Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— Af den ig:de April, om inbjudande till Ridderskapet och Adeln samt BorgareStåndet, att deltaga i det beslut, att till PrestStåndets eget behjertande öfverlemna de frågor, sorn blifvit väckta om nämnde Stånds löningssätt, samt om uppskof med ärendet, tills Högvördiga PrestStåndet sig yttrat3 — Om Remisser af åtskilliga StåndsLedamöters Memorial. — Af den 20:de April, om Remisser af några StåndsLedamöters Memorial. — Af den 2f.'de April, om instämmande i Ridderskapets och Adelns beslut om tillsättande af ett Särskildt Utskott, med tillägg, att den i BorgareStåndet väckta fråga om ett nytt Reglemente för Judarna, och uti PrestStåndet om vidtagande utvägar till förekomman de af yppighet och öfverflöd, äfven kunde af det Särskildta Utskottet i ett sammanhang upptagas och pröfvas; dock så, attLedamöterne af Allmänna Besvärs* och Oeconomie - Den 5 Maj. 37 Utskottet tillkallas för att gifva upplysningar, men ej för att i öfverläggningarna med någon rösträttighet deltaga; — Om bifall till LagUtskottets Memorial i anledning af Friherre Ceder ströms Memorial, angående ändring i förvandlingssättet af böter till kroppsstraff, m. m. «—• Om bifall till StatsUtskottets ytterligare Betänkande, rörande den tili Riksdags-kostnadernas bestridande anslagna Summa:; — Om gillande af OeconomieUtskottets Betänkande, rörande ett närmare bestämmande af de afgifter, som Hjelprotarne borde till Stamrotarne betala, samt jemnkning af de så kallade Plan-penningar; -~- Om gillande af OeconomieUtskottets utlåtande angående yrkad prolongation af Bränn-; vinsbränningen till Maj månads slut}—Om Remiss till Stats Jtskottet af Kongl.
Sedan, under den ledighet i Biskops-embetet i Kalmar stift, sorn år 1830 egde rum, fråga hos Kongl. Maj:t blifvit af en på förslaget till embetets återbesättande uppförd person väckt om beredande af nödig lönetillökning åt Biskopen på det sätt, att Ljungby och Hossmo församlingars regala pastorat, beläget i närheten af Biskops-bostället, komme att, i stället för Biskops-stoleus då varande prebende-pastorat Dörby och Kläckeberga, undfå denna egenskap, blef, uti häröfver af domkapitlet i Kalmar afgifvet underdånigt utlåtande, billigheten af det ifrågasatta utbytet vitsordad, med förklarande, att Biskopen hade verkligt och ganska stort behof af löneförbättring, såvida han utan ekonomiska bekymmer skulle kunna egna sig åt de vigtiga och mångartade pligter, honom älågo, samt bestrida de dryga kostnader, som åtföljde embetets värdighet; hvilket behof skulle genom det ifrågasatta utbytet af prebende-pastorat blifva någorlunda fylld t; hvadan domkapitlet detsamma tillstyrkte, helst Ljungby pastorat, såsom närbeläget till staden, icke kunde komma alt lida i sin ecklesiastika förvaltning. Den 1 Juli 1830, då Stats-sekreteraven af Kullberg i nåder /utnämndes till Biskop i Kalmar stift, med bibehållande af Dörby och Kläckeberga prebende-pastorat, biet' han tillika af Kongl. Maj:t förordnad, att personelt och för sin tjenstetid såsom Stiftets Biskop, vara kyrkoherde i Ljungby och Hossma församlingars pastorat. Efter Biskopen af Kullbergs den 6 Maj 1851 limade död inkommo till Kongl. Maj:l underdåniga ansökningar: dels af åtskilliga hemmansegare inom Dörby och Kläckeberga pastorat, att, i anseende till Lehofvet för dessa församlingar af egen pastor, de måtte frikallas från egenskapen af prebende; och dels af Ljungby och Hossmo församlingar, att de, såsom innefattande en folkmängd af 4000 personer, måtte erhålla sin egen kyrkoherde.
