Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
På grund häraf samt med anmärkning, att denna motion icke skall ega oskiljaktigt sammanhang med frågan om den allmänna näringsfriheten, har Herr Halling föreslagit: att, genom upplifvande af 4 Cap. a Handels-Balken , det må förklaras, alt , med undantag af gemenskapen inom crarnisonerne och en del vaktoch andra betjentej hvilka ega en af serskilda i äldre och nyare Författningar dem förunnad , man till egna händers verk inskränkt arbetsrättighet , inom af dem förut lärdt handtverk, för öfrigt en hvar, sorn, på hvilken väg, eller hvilket sätt det vara må, Jörvärfvat eller förvärfvar sig rättighet, att i stad eller på dess område utöfva handel, slöjd eller näring, ovilkorligen är skyldig, Lagsamt Allm. Besvoch Oecon. Ulsk. Betänkande IV.o 33. 3 att blifva borgare> för att derefter såsom andra sådana inom staden deltaga i beskattningen och de öfriga re ela och per sone la besvär och befattningar, som Borgerskapet inom hvarje samhälle serskildt kan åligga; från Hederi). Bonde-Ståndet: 6:0 af Johannes åndersson från Calmar Län, som framställt enahanda yrkande som Herr Bråkenhjelm; 7:0 af Anders Danielsson från Elfsborgs Län, som föreslagit, att Rikets Ständer måtte, under åberopande af Rikets Ständers vid 1823 och 1828—i83o årens Riksdagar till Kongl. Majit aflåtne underdåniga skrifvelser, ytterligare i underdånighet anhålla, att ett allmänt Reglemente måtte skyndsamt utfärdas för handeln och handtverkerien i Riket hvarigenom handlandes och näringsidkares rättigheter och skyldigheter bestämmas i enlighet med tidens fordringart vår Statsförfattnings anda, samt den ömsesidiga eftergift åt de samma af enskilda Stånds förmoner, som år 1810 af Riks-Stånden beslutades.
Med några blommor och en tu / va har barndomen snart färdig sin lycksalighetens ö, hela sitt sagospel med brokiga äfveniyr. J. H. Thomander. Med stor glädje har Redaktionen från mångfaldiga håll mottagit såväl pelmniära bidrag till den tilltänkta skollofskolonien som ock varmhjärtade och sympatiska lyckönskningar för den goda sakens framgång. Men ännu återstår mycket att göra. Sommaren står för dörren! Om ett par veckor afslutas läsåret i Stockholms folkskolor, och efter vinterlångt arbete släppas de blekkindade faliigmansbarnen fria att njuta den solvarma sommarens lif gifvande glädje. Javäl — att njuta, de som det kunna. Men huru många skola, sättas i tillfälle därtill? Huru många sJcola beredas möjlighet alt för några korta, oförgätliga sommardagar lämna de mörka, armodiga hemmen vid den stora stadens kvalmiga gränder alt i Guds fria natur hemla hälsa och krafter, kanske af oändlig betydelse för ett helt lif? Summa: Kr. " r (är syrenerna blomma. " Af Sune Folkeson. £iri Ström kom just Dyss från sin engelska privatlektion. Då hon öppnade dörren till det rum, hon delade med den yngre systern, fann hon denna redau hemkommen till frukostlofvet. Det var någon att genast meddela sig med: » Kan du tänka dig, hvad jag fick till kriaämne till nästa gång? » » Hur ska ' jag kunna det? » » Syrenerna du, som blomma här midt öfver! » » Hvad skall d u skrifva om dem för slag? Har man hört, ett sådant dumt ämne! » Siri hade en s l ä D g af motsägelseända, och fast hon p å hemvägen gått och undrat öfver det svåra ämnet, svarade hon nu litet spetsigt: » Tycker d u? Det vet jag just inte — det beliöfs bara lite fantasi oeh poesi, kanske — » tillade hon snusförnuftigt, glömsk af att hon, med sin tröga, osjälfständiga naturs benägenhet för reflexrörelser, repade u p p ord för ord sin lärarinnas invändning mot hennes nyss förut gjorda inkast, som så mycket liknade systerns nu gjorda. Dessutom kände hon ett oförklarligts välbehag att förödmjuka den intelligenta, alltid som mönster framdragna yngre systern.
