Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
CARL JOHAN. D. v. Schulzenheim, Lades på bordet. Den 21 December f. m. 111 Remitterades till StatsUtskottet: Herr Rosenblads, Bernhard, den i3 sisllidne November e. m. på bordet lagtle motion, rörande åtskillige föreslagne afskrifningar i RiksgäldsContoirets räkenskaper. Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet: Friherre Wrangels, Henning, den g sistlidne November e. m. på bordet lagde motion, innefattande beskrifning på de flere särskilte Bränvinsbrännings-redskap, som i Sverige begagnas. Föredrogs å nyo och bifölls BancoUtskottets den i5 sistlidne Julii under N:o 67 afgifne, och den 10 derpåföljde Augusti e. m. på bordet lagde, Utlåtande, öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets under N:o 45 förut meddeldte Betänkande, om rättighet att i Rikets Ständers Bank belåna tackjern. Å nyo föredrogs BancoUtskoltets den 28 sistlidne Augusti under N:o 74 afgifne, och den 10 derpåföljde September e. m. på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets under N:o 36 förut meddeldte Betänkande, i fråga om bibehållande af de från Banken meddeldte lån på hus, brandförsäkrade i den 112 Den 2t December f. m. upplösta f. d.Stadsfonden af Allmänna Brandförsäkringsverket. Herr Munck af RosenschöldEherhard: Jag anhåller få veta, huru de öfrige Stånden afgjort denna fråga. Undertecknad Riddarhus-Secreterare'. Ifrågavarande Utlåtande är bifallit af HögVördige PresteStåudet och Hedervärda BondeStåndet; men någon underrättelse, huru ~Välloflige BorgareStåndet detsamma afgjort, har ännu icke ankommit. Herr Munck af Rosenschöld:
SreDitto icfe böra uti ©eDelftocfen tnberäfttaö till högre belopp, än font motfvoavat Derå utjfällDa, aoiferaDe men icfe itilöfla, afignattoner, ifall Docf, roiD De tillfällen, Dä bemiljanDet af npa Safa*€reDtth>, eller utflräcfning af läne^rörelfen, fan, utan rubbning af Det f>är neDan ftaDgaDe förhållan* Det emellan Den metallijfa Sajjan och ©eDelflocfen, fomma i fråga, be* loppet af De outtagna behällningarne ä De förut meDDelaDe SreDttmen noga affeö. 3) 6fwer De CreDitto, forn blifvnit mifa allmänna eller enjfilDa SSerf odj inrättningar anmifaDe, föraö i QBerebSSanfett färjfilDa räfntngar, miD fywtlfaö öppnanDe Det bevotljaDe SreDittoet roarDer roeDerbötanbe <2Berf, fäfom ett ©alDo, tillgoDoförDt, f)roilfet ©alDo Dorf icfe fommer att i beräfningen af Den förfallna (28ej:ebQ3anco> ifulDen upptaga^. 2:o Söanfené’Metalliifa Safa får icfe bibehålla^ tntD ett belopp, font unDetffiget £mä billioner OviféDaler ©pecte; od) åligger Det 23anco* ©tpreifett, att, när behofmet fä forDrar, för Detta änDantål miDtaga förbcreDanDe nöDiga åtgärDer, fä tiDigt, att Metalltjfa Saf an ej mä qmarblifma roth Detta neDfatta belopp. 3:o Sill förftärfanDe af Metalltjfa Safan äga $?>anco*$ullmägti
Orsaken åter, hvarföre Stipendiefonden så betydligen stigit sedan år 1814, ligger deruti, att, efter nämnde år, stipendiaternes antal varit ringa och, under de sednare åren ända från 1829, anledning till förhöjning af studentportionerna icke förefunnits. För innevarande år synes deremot detta förhållande komma att ändras. Detta oaktadt, och fastän stipendiaternes antal nu är mera än vanligen talrikt, nemligen 6, hvilket antal sannolikt framdeles ökas, medgifver fonden, att stipendielotterna betydligen förhöjas utöfver hvad 1792 års Konungabref i nåder bestämmer; till följd hvaraf Dom-Kapitlet ock är betänkt dei'på, att i sådant afseende vända sig till Eders Kongl. Maj:t med underdånig framställning. Rikets Ständers Revisorers uppmärksamhet tyckes hafva fästat sig dervid, att i kassan funnos innestående oförräntade, vid 1843 års ingång, 332 R:dr 7 sk. 8 rst., samt, vid 1844 års början, 174 Pudr 1 sk. 6 rit. I händelse detta skulle anses vittna om någon försummelse i att göra medlen fruktbara, får Dom-Kapitlet dervid upplysa, att det svårligen kan förekommas, att kontanta behållningar någon kortare tid kunna komma att innestå, med mindre, än att man dagligen skulle göra öfverslag öfver inkomster och utgifter. För öfrigt upplyser räkningen, att den 19 Januari 1843 utlånades 250 R:dr, äfvensom af kontraboken med Carlstads Sparbank inhemtas, att den 25 Februari der insattes 200 R:dr. Likaledes synes af räkningen, att, då vid 1844 års början funnos kontant i kassan endast 174 R:dr 1 sk. 6 rst., utlånades den 25 Maj 500 R:dr. 453 — Slutligen synas Rikets Ständers Revisorer hafva fästat uppmärksamhet derpå, att Konsistorii-Notarien, såsom provision å 5 procent af inkomsterna under de ifrågavarande åren, åtnjutit tillsammans 45 R:dr 19 sk. 11 rst.