Uppfordringen ur dessa grufvor var år 1860 1,680 Sk® T.Y. Vid det utländska bolagets grufvor voro nämnde år anställde 159 arbetare och vid det svenska bolagets 20. Tab. Litt. D. Följande tabell Litt. D visar malmuppfordringen under de ifrågavarande fem åren. Tab. Litt. Malmuppfordring. Distriktet: Tillverkning vid grufvor och malmbrott. 15 Enligt uppgift för år 1860 hade detta år blifvit nedsmälta vid hyttorna inom öde Distriktet följande belopp jernmalm, nemligen i Nora bergslags hyttor Ska T.V. 133,710, i Carlskoga » » » » 93,599, i Lekebergs » » » » 42,191, i Lerbäcks » » » » 27,201, 296 701 hvilket belopp alltså öfverstiger 1859 års malmuppfordring och visar, att malm till blåsningarne inom distriktet hemtas äfven från främmande grufvor. Detta gäller dock endast för Carlskoga bergslags masugnar, som taga en del af sitt malmbehof från Wermlands närbelägna grufvor. Deremot äger en ganska betydlig försändning af malmer rum från Nora bergslag till hyttor utom länet. Från Stribergs malmfält i Nora socken försäljes isynnerhet mahn till masugnarne på rikets östra kust. Uti de större gruffälten hafva malmfyndigheterna blifvit allt mer och mer blottade, arbetsmethoderna förbättrade och grufvebrytningen så ordnad, att malm nu kan med lätthet årligen upptagas till dubbla eller tredubbla beloppet mot förr. Att mahnuppfordringen det oaktadt något aftagit under senaste åren beror på minskad koltillgång för malmens tillgodogörande. Om tillgång på kol funnes eller lättare kommunikationer erhölles, så att utfrakt af jernmalm blefve möjlig, kunde malmuppfordringen lätteligen fördubblas. Tillverkningen af silfver, bly och silfverglitt har inom Öde Bergmästaredistriktet leinnat det resulTab. Litt. e. tat, som följande tab. Litt. E utvisar.
Såsom skäl för återremisserne har hufvudsakligen blifvit anfördt: bos Ridderskapet och Adeln: att nedsättning i anslaget vore olämplig och att den summa af 400,000 R:dr, som Kongl. Majit för ifrågavarande ändamål äskat, borde beviljas; hos Borgare-Ståndet: att, då Rikets Ständer beslutat, att till Kongl. Majit ingå med en underdånig skrifvelse, deruti Rikets Ständer, med anledning af Lag-Utskottets vid innevarande riksdag afgifna Utlåtande JV2 26, anhålla, det Kongl. Majit ville låta undersöka huruvida det med cellfängelset, såsom ransakningshäkte, åsyftade ändamål icke skulle säkrare och fullständigare kunna vinnas samt mindre kostnader för Stats-verket uppkomma dymedelst, att Riket indelades i större distrikter, hvardera omfattande ett helt län eller flera domsagor och försedda med ett för distriktet gemensamt cellfängelse, än derigenom, att fördelningen skedde uti en mängd mindre distrikler med stadsoch häradsfängelser i alla landsorter, det således angeläget vore, att Rikets Ständers beslut rörande användandet af nu ifrågaställa anslag sattes i öfverensstämmelse med det beslut, som framdeles kunde komma att fattas i afseende Slals-Ulskollcls Memorial, M 223. 3 å den föreslagna förändringen i planen för uppförande af cellfängelser; att vidare, i händelse berörde förslag antoges, skulle häradshäkten blifva obehöfliga och den för dessas uppförande reserverade summa, 175,000 R.dr, kunna användas till länsfängelsers uppbyggande; samt att Utskottet icke besvarat Kongl. Majrts nådiga proposition i hvad den afsåge utbetalning från Riksgälds-kontoret utaf de å anslaget för häradsoch stadsfängelsers uppförande ännu reserverade medel; hos Ronde-Ståndet: att, då frågan om domsagornas organisation ännu vore oafgjord och vid fördelning af desamma det vore anledning förmoda, att ett mindre antal cellfängelser blefve behöfiigt, den föreslagna summan skulle kunna, utan all fara, nedsättas till åtminstone 200,000
