Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan, med öfverlemnande af en utaf Kapiten-löjtnanten vid Kongl. Majits Flotta Carl Edvard Törnebohm derom gjord och af direktionen för navigationsskolan i Hernösand förordad ansökning, Kongl. Kommers-kollegium, enär Kapiten-löjtnanten Törnebohm — hvilken den 12 September 1842 blifvit af Kollegium förordnad att tillsvidare vara ordinarie lärare vid berörda navigationsskola och, på grund häraf, äfven efter samma skolas med 1849 års början inträffade förändrade organisation fortfarande bestridt de till denna lärare-befattning hörande göromål intill den 19 Augusti sistlidet år, då han till följd af med läkarebetyg styrkt sjuklighet blifvit derifrån entledigad, —■ under närmare 20 år med nit och drift fullgjort sina åligganden samt härtill komme alt, enligt hvad läkarebelyget vidare utvisade, de ansträngningar för hvilka Törnebohm i och för skötandet af af lärare-befattningen varit nödsakad att utsätta sig, sannolikt utgjort en bidragande orsak till hans nu iråkade svaghetstillstånd, hvilket lemnade föga förhoppning, alt han, ehuru ännu endast 58 år gammal, för framtiden kunde återtaga någon af de tjenster, han beklädt, eller på annat sätt bidraga lill sin familjs försörjande, i underdånighet hemställt, huruvida icke Kongl. Majit skulle täckas lill Rikets Ständer aflåta nådig Proposition om anvisande åt Kapiten-löjtnanten Törnebohm under hans återstående lifstid, af en årlig pension, hvars belopp Kollegium, med afseende å den för ordinarie läraren vid berörda navigationsskola nu anslagna lön af 1,870 R:dr ansett lämpligen kunna lieBih. till B. St.
In fidem protocolli, Albert Munck. Onsdagen den 27 Augusti 1851. Plenum kl. I till 7 e. m. Justerades ett prot.utdr. för förmiddagens plenum samt nedannämnde från Exped.Ulsk. inkomne förslag till R. St:s underd. skrifvelse!' lill K. ål. N:o 210, angide preskriptionstid för liqviderande af åtskilliga i Riksg:.s-kont:s räkenskaper balancerade äldre skuldposter; . Nio 212, angide en i Riksg:s-kont. inueslående, Kapten Cronstrand beviljad anslagssumma; N:o 213, angide förklaring af 21 kap. 1 § R.B.; och Nio 214, om sättet för upsägning af solidariskt ingångne förbindelser. Den 27 Augusti e. IB, Anmäldes till justering, men bordlädes, på begäran af Gr. Lagerbjelke, Gustaf, ett af Exped.Ulsk. under N:o 211 afgifvit förslag till underd. skrifvelse ang:de decimalsystemeis tillämpning på indelningen af rikets mynt, äfvensom på mått, mål och vigt. Justerades följande från Exped.Ulsk. inkomne förslag till §§ i Riksdags-beslutet: N:o 44, angde förklaring af 1 § 21 kap. R.B.; och N:o 45, om sältet för upsägning af solidariskt ingångne förbindelser. Fortsattes pröfningen af StalsUtsk:s utlåt. N:o 340, i anledn. af väckte motioner, dels i fråga om ändring uti redan bestämda vilkor för den af Rikets sednast församlade Ständer lemnade garanti i afseende på anläggningskostnaden för en jernväg emellan Orebro och Hults lastageplats vid Wenern, dels ock ang:de ifrågaslälld utsträekning af denna jernvägsanläggning till Köping. Under nu fortsatt diskussion om mom. N:o 1, af StatsUtsk:s i 2:dra punkten tillstyrkta beslut, anförde: Gr. von Rosen, Adolf Eugéne: Det återstår nu för mig alt nämna några ord rörde de anmärkmr, som Frih.
