Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr Printzensköld: Sedan Friherre Wrede besvarat Herr Lefrens anmärkningar och gjorde förslag, har jag icke något vidare alt tillägga, utan instämmer i hvad Friherre Wrede ytlrat. Friherre Cederström: Stadgandet för Adliga värdighetens tilldelande i Sverige är, enligt 37 §. RegeringsFormen, enahanda med hvad Successionsordningen innehåller i afseende på successionen till Svenska Thronell. I nämde §. står: ”Ej må Adelskap el”ler Greflig eller Friherrlig värdighet, sora ”hädanefter förlänas, tillfalla flere än den, ”hvilken adlad eller upphöjd blifvit, samt 36 H. 9* Den 3 Augusti c. ni. ”efter honom hans äldste manliga bröstarfvinge i rätt nedstigande, led efter led, ”samt efter denna grens utgång, Starr,fadrens ”närmaste manliga afkomling, och så vidare.” Inom de äldre Ätter vi i Riket äga, der alla medlemmar hafva lika värdighet, stå de i lika förhållande till Hufvudmannen, nemligen så, att den som är honom närmast i arfsled, är hans närmaste Ättemän. Detsamma är förhållandet också med de emellan åren 1796 och 1809 adlade familjer. För de sedan 1809 tillkomne gäller åter alldeles samma grund som i Successionsordningen. Man har här yttrat, att bestämmelser behöfvas i denna 5 §. af RiddarhusOrdningen i synnerhet i afseende på Ättemännen; men jag hemställer, om väl den af Utskottet för detta ändamål föreslagna redaction är tydlig. Andra Momentet deraf innehåller: ”Hufvudman är äldste ”Ättemännen af den ättegren, som i hvarje ”led från Stamfadren varit äldre än någon ”af de öfrige lefvande grenarne af samma ”Ält;” och sedan står: ”Äldre Ättemän är ”den som förr, och yngre Ättemän den som ”sednare kan ärfva hufvudmannarätten.” Här hade i stället bordt stå, att Ättemännens ordning bestämmes enligt arfsrätt efter allmänna lagen.
En allmän missbelåtenhet visade dock att man häruti misstagit sig. Första vilkoret, derest en taxa skulle ega bestånd, blelve i allt fall alt den vore fullkomligen rättvis. Men detta inträffade icke på den ifrågavarande och det lede intet tvifvel, att en taxering efter zoner, sådan den i de flesta Europas länder af en mera utsträckt areal blifvit antagen, vore i principen riktigare och jemväl blefve billigare. För den händelse erfarenheten under en fortsatt tillämpning af gällande telegraf-reglemente bekräftade de yttrade farhågorna föresloges derföre, att Rikets Ständer måtte ingå till Kongl. Majit med en underdånig skrifvelse om antingen nedsättning af medelportot för inrikes telegrammer lill 1 R:dr 50 öre eller, såaom riktigare syntes, införande af den i andra länder såsom Frankrike, Belgien. Preussen m. fl. och äfven i afseende pä vår utrikes korrespondens antagna zonberäkningen med afstånden af 1—10, 10—25, 25- 45, 45—70 med liera geografiska mil samt derefter lämpade progressiva porto-satser, dock med skälig nedsättning för vårt land af portosatsen, isynnerhet för den första zonen; Herr Ridderstad, C. F.: att telegraf och postverket båda voro att befrakta såsom vehiklar för handeln oell industrien samt ämnade att, minskande afstånden orterne emellan, uppmuntra en lifligare kommunikation. Men blefve dessa civilisationens Ijensteandar för dvrlegde, så uppfyllde de föga sitt vigtiga åtagande. Om telegrafverkets organisation vore felaktig, om telegraf-stationer inrättades på ställen, der de visade sig mindre beböfliga, och telegrafverket härigenom åsamkat sig skulder öfver tillgångarne, borde väl ej derför den första telegraf zonens större aflärsplatser få sin telegraf-kontribution fördubblad. På grund häraf föresloges, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Allm. Besv.- och Ekon.-Ulshottels Betänkande N:o 198.
