Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
På eftermiddagen följer somligstädes dans, äfven målskjutning och kämpalekar. Allt slutas i god tid, för att afböja möjliga excesser. En annan fest är «Barnfesten», som i åtskilliga städer firas en vacker vårdag. Ungdomen samlas från alla skolor och tågar under musik, åtföljd af sina lärare och lärarinnor, högtidsklädd, bärande mångfärgade fanor och brokiga majstänger, ut till en promenad, en vacker äng eller dylikt. Der har man upprest ett «blomster-altare», kring hvilket de samlas och afhöra ett kort, enkelt tal af någon bland lärarne, hvilken uppmanar dem till tacksamhet mot den, som skapat verlden så skön, och lägger dem på sinnet, huru blott den kan vara hjertligt glad, som icke har något att ångra. Så ungefär lät talet, vid det tillfälle förf. var närvarande. Före och efter detsamma sjöngos hymner af de äldsta bland barnen, 15 till 17 års ynglingar, och flickor om 12 à 14 år. På stadskassans bekostnad voro i en lång allé bord rangerade, serskildt för hvarje skola och hvarje klass, vid hvilka de unga trakterades med vin och bakverk, af det förra olika mått för olika åldrar. De förnämastes barn deltaga med de ringastes i ceremonien och välfägnaden, likasom derefter i ringdansen och lekarna. Musik fanns på stället, samt karuseller och svänggungor, att begagnas för en liten afgift. Hela stadens befolkning var i rörelse såsom åskådare, och förfriskningar för dem stod att fås hos för tillfället utflyttade säljare. Det sednaste kunde väl vara borta i norden, der sådant lättare skulle föranleda missbruk och scener, mindre passande för tillfället och barnens ögon. Hvar och en ser gerna derförutan dessa små glada öfver friheten, gräset, blommorna, trakteringen, lekarna, sina fanor och sin öfriga utstyrsel. Det hela är så skönt, att det måste väcka en mild rörelse i hvarje menskobröst, en medkänsla för oskuldens glädje, parad med vemod vid åtankan på de tårar, som i en framtid skola fördunkla dessa ögons klara glans och bleka dessa rodnande kinder, och på de lidelsernas stormar, hvilka skola uppröra dessa nu lugna hjertans dunkla purpurvågor.
När han talade med mig om de gamla mästarne, om en Marcello, Palestrina, Pergolese, höjde sig hans egen hänförelse ända till snille. För hvarje dag gjorde jag ett nytt steg längre i hans förtroende, men likväl hade jag en aning om, att det fanns i hans lif en hemlighet, en gåta, hvilken efter all sannolikhet jag aldrig skulle lära känna.Mot slutet af april bemärkte jag en påfallande förändring i Christen Urhans sätt och hållning. Annars alltid så lugn, så herre öfver sig själi, lyckades han nu ej att dölja för min blick sin oro och inre rörelse. Hans lynne blef ojämnt, hans distraktioner voro otaliga, än irrade ett saligt leende på hans läppar, än rynkade han ögonbrynen och vände sig bort, liksom för att undslippa en plågsam syn. Under våra promenader tryckte han min arm understundom nästan med stormande häftighet; därefter kunde han bedja mig lämna honom ensam, och jag säg honom vandra med långsamma steg framåt och med hufvudet sänkt mot bröstet. När han åter närmade sig mig, stodo hans ögon fulla af tårar. Slutligen, en afton, då det icke var representation på operan, fattade han min hand och framstammade denna fråga: — Är ni värdig Henne? — Hvilken Henne? — Ni skall få veta det sedan ... kom med nu! Han lät mig passera genom det mörka galleriet, hvilket ledde från passage d ’ Horloge till rue Grange-Batelière, midt genom själfva operahuset och der artisternas entrée befann sig. Därefter vägledde han mig genom hela den labyrint i den inre operan, där en profan nästan omöjligt kan hitta, samt lät mig slutligen hamna i en af salongens orkester-feuteuiler. — Det är då en repetition? frågade jag honom sakta. — Nej, men en audition, en profsjungning, svarade han så tyst, så tyst och med en sådan rörelse, att jag snarare gissade än hörde svaret. Upplysningen inskränkte sig till det oundgängligast nödvändiga: rampen samt här och där några gaslågor; ingenting mer. För hvar och en, som ej är van därvid, hafva dessa stora och vida, tysta och tomma salar med djupa rymder af mörker och skugga någonting ej blott ödsligt, men hemskt.