V i d uppköp på torget af gurkor iakttages att det är fördelaktigare att välja skrynkliga än alldeles släta, ty de senare hafva ett betydligt större fröhus än de förra. Spenat är finast, så länge den är späd, och innan plantan sätter frö; den mörka grofbladiga har ingen god smak; vissen spenat och sådan som är gulaktig i spetsen undvikes att köpa. Hos goda rättikor sitta hjärtbladen fast vid frukten utan att redan ha bildat stjälk. I trädgården rensas ogräs, luckras och kupas. Gurkplantor vattnas försiktigt, för att man så må befordra deras växt, ty långsamt mognande få de lätt bitter smak. Gurkorna få ett underlägg af en brädlapp eller en skifferbit, för att de ej må komma i beröring med marken. Morötter, rättikor, rödbetor o. d. gallras, potatis kupas. Ny rädis-sådd sker ej på nygödslad jord, utan fastmer i sandjord; i fårorna fylles då litet jord och salt. Bondbönor och ärter toppas. Kålmask bortplockas. Ärter plockas helst på morgonen, innan daggen torkat. Jordgubbar, hallon samt alla bär, som skola syltas, skördas vid torr väderlek. Stenia. Förnöjsamhet. Det ser så ut i alla fall. Men tyvärr beror det antaligen p å r a k a motsatsen, p å oförnöjsamheten. Ä r m a n D e n s o m t. e x. Men huru har m a n blifvit d e t? J a, det är d e n stora frågan. O c h detta måste börjas i tid — eljes går det aldrig. B a r n e t måste lära sig nöjas ined hvad det får, o c h m a n måste g ö r a sig till regel att aldrig ö k a p å en portion, aldrig förbättra n å g o t redan gifvet, gjort eller bestämdt, blott för alt den lille icke är nöjd därmed. Mathilda Lang / et. och å Idun o.
Jag förenar mig så mycket heldre med Grefve Posse och Herr Von Hartmansdorff', som jag derigenom befrias från den nödvändighet, hvari jag, ifall Utskottets Memorial bi fa lies, anser mig försatt, att väcka en ny motion, den nemligen, alt Riddarhus-Directionen förbjöds emellan Riksdagarne för främlingar visa RiddarhusSalen i det skick af Theater-salon, hvartill Utskottet vill förvandla den. Herr Prim zéns kjö hl, Jtxel: I anledning af hvad Hans Excellence Herr Grefve De la Gardie yttrat om nedsättning till 66 R:dr 32 sk. uti den afUtskottet föreslagne summan, mot skyldighet för Concertgifvarne att sjelfve bestrida omkostnaden för arrangementet inom Salen, tror jag mig böra upplysa, att denna fråga i Utskottet äfven varit under öfverläggning, men att Utskottet ansett bättre att stadga en högre afgift af Den 16 Mars e. m. 359 100 R:tlr, med befrielse å Concertgifvarnes sida från den andra kostnaden, emedan man trott, att då arrangementet öfverlemnades åt RiddarhusDirectionen, det skulle ske med mera omsorg och vård om RiddarhusSalen, än då det lemnades åt Concertgifvarne, hvilka ej skulle hafva någon annan consideration, än att bestyra allt på det för deras eget intresse mest förmånliga sätt. Jag anhåller derföre om proposition till bifall af Utskottets Memorial äfven i denna del. Hvad åter beträffar de af Herr Crusenstolpe emot Memorialet andragne skäl, förundrar det mig så mycket mera att höra den värde Ledamoten nu vilja utgå från värdighets-principen, som det just var han, hvilken, vid frågan om Secreta-Utskottsrummens uthyrande vid början af Riksdagen, ifrigast angrep RiddarhusUtskottet, för det Utskottet då yttrat sig anse stridande emot Ridderskapels och Adelns värdighet att taga byra för nämnde rum. Herr Crusenstolpe:
I öfverensstämmelse härmed och enär Hans Excellens Herr JustitieStalsministern fann hvad af Högsta domstolen i öfrigt vore erinradt icke höra föranleda till ändring af förslaget, men några mindre rättelser och förtydliganden af redaktionen vara erforderliga, föreslog Hans Excellens Herr JustitieStatsministern: att §§ 1 och 2 måtte erhålla sålunda förändrad lydelse: § I De, som vilja ingå aktiebolag, bestående af lotter, ställde på innehafvaren eller på viss man, och åstunda att försäkra sig om tillgodonjutande af de rättigheter, sorn §§ 10 och 11 omförmäla samt denna lag eljest medgifver, begären Konungens stadfästelse af bolagets ordning. Konungen pröfvar bolagsordningens öfverensstämmelse med denna lag samt om och huruvida derutöfver, med afseende på vidden och beskaffenheten af bolagets rörelse, serskilda bestämmelser må erfordras, vare sig angående säkerhet för fullgörande af delegarnes förbindelser, om tillsyn å gifna föreskrifters behöriga iakttagande, eller i annat syftemål. Finner Konungen skäl att den sökta fastställelse!! meddela, vardén bolags-ordningen och Konungens beslut företedde hos Rådstuvurätt eller Häradsrätt i den