St. 181D bestämde en lön t. ex. till 1200 r:dr, men såsom ett correctiv mot ett uppkommande lidande genom det vacklande myntvärdet fastställde, att vissa tunnor spannmål, motsvarande en delaf lönen, derunder skulle beräknas, med förbehåll att, om spannmålspriset stege utöfver det, hvartill det blifvit beräknadt, lönen äfven skulle samma mån stiga, så skulle denna till 1,200 r:dr bestämda lön genom K. M:s nåd. förslag ökas med 44 sk. 6 r:st. för hvarje under lönen beräknad tunna spannmål. Den 8 Augusti f. m. Ora sålunda spann målsbeloppet under en sådan lön utgjorde 5o t:r, ökades lönen med något öfver 46 r:dr, och lönen Liefve då 1246 r:dr eller något derutöfver. Det är längesedan jag läste min Seseman, men det minnes jag åtminstone bestämdt, att 1246 är mer än 1200. Jag har icke sagt, att härigenom en ökning skulle uppkomma uti hvad som nu utgår, utan i det belopp, som från början varit afsedt. Detta är likväl icke ett skäl, som kan vara så särdeles betydande, såvida man icke derjemte vill göra afseende på de skäl, som för förslaget blifvit anförda, nemi. att förslaget skulle medföra mycken ordning och reda i räkenskapsverket. Jag tror likväl, att, då en lön ökades på sätt jag nämnt, och en annan, som äfven varit bestämd till 1200 r:dr, i anseende till ett derunder beräknadt olika qvantum spannmål icke ökades på samma sätt, den åsyftade ordningen icke skulle blifva synnerligen stor. Visserligen vöre det en lättnad i räkenskapernas förande derföre, att de blefve lika från ena året till det andra; men denna omständighet är icke så betydlig, som icke den är mera betydande, att ett bifall till förslaget skulle föranleda till statsbristsummans ökande. Vi behöfva ökade anslag, mot hvilken ökning icke inkomsternas beräkning svarar; och då man har många behof att fylla, men inga öfverflödiga inkomster, är det icke skal att räkna ifrån sig sjelf någon betydande summa, när det kan undvikas.
Den af Utskottet, uti Utlåtandet N:o 5i, vid denna §. tillstyrkta redactions-förändring är godkänd af samtlige Riks-Stånden, hvaremot det föreslagna förnyade formulairet lill uppgift för Bruks uppskattning blifvit af Bonde-Ståndet ogilladt; men då samma fonnulaire är antaget af de 3:ne öfrige Riks-Stånden, så lärer dervid få förblifva. Pag. 55. 73 §• Utskottets förslag, att denna §. i nn gällande Bevillnings-Stadga må i den blifvande Bevillnings-Förordningen bibehållas oförändrad, är godkändi af trenne Riks-Stånd; men då Ridderskapet och Adeln beslutat, att ulur samma §. skulle orden: privilegieradt och privilegierade, utgå, så, i händelse detta beslut, som inverkar på Bevillnrngens belopp, vidhålles, lärer votering komma att anställas öfver en så lydande proposition: 1:0 Dan, som bifaller Utskottets förslag, a it 78 i nu gällande Bevilinings-Stadga må i den blifvande Bevillnings-Förordningen bibehållas oförändrad, voterar Ja; den det ej vill, voterar Neji Vinner Nej, komma, jemlikt Ridderskapels och Adelns beslut.' orden: privilegieradt oefc privilegierade, att utur 78 %. utgå. Trenne Riks-Slånd hafva antagit Utskottets förslag till förändring i denna §.; men, enligt Ridderskapets och Adelns beslut, skulle slutet af samma §., från och med orden: Dock må sådane Masugnar &cc., erhålla följande förändrade lydelse: Dock skola sådane Masugnar, hvilkas tillverkning bevisligen förädlas af egaren vid honom jemväl tillhörigt Stångjerns-Bruk, taxeras gemensamt med Bruketj på det ställe, der detsamma är beläget. Alla andra Masugnar skola ovilkorligen uppgifvas och till värde beskattas, der de åro belägne; hvadan Utskottet, enär frågan möjligen kan ega inflytande på Bevillningens belopp, för den händelse att sistnämnde beslut vidJhålles, får föreslå följande voterings-proposition: 2:0.
