Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då fråga nu åter blifvit väckt onx utarbetande af en ny Riddarhusordning, får jag vördsammast hemställa, om ieke den ide, som vid sistlidne Riksdag bragtes å bane, nu borde utföras, nemligen att skilja det, som särskilt rör Ridderskapets och Adelns Representations-rätt, ifrån allt det öfriga, sorn angår Riksdags-ärendernas behandlingssätt; och om sålunda icke endast det förra» hvilket hufvudsakligen innehålles i de n första §§ af nuvarande Riddarhusordning, borde lill Kongl. Maj:ts Nådiga stadfästelse öfverlemnas; men Ridderskapet och Adeln, i afseende på Riksdagsärendernas behandlingssätt, förbehålla sig samma rätt, som de öfriga Stånden, att icke bindas af andra föreskrifter, än Rikets Grundlagar. Herr Printzenskjöld, Carl: Jag förenar mig med Herr Cederschjöld. Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken föreslog, att så väl de al Grefve Spens, Friherre Boije, och Herr Den 23 November. Wirgin, väckte ofvannämnde Motioner, som de af Herrarne Cederschjöld och Printzenskjöld, i anledning deraf, nu afgifne yttranden, måtte till RiddarhusUtskottet remitteras. Bifölls.
Hvad först beträffar frågan om upphörande af bevärings-manskapets årliga vapenöfningar och hvad i sammanhang dermed blifvit föreslaget, så hafva Rikets Ständer, vid pröfning af Riks-statens 4:de liufvud-titel, beviljat anslag för dylika öfningars anställande lill och med under längre tid af året, än desamma hittills upptagit, och då denna fråga sålunda redan är af Rikets Ständer afgjord, lärer något vidare yttrande deröfver af Utskottet icke erfordras. 8 Ekonomi-Utskottets Betänkande, J)i 10i. Frågorna dels om rättighet för beväringsskyldig att välja tjenstgöring till lands eller sjös och dels om ändring i gällande stadgande rörande Bevärings-manskapets uttagande för kavalleriet, artilleriet och sappör-depöterna, hafva vid de två sednaste riksmötena förevarit, men vid båda förfallit i följd af tre Riks-stånds sammanstämmande beslut.
Härtill kunde slutligen läggas 6:o, att en vice bibliothekarie finnes vid alla kongl, bibliothek utomlands, och vid nästan alla universitetsbibliothek, större och mindre.» Af det jag här haft äran anföra synes, att den ifrågavarande vice bibliolhekarietjensten är af behofvet oafvisligen påkallad; att detta är af Rikets Ständer erkändt; att Ständerne vid senaste riksdag, liksom Utskottet nu föreslagit, afdragit 1.200 R:dr utaf anslaget till bokinköp, för att utan nya anslag kunna bereda erforderlig omvårdnad åt de samlade bokskalterne och att härigenom det materiela anslaget blifvit förminskadt till 6,800 R:dr. Och då det är obestridligt, att det vid 1844 års riksdag på grund af Kongl. Maj:ts nådiga proposition beviljade anslag af 8,000 R:dr till bokinköp, är den minsta summa, som erfordras, om bibliotheket skall kunna motsvara sitt ändamål, att såsom en bildningens källa hos sig förena allt hvad, som i vetenskap och litteratur kan finnas utmärkt, såväl inom som utom färderneslandet, så är en sådan nedsättning af 1,200 R:dr i dét materiela anslaget ett betänkligt tillbakaskridande och ett sorgligt vittne på ett aftagande intresse för nationens intellektuela lyftning. Utskottets beslut i denna fråga är så mycket mer att beklaga, som Utskottet denna gång härvid ej kunnat fästa afseende på statens inskränkta tillgångar, alldenstund Utskottet icke tvekat, att, sedan denna fråga blifvit afgjord, tillstyrka ett med 4,300 R:dr förhöjdt anslag åt Upsala universitets bibliothek, ett anslag, som med 2,800 R:dr öfverstiger det, Kongl. Maj:t äskat, och hvarigenom Upsala bibliothek nu skulle erhålla till bokinköp 8000 R:dr årligen eller 1.200 R:dr mer, än hvad kongl, bibliotheket i Stockholm erhållit, enligt Utskottets förslag. På Stats-Ulskatlets Utlåtande, JU 89.