ort, der bolagets styrelse enligt bolagsordningen har sitt säte. Rätten intage innehållet deraf fullständigt i sitt protokoll, och låte underrättelse om bolaget, på detsammas bekostnad, i allmänna tidningarna införas, derest ej, efter Konungens förordnande, allmän kungörelse i ämnet blifvit utfärdad. Förändring af bolags-ordning ege ej giltighet med mindre den varder af Konungen stadfästad; och vare, om anmälan hos rätten af den förändring, lag som nyss sagd är. § 2- Uti bolagsordningen skall uppgifvas den benämning, hvarunder bolaget sin rörelse drifver; och skall benämningen utmärka bolagets egenskap af aktiebolag. att, uti § 5, orden ”afgifva sin skriftliga förbindelse” uppflyttas och intagas näst efter ordet ”oguldet.” Kongl. Maj. ts Nåd. Proposition, N.o 56. 3# att den i § 7 förekommande perioden, ”huruvida delegares genom öfverlåtelse, arf eller på annat sätt blifne rättsinnehafvare egde, efter”
Euclides, stor i åminnelse, hade detta problem förblifvitolösligt. Månne min psychologi är på orätt väg, då hon härleder denna vår fallenhet från samma nordbolynne, som är den Ossianska poesien så bevågen; denna poesi, hvars karakteristiska väsende är det dunstiga, det otydligt conturerade. Öfvertygad att af språken är mycket att sluta till nationallynne», hade jag redan så för mig förklarat tillvaron i vårt språk af de oss alldeles egna orden ’'lagom” — ”jemka, ’' — "beskedlig” m. fl. Nåväl! denna lutenhet må vara oklanderlig i esthetiskt och berömlig i moraliskt afseende; helst den aldrig förlamat oss, när det ytterst gällt. Men lagstiftning, administration och statshushållning äro till sitt väsende obemängd! prosaiska, och prosan fordrar bestämdhet; och i hvardagsärendena finnes intet rum för det poetiska elementet. Må denna digression mig förlåtas. Nyttigt för nationer som för individer, tror jag vara, alt stundom med sina fallenheter anställa mönstringar, som, i den mån de oftare företagas och strängare förrättas, utfalla till högre egen tillfredsställelse, när de ånyo anställas. Jag återgår nu till mitt hufvudändamål, — yrkandet af dccimal-syslemets generella införande i mynt, matt, mål och vigt. — Fjerran är ännu den tid, då dessa mina 3:ne sistnämnda önskningars uppfyllande kan motses. Jag vet det. Men — är kornet godt, bör det ymnigt utsås. Äfven på hällebergen är matjord i någon skrefva, och ett dit fallet frö skjuter omsider upp i ax. Väl bör antagas, att då är såningsmannen ej mera med; men så länge verlden står, blir icke brist på skördare, och derföre bör han oförtrutet så medan han kan. Hr Hjerta, Lars: Det är med stor t i I Ifresstäl leise jag nyligen hörlen värd talare, Gr.
Det var derföre naturligt, att de inom sig ville fästa oberoende folk, bibehålla ansedda slägter, men deremot utestänga dem, som kunde blifva till skada och mehn för samhället. Och härvid Synes som bördsrätten kommit till hjelp. Man finnér således, blaud annat, hurusom Wisby Stadslag, jemte det den förklarar, alt ingen egde bortsälja fastighet åt den, af hvilken staden kunde vara besvarad, stadgar alt staden framför oskyld hade rätt att köpa gård och tomt, sorn utbjöds till salu; och denna omständighet, i förening med det allmänna påbudet, att hvar och en, sorn i stad blef egare af faslighet, skulle der bygga oell bo, utgjorde synbarligen orsaken till bördsrätlens utsträckning till så väl ärfd som aflat! faslighet. / Andra grundsatser för städernas förkofran gjorde sig emedlertid småningom gällande; likasom odalrättcn å landet i den gamla bemärkelsen upphörde. Ilen då på landet bördsrätlens bibehållande det oansedt ännu har stöd och försvar i jordbrukande klassens intressen; då i den presumerade kärleken lill förfädrens jord, i behofvet afen motvigt emot jordegendomars öfverdrifna splittring, eller hopande i större klumpar, ligger såväl en grund, sorn ett mål för samma rätt, söker man förgäfves något så beskaffadt skäl för bördsrätten i stad. Dess fordna, ofvan antydda, betydelse har den längesedan förlorat, utan att, under förändrad fornt, kunna gagna. Tvärtom har deli, efter hvad erfarenheten ädagaiagt, öfvergått lill ett förkastligt medel för vinningslystnaden; och derföre har man länge från staden)e deröfver förnummit en klagan, hvars sanning bekräftats genom det af städernas ombud vid sisla Riksmöte fattade beslut om upphörande af ifrågaställde institution. Häri ligger följaktligen för Utskottet ett ytterligare skäl alt förorda upphörande af denna rättighet, eller slägtbörden i stad, sådan deri förekommer i gällande lagstiftning.
