Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr Hj. ännu icke lärans esoteriska syftning? – hvilket, om än i början ursäktligt, numera skulle förutsätta en mer än loflig enfald. Eller tillätos dessa manövrer i följd af Hr Hj:s vacklande i åsigter, hans halfhet och hans charakterssvaghet? Eller var det för att stå väl å alla håll? Eller månne derföre, att propheten ända i sista minuten höll sin bolagsman fångad under sin trollmakt, liksom boasormen säges tjusa dufvor, som flyga i hans mun, ja, sjelfva kungstigern? Derom må Hr Hj. sjelf förklara sig. Huru denna förklaring än må utfalla, är i alla fall ovederläggligt, att A.B:s egare i 12 à 14 år dref ett oförlåtligt bascule-system. Han begagnade nemligen sin Alter Ego såsom biträdare i anfallen mot Kyrka, Samhälle, Regering och Öfverhet, men lät honom utanför tidningen i tjogtals skrifter uppduka satser, hvilka nu, efter katastrophen, erkännas vara „excentriciteter„ , „fantasterier„, och dem mindre partiske kalla styggelser och horreurer; men ändock förklarades i bladet, så länge denne Förf. satt vid styret, att de böcker, hvaruti desamma stodo att läsa, voro mästerstycken, dock så att man under all denna maskopi visligen vaktade sig för att inom tidningen antyda dessa satsers beskaffenhet, eller svara på kritiken öfver deras immoralitet. Detta förbehåll tyckes hört till contractet; men det bröts så ofta Hr Hjerta var på långhåll, då den andre contrahenten ryckte fram med satser, som förskräckte den beskedliga allmänheten. Efter allt detta fråga vi: huru kan det förnekas, att Hr Hjerta gjort sig till medbrottslig i spridningen af läror, hvilka han utan tvifvel dels afskyr, dels anser för galenskaper, och hvaröfver han nu rättvisligen blyges? Men hvad var det då, som bevekte honom att så länge bibehålla, skydda och, directe eller indirecte, utpuffa en man af så tvetydigt rykte, så brottsliga och vidunderliga syftningar?
Det är den långa striden emellan konungamakten och folkmakten, som orsakat delta olyckliga förhållande — jag vet det: så var det äfven i England före 16S8 års revolution; men med denna, som stadgade den constilutionella thronen, hafva de upphört. Det finnes ej mera än en skattkammare i England; skulle det icke vara lid på, att göra så med i Sverige? Om konungamakten skulle försöka att göra nya inkräktningar på folkets lagliga makt, skulle jag som Adelsman, och tillhörande således det modifierande och jemnvigtselementet, anse för en helig pligt att höja min röst till försvar af folkets frihet. Af samma skäl måste jag höja den, när folkmakten vill inkräkta på konungamakten. Detta är förhållandet med StatsUlsIcs förevar, betänk. det utgör en inkräktning, och hvad än sämre är, en ologisk inkräktning, enär ändamålet det åsyftar, enhet i uppbörd, icke kan vinnas på det föreslagna sättet, ty de ordinarie räntornes upphörd qvarstår i alla fall hos Stalscont., och skillnaden hlefve ingen annan, än att då nu det ena verket uppbär en 10 millioner och det andra, Riksg.cont., 2 millioner, under sin vård, så skulle, efter den föreslagna förändringen, det sednare verket bibehålla 8 millioner under sin vård och det förra 4 millioner, dubbel värd och dubbel redogörelse således i båda fallen. För alt afhjelpa det bristfälliga i det nuvar. förhållandet, som jag med Utsk. fullkomligen erkänner, föreslår jag således, men på ett mera logiskt sätt, än Utsk., att bevillning smedlen Ufven inga till Stalscont., hvarigenom enhet och Idur öfversigt vinnes i statens intrader. Att detta icke är stridande, utan fastmera alldeles enligt med grundlagen, synes af Reg.F. 66 och 67 §§. Den 66 § säger: ”R. Sl:s Riksg.cont förblifver, såsom hittills, under R. St:s styrelse, inseende och förvaltning; och då R.