N.-o i >2,? för det Ryska, utgör den enda hufvudsak!!- ga vara, sorn Gottlänningen egentligen skulle behöfva ifrän Sverige afhemta , i utbyte mot sin kalk. Långt ifrån, att denna Byteshandel skulle genom den föreslagna Porr to-franco-inrättningen lida något intrång, är det väl alltför troligt; att just derigenom skulle beredas för Svenska handlande en lättare utväg till afsättning af naturoch.' konstalster, ja, äfven fraktförtjenst. — Till den af Utskottet yttrade förmodan, ’att fremlingar, bosatte på Gottland, ej skulle för moderlandet hysa annan välvilja, än den, som härledde sig från möjligheten att rikta sig på dess bekostnad,” svaras oförgripligen,' att något dylikt väl kunde förmodas oni alla Utländska och måhända inånga InriJ kes handelsrelationer, dem det dock vöre ovist att afbryta, enär de genom sina capitaler och sina lofliga speculationer, med eller utan välvilja, tillskyndade vår egen handel väsendtliga fördelar. Utskottet finner också högst vådligt att J medelst försök af nya uteslutande handels-; fördelar, äfventyra rubbning i redan bepröf-i vade inrättningar. Likväl vore Porto-fran-, co-inrättning på Gottland ingen nyhet,' deg den för tusende år sedan existerat, och der man egde någon rättighet till det anspråk att Bil.t.Bev.s.AHm.Besv.o.Oec.Utak.Bet. N.o 12. afl", untJer Svenska Styrelsens beskydd, blifva vid denna, såsom vid andra rättigheter bibehållen, helst Borgerskapet i Wisby en si» dan rättighet sig aldrig afsagt.
Grundlagen har derföre tydligen afsett, att dylika frågor icke skola väckas inom representationen. I litte §:n R. F, heter det: »Ministeriel mål, hvarmed förstås alla de om rikets förhållande till främmande makter, må Konungen låta bereda och handhafva på det sätt, honom lämpligast synes. StatsMinistern för utrikes ärenderna tillhör att dessa mål inför Konungen föredraga och anmäla i närvaro af någon annan StatsRådets ledamot»; och i slutet af nämnde § står: »Af sådana beslut må Konungen låta till Stats-Rådets kunskap komma hvad honom nyttigt synes, så att äfven någon kännedom af denna riks-styrelsens gren måtte hos Stats-Rådet finnas.» Vidare heter det i 29:de §:n R. O.: »Konst.-Utsk:t åligge, att äska de uti Stats-Rådet förda protokoll, utom dem, som angå ministerieia ärenden och kommandomål, hvilka endast i hvad som rörer allmänt kända och af Utsk:t uppgifna händelser må kunna fordras.» Af allt detta synes klart följa, att grundlagens stiftare alldeles icke velat att representationen i allmänhet skulle befatta sig med dylika ärenden. I anledning af den siste värde talarens yttrande, att han vill bevara R. St:rs grundlagsenliga rätt att göra framställningar i så beskaffade frågor, vill jag fästa R. o. Adis uppmärksamhet på att, då det i 60:de §:n R. 0. stadgas, att R. St:r ega rätt att uttrycka sina önskningar i hvilken fråga som helst, så är det obestridligen representationens rätt att uppträda äfven i dylika frågor som den förev:de; men denna rätt bör dock, efter min åsigt, endast undantagsvis utöfvas. Hvad sjelfva saken beträffar, så hafva olika meningar här blifvit framställda. En talare, Hr Brake], som på ett vackert sätt uttalat sitt deltagande för Polen, har dock, så vidt jag kunde fatta hans yttrande, icke kommit till något resultat.