Efter det Magazins-Directionen erhöll dispositions-iättighet af förutnämnde Fond-tillökning, afgick från Directionen om Hösten år 11815 ett Circulaire till samtelige Uand-höfdingarne, deruti de anmodades att meddela sina tankar i afseende på lämpeligaste. sätrei för verkStäl igheten af Magazins Inrättningens medverkande åtgärder til Sädesprisets uppi ätthållande vid ett skäligt medelvärde, och hvad i öfrigt med detta angelägna Ärende kunde äga sammanhang. Sedan dessa underrättelser inkommit, och Directionen efter Protocollens utvisande, noga öfverväga! efter hvilka principer Spann, måls-upphandling å Allmänna Magaains-Inrattningens sida borde i ofvansagde ändamål tillvägabringas, hafva.. uppköpen företagits, hvars följder haft den åsyftade verkan, att Spannemålen i de sädesrikare Ptovincerne bibehållits vid de pris hvarmed Jordbrukaren efter årsvaxternes mer och mindre ymnoghet bordt anse sig vara skäligen beiåtne. Delta förhållan. dö vitsordas lika mycket af Allmänna känned*' Stats-XJtskottets BetHnkanden; >50$ inön som af tle från vederbörande Landshöfding gar till Magazins Directionen ingångne rapporter.' I afseende åter å Magazins-Inrättningens skyldighet att hålla undsättnings-spannmål tillhanda, har detta åliggande som i synnerhet efter 1816 års felslagne skörd, varit i ganska be-, tydlig mohn utsträckt till Rikets fläste Provin» cer, ändock blifvit af Inrättningen så fullgjort, att behofven derigenom afhulpits, så vidt de genom allmänna anstalter stadt att afhjelpa.
Ehuru jag, lika med Hr von Hohenhausen och Hr Printzenskjöld, tror, att måhända denna § har den mening, som de uttryckt, så tror jag likväl, ali redaclionen är mindre lyckad, och man skulle kunna komma till en helt annan slutsats än desse Herrar, om man jemför momenten med hvarandra. I det första mom. säges nemi., alt bankernas creditsedlar och invisningar gälla äfven om de äro äldre än tio år. Af det andra mom. skulle man vidare kunna draga den slutsats, att om concurs inträffar, så existerar icke eller någon prescriplionslid, utan man bevakar sin fordran när som helst. Att detta är meningen, kan man så mycket mera föranledas till att tro, som der står sedan: ”hvaremot när bolaget upplöses” etc. Ordet ”hvaremot” innefattar nemi. en motsats emot föregående mening, d. v. s. att när bolag upplöses oell del icke är concurs, så är det som den tvååriga prescriptionstiden inträder. Jag anser icke att detta är §:s mening, men en otydlighet förefinnes deruti, som torde böra afhjelpas. Hvarföre jag egentligen begärt ordet, är att jag anser den tvååriga prescriptionen vara skadlig pä delta ställe, derföre att niir det blifvit föreskrifvet, att icke någon bevakning af creditsedlarne behöfver göras i concursen, och de icke under loppet af två år behöfva presenteras, så blir följden, alt så väl concursdomaren som bolaget blifva satta i det ledsamma förhållande, att icke på tvä års tid kunna realisera bolagets tillhörigheter, och jag skulle derföre tro, att någon annan tid borde sältas i stället för dessa två år. Jag medgifver gerna, att någon bevakning synes böra äga rum, men att en presentation af sedlarne skulle ske inför Konungens Bef;b:de eller på proclamadagen, tror jag så mycket mindre böra komma i fråga, som om den olyckan skulle inträffa, att en privatbank komme pä obestånd, och dess förvaltare vore mindre redliga personer, sä skulle, liksom i America, stora underslef kunna inträffa.
