Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Giflermåls-batken, ang:de dem, som äktenskap med hvarannan ej bygga må; N:o 50, i anledn. af återremiss utaf Ulskrs betänk. N:o 40, öfver väckte,motioner, dels örn_arfsrätt för oäkta barn, och dels om förändring af 8 ca p. 7 § Ärfda-balken, ang:de underhåll för sådane barn; Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottet: N:o 86, i anledn. af väckta frågor om landsfiskalstjensternes indragning; N:o 87, i anledn. anledn. af väckt fråga om kronofogdel jensi er nes indragning, N:o 88, i anledn. af räckta frågor om bi rgsfogdetjensterne 40 Den 17 Maj. indragning samt om upphörande af bergsfogdarnes befattning med uppskattande af fast egendom i bergslagen; N:o 89, i anledn. af väckt motion om vederbörlig tillsyn derå, alt Svenske oell Norrske konsuler fullgöra sina åligganden, ang:de nedsättning af de afgifler, desse konsuler äga ali af Svenska fartyg uppbära, samt om åtgärder till förekommande af sjöfolks rymningar; samt N:o 90, i anledn. af väckt motion om bildande afen comité för utarbetande af förslag till den medicinska undervisningens ordnande. Slutligen anmäldes lill bordläggning ett af Ridd.Ulsk. under N:o 10 afgifvel sålydande Hörsamt Memorial. Uti ett till H. R. o. Ad. ställdt mern., hvilket, jemlikt den för Ridd.Direklm gällande instruktion, blifvit till Ridd.Ulsk. ingifvet, har Direktm med anledn. af hvad Direktm uti dess vid riksdagens början afgifne berättelse anmält, lill R. o. Ad:s bepröfvande öfverlemnat förslag till nytt lånereglemenle för de under Direktms förvaltning ställda fonder, öfver hvilket härhos till H. Ståndet insända förslag, Ridd.Ulsk. nu går alt sitt utlåt, vördsamt afgifva.
Jag Jag Men Och Den Men lyssnade på fåglar små, de sjöngo hvar för sig, tänkte på den vännen, som kanske svikit mig, ingen vet, hvad fåglarne de mena; kärleksvisor sjunger en hvar på sin fason, falska och den sanna, de gå på samma ton, ingen dör af sorgerna allena. Jag tänkte på de dagar, de stunder utan tal, När han och jag vi vandrade i gröna lunden sval, Men ingen vet, hvad fagra orden mena; Jag tänkte på de löften, de eder han mig svor, Men ingen vet, när falskhet i gossars hjärta bor, Och ingen dör af sorgerna allena. Och se ' n ha ' dagar runnit, och se ' n ha ' runnit år, Och gossars stora falskhet nu först jag rätt förstår, Ty ingen vet, när trohet rätt de mena; När allra mest de locka med honungssöta ord Den allra största falskhet helt visst då blifver spord, Men ingen dör af sorgerna allena. » Det är allt en bra vacker visa, det där, » sade Hedda, som kommit in med en bricka, full af glas och porslin, som hon satte ifrån sig på skänken, medan hon lyssnade till visan. » Och så sann, som hon är, sedan, » fortfor hon och började sätta in kopparne i skänken. » Vet Anna, hvem som gjort henne? » » Visan? Nej, visan har väl gjort sig själf, förstår jag. Bara sista versen har jag gjort, för det är då precis, hvad jag har genomgått, » svarade den gamla med en suck. Hon hade aftagit sitt hvita förkläde och sina halsdukar och satt där nu i mössa och stycke med ett stort gulrandigt bomullsförkläde knutet om lifvet. » En visa har jag ändå gjort själf, » fortfor hon, » det vill säga pastorn hjälpte mig med den, så att jag fick den att gå på rätta ton. Och så vardt hon allt liksom vackrare också — så att hon är nära på som en psalm och på slutet så trösterik så. » » Snälla Anna, sjung den! » bad Tinnie, och Hedda instämde.