Frih. von Schulzenheim, Dav.: Jag tager mig friheten fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på vigten af det nu på föredragn:slistan först i ordningen befintliga BancoUtsk:s betänk. Det är redan 2."ne gånger" bordlagdt, och då tiden i afton är långt framliden, tror jag mig gå de flestas önskningar till mötes, då jag söker bereda uppskof med föredragningen såmedelst, att jag anhåller det, detta mål må postponeras på listan och Ståndet besluta detsammas företagande näst efter det, som, enligt redan fattadt beslut, skall först i nästa plenum förekomma. R. o. Ad. biföll Frih. v. Schulzenheims hemställan. Vid förnyad föredragning lades till handhna BancoUtsk:s d. 5 Mars på bordet lagda utlåt. N:o 108 till svar å de inom 2:ne RiksSt. gjorda anmärkn:r i anledn. af Utskts under Nio 71 afgifna betänk. Föredrogs ånyo och bifölls StatsUtsk:s d. 9 dennes på bordet lagda utlåt. K:o 4ji i anledn, af Hr C. C. Hadings motion, rörrde en förbättrad inredning af Riksg:scont:s förra hus, som begagnas af de ofrälse RiksSltn samt R. St:s Utskott, äfvensom en uti BondeSt. väckt motion i afseende på förändring uti Ståndets sessionsrum. Ånyo föredrogs Bancooch LagUtskins d. 9 dennes på bordet lagda utlåt. Nio 4 i anledn. af gjorda anmärkn:r vid Utsk:ns betänk. Nio 2, med förslag till lag för offentliga bolagsbanker. Gr. Frölich, Dav.: Jag anhåller, att det nu föredragna betänk. Nio 109 må ytterligare hvila och förekom 20 H. 28 ai8 Den 12 Mars e. m. ma näst efter de alne, i afseende A ordningen för hvilkas föredragning beslut redan blifvit fattade. Gr. Frölichs hemställan bifölls af R. o. Ad.
Hvad vidare beträffar ersältnings-anslaget för rusthållsoch en-per-milleafgifterne, så utvisar den från Slats-kontoret aflemnade uppgift, att, då medeltalet deraf för tio år utgjort, under förra titeln, 39,958 r:dr 4 sk. 10 rstr och under den sednare 23,987 r:dr 33 sk. 7 rst., hafva de, för sednaste fem åren af den lid uppgiften omfattar, varit ej obetydligt ökade, samt uppgått till 42,249 r:dr 9 sk. 11 rst. och 26,089 r:dr 3 sk. 1 rst,; och då, under sådana omständigheter, billigheten synes fordra, alt ersättningen bestämmes efter förhållandet under sistnämnde period, föreslår Kongl. Majd, ali ersältningsanslag må uppföras, i runda tal, för Ruslhålls-afgiflerne, lill 42,200 r:dr och för ep-per-mille-afgiften till 26,100 r.dr, äfvensom det torde förklaras, att dessa ersättnings-anslag i framtiden kunna och böra blifva föremål för jemkning, i den mån det visar sig, att värdet af såld egendom förändrats emot hvad, som varit förhållandet under den period, hvars resultaler tagas till grund för ersättningens bestämmande. För öfriga af de till indragning föreslagne inkomst—tit lai ne anser Kongl. Majd ersättningen nu genast kunna bestämmas till oföränderliga belopp, hvarvid här förut omförmälda särskilda afdrag lämpligen kunde ega rum. Då summan af berörde inkomster utgör i medeltal: af äldre medel, af nyare medel, 5,677: 17. — 1,1*51: 46. 9. och då, på sätt ofvan är omförmäldt, de poster, som böra afdragas, uppgå tili , . 2,ö65: 11, 10. 479: 4. 5. hvadan denna del af ersättningen torde fastställas: 12 Kongl. Maj.ts Nåd.
Detta fortfor till 1778 års Riksdag, då klassfördelningen åter infördes, i följd hvaraf Bänkmännen ansågos öfverflödiga, enär både votering och val derefter skedde klassvis, intill 1809 års Riksdag, då klassfördelningen ånyo afskaffades, hvarefter i 1810 års Riddarh.-Ordn. stadgades, alt Elektorer för val af ledamöter i Utskm åter skulle tillsättas genom Femtio Bänkman, en från hvarje bänk. Redan vid 1815 och 1816 årens Riksdagar väcktes likväl motion om Bänkmännens afskaffande, hvilken, fastän af Riddarh. Utsk. afstyrkt, af R. o. Ad. till sin princip bifölls, ehuru Ståndet icke blef ense om sättet; hvarföre frågan upskjöls till påföljande Riksdag, 1823, då R. o. Ad. beslöt, att Elektorsvalet borde förrät - Den 30 Augusti. 187 tas på del sätt, alt Slåndel delades i 25 lika afdelntr, hvaraf hvarje valde en Elektor inom hela Slåndel; hvarjemte stadgades, att sedan hvarje afdelning vali, den utsedde Elektorns namn skulle högt kungöras, och genast upskrifvas på en tafla vid skranket. A detta förslag vägrade K. M., genom skrifvelse d. 18 Dec. 1823, sin Nåd. sanktion. Sådant oaktadt väcktes så väl vid 1828, som 1834 års Riksdag, förslag om Bänkmännens afskaffande, men blefvo af R. o. Ad. afslagna, hvaremot Ståndel vid sistnämnde Riksdag beslöt, alt R. o. Ad. skulle fördelas i 25 afdelntr, deraf hvarje skulle inom sig välja 2 Bänkmän, till förrättande af val till Elektorer, för utseende af Utsk:s-ledamöter.
