Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
R:dr för inteckningar uti hus och jord i städerne utom Stockholm” Emot detta förslag är väl anmärkt, att städernas andel uti circulations-eapitalet vore förringa, och att således, i afseende påfördelningen af berörde capital, det stadgande bordt bibehållas, som finnes uti nu gällande Banco-reglemente, eller att ”de medel, som till utlåning hvarje år äro att tillgå, skola så fördelas, att 84 af 100:de hållas tillhanda för inteckningar i egendom å landet och 16 af 100:de för inteckningar uti hus och jord i städerna”; men då, såsom Utskottet i nästberörde Betänkande jemväl anfört, den föreslagna tillökningen uti circulations-summan utgjort en lånetillgång för landet, och sålunda bör komma fastighets-egare på landet uteslutande till godo, saknar Utskottet anledning förändra ofvanupptagne tillstyrkan, hvilken på grund häraf till Rikets Ständers bifall ånyo hemställes. I afseende på Utskottets dernäst förekommande tillstyrkan, ”att minimibeloppet för lån emot pant af fast egendom måtte förhöjas till 200 R:dr Banco B är vordet anmärkt, att berörde minimi-låne-belopp vore allt för lågt och borde förhöjas till minst 300 R:dr Banco. Då likväl denna låne-rörelse egentligen är afsedd såsom hjelpmedel för den mindre jordbrukaren, men denne skulle gå i mistning af låne-biträden Banco-Utskottels Utlåtande Nio 11g. 7 från berörde fond, om minimi-låne-beloppet gång efter annan förhöjdes; anser Utskottet sig icke böra frångå berörde förslagi Deremot och med. erkännande af rigligheten utaf de emot
Hennes nästa tycke var den unge polske egendomsegaren och frihetshjelten, fem år efteråt. Hörby d. 16 Apr. 86. Hvad det är lustigt när allt utvecklar sig som det sjelf vill! Jag fick bref från Axel i qväll om jag vill resa till Lund i morgon. Det, skall jag säga, föll då inte på läppen. Det ingick icke alls i mina planer att resa till Lund nu. Och jag gör det så ytterst ogerna. Det vore så beqvämt att bara låta bli. Men det vore uselt. Och så reser jag då. Jag känner ingen glädje, ingen förargelse – ingenting. Det är mig högst olägligt att resa. Jag är icke ens nyfiken, jag ville hellre suttit hemma vid mitt arbete. Men jag skulle vara en dålig kamrat om jag icke reste. Jag skulle förakta mig sedan, och så måste jag åstad. Men – Molok – du skall göra mig återtjenst en annan gång!305 Hörby d. 21 April 86. Seså, nu har man varit på Lundegårds föreläsning. Ångrar icke att jag reste. Skulle fara på en föreläsning till, om han begärde det. Men det hindrar inte att jag anser det hela för ett dumt tilltag, – jag menar inte dumt, jag menar oklokt. Jag våndades under föreläsningen. Men jag tror icke det märktes. Der fans för liten fasthet i planläggningen, han gjorde för många utvikningar och berörde för många frågor. Och så hade han för många citat. För resten gjorde han det bra, mycket bra. Det var heller inte det som pinade mig. Det var tanken på hur han skadar sig, och den sak han förfäktar, när han håller dessa föreläsningar som ung, ännu knappt erkänd författare, och för tomma väggar. Det var för tidigt. Och så gick han längre än klokheten tillät.306 Hvad rör det mig! Jag är rädd att han genom löjet af dessa tomma bänkar skall bli satt i misskredit och få svårt att slå sig fram. Det är inte sagdt att han kan få låna pengar i all evighet. Och han har nu i flera år varit ur all ordentlig arbetstakt. Det är det värsta.