Men du kan vila dig här om du vill, så går jag ut och äter. Han lät Husfadern gå ensam ut och äta för återstoden av Lisas pengar och satt själv och ruvade i ett hörn. Då och då gick han upp och gjorde ett slag över golvet med snabba steg och satte sig igen. Skulle han resa hem ifrån allt detta, upp till skogarna? Och vad angick honom nu denna historia med snörena och de små barnen? Ahå, du lever ännu, gamle Gud fader, sade han högt för sig själv, du har inte glömt din ringa tjänare, du gav mig en vink uppe hos Lisa att jag inte skulle glömma dig det är Han igen Han är överallt, ja, livet är skönt och förskräckligt hur är det nu Byron sjunger fast han vet nog vad människan är för ett djur hur är det? “We’ll talk of that anon. ’T is sweet to hear, At midnight on the blue and moonlit deep The song and oar of Adrias gondolier, By distance mellow’d, o’er the waters sweep; ’T is sweet to see the evening star appear, ’T is sweet to listen as the nightwinds creep From leaf to leaf; ’t is sweet to view on high, The rainbow, based on ocean, span the sky. ’T is sweet to be awaken’d by the lark, Or, lull’d by falling waters; sweet the hum Of bees, the voice of girls, the song of birds, The lisp of children and their earliest words “ Men det är inte ljuvt, det jag hört i kväll! Om jag nu vaknade i det daggiga gräset i någon skuggig dal därhemma eller annanstans och hörde lärkornas sång och humlornas surr och det muntra skrattet av flickor som plockade blåbär, då, tänkte han, skulle jag ej ens kunna fatta allt detta innan historien om de små snörena komme för mig. Inte därför att historien var typisk för släktet, det visste han, utan därför att historien krupit in på honom till ett vittne att lidandet aldrig sov, till en örfil att ej heller han skulle somna!
Jag ber om förlåtelse, om jag nu yttrar samma motskäl, som nyss, men jag kan ej annat, än upprepa dera, då samma skäl, som nyss, nu åter mot mig blifvit använde. Grefve af Ugglas liar ansett, att Saltpetter-fonden skulle minskas genom den föreslagna åtgärden; men det malte väl göra detsamma, 0111 Fonden lånar lill Staten, eller till enskilt». Jag är snarare af den tanka, att Fonden aldrig säIkrare kan placeras, än örn Ständerne besluta ränta derå, och afbetalning. J. afseende på hvad Herr Hjerta förut yltratt 0111 (louiiteens möjliga misstag, är jag ej så egenkär, att jag tror Comitens ledamöter, hafva påhittat det enda rätta, och de skola visserligen med Den 19 November f. m. största glädje begagna de upplysningar, som bär äro lemnade, och af det Philanlropiska sällskapet kunna lemnäs. Eu sak är likväl nödvändig, den att en gång börja, ty här fordras ej allenast theorie, utan äfven praktik. Alla tbeorier äro otillräcklige, så länge man saknar upplysning genom praktiken, att de äro användbara, de upplysningar, som sällskapet kan gifva, må än vara aldrig så manga. Sluteligen instämmer jag uti hvad Herr Cederschjöld yttrat, och anhåller om åter remiss Herr Grefven och Landt -Marsjkaiken frågade, 0111 Ridderskapet och Adeln ansåg StatsOell OeconomieUtskottens förevarande Utlåtande böra, i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskotten återremitteras, Ropades Ja och Nej. Hvarefter Herr Grefven och Landt-Marskalken hemställde, om Ridderskapet och Adelia behagade gilla berörde Utlåtande. Ropades äfven Ja och Nej. Grefve af Ugglas: Då Ridderskapet» och Adelns mening ej på annat sätt lär kunna utrönas, anhåller jag: om votering. Derigenom åtgår ej mera än en limma;, genom återremiss åtgå 3 veckor. Dn 19 November f, m175 Herr Grefven och Län dt-Marskalk en framställde derefter följande Vo-. terings-Proposition:
Ort i bktragtande af flere olä« Den M October. 4737 olägenheter, som den uti samma Betänkande i allmänhet föresl.igne ändring i tiden för Tjcnstehjons ombyte skulle medföra, funno stg fdranlätne tillstyrka det dea hittills örukcligc flyttningstid mätte därstädes i likhet med hioad om Skäne samt Westerbottens, WästerNorrlands och Gefleborgs Län särskildt är hcmstäldt, oförändradt blifwa bibehällnc; hwarbfwer ProtocollsUtdrag ffulle bifogas Utskottets betänkandelstc luprn. In ststam. 8v. Lrooms. Ladcs pä bordet. Upplästes följande: Riksens Högloft. Ständers Banco-Ukskolts Protocolls Utdrag af den 14 October 1809. S. O. Jämlikt Utdrag af Protocollen under den 4, lo, och 12 i denna Mänad, hafwa de respcctive Ständcn deruti instämt, det bör Banco - Utskottet med särskild berättelse om förloppet wid Riksgälds Sed» larires företagne Realisation, till Riksens Högloft. Ständer skyndsammeligen inkomma. Banco - Utskottet har funnit stg icke böra unbgä, att förut öfwer Herrar Banco - Fullmägtigcs ätgärd i berörde afseende, och af hwad skjäl Realisationen pä andre grunder än efter 1800 Ärs Reglemente, blifwit företagen; infordra deras skyndesamma utläkande, som jämte ätföljande Bilagor Banco - Utskottet fär äran härhos bifoga. Om - 4783 Den ZO October. Om berörde Realisations företagande till werk, fjällighet och hivad dcrwid förclupit, har Banco - Ut, skottet för betz del, bordt följande wördsammeligcn uppgifwa. Riksens Högloft.
