Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Tuleu var för feg att återvända till sitt gamla stamhåll, han fruktade skrattsalfvorna och det bitande hånet, hvarmed han skulle hälsas. Han valde i stället kaféerna i grannskapet af hallarne. Han visste, att det skulle förarga Catherine att höra säljarne berätta, att de drucko tillsammans med honom. Men gästerna å dessa kaféer voro inga dagdrifvare, de hade ej tid att politisera. Tuleu blef hvarken beundrad eller applåderad, och därför trifdes han icke. För att tvinga sin man till något regelbundet arbete, upphörde Catherine att förse honom med pengar. Men han tycktes ingenting sakna, fortfor att besöka kaféerna o c h började kläda sig som sprätt. Det var gommeuxrns löjliga dräkt han valde: vida, rutiga byxor, kort jacka, spetsiga skor och bjärta halsdukar. Hvarje dag exponerade han denna elegans i hallarne, där säljerskorna gjorde narr af honom o c h låtsades afundas Catherine hennes präktige man. Catherine led af hånet och lyckades endast med möda bibehålla sin själfbehärskning. Tuleu fick dock umgälla det, då de kommo på tu man hand. Trodde han väl, att hon skulle lugnt finna sig uti att han gjorde sig till ett föremål för hån o c h åtlöje —. Men det skulle ej vidare ske. o Tuleu hörde på med minen hos en man, som vet att skaffa sig upprättelse. Och då Catherine hotade h o n o m med att låsa in hans kläder för att hindra h o n o m från att gå ut, reste han sig upp och närmade sig dörren. » Farväl då, Catherine, » sade han med ett trotsigt leende, » jag går väl dit, där jag inte hotas med arrest. » Hvart ämnade han sig väl, undrade Catherine. Den token, trodde han, att han skulle skrämma hsnne. När han förlorat krediten, kom han nog tillbaka. — Men Tuleu syntes icke till på flera dagar.
Hr Landtm, hemställde sedermera, om R. o. Ad. under förut stadgade förbehåll, bifölle Hr von Hartmansdorffs förslag. Härvid Ropades starka ja, blandade med nej, hvarpå Hr Landtm, tillkännagaf, alt han trott sig linna, alt ja öfverrö stat nej. Frih. Palmstjerna begärde votering; och Frih. Cederström förklarade, att han instämde i denna begäran. Hr Rääf: Jag tager mig friheten förfråga i afseende å en omständighet, som mig undfallit, nemi. huruvida propos. om summans belopp blifvit skiljd från den om vilkoren? Hr Landtm, upplyste att anslagets belopp icke blifvit upptaget uti den nu framställda proposin utan kommealt bestämmas genom särskildt beslut. Frih. Cederström: Jag har icke fått något svar på min framställning, huruvida till Frih. Palmsljesnas förslag kan såsom särskildt tillägg fogas Hr Lagerhjelms amendement af Hr von Hartmansdorffs förslag, i fall det förra blifver antaget; enär Hr Gr. o. Landtm, blott förfrågade sig bos det H. Ståndet, huruvida till Hr von Hartmansdorffs framställning kunde läggas Hr Lagerhjelms. Som jag sålunda saknar visshet om det låter sig göra alt (å Hr Lagerhjelms amendement vidfogadt Frih. Palmsljernas förslag; men jag med säkerhet fått veta, alt nämnde amendement, på hvars antagande jag lägger mycken vigt och skulle anse högeligen önskligt, blifver proponeradt i suile af Hr von Hartmansdorffs förslag, derest det godkännes; så och elium jag gerna sett Frih. Palmsljernas framställning antagen, finner jag mig föranlåten att afstå från den af mig begärda votering. Upplästes till justering och godkändes följande förslag till voteringspropos.: 112 Den 22 Maj. Dea som anser R. o. Ad. böra, i fråga om StatsUtsk:s utlåt. N:o 166, falla följande beslut: ” i anledn. af K.