Ständers annio» - Dan fär Expeditions-Ukstottet härmedelst «ll Justering i Resp. Riks'Ständen wördsammeligen öfwerlemna de §. §. af Riksdags-Beflutet, som nägvrlunda fullständigt kunnat redigerasp stolandes öfwer de öfrige, sä fort de efter malens fluteliga afgörande hinna bringas i ordning, vfbrdrögeligen ingifwas. Hermelin. Nicolaus k-srstell. ZLM. kr. TiervoZsl. Aaäer» Nlokgtou I. O. Vslsrms, Derefter uplastes De samma Memorial ätföljanDe färdige §. §> af Riksdagsbeslutet sä lydande Riksdags Beflut Wr efterstrefne Swea Rikes Stander Grefwar, Friherrar, Bistopar, Ridderstap och Adel, Presterflap, Borgerffap och Menige Allmoge, som för ost sjelfwe, eller af hemmawarande Medbröder lagligen walde och befullmägtigade, ä allmänt nu omsider M - Den 28 Februari!. 1519 tilländastridit Riksmöte i Hufwud-S^aden Utockhvlm församlade wa il, göre »vetterlig,: A t sedan wär nu Regerande Allernädigste Konung Hans Kongl. Majit XIII dä -varande Hans Kongl. Höghet Hangen af Södermanland, Swea Rikes Föreståndare behagat, efter den lyckligen liinade Regements förändringen, genom Oapel Nådigt Kas else-Bref, under den 74 Mar il 1809 Ost bjuda och befalla alt till allman Riksdag sammankomma för att rädsla om nödiga mätt och steg till beredande af Rikets »välfärd och försmår, hahre wi, lill underdånig åtlydnad af Högstberörde Nådiga påbud den » sistledne Maji härstädes ost infunnit och efter föregangna öfweriägguingar om de wigkiga ämnen, hwilka blifwik dels genom Nädiga propositioner
Det kan icke vara obekant för flere bland dem, som deltogo i Vestra Armeen, att försök gjordes, alt få en Grundlag af den anlagen; men delta försök misslyckades, emedan man fann, alt det tillhörde Rikets Ständer, och icke Armeen, att stifta Grundlagen. Herr Anckar sw är d, jdugust: Äfven jag var vid Vestra Armeen år 1809 deltagande i dess företag och rörelser. Jag var då så nära den högste Befälbafvaren, nu mera Herr Grefve Adlersparre, att jag tror mig med fullkomligt skäl kunna bestrida Friherre Cederströms yttrande; och att der alldrig var fråga om, att proclamera någon Coustitution, det kan jag heligt och på mitt samvete bedyra. Hvad för öfrigt denna discussion beträffar, får jag öppet förklara, att jag vid Den 28 November f. m. voteringen den 18 tillhörde minoriteten. J;ig liar sedan reserverat mig emot majoritetens beslut, enär jag derigenom nödgas lyda en Riddarhusordning, sorn, efter min tanka, är i olaglig form tillkommen. Jag delar Friherre Anckarswärds tänkesätt i detta fall, och har icke af de sedermera här fällde yttranden blifvit rubbad i min tro, att han har rätt uti hvad han anfört, samt får således helt och hållet förena mig uti allt hvad han yttrat, så väl förra gängen, sorn nu vid justeringen. Herr af Forsell_, Carl: Äfven jag var en bland dem, som deltog i Vestra Armeens rörelser, och jag kan sålunda jemväl intyga, att Vestra Armeen och dess Befäl icke kan tilläggas den beskyllning, att någon öfverläggning derstädes uppstått, om att påtruga Rikets Ständer en ny Stats-Författning. Herr von Hartmansdorffj August: Må det tillåtas mig vördsamt enima Ridderskapet och Adeln, att våra öfverläggningar redan kommit allt för långt på afvägar. Hvad sjelfva saken beträffar, bör jag yttra, att det är min åsyftning, att vara stark i sak och hofsam i uttryck, och alt jag städse ogillar ett annat förfarande.
Han säger deruti: »För 100 år tillbaka, då ännu, med undantag af de franska och österrikiska, Europas öfriga arméer antin»gen alldeles saknade eller högst ofullständigt voro försedde med ingeniör-trupper, var man likväl i Sverige, med »den från de krigiska tidenia behållna erfarenheten, betänkt på dylikas anskaffande. Så uppsattes år 1778, se»dan det sista kriget med Preussen ytterligare påmint om behofvet deraf, genom furst Hessensteins försorg 200 »man pionierer i Pommern, hvilken trupp bibehölls tills den, med Pommerns intagande af fransmännen, upplöstes »och gick förlorad. De få spridda öfverlefvorna deraf begagnades dock vid befästandet af Stralsund 1813, hvar»vid deras öfning och vana vid fältarbeten kom vårt, dervid okunniga, både befäl och manskap väl till nytta. »Likaså uppsattes 1794 en annan ingeniör-trupp i Finland under namn af valldrängar, 400 man stark; men al»drig rätt duglig, i följd af illa beräknad sammansättning, indrogs den efter 3:ne års förlopp, utan att af en bät»tre organiserad ersättas. Då kriget utbröt år 1812, bemärktes bristen på ingeniör-trupper och tillhörande ma»teriel. Anskaffande deraf anbelälltes, och penningar brusto ej heller, men det visade sig då, hvad alla tider gif»vit vid handen, att, sedan krigsrörelserna börjat, saknas tid och tillfälle att gifva sådana slags trupper den bild»ning och öfning, som erfordras, om de skola blifva dugliga och användbara.