Huru kan man så förvirradt påstå, att skjutsen bör betalas ringa, för att hålla jordbrukaren från HällS/tugan, då han, efter nu varande ordning, nödvändigt skall vara der? — På det sättet kunde ju en far gifva sin son mångå varningar emot förförelse, och likväl ålägga honom att hvar dag göra påhelsning i ett vanryktadt hus. Hvartill tjenar den länga jemföralsen emellan Skjutslegan nu och för 50 år sedan. Hvad bevisar denna undersökning annat, än att legan aUtid varit för låg och jordbrukaren alltid lidande. Hvarföre slösar man med joller om' processer och Studentresor och Forlegor. Man inhemtar deraf blott, huru vanmägtigt invändningen slingrar sig, då den, i brist af skäl, uppställer skenbarheter. Detta vare sagdt om 1815 års Besvärsoch Ekonomi Utskotts Betänkande. Dess snärjande resonnementer skola ej förblinda någon. Lindrigare måste vi dömnia om ett inkast emot skjutslegans förhöjande, sorn förekommer i nuvarande Höglofl. Utskotts Betänkande och grundar sig på den farhoga, att ett stadgande af deuna natur skulle motarbeta den yrkade Forvagns* inrättningen. Den logiska rigtigheten i detta arrengement kunna Besv. och Ekon. Utsk. Betänkanäen. vi ej motsäga, men elen öfverlägset kunniga o;h skicklige - man, som framställt det, och som här varit tvungen att behandla sitt ämne emot den fina känsla af rättvisa, man vinner på Philosophiens och Literaturens fält, denne man skall förlåta oss, att vi erinra, det Forvagnsinrättningen hufvudsakligen är föreslagen som en lindring för den skjutsande, men ej som en beqvämlighet för det allmänna. Vinnes hufvudsaken genom en tillräckligt förhöjd, skjutslega, så behöfves ej nämnde inrättning, så biir alltid tillgång på Skjutshästar, utan att inkalla dem på flere mils afstånd, så blir skjutsaren ensam om denna näring, och den egentlige Jordbrukaren blir ej mera i sådant fall anlitad. Lyckliga utsigt, den vi ännu hoppas af nationens rättvisa.
Thron nyss framburit sine vördnadsoch tacksamhetsbetygelser, är det för Ridderskapet och Adeln en förökad tillfredsställelse, att nu enskildt för Eders Kongl. Maj:t få i underdånighet förnya deras försäkringar om oföränderlig tillgifvenhet och trohet. Dessa försäkringar, dem Ridderskapet och Adeln för sista gången såsom RiksStånd vid nu slutadt Riksmöte för Eders Kongl. Majit tolka, härflyta ur hjertan, innerligt fästade vid Eders Kongl. Maj:t genom minnet af redan beviste välgerningar, genom medvetandet af dem, som nu åtnjutas, samt genom förhoppningen om dem, som i en framtid genom Eders Kongl. Majrts visa omsorg skola oss beredas. Dyrbart derföre är också för Ridderskapet och Adeln hvarje tillfälle, att till Eders Kongl. Majrt frambära dessa uttryck af vördnad och tillgifvenhet; ty det gifves ej för medborgaren något ädlare, än att inför sin Konung tolka sanningens och uppriktighetens språk. Värdes, Allernådigste Konung, äfven nu, såsom en ytterligare gärd, emottaga förnyade uttryck af Ridderskapets och Adelns vördnad och tacksamhet; och Ridderskapet och Adeln anhåller, det Eders Kongl. Majit måtte vara öfvertygad, att de skota alltid, likasom i detta ögonblick, med uppriktiga förböner för Eders Kongl. Maj:ts sällhet, 412 Den 19 Mars e. m, och med välsignelser för Eders Kongl. Maj:ts aldrig hvilande omsorg för Fosterlandets väl, åkalla Försynens skyddande omvårdnad. Uti Eders Kongl. Maj:ts fortfarande Nåd och Ynnest anhålla Ridderskapet och Adeln i djupaste underdånighet, att alltid få vara bibehållne. 3:o Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalkens tal vid Afskedsuppvaktningen hos Hennes Maj:t Drottningen: Stormägtigsta, Ållernådigsta Drottning!