Jag skulle anse mig mycket missbruka tiden, om jag upptog den med att visa vigten af ämnet, då jag, när denna fråga återremitterades, hade tillfälle utveckla den förlust, som skulle uppkomma, om det begärda förskottet ej lemnades, så att Directionen, som utan Ständernas tillstånd ej kan hypotisera något afBolagets effecter, vore vid arbetstidens början hindrad att fortsätta Cunalai betet. Denna förlust, uppgående till 80 å 90,000 Riksdaler, drabbade icke Canalen allena, utan hela Riket, och ungefär samma förlust upp - Den i3 April. står, antingen förskottet beviljas eller icke. Jag förbigår således denna del af ämnet, och vill blott förklara, att jag omöjeligen kan fatta Utskottens mening, då de anse anslag till Gölha Canal såsom oskiljaktigt förenligt med uppgörandet af StatsRegleringen, så framt det icke är Utskottens tanka, att afstyrka allt vidare understöd till ifrågavarande arbetes fullbordande. Eljest hade icke Utskotten handlat planmessigt. Då det likväl nu är öfverflödigt, att för närvarande ingå i bedömmande, om det begärda anslaget bör beviljas eller ej, anhåller jag, att få framställa ett förslag till contraproposition, som kan antagas af det skäl, att de ifrågavarande 100,000 Riksdalerne derigenom endast blifva alt anse såsom ett lån med full återbetalnings-skyldighet, derest hela anslaget icke skulle beviljas. Jag kan ej inse, hvad sammanhang denna fråga har med den kommande StalsRegleringen. Den, som med någon uppmärksamhet följt Riksdags-angelägenheterne, bör det icke kunna hafva undfallit, att vi sedan 1823 äga 3,750,000 R:drs öfverskott på besparingarne, och att följagteligen någon svårighet, att bestrida ifrågavarande utgift, icke är för handen, J det lyckliga skick, hvari StatsFinancerna befinna sig, är det icke svårt, att reglera större utgift, än dejina. Jag kan icke finna, att man vore uti någon olycklig belägenhet, om man, likasom skedde år i74 Den i3 April.
Hans sä fullkomligt ädagalagde hedrande tankesätt är en tillräcklig Borgen för med hwad glädje han skulle emottaga och begagna tillfälle alt utwidga sin Plan. Betraktas besia sä högeligen wanlottade med, mcnniffor till det antal de öfwer hela Swerige utgöra, blir wäl äfwen den hjelp, som genom denna Plan dem tilldelas, otillräcklig och mindre betydlig, da enligt samma plan, endast ?Z deraf kunde komma i åtnjutande. Blott i den lilla Stad, för hwilken jag har äran att häri tala, finnas twänne Bröder i denna olyckliga belägenhet; Och hur smär^nde, hur vult är der icke att ät någre fä olycklige be. reda hjelp och undsättning, men öfiverlemna sä mänga andra ät sig sjelfwa, ät hela rysligheten af. deras öde. Wisterligen utgör anskaffandet af medel till planens utwidgande det största hinder deremot, synnerligast i den förlägenhet Riket och Statswerket sig nu befinner, men widtages hwad Herr Friherre LM, KsäzM derom proponerat, nemligen att genom det Tullen i obetydlig mätto ökas ä Caffe eller andra Lfwerflöds wahror, dertill staffa Fond, torde denna betänklighet lätt kunna undanrödjas; kostnaden drabbar pä detta sätt icke den fattiga och behöfwande; Och öfwerflödswahrors nyttjande finge fämedelst, 74 Den 4 November. enär Consumlionen i någor mohn bidrog till mild ring af mänskliga eländet, ett warde i mina tankar wida öfwerstigande det de nu aga. I alla fall ar den här isräga warande summa, a mvänd till eill sä siort Barmhärtighets werk, icke af någon egenkelig betydlighet eller känbar inflytelse för Staten. Widkommande det i Planen och Betänkandet upptagne Arfwode för Institutets Föreståndare; sä anser jag det samma afwen wara för Modest och för lågt upptagit: Det är wida öfwer all nnnstlig förmåga att kunna belöna elier wedergälla Handlin» gar as den art, hwarmed Herr Kongl.
Nog af, att en allvarlig Revision är villkoret för just den frihet, Utskotten så lifligt synas önska. Det å - Den 18 December. T> ters tår mig allenast, att försäkra, att ej conjuncturens fordran varit hvad som motiverat mig, att yrka denna Revision, utan ett det aldra uppenbaras te behof deraf har satt mig i rörelse. De forskningar jag gjort i såväl våra, som Norriges, Tysklands och Englands Universitets inrättningar, hafva visat för mig detta behof; äldres och yngres yttranden och samtal hafva stärkt mig deri.. Jag hade antecknat i flera år, hvad jag derom ämnade framlägga. Ett ögonblick har vållat, att det af mig påkallades en Riksdag förr än jag ämnat; men jag skall söka, att vid nästa Riksdag fullständigare utreda förhållanderne. Nu afstår jag gerna från att yrka antagandet af de punkter, som jag i reservationen föreslagit. Jag yrkar endast proposition på den underdåniga skrifvelse Utskotten tillstyrkt. Och jag ingår gerna på den öfvertygelse, att om mina föreslagna punkter innehålla något nyttigt, kunna de ej undgå Regeringens uppmärksamhet. Det må åtminstone vara, ännu några år, en välmenande Representants tröst. Herr von Hartmansdorff'., August: Då Herr Hjerta afstått ifrån yrkandet, att Riksens Ständer måtte till sina egna göra de frågepunkter, angående Universiteten, hvilka i hans reservation innefattas: så borde ej vidare tal om förevarande ämne behöfvas. Men våra Universitet hafva af honom och Herr Hammarskjöld nu, samt förut af andra Ledamöter blifvit, såsom mig synes, obilligt behandlade. Näst föräldrar vet jag ingen, man är större 76 Den 18 December. erkänsla skyldig, än fiina lärare; och jag skulle anse mig ganska otacksam, om jag med stillatigande afhörde de oblida yttranden, som angående dem blifvit fällda. Höglofl.
