Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Uti denna motion hafva instämt herr biskopen Heurlin och herr biskopen Bruhn, under förklarande, att pastorerne inom länet med möda kunde öfvertalas att emottaga prost-embetena, i anseende lill dermed förenade besvär, ansvar och kostnader samt den ovilkorliga nödvändigheten för kontrakts-prostarne, att hålla och aflöna en eljest ofta ej behöflig adjunkt. Sedan Stats-utskottet ansett nödigt att gemensamt med Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet behandla denna motion, hafva Utskotten sammanträdt och tagit densamma i öfvervägande. Bih. tilt R. St. Vid sistlidne riksdag förevar jemväl motion om rättighet för kontrakts-prostarne att erhålla proste-tuunan efter markegångspris, men denna motion afslogs under åberopande hufvudsakligen af den allmogen medgifna rätt att lösa kyrkotionde inom länet med 3 daler silfvermvnt för tunnan. Utskotten hafva dock fästat uppmärksamheten vid den omständighet, att här icke är fråga om upphäfvande af denna allmogens rätt, utan om åläggande för hvarje kyrka inom kontrakts-prostens distrikt, att ersätta denne prost-tunnan efter markegångspris. Om man betraktar, att kontrakts-prosten har att fullgöra flera vigtiga och ansvarsfulla göromål, som äro förenade med icke obetydliga kostnader, så lärer man ock finna billigt att ersättningen för dessa, hans kyrkoherde-befattning ej tillhörande göromål "bör åtminstone betäcka de kostnader, som han till följd deraf måtte vidkännas, och då denna ersättning icke utgör mera än 3 daler silfvermynt af hvarje kyrka inom distriktet, så faller sig jemväl klart, att densamma måste vara otillräcklig.
Föredrogos ånyo och bijöllos Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens nedannämnde den 5 dennes f. m. på bordet lagda utlåtanden: .N:o 84, i anledning af väckt fråga om förändrad reglering aftjenstgörings-luren för Blekinge Läns båtsmän; N;o 85, i anledning af väckt fråga om förnyad reglering af städernas båtsmanshåll; N:o 86, i anledning af väckt fråga om nedsättning 1 båtsmansroleringen för Fahlu Stad; N:o 87, angående väckt fråga om lindring för egarne af ön Hanö i utgifterna till loisars underhåll; N;o 90, i anledning af väckt motion om åtgärders vidtagande ocb stats-ansiags beviljande för hämmande af tiggeri och befordrande af arbet samhet bland fattige och vanvårdade eller vanartige personer; N:o 91, i anledning af väckt fråga om slats-änslag till inrättande af Dih. till R. St. Prot. 1845. 9 Sand. 100 794 Prot.-Utdrag, den g April, 1845. räddningsanstalt»' för vanartige barn och unga, första gången straffade, förbrytare} N:o 92, i anledning af väckt fråga om ersättning för forslingar af presterskapets i Lappmarken löningsspanmål; N‘.o 93, angående väckt fråga om befrielse för Comminislers-bostället i Boo socken af Örebro
Utskotten säga, att det åtminstone är så problematiskt, att de ej våga tro derpå, utan anse följderne af den nya methoden skola blifva, alt inga besparingar i lönerne kunna uppkomma. I)et synes vara nog anmärkningsvärd!, om icke en läromethod, som befordrar tidsvinst, nemligen vexelundervisningen, och en annan, som befordrar ökad kraft, nemligen ämnesläsningen, genom deras samverkan, skulle tillåta en mindre personal, än den gamla methoden; och det vore besynnerligt, om icke således en förbättring kunde äga rum, utan ökade anslag. Om så är, finner