Mot Hr von Hartraansdorffs yrkande att ordet fast skulle tillsättas framför ordet folkskola, måste jag opponera mig af det skäl, alt om någon skilnad i förevar, hänseende göres emellan ainbulntoriska och fasta skolor, så skulle sannolikt inträffa att de fleste strömmade till de ambulatoriska skolorna, efter fordringarne der uro mindre, och föräldrarne till de barn, som begagna folkskolorna, i allmänhet äro rädda för skolväsendet, synnerligast dä fråga är att läsa mycket, och derföre gerna vilja slippa undan för så godt pris sorti möjligt. Då jag förutser att sådant skall inträffa, så önskar jag alt det ifrågavar. tillägget icke mätte äga rum. Alt skoldirectrn skulle äga rättighet att pröfva skollärarnes conrpelence till lärarebefattning vid ambulatoriska skolor måste jag äfven motsätta mig af skiil som jag nyss anfört. Jag önskar derföre alt det må förblifva vid hvad i Utsk:ns betänk, är föreslaget; äfvensom jag önskar att hvad som blifvit tillstyrkt i afseende på skyldigheten alt äga de kunskaper uti vaccination och åderlåtning, som åligga klockare på landet, malte stå qvar. Jag vet icke hvarföre man skall vaia så angelägen att taga bort det. Om det föreskrifves alt skollärare skola äga dessa insigler, är det likväl ingenting som hindrar R. o. Ad. att besluta det skollärareoch klockare-befattningar icke få förenas. Det är ganska nödigt att uti församlingen, jemte klockaren, äga en person med kännedom uti vaccination och åderlåtning, för den händelse att klockaren vid något tilian H. 3* Den i3 Februari f, m. fälle skulle vara hindrad att i nämnda hänseenden lemna biträde. Det är så mycket mera oriktigt att här borttaga föreskriften om skollärares skyldighet att besitta ifrågavar. kunskaper, som, om R. o. Ad. sedermera vill bifalla Utsk:ns betänk, i den delen som angår förening af skollarareoch klockaresysslorna, det icke kan låta sig göra, om man på förhand beslutat att skollärare icke behöfva äga ifrågavar. insigter. Hr von Hohenhausen:
i hög grad befordra uppkomsten af skrofler, blodbrist. uiihanda afven tuberkulos och d ~ l i k a lidanden. Bostadens beskaffenhet maste saledes alltid tagas med 5 rakningen vid bedömandet af orsakerna till den stors barmdödligheten. Vid mina undersökiiingar öfrer fosterbarasväsendet har i Stockholm har jag ocksa fastat tillbörlig uppmärksamhet härvid. Jag har siduiida under mina besök gjort detaljerade anteckningar öfver bostadens lage och storlek, de inneboendes antal, dagerförhillancien, renlighet o. s. r. Resultatet d dessa anteckningm synes mig a-nra i hög grad nedslående. Af de 160 fostermödrar, so Iiafva endast 1 3 haft siddm bcstade:., som fiircfallit mig någorlunda tillfredsstidlande; alla de öfriga hafw i et+ elleannat hänseende visat så betiinkliga sanitära brister. att de utan tvekan borde utdömas stisom bostiider för spiida blin:. Vanligaste felet har varit öfverbefolkaing oeh osnygghet. Den ui. miinge synpunkter s i fördgrfiiga oseden att i en redan förut alltför trimg bostad afren inhysa friimmande nattgäster tilliimpas naturligtvis med myckeii fö~kiirleic Z? just den klassens folk, som företriiSlesns a g m t sig h t fosterbarnsindustrien. I ' i6 cif de besökta hemmen hafsa siiliiiidn från 1 till 3 inneboende befanniis i n h ~ s t n? och detta rimligast i .de fall, dar liigenheten bestátt af endast ett endr-, rum och afven för öfrigt varit af den d r a siimta beskaffel: - het. Den. stank och den smuts, som G d t i dyslika hec;, trotsar all beshifiiing. Och huru fosterbi~riieii p&amp; s i d a m s t a e n te sig, behiifver val ej omtalas.