Biföllos. § 7. Bifölls, enligt Utskottets förslag. Frän Högv. Presle-Stdndet. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Stats-Utskottets Utlåtande Nio 192, i anledning af vackt fråga om anslag af allmänna medel till understöd för Kyrko-byggnader, i stället för nu brukliga kollektoch stamboks-insamlingar. Prot.-Utdrag den 2 Oktober 1860. 767 S. [). Föredrogos ånyo Konstitutions-Utskottels Memorial: N:o 65, till Rikets Ständer, med voterings-proposition rörande det i Konstitutions-Utskoltets Memorial N:o 55 framställda förslag lill ändringar i Regeringsformen och Riksdags-ordningen om Riksdags hållande hvarje år. Den föreslagna voterings-propositionen godkändes. N:o 66, till Bonde-Ståndet, i anledning af Ståndets beslut rörande Konstitutions-Utskottets Memorial N:o 57 och 62. Lades lili handling arne. N:o 67, till Borgare-Ståndet, i anledning af Ståndets beslut rörande Konstitutions-Utskottets Memorial N:ris 58 och 65. Lades till handling arne. S. D. Föredrogos ånyo Lag-Utskottets nedannämnda Utlåtanden och Betänkande : N:o 55, i anledning af gjorda anmärkningar inom Riks-Stånden vid före hafvande af Utskottets Betänkande N:o 58 i fråga om ändring i vissa delar af 17 Kapitlet Handels-balken och andra författningar rörande borgenärers rätt och företräde för hvarannan till gäldenärs egendom. Ståndet biföll lör sin del Utskottets samtliga i detta Utlåtande gjorda hemställanden. med förklarande, hvad beträffar § 15 uti det i Betänkandet N:o 58 framlagda lörfattnings-förslag, att Ståndet frånträder sitt derom förut lättade beslut. N:o 54, i anledning af vgckt motion om ett stadgande derom, att verkan af sökt lagfart å fastighet å landet skall beräknas icke blott från det Ting, utan från den dag, lagfarten sökes.
Ehuru lifligt kännande Herr Stats-Secreteraren Järtas värde och benägen att gifva honom ett förtjent loford, måste jag likväl förklara, hvad jag förut i ämnet anfört, på det sätt att det väl må i Constitutions-Utskottets Protocoll förblifva, men finner vid närmare eftersinnande af flere skäl lika med Herr Öfver-Intendenten Edelcrantz, att det icke är lämpligt, att Utskottet meddelar utlåtande öfver en viss person eller handling. Härmed förenade sig Doctorerne Agrell och Wåhlin. Herr Borgmästaren Norström trodde, att i händelse fråga är om sättet, huru Utskottets yttrande borde stiliseras, kunde sådant bäst afgöras, då den afgående Expeditionen justeras. Herr Baron Adlerberg ansåg den Instruction för Utskottet, som igenfinnes i 29 § Riksdags-Ordningen, böra på det noggrannaste följas och med afseende derå förenade sig med de Herrar, som funnit något särskildt utlåtande till Riksens Ständer rörande f. d. Stats-Secreteraren Järta icke tillkomma Utskottet, Herr Grefven och Ordföranden, som ej ville bestrida, att betänkligheterne rörande ifrågavarande utlåtande hade en omisskännelig vigt, framstälde följande Proposition : Finner Constitutions-Utskottet, att något särskildt utlåtande rörande f. d. Stats-Secreteraren Järtas äfvensom Stats-Rådets förhållande i frågan om det mindre Creditivets och de besparda medlens lyftande till bestridande af kostnaderne till Krigets utförande emot Eng - 264 Riksdagen 1812. land icke må i Utskottets Allmänna Berättelse till Ständerne införas utan endast i Protocollet upptagas? Hvilken Proposition med enhälligt Ja besvarades.