I handen föll ett sammanviket papper, som han upptog och tyst genomläste. »Nådens åhr 1626 den 8 Decembris undfingo i Kaskas torp af Nyby skattehemman i Karis socken gossen Ben-Oni och flickan Hagar, tvillingsbarn af okända föräldrar, thet heliga dopets sakrament genom underskrifven pastor i Ekenäs stad. Tillstädhes voro som vittnen konungens troman, ståthållaren i Åbo, vählbohrne herr Jöns Knutsson Kurck, öfverstelieutenanten välbohrne herr Åke Henricsson Tott, tullnären i Helsingfors, välachtade Lydikh Larsson, torparen ärlige och välfrejdade Thomas Kask sampt dygdesamma hustru Dorothea Johansdotter. Som intygas. Ekenäs then 10 Decembris samma åhr. Gud förhjelpe barnen till ett christeligt lefverne och en salig ändalycht. Amen. Sigfridus Aronus, Pastor.» Nedanför var antecknadt: »Viljandes jag härmedh till ähro och åminnelse för the förnämlige herrar och kronones högtbetrodde män, som thessa barnens döpelse af christelig barmhertighet bevittnat, sanfärdelighen intyga, at herr Åke Henricsson hafver gunstigt uthlofvat gossebarnet Ben-Oni till sigh tagha och honom christeligen uppfödha till hans myndighe åhr, sampt at herr Jöns Knutsson likaledhes samma gunstiga benägenhet sigh påtagit vidkommande flickebarnet Hagar. Som skede förbemählte 8:de Decembris thersammastädhes. Gud Allsmächtig vedergälle the ädle herrar för fadherlig omvårdnad, at thesse barnen måga växa til hans nampns lofh, som them under märkeliga himmelens tecken födhas låtit. Datum ut supra. Sigfridus Aronus.» (Sigill.) Ekholt, sade presidenten eftersinnande, försegla åter detta skrin med dess innehåll, som ni och Thomson kunna attestera. Det skall förvaras i hofrättens archivum till gossens myndiga år. Skrif ett kvitto därtill åt förmyndarens ombud, Lydik Larsson.
Ämnet är, huru en herde och herdinna i Arkadien, af hvilka den sednare är tillika en Dianas prestinna, fatta till hvarandra en kärlek, som af Gudinnan underkastas en och annan pröfning, men slutligen vinner hennes bifall: en högst enkel historia, der uppfinningen ligger ojemnförligt mindre i berättelsen, än i hvarjehanda särskilda episoder. Sådana äro (bland flera) herdelifvets fröjder och festberedelser, i andra sången; målningen af Hoppets tempel, i tredje; den Lidners-artade taflan af Tystnadens lund och tempel, i fjerde. Slutet inledes genom en praktfull uppenbarelse af den försonade Diana. Det ifrån Fru Nordenflycht ärfda herdaqväds-maneret, som jemväl anklingar hos Gyllenborg och tillsist efterklingar hos Oxenstjerna, visar sig i denna idyll såsom ett väsendtligen fullkomnadt, ja, såsom ägande sin högsta på svenskt språk uppnådda fullkomlighet; hvadan ock följer, att det här framstår i allt det behag, som nära intill öfverskylning mildrar dess svagheter. Både förtjensterna och bristerna sammanhänga med den grundbeskaffenhet, att en innerlig, rik och ljuf känsla, flödande från en verklig natur som dock till en del blifvit undanskymd, med sin oskuldsvärma bekämpar och vill genomtränga en mottagen surrogat-natur, som ställer sin theatraliska decoration emellan henne och den äkta natursanningen. Så långt, som i denna kamp en seger är möjlig utan decorationens fullständiga tillintetgörande, eller under det man sjelf ännu med den verkliga naturen förblandar en återstod af den tillverkade, har hon i ”Atis och Camilla” gått med ära ur striden. Detta poem, med sin blida och ömma glädjestämning, sin vårluft, sina blomsterfriska taflor, sin blyga vällust, sin lenhet och sitt välljud, uttrycker allt, hvad dess skald var – och kunnat blifva. Versens skönhet förtjenar särskildt ihågkommas. Hvilken tjusning måste t. ex. de följande hafva tändt, i en tid, då ännu aldrig den sträfva Svenskan hade fogat sig till någon liknande skildring af ungsommaren och dess morgonstund!