Såsom under diskussionen blifvit utredt, är ändamålet man vill vinna, alt hvad uti RiksSlm lalas, blir riktigt och troget refereradt, med uteslutande af hvad, som icke kan vara af särdeles intresse, och således skulle dessa referater inskränka sig lill endast kärnan af hvarje talares yttrande. Vidare böra dessa referater blifva så hastigt färdige, att hvad som yttras på förmiddagen kan inlagas i aftontidningen eller den tidning med hvilken öfverenskommelse år träffad. Det torde vara ostridigl, alt högst få, om ens någon referent har den förmågan, att kunna sammanfatta en förmiddags diskussion, som fortgått från kl. 10 f. m. till kl. 3 e. m., så hastigt, alt den kan införas i aftontidningen samma dag. Jag anser det äfven omöjligt, alt dessa referaler kunna inflyta ens i morgondagens tidningar, i synnerhet såsom understundom inträffar, att plenum fortgår under 12 å 14 timmar. Huru vill man då att en referent skall kunna medhinna redigerandet af dessa referaler så att de kunna så hastigt i tidningarne införas? Vid en föregide riksdag har R. o. Ad. under några månader bekostat 2:ne referenter, men så vidt jag kan erinra mig, kunde desses referater icke alltid införas i tidningarne dagen derpå, åtminstone icke vid alla tillfällen. Visserligen kunde man antaga en referent på det sätt, att han för referaten vore ansvarig, och hvilken sedermera anskaffade sig erforderligt biträde, på det att referaten skulle kunna införas i morgondagens tidningar och dessa sålunda hastigt komma allmänheten tillhanda; men dertill fordrasen annan öfverenskommelse än alt blott antaga ur Ståndets kansli en referent, hvars aflöning skulle blifva lika med Nolariernes. Frågan är således ofullständig i dess närvarande skick, och om den återremitteras till Utsk., försättes Utsk. i tillfälle alt taga saken i närmare öfvervägande och derefter inkomma med ett mera fullständigt förslag.
Denna domstol, som riksrätt kallas, skall i sådant fall bestå av presidenten uti Konungens och rikets Svea hovrätt, vilken däruti före ordet, presidenterna uti alla rikets kollegier, vid tilltal emot högsta domstolen fyra de äldsta regeringsråd, men, när regeringsrätten är tilltalad, fyra de äldsta justitieråd, ävensom, i båda fallen, högste befälhavaren över de i huvudstaden tjänstgörande trupper, högste närvarande befälhavaren för den vid huvudstaden förlagda delen av flottan, tvenne de äldsta råd i Svea hovrätt och det äldsta råd i varje av rikets kollegier. Då justitiekansleren eller någon av riksdagens ombudsmän finner sig befogad att högsta domstolen eller regeringsrätten samfällt eller särskilda deras ledamöter inför riksrätten tilltala, äske han hos presidenten i Konungens och rikets Svea hovrätt, såsom riksrättens ordförande, laglig kallelse å den eller dem, som skola tilltalas. Presidenten i hovrätten foge därefter anstalt om riksrättens sammanträde, för att kallelsen utfärda och målet vidare i laglig ordning behandla. Skulle emot förmodan han detta underlåta, eller någon av de övrige förenämnde ämbetsmän undandraga sig att uti riksrätten deltaga, stånde de, för en sådan uppsåtlig försummelse av deras ämbetsplikt, till lagligt ansvar. Hava en eller flere av riksrättens ledamöter laga förfall, eller finnes emot någon av dem laga jäv, vare ändock rätten domför, om tolv däruti sitta. Är presidenten i hovrätten av laga förfall eller jäv hindrad, företräde dess ställe den äldste i tjänst varande presidenten. Denna domstol äge, sedan rannsakningen fulländad är, och domen efter lag fälld, att densamma för öppna dörrar avkunna. Riksdagen skall vart tredje år, på sätt riksdagsordningen stadgar, tillsätta en nämnd, som äge att döma, huruvida högsta domstolens och regeringsrättens samtliga ledamöter gjort sig förtjänta att i deras viktiga kall bibehållas, eller om vissa av dem, utan bevisligen begångna fel och brott, varom föregående § handlar, likväl kunde anses böra från detta kall skiljas. Beslutar denna nämnd efter omröstning i den ordning, som i riksdagsordningen sägs, att någon eller några av högsta domstolens eller regeringsrättens ledamöter skola anses vara ifrån riksdagens förtroende uteslutna, blive han eller de därefter av Konungen, hos vilken riksdagen skall härom göra anmälan, ifrån ämbetet genom nådigt avsked skilde.