Dig mitt beslut; och det lyder: att Du från och med i dag upphört vara ger Dig af ut i verlden och söker arbete! ADOLF. Hör Du min gosse. Jag finner det mera pas min arrendator och att Du redan innan sol går ned, Skulle det vara allvar? LAGMANNEN. kan Du ej; ty Du har fått uppskof två gånger. ADOLF. Skäms! Jag gycklar aldrig! Och beklaga Dig Och missvext tre gånger; rår jag för det? LAGMANNEN. mindre för det. Och det är icke jag som dömer Det har jag icke sagt; men jag rår ändå Dig. Här ligger kontraktet, och här den brutna sen? Nej! Alltså är jag utan skuld och jag tvår mina händer! öfverenskommelsen. Har jag brutit öfverenskommel ADOLF. fränder skulle finnas öfverseende, helst enligt naturens ordning denna egendom skall öfvergå på afkomman. Detta är juridik men jag hade trott att mellan ADVENT LAGMANSKAN. lifvet ur oss! Men se på mig Du, jag kan lefva ännu i tjugo år; och jag skall lefva bara för att förarga Dig. Se der: naturens ordning! Han går och väntar LAGMANNEN till Adolf. att säga gammalt folk i ansigtet: ska Ni inte dö snart? Skäms! Skäms! Men nu har Du brutit alla band, och jag säger endast: drag hädan och visa Dig aldrig mer! Hvilken råhet; hvilken brist på mensklig känsla, ADOLF. Det var besked! Och jag skall gå, men icke ensam... LAGMANSKAN. Dig på landsvägarna, och att Ni bara ska skicka hit den ena barnungen efter den andra! Det är redan förutsedt och förhindradt... ADOLF. Jaså! Du tror att Amalia, vårt barn skall följa Hvar är Amalia? Hvar? LAGMANSKAN. besök i Clarissornas kloster; bara på besök. Så nu vet Du det inte är värdt leta henne här! Det är så godt Du får veta det! Hon är på FÖRSTA AKTEN ADOLF. enda stöd, skall Du umgälla en gång; och har Du brutit mitt äktenskap skall Du bära straffet för äktenskapsbrottet. Denna grymhet att beröfva en nödstäld hans
IV:o 1/fi. 3 den urte nämnde månad, blifvit gilladt, under vilkor, att hvad Utsköttet föreslagit öm vissa dagars undantagande från auctionsför rättningar,sä väl uti dess i ämnet förut afgifna Betänkande., N:o f, som ilti det fÖrevarande, endast borde gälla för auctioner å Landet; samt åter af Yällofl. BorgareStåhdet, uti Prototolls-utdrag af santina dag, ogilladt, i hvad det angår af styrkandet deraf , att auctioner må begynnas näst före Söneller Helgedag, men i öfrigt bifallet, med det förklarande, att auctioner i Städer mä hållas ä sådana dagar, sorn nyss nämnas, med vilkor, att dé slutas klockan 6 på af« töhehi Utskottet j som, vid jemförelse af de sålunda fattade besluten, funnit Betänkandet N:o 72 vara af Satntlige Riks-Stånden bifallet, utom i frågan om vissa dagars Undantagande från auctions-förrättningar, deruti nyss vidrörda skiljaktighet Uppstått, får således, med. den pligt, som Riksdags-OrdningenS 73 §. Utskottet ålägger, vördsamt föreslå * det Rikets Högloft; Ständer ville förena sig öm det beslut, till iakttagande Uti den i ämnet afgående expeditionen, att, hvad blifvit föreslaget om vissa dagars undantagande från auctionsförrättningar, så väl uti Betänkan - 41 Allm. Brav.- och Oec.-Utsk. Förslag N.o 1^6. det N:o 4> som uli ifrågavarande Utlåtande, endast bör gälla för auctioner å Landet. Stockholm den ii September 1829. Ankom till Exp.-Utsk. den 17 Sept. 1829. Förslag till jemkning uti Respective Riks-Ståndens Beslut i fråga om Kronohemmans och Nybygges-Jboers i de Norra
"Lättare sagdt än gjordt", menade Odowalsky. "Hvarför det?" "Ni glömmer, högt ärade pater, att svenskarne äro här!" "Det glömmer jag visst inte, men hvad ha' de med den saken att göra?" "De skola beskydda henne." "Bah", utbrast pater Clemens föraktligt, "tror ni ej att de ha annat att göra än att beskydda vackra flickor!" "Men, hon ska' anropa deras beskydd, och då kan ej ryttmästaren vägra att lemna det", svarade borgherren. Han var också nära att berätta om uppträdet i skogen, men hejdade sig lyckligtvis. Pater Clemens betraktade honom en stund med blickar i hvilka det tydligaste hån afspeglade sig. Till slut sade han: "Det är väl ej sagdt att hon ska' få tillfälle att anropa om det der beskyddet!" Ernst Odowalsky ryckte till. "Hvad är det ni säger, pater Clemens", utbrast han och kramade munkens hand. "Skulle ni kunna..." "Tyst, tyst. Var för den heliga jungfruns skull försigtig", afbröt augustinermunken. "Väggarne kunna höra oss." "Var lugn, vördige fader", svarade Ernst Odowalsky under det ett gäckande leende spelade kring hans läppar. "Slottet Miltnitz är ej bygdt på samma sätt som edra kloster, der man genom väggarne har långa rör, som sätta en i stånd till att höra hvad som talas i andra rum. Här äro vi så säkre för lyssnare som om vi skulle befinna oss på hundra mils afstånd från dem." "Godt", sade munken efter en stunds begrundande, "jag går in på att skaffa er flickan, men endast på ett oeftergifligt vilkor." I dessa ögonblick tilltog räfskinnets hosta med förnyad styrka igen. "Säg genast edert vilkor, och om det är utförbart går jag genast in derpå." "Ja visst är det utförbart, annars hade jag väl ej framställt det", svarade munken lifligt. "Att ni utverkar friheten åt mig." Ernst Odowalsky funderade en stund. Derpå sade han: "Detta är helt enkelt omöjligt."