Gillas jäfvet eller invändningen, upphöre förrättningen, der ej frågan rörer jäf emot god man, i hvilket fall annan god man skall i den jäfvades ställe tillkallas. Ilar jäf eller annan invändning blifvit ogillad, då skall förrättningen, ehvad missnöje emot beslutet anmäles eller icke, ändå fortgå, med öppen rätt för den missnöjde att sin talan i sammanhang med hufvudsaken fullfölja. § 31. Utmål, som hädanefter anvisas, skola på marken utläggas sålunda, att, i mån af gruf-egarens behof, honom tilldelas eli utrymme för metaber och malmer, som i berg eller jordlager blifvit anträffade, äfvensom för Svafvelkis och Blyerts, af högst 100 famnar i längd och bredd samt för Stenkol af högst 200 famnar i längd och bredd; kunnande dock, der, i anseende till sådant hinder, sorn i 2 § sagdt är, belägenheten så fordrar, eller gruf-egaren eljest det begär, och fritt fält förefinnes, utmål till den bestämda vidden jemväl utläggas i annan sträckning, efter thy som lämpligt pröfvas, blott kroklinier och spetsiga vinklar i möjligaste måtto undvikas, samt längden af utmålet, så vidt ske kan, ej öfverstiger dubbla bredden. För sjö- och myrmalmer må, utan afseende å det område, som vid inmut ningen blifvit uppgifvet, och i mulsedeln intaget, utmålets vidd i hvarje särskildt fall lämpas efter omständighelerne och inmutarens behof, dock så, att det ej omfattar mera än en hel sjö eller kärrtrakt af ringare omfång, och, i fråga om större sjöar eller kärrtrakter, ej öfverstiger en vidd motsvarande i sjö en half qvadratmil, och i kärr eller inyrar .300 famnar i längd och bredd. För grufveoch slaggvarp, sorn till södring blifvit inmutade, skall likaledes, oberoende af mulsedelns innehåll, utmålet i hvarje särskildt fall bestämmas efter som varpels belägenhet föranleder, och inmutarens behof af utrymme för soffringsarbetet erfordrar.
Sedan ett nytt cellfängelse för Westerbottens län blifvit uppfördt i Umeå och till begagnande upplåtet, samt Kongl. Fångvårdsstyrelsen, i anledning af väckt fråga om försäljning för Kronans räkning af det derstädes befintliga gamla länshäktet, begärt E. K. Majits Befailningshafvandes i länet yttrande och förslag i fråga om och på hvad sätt nämnda byggnad kunde på förmånligaste vilkor föryttras samt — efter behörig utredning af eganderälten till gamla länshäktets tomt — utlåtande rörande densammas användande; så hade, på sätt E. K. Majit uti nådig Proposition af den 31 Bih. till B. St. Skrifvelse, N:o 8. Oktober sistlidna år behagat gifva Rikets Ständer tillkänna, E. K. Majits Befallningshafvande dels hos Fångvårdsstyrelsen föreslagit, att byggnaden, sorn befunnes i mycket bristfälligt skick samt, enligt deröfver upprältadt besigtningsinstrument, ansetts, äfven om den finge på sin nuvarande plats qvarstå, icke kunna jemte tillhörande uthus och plank värderas högre än till 948 R:dr R:mt, måtte å auktion försäljas, med skyldighet för köparen att bortflytta byggnaden, äfvensom att tomten, enär någon utred ning om eganderätten till densamma icke kunnat vinnas, måtte återfalla till staden, af hvars mark den vore omgifven, dels ock hos E. K. Maj:t i underdånighet anhållit, att som Westerbottens läns innevånare bidragit med mer än halfva kostnaden till uppförande af ifrågavarande gamla häkte, den blifvande köpeskillingen, i händelse byggnaden komme att försäljas, måtte varda öfverlemnad till och fä användas af länets hushållningssällskap för ändamål, som med dess verksamhet vore afsedda. Med anledning häraf hade Fångvårds-styrelsen upplyst, dels, i afseende på eganderätten till sjelfva tomten, att den under år 1840 upprättade och från Kammarkollegium till Styrelsen öfverlemnade s. k. liggare öfver Kongl.