och suliana särskilda valklasser hafva vi förut i PresteSt., nemi. för vetenskapsakademien och universiteten. Det hade måhända varit önskligt om lärarne vid elementar-läroverken kunnat välja gemensamt med presterskapet, men deremot möter åtskilliga svårigheter. Gr. Lagerbjelke har redan anfört, och jag vill dertill ytterligare lägga, att i allmänhet kyrkoherdarne välja per capita, men som detta valsätt beror på öfverenskommelse inom. stiften, så finH. II. 22 3.-t8 Den 14 December e. m. rias sådane der icke. Så är förh.det t. ex. inom Gottlands stift, och det skulle möta ganska stora hinder, att inpassa lärare vid elementar-läroverken i det valsätt, som för presterskapets ledamöter der är gällande. Detta torde halva varit ett af skälen till en sådan distriktindelning, uti hvilken jag icke heller finner något särdeles ondt. Att distrikterne skola vara stora, då ledamöterne, som bör» väljas, äro få, är helt naturligt. Den förste talaren, som gjorde anmärkn. deremot, riktade den egentligen mot förh:det inom 2:ne af dessa distrikter, Upsala och Hernösand, hvilka visserligen äro de mest vidsträckta af alla, men fruktan i detta afs:t försvinner, då man besinnar att man otvifvelaktigt kommer att välja de mest framstående skollärare, och att de gjort sina studier vid samma universitet och der tagit magistergraden. Ofta hafva de varit akademiska lärare, och följaktligen icke för hvarandra främmande. Om också någon redaktionsförändring varit önsklig, kan jag på dessa skäl icke finna att det bör föranleda §;ns förkastande, synnerligen då den afser ett ändamål, som jag tror att B. o. Ad. lika med mig finner önskligt, nemi. att bereda elemementar-läroverkens lärare representationsrätt, som de nu sakna, såvida de icke ega någon annan qvalifikation, som kan berättiga dem till inträde i BorgareSt:t. Hr Palmcrantz, Johan Mauritz: Lika med de 2:ne sista talarne kan jag icke inse hvarföre förslaget skall förkastas. Det är otvifvelaktigt att genom detsamma i PresteSt:t inrymmas en mängd elementer, som förtjena att ega representationsrätt.
Förordningen, angående inteckning i fast egendom, den 13 Juli 1818. S. D. Föredrogos ånyo följande Bevillnings-Utskottels afgifna och bordlagda Memorialer: N:o 3, med återlemnande af en af Johan Persson ifrån Upsala län inom Bonde-Ståndet väckt motion. Ståndet förklarade motionen, som angår inrättande af slöjdskolor, tillhöra Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets behandling. N:o 4, med återlemnande af en af C. G. Cederskog från Östergötland inom Bonde-Ståndet väckt motion. Ståndet ansåg motionen, såsom angående skärpta straffbestämmelser för oloflig införsel af varor, tillhöra Lag-Utskottets handläggning; och N:o 5, med återlemnande af en inom Borgare-Ståndet af Herr Alfred Grenander väckt motion. Ståndet förklarade, att denna motion, som angår begäran om nederlagsrätt för staden Warberg, må anses tillhöra Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet. S. D. Vid ånyo skedd föredragning af en inom Högvördiga Preste-Ståndet af Prosten Söderberg väckt, af nämnde Riks-Stånd till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterad och med de öfriga Riks-Stånden kommunicerad motion om en diligence-förbindelse emellan Stockholm och Carlskrona utefter östra kusten, blef samma motion, jemte ett yttrande af Herr Trägärdh, till ofvanbemälda Utskott remitterad.
Utskottet icke kunnat, såsom reduetions-förslag, gilla motionen i dess, endast till anie fall inskränkta omfattning, har dock, Utskottet derifrån hemta t anledniilg att undersöka och öfverväga, huru rätteligen förhållas må, när fulltalig, personal saknas vid de valoch omröstnings-tillfällen, hvarom 56, 6g, 71, g7, i o3 och ro8 §§.. Utskottet har härvid funnit, att Grundlagen ingenstädes uttryckligen stadgar, såsom vilkor för röstningens behörighet, någon minimi-personal; af tillstädeskomna-, och ej heller tydligen medgifver Suppleanters utseende, till fyllnad i den. 6 ConstitulionsT] t skottets Memorial Nio få. möjliga bristen på ordinarie Ledamöter. Då emedlertid flere Riksdagars •pr;-xis förskaffat ett slags häfd åt Snppleant-vaJ, och då denna förfogiii:;.' » "troligen gifvit ytterligare styrka åt för utsättningen att de röstande skulle vara fulltaliga, vid påföljd att förrättningen annars an så ges för ogild, har Conslitulioris-Utskottet, för att, i ena fallet bereda laglighet ål bruket, och, i dél andra, uppställa ett correctiy emot misstolkningen, trott sig böra, för grundlagsenlig behandling, yördsam ligen föreslå nedanstående tillägg vid 73 §• Riksdags-Ordningen, såsom eit serskildt eller senare moment deraf: i:o ”Stanna Riks-Stånden med Riksens Ständers rätt afgöra. ” ' 2:0 Till beredande af fulltalighet vid sd väl Förstärkta Utskotts, so/n Nämnders och Electorers omrösta agar, skall det vara Riks Stånden medgifvet, att för tillfället välja nödiga Suppleanter; dock md, derest, sådant oaktadt, brist i Ledamöternes bestämda antal skulle inträffa, förrättningen dymedelst icke uppehållas.'’ Stockholm den (\. Oetober 11>34- Reservationer: af Friherre Ehrenborgh: ”Emot Utskottets förslag både i ena ock andra afseendet får jag reservera mig.'