Denna villrådighet ökas naturligtvis, då jag erinrar mig de stora talare-egenskaper, som genom deras behag och den tjusningskraft de äga på sinnet, verkat det så högljudda bifallet, Denna villrådighet ökas naturligtvis äfven derigenom, att det klander jag framfört emot 56 Den i Martti, Ministéren, fått en försvarare uti den man, som äger det utmärkta förtroendet, att som Ordförande uti Constitutions-Utskottet vara en utsedd granskare af dess handlingssätt. Den värde Talaren har i afseende på denna omständighet, på ett så skickligt sätt leninat anledning att förmoda dess förestående handlingssätt, att jag ej vill ingå uti någon ytterligare tankeledning i anseende dertill, men söka att med aktning bjuda till att förstå hans yttrande. Jag är villrådig om jag skall börja med vederläggningen af de anföranden min värde motståndare emot mig yttrat, eller med framställningen af de grundsatser, hvaraf jag varit ledd. Jag är förundrad att den värde Talaren så uteslutande fästat sig vid de politiska förhållanden, hvilka jag ej vidrört, och hvilka det bör synas att jag icke åsyftat. Det år landets ställning, det år jordbrukarens tillstånd som år oföråndradt ofördelaktigt sedan långliga tider; det år deruti jag ej finner de förbättringar jag hade önskat, och jag utsträcker denna tanke äfven till Statsborgaren i allmänhet. Det år blott derpå som mina yttranden vant riktade. I detta afseende skall jag försöka att framställa en vederläggning, som hår påkallas. Jag skall ej möta Talarens yttrande med någon spetsfundig advocatur, såsom enda undflykten. Den har aldrig, vid intet tillfälle af lifvet varit mitt försvar. Jag har yttrat mig såsom min känsla dicterade. En Ministéres egenskap af sammanhängande eller osammanhängande kan betraktas från tvånne synpunkter. Den ena från Stats - Den l Martti, 57 författningens egenskap att göra den sammanhängande; den andra ifrån Ministéren sjelf. Jag trodde oss vara komne på den punkt af constitutionell bildning, att vid frågan om Ministérens ansvarighet all individualitet hade försvunnit, och att Ministéren aldrig annorlunda kunde ses än i sin collectiva beskaffenhet, såsom en corps, hvars tankar och verkningar voro allas. Personlighet har ej hår kunnat vara min afsigt.
Maj:ts nådiga proposition, angående sättet för fullföljd af mindre brottmål, som med tvistemål ega nära gemenskap eiler deraf härflyta; och N:o 35, i anledning af väckt motion om förklaring af lagens stadgande, angående rätta orten för lysning till äktenskap. S. D. Föredrogos ånyo Stats-Utskottcts Memorialer och Utlåtanden: N:o 230, i anledning af återremisser å Utlåtandet, N:o 141. angående låneunderstöf för uppbyggandet af den nedbrunna delen af staden Lidköping samt verkställandet af den nya tomtregleringen derstädes; bifölls. No 231, i anledning af återremisser å Utlåtandet, N:o 158, angående ett lån för uppbyggandet af den nedbrunna kyrkan i Lidköping. Ifrågavarande lån bifölls, till ett belopp af 20,000 Rdr. N:o 232, angående sökt anstånd med ränteoch kapital-inbetalningarne å de för hamnbyggnadsarbetena vid Cimbritshamn beviljade lån; bifölls, på det sätt, att det ytterligare anståndet medgafs till 1854 års slut, i öfrigt med af Utskottet bestämdt vilkor. N:o 233, i anledning af väckta motioner om odlingslån åt innehafvare af mindre jordegendomar och lägenheter; bifölls. N:o 234, i anledning af väckt fråga om en utredning för jemförandet af nuvarande statsinkomster och utgifter med enahanda inkomsters och utgifters belopp år 1809; bifölls N:o 235, angående restitution till Regements-skrifvaren J. C. Kant, af oriktigt debiteräd lönebevillning vid Uplands regemente; bifölls. N:o 236, angående restitution till Regements-skrifvaren P. G. Hanngren, af origtigt debiterad och derefter erlagd lönebevillning vid Dal-regementet; bifölls.