Har ett Rum med SidenTapeter, två dito med SidenMeubler, ett dito med äkta Förgyllning ä Meubler och a:ne dito med Meubler af Utländskt Träd. Drioker Vin och Caffe. Spelar Kort, Brukar ett FickUr. Hustru Dricker Caffe. Nyttjar Sidenkläder. Hemmavarande Söner och Pupiller: N. N. Dricker Vin och Caffe , N. N. Dito Dito, har ett FickUr Dito Döttrar och Pupiller : N. N. Dricker Caffe. Nyttjar Sidenkläder HusPresten N. N. Dricker Vin och Caffe. Spelar Kort. Nyttjar ett FickUr. Gouvernanten N.j N. Nyttjar Caffe och Sidenkläder HandelsBokhållaren N. N. Dricker Vin och Caffe; Spelar Kort nyttjar ett FickUr Fabriksmästaren N. N. Nyttjar Caffe Gesällen N. N. Dito Hushållerskan N. N. Dricker Caffe. Bru kar Sidenkläder ... Kammartjenaren N. N. Dricker Vin. Spe^ lar Kort. Nyttjar ett Ur Betjenten N. N. Nyttjar ett FickUr Drängen N. N. Afsäger sig Tobaks nyttjande N. N. Afsäger sig Bränvin* nyttjande . , Pigan N. N. Nyttjar mindre Sidenpersedlar N. N. Dito Dito. Dricker Caffe.i Födelsedag. Inneh2fvande Embete eller Tjenst i Staden eller pS dess grund ägande eller Arrenderad Jord, Egendomar ocb Lägenheter, Verk och Inrättningar. Hos mig bo följande N. N. Observeras. Om någon af den skattskyldiges Barn, Pupiller eller Husfolk äger sadane Egen** domar och Lägenheter, Verk eller Inrättningar, hvarföre Afgift, jemlikt t Art. erlägges, utmärkes sådant bredevid namnet, och om någon af dem är Gift, upptages Hustrun näst efter Mannen med utsättande af hvad hon utaf Öfverflöd nyttjar. (Lit, C. till Nlr 17 i Bihang till RiktSt.
Mitt hjerta är ock brustet ... Och nu farväl, Gabriella, du Tistelöns farliga ros! Vill du skänka mig, stackars skeppsbrutne verldsomseglare, en kyss till afsked – till minne?” Gabriella kände sig ej ega förmåga att vägra; men så mycket djupare kände hon sitt hjertas önskan att Arves kyss måtte vara den sista, som kärleken tryckt på hennes läppar. Rosenberg förstod henne. ”Det är detsamma!” sade han med ett svagt, men obeskrifligt smärtsamt leende. Då böjde Gabriella sitt hufvud mot hans axel; han tryckte henne hastigt till sitt bröst – och med grannlaga ömhet berörde hans läppar flygtigt henes panna. Och nu var äfven han borta. Ensam, alldeles ensam, satt Gabriella med det tyngda hufvudet stödt mot handen. Hvilken omstörtning på några få timmar! Hon hade derunder genomlefvat så mycken salighet och smärta, som kunnat utminuteras på ett helt lif. Nu låg allt bakom henne; och hon bemödade sig att återvinna åtminstone så mycken sansning att hon kunde tänka sig in i det lif, som skulle följa. Men fåfängt blef bemödandet att reda tankegången: blott förmågan att känna tycktes vara qvar; men denna, den bittraste, fanns också till yttersta grad. Redan led det mot aftonen; skuggorna förlängdes, och solens sista stråle sökte sin beslöjade bädd. Men ännu hördes ingen af i huset: ingen af dem, som gått att söka efter Anton, hade återkommit, och ej heller hördes några årslag af Haraldsons båt: allt var tyst, allt hvilade – utom Gabriellas smärta, som ej hade reda på tid eller rum. Då hördes på gården starka, grofva steg, liksom af flera karlar. Gabriella väcktes ur sin tunga dröm. ”Kan Birger redan vara hemma?” tänkte hon; men gången kände hon ej igen och icke heller de häftiga slagen på förstugudörrn, hvilken Rosenberg tilldragit. Gabriella förstod att det var fremlingar; men hon rörde sig ej ur stället; hon visste att de kunde komma in, och det var henne likgiltigt, om de en stund bultade förgäfves. Hon tänkte ej ens på hvad det kunde vara; hon tänkte på ingenting, hon blott hörde.