hvar och en, alt det ligger ett fel i sättet, som är så påtagligt, att det icke kan undgå forskarens öga, ty der man har genom nya methoder erkända stora fördelar, och man ej kan i om-organisationen få se annan följd, än ökade löner och ökad personal, vet jag ej, hvarföre man skall tänka på dess införande. Af hvad jag nu framställt måste slutsatsen blifva, att jag förenar mig i hvad Grefve Frölich anfört, att Staten icke bör med anslag bidraga till den nya methodens antagande, likasom den ej bör befordra den gamlas bibehållande genom löneförhöjning hvarken för Universiteter, Gymnasier, högre eller lägre Lärdomseller Apologist-Skolor. Men hvad jag icke kan alldeles förena mig om, är att man icke skulle afse vissa förhållanden, sorn redan finnas. Dervid framställer sig för mig Den 14 Augusti f. m. 67 Carlberg, som under 11 år kan sägas visa följderne af förbättrade methoder, på ett sätt, att jag åtminstone är öfvertygad, alt den nya Profskolan icke hade beböfts. Denna inrättning är lemnad med ringa lönevilkor för Lärarne, och dess anslag äro knappa. Jag skulle tro billigheten fordra, att besluta såsom BondeStåndet, att, derest Kongl. Maj:t skulle finna för godt att bevilja denna inrättning någon löneförhöjning, man i sådant ändamål lemnade en summa på 4:de HufvudTiteln. Jag är så mycket mera böjd för delta, som det vore ett uttryck af erkänsla åt de Lärare, som blifvit qvar der;, och beredt kännedom om den nya methoden.
M:s bifall i allt, och man äfventyrar att för en aldrig så liten förändring i det reglementariska eller redactionen se hela lagförslaget förfalla. Man invänder väl, att det skulle blifva svårt att uppdraga gränslinien emellan lagbestämmelserna och de financiella eller reglementariska frågorna; men jag tror, att detta ej är så svårt. Med lagbestämmelser förslår jag sådana, som ändra redan gällande lag eller angå rättsförhållandet emellan privatbankerna och allmänheten; allt det öfriga är deremot reglementariska föreskrifter. Jag medgifver visserligen, att omdömena deri kunna vara olika, Den a3 ÄI ars. att en del anse åtskilliga af de reglementariska föreskrifterna vara af den vigt, att de böra utgöra vilkor för tillåtelsen till privatbankers inrättande, oell om så ar, kan en sådan mening i allt fall göra sig gällande; men för min del anser jag inga reglementariska sladganden af den vigt, att man bör neka K. M. att deruti göra ändring oell sålunda äfventyra att få alltsammans förkastadt. I enlighet med denna åsigt bar jag uppgjort ett förslag till beslut, som jag anhåller att nu få uppläsa, så lydande; Efter fulländad granskning af Bancooch LagUtsktns förslag och deröfver fattade beslut ansåg R. o. Ad., såväl i anledn. af redan förut inom Ståndet vackt fråga som med afseende å den ifrån Högv. PresteSt. erhållna inbjudn., sig böra företaga till afgörande, huruvida oell lili hvilka delar lagförslaget äger egenskap af civil lagstiftning och hvarutinnan detsamma utgör ett oeconomiskt ärende, deröfver K. M. äger att ensam besluta. Dervid ansåg R, o. Ad. de uti i cap. i , 2 oell 7 §§, 9 § i hvad den angår creditsedlarnas förmånsrätt till betalning, 10, ir, 12, i3 och 14 §§ samt 3 cap, 21, 22 och 23 §§ förekommande sladganden, dels utgöra undantag från hvad nu gällande lagar och författningar innehålla, dels innefatta fcr ändamålet nödiga lagbestämmelser, som utgöra föremål för K. M:s och R.