Jag underställer nu , örn , då Kongl. Majus iNadiga skrifvelse till Utskottet ans går ett redan behandladt ämne, svaret derpå nödvändigt skall anses såsom ett Betänkande öfver ett nytt ämne» > Friherre Björnstjerna : Jag är till största delen förekommen af den siste värde Talaren. Jag kan icke betrakta fragan såsom ny , och bestrider derföre återremiss, samt förenar mig med Frihet Hen 18 September e m,. 175 äte Cederström. Skulle Riclderskapot och Adelil ej vilja antaga Friherre Cederströms förslag, an» haller jflg om proposition på hvad Kongl. Majit i nåder föreslagit. Herr Treffenberg : Jag förenar mig med Herrarne Hjerta och Lefrén. Kongl. Majda nådiga Skrifvelse har blifvit remitterad lill StatslTtskottet, och Betänkandet derom är nu för första gån* ' gen under öfverläggning. Vi kunna således endast bifalla, afslå, eller återremittera detsamma. Herr Hjerta Visserligen kan man icke kai. la frågan ny, men den har uppkommit genom en Kongl. Maj:ts Skrifvelse, som förut varit Riksens Siänder okänd. Om således Ridderskapet och Adeln icke vill antaga StatsUtskottets förslag, hvilket jag dock tillstyrker» anser jag någon annan åtgärd, än återremiss, -icke kunna äga ruin. Jag öfverlemnav dock detta till Herr Grefvens och LandtMarskalkens eget bedömmande. Herr vön Hartmansdorff: Tåg instämmer i deras åsigt, hvilka ansett målet såsom första gån^ gen inkommit, Ehuru det angår utgifter, som tillförene varit satte i fråga, är dock nu ett nytt och vida större anslag än tillförene ifråga, och det» ta är nu bestämdt för första gången under öfverläggning. Om derföre Ridderskapet och Adeln ej vill bifalla eller afslå ifrågavarande Betänkande, lärer det böra återremitteras. Herr Printzensköld, Axél t Lika med de Talare, som sist yttrat sig, kan jag icke anse Be« Deri lS September e. th. tänkandet vara för andra gången under öfverlägga ning.
R:dr årligen, elier för alla tre åren tillsammans Sexton tusen femhundra R:dr; 13:o, för uppsökande och aftecknande af runstenar samt ritningarnes utgifvande, 1,500 R:dr årligen, eller tillsammans Fyra tusen femhundra R:dr; 14:o, för fortsatt ■utskrifning inom de särskilda afdelningarne af Kongl. Maj:ts kansli af riks-registratur till och med år 1856, 3,000 R:dr årligen, eller tillsam mans Nio tusen R:dr; 15:o, för fortsatt lifgifvande af arbetet ”Svenska språkets lagar,” 1,500 R:dr årligen, eller tillsammans Fyra tusen femhundra R:dr; 16:o, till reseunderstöd åt Artisten K. Mandelgren, på det han må komma i tillfälle att verkställa de resor inom landet, som för fortsatt aftecknande af ännu utaf honom ej undersökta kyrkliga monumenter, kunna vara af nöden, dock med skyldighet för Mandelgren att vid slutet af hvaije år till Fria konsternas akademi inlemna de afteckningar, han under året gjort, 1,500 R:dr årligen, eller tillhopa Fyra tusen femhundra R:dr; 17:o, till Lithografen Carl Johan Billmark, såsom understöd för fortsatt utgifvande af planch verket ”Sverige, aqvarell-lithografier och tontryck800 R:dr årligen, eller tillsammans Två tusen fyrahundra R:dr; 18:o, till fortsatt utgifvande af arbetet ”Fordna och närvarande Sverige”, 4C0 R:dr årligen, eller tillsammans Ett tusen tvåhundra R:dr. § 147.