Ledamöterne skulle blifva af laga förfall hindrad, att Ridderskapets och Adelns förtroende emottaga, Den9Aprile.n1. hemställde Hans Excellence, antingen Ridderskapet och Adeln skulle behaga på de blifvande vallistorna uppföra 16 personer, hvaraf de 12, som erhålla de flesta rösterna, borde blifva Ordinarie Ledamöter, samt de 4» hvilka närmast i ordning efter de Ordinarie Ledamöterne bekomma det största rösteantal, varda Suppleanter, eller om Ridderskapet och Adeln skulle finna mera ändamålsenligt, att hvarje Lista endast upptoge 12 personer, nemligen de Ordinarie Ledamöterne, samt att de personer, som derefter blifva näst i ordningen i rösteantalet, varda utseddde till Suppleanter. Herr Printzensköld, Axel: För min del anser jag det förra af Herr Grefven och LandtMarskalken framställde alternatif, eller 16 namns uppförande på valsedlarne, vara det rättaste. Friherre Boije, Fredrik: För min del anser jag det sednare alternativet, eller att blott 12 namn uppföras på valsedlarne, vara bättre, emedan tid derigenom bespares. Grefve Posse, Arvid: Jag förenar mig med Herr Printzensköld, och anhåller om Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition i enlighet dermed. Grefve Horn, Claes Fredrik: Jag förenar mig med Friherre Boije, och anhål 8® - 116 Den 9 April e. m. ler om Herr Grefven* och LandtMarskal kens proposition i enlighet dermed. Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken gjorde proposition till bifall å första alternativet af hvad Hans Excellence här ofvan hemställt, eller att 16 personer skulle uppföras på hvarje valsedel, hvaraf de 12, som erhålla de flesta rösterne, borde blifva Ordinarie Ledamöter, och de 4, hvilka dernäst få det största röstantal, varda Suppleanter. Bifölls.
Ingen Skog-försäljning af hivad stag som hällst skall wara tilläten, likasom ej eller Kohlning eller Tjärudränintz till afsalu pä annat säll än rz §, Kongl. Maj ts Nådiga Förordning om Skogarns i Riket af den r Augusti 1805 stadgar och inne, häller, deruti den lnDänkning mä äga rum, ost dä ett Boställe b finnes äga ansenlig Skog, hwilkkn bör Geometrire afmäras äger Konuugens Befalls - Den 27 Januarlk. 1167 fallningshaswande tillika med Regements Befälhafwanden, i mohn af Skogens areala mmhäll och med afseende ä dest ätcrmäxk, utsätta huru mänga Tunneland deraf ärligen fä css Boställshafwaren an, wänd^s lill afsalu af Timmer eller Wed eller ock anwändas till Kohlning; allt efter detza Skogsproduckers mer eller mindre begärlighet; börande dock Wederbörandc Krono, och. Jägerie-Betjente halla noga hand dsrofwer, att en sadan nllätelle ej ökwerträdes, hvilket äiwen wid Laga Hy'esyn bor efterses.