Betänkande öfver Riksdagsfullmägtigen Petter Anderssons från Halland motion om rättighet för for dr i n g senare att uppdraga verkställigheten af Jaga kraftvunne Domar och Utslag ät den tjensteman eller enskilde person, för hvilken de hajva förtroende, cch som vill sådant uppdrag omottaga. X skriftligt Memorial, ingifvet tili Hedervärda Bonde-Ståndet och derifrån till Lagutskottet remittefadt, har Eiksdagsfullmägtigen Petter Andersson från Hallands Län anton, att executionsväsendet , sådant det genom I798 års Förordning blifvit Stadgadt, skall lemna inånga giltiga anledningar till önskan om förbättring i afseende på verkställighet sf laga kraftvunne domslut.
Utlåtande, i anledning af erhållen åter remiss å Betänkandet N:o 04 angående afträdande till Nätra och Själevads socknemän af fisket vid Trysunda fiskehamn med dertill hörande holmar, skär och öar. (J. A.) Förenämnda Betänkandes sednare moment, deruti Utskottet föreslagit Rikets Ständer, bland annat, att uti allåtande underdånig skrifvelse meddela, att de för deras del medgåfvo, att Nätra och Själevads socknemän måtte ega att till skatte lösa fisket vid Trysunda fiskehamn med dertill hörande skär, holmar och fiskevatten, är afslaget af Riddcrskapet och Adeln, och återremitteradt af BorgareStåndet, hvarvid blifvit - anmärkt, att skäl icke forefunnes att i förevarande speciela fall afvika från Rikets Ständers, vid nästlörflutna Riksdag fattade, beslut, att Statens större fisken icke finge försäljas, synnerligen som härtill komme, att socknemännens mening icke skulle vara att begagna nämnda fiske såsom en binäring utan att utarrendera detsamma till andra personer och således vinna på Statens bekostnad; att Rikets Ständer icke föreskrifvit några vilkor, hvarunder försäljning af Kronans fisken borde ega rum och att i följd häraf Utskottet bort afgifva bestämdt yttrande om skatte-köpeskillingens belopp och öfrige vilkor för försäljningen af ofvanberörde fiske. Då emedlertid Utskottets ifrågavarande Betänkande är af Presteoch Bondettih. lili K. S Band. SS Haft. i Stats Utskullct} Utlåtande, N:o 196. Stånden bifallet samt Utskottet föreställt sig, att ehuru, någon särskild föreskrift icke finnes för skattläggning oell skatteköp af kronofisken i allmänhet, hinder likväl icke borde möta för förevarande fiskes försäljning åt Nätra och Själevads socknemän efter enahanda grunder, som vid tillförene skedd försäljning af kronofiske» blifvit tillämpade, anser sig Utskottet böra sitt förut afgifna Utlåtande i denna fråga vidblifva. Stockholm den 20 Juli 1854.