”JNågra icke obetydliga skogsfrakter återstå dock ännu, såsom i Fagereds, ”Thorups, Slättåkra, Enslöfs och Breareds socknar, samt spridda lemningar af ”skogar i socknarne utåt Westgötliaoch Smålands-gränsen, äfvensom smärre ”lundar inuli landet. Björkekoch bok-skogar finnas äfven i östra och med”lersla delarne af landet samt här och der på strandbygden, de flesta och ”största likväl tillhörande sätesgårdar och dem underlydande hemman. Inom 16 ”dessas områden träffas ännu sparade tillgångar af' så väl löfsom barr-skogar, ”omsorgsfullt vårdade, och, med hänseende till deras framtida bestånd, behandlade efter fordringarne af en ordnad skogshushållning”. ”Sperlingsholmsoch Stjernarps-godsen äro isynnerhet utmärkte för skogs”planteringar i stor skala; äfvensom för infredande af sjelfsådde skogsparker” ”Helt annat är förhållandet med allmogens skogar, hvilka öfverallt bära ”vittne om en ohejdad förstöring, föranledd ej endast af stundens tvingande ”kraf, än ock af den liknöjdhet och brist på omtanka för framtiden, som städse ”visar sig hos allmogen. Bonden har i allmänhet icke sinne för den trefnad, ”sorn skogar och träd gifva hans hembygd; sällan uppdrager och vårdar han ”träd i sin omgifning; men för de obetydligaste ändamål är han istånd att ”fälla det enda träd, sorn pryder hans bostad och ger den skygd emot stormarne”. ”Alltför tydligt visar sig också härjningen af ekskogarne ifrån den tid, ”då skatte-allmogen fick lösa sig till ägandeoch nyttjande-rätten öfver dem; ”och bokskogarne, som fordom utgjort Hallands rikedom och prydnad, glesna ”och försvinna med hvarje år i de trakter, der allmogen är öfver dem rådande”. ”Öfverallt der skogarne varit åtkomlige och afsätlningen af deras produkter ”förmånlig, visar sig skogsbristen i starkt tilltagande. Strandbygdens behof a! ”skogsvaror måste redan bernias utom länet.
Härpå drack han befäl och manskap till i ett glas portvin – det senare fick förplägningen af en sup – steg under besättningens hurrarop i båten, lät ro sig framför linien och gaf order att rycka framåt ... Kapprodden begynte. Snart voro sluparne förbi udden och med detsamma inom skotthåll. Under en korsad eld från Fredrikstad och Kongssten tillryggalade den lilla hedersflottan sin vådliga färd och ankom snart till en plats, der den kunde taga sin afgörande del i dagens strid, denna strid, som ändtligen skulle grunda brödraskap mellan tvänne riken, så nära förenade och dock så fjerran skilda. Allt tätare flögo de hvinande kulorna kring den till döden invigda lilla skaran, som under ett och annat hurrarop ännu hastigare utsände sina egna kulor, medan den allvarsamme befälhafvaren uttalade sina uppmuntringsord, medan batteriet på Kragerön lifligt understödde och ny hjelp följde i de efterkommande kanonbåtarne. Sedan kulstormen så fortgått någon tid, utan att svenskarne egde mer än 7 döda och 10 sårade, förmärktes en hvit flagg hissad på fästningsvallen. Men kapten Qvist godkände icke denna signal: han befallde skjutandets fortsättning, medan han sjelf i största hast lät ro sig till förstaden Waterland, hvarest han, afväpnade ett par poster, som der voro utställda, begaf sig upp på taket af ett lusthus och hissade svenska flaggan, under det kanonaden fortfor och han stod mellan båda eldarne. Denna granna handling besvarades med ett jubel, som nästan täflade med dånet från batterierna. Fredrikstad var intaget. Minnet af detta stora ögonblick måste mer än en gång ha kommit sjöhjeltens hjerta att klappa, då han, glömd, förbisedd och bortkastad, sändes till Norrland för att emottaga – ett båtsmanskompani. Hvad beträffar kommendanten på fästningen, ställdes han sedermera under krigsrätt derför att han vågat förekomma en order, den han sedan erhöll.