Xio skoterskor hafva afven under 1896 for jknvagens rakning blifvit stallda i espektans for intradancle i tjhstgoring i handelse af kolerans utbrott. HemstndieLornit ' *. He~nstudiekomittins medlemmar hafva under &amp; r 189fi utgjorts af fr6ken Ellen Fries, ordf6rarandey fru Ellen Gyllander, s e l ~ r e t e ~ a w, f roknarna Elisabeth Carlson, Gunborg Ellfving och Sigrid Leijonhuf - vud. Hemstudieafdelningens espedition p % forbundets byrH har under vintermhaderna skotts af fru Gyllander och under sommarmbnaderna af froken Elfving. Af s. k. fo~tsatt r l d och ledning for studier hafva under det gtingncl h e t 1 0 elever bagagnat sig. Af dessa hafva sju stnderat svenska sprAket, en franska spriket, en engelska spriiket och en tyskrr, sprAket. RBci hafva lamnats fiir studier af konsthistoria och keini. Rorande hemstudieafdelningens rakenskaper hiinvisas till Bil. TI. BokkoniitBn. I likhet med tillforene har bokkomith fortsatt sin rerksalnhet, i framsta rummet omfattande granskningen af barnoch nngdomslitteratur. Likades har komittin i &amp; I-, pii s a m a siitt som under de foreglende, i Dagnys decemberhafte samt i separataftryck, utsancia till skolor, bokhandlare m. fl., offentljggjort sinzl omdomen iifver till julen utkommen barnoch ungdomslitteratur. Den utstallning af barnoch ungdomsbo~ker, som af k o m i t h anordnats dagarne fore jul A byribs lokal i afsikt att vara foriildrar och barnaviinner till hjdp vid valet af kmplig lektyr for de unga, bar vnrit talrikt besokt.
Må man äfven göra ett billigt afseende på den anledning till skuldsättning för en jordbrukande Stånds-Person, som deri ligger, att han måste med underhåll och Accords Summor förse sina Söner under de lörsta åren, som de tillbringa i Statens tjenst. Men må man framför allt icke förglömma, att alltsedan med Rjksgälssedlarne ett slags mynt kommit i omlopp, sorn kunde bibehålla sig' i det inre' af Landet, Jordbruket härstädes antagit en hel ny form. Länge hade man declamerat emot bibehållandet af tjenstskyldighets-Systemet innom Jordbruks-Naringen; men hvad kunde till införandet, af ett Den 15 April. 5^5 bättre Systeme göras, så länge Landets contant?. rörelse.Capital och dess Credit-rörelse, tillsammans räknade utgjorde omkring 6 millioner blott, eiler 2 R:dr på hvarje person, och öess3 Capitaler reqvirerades af Näringar, som gåfvo högre vinst än Jordbruks-Handtefingen gaf. Så snart det biet en möilighet upplöstes de större egendomarne, grundade på tjenstskyldighets-Systemet; men i och med detsamma som Hemmans - brukaren fick sin dagsverks skyldighet förvandlad i bestämd ränta af Spannmål eller penningar, och bans verkningskrets vidgades, bief ock hans behof af penningar större än det var förut. Det bör ock ihågkommas, att alltsedan I801 års så kallade Realisation, hvilken såsom Realisation betraktad var högst ofullkomlig, emedan ända till 1307 förhållandet emellan den reela fonden och de utelöpande valuterne var sämre än det är nu, men sora likväl genom andra gyrisamma förhållanden och genom hemlighetens bevarande gjorde gagn, sorn hade reelt mynt varit i rörelse, en helt ny Class af Jordbrukande Stånds personer bildat sig. Då under denna period Spannmåls-prisen höllö sig i ett rigtigt förhållande till andra värden och till utlagorne, kunde de inlåta sig i större odlings-företag. Det är hufvudsakligast genom dessas bemödanden som Spanmnäls-produCtionen gjort så stora framsteg.