Då detta tillfälle uteblifvit, derigenom att de förenade Utskotten först nyligen inkommit med sitt Utlåtande i ämnet, borde jag, a£ 24 Den 5 Febrtiarii f. r». billig fruktan att, då Riksdagen nu nalkas sitt slut, borttaga för mycket afRidderskapets och Adelns dyrbara tid, afhålla mig från denna utveckling af mitt ifrågavarande förslag, och skulle äfven det gjordt, om jag funnit det vederlagdt af Utskottens i theoretiskt afseende visserligen lika riktiga, sorn i praktiskt beklageligen, åtminstone ännu, ogiltiga raisonnementer, och om icke ämnets stora vigt för det allmänna förmått mig härtill. Jag hoppas att genom denna utveckling kunna ådagalägga, icke blott att min afsigt varit god, —■ hvarpå vät ingen lärer tvifla, — men äfven, att den hvilar på grunder, som icke torde böra missaktas. Jag skall ej inlåta mig i någon vidlyftig framställning af de otyckelige följder, som ett vacklande spannemålspris yttra på landtinannens alla förhållanden. De hafva af de andra motionärerna blifvit utförligt utvecklade, och jag behöfver således blott vädja till den erfarenhet, hvarje enskildt medlem af detta Hus redan deraf äger. Hade jordbrukaren inga andra bördor att bära än de, som med dess producter kunde direct afbördas, skulle följderna af denna vacklande ställning mindre låta sig känna; men nu är han tillika skuldsatt och måste, vid ett sådant förhållande, blifva det allt mer och mer; ty utom ordinarie räntor till Staten, till allmänna Inrättningar, oell till enskilte personer, har han Den 5 Februari i f. m. 25 contributioner, tjenstefolks-löner m. re'., utgående i contanter, att betala. När då spanrtemålen, som utgör hans bufvudsakligaste produclion, och åtminstone den som hastigast låter förvandla sig i penningar, faller till underpris, behöfves ej särdeles stark inbillning föatt tänka sig följderna deraf på bans ekonomiska ställning.
Den siitter förvisso priigeln af kamratskap och jämnlikhet p&amp; hela truppen. Gymnastikföroningens dräkt ar liks enkel som smakfull. Färgen ar mörkblå, tyget mjukt ylle eller trikå. Dräktens öfverdel bestar antingen af en åtsittande jacka eller en löst hängande bliis, vid hvms skört en kort dc l can till knäna rackande, i djupa veck ordnad kjol ar anbringad. Jhar uppslag och en hvit isiittning, hvilken prydes af föreningens initialer, bildande ett i guld broderadt monogram. Ett par atsittande mörkbl&amp; trikå-benkläder och tunna gymnastikskor fullborda kostymsn. E n trupp på 40 A 50 gymnaster i denna vackra uniform, marcherande upp i slutna led eller uppställda till öfning, utgör en i hög grad anslhende och ståtlig anblick. Det är ett vanligt förest&amp;llningssätt bland oss kvinnor, en inrotad fördom, eller hvad man vill kalla det, att med en viss alder gärdet är uppgifvet och ingen vidare utveckling af ens kropp eller stiirkande af dess lemmar k m eller behöfver aga rum. K5i.r man öfverstigit den ödesdigra åldersgränsen 30-40 år, ar man ottterkalleligt kommen på utförsbacken. Att man själf bare genom att energiskt gripa ett kraftigt tag i tömmarna betydligt kan hajda farten och ännu länge halla sig på jämn mark, tycks man ej tänka på. Nedelåldern ar utesluten, eller rättare utesluter sig sjalf, från alla idrotter och öfningar, som starka och härda kroppen. Dessa äro företriidesvis ungdomen förbehållna. Näst det att bli ansedd för äldre an man ar, är för kvinnan ingenting förhatligare än att misstinkas för att vilja göra sig yngre än hon är. I denna slags rangskilnad g&amp; vi kvinnor alldeles för 18ngt. Af fruktan för att göra oss löjliga genom att stalla oss i led med ungdomen, låta vi rara lemmar stelna till och musklerna förslappas i brist p % öfning. Nen blir, om ej andligen, så helt säkert kroppsligen gammal i förtid, och förr eller senare straffar sig detta p % hela organismen.
Att de hitintills i detta afseende vidtagne anstalter, mera förfelats, än gagnat det dermed åsyftade ändamålet, lärer icke vara något tvifvel underkastadt, då man vet, att Tull-Bevaknings-ställena tid efter annan blifvit förändrade, och med betydlig kostnad nu mera flyttade flere mil inåt Landet , hvarigenom många vägar blifvit lemnade öppne, utan att communieationen derpå med Norrige kan förhindras. Då nu härtill kommer , att Sverige uti sitt Handels-System antagit sådane förhållanden, som flere år i Norrige varit med fördel begagnade, kunna Gränse-Tullarne mot detta Rike, icke anses annorlunda, än om man uti Gränse-skillnaden af hvarje Sveriges Provins skulle företaga sig att inrätta Tull-Bevakniiigs-ställen. Jag kan af sådan anledning icke finna annat, än att Gränse-Tullarnes bibehållande emot Norrige, är ändamåls-stridigt; hvarföre jag äfven tillstyrker deras afskaffande. Det uti Jemtland härmed medgifne förhållande, synes äfven dertill föranleda; ty det vöre på det högsta oklokt, att tillstänga communieationen på en del af Gränsen, och lemna den öppen 93 Hevillnings-Uiiskol L cts på en annan, och utomdess tyckes man nu hafva kommit till den erfarenhet, att tvånget, lika så väl som det är onaturligt, afven undergräfver National-välmågan, hvilken endast kan tillväxa genom det enda och sanna medlet: Frihet i Handel och Näring.