Der funnos gamla ensamma fröknar, som man unnade en qvälls uppmuntran, och som frun satte i de beqvämaste stolarna och skaffade alla slags förfriskningar, och der funnos bryggarens herrbekanta, tjocka och tunna, äldre och yngre, som spelade kort från det de kommo, till supéen serverades, med en beundransvärd energi. Så funnos der alla de finaste herrar, man hade kunnat hitta på, bland andra två officerare och ett par skådespelare, som herr Anderson ett par gånger hade träffat på klubben, och så funnos der handelsbokhållare och andra unga bodherrar hos de köpmän, som herrskapet umgicks med. Ingen var glömd. De unga fruarna, som Andersons kände, hade till och med blifvit anmodade att taga med sig sina små barn, då modern således mera ogeneradt skulle kunna roa sig, och derför såg man ibland en och annan liten flickunge, som knappt kunde gå, trona i en länstol med en stor karamell i munnen, eller hörde afbrutna skrik af en liten pojke, som blef sömnig klockan nio och som man lade att sofva i ett hörn af toalettrummet. Innan dansen började, var det redan dugtigt varmt af alla de defilerande menniskorna, och oupphörligt gingo tjenstflickor med hvita förkläden och vaktmästare med hvita halsdukar och bjödo stora brickor, som bugnade af småbröd och saffransbröd, till teet. Framemot klockan nio hade man kommit någorlunda hvar och en på sin plats. De äldre herrarne voro i full gång vid spelborden. Man hörde dem slå näfvarna i bordet och utstöta korta krigsrop der inne. Fruarna hade skockat sig omkring de stora divansborden, en hvar uppsökande sina närmaste bekanta och redan sysselsatta med att expediera den första laddningen af konfekt och dricksvaror, som sedan bjödos omkring hvar halftimme till de nödlidande. Alla unga damer tryckte sig intill hvarandra i en enda enorm bukett af alla färger, och de svartklädda herrarne tycktes hålla krigsråd i det rum, som låg på andra sidan salen. Man vred sina mustascher, stack hufvudena tillsammans och rustade sig till strid.
Att föra en discussion sålunda, att man genom oriktiga citater och sammanställningar söker advocera bort ett sakförhållande, kan jag för min del ej anse vara lämpligt eller en representant värdigt. Hr von Seth har föreslagit, att Bestyrelser, bilrådda af Civilingeniörer, skulle inrättas, och det är sådana institutioner som Utsk:n på anförda skäl afstyrkt. Men deremot hafva Utsk:n på sätt jag förut sökt ådagalägga, på det amplaste sätt förordat Bestyrelser utan Civilingeniörer, enär Utsk:n gjort sådana Bestyrelsers inrättande till vilkor för rättigheten att uptaga vägpenningar. Om Hr Cederschiöld behagade göra sig reda för skillnaden emellan Bestyrelser med och ulan Civilingeniörer, så torde han finna förklaringsgrunden för den af honom uptäckta inkonseqvensen emellan Ulskrns t i 1 lstyr kaden å pag. 7 och afstyrkande å pag. 9. Hr Mannerskantz: Jag har ej kunnat finna att Utsk:n, åtminstone icke nöjaktigt, yttrat sig öfver punkterna 6, 7 och 8 i Hr von Seths motion, och derföre anhåller jag att Utsk:n, oro frågan återremitteras, måtte taga dessa punkter i öfvervägande. Gr. Sparre: Öfver de af Hr Mannerskantz omnämnda punk ternas innehåll hafva Utsk:n pag. 10 yttrat sig sålunda: »äfvensom Utskm finna hvad Hr von Seth i öfrigt anfört om väghållningsskyldighetens förvandlande till en ny afgift till Staten, eller vilkorligt, om taxa å hästar till vägunderhållningsbesvärets underlättande, icke vara tjenlig!- eller lämpligt, helst i flera landsorter åkerbruket skötes nästan endast med oxar; hvadan Utsk:n vördsamt tillstyrka, att 11 r von Seths ifrågav:de motion så i ena som andra afseendet icke må vinna R. Stirs bifall.» Jag för min del kan ej begripa att Utskm kunnat uttrycka sig mera tydligt.