Och befunnos, efter valförrättningens slut, till Bänkman hafva blifvit utsedde: inom i esta Bänkm:s-Afdelnen: JYi 55 Gr. Cronhjelm till Flostad, Fullm. Gr. Gyldenstolpe, Anton Gabriel. inom 2: dr a Bänkmes-Afdeln:n: JVs 100 Gr. Stackelberg, Fritz Adolf. inom Sete Bänkmes-Af delnen : 158 Frih. von Essen, Gustaf. inom Sede Bänkmes-Af delnen: JYs 373 Frih. Skjöldebrand, Fullm. Frih. Manderström, Carl. inom 9:de Bänkmes-Af delnen: ' JVS 393 Frih. af Schmidt, Cari Johan Georg. inom 13:de Bänkmes-Af delnen: •A2 702 Hr Prytz, Lars Adolf. Den 24 Maj f. m. 245 inom 15: de Bänkm:s-Afdeln:n: 1113 Hr Treffenberg, Fullm. Hr Björnstjerna, Koger. inom 16:de Bänkm:s-Afdeln:n: JV2 1257 Hr Eding, Fullm. Gr. Piper, Thom Henrik, efter lottning med M 1330 Hr Rosentvist, Fullm. Gr. Oxenstjerna, Axel Thure Gabriel. Gr. Sparre, Johan Alexander Artemis: Som jag nödgas afresa frän hufvudstaden, får jag afsäga mig min befattning som ledamot i Bevilln.Utsk., under anhållan, att vid min Riksdagsmannarät, varda bibehållen. R. o.
PresteStåndet samt Vällofl. BorgareStändet> Men Högloft. Ridd. och Adeln har ansett ej mindre den i första Betänkandet gjorde hemställan än ock i sammanhang dermed tillstyrkandet i senare Utlåtandet böra förfalla, och BoncleStåndet, som afslagit bestämmandet af en viss Summa till Oförutsedde Utgifter utaf Anslaget för FörsvarsVerket till Sjöss i Allmänhet, har ogillat utgående å 566 StatsUtskottets detta anslag nf hvad utöfver 3o,ooo It:dr kan erfor* dras för Flottans IndragningsStat. Råde Ridel, och Adeln saint BondeStändet hafva likväl, med undantag af visse bestämda förändringar, funnit godt, att i allt öfrigt bifalla hvad Utskottet i bägge nyssnämnde Belänkanden föreslagit. Och då ibland desse undantag icke ingått någon ändring eller minskning i bela det föreslagne Anslaget för FörsvarsVerket till Sjöss i Allmänhet af Qo5,ooo Rdr, hvilket sålunda är af alla 4 RiksStånden bifallet, samt ej mindre H. PresteStändet, Vallöf]. BorgareStändet och H. BondeStändet gillat, att deraf må för Allmänna IndragningsStatens aflöning utgå 3o,ooo R:dr än ock anslaget, 10,000 R:dr till oförutsedde utgifter blifvit af 3 Stånd, Ridd. och Adeln, PresteStåndet och BorgareStåndet beviljadt; anser Utskottet Ridd. och Adelns ofvanberörde förklarande, att hvad Utskottet i ofvanberörde måtto tillstyrkt ansetts böra förfalla, likasom II. BondeStdndets afslag, å tillstyrkandet, att af Anslaget till oförutsedde utgifter må utgå hvad utöfver 3o,ooo R;dr kari erfordras för Flottans IndragningsStat, någon vidare åtgärd icke påkalla.