“Vid ett tillfälle“, skrifver Schröderheim, “kom han till mig, för att bevisa korrespondanserna emellan denna och andeverlden, och huru i vårt helgamannasamfund, der han likväl icke var något annat än värden, hos hvilken påskalammet skulle förtäras, konungen vore Kristus, att vårt antal vore 12, att hvar och en af oss vore en apostel, att deras roller ännu icke vore utdelta mellan oss, men att grefve Oxenstjerna likväl vore Johannes, som låg vid Mästarens bröst. Han fortfor sedan i mera än tvänne år att skrifva oupphörligen, ofta flera gånger om dagen, dels till kungen, dels till Oxenstjerna och mig, och förmodligen till flera. Vi båda hade stora packor. När kungen sista gången var uti Paris, lemnade honom Vergennes ett bref ifrån Halldin, som var kommet under hans adress, och när kungen, som igenkände stilen, emottog det småleende, förtäljde Vergennes att han tid efter annan varit hedrad med hans bref. Riksrådet Sparre upptäckte i Neapel, att Halldin äfven öppnat en korrespondans med general Acton, och jag bedrager mig mycket om Pius saknat denna förmån. Efter det märkvärdiga plenum plenorum på rikssalen 1789 fick kungen ett bref ifrån Halldin, som innehöll en jemförelse med Gustaf Adolf. Men likheten bestod deruti, att efter korrespondansläran fann Gustaf III sig nu igenom sin högfärd, Guds namns missbruk, orättmätigt krig m. m., uti den punkt, som svarade precist emot 16:de graden ibland de fördömda, hvaruti Gustaf Adolf för samma synder sig befann, och hvarifrån han behöfde, om jag rätt minnes, ännu 110 år att komma till Gud och lycksaligheten. Hans bref voro sällan korta, alltid ett, ofta flera halfva postpappersark. Stilen var tätare och finare, än uti något vanligt predikokoncept. De voro utan sammanhang merändels, men uppfyllda af hot, bestraffningar, förebråelser och citationer ur bibeln, isynnerhet af Esaias och Uppenbarelseboken.“
Emedier !J har jag funnit, att R. o. Ad. upphäft 23 förbud, bibehållit i5 samt tillagt i nya Att PresteSt. upphäft 5 förhud, bibehållit 33 samt tillagt 5 nya; alt BorgareSt. upphäft 15, bibehållit 2j och tillagt 4 nya, samt alt BnndeSt. upphäft 22 och bibehållit 16, utan tillägg af några nya. De olika förbuden angå olika varnardiktar. R. o. Ad. finner då lätteligen hvilken sammanblandning af frågorna, som skulle Den 16 Januari f. m. 211 uppkomma, i händelse delta Stånd skulle till de öfriga aflåta den föreslagna inbjudningen, och örn de andra Stånden skulle inlåta sig i pröfning af allt delta. Dessutom skulle en så vidsträckt inbjudning också innefatta följande oriktigheter. De öfriga Stånden skulle nerol, inbjudas att upphäfva sina beslut i 7 händelser, der redan Irenne Stånds beslut finnas. Det vore olagligt. Okunnighet om de öfriga Ståndens beslut kan icke förebäras såsom ursägt för en dylik inbjudning, enär prot.utdr. numera ankommit 0111 de öfriga Ståndens beslut. Om man då, med kännedom derom alt de Irenne Stånden fattat deras beslut, likväl gjorde en sådan inbjudning, så beginge man olagligheter. En värd talare har yttrat, att det icke funnes någon gräns för inbjudningar. Om så förhölle sig, så skulle det vara I i I late t att göra dem ända till riksdagens slut och i alla slags frågor. Då kunde vi hafva inbjudningar att förvänta eller göra för alla sådana mål, som ej vöre expedierade till K. M., och således äfven i dem, som blifvit afgjorda genom trenne Stånds beslut. Då kunde hela statsregleringen gå tillbaka. Enligt motionärens förslag skulle vi begära att de öfriga Stånden ville instämma med oss uti 6 särskilda punkter, der blott ett Stånd har fattat beslut. Det matte vara onödigt, eftersom en löst å ena sidan icke gäller mot trenne Stånd å den andra. Ytterligare skulle vi begära instämmande med oss i 8 frågor, der tvänne Stånd stannat emot två.