Det är nemi. så, att vanligen inbillar man den, som icke är med förhållandet väl bekant, att ingen annan embetsman, eller öfverhufvud någon herreman, är sjelfständig, eller för BondeSt. fullt tillförlitlig såsom Sekret., än den hvilken har, som man uttrycker sig, ett horn i sidan till Regeringen. Sannolikt skulle Ståndet alltså till Sekret, välja en man af den skarpaste opposition. Hvad skulle följden deraf blifva? Utan tvifvel försök till inkräktningar på Konungamaglen. Här har redan af föreg:de talare blifvit omförmäldt, och det är sannt, att sjelfva förslaget, i sitt upliof, åsyftar minskning i den magt Sveriges Konung för närvar, eger. Frågas då, Mine Hrr, om denna magt är för stor? Om J finnen det öfverensstämmande med rikets bästa att hon inskränkes? Man säger alt förslaget är ensak emellan BondeSt. och Konungen samt alt det icke angår de öfriga Stånden, emedan det icke är fråga om deras Sekret, eller någon vår rättighet. Om denna sak anginge blott Konungen och BondeSt., hvarföre skulle föreskriften derom, likasom andra stadganden i våra grundlagar, icke få ändras utan alla Stånds sammanstämmande beslut? Det mäste vara derföre, att frågan rörer alla Stånd. Det är ock klart, att om ett Stånd får en Sekret., som missleder detsamma, så verkar det på R. S(:s beslut i det hela och på representationens förmåga ali rätteligen fullgöra sitt kall. Del är sålunda samteliga Ståndens gemensamma och icke ett Stånds ensak. Om Konungen hade begärt att få utvidga sin magt på BondeStts bekostnad, likasom nu är föreslaget att utvidga BondeStis magt pä Konungamagtens bekostnad, månne vi då, Mine Hrr, äfven skulle hafva tegat och sagt: BondeSt. må slå sitt kast; det är en sak emellan det och Konungen; vi vilje ej befatta oss dermed? Månne man då icke hade förklarat en sådan likgiltighet emot BondeSt. för en ovänlighet, på hvilken popularitet hade varit att förlora.
Till förening af besparing och lysande Effeeter , hafva förråder af alia slags Theaterbehof blifvit, utur första handen, och derföre till vida bättre köp, än förr, utifrån anskaffade, TheaterCassan och Allmänhetens nöje till lika förmån. Ofta hafva ioo procent blifvit besparde genom sådan åtgärd, och nu utgöra dylika för handen varande Effe. eter ett värde af circa 17,000 R:dr. Alla dessa förskott hade, i händelse af Theaterns fortgång, ej allenast åter influtit , utan äfven verkat väsendtligt gagn för Konsten, samt till och med vinst för Verket. Men upplöses Theatern, blifva de beredde och påkostade större arbeten icke spelte, och förloras de deraf påräknade Recetter, blifva ElevSkolorna upplöste, innan Eleverne hunnit göra gagn för hvad de kostatj mista Sujetterna sina löner och med dem all möjlighet att gälda erhållna förskotter ; få de upplagde förråder icke användas, uppkommer ju oundvikligt i Cassan en brist, lika stor med de summor, här blifvit specificerade , tillsammans .39,000 R:dr. Då dertill lägges ofvannämnde minskning i an slagen, uppkommer (oberäknadt den säkra blifvande förlusten å Recatterna) således genast vid årets slut en brist af nära 70,000 R:dr, och på hvem faller denna brist? På nära 300 Sujetter , af hvars Löner, Hustrur, Barn och Föräldrar, tillsammans minst 6 å 700, således nära inalles iooo:de Personer, jemte dem, lefva. När nu, såsom en oundviklig påföljd af ett så svårt och oväntadt lidande , Tbeaterns Sujetter befinna sig utur stånd att fornö - Den 25 Maji. 221 ja sina Creditorer, när de blifva instämda till BorgRätten, och i sin börd samt med all sköns fog instämma Directiönen, hvad skall jag inför Domstolen svara? Jag anhåller vördsarnligen, mine Herrar, att J ett ögonblick värdes tänka