Föredrogos och biföllos Banko-Utskottets nedannämnde den 25 dennes på bordet lagda Utlåtanden: N:o 70, i anledning af ett utaf Kapitenen O. Adelborg gjordt ackords-anbud; N:o 71, i anledning af Daniels Olof Perssons och enkan Brila Andersdotters ansökan om eftergift af återstående ogulden öfverränta å diskont-lån; N:o 72, i anledning af Rådmannen A. M. Bolins ansökan om eftergift af räntan å Grosshandlanden J. Wennerströms skuld till Banko-diskont-verket; samt N:o 73, angående öfverlemnande från Banken till Kongl. Mynt-kabinettet af 125 utländska silfvermynt. S. D. Föredrogs och bifölls Expeditions-Utskottets Memorial, N:o 12, i anledning af återremiss å Skrilvelse-förslaget N:o 134. Från Vällofl. B or gare-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo Särskilda Utskottets Memorial, N:o 23, med förslag till sammanjemkning af olika beslut och till voterings-propositioner, i frågan om beskattning å bränvins försäljning. Inbjudningen till Borgare-Ståndet blef afslagen och voterings-propositionerne återremitterades. S. D. Föredrogos ånyo och lades till handlingarne Förstärkta Stats-Utskottets Memorialer: N:o 327, angående verkställd omröstning, i anledning af Riks-ståndens skiljaktiga beslut, i fråga om beskattning å bränvins tillverkning och destillering; och N:o 328, angående verkställd omröstning, i anledning af Riks-ståndens skiljaktiga beslut, i fråga om ett aktorats-arfvode. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Banko-Utskottets Utlåtanden och Memorialer: N:o 68, öfver väckt motion, att fastigheter i köpingar må få hos Banken belånas; N:o 70, i anledning af ett utaf Kapitenen O.
Lika med Majoren Sundmark har 4 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 183. motionären gifvit företräde åt det sistnämnda af dessa förslag och ansett detsamma desto heldre böra antagas, som någon egentlig uppoffring å Statens sida härigenom icke skulle ifrågakomma, men väl i framtiden, när företaget hunnit fullbordas, en icke obetydlig vinst uppstå, enligt uppgjord kalkyl beräknad till omkring 366,000 R:dr årligen, ett belopp förmodligen vida öfverstigande det, som af kanalen hittills kunnat inbringas. l'å grund häraf har han föreslagit, att, utan att beräkna den summa af 326,850 Rldr, som, i händelse segeldjupet bör bibehållas vid 7 fot, erfordrades såsom statsanslag för ombyggnad m. m. af Hjelmare kanal, Rikets Ständer måtte bevilja strandegarne omkring sjöarna Hjelmaren och Qvismaren ett lån af 415,000 R:dr banko på enahanda vilkor, som för dylika låneunderstöd i allmänhet pläga beviljas och att utgå i den ordning samt vid den tid Rikets Ständer finna för godt att bestämma. Slutligen har motionären förnyat sin förut framställda begäran, att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse hos Kongl. Majit anmäla, ”att de för deras del medgifva den förminskning i segeldjupet uti Hjelmare kanal, som ”Kongl. Majit, efter pröfning af förhållanderna och med fästadt afseende ej mindre å angelägenheten att bibehålla möjligheten för varutransporternas obehindrade fortsättning å ”Hjelmaren, än ock å vigten deraf att strandegarne för denna trafiks skull underkastas ”obehörigt tvång och inskränkning i den fria nyttjande rätten till deras jord kan finna ”skäligt i nåder bestämma.”