Att under den aibelsföra åldern församlingen skulle komma att bidraga till försörjningen lärer knappast kunna anses möjligt, såvida icke någon olyckshändelse eller särdeles orsak in trä (får, som kunde sii t ta sådant i fråga. I det fallet anser jag bestämmelsen öfverflödig, och jag skulle således förmoda, alt äfven denna 5 kunde utgå. 6 §:ns föreskrift synes visst icke vara obillig, men jag hemställer ändå, huruvida den kan få stå qvar. Om jag t. ex. från annat fattigvårds-samhälle intager ett hushåll, bestående af man och hustru med ett eller ett par barn, som väl sakna förmögenhet, men äro arbetsföra, och antager dem såsom hustjenare eller stattorpare, sä synes ingen fara vara för att delta hushåll skall komma alt fälla församlingen till last. Sådant kan dock ske, om hushållet förökas till 8 ä io istället för 2 k 3 barn, genom sjukdomar eller andra olyckor, som icke äro husbondens fel; men kan det väl då vara billigt att tvinga husbonden ätt bidraga till fattigförsörjningen i större mån än andra medlemmar af församlingen? Jag tycker det vore nog att ålägga honom att bidraga med husrum och vedbrand. Dessutom kunde det lätt hända, att, genom den af Utsk. föreslagna förbindelsen, husbonden sjelf blelve alldeles utfattig och således för egen del folie socknens fattigvård till last. En modificatiou i denna § är således hvad jag yrkar och begär. q §:n 5 mom. innehåller: ”För arbetsföre personer, sorn äfventyra nöd till följd af brist på arbetsförtjenst, skall nämnden, särdeles under svårare år, söka bereda arbete, för att genom behofvets tidigare afbjelpande hindra dess utsträckning. ” Härvid skulle jag önskat en föreskrift för hvarje fattigvårds-samhälle, det må sedan blifva större eller mindre, att alltid med arbete förse personer, som sjelfve icke kunna förskaffa sig något sådant. Detta anser jag så. hufvudsaklig! i denna författning, att jag tror, att dermed skulle utrattas mycket mera än med allt det öfriga. Det skulle i hög grad förekomma fattigdomen, ty den som bor på landet och bott der många år, såsom jag, vet alt med hvarje är har bristen på tjenst och arbetsförtjenst tilltagit för en inängd personer.
Det, jemlikt 1 §, till vidsträcktare beväringspligt förbundna sjöfolk af handelsflottan ege äfven rätt att annan karl till fullgörande af beväringspligten lega, med vilkor att ersättnings-karlen redan fullgjort sin beväringspligt, är välfräjdad, samt duglig sjöman och icke öfver fyratio år gammal.” § 11. ”Till vapenöfning vill Kongl. Majit i fredstid endast uppbåda dem af bevärings-manskapet, som höra lill första klassen; men, när Rikets försvar det påkallar, skola, på Kongl. Majits derom gifna Nådiga befallning, ovägerligen utgå, antingen alla beväringsklasserne, eller den eller de klasser, Kongl. Majit pröfvar nödigt uppbåda, vare sig från hela Riket, eller endast från vissa landsorter, utan afseende på huruvida, eller lill huru stor del, beväringen inom Rikets öfrige landskap kallas till vapen.” 1 anledning äter af Anders Pehrssons berörde motion; så får Utskottet, som, på sätt ofvan är vordet omförmäldt, icke kunnat tillstyrka bifall till bevärings-ålderns fram - Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekon.-Ulsk. Betänk. N:o 1. 7 flyttande, upplysa att, enligt Kongl. Kungörelsen den 13 Februari 1849, beväringskarl, som blifvit vid mönstring ställd på tillvext eller förbättring, skall med nästföljande års första klass inställa sig till mönstrings undergående, men derest ban då icke godkännes, har han skyldighet att endast ytterligare en gång inställa sig till mönstring, dervid ban bör antingen godkännas eller förklaras till krigstjenst oduglig; i anseende hvartill och då tydlig lag således finnes i det af motionären afsedda syfte, Utskottet vördsamt hemställer: att Anders Pebrssons ifrågavarande motion icke måtte till någon åtgärd föranleda.