Lades på bordet. 7:0 Af Herr Löwenström, Johan Jacob: Ibland de till Sveriges Rikes Lagstiftning hörande Författningar finnas säkerligen inga, som mera tarfva Öfverseende och förbättring, än Hagarne angående förbrytelse emot Postförfattningarne. Emanerade under Drottning Christinas Regering stå desse Lagar i rak strid, ej allenast emot tidens kraf på lämplighet af straff för desse Den 17 December f. m. 3i förbrytelsers art, utan ock emot <le grunder, som i öfrigt uli Brottmåls Lagstiftningen äro följde. Mig är berättadt att Kongl. Majit redan år i8i3 i Nåder anbefallt vederbörande auctoritcter, att uppgöra förslag till nya författningar i denna del af Lagstiftningen och att det alt sedan skall berott på öfver PostDirectionen att med Utlåtande i ämnet inkomma. Huru härmed må förhålla sig, anser jag nödigt fästa Högloft Pvidderskapels och Adelns uppmärksamhet på nödvändigheten af att desse efter vår tid icke afpassade Författningar må varda öfversedde, och får jag således tillstyrka, att Högloft. Ridderskapet och Adeln derom hos Kongl. Majit måtte göra underdånig anhållan. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles äfven. Lades på bordet. 8:0 Af Herr RothliebCarl Fredrik: Sedan Rikets Högloflige Ständer vid 1818 års Riksdag beslutat, att de under Ädelforss Guldverk lydande hemman skulle användas till godtgörande af Herrar af Wetterstedts och Adlerbrants anmälte så kallade Frälseoch Skatierättsfordringar, och i öfrigt vore användbare för lika beskaffade kraf, samt vid Guld verkets upphörande, derunder lydande Fastigheter ej kunna annorlunda betrak - 3i Den 17 December f. ra. tas, än som varande af Krono-natur, enär desamme icke finnas ibland Rikets Kungsgårdar uppförde^ och följaktligen kunna, såsom saknande Åborätt, till Skatte inlösas, får jag vördsamt anhålla, att bestämt stadgande mätte meddelas, att det under nämde Guldverk lydande Pauliströms
Tullsatsen befanns dock för hög, lurendrejeriet ännu för lönande; hvadan importen åter småningom sjönk till föga öfver 1,000 lisp. Då sänktes ytterligare 1855 tullen till 1 rdr, och den 26 Sept. 1855 blef af K. M:t all tull å smör uphäfd. Följden visade sig genast. Importen 1855 blef 42,761 och steg år 1856 till 70,452 lisp., under det att samtidigt tillverkningen uti Haparanda återgick till sitt notmala belopp. 0 en 4 Ju ni. 71 Dessa data behöfva ingen utläggning, för att till full klarhet ådagalägga huru på en gång fåfängt och demoraliserande hvarje försök aflöper att genom tullsatser öfver höfvan fördyra hvad ett mer eller mindre allmänt spridt behof efterfrågar. Med skummjölksost eger — såsom redan förut är anmärkt — ett uti viss mån för öfriga ladugårdsprodukter främmande förhållande rum. Den arbetande klassens under sednaste tiotal af år högt stegrade förmåga att förbruka, har nemligen framkallat en ganska betydlig import af sådan ost. Klagomål öfver svårigheten, att icke säga omöjligheten — synnerligen för den mindre jordbrukaren — att uthålla täflan med den importerade varan, fötljudes från flera håll, och såsom bevis på dessas giltighet anföres att den Svenska skummjölksosten blifvit mer och mer nedtryckt till pris. Uti viss mån kunna dessa klagomål vara grundade; men frågan blifver dock den, huruvida desamma genom en å ost satt tull allijelpas. Om den mindre jordbrukaren icke för sin ost förmår betinga samma pris, som importören tillgodonjuter, är orsaken härtill påtagligen den, att den förres vara icke med den sednares är jemngod; och detta förhållande kan ingen tullsats förändra. Detsamma ligger uti sjelfva osttillverkningens natur, som ovilkorligen kräfver — derest osten skall blifva god — att ny, och synnerligen lika gammal, mjölk till ostgöring användes. Detta vilkor åter förmå våra mindre jordbrukare, med den ringa lyftning ladugårdsskötsel!! beklagligen hos dem ännu erhållit, icke att fylla, och derutaf härleder sig det sänkta priset å deras vara.