December remitterade anföranden och förslag har Utskottet tilt granskning förehaft; oell sorn Utskottet , delande de åsigter, hvilka i detta ämne blifvit af Motionairerne framställde, finner det af Herr af Wingård yrkade tillägg till hvad förut, genom ofta» berörde Kongl. Kungörelse, är föreskrifvet, sannolikt skola i betydlig nion befordra det , så val för allmänna säkerheten , som i afseende på minskning af Statens kostnader för fångtransporter ganska vigtiga och nyttiga ändamål, hvartill samma Kongl. Kungörelse syftar; och Utskottet derjemte, vid öfvervägande af denna fråga och dermed sammanhang egande författningar , ansett föreskriften i Kongl. Brefvet den 29 Julli 1812, huru förhållas skall , dä häcktad person, inför Domstol för stöld tilltalad, uppgifver sig hafva ett eller flere dylika brott begått, eller ransakningen dertill gifver anledning, böra utsträckas till uppgifter om eller anledningar till gröfre brott i allmänhet, samt bägge dessa Förordningar, såsom angående enahanda ämne och ledande tili enahanda mål, sammanfattas till en enda ; x LagUtskotteis Betänkandt N:o 37. ig hvilket afseende Utskottet härmed framlägger följande Förslag: Med ändring af stadgandet i 10 Capt Si §. 2 Momentet JRäitegångsBalIcen , att den , sora till flere missgerningar å serskilda orter sig skyldig gjort, bör derföre dömas,' der grofsta brottet är begånget samt med upphäfvande af ej mindre KonglBrefvet den 2(j Julii 1812, angående förklaring öfver nyssberörde lagrum , än ock Kongl. Kuni görelsen den 18 December 1823 , huru förhållas bör, då emot redan, dömde personer yppas brott, hvarom ransakning tillförene icke varit anställd , varder härigenom förordnad! Den , som för olika brott vid flere
Att den alltså i hufwudsaken äfwen antager särskilta Urffottets betänkande, men med tillägg af den tillstyrkan, att ulffrifningen antingen sker utan undantag och nian legning, samt att mänskapet indelas i särffilte corpser, åtminstone pä mista gr eller till nästa Riksdag, och under serskildt befäl till hwars aflöning Riksens Ständer mäste anstä medel eller ock, om legning ej karr undgas, den mä ej tillatas längre, än till nästa Riksdag, och de legde personer ffiljas »frän -e friwilligt ntl^rifne genom akt bilda särskilta corpser eller ensamt anwändas till den stäende arMeens och bätmanshälleks reerutering pä sätt Kongl. Majus sjelf rädljgast finner. Men jag törestär tjllkka, akt Ridderskapet och Adeln widtager sikt bestnt uran remist till Utskottet, och häldre sörena sig med dest betänkande, än genom »vidlyftig tidsutdrägt betager sitt bestnt utseende af enighet och allmän fri wilja. Skyndsamhet i beflutet är wid betta tillfälle sä wigtig, som he« flutet sjelf. Ingen torde mera nyligen än jag det, haft tillfälle personligen lära känna utlänningentz span - Dei> i Z Maii. 23 z svända Upmarksamhet pä wart befluk i denna frana. De nytråden som i anledning af sörstärkningsmanfkapers utgörande hoö ost sistledit är förewarit, ha gifwit utlänningen mycken anledning förmoda föga benägenhet hos mastan af nationen till utskrifning. Ett skyndsaint och enigtbeslut skall öfwertyga wära hemliga och uppenbara wänner wära hemliga och uppenbara fiender om werkliga förhållandet, alt nemligen swenska nationen ännu har samma krusande, samma färdighet att förswara fäderneslandet och understödja en god Regnus wisa afsigter, som »inder förra Larlars regering, och att nationen ej fruktar gä döden till mötes pä ärans baug, när skyldigheten därtill jämt och rättwist fördelas.
Då således denna plats icke är sämre än den, der BiksArkivet skulle komma att ligga, så är det klart, att det skall blifva omöjligt att utan stora kostnader derstädes upbygga ett hus tillräckligt stort för den mängd handlingar som der skulle förvaras. Annu en annan omständighet måste tagas i betraktande. Enkhnsgränden ligger icke vinkelrätt emot Carl XIILs torg eller Trädgårdsgatan. Det hus som skulle byggas komme då att ligga snedt, och för alt det icke skulle blifva vanprydande måste det dragas ned åt torget. Jag tror, att om norra ändarne af alléerna drogos ut och förenades genom en tvärplantering, skulle en ganska vacker prydnad upkomma. En byggnad af den beskaffenhet sorn ett BiksArkiv bör dessutom ligga på en så fuktfri plats som möjligt: huruvida Carl XIILs torg med sitt sanka läge skulle upfylla detta vilkor, vågar jag betvifla. Det ligger nemi. nedanför Brunkebergs torg, och man kan tydligen vid regnväder se huru allt regnet strömmar dit ner. Slutligen har man sagt, att man genom försäljning af ltiksArkivets gamla hus kan få kostnaden för det nya ersatt; men dä under denna Riksdag medel anslagits till åtskilliga nya inrättningar, tror jag att det icke är skäl att försälja de hus som kunna blifva lediga och möjligen torde behöfvas. Jag anhåller af dessa skäl om bifall till Utsk:s hemställan. Hr Fåhraeus, Johan Fredrik: Erfarenheten har bibragt mig den öfvertygelse, att det ifrågavule byggnadsföretaget icke länge Den 24 November f. m. 701 kan upskjutas. Huruvida åter, den tomt på norra sidan af Carl XIIDs torg, som i detta hänseende blifvit föreslagen, är lämplig eller icke, derom vill jag icke yttra mig; men jag anhåller att få gifva tillkänna, det jag fullkomligen instämmer med föregide talare deruti, att det icke ligger någon särdeles vigt uppå, huruvidaRiksArkivet har ett centralt läge. Jag är tvärtom af den öfyertygelsen, att en sådan byggnad icke bör upföras i centrum af Kronans öfrige byggnader, på det att, i händelse af eldsvåda, icke allt må brinna upp.