Kostnaderna hafva uppgått lill öfver 8 R:dr, och många fattiga af Allmogen skulle önska, att hafva dessa 8 R:dr besparda. Jag yrkar således proposition tili bifall af Betänkandet. Herr Hjertaj Gustaf: Jag har äfven uppträdt, för att, lika med Friherre Ehrenborgh, fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet derpå, att en återremiss synes öfverflödig. Vi kunna lika så gerna skrida till afgörande medelst bifall eller afslag på hufvudfrågan, medan opinionen redan är bestämd. Hvad den moraliska sidan af saken angår, anser jag såsom en ökad upplysning med tiden, att Kongl. Maj:t, ehuru han 1809 afslog denna sak, likväl sedermera alltid bifallit ansökningar om giftermål mellan syskonebarn. Hufvudmotivet har då troligtvis härledt sig från den inkomstkälla, som genom dessa ansökningar varit beredd åt vissa Embetsman i Stockholm. Jag har derföre ansett den materiella sidan tillräckligt utredd, sedan Grefve De la Gardie upplyst de med sådane ansökningar förknippade större kostnader, emedan de fleste af Allmogen, som ej hafva sådane hjelpsamma husbönder, få till prejande Commissionairer betala ändå mera, än här blifvit uppgifvit. Sedan BondeStåndet, som bäst erfar följderna af denna olämpliga lag, redan bifallit Betänkan - Den 9 Februarii e. ra. i3i det, tror jag Ridderskapet och Adeln göra rättast att äfven bifalla det. För min del väntar jag inga farliga resultater af ett sådant bifall. Tvärtom anser jag mig förvissad om goda. Vi märka så tydligt, att i flera vigtiga angelägenheter en återgång är för handen, att jag för min del anser det vara en pligt att söka befordra hvarje bestämdt steg till bättre upplysning; och jag skall vid detta, såsom vid alla andra tillfällen, söka undanrödja de små fördomar, vid hvilka man håller sig fast, för att hindra den. Jag anhåller om proposition till bifall eller afslag af Betänkandet. Herr Dott Hartmansdorff:
Tänker man sig detta förhållande af enhetlighet och harmoni mällan det yppersta jaget och de öfriga jagen äfven utsträckt till de öfriga planeterna af vårt solsystem och vidare tänker sig solen befolkad af jagmonader, harmoniskt förenade med det yppersta i sin krets, kunde man äfven tänka sig att planetariska relativa alljag vore harmoniskt förenade med sol-alljaget, genomströmmade af detta och genomströmmande detta. Man kan sedan möjligen äfven tänka sig det jagiska harmoniförhållandet utvidgadt med sol-alljag i sol-alljag till ett högsta sol-alljag. Ingen kan med någon sannolikhet påstå att ett centralt relativt alljag för närvarande råder inom de samlade jordiska jagens krets. Detta behöfver icke betyda att så alltid skall förblifva. Tendensen att under sitt välde och — ifall man tänker sig förhållandet äfven såsom något invärtes — i sitt väsen samla alla de öfriga jagen äller ett stort antal sådana, torde man i här menad betydelse återfinna hos Gautama-Buddha och Iesus Khristos samt äfven i sin mån hos personligheter sådana som Alexander, Cæsar, Napoleon och alla öfriga mer äller mindre väldiga jag, som sträfvat att betvinga äller med kärlek omfatta andra. Nietzsches öfvermänniska kan i enlighet med detta betraktelsesätt ställas i samband med förutvarande föreställningar om Gud och Guds son, ifall man med öfvermänniska menar en bestämd personlighet, icke bara en öfvermänskligt utvecklad typ. Solens Barn SOLENS BARN BILDER FRÅN AMERIKA FÖRE COLUMBUS AF CARL NISSEN GÖTEBORG WETTERGREN & KERBER 1896 GÖTEBORG WALD. ZACHRISSONS BOKTRYCKERI Bland alla de folkslag som befolkade Amerika före landets upptäckt af europeerna äro Peruanerna och Aztekerna de märkligaste . Peruanerna, hvars rike i århundradet före spanjornas inkräktande var på höjden af sin makt, omfattade det mesta af det nuvarande Ecuador, Bolivia, Peru och Chile eller landet mellan 2:dra och 37:de breddgraden. Detta mäktiga rike begränsades mot norr af Cordillernas taggiga krön, hvars imposanta höjder satte gräns för rikets utvidgning norrut.