De sotn voro det tillilika med mig, veta, likasom den tidens riksdagsförhandlingar visa, om jag icke var en biand dem, som bidrogo till det utslag saken fick, eller canalens fullbordan. Efter samma åsigter, nemi. att söka först skaffa fäderneslandet hvad det behöfver, liar jng handlat vid denna riksdag. Mina bemödanden hafva varit förgäfves, och Staten har icke lått hvad den bort hafva. När den ej kunnat erhålla sina behof, ehuru penningar ligga obegagnade, så anser jag det nu företrädesvis varu min pligt alt förskaffa medel åt stora nationella företag, hellre än att kasta bort dem på Svinebodarr. e och hvad alla dessa små hamnar må heta. Man har sagt, att folkets medel användas till att minska forsellönerna, då det vore bättre att undanrödja backar och förbättra vägarne. Jag frågar, om icke backar undanrödjas äfven derigenom att canaler anläggas, och alt man sedermera ej behöfver köra öfver backarna. Jag har visserligen några andra mindre anmärkn:r alt göra; men jag vill ej längre uppehålla R. o. Ad. dermed. Jag anhåller vördsamt cm den propos. Hr Lagerhjelm begärt. Frih. Boye: Det var i anledn. af Hr Rosenblads yttrande jag begärde ordet. Den värde ledamoten delar med oss en stor värma för Svea canal. Han erkänner dess storartade beskaffenhet. Han önskar, såsom vi, dess framgång i framtiden. Han skiljer sig blott från oss i en liten fråga, den nemi. om verkställigheten, hvilken han helst ser skulle uppskjutas till vära efterkommandes lid, d. v. s. till den lid, då Den 24 Mart e. ra. 365 det ieke mera står i hans makt att hvarken uppehålla eller hindra den. Vid allt delta har jag intet att anmärka. Jag respccterar lians mening, såsom alia andras ; men vid det ena af hans skäl ber jag all få fästa mig med någon uppmärksamhet. Jag klandrar visserligen icke, att Hr Rosenblad, såsom ledamot i Götha canaldirection, yttrar den farhåga han hyser för att utdelningen till
Något Rättens beslut, som behöfver serskildt heligthållas, är jn ej heller lill, förrän samtlige röstande dertill medverkat. Men att ett Hög - 174 Prut.-Utdrag, den 2/ September iS/yj. sia Domaremaktens beslut, sedan det är faitadl och ulfärdadt, skall kunna af annan myndighet ogillas och förklaras orätt, kan väl icke anses annorlunda, än som en stor ofullkomlighet. Man har väl åberopat, alt det alltsedan 1809 icke inträffat, alt någon lagförklaring blifvit på det sättet ogillad, men af Staternas lif utgöra några och trettio år icke en så lång afdelning, att dess resultater serskildt kunde synas berättigade till någon bevisning genom induction eller analogi. Eller kan man verkligen deraf, att något icke inträffat på 40 år i ett rike, med någon sannolikhet sluta sig till, att det aldrig skall inträffa?” Vice Talmannen Biskop Hedren: J’Obetingadt instämmer jag i det varma nit, som här uttalar sig för Majestätets i vörduing hållande. Jag hemställer dock, huruvida denna vördnad vore mera för nära trädd genom ogillande af ett sådant beslut, deruti flera ledamöter med Konungen deltagit, än af ett sådant, som Konungen allena fattat. Detta sker dock vid de afslag, representationen gifver å Konungens meddelade administrativa Propositioner. Afslag å Kongl. Propositioner äro constitulionelt lika värdiga så i det ena, som andra afseendet. Deremot måste jag instämma med den sista .värde talaren, att 30 år, ehuru en temligen lång tidsrymd, ändock måste anses otillräcklig för grundlagars säkra bepröfvande 5 och då denna lid blifvit ansedd otillräcklig, för att kunna afslå en nyhet, torde äfven tillåtas anse den otillräcklig, att med säkerhet kunna afskaffa det gamla." På härefter gjord proposition om bifall till ifrågavarande förslag, IN:o 1, svarades med blandade ja och nej och begärdes votering, som ock i behörig ordning verkställdes öfver följande godkända voterings-proposition.