Andligen är jag sjelf klädd i denna arbetets drägt, och när jag stryker den af mig efter slutad arbetsdag, då vill jag kunna se tillbaka och tänka: det var dina grofva händer som gjorde detta. Du var ”underklass”, du, men du gjorde gagn, och på de stenar du murade in skola andra bygga vidare. Brandes hade berättat om Strindberg, att han formligen fördrifvit en dam från Grèz, derför att han var svartsjuk emedan hon några gånger kysst hans hustru. Brandes tror att Strindberg är vansinnig. Damen i fråga är nära bekant med Brandes, som hon brukar rådfråga i alla kinkigare fall. Hon hade visat honom ett par hotelsebref från Strindberg. Denne brukade gå ut och möta postbudet för att kunna uppsnappa alla bref till hustrun, hvilka han läste och aldrig släppte fram.387 Stella Kleves ögon påminna mig om en katt i solsken. Hörby d. 11 Aug. 86. Intet pjunk! Det som för mig är sanning, är mig mera värdt än hans intresse. Nu griper jag på nytt tag i ”Fru Marianne”. Hörby d. 23 Aug. 86. Hela den mellanliggande tiden har varit arbete, rastlöst arbete, med djup, rik glädje. Jag har inte varit pjunkig. Jag har icke tänkt på annat än mitt arbete samt rent praktiska saker. I går voro vi i Sextorp. Vi vandrade uppåt sluttningen bakom boningshuset. Det var just som solen sjunkit ned bakom en lätt, töcknig molnvägg. Sjön låg stilla i ett gråblått flor. Alla konturer voro som sammandrifna med en bred, mjuk pensel. Ellen Key och jag sutto ensamma på en bänk, och på en annan, längre bort Hilda, Hilma, Matti och Karl.389 Ellen satt och talade om den intensitet förnimmelsen af yttre detaljer kan få under utomordentligt starka själsrörelser. För 20 år sedan höll Ellen på att drunkna. Hon var tillsamman med två jemnåriga flickor. Hon kunde simma, men icke de. Hon sökte rädda dem, men kunde icke. Visste icke hur hon sjelf kom i land, så förfärad var hon öfver hvad som händt. ”Jag glömmer aldrig en enda detalj.
FL. års utställning Forsäljes i våra butiker z E NYASTE MODET, E. o. hofrättsnotarien Doktor M. FL. FÖRLOFVADE. 1:50; dödsannonser kr. ö: —.) Denna, hopsamlad från skilda musikkapell, stod under hr Hjalmar Meissners ledning o c h skötte sig förhållandevis bra. Den celebre violinisten utförde m e d orkesterackompagnement Mendelssohns konsert o c h Saint-Saéns ' Q A M E R, SOM &amp; C22 Mutual Life • På KAPITALRÄKNING å 6 mån uppsägning godtgöres Bankens HÖGSTA DEPOSITIONSRÄNTA S T O C K H O L M. och tillämpas vid inträffande ränteförändring den nya räntesatsen omedelbart utan föregående uppsägning. (S. T. A. UTBETALT: Bästa resultat garanteras. Prospekt och profbref GRATIS. ) \ f örsäkringsbref Malmö Språkoch Handelsinstitut. BB Dir. H. S. HERMOD, Södcrg 17, Malmö. Öfversättning, c:a J K o r k m a t t o r, ENFÄRGADE STÖRSTA URVAL OCH PROFVER SAMT KOSTNADSFÖRSLAG BEGÄRAN HOS F. UHNÉR &amp; C: O. c.a GELTOLN^jirF OCH TRYCKTA, FINNAS I TILLHANDAHÅLLAS kronor Vinst Ofversättning af ungdomsoch barnböcker samt romaner och skådespel samt operor från tyska eller engelska utföres mot lågt arvode. Svar till » 5610 », p. r Ystad. NA, 1,450,000,000 365,000,000 kronor Meddelar LIP-, K A P I T A L -, ARB och L I F R Ä N T E - m. fl EÖRSÄK R I N G A R på liberala och PÅ ytterst förmånliga villkor. (S. T. A. (Sv. Panoptikon G Stockholm. - * Största Rengöringsoch Polerin&amp;smedlet Lag-ermans TD R sevärdhet. * O S S E &amp; Etablerad 1706.