Erfarenhet derom hann man alt förvärfva under de näst föregide riksd:ne, da Den 2 Februari f. m. åtskilliga af de utaf förra lagcomitéen uppgjorda förslag till förändringar i vår nurat-, civillagstiftning, hvilka af enskilda motionärer upptogos, blefvo till största delen af R. St. afslagne. Mia mening är visserligen icke att lagberedningens verksamhet nu skulle afbrytas, eller att man skall vägra anslag åt densamma; men jag anser att någon besparing bör kunna tillvägabringa» uti de dryga kostnader, sorn denna beredning medförer, jern förda med hvad för andra statens behof tarfvas. Det visar sig då af K. M:s nåd. propos. i ämnet, att lagberedningen under en del af sin verksamhet sedan förra riksd. kunnat arbeta med endast 4 ledamöter. Jag skulle tro att detta också hädanefter kan låta sig göra; ja att antalet t. o. m. kunde inskränkas till 3. Ordspråket lyder ju ”tres faciunt collegium”. Då man känner hvilket afgörande inflytande ordf. har på besluten inom lagberedningen, torde man också kunna antaga det vara tillräckligt med 2 bisittare jemte ordf. Om då den sistnämndes höga arfvode derjemte något nedsatles, vunne man en ganska betydlig besparing. Mig synes också, som om sistberörde arfvode kunde tåla vid en betydlig afprutning, isynnerhet som denne ledamot särskildt uppbär så väl inkomsterne af sin innehafvande tjenst, som ock sin pä allmänna indragningsstaten uppförda pension. I afseende på detta sistnämnda förhållande, synes tiel vara förtjent af en särskild uppmärksamhet, att en man, sorn af 11. St. fått en pension för ett arbete, som han afslntat, fortfarande uppbär samma pension sedan han blifvit tillkallad att ytterligare granska sitt eget arbete, samt derföre uppbär särskildt arfvode af icke mindre än 4000 ndr b:co. Dessutom anhåller jag att fä fästa It. o. Ad:s uppmärksamhet på en annan omständighet.
från skilda håll i vårt land inkommit m e d ansökningar till rättighet kallade k. och det m:t om denna därigenom framgenerella vandet f ö r sitt k ö n gon af dem skulle medgif— att nå- först af huru kroppsligt väntat, att någon af de tre unga som för, i allatt hon skulle lyckas äfven på detta nya verksamhetsområdet. M a n kunde vid borgen arbete träget och och både andligt afseansträngande det än m å D e t synes o c k, s o m om denna nya framställning funnit mera förberedd vårt lands kvinnor långt än efter unga de jordmån en hos arbetssökande tidigare. förspordes Ej genom W. tidningsnotiser från olika landsändar, att en eller annan kvinna började sina elevår på a p o - tek. F ö r att antagas till apotekselev fordrades vid denna tid — obligatorisk — klassens på läroverk. år. numera är kunskaper, latinlinien motsvarande af ett Elevtiden omfattar Därunder inhämtas studentexamen högre femte allmänt sedan minst tre de enklare praktiska hufvudstaden liga botanik, zoologi, dessa ämnen maceutiska kemi m. m, och aflägges sedan examen v i d institutet i Stockholm. » farmacie-studiosus-examen ». i FarDetta är H ä r p å följer ånyo vändt till laborant Till slut sätt, har tenhet tad, vid institutet andra vidtager den och apotekare-examen ». Och så serligen nog såsom sista examen, » provisorsord om den unga banbryUtrustad med ett aldrig ganska lång beredelsetid och blir hurtiga väsen. H o n är dessutom en varm Särskildt ansträngande kropp älskar hon att efter slutjänstgöring friska upp och kande lawntennispartier. om somrarna sinne m e d några stärsom ännu ett ä två år längre, men dock ingalunda kurs vid ett så. dyr som universitet en motsvarande eller en idelig tystnaö! fpällens alla stjärnor gnistra uppå fnm » lens blåa päll. Sjöng så Döbens ängel: " Brober, följ mig till ett stilla bo, bär jag sorg ocb, tröst sfall bringa, bär ett plågabt bröst få ro. hon skött sitt kall till allmän belå- äro de sex läroåren till ända, visen ofta och några förapotekare-examen.