Detta hafva Rikets Ständer i öfvervägande tagit, och» uppå de i den Nådiga Propositionen anförde skäl, samt enär, genom ifrågavarande jordlägenhets upplåtande till begrafningsplats, de med jordfästningar i Eskilstuna Stad hittills förenade olägenheter för Innevånarnes helsovård hufvudsakligen synas kunna fÖrekommas, ansett sig böra bifalla» att Jneranämnde a:ne tunneland af Eskilstuna Kungsladugårds egor må på föreslaget sätt upplåtas, för att till det uppgifne ändamålet i vederbörlig ordning användas. Rikets Ständer framhärda etc. Exp. Utsi:. Förslag till uriel. Skrijv. Lppl. o. godk. hos Ridd. och Adeln d. 21 April 1829. Preste-Ståndet d. 24 Borgare-Ståndet d. 24 Bonde-Ståndet d. 24 Rikets Ständers underdåniga Skrif velse^ angående Kammar-Rätts-Rådet Sel/ings pensionsrätt vid af skedstagandet från innehafvare Lands-Kamererare-beställning. S. A. K.
Ständet hafwa welat en fullkomlig eftergift, ett odelt upfytlande af allt hwad de begärt, eller ock finna de en större uträkning wid bibehållande af de af dem sjelfwe öfwerklagade och som sä swäre ansedde bördor. Kallad af mine medbröders förtroende att deltaga i det Utskottets arbete, hwilket det ivar updragit alt tinder - / Den ir Augusti. 70z undersöka der Hederwärda Ständers pästäenden och i den mohn billighet och möjlighet det medgaf, jemka, anser jag min stadighet lemna en uplysning vm de grunder Utskottet följt, och de stal som för' mätt wära beslut, synnerligen i hwad som rör detta Ständ.
Jag känner denna sak så mycket bättre, som jag måste bekänna, att sådant verkligen en gång handt mig sjelf. Postmästaren hade dock den artigheten att, då han igenkände min stil, påsätta det bristande frimärket. En annan invändning, som man gjort, är att ordet konceptpapper, som förekommer i Utsk-.ts vigtupgifter, skulle vara tryckfel för hamppapper. Jag erinrar mig mycket väl, att i Afdelnms förslag till Betänk:t stod först »ett ark konceptpapper jemte kuvert och lack.» Först strök man ut »kuvertet» och sedan »lacket», men något »hamppapper» var det aldrig fråga om. — Hvad jag i denna sak hufvudsakligen fäster mig vid, är, att de båda åtgärderna, att nedsätta vigten och att nedsätta portot, böra vidtagas på samma gång, emedan de äro af olika art, ersätta och motväga hvarandra. Det kan icke vara rätt att nu antaga nedsättuingen i ena afs:det, och lemna den andra frågan åt en osäker framtid. — Afven har man förebrått mig att vilja beröfva Posten några inkomster; men detta är på intet vis min mening, utan har jag icke yrkat någonting annat än bibehållande af det nuvarande förhållandet. Om jag ändå varit nödsakad att yrka en liten förändring, så har det, såsom jag redan sagt, blott varit, emedan, då det nya vigtsystemet med 1863 skall tillämpas, en jemning var oundviklig, och är det endast derföre jag föreslagit att bestämma vigten till 4 ort, såsom det jemna tal, som ojemförligt närmast motsvarar hvad, sorn nu eger rum. Hr GeneralPostDirektören har sagt. att jag för högt upskattat antalet af de bref, som skulle komma att genom nedsättning i vigten underkastas högre porto. Denna min beräkning var baserad på en i min tanke ej oantaglig probabilitetskalkyl; om man nemligen nedsätter vigten med 23/l00. så har jag ej trott mig räkna för högt, då jag antog att också 23/l0o nuvrde brefantalet skulle komma att drabbas af förhöjdt porto.