Kungsör samt jemväl vore allmänt känd för noggrannhet i uppfyllande af de mångå vidsträckta förbindelser, 28 Ronstitulions-Ulskottets Memorial, N\o 16. han i egenskap af leverantör ingått, Stuteri-Öfverstyrelsen, ehuru Anders Erssons anbud i någon nion öfverslege det af Hörstadius gjorda, ansåge detta sednare, hvilket äfven fullt motsvarade den för Stuteri-inrättningens bestånd påräknade inkomst, företrädesvis böra antagas; och att Kongl. Ka minar-Kollegium uti detta yttrande instämt, med underdånigt tillstyrkande, att de gjorda anbuden måtte, i öfverensstämmelse dermed, varda gillade och antagne. Det är sålunda visserligen ådagalagdt, att det af Öfver-Direktören Hör stadius gjorda arrende anbud, efter vanliga värdeberäkningar, i någon moa understigit hvad af Anders Ersson i Hagelsberga blifvit erbjudet. Men enär Kongl. Majit, uti Nådigt Bref af den 8 December 1820, med hänsigt till Strömsholms lägenheters ularrendering, uttryckligen förklarat Dess Nådiga vilja vara, att afseende ej endast skulle göras på högsta anbud, utan förnämligast på arrendatorernes och borgesmännens vederhäftighet, — en grundsats, hvars riktighet för dylika fall erfarenheten i allmänhet bekräftat, — anser Konstitutions-Utskottet Kongl. Majrts Rådgifvare hafva egt giltiga skäl för deras tillstyrkande af Nådigt bifall till vederbörande embets-myndigheters ofvananförda , i ämnet afgifna, förslag, samt Riksdagsfullmägtigen Carl Erssons till Utskottet remitterade framställning följaktligen, i åsyftadt hänseende, icke föranleda någon åtgärd. Stockholm den 8 November i844> STOCKHOLM, tryckt hos P» G. Ank. till Exp.-Utsk. den i3 Nov., kl. 10 f ra. Memorial till Riksens Ständer, angående Stats-Utskottcts anmärkning i fr äg an om afskrifning af ett från Handelsoch Sj iifartsfonden till Direktionen öfver Segelfarten mellan Wenern och hafvet uthetaldt län.
Banko-Utskottet anfört för afslag å Herr Bagges motion, men önskade dock, att åtminstone första delen af motionen kunde af Rikets Ständer bifallas. Jag förmodar äfven, att sådant icke skulle utgöra ett så vådligt prejudicat, enär, med den kännedom, jag har om det ifrågavarande samhällets belägenhet, jag är fullt öfvertygad, att få kunna förete så giltiga skäl för lindring i lånevilkoren, som detta samhälle.” Daneo-Utskottets Utlåtandej IV.-o 15. 17 N:o 15. Ant. till Exp. Utsk. den 18 April, kl. 1 e. m. Utlåtande j i anledning aj väckt fråga, om ansvarsbestämmelsen för den Räkningshafvare i Banken, som j utan föregången collationering, assignera!' å sin Räkning derstädes. Efter det, uti en hos Bankens Commissariat, förekommen fråga, olika meningar uppstått om rätta förståndet och tillämpningen af stadgandet uti Kongl.