Erfarenheten har otaligt många gånger visat, i synnerhet i de närmast Hufvudstaden belägna Provincerne, att det just år under denna besvärstid och den derpå följande Advocaturtid, som Arrendatorer ej allenast förstöra de inventarier de emottagit, utan säkra på att i alla fall förr eller sent blifva afhyste, då van. häfda jorden, som sedan behöfver många års noggran skötsel, för att åter repa sig efter hvar. je års vanhäfd, och detta år troligen en orsak till det lägervall, i hvilket många Frälsehemman sig befinna och contrasterar alldeles emot den uppmuntran, sorn i senare åren blifvit gjord för åkerbruks-skötsel och odlingar. Att öfverdrift i allt, år oriktig, tycks sjelf - Den I Augusti f. m. 5 va ordet bemärka, och med frihetssystemet må vara huru det vill; men blir det så Öfverdrifvet , att jordägaren ej är säker på att återfå en bortarrenderad gård förr, än den frie Arenrendatorn vål hunnit vanhäfda den, så måtte i en framtid det ej blifva afundsvårdt att vara jordägare. Min tanka är vist ej att Arrendatorer skola betagas ali besvärstid, utan att de hos Hof' Rätten gerna må få begagna den, sedan Utslaget gått i verkställighet, då Arrendatorn hos Jordägaren alltid har säkerhet, hvilken merendels jordägaren saknar hos Arrendatorn; och då det länder till ett godt ändamål, år jag öfvertyg^, att Kongl. HofRåtten ej kan finna sig stött af den lagföråndring, hvarigenom UnderDomstols Utslag blir verkstält, innan HofRåtten detsamma fått pröfva; och tager jag mig friheten ytterligare erinra, det endast frågan år örn så klara och tydliga mål, att Konungens Befallningshafvande dömt pd Skuldenärem eget erkännande.
Tvärtom gestalta sig prisen på alla jordbruksalster ej obetydligt högre än under den tid, 1842—1848, då tullskyddet stod högst; då tullen å spannemål var ifrån 1 till 3 rdr för tunna, å smör 3,75. å ost (älven skummjölks) 3 rdr och å kött och fläsk 2 rdr, allt pr lisp. Man säger att industrien går under. Men, om så vore förhållandet, huru förklara den starka utveckling, denna industri efter upphäfvandet af det stränga skyddssystemet tagit? Väl är sannt att denna utveckling under de sednaste åren varit ringare, att en eller annan industri till och med, såsom bomullsväfnad och bomullsspinneri, gått tillbaka; men om man besinnar den försvårade penningerörelse och den rubbning i handel, som, till följd af politiska orsaker, under dessa år allmänt varit rådande, må man snarare undra öfver att vår industri, så som den gjort, bestått dessa svåra prof. Skulle verkligen lagstiftningen på industrien verka så förstörande, som inan säger, huru vöre väl tänkbart att nya kapitaler i densamma skulle nedläggas? Ville man än påstå att äldre fabriker i det längsta velat kämpa för sin tilli varö och derföre uti större kapitalstyrka sökt ett medel att nedsätta produktionskostnaden, kan denna förklaringsgrund dock icke tillämpas på de flera fabriker, som år efter år uppstått. I fråga om denna sak torde särskildt förtjena att bemärkas hvilka de äro, som i närvarande stund egentligen framhålla industriens, genom tullagstiftningen iråkade betryck. Jag minnes väl den tid, då fråga först på allvar uppstod att upphäfva förbuden och börja en friare täflan. Nödrop höjdes då af industriidkarne, hvilka i de föreslagna åtgärderne sågo undergång. De farhågor, som då af dessa framställdes, saknade icke skäl. Lätt var nemligen att finna att industrien, på den ståndpunkt den då befann sig, icke med den utländska kunde täfla; att fabrikanter, sådana som många funnos uti Norrköping, hvilka på ett fåtal väfstolar drefvo arbetet för hand, icke kunde uthålla striden med de utländska fabriker, som, egande stora kapitaler, tillgodogjort sig allt hvad vetenskap och teknik uppfunnit och genom machiner mångdubblade arbetskrafter.
R. 269. — d;o angående förändring; af föreskrifterna rörande eders af Higgande samt af eds-förmulären: I. 262, R. 266; B XI. 5, 119, A. (19. — d:o om stats-anslag för utsändande inom landet af så kaR 154 — M — lade Res-predikanter: I. 261, R344. (se vidare Statsutskottets Utlåtande N:o 123, angående regleringen af utgifterna under Riks-Statens Åttonde Hufvud-Titel.) Motioner, väckta hos Ridderskapet och Adeln: af Gr. Anckarsvärd, C. H., om revision af Förenings-fördraget mellan Sverige och Norige: I. 62, R. 101; B. IV. 48, 99, 176, A. 274, 290, 292, E. 312, 370, 424, 448- — d:o om föreläggande för Stats-Utskottet att tidigare än förut varit vanligt utarbeta och till Rikets Ständer öfverlemna sina förslag rörande Stats-regleringen : I. 71, R. 101. — d:o angående offentliga föreläsningars hållande i hufrudsta den öfver vetenskapliga ämnen, samt anvisande af medel dertill: I.