Utskottet velat undvika att till generel principfråga, ,— att preliminariter afgöras, «— förvandla frågan om ett företräde emellan tvänne skiljagtiga meningar; af hvilka användandet så väl kunnat, och, efter min tanka, äfven bort, lemnäs öppet åt hvarje Ledamots fria urskiljning, i de mängfalldiga speciela frågor, som Tull-Taxan framställer; och der somliga kunna erfordra tillämpning af den ena meningen* och åter somliga tillämpning af den andra. Pluralitetens magt bestrides icke af mig; men då jag icke kan godkänna den så kallade principfrågan, faller det mig tungt* att Utskottet, i sitt nit emot förbud, sjelf gifvit ett förbud, till hinder för mig, att här fullständigare uppfylla det uppdrag, sorn jag* af mitt stånd, erhållit. Lyckligtvis gifvas icke anie meningar derom, att ju våra egna näringar ega ett verkligt behof af beskydd i Lagstiftningen; eller derom* att ju beskyddet bör gifvas dem* så fullkomligt, som möjligt vara kan. Men den skiljaktighet, hvaröfver Utskottet nu gifvit sin dom, Består deri, att, enligt den ena meningen, gifvas fall, uti hvilka beskyddet lemnäs säkrast genom bestämdt förbud; då deremot*, enligt den andra* Hor till Bevillnings-Utskottets Utlåtande N.o 4•5”. 3 Sbeskyddet skall, i alla fall, utan undantag, vara lika säkert, i en liög, så kallad skyddstullsafgift på varan. Jag har tillhört den förra meningen; och då jag anser ämnet vara af stor vigt för mitt fäderneslands oeconomiska väl, tror jag mig skyldig att, — under förutsättning, det denna reservation får åtfölja Utskottets Utlåtande — här, till Rikets Höglofl. Ständers bedömande, vördsamt uppgifva de skäl, som legat till grund för min öfvertygelse.
Beträffande det i 4: de anmärkning s-punkten omförmäldta anslag af 13 B: dr 16 sk. till Orebro hospital, får Ordens-gillet i underdånighet anmäla, att enär det af Revisorerne uppgifna förhållande angående detta anslag, hvarom här varande handlingar icke lemnade upplysning, varit Ordens-gillet obekant, har Ordens-gillet, uti skrifvelse af den 3 innevarande månad, anmodat Eders Kongl. Majrts Befallningshafvande i Örebro län att, så fort ske kunde, samma anslag för den förflutna tiden från Landt ränt eriet reqvirera och till Ordens-gillet insända, eller, derest hinder härföre skulle möta, Serafimer-ordens-gillet derom underrätta; hvarefter Landshöfdingeembetet till svar härå meddelt, att nämnde uti länets stat uppförde anslag årligen blifvit till t. f'. Hospitals-sysslomannen L. G. Westerling utanordnadt; i anledning hvaraf Serafimer-ordens-gillet nu uti ytterligare afgående skrifvelse anmodar Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, att ifrågavarande anslag, för den tid detsamma icke kommit hospitalet till godo, skyndsamligen infordra och till Serafimer-ordensgillet insända, och derjemte från vederbörande inhemta upplysning om anledningen dertill, att hospitalet derföre ej blifvit godtgjordt. I fråga om den uti öde punkten omförmälda, Hospitals-fonden tillagda, ersättning för förlorade hospitals-j ordar vid Götha kanal, får Ordens-gillet i underdånighet anmäla, att samma ersättning för år 1855 först i Februari månad år 1856 blifvit till Serafimer-ordens-gillet utbetald, och derföre i redogörelsen för sistnämnde år, men icke det föregående, är vorden uppdebiterad och redovisad.