Men då anledning är att förmoda, det Bolaget, detta oaktadt, tilltror sig kunna göra anspråk på den inkomst, sorn nu kommer att inflyta, af den redan segelbara Vestgötha-Linien under de återstående byggnads-åren: ja måhända äfven på 5 procents ränta under samma tid å det tecknade Actie-Capitalet; så kan jag icke annorlunda än med min reservation yrka det vilkor, ofvanförmäldt är, och som jag förmodar icke må anses förmycket hegardt, för ett så ovänligen betydande bidrag , som det här ifrågavarande. Saken är i min tanka mycket enkel. Det af Riksens Stander bestämda byggnads-anslag, är nu till fullo lemnadt. Byggnaden är slutad, så vida icke Aelie-egarne 3o2 Stats - Utskottets eller Staten vilja den fortsätta: tvingas dertill kan ingendera. Man liar icke hört att Actie-egarue vilja gå in på detta verks fortsättning med egna medel, men väl liar blifvit föreslaget, att Staten skulle åtaga sig denna kostnad allena.' Oell i förmodan, att denna begäran måste bifallas, har man ock bort en ny fordran af fortsatt ränta å Actie-Capitalet, under den nya byggnads-tiden, och torde man väl äfven vilja tillegna sig vinsten af den segelbara Canalen, hvilken dock, enligt 1815 års beslut, ovägerligen borde ‘användas till Canal - byggnaden. Korteligen : Byggnaden kan ej fortsättas utan Statens förnyade bidrag, oell sedan Staten gifvit detta nya bidrag, anses den skyldig, att just under denna byggnads-tid, sorn igenom detta bidrag, allena får en tillvarelse, äfven fortsätta ränte-betaliiingar åt Actie-egarne. Om jag skall lemna ruin röst till det stora byggnads-biträde, sorn bär begäres, oell jag numera för Svenska National-äran och af detta skäl allena icke kan vägra ; så tror jag mig dock skyldig, att i hvad man jag kan, frälsa det allmänna ifrån framtida anspråk, hvilka illa svara mot dess ädelmodiga och stora uppoffringar. I händelse det af mig föreslagna vil O O O kor icke skulle bi falla s, så anliåller jag, att min reservation mätte* få Betänkandet åtfölja.
I n o m ett ögonblick stod h o n på fönsterposten o c h draperade den m e d knappnålar öfver fönstret, allt under det h o n gladt gnolade. IDUN 304 Så fann herr Birger henne, när han stormat uppför trappan, s o m han tagit i tre steg. Tatjana vände sig o m, där hon stod på tåspetsarna m e d hela munnen full af knappnålar. Så hoppade hon lätt ned, tog paketen ur hans händer oeh ropade. » Nåå! Hvad tycks? » » Ä r detta verkligen mitt rum? » Herr Birger såg så glad o c h så förvånad ut, att Tatjana gaf till ett litet ystert glädjerop. Saltkött, skinka, sardiner, ost, bröd, te! Så mycket! Så m y c k e t! Storståtligt! » Och hvad har ni där? — i rockfickan? E n butelj v i n! Ä h, en butelj vin! » Tatjana måste sätta sig i förvåning öfver denna upptäckt. » En hel butelj v i n! Jo ni är g o d ni — en sådan storslösare! » Och herr Birger, den sparsamme herr Birger, som aldrig unnade sig själf något, han slog i ett fullt glas åt Tatjana, han log och öfver hans magra, unga ansikte låg ett skimmer af stilla lycka. Tatjana hällde te i hans spruckna k o p p. När han såg henne stå där m e d det lilla svarta hufvudet öfver den hvita snibbkragen sysslande, vid bordet för att göra det riktigt bekvämt för honom, greps han af en sådan lust att lägga sitt hufvud ned i hennes knä o c h låta d e m fara, alla de där b e k y m r e n o c h omsorgerna, s o m gnagde sönder hans inre, o c h känna sig lycklig, helt lycklig o c h sorglös, — smekt, omhuldad o c h förstådd bara för en gång i sitt lif. Innan han själf ens visste af det, hade han högt nämnt hennes namn. o » Tatjana! » Tatjana vände på sitt lilla hufvud o c h såg rätt på h o n o m m e d stora ögon.