”Har han då utmärkt dig framför andra?” ”Ack ja! eljest skulle jag ej ega något hopp alls; men nu är händelsen den att han alltid med så mycken välvilja, godhet och uppmärksamhet bemött mig, — du vet att han ej slösar med sådant — och på sednare tider isynnerhet har denna hans uppmärksamhet öfvergått till en varm, innerlig hängifvenhet, som är mig så ljuf och låter mig hoppas, att han delar min kärlek.” ”Men om du bedrog dig, om han älskade en annan?” frågade Elisabeth med en sällsam känsla. ”Elisabeth!” utbrast Virginia häpen, ”vet du, känner du då att han älskar någon?” ”Nej! jag frågar blott hvad du skulle göra, om det vore så?” ”Då,” sade Virginia och hennes ögon tårades, ”då skulle jag sörja tyst, men djupt och bittert, och sedan lägga mig stilla ner att dö.” De tego båda. Efter en stund lemnade Virginia sin vän; hon gick hem allvarsam och nedstämd. Ensam lemnad, försjönk Elisabeth i djupa tankar. De voro mörka, ovissa och bittra, de talade sålunda: ”Har Virginia bedragit sig och tolkat för kärlek, hvad som var endast vänskap, och en vanlig, ehuru hos honom sällsynt, välvilja? Eller har Rudolph bedragit henne och med uppsåt låtsat en kärlek, den han icke hyser? Eller älskar han måhända henne och jag är den enda bedragna? O, i denna tanke ligger ett helvete! För all min kärlek, för alla eder jag brutit, skulle det bli min lott att se mig skändligt bedragen, gäckad, vanärad äfven i mina egna ögon? Är det ej nog, att verlden, som snart lär fördömma mig, skall tro mig vara sjunken ännu djupare än jag det verkeligen är? Skall jag äfven sjelf förbanna den stund, den eländiga, svaga stund, då bekännelsen om min kärlek gick öfver dessa usla läppar? Dock nej, o nej! Rudolph kan ej ha bedragit mig, jag skall fråga honom, jag skall besvära honom att säga sanningen, och då jag hört min dom från hans egna läppar, då först skall jag tro på mitt öde. Öde! huru grufligt vore det ej, om Virginia doge för sin kärlek till honom?