443 och beväringstrupper genom bristen å proviantoch furage-magasin, har Kollegium i underdånighet tillstyrkt, att Kongl. Maj:t, med gillande af förslaget, täcktes af Rikets Ständer äska, att till uppförande, i öfverensstämmelse dermed, af Proviant-magasin Rdr 35,000: — » Furage-magasin » 26,000: — » Höförrådshus . » 18,000: samt till arvode för tillsyn öfver byggnadsarbetet, med hänseende till byggnadsplatsens aflägsenhet och vigten af tillsynens oafbrutna handhafvande under arbetets fortgång » 2,000: — eller sammanlagdt Rdr 81,000: — måtte, såsom extra anslag på en gång, beviljas. Då för det närvarande lägenheter saknas å Ladugårdsgärdet för uppläggning af proviant och furage åt der sammandragna trupper, hvilket, utom deraf uppstående olägenheter för truppernas proviantering, verkar högst menligt för förnödenheternas upphandling, tillstyrker jag i underdånighet, att hos Rikets Ständer måtte, för ofvannämnda byggnaders uppförande, begäras ett anslag af 81,000 rdr. 18:o Stall och Ridhus får Smålands Hussar-regemente. Då Smålands Hussar-regementes vid Ränneslätt belägna stall och ridhus, hvilka byggnader år 1807 uppfördes å regementets äldre exercissqvadrons mötesplats Qvarnarp och år 1827 flyttades tili Ränneslätt, sedermera undergått flerfaldiga reparationer, men numera, sedan vid hållen besigtning förrättningsmännen förklarat byggnaderna icke vidare förtjena reparation, således kunde anses vara i det förslitna skick, att det med god hushållning eller med en ändamålsenlig vapenöfning för regementets exercissqvadron icke vore förenligt att påkosta ytterligare medel för deras vidmakthållande, hade Chefsembetet till Krigs-Kollegium afgifvit förslag till uppförande af nytt stall och nytt ridhus.
Förordmn den 13 Juli 1853 eller”, hvarjemte derefter, i s(. f. orden ”berörde Förordnings l:sta §”, skulle införas ”Irsta §:n af Kongl. Förordnrn den 13 Juli 1853”; och dels af Hr Cederschiöld, som instämt i begäran om afslag å första delen, bifall till den af Utskrn tillstyrkta förändring i Irsta §ms Srde mom.; i anseende till hvilka olika yrkanden, i afseende på de serskilda delarne, denna punkt borde delvis blifva föremål för propos. Hr Gr. o. Landtmrs sedermera särskildt i fråga om den del, som afsåg 3rdje och lOrde momme af Irsta §rn, framställde proposrr, först lill bifall utan förändring, och sedan till bifall med den af Hr von Koch föreslagna förändring, besvarades njed starka Nej, jemte åtskilliga Ja; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. behagade afslå Utskrns förslag i denna del, samt, sedan svaren härvid utfallit med starka Ja, blandade med Nej, förklarade att han nu funnit Ja öfvervägande. De återstående delarne af Utskrns förevarrde förslag, angrde dels förändring af Irsta §rns 8rde morn., dels införande af ett nytt mom. i samma §, blefvo, efter först till bifall derå framställde proposrr, som besvarades med Nej, af R. o. Ad. afslagne. 3rdje punkten, innehållande förslag lill en underd. anhållan i fråga om jordafsöndring. Gr. Spar re r Jag har redan nämnt, att jag, i afseende på denna punkt, instämt med Utskrn, samt att jag anser den fattige ega rättighet att fordra det honom beredes tillfälle till att förvärfva en liten torfva. Den princip, som i fråga om jordafsöndring här är tillstyrkt, är alldeles densamma, som blifvit föreslagen rörande hemmansklyfuingen, eller att, med afseende på olika förhållanden i olika orter, ett minimum för jordafsöndring må bestämmas. Gr. Lagerbjelke:
Då jag således anser att ett Furstligt hus i vårt Iand kan vara belåtet med en vida lägre summa än den föreslagna, torde jag äfven böra i afseende härå anföra några ord. Den högsta lön som K. M. i Sin Nåd. Propos. vid denna Kiksdag föreslagit R St:r att bevilja, är lönen för Utrikes StatsMinistern, hvilken upförts med ett belopp af 24,000 R,:dr R:mt, detta under förpligtelse till en representationskostnad som icke kan vara obetydlig, då den afser umgänget med de främmande makternas representanter vid vårt Idof. Om man nu med 3 multiplicerar denna summa, betecknande den högsta embetsmannalön som hittills blifvit 11. St:r affordrad, så, utan att förfara lika noggrannt som man gjort i fördelningen mellan Sverige och Norrige, får man ungefär 70.000 It:dr. Då såväl af K. M:ts Propos. som af Utsk:s Betänk, i ämnet, det låter sig förutses, att äfven Norrige torde komma att bidraga, synes mig att från Svenska Statsverkerts sida en summa af 70,000 R:dr kunde vara tillfyllestgörande. Jag anhåller således att förslaget om denna summas beviljande måtte blifva kontrapropos. Hr Gripenstedt, Joln Au g.: Det är nogsamt bekant, att. i afseende å de för Sverige och Norrige gemensamma utgifternas bestridande det finnes någon bestämd fördelningsgrund, godkänd af båda ländernas representationer. Deremot har sedan längre tid tillbaka en delningsgrund varit antagen och följd i afseende å de ge mensamma utgifter, som af K. M. i administratif väg beslutas. Man har nemi. ansett dem böra fördelas på de båda länderna i förhållande till deras folkmängd, så att f komma att belöpa sig på Sverige och £ på Norrige. Sedan hafva, genom att folkmängden olika ökats, dessa tal blifvit förändrade till -J-f för Sverige och för Norrige, som nu anses vara den grund, hvarefter sådana utgifter böra fördelas.