Slutligen har jag ansett mig icke böra lemna oanmärkt att här åter har framkommit det gamla förmynderskapet för allmogen då man velat påstå att den skulle hafva stor svårighet att göra sig lill godo fördelarne af decimal-räkningen. Samma förmynderskap hade man äfven när fråga var om sexskillingarne vid förra Riksdagen, ehuru allmogen var serdeles belåten med dem, och hvad angår den stora svårighet för allmogen, som Hr von Hartmansdorff här åberopat, så tror jag att verkan af det skälet är af Hr von Hartmansdorff sjelf helt och hållet tillintetgjord, derigenom alt Hr von Hartmansdorff förklarat sig instämma så väl i Hr Doktor Björkmans som Hr Commerce-Rådet Wijks reservationer, hvadan Hr von Hartmansdorff således instämt med Hr Wijk deruti att man borde hafva afseende på massan af folket och hvad som för dem faller sig lättast, samt följaktligen icke införa Decimal-systemet, då deremot Hr Doktor Björkman säger, att Decimal-systemet skulle vara alltför lättfattligt för folket, så alt deras förståndsodling icke derigenom skulle befrämjas. För min del anhåller jag om bifall till den föredragna punkten i BankoUtsk:s Betänk. Hr Printzensköld, Carl: Det är ett stående thema af liberalismens Apostlar att hvar och en, som vågar här upträda för att med försigtighet och varsamhet gå till väga vid förändringar, genast kallas ultra konservativ, den der icke vill framåt, utan förblifva på den ståndpunkt han har. Denna beskyllning är lika orätttvis som i min tanka förhastad, men det må förlåtas dem, hvilka våga att med betänksamhet se på de föreslagna förändringarne och betrakta desamma, att de ihågkomma verkan af de för4 H. 13 194 Den 22 Februari f. m. ändringar, hvilka ifrån liberalismens sida blifvit åvägabragfa och i det fallet hemta lärdomar af historien, hvilken liberalismen synes hafva förglömt. Detta har jag sagt till de Ledamöter, som velat här upträda med ett vapen, hvilket jag' trott vara utslitet.
Huruvida nuvarande stadgande afser äfven den löftesman, som borgat som för egen skuld, kan visserligen ifrågasättas; men onekligt är, att samma motiver, som tala för nödvändigheten att begränsa löftesmäns arfvingars ansvarighet, finnas antingen han borgat för egen skuld eller ej. Det leder nemligen till osäkerhet och oreda om arfvingar flera år sedan de skiftat en aflidens egendom blifva kräfde för en borgen, hvarom de förut saknat all kännedom; och denna omständighet har ostridigt utgjort anledningen till nuvarande stadgande i denna del, deraf åter den slutsats kan dragas, att detsamma har afseende på alla slag af borgen. Men då löftesmannens död, lika litet som gäldenärens, kan upphäfva egenskapen af hans förbindelse; måste följaktligen en skillnad i detta lagrum göras emellan borgen för egen skuld och annan borgen. Grundsatsen att fordran förfaller genom löftesmannens död om gäldenär ej, vid anfordran, ställer ny borgen, är emellertid redan erkänd i gällande lag; och denna grundsats är i sin fulla utsträckning tillämpad i Utskottets förslag, deri borgenär således ålägges, der gäldenär ej ställer ny borgen, inom viss kort, dock tillräcklig tid efter erhållen underrättelse om dödsfallet, att göra sin fordringsrätt gällande, vid påföljd af förlust af all rätt emot arfvingarne. Härutinnan har Utskottet, hvad angår borgen som för egen skuld, emellertid blott bibehållit principen i Kongl. Förordningen den 28 Juni 1798, enligt hvilken den, som ingått borgen af berörde beskaffenhet är derför fri om han ej sökes inom tolf månader efter förfallodagen; och genom horgenärs skyldighet att inom lika tid lagsöka gäldenären, der borgen ej så ingången är, beredes löftesmäns arfvingar, bland annat, den fördel, att gäl denärs tillgångar varda så fort ske kan använde till gäldens betalning och minskning i arfvingarnes ansvarighet. Visserligen kan dock längre tid förflyta efter löftesmannens död innan borgenär derom blir underrättad; men denna händelse kommer troligen att höra till de sällsynta. I allt fall förmodar Utskottet de olägenheter, som haft sin grund i oftanämnda lagrum, hufvudsakligen komma att afhjelpas, derest nedanstående förslag upphöjes till lag.