Kronofogde inlemnade ansökning om förvandling af de i fråga varande vitesböterna, erinrat sig, att Nils Andersson och Håkan Andersson genom ett af de förut på dagen afkunnade många utslag blifvit dömde till högsta kroppsplikt; äfvensom Auditören Trägårdh förmenat sill förfarande ehuru felaktigt, dock icke böra blifva föremål för elt strängare bedömande, enär han under sin tjenstetid i egenskap af tillförordnad Landssekreterare mångfaldiga gånger skall hos Kongl. Hofrätten sökt förvandling i följd af olika beslut, och sådant desto lättare en gång kunnat förbises, som en Landssekreterare omöjligen kunde egna erforderlig tillsyn åt alla sina tjensteåligganden, utan i många delar måste förlita sig på biträden; hvarefter Kongl. Hofrätten genom utslag den 15 159 sistlidne Februari funnit det förfarande, på grund af hvilket åtalet emot Regemenlsauditören Ehrenborg väckts, icke vara af sådan beskaffenhet, att Ehrenborg derföre kunde till laga ansvar eller ersättningsskyldighet fällas; hvaremot Kongl. Hofrätten pröfvat rättvist på det salt bifalla Advokatfiskalens i öfrigt framställda påstående, att Amiraliletsaudilören Trägårdh för dessådagalagde felaktighet vid verkställigheten af i fråga varande förvandlingsbeslut fälldes, jemlikt grunderna i 1 kap. 12 § Rättegångsbalken, att böta Ålla R:dr 16 sk. banco till treskiftes, samt förpligtades alt ersätta Kongl. Maj:t och Kronan Nils Anderssons och Håkan Anderssons fångförplägning under fjorton dagar med Två R:dr 42 sk. 2 rst. banco; och jemte det Kongl. Hofrätten låtit bero vid Nils Anderssons frånträdande af talan i målet, lemnades Håkan Andersson öppet alt, i händelse af befogenhet, anställa talan om godtgörelse för det Håkan Andersson, hvars vistelseort vore obekant och som derföre nu ej kunnat anträffas, genom qvarhållandet i häkte under förenämnde lid möjligen tillskyndade lidande. I detta utslag har jag för min del ej funnit mig föranlåten att söka ändring; och bar äfven den sak fä lide låtit vid samma utslag bero.
Jag anhåller dock att få fästa upmärksamheten derpå, att genom instämmande uti PresteStis beslut skulle Ekman gå miste om två års aflöning. Han har genom K. M:s begifvande erhållit ersättning för år 1852, men ifrån och med år 1853 har han gått i mistning af sin lön, och då sådant icke öfverensstämmer med R. St:rs vid sista Riksdagen fattade beslut, så får jag föreslå: ”att Kanslisten Ekman, hvars uti Allm. magasins-kont. innehafvande aflöningsbelopp, likasom andra derstädes anstälde tjenstemäns aflöningsmedel, jemlikt R. St:rs vid sednaste Riksdag fattade beslut, icke skulle för Stats - 456 Den 28 Juli. Kont:s nya lönereglering disponeras, förr än i den nian nämnde tjenstemän från sina innehafvande befattningar afgått, bör för den honom frångångna aflöningen njuta ersättning med 438 R:dr b:l<o årligen från och med år 1853, intilldess han genom fullmakt å annan tjenst erhållit en löneinkomst, motsvarande nämnde summa”. Frih. Åkerhjelm: Jag nödgas bestrida den sednare delen af Hr Cederschiölds yrkande, eller att Ekman skulle få tillgodonjuta aflöning för år 1853. Det beslut, K. o. Ad. nu går att fatta, rörer endast denna stalsreglerings-period, och då 1853 icke derunder innefattas, sä skulle det af Hr Cederschiöld föreslagna beslutet innefatta en oegenllighet. Dessutom anhåller jag att få fästa Hr Cederschiölds npmärksamhet derpå, att som denna punkt blifvit af 2 Stånd bifallen, men af PresteSt. deremot ett annat beslut fattadt, enahanda med det jag här föreslagit, så skulle det måhända icke leda till något ändamål, om R. o. Ad. fattade det af Hr Cederschiöld föreslagna, från PresteSt:s skiljaktiga beslut. Hr Cederschiöld:
Då många äro benägne alt anse hvarje invändning mot det linder öfverläggning nu varande förslaget till grundlagsändring, såsom uttryck af en afsigt att alldeles förhindra antagandet af K. M:s nåd. propos. om ny strafflag; så får jag börja med den högtidliga förklaring, att detta alldeles icke är händelsen med mig. Jag behöfver icke begära, att man skall tro mig blott på denna nu yttrade försäkran; ulan anhåller alt få påminna, det jag för omkring 12 år sedan offentligen erkände riktigheten af de principer, som lago lill grund för den första Lagcomiteens ursprungliga förslag till allmän criminal-lag, oaktadt jag mot vissa detaljer gjorde några anmärkmr, af hvilka corn i teen upptog några till besvarande. Allt sedan har jag sökt följa detta vigtiga ämne med min uppmärksamhet, och blifvit i min då redan yttrade åsigt af principerna och min innerliga önskan för deras framgång allt mer och mer befästad, i samma mån systemet blifvit utveckladt och förenkladt. Men efter denna erinran må det tillåtas mig att förklara, det jag omöjligen kan medgifva, det R. St.r skulle åt ett Utsk. vilja öfverlemna sin oförytterliga rätt att besluta i stiftandet af allmän lag. Ett sådant förfarande vore utan exempel i något constitulionelt land, och jag bestrider på det högsta, alt det nu skall gifvas af det gamla Sverige, hvars Ständer hafva för mer än 100 år sedan stiftat lagar, som tillvunnit sig, för sin tid, Europeiskt loford. Under min riksdagsmannatid hafva R. St. börjat vid hvar riksdag i sina plena sjelfve uppgöra tulltaxan, hvarmed K. M. förut hade hela besväret; men i vår med allt gammalt missnöjda tid, vill Const.Ulsk., alt R. St. skola åt ett tredubbelt LagUtsk. öfverlemna sin urgamla beslutanderätt i stiftandet af allmän lag, kanhända såsom en öfvergång lill försöket alt vilja framdeles öfverlemna hela denna lagstiftning åt andra statsmakten allena. Man säger, att eli systematiskt lagförslag skulle sönderbrytas af våra 4 Stånd.