Större delen af mitt korta uppehåll i Kanton använde jag att buren i en bärstol – hästar kunna ej begagnas i sjelfva staden – kringströfva på de trånga, af öppna handelsbodar, omgifna och delvis täckta gatorna, hvilka helt säkert utgöra det märkvärdigaste af det myckna märkvärdiga, som här finnes att se. Det minne jag har qvar af dessa timmar bildar, såsom det ofta händer, då man ser för mycket nytt på en gång, ett brokigt virrvarr, bland hvilket jag numera endast med svårighet kan urskilja en eller annan sammanhängande bild. Men äfven om intrycken vore mer klara och tydliga, kunde det ej komma i fråga att här upptaga utrymmet med en framställning af mina egna ytliga iakttagelser. Den som önskar taga kännedom om seder och bruk i Kina, lider ej brist på skrifter om landet, men väl komma hans studier att försvåras genom skrifternas ofantliga antal och ofta nog underhaltiga innehåll. Endast en enda enskildhet skall jag här beröra, emedan den särskildt intresserade mig såsom mineralog, nämligen stensliperierna i Kanton. Det är naturligt att i ett land, så befolkadt och så rikt som Kina, inom hvilket hemmet och hemlifvet spelar en så stor rol, mycket penningar skola nedläggas på prydnader. Man kunde derför vänta, att slipade ädla stenar här skulle användas i stor skala, men att döma af hvad jag såg i Kanton, tyckas kineserna på dylika sätta vida mindre värde än så väl hinduen som europeen. Det synes dessutom, som om man i Kina fortfarande satte större värde på stenar med gammal »orientalisk slipning», d.v.s. med polerade, rundade ytor, än på stenar formade enligt det numera i Europa brukliga slipningssättet med plana facetter. I stället omfatta kineserna med stor förkärlek egendomliga, ofta ganska väl utförda sniderier i en mängd olika slag af stenarter, bland hvilka de sätta högsta värdet på nefriten eller, såsom de sjelfva kalla den, »Yii». Den bearbetas till ringar, armband, allehanda prydnader, vaser, smärre bordskärl m. m.
Hå Utskottet i det nu återremitterade Betänkandet anfört de skäl, på hvilka Utskottet grundat sitt omdöme om vidsträcktheten af Revisorernes granskningsrätt och vid afgifvandet af nämnde yttrande jemväl tagit under öfvervägande de stadgaoden och skäl, som i anmärkningarne åberopas och framställas, anser Utskottet, som förblifver vid sin förut yttrade åsigt, sig destomindre böra ingå i vederläggning af Betiinkanden, N:o 319. 589 livad anmärkningarne innehålla, sorn öfvertygelserna i detta ämne, hvad den förflutna liden angar, säkerligen äro stadgade och den ytterligare utveckling af Utskottets åsigt, sorn möjligen kunnat erfordras, under discussionerna inom Stånden redan blifvit gifven. Beträffande sjelfva grundsatsen, kommer Utskottet att deröfver i förslaget till förnyad Instruction för R:s St:rs Revisorer afgifva yttrande. 2:0 Då K. M:t uti Dess Nådiga Förslag till Instruction för R:s St:rs Revisorer, hvilket kommit Utskottet tillhanda sedan Betänkandet N:o 62 afgafs, i Nåder täckts tillkännagifva Dess afsigt vara att anbefalla vederbörande Verk och Auctoriteter, som förvalta fonder, hvaröfver allmän granskning af R;s St:r och deras Revisorer äger rum, alt till hvarje