Utsläpptes ej kreaturen förr än gräset vore vuxet, skulle jag måhända understödja Hr af Ströms motion, hvilken jag nu anser mig fortfarande böra afstyrka. Gr. Wrangel, Tönnes Helmuth: I den princip, som ligger till grund för Hr af Ströms motion förenar jag mig med honom, likasom jag i allmänhet anser för en ära och en glädje att uti hans åsigter rörande skogshushållning få instämma. I allmänhet mäste nian erkänna, att för skogarnes fortfarande bestånd erfordras, att lika mycket skog produceras, som den, hvilken afverkas, men denna allmänna regel måste likväl tåla flera undantag vid tillämpningen, såsom ock Hr af Ström erkänner. Om man skulle, lika med motionären, föreskrifva, att hvarje skogsägare, som skördar sin skog, ovilkorligen måste updraga ny skog å lika stor areal, som den atverkade skogen intagit, skulle naturligtvis följden härutaf blifva, att ingen kunde minska vidden af sin skog för upodling af åker eller äng. I vårt på långt när icke till fullo upodlade land finnes en myckenhet odlingsbar mark beväxt med skog, och det bör icke kunna förmenas jordägaren att nedhugga skogen och använda marken på ett ändaraålsenligare sätt, äfven om han icke äger annan mark att derpå updraga ny skog, hvilket ofta kan vara fallet. Jag hade ämnat att yttra mig rör:de svårigheten af att kontrollera verkställigheten af hvad motionären velat föreskrifva i afseende å ny skogs updragande i den nedhuggnas ställe, men är häruti af föregående talare hufvudsakligen förekommen. Jag vill blott erinra Hr af Ström om de svårigheter, som ofta möta beredandet af återväxt å de allmänna skogarne, då dessa, ehuru de enl. författningarne alltid borde stå under upsigt af offentlig myndighet fått af kommunala styrelser förvaltas. Vederborde hafva då mångengång ganska svårt att förmå den kommunala förvaltningen att till ätervext bereda den del af skogen, som ef - Den 10 December. 181 ter skedd traktindelning blifvit afverkad; och huru det då skulle kunna lyckas att förmå enskildta skogsägare att vidtaga en sä beskaffad åtgärd, lemnar jag åt Hr af Ström att betänka.
Hon hade derefter begifvit sig hit, der hon gerna njöt af ensamhetens stunder, emedan denna plats varit en älskling för Elpenike, hennes moder, och påminde Hermione om barndomslekarne med fosterbrodern, om de ljufvaste dagarne af hennes första och enda kärlek. Hon hade medtagit ett verk af Platon – hans Fädon, – men minnenas magt och aftonens fridfulla skönhet fängslade hennes tankar och sinnen, så att hon glömde att öppna boken. Hafvet glänste i den sjunkande solens prakt. Tvenne fartyg sågos lemna hamnen och med utbredda segel styra mot horisonten. Det var de begge Jerusalemsfararne, som Baruk utrustat. Larmet af den lifliga verksamheten i Piræeos blandade sig, förmildradt genom afståndet, med fågelsången i trädens kronor och tonerna af en flöjt, som uppstego från dalen på andra sidan om kullen. Då solens skifva närmade sig synranden, stördes Hermiones ensamhet genom ankomsten af en man, som var klädd i en kåpa, sådan som de kristne presterna brukade. Den förtrolighet med hvilken han närmade sig Krysanteus’ dotter och tog plats i bersån helt nära henne, visade, att han icke var en främling på stället. – Theodoros, sade hon, angenämt öfverraskad. – Välkommen! – Jag anade, att jag skulle finna dig här, sade den unge presten, – och styrde för den skull hit, innan jag ville söka dig deruppe i byggningen. Den vackra aftonen och hågen att disputera med dig hafva lockat mig ut från staden. Jag kan helsa dig från din fader. Han befann sig på Pnyx, der folket är samladt, för att verkställa det nya valet till arkont. Det står i denna timme en het drabbning deruppe, och måhända afgöres just i detta ögonblick segern. – Betviflar du då, att min fader skulle blifva återvald? frågade Hermione. – Han har en mägtig bundsförvandt i kejsarens gunst. Det är för den skull sannolikt, att Krysanteus segrar. – Hvad säger du? Skulle han behöfva kejsarens gunst till en sådan seger?