Men mamsell Lovisas alla spaningar lemnade inga särdeles tillfredsställande resultater; och de enda upplysningar hon kunde vinna, gjorde prostinnans gissningar nästan till visshet, ty rummet näst intill var verkligen det som de båda resande damerna haft öfver natten; de hade rest sin väg med sina följeslagare, tvenne herrar, som pigan sade, i dagningen, och voro säkert nu flera mil derifrån; intet bevis fanns att barnet tillhört dem, pigan tycktes icke misstänka det ringaste, hon hade endast sett den ena af fruntimmerna om qvällen; och om morgonen då de reste, hade denna gått ett stycke förut, sades det, för att njuta af det vackra vädret, den andra hade sin slöja nedfälld då hon kom ut för att sätta sig i vagnen, men just som hon steg upp, hade vinden fört den åt sidan, och det ansigte, som då framskymtade, var mycket blekt; för öfrigt visste pigan ingenting. – Det namn som stod i dagboken var så besynnerligt och så slarfvigt skrifvet, att de båda nyfikna fruntimmerna omöjligt kunde få någon reda derpå. Ehuru de voro fullkomligt öfvertygade att det bleka fruntimret var barnets mor, var det likväl ganska svårt att nu få reda på henne; barnet var emellertid qvar, och dessutom, hvad ville den ömsinta prostinnan göra, hon kände sitt hjerta, för hvarje gång hon betraktade dess lilla fina ansigte, allt mera bevekt att behålla och uppfostra det som sitt eget. En halftimme derefter satt hon med mamsell Lovisa, – som nu lemnat skälskinns-kofferten och honungskrukan att sköta sig sjelfva, och satt rak och orörlig som en milstolpe med ett knyte i sitt knä – i den gamla gula skrällande vagnen. – Det var emellertid bra dumt att Erik redan farit hem med hästarne, så att vi nu skola betala skjutspengar onödigtvis, – sade prostinnan och jemkade med omsorg shawlen tätare omkring det lilla byltet i mamsell Lovisas knä. Den beskedliga mamsellen nickade blott deltagande med hufvudet, ty hon ansåg sig icke kunna tala af omsorg för knytet. Vagnen rullar skyndsamt tillbaka åt
Med »Strindbergslitteraturen» menas i denna lilla skrift alla »Det unga Sveriges» litterära alster, hvilka till innehåll och tendens äro beslägtade med August Strindbergs »Giftas», »Tjensteqvinnans son» och »Jäsningstiden». Hvarför just denna benämning för korthetens skull blifvit vald såsom ett sammanfattande slägtnamn på flera likartade litterära företeelser i bunden och obunden stil, torde icke behöfva förklaras. Det är icke min mening att öka antalet af de vanliga recensionerna öfver dessa arbeten, för eller emot dem. Min afsigt är att med deras egna ord visa deras egentliga innehåll, hvilket i tidningsrecensionerna icke kan framhållas med tillräcklig tydlighet, på samma gång jag blottar ett fruktansvärdt samhällsondt, som till stor del är den direkta eller indirekta frukten af denna litteratur. Framför allt och egentligen åsyftar jag härmed föräldrars och uppfostrares samt äfven de styrandes väckelse. Men jag hyser också den önskan, att mitt ord måtte träffa den ungdom, som behöfver träffas deraf. Föranledd dertill både af Strindbergslitteraturens öppet uttalade osedliga idéer och af de frukter dessa idéer burit bland skolungdomen, går jag att blotta och vidröra förhållanden af den beskaffenhet, att en menniska skall vara bra långt bortkommen i inre råhet och sedligt förderf, om hon icke måste göra våld på sig för att öppet kunna nämna dem vid deras rätta namn och framdraga dem ur det mörker, hvari de hafva den smygande tillvaro, som sedlighetskänslan instinktmässigt skyr att röja. Min sedlighetskänsla bjuder mig tiga, men mitt samvete förbjuder mig det. Och mitt samvete förbjuder mig också att stanna vid sådana halfva uttalanden eller allmänt hållna resonnemanger, till hvilka man vanligen inskränker sig, om man någon gång höjer en varningens röst i denna sak. Ty mitt förstånd säger mig och erfarenheten bestyrker, att med en sådan halfhet och försigtighet ingenting uträttas, när faran är stor.