Genom en så beskaffad förändring inträffade visserligen, att under det år, då öfvergången egde rum, utskylder kommo att liqvideras så väl vid nu vanlig tid lör det förflutna året, som vid hösten till någon mindre del för det löpande, men härvid bör dock i afseende åjordinnehafvare erinras, att sistnämnde utskyldsandel ändock komme att godtgöras af samma års skörd, som äfven i händelse af en senare liqvid skulle dertill användas, och skilnaden låge således endast deri, att betalningen blefve besörjd med de tillgångar, den först realiserade delen af årets afkastning lemnade. En sådan successiv förändring af uppbördsterminen, som blifvit föreslagen för Städerne, der dessutom blott en stämma komme att erfordras, skulle under dessa förhållanden icke vara af verkligt behof påkallad samt dessutom mindre lämplig och utförbar, enär det med lörsta uppbördsstämman åsyftade ändamål icke vunnes, om den hölles vid annan tid, än den ofvan föreslagna, eller båda uppbördsstämmorna kommo att följa allt för nära efter hvarandra, hvilket äfven medförde synnerlig olägenhet för uppbördsmännen å landet, som skola genomresa ofta ganska vidlyftiga distrikter. Tiden för första uppbördsstämman anse Comiterade böra bestämmas ifrån medlet af September till medlet af October, på det att den må vara slutad, inan tiden för tjeustefolksllyttningen inträffar; dock torde med afseende derå, att i vissa provinser, såsom t. ex. Dalarne, en del af allmogen plägar under sommarmånaderne utvandra för att söka arbete, och i andra delar af Riket många af dem med sjöfart och fiske äro sysselsatte, åt Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande böra Öfverlemnas att, derest någonstädes serskilda omständigheter sådant påkalla, utsätta en senare tid, eller sist inom medlet af November.
Nuvarande anslaget 16,500: — Förhöjning 7,500: — Departementets Expedition, se Tab. Litt. A. Nuvarande anslaget 300,000: — Förhöjning 59,700: — Skrifmaterialier och Expenser samt Extra Utgifter: Nuvarande (förslags-) anslaget 2,435: 50, töjning 47,564: 50, Suni m a Förslag till blifvande Riks-Stat. Riksmynt. Förhöjningen å 3:dje Hufvud-Titeln blifver således 120,725 R:dr. 12 Stals-Ulskotlets Ullålande N.o 43. Vid 4:de punkten: af Herr af Nordin, Guslaf: ”Jag reserverar mig likaledes emot Utskollels beslut att nedsätta anslaget lill Skrifmaterialier, Expenser oell extra ulgiller frän 7(1,000 R:dr, sorn af Kongl. Majit blifvit äskade, till 50,000 Ilidr oell delta med förbehåll alt Postverkets bidrag lill ulgiflerne för den minisleriela brefvexling?» (anlaget lill 9,000 R:dr) skall upphöra — eli beslut för hvilket Utskottet icke egentligen haft nägra andra skiil alt anföra, än att Utskottet redan tillstyrkt en icke obetydlig tillökning i Tredje Hulvud-tilelns anslag — detta likväl för helt andra föremal än de nu ifrågavarande. Att en brist härigenom måste komma alt uppslå å del lorslnäninda anslaget, är för mig klart; hvaremot jag ingalunda vågar smickra mig med hoppet att å de öfriga anslagen några besparingar, så betydliga sorn här erfordras, skola kunna tiiivägabriugas. Dessa öfriga anslag liro nemligen alla anvisade till löner åt i tjenst varande Embetsman, och såvida icke år efter år Ijensleriia skola slå obesatta, torde det vara svårt alt uppgifva Ilin u betydliga besparingar skola kunna åstadkommas.