Friherre Boye, Ludvig: Jag vågar tro, det en utväg gifves att i denna fråga förena alla sinnen: Och det är i sådant afseende som jag föreslår, att Herr Grefven och LandtMarskalken och Höglofl. Ridderskapet och Adeln ville tillåta, det all vidare discussion i detta ämne måtte afstadna, intill dess Herr Friherre Wirsén, som nu är frånvarande, kommer tillstädes, då han till äfventyra torde lemas 42* Deli 31 Mars. en, som mig synes, å alla sidor lika önskad anledning att låta hela frågan förfalla. Herr Munek af Rosenschöld, Eberhard: jag får blott erinra, att jag begärt, om så skulle anses nödigt, denna frågas remitterande till behörigt Utskott, hvarmed jag. ej kunde mena annat än ConstitutionsUtskottpt. Grefve Lihencrantz, Johan Wilhelm: Vid den nu uppkomna öfverläggningen anser jag alldeles nödvändigt, att Herr Baron och StatsSecreteraren Wirséns yttrande varder uppläst, och får derom hos Högvälborne Herr Grefven och Landt Marskalken ödmjukligen anhålla; för öfrigt förenar jag mig i så måtto med Herr Friherre Jacob ('ederström, att jag ingalunda anser den omtalte yttrande-rätten vara Cor.stitutionsUtskottets Ledamöter i Grundlagarna förment. Herr Pålman, Otto Fredrik: Den öfverlägg. ning, som redan en lång stund sysselsatt HögJofl. Ridderskapet och Adeln, bevisar mer än tillräckligt, huru magtpåliggande det är att med den alirayttersta sorgfällighet iakttaga före. skrifna former. I annat fall vet man aldrig på hvilken punkt man stadnar, och öfverläggningar kunna uppkomma, såsom nu händt, hvilka, jag vågar påstå , aldrig inom ett RiksStånd böra äga rum. En sådan discussion, sorn den-förevarande, kan till och med leda derhän, att blifva vådlig för Grundlagens helgd.
S.D. Sedan, till följe af 2 § i sockenstämmo protocollet den 25:te sistl. julii, sockne männen voro, efter derom skedd vederbörlig pålysning i socknestugan samlade, framställdes åter frågan rörande den tillärnade kyrkobyggnaden, hvarvid församlingens ledamöter, som nu mera insågo nödvändigheten, att dermed göra början, i anseende till den gamla kyrkans allt för stora bristfällighet, så väl till taket som innanredet, förklarade enhälligt, att de voro villige, nu innevarande höst bryta och vid tjenlig tid framforsla så mycken sten, att grundvalen till den nya kyrkan nästa våhr eller sommar kunde läggas. Och beslöts tillika, att sockenskrifvaren Ol. Dahl icke allenast skulle fördela och tillkännagifva huru många lass sten hvarje hemmansegare, efter dess skatt borde anskaffa, enligt det af byggmäster Geting gifna förslag, utan skulle ock han, Ol. Dahl, anmodas att emot särskild vedergällning, vara vid framforslingen närvarande, för att antekna de lefvererade lassen samt tillse det hvarje lass innehåller dess fulla deminsion 1 kubik aln. Sedan detta beslut var fattadt, tillfrågades de hvilka förehafva gårdsutflyttning och derföre njuta vissa bestämde frihetsår, huruvida de ville godvilligt ville deltaga i kyrko byggnads arbetet, lika med öfvriga socknens hemmansegare? Och som de bestämt dertill nekade, utan påstodo sig bara vara fria från handtlangnings dagsverken enligt den meddelte resolutionen; ty beslöts att herr kyrkoherden Feltström skulle anmodas, att å församlingens vägnar, söka vederbörlig auctoritets utslag och dom, som ålägger desse att härutinnan fullgöra sin plikt. Dessa utflyttande voro: Olof Nathanaelsson Hall och Nils Svensson i Häggesta, Pehr Wäst i Grötom, Pål Pärsson i Munkflohögen, Erik Håkansson i Storbränna, Erik Ersson i Svengården jämte Elias Eliasson i Halasjön. Herr kyrkoherden