Ftt envist vidhängande vid det åldriga system, som de facto icke befunnits hålla stånd, men hvars ouppfyllda pligt: vexling, likväl legat till grund för folkets tro, må kallas fördom eller svårighet att lösslita sig från en inrotad opinion, en så till sågandes medfödd tro, att en bank måste åtminstone bära namnet af en vexelbank, och att saken måste redas i samma riktning och anda, utan afvikande från gamla principen såsom basis för allt hvad bank benämnes. Att en bank här måst bära vexlingsskyldighetens benämning, grundar sig på förevarande banks ställning och organisation, samt derpå, att man ej velat tänka sig in i en annan plan för en bankinrättning och kanske icke fördomsfullt trott på möjligheten af ett annat sätt. Del besa 164 Den 5 Maj c. m. och ingenting innefattande utropet: att endast okunnighet i financers behandling skulle kunna tillstyrka, att crediten — oaktadt den i detta system går på den säkraste valuta i verlden, emedan denna valuta är oförstörbar — utställer till andra invexling af egna reverser, återfaller på utroparen sjelf; hvarföre han tillstyrkes att upplyfta fordomens täckelse från anletet och skåda den oinotståndliga kraften, som en grundad, säker och fullkomligt garanterad credit innebär till skapande, för tviflarens ännu större förskräckelse, af sju nya verldens underverk, lika fe lunbla som de gamlas, änskönt dessa skulle byggas inom industriens område. Annan och oförstörbar valuta, i utbyte emot den rörliga, lätt förskingrade och således osäkra valutan, medför möjlighet af en annan behandling med bankaffärer, och en vida enklare. Erfarenheten har dessutom visat, att en vexelbank icke vexJat, således icke uppfyllt sin egentliga bestämmelse, eller det åliggande, som varit grunden för dess tillvaro; och likväl har man kunnat realisera dess sedlar hos ägare af metaller, eller, sorn är detsamma, köpa silfver för dess sedlar, utan att utgifvaren förmår prestera en valuta, i någon mån motsvarande den, en jordbank förevisar.
Detta är fullkomligt riktigt, det kan jag icke motsäga; men antalet af siffror, som behöfvas, för att uttrycka en gifven qvantitet af hvad slags storhet som helst, beror ingalunda på storheten af den enhet, hvarmed varan mätes. Detta är en omständighet som jag anhåller att få fästa upmärksamheten på; ty om en gifven qvantitet af en vara skall uttryckas med biträde af en slags enhet eller en annan, så blifva siffrornas mängd eller talets numeriska storhet endast beroende af den noggrannhet, hvarmed jag anser behöfligt för ett gifvet ändamål att uttrycka qvantitetens förhållande till enheten. Om jag t. ex. vill uttrycka afståndet härifrån till någon annan stad och dervid är nöjd med att få detta afstånd bestämdt på miltalet, så säger jag t. ex. att det är 7 mil, 7* eller 7J. Hvarföre kan man då uttrycka afståndet med den korta siffran 7 mil eller eller 7J mil? Det är icke derföre att jag begagnar en stor enhet, utan derföre, att jag icke här gör afseende på ett eller annat hundrade alnar mer eller mindre, utan att jag är nöjd med den noggrannhet, som jag får, när jag icke går längre än till de siffrorna, sorn uttrycka förhållandet på J-dels mil nära. På samma sätt om jag skall npmäta en viss qvantitet spanmål, så är klart, att sällan blir denna qvantitet spanmål kommensurabel med det mått jag har, men jag stannar vid en storhet, som kan enkelt uttryckas i detta mätt. Hura långt jag dervid går, beror på den noggrannhet, hvarmed jag vill hafva storheten uttryckt, och jag kastar hort en qvantitet, som är så ringa, att det gör hvarken till eller ifrån om jag tager den i beräkning eller icke. Frih. Palmstjerna har nu sagt, att det ovilkorligen fordras 6 siffror för att uttrycka den rågade kappens storlek i kubikmått. Det är förhållandet med ganska många mått att de icke äro kommensurabla. Man kan då uttrycka det ena måttets förhållande till det andra med huru många siffror man vill. Om man icke anser detta förhållande tillräckligt noga uttryckt med 6 siffror, så kan man uttrycka det med 20 siffror eller flera, detta beror helt och hållet på huru långt man vill sträcka sin noggrannhet.