47- Uti Plena föredrages först de för Riks-Stånden gemensamma ärenderne och sedermera hwarje Stånds enskildta, alla i den ordning de, hwarr för sig, inkommit, sä framt ej Ständen derom annorlunda förordna; börandeö Landt-Marskalken och Talemännen, sedan de förut inhämtar, huruwida nägon Konungens Proposition till öswerläagning kan förekom, ina, samfält, i närwaro utaf twänne as hwarje Ständ Utsedde Ledamöter, hälst sädane, som mid nägon fö, regaende Riksdag warit i Ständer Riksdagsmän, samt, med biträde af Srändens Secreterare, dagen förut i et särskildt rum a Riddarhuset sins emellan öswerenskomma vin följande dagens föredragningsämnen, pa det desamma mä i möjligaste matto hoö alla Ständen tillika asgöras. §. 48- Den 2i December. izzr §. 48- Föredragningsämnen äro vesta och inga andra: r:o Konungens Propositioner, som ä Rikssalen eller sedermera under Riksdagens lopp, blifwit till Ständen eller StatS-Ukskoltet öswerlämnade. r:o Mäl, som genom Protocolls-Utdrag eller Depukakioner frän MedSiänden communiceras. Z:o Utskoktens Vetänkanden och Förflag. 4:0 Motioner gjorde i Plena af någon wid Riksdagen dä närwarande Ständers Ledamot. §. 49. Hwar och en allman fräga, som första gängen i nägot Ständ förekommer, skall, sä wida ej Stan» det enhälligt genast densamma till wederbörligt Utskott förwiser, ligga pä bordel till nästa Plenum, dä realist bör ske; dock stände hwarje Ledamot öpel» atk öfwer samma mäl sig yttra, hwilket hans yttrande äswen skall till Ustkottel remitteras. Om en genom munteligt anförande gjord framställning lägges pä bor, det, bör anförandet till Protokollet Vickerås och afskrift deraf till bordet aflämnas.
M;s skrifvelse; men onekligt är. att de stundom inträffat. Dessutom har en bestämmelse i afseende på boställenas utarrendering för mig haft ett annat ändamål. I södra och medlersta Sverige äro nemi. dessa boställen icke så stora, att de icke i allmänhet kunna ganska väl skötas af pastorerna sjelfve; men det finnes andra delar af riket, särdeles H. I. 21 322 Den 33 November f. m. Wermland och de norra provinserna, der boställenas egovidd är särdeles stor. — tusental af tuunland, — och der således en delning deraf skulle icke allenast mycket väl kunna ske, utan äfven genom den ökade afkastning, som jorden på sådant sätt skulle frambringa, möjliggöra den i dessa landskaper så ytterst behöfliga delningen af pastoraterna. Då emellertid någon anmärkning icke egentligen blifvit gjord mot denna åtgärd, utan blott en önskan uttryckt om dess vidare utsträckning, vill jag icke längre uppehålla mig dervid. Här har vidare framställts den åsigten, att man borde tillse, det icke pastoraternas folkmängd öfverstege 2,000 personer. Det är väl i allmänhet rigtigt, att en prest icke utan svårighet hinner sköta ett större pastorat; men denna olägenhet kan afhjelpas på två sätt, dels derigenom att de mycket stora pastoraten delas, och dels äfven derigenom, att de få mer än en prest. Der hinder, eller åtminstone stora svårigheter möta för ett pastorats delning, kan samma ändamål genom det sednare sättet åtminstone till någon del vinnas, och en bestämd föreskrift om delningen vore således, efter min förmening, icke lämplig. Jag har visserligen alltid ansett, att den andliga vården om församlingen är det väsendtligaste, som vid ordnandet af presterskapets förhållanden bör afses; men om detta kan ernås på ett annat sätt, tror jag icke att det bör sökas genom ett stadgande, som i många fall skulle kunna medföra olägenheter. Jag vill i detta fall blott påpeka en omständighet.