Hvartill kommer hyra för en lägenhet i fondens egendom 100: Utg ifter: l:o Aflöning och pension 9,775: 12. — 2:o Taffelpenningar och arfvoden till Kongl. Kollegii President och Ledamöter samt för extra biträden och revision af fondens räkenskaper m. m. 2,806: 4.10. 3:o Extra utgifter i postporto, skrifmaterialier, ljuspenningar m. m. 1,677: 5. —• 4:o Reparationer och diverse omkostnader , såsom Sabbatsbergs fattighus-afgift, skorstensfejning m. m 1,886:36. 6. 5:o Rikets Ständers Riksgälds Kontor, enligt Kongl. Brefvet den 9 November 1841, 14,000: 6:o Afskrifning af åtskilliga osäkra fordringar, enligt Kongl. Brefvet den 6 Oktober 1846 och Kongl. Vinsten på diskonteringen år 1846 blir således Balans till är 18/fj. Skulder: l:o Till Rikets Ständers Bank, Kongl.Kommerse-Kollegii kreditiv förManufaktur-Diskonten, emot3procents årlig ränta å begagnadt kapital, . 1,500,000: Obetalda räntor till 1846 års slut . 20,882:12. 9. -1,520,882:12. 9. 2:o Utelöpande
Jag kan icke fatta, att en myndighet, den må nu vara en politisk eller domare-myndighet, skall, om den finner att ett af den utfärdadt beslut icke blifvit vid dess verkställande rätt upfattadt, vara förhindrad att meddela en förklaring öfver samma beslut, och jag måste bekänna alt jag icke ännu blifvit öfvertygad om att hinder derför möta. Ur Gr. o. Landtm, har sagt, att R. o. Ad. har afslagit Ulsk:s hemställan om beviljande af 7,610,000 Rdr. Ja! men det är möjligt att man velat gifva mera, nemi. 13,000,000 Rdr, och detta har väl icke kunnat ske annorlunda än att de 7,610,000 Rdr afslogos och man lemnade mera; men jag måste vä! deraf icke vara förhindrad att sedermera säga, att, ehuru jag vill gifva mera än sistnämnde belopp, jag godkänner det ändamål hvartill medlen skola användas, och tillägger derföre skillnaden så att hela beloppet utgör 13,000,000 Rdr. Ett sådant förklarande anser jag IL o. Ad. vara berättigad att afgifva, och såsom den enda och rätta utvägen att undvika tvetydighet och villrådighet om mina åsigter, dem Hr Carleson bekämpat, får jag anföra Utsk:s egna ord: »BorgareSt. har äfven bifallit den af Utsk. i denna punkt gjorda hemställan, att, för fullföljande af samma banas anläggning genom Westergöthland till och förbi Götha kanal, måtte till utgående under nämnde tid anvisas 7,610,000 Rdr Rmt, hvilken anslagssumma BondeSt. nedsatt till 5,210,000 Rdr Rmt. I afseende på anslaget för en stambanas anläggning, hvarom nu är fråga, har R. o. Ad. beslutat att för fortsättning» etc. Det visor sig således, mine Hrr! att man må i detta fall försöka att räsonnera huru som helst, så är den enda, enkla och naturliga upfattningen af frågan den hvarpå Utsk. upställt sitt förslag.
Då jag blifvit ensam och slagit mig ner vid bordet att för första gången skrifva till Emelie, så bestormades jag af en så väldig här af tankar och känslor, att jag ej på länge kunde finna mig till rätta i detta virrvarr: jag visste ej, hvarken huru jag skulle börja eller sluta detta bref. Men nu som alltid under brydsamma omständigheter och förhållanden sökte jag min hjelp i bönen och anropade den Högste om nåd och kraft att så skrifva, att det blef till Hans ära och den unga, fattiga flickans välfärd. Bönens verkan uteblef icke; jag skref nu allvarligt och på religiös grund, ty om hon skulle kunna återföras på rätt väg, så måste det ske genom att först väcka hennes religiösa sinne. Utkastet till brefvet, som jag ännu bevarar, lydde som följer: Göteborg d. 6 November 18 .. Bästa Emelie! Allt hvad I gören med ord eller gerning, så gören allt i Jesu namn! Förlåt, att jag tagit mig friheten att uppsöka Emelie, då jag ej fått någon tillåtelse dertill! Men som Emelie vid vårt sammanträffande i afton var vänlig och lofvade mig att skrifva till Emelie, så hoppas jag, att Emelie ej fäster sig dervid. Det är med de största bekymmer, jag skrifver detta bref; ty ingenting kan så djupt smärta mig, som att se en ung flickas framtid i fara, helst Emelies! hvarför vet jag ej, om ej derföre, att Emelie i sin oförståndiga, ungdomliga hängifvenhet till en min f. d. kär kamrat glömt sitt eget timliga bästa och sin själs eviga frälsning, isynnerhet för det senare, emedan intet är så vigtigt som att hafva en bergad själ. Det är långt bättre att försaka och lida här på jorden, men hafva frid i sitt hjerta, än att lefva efter sina lustar och begärelser, men med ett ondt samvete och med rädsla för evigheten, i hvars sköte vi kunna hamna hvilket ögonblick som helst. Och hvad hafva vi då, om vi äfven fått alla våra lustar och begärelser tillfredsstälda, men icke undsatt vår själ? Kära vän!