Beträdande åter den för denna sedelinlösning erforderliga tillgång, så anser sig Utskottet böra upplysa: att återstoden utaf den, för inlösandet af Riksgäldskontorets kreditsedlar och kopparskiljemyntspoletter, å nämnde kontors räkning N:o 2 i Rikets Ständers Bank afsatta fond, efter afdrag af de icke invexlade poletternas myntvärde redan år 1846 blef från denna räkning afförd och såsom Bankens tillfälliga kapitalvinst för samma år upptagen med en summa af 275,219 Rdr 14 sk. banko, motsvarande de, jemlikt Riksgäldskontorels räkenskaper, i allmänna rörelsen utgifna och vid preskriptionstidens slut utelöpande riksgäldssedlarnes belopp; hvadan Rikets vid sednaste riksdag församlade Ständer, — som för den ytterligare inlösningen af sådana sedlar icke ville anlita den innan besluten härom fattades, med bela sitt belopp till statens allmtnna behof anvisade bankovinst för åren 1845, 1846 och 1847 •— förordnade att de till nyssnämnde sedelinlösning erforderliga medel skulle utassigneras utaf den behållning, som för kopparpoletternas invexling uti Banken innestod, och hvars till nära 74,000 Rdr banko då uppgående belopp ansågs vida öfverstiga hvad som för invexlandet af sådana poletter möjligen kunde komma att utgifvas. Till följd af delta beslut, blef således för den under sistförlidne riksdag beviljade inlösen af riksgäldssedlar, en mot det sammanräknade sedelbeloppet eller 1824 Rdr 4 sk. svarande summa, eller 1216 Rdr 2 sk. 8 rst. banko, utaf omförmälde behållning utbetald. Då nu samma behållning, oaktadt den deraf sålunda verkställda utbetalning, vid detta års ingång blott var minskad till 72,252 Rdr 28 sk. 10 rst. banko, och då utaf merberörde, vid nuvarande århundrades början, å ej mindre jin tillsammans 114,956
Under vintern besöktes Vega, såsom man af berättelsen om öfvervintringen finner, dagligen af befolkningen från de närbelägna byarna, hvarjemte vårt fartyg utgjorde en rastplats för alla foror, som från de vestliga tältbyarna reste till öarna i Beringssund eller tvärt om. Tschuktschiska spännen och hakar af elfenben. ½ af nat. storl. Ej allenast våra grannar utan äfven främmande folk, som vi förr ej sett och som vi enligt all sannolikhet ej skulle återse, kommo och gingo obehindradt bland en mängd föremål, som i deras hand skulle varit verkliga dyrbarheter. Vi hade aldrig någon orsak att ångra det förtroende vi visade dem. Äfven under mycket svår tid, då jagten helt och hållet felslog, och då de flesta lefde på lifsmedel, som utdelades om bord, rördes ej det betydliga proviantförråd, som vi, för den händelse att någon olycka skulle drabba vårt fartyg, utan särskild bevakning upplagt på land. Deremot förekommo ett par fall, då de hemligen bemäktigade sig den fisk de redan sålt, och som förvarades å ett för dem tillgängligt ställe på däcket. Med den mest oskyldiga min i verlden sålde de den då en gång till. Detta slag af oärlighet betraktades af dem tydligen icke som stöld, utan som ett lofligt handelsknep. Det anförda fallet var ej det enda som bevisade, att tschuktscherna anse bedrägeri i handel icke allenast fullt berättigadt, utan nästan förtjenstfullt. Medan deras egna saker alltid voro förfärdigade med stor omsorg, var allt hvad de enkom gjorde åt oss ytterst slarfvigt hopkommet, och de voro sällan nöjda med det pris som erbjöds, innan de blifvit öfvertygade derom, att de ej kunde få mera. Då de sågo, att vi gerna önskade få ripor, utbjödo de från sina vinterförråd åt oss under detta namn en lika tecknad, men föga matnyttig unge af Larus eburneus. När jag med förtjusning köpte den i ungdrägt mycket svåråtkomliga och derför för ornitologen värderika fogeln, drog sig ett sjelfbelåtet leende öfver säljarens anletsdrag. Han var tydligen stolt öfver sitt lyckade knep.