Bili, till 11. och Skinn, oberedda, saltade och rå skola vid utförsel beläggas med 2 sk. lull per W, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, blifva saltade och rå, oberedda Hudar och Skinn fria från tull vid utförsel. Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Stånclet hafva godkänt den införselstull, 1 R:dr 12 sk. XM, Utskottet åsatt Humla; hvaremot Presteoch Bonde-Stånden ansett den i 1835 års Taxa till 1 R:dr 24 sk. bestämda införsels-afgift böra bibehållas. Såvida icke de begge sistnämnde Stånden vilja frånträda detta deras från Utskottets förslag ski 1 jagtiga beslut, föreslår Utskottet för frågans afgörande, en så lydande voterings-proposilion: 113:o. Den, som godkänner Utskottets förslag, alt införselstullen å Humla bör antagas till 1 R:dr 12 sk. LW, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, bestämmes införselstullen å Humla till lR:dr24sk. per L^. Som derjemte Trenne Riks-Stånd, lika med Utskottet, ansett Humla böra vid utförsel åsättas 2 sk. tull per L®; men Ridderskapet ocb Adeln beslutat att denna vara skall tullfritt få utföras, blir omröstning jemväl häröfver nödig sålunda: 114:o. Den, som bifaller Utskottets förslag till utförselstull å Humla 2 sk. Lfö, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, kommer Humla att fritt från tull kunna utföras. Hvad Utskottet föreslagit för Hummer är af Presteoeh Bonde-Stånden godkändt; deremot har å ena sidan RidSt, Prot. 1840 och 1841.
Utskottet, som, äfven i detta fall, tror Statens sammanblandning med Stats-Utskottets Utlåtande, N:o jf.. 11 enskilda personers credit och industri-föreningar böra, så vidt möjligt är, sorgfälligt undvikas, får derföre vödsamt tillstyrka , att Rikets Ständers, vid sista Riksdag, till befrämjande af Hypotheks-föreningars uppkomst, fattade beslut, angående Riksgälds-Gontorets åliggande att garantera fullgörandet af de skuldförbindelser, som utfärdades af dylika, enligt derför fastställda hufvudgrunder, organiserade föreningar, må till all kraft och verkan upplräfvas, samt att de, i detta afseende, uti nu gällande Reglemente för nämnde Conior, intagna stadganden må uteslutas ur det nya Reglementet, som vid innevarande Riksdag bör utfärdas. I händelse hvad Utskottet sålunda tillstyrkt, varder af Rikets Ständer bifallet, lärer beslutet härom böra hos Kongl. Maj.-t i underdånighet ananmälas. Stockholm den 16 April i84o. Ank, till Exp. TJtsk. den 24 April, kf. 2 e. KW Utlåtande, angående föreslagna åtgärder till minskning i åtskilliga kostnader för kommande Riksdagar. (Rgs. Afd.) Uti elt Lill Vällofl. Borgare-Ståndet ingifvet och till Stats-Utskottet remilteradt memorial, har Herr J. Hegardt erinrat, hurusom, enligt Berättelsen om den år i835 verkställda granskning af Riksgälds-Verket, under sistförflutna Riksdag, elt belopp af icke mindre än 18,928 Rd:r 33 sk., utom aflönings-, trycknings-, representations-, och klubb-kostnader, blifvit från Riksgälds-Contoret utbetaldt till bestridande af åtskilliga utgifter för Riksstånden och Utskotten. Af denna summa hade större delen åtgått till inköp af skrifmaterialier, ljus och öfrige artiklar, för hvilkas anskaffande inom 12 Stals-Ulskottets Utlåtande, N:o 74* de allmänna Embetsverken serskilda så kallade expensmedel voro anslagna.