Jag tror Häradshöfdingen lättare vara i tillfälle att känna folket inom deras domsagor, än Landshöfdingen inom ett vidsträckt Län. Jag finner de flesta anledningar till bränvinsmålen ej komma från så rena driffjädrar, som jag önskar, då personaliteter ofta äro orsaker till angifvelserna. Om domaren då känner folket, kan han bättre genom varningar förekomma falska eder, än någon annan. Delta har jag icke anfört, för att « slippa besvär med bränvinsmålen, utan emedan verkliga förhållandet är sådant jag anfört. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg de vid LagUtskottets förevarande Betänkande gjorde anmärkningar böra föranleda till detsammas återremitterande. Ropades Ja. Företogs till pröfningLagUtskottets den i5 sistlidne Augusti under N:o 89 afgifne, och den ro derpåföljde September e. m. på bordet lagde, Betänkande, i anledning af åtskillige motioner om indragning af Lagmansoch KämnersRätter, samt serskille 3?.o Den 23 Octo b er e. in. Domstolar, så ock om förändring i vissa Domstolars organisation och i RättegångsOrd ningen m. m. Herr Tharrij Wollrath} uppläste följande: Vid LagUtskottets förevarande Betänkande nödgas jag göra följande anmärkningar. Utskottet har tillstyrkt upphäfvande af KämnersRätter och LagmansRälter. Om KämnersRätterna upphäfvas, och alla mål till RådstufvuRätt, såsom första instantien, instämmas, lärer det icke kunna nekas, att dessa domstolar blifva öfverhopade med göromål, så vida det lärer få anses som sanning, att flera saker stadna vid KämnersRättens beslut. I de större städerna, der KämnersRätter egenteligen finnas, torde antingen flera Ledamöter i RådstufvuRätterna behöfva antagas, för att utarbeta och afgöra målen på divisioner, eller till och med flera RådstufvuRätter inrättas.
Till följd deraf, alt en hel våning måst upplåtas åt Vitterhets-, Historieoch Antiqvilets-Akadcmien, bade nemligen icke fullt hälften af Arkivets samlingar kunnat i huset inflyttas, utan hade den öfriga delen, hvartill man sökt hänföra de mera sällan anlitade och behölliga handlingarne, mäst fortfarande inrymmas i Kongl. Slottets källarhvalf. icke ens genom nämnda Akademis och dess samlingars förflyttning ur Riks-Arkivels hus skulle detta blifva för Archivets nuvarande behof tillräckligt, och ännu mindre funnes der något ulrvmme alt påräkna för den betydliga tillökning i ej mindre de historiska, än i synnerhet de administrativa samlingarne, som nu och framgent för hvarje år egde rum. Dessa förhållanden, jemte den omständigheten ali ifrågavarande byggnad, redan vid öfverlemnande! lill Kronan, fanns behäftad med sältningsskador, som, efter de lunga handlingarnes dilflyllning på ett betänkligt - Expeditions(JIsko Itets Förslag till underd. Skrifvelse, IS7:o 222. 81 tänkligt säll lilllagil och vid undersökning visat sig vara ursprungligen uppkomna derigenom, att de under husets murar befintliga pålningsoch rustverken, ämnade alt städse förblifva liggande under vallen, lill någon del befinna sig öfver saltsjöns yta, da denna är låg, och till följd häraf blifvit af röta angripna, hafva utgjort tillräckliga skäl för Eders Kongl. Maj:t, sorn årligen genom Ofverinlendenls-embetet låtit undersöka och nödtorflligen afhjelpa sällnings-skadorna, hvilkas förebyggande för framtiden skulle erfordra en ytterst svår omläggning af en del af husets grund, oell hvilken omläggning, enligt en redan år 1853 uppgjord kostnadsberäkning, ansetts komma alt uppgå till 53,324 R:dr b:ko, alt söka anskaffa en tjenligare plats för Riks-Arkivet och de dyrbara samlingar, detta hus innesluter. Hvad Antiqvilets-Akademiens samlingar beträffade, så vore plats för deni afsedd i den blifvande Nalional-Museibvggnaden, men för Riks-Arkivet hade annan lokal ännu icke blifvit bestämd.