Direktionen att hafva en mindre summa till sitt förfogande, ty, om ett sådant extra anslag icke finnes, kan man med skäl befara att inga personer skulle anmäla sig till tjenstgöring i Riddarh.-Kansliet, men det torde dock vara vigtigt, att unga personer der arbeta, för att vid en ordinarie tjenstemans afgång hafva förvärfvat nog insigt i hvad till tjensten hörer, för att kunna finnas behörig att till tjensten utnämnas. Jag förenar mig derföre med Frih. Cederström. Sedan öfverläggningen förklarats slutad samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder yrkats dels bifall till Utsk:ts ifrågav:de hemställan och dels af Frih. Cederström, att med afslag derå ett från 300 till 200 rdr årligen nedsatt anslag till arfvoden åt extra biträden vid Riddarh.- Kansliet och Kontoret skulle ställas till Riddarh.-Direktionens förfogande, framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till Utsk:ts förev:de hemställan, hvartill svarades många nej jemte några ja, och sedermera propos. å antagande af Frih. Cederströms förslag, då svaren utföllo med många ja blandade med nej, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, förklarade, det han funnit ja nu hafva varit öfvervägande. In fidem, Carl Lagerheim. Plenum kl. 1 e. m. Justerades 3 prot.-utdrag för den 15 dennes. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att uti en från Kongl. Vetenskaps-akademiens Prseses till Hr Gr. o. Landtm, aflåten skrifvelse R. o. Ad:ns Hrr ledamöter blifvit inbjudna att bese de till Naturhistoriska Riksmuseum hörande, i Yetenskaps-akademiens hus N:o 94 vid Drottninggatan förvarade samlingar, samt att tiden för detta besök blifvit utsatt till nästa Måndag den 18 dennes kl. 5 e. m. Föredrogs, men begärdes på bordet, Exped.-Utsk:ts skrifvelse-förslag N:o 85, ang:de tullbevillningen.
Enligt Utskotlets tanke, kan likväl det förklarande, som, i följd af Constitutions-Utskottets granskning af Siats-Rådets Protocoller blifvit af Rikets Ständer meddelaclt, att, med stöd af 76 § Riksdags-Ordningen, Stals-Rådets Ledamöters och Konungens Föredragandes ansvarighet för deras rådslag och för ulöfningen af deras embeten intill den dag, då Riksmötet tagit sin början, fullkomligen upphört, desto mindre tydas derhän, att Konungens Rådgifvare och Föredragande frikallas från ansvar för Statsmedlens förvaltning, som nyssåberopade 76 § Riksdags-Ordningen endast stadgar, att allt hvad Rikets Ständer ejter granskning godkänt eller lemnat oanmärkt, bör anses hafva vunnit decharge i afseende på det granskade, och en så beskaffad granskning af Statsmedlens förvaltning under de år, för hvilka Riks-hufvudböckerne icke hunnit afslutas före Riksdagens utgång, följaktligen icke möjligen kunnat af Rikets då församlade Ständer verkställas. Utskottet anser på grund häraf Rikets Ständer oförhindrade att, utan afseende å den intill sistlidne Riksmötes början StatsRådet och de Föredragande meddeldte decharge , med föranledande af hvad Revisions-Berättelsen rörande Statsmedlens förvaltning åren i83a och j833 innehåller, fatta de beslut, sakernes utredde förhållande kan påkalla; och genom de anmärkningar, som till Constitutions-Utskottet blifvit aflemnade, har Stats-Ulskottet funnit tillfälle att gifva förstbemälde Utskott denna sin åsigt tillkänna. § *• Förkl. 162.) Revisorerne, som ansett, det en ytterligare fullständighet i Riksbokslutet skulle vinnas, om man af detsamma kunde erfara, huru mycket af uppkommande besparingar blifvit disponeradt för hvarje olika föremål å Hufvudtillarne, hafva tillstyrkt, att, vid redovisningen öfver utgifts-anslagen, i Gapilal-räkningen må tilläggas en column, deri verkliga resultatet af besparing eller brist för hvarje anslag utföres.