9Raj:t täcfteS loibtaga ttöbiga åtgärber, för att förbercba od), få fort ffe fan, för fRifSbagen framlägga itåbigt förftag i betta l)änfeenbe. § 32. SBår färom bett 9 imtetoaranbe må* ttab till jfongl. bölajtt aflåtna unberbåniga ffriftoelfe. § 33. 2)å 28i anfelt ftabganbet i 1 § af 15 Äap. fRättegångS*S3alfen, att i alla brottmål beit anflagabe ffatl fjelf ftoara, i allmänhet tde toara af bel)oftoet på* faHabt i ftoab angår to ifla ringare brottmål, eller fåbatta, font funna IjäitföraS till polismål, fioaremot betfantnta ofta fatt af ett åflagare till olägenhet för mot* 84 Siitöbag§*23eflut 1866. partén miffBrutaö, tjafme Söt, på fatt SBi uti unberbånig ffrtfmelfe af ben 26 fiftlibne SJtarés l;oö Äongl. SJlajd anmält, för SSår bet Beftutat, att itämnbe lag* paragraf ffalt erhålla följaitbe föränbrabe tpbetfe: "3 Brottmål, ber efter lag ftraffarBete å Brottet följa Ian, finare ben fjelf, forn anltagab är. fPröfmar bomaren, att Ifan Ijjelp i rättegången tarfmar, bå tidåteö tjonom fudmägtig meb fig Rafina.
Vid detta tillfälle kom likväl icke den svenske befälhafvaren, men deremot lät han sin vördsnadsfulla tacksägelse åtföljas af den underrättelsen att han skulle hafva äran att påföljande middag göra deras högheter sin uppvaktning. Öfver detta svar yttrar prinsen af Hessen något, som fullkomligt visar att föregående aftonens bjudning aldrig varit allvarligt menad. ”Jag trodde”, heter det, ”att det var en undanflykt och att öfversten på det sättet velat dölja en tillärnad reträtt om natten. Också blef jag följande morgonen icke litet förundrad, då general Mansbach rapporterade att hos de svenske ännu allt var i samma stånd.” Samtidigt med denna rapport lemnade general Mansbach åt prinsen diverse papper, som blifvit funna efter öfverste Tranefeldt på Qvistrums gästgifvaregård, den han innehaft före norrmännens fredliga antågande. Bland dessa papper fanns äfven ett bref från general Hjerta till öfversten, deruti denne uttryckligen ålades att bibehålla sin plats vid Qvistrum, hvaremot förstärkningen snart skulle vara att vänta. Danske generalbefälhafvaren synes ha blifvit något förnärmad öfver att Hjerta i detta bref behagat gifva norrmännen benämningen ”fjällräfvar”... ”en titel”, säger prinsen, ”som vi försökte förtjena, då vi samma dag klättrade uppför den klippa som stötte intill det fiendtliga retranchementet” Emellertid kom middagen och med den olyckligtvis öfverste Tranefeldt. Ett tungt moln hängde öfver hans ansigte, troligen återskenet af hans själstillstånd. Men etiketten och hans generade ställning gjorde till en nödvändighet att gömma förtviflan under konvenansens mask. Hvad skulle han hafva sagt, om han vetat att under det han som gäst språkade vid fiendens bord, begynte fiendens trupper (klockan 3 e. m.) att marschera. Flere bataljoner hade nu tillkommit, och danska armén, som här skulle operera, uppsteg då till 9,540 man.