöra. 2:0.
från hvilkas lifgifvande in natura rotarne frikallas, samt Rikets Ständer å 5:te hufvudtiteln anvisa för ändamålet ett årligt förs agsanslag af 28,000 r:dr h:ko. 5:o 1 anledning af Rikets Ständers, uti underdånig skrifvelse den 11 Januari 1845, gjorda underdåniga anhållan om undersökning, i livad nion lotsarnes vilkor, der så beliöfdes, må kunna förbättras, samt att resultatet af detta vigtiga utredande matte inför rikets nästsammanträdande Ständer framläggas, hade Kongl. Maj:!., efter föregången så beskaffad pröfning, under den 3 Februari innevarande år, i nåder förklarat, det Kongl. Majit fann någon förhöjning för närvarande icke böra bestämmas uti gällande lols-ta xor, men alt Kongl. Majit, vid pröfning af 5:te liufvudtitelns statsbehof, ville taga i öfvervägande, om och till hvad belopp serskildt anslag må hos Rikets Ständer begäras för åstadkommande af ifrågavarande, af så väl Konung som Rikets Ständer, nödiga ansedda lönförbättring. Departementschefen anmälde nu, det, till följd: af detta Kongl. Majlis nådiga beslut, en utredning blifvit upprättad öfver det belopp, som erfordras för att kunna tillförsäkra förrbemälda personal en årlig inkomst af minst 200 ridr för hvarje iols-ålderman, 15l) ridr för hvarje mäster-lots och 100 ridr för hvarje sekund-lots, utöfver hvad de genom fiske kunna bereda sig tili bidrag för eget och de sinäs underhåll.