3:o emot räntebärande obligationer 16 2,300: — deraf 19,000 R:dr löpande med 6 proc och 143,300 R:dr med 4^ procent ränta. Derjemte har Direktionen, sedan Riddarhus-Utskottet vid sednaste Riksdag hos Ridderskapet och Adeln gjort anmälan om en rättegång, sorn hade uppstått rörande Adliga Jungfru-Stift-kassans, på grund af ett utaf f. d. Öfversten Grefve Philip von Schwerin, för ett derutur emot inteckning i åtskilliga fastigheter erhållet lån, utfärdad t skuldebref, egande förmån till betalning ej mindre i en af dessa fastigheter, lin framför af Grefve von Schwerin innehafda förmyndare-medel, ej bordt underlåta att anmäla, det Stifts-kassan för berörde fordran numera blifvit till fullo godtgjord. § 10. Sedan Höglofl. Ridderskapet och Adeln vid sistlidne Riksdag åt Direktionen uppdragit, att låta omlägga och förstärka grunden under hela Riddarhus-byggnaden; att i sammanhang dermed gå i författning ej allenast om inledandet af gasrör samt anbringandet af gaslysning i Riddarhusets förstugor och trappor, de s. k.
Tulluppbörden har År 1838 uppgått till 13,080: 87. hvaraf exporttull 1,337: 17. „ 1839 27,055: 40 1,447: 20. „ 1840 16,096: 33 • 1,468: 8. „ 1841 28,308: 36 1,888: 33. „ 1842 . • 34,378: 25 1,266: a5. llandtverkerierne äro fä och rörelsen föga betydlig, förutan hos Bagare, Bryggare och Källarmästare, den tid staden besökes af Badoch Brunsgäster, hvilkas inhysande jemväl utgör en ej så obetydlig inkomst för husegare. Undervisningsanstalterne hafva åren 1838 till 1842 bestått af en Lärdomsoch Apologist-skola samt en Yexelundervisnings-skola. Apologistskolan var fördelad på tre afdelningar och hade 2 Lärare. Nu har Lärdoms-skolan, till åtlydnad af ett Kongl. Maj:ts nådiga Bref af 1889, upphört, och Apologist-skolan är ställd på 2:ne afdelningar med 1 Rector och 1 Collega; Undervisningen i de klassiska språken har der upphört, hvaremot den äger rum uti de moderna. Lärjungarnes antal har utgjort: Uti Lärdomsoch Apologist-skolorne: „ 1839 — 27 — 9 27 — G — „ 1840 — 29 — 14 30 — IG — „ 1841 — 35 — 20 34 — 21 — „ 1842 — 37 — 21 33 — 13 — Fattigförsörjningen fortgår, dels på vanligt sätt, dels genom Mulachska Stiftelsen, der io å 12 personer kostnadsfritt njuta husrum och vedbrand. Sjukvården är omsorgsfull. Söderköpings helsobrunn är sedan äldre tider beryktad, fastän den en längre tid saknade större antal besökande. s