Nej, kommer artikeln att fortfarande införlullas med 10 Rdr för hvarje 100 Rdr varuvärde. 12 Bevillnings-Utskottets Memorial, N:o 3o, Bleckslagarearbeten, ej specificerade. lackerade, I afseende å Bleckslagarearbeten hade Utskottet föreslagit förolackerade. höjning i värdet till 1 Rdr och i införselstullen till 16 sk. Skaij), för de olackerade, samt i värdet till 1 Rdr 12 sk. och i införselstullen till 20 Skålpundet för de lackerade, hvilket förslag Bonde-Ståndet godkänt, hvaremot Ridderskapet och Adeln för de olackerade bibehållit bestämmelserna i 1841 års taxa, nemligen 32 sk. värde och 8 sk. tull per W, och för de lackerade väl antagit det af Utskottet åsätta värdet, men bestämt införselstullen till endast 15 sk. Skålpundet, samt Borgare-Ståndet ej blott för de olackerade, lika med Ridderskapet och Adeln, vidblifvit gällande taxa, utan äfven för de lackerade bibehållit nuvarande värde 40 sk. och införselstull 10 sk. Skålpundet; men som Preste-Ståndet återremitterat artikeln och Utskottet i anledning deraf öfver densamma ytterligare sig utlåtit, samt dervid förklarat sig sakna anledning att afvika från dess förra tillstyrkande, har frågan ånyo kommit under pröfning i Riks-Stånden, hvarvid Ridderskapet och Adeln samt Borgareoch Bonde-Stånden vidblifvit deras förut fattade nyssberörde beslut, samt Preste-Ståndet biträdt Utskottets förslag. Såvida icke Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet vilja frånträda, hvad de hvar för sig angående denna artikel stadgat och instämma i Utskottets, af Presteoch Bonde-Stånden gillade, förslag, lära följande voteringar böra anställas: liro.
Men antaget, att de nyss anförda upgifterria ega åtminstone någon grund, och att utländuingen verkligen kan till något bättre pris jin här i landet tillverka sitt bränvin, så måste deraf följa, att det Svenska bränvinet svårligen skulle på utländsk marknad kunna täfla med det utländska, och då tjenar naturligtvis drawbaeken icke heller till något. Vill man emellertid göra försöket, anser jag icke att något hinder derför bör möta, då den försigtighet iakttages, som nyss nämndes. Hr Tornerhjelm, Rudolf: Det är med glädje jag finner, att i K. Mits nåd. propos. onekligen ligger ett framåtskridande till en rationellare lagstiftning för bränvinshandteringen. Visserligen skulle åtskilliga mindre anmärkningar i als. å detaljerna kunna göras, men jag förbigår dem. Anledningen deremot, hvarföre jag begärt ordet, är den här väckta frågan om beviljande af draw bach för exporteradt bränvin, och det är med särdeles nöje, som jag hört Hr Gripenstedt icke hafva något emot en sådan åtgärd. Jag tror, att det är ett fel i vår nuvide bräuvinslagstiftning, att icke ett stadgande i berörde hänseende längesedan blifvit infördt, och jag sjelf har vid flera Riksdagar föreslagit att en drawbach skulle införas, men den har blifvit förkastad på skäl, dem jag icke kunnat gilla. Skulle den stora qvantitet, som tillverkas inom landet, der också förbrukas, så blir det en nationell förlust; hvaremot om man kan finna en débouché för varans utförande, och dervi; har dranken qvar, så blir det en vinst för nationen. Hr Gripenstedt har sagt, att det icke låter sig göra att inon landet tillverka bränvin till samma pris som i utlandet; men hai förbisåg härvid, att, oaktadt den mindre tillverknings-kostnaden hade utländskt bränvin icke kunnat med fördel exporteras, om ick. derå hade varit beviljad en drawbach. Priset på bränvin beror a priset på de materialier, hvaraf det tillverkas, och om vi få go( potates-skörd, kunna vi göra bränvin till lika godt pris, som i an dra länder, och till och med billigare.