Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Fru Håkanson hör ej till de skådespelerskor, som växt upp mellan kulisserna, som allt ifrån sin ungdom andats in teaterluften. Teatern hade visserligen varit föremålet för hennes håg och längtan, men aldrig hade det varit på allvar ifrågasatt, att hon skulle egna sig åt scenen, hvarken då hon var ung flicka och hette Julia Stenius eller sedan hon blifvit gift med dåvarande operasångaren Hjalmar Hå- kanson. Men när den brinnande lusten ej längre lät sig kufvas, då det afgörande beslutet fattades, då var fru Hå- kanson intet opröfvadt barn, som lockades af scenens glitterguld, då leddes hon ej blott af instinkten, af de goda anlagen, som så många debutanter, utan af ett vaket och utbildadt förstånd, en pröfvad, medveten intelligens. Det var ej blott en ny ung dam, som med henne gjorde sitt inträde på scenen, där så många Hannah unga damer gjort sin entré och sin sortie, utan det var en ny personlighet, som trädde in i vår sceniska konst. Då fru Håkanson i oktober 1886 debuterade på dramatiska teatern i Noras roll i » Ett dockhem », hade hon aldrig förut stått på scenen, ej ens på en sällskapsteaters scen. Debuten motsågs utan någon egentlig spänning eller nyfikenhet från puklikens sida. Fru Hwasser hade förut spelat Nora på dramatiska teatern, kanske väntade man sig en kopia af fru Hwasser. Man visste naturligtvis lika litet, att debutanten aldrig sett fru Hwasser i denna roll, som man öfver hufvud taget visste något om denna debutants möjligheter. Så mycket mera öfverraskad blef man öfver det karaktärsfulla och energiska, som låg i hennes uppträdande. Det fanns intet vacklande i anläggningen och genomförandet af Nora-typen, sådan hon uppfattat den, intet af nybörjarens osäkerhet, där funnos tvärtom själfständighet, lust och mod att våga och vilja att bygga på egen naturell. Där funnos med ett ord de rätta utgångspunkterna för en modern konstskapelse. Det var det energiska greppet, den följdriktigt genomförda teckningen, som gaf debutantens första arbete ett så ovanligt intresse.
Man måste erinra sig, att denna Afdelning icke, såsom t. ex. Engelska Öfyerhuset, i sina medlemmars upphöjdare ställning i det allmänna lifvet och i deras, med denna ställning sammanhängande, politiska åsigter, kan ega någon borgen för sitt anseende. Detta kan endast grunda sig på dess medlemmars personliga egenskaper; och det är från denna synpunkt lätt att inse, alt dessa medlemmar hvarken böra blifva så mångå, att en stor del måste sakna ntmärktare egenskaper, eller så få, att ett alltför stort antal utmärkte representanter från denna Afdelning utestänges. Utskottet har ansett förhållandet af de i denna Afdelning intagne ledamöters antal till samtlige representanlernes, enligt dessa grunder, böra blifva mindre, än det, som vanligen eger rum mellan antalet af Pär-Kamrars ledamöter lill samtlige ledamÖterne af sådana national-represenlationer, i hvilka dylika Kamrar finnas; och derföre trott sig böra föreslå, att den mindre Afdelningen endast må utgöras af 60 medlemmar, således något mindre, än fjerdedeien af hela folk-representationen. Yid Constitutions-Utskottets Memorial, N'.o 38. 69 Vid bestämningen af Riksförsamlingens och dess båda Afdelningars inbördes rättigheter och skyldigheter, blir det ännu nödvändigare att icke förblanda dessa Afdelningars betydelse med caracter-skilda Kamrars. Den mindre Afdelningen kan icke komma att representera någon stående minoritet. Dess mening kan, då den skiljer sig från den större Afdelningens, högst anses såsom en skiftning af en och samma rådande opinion — den, sorn tillsatt hela folkrepresentationen. Skiijagtigheten måste oftare angå detalj och form, än hufvudsak. Men så vigtiga de förra än äro — och Utskottet erkänner deras fulla vigt — kan Utskottet dock hvarken förmoda, att sarnmanjemkning af de derom uppkomna skiljagtigheler ofta skall blifva svår, eller anse deras vigt tillräcklig att rättfärdiga den spänning, som är oundviklig, när ett af representationens större Afdelning godkändt förslag undertryckes af den mindre.
Anlednin härtill torde igenfinnas uti lagförslaget, som äfven upptog föreskrifter för actiebanker, hvilka kunde bildas utan solidarisk ansvarighet. Nu frågar man: är det vid sista riksdag upprättade förslaget, hvilket ej blef af K. M. sanctioneradt, någonsin såsom lag promuIgeradt? Är det en gällande civil—lag, som kan åberopas i fråga om bankers rättigheter och skyldigheter? Jag skulle ej tro det, utan jag anser för min del, att Irågan befinner sig i det skick, att bankerne hafva uppkommit i förskott på ett blifvande lagförslag, och del är derföre jag föreslagit ett sådant, som äfven skulle omfatta lagbestämmelser för dem. Det var med denna åsigt, som jag gjorde framställning derom, att förslaget skulle omfatta både de redan varande och de framdeles blifvande bankerna. Jag ansåg det vara orätt att göra denna författning sådan, att den skulle inskränka bankernes rörelse och förändra deras fuoctioner; min mening var blott att legalisera deras åtgärder, såvida de kunde öfverensstämma med allmänhetens säkerhet, och medgifva de controller, som nödvändigt erfordrades, för att förekomma att de möjligen skulle råka i obestånd. Nu deremot hafva Utsktn i sitt första betänk, ej svarat derpå, men i det andra före-lagit, att den lag, som rin skall stiftas, ej må gälla för redan inrättade banker. Jag hemställer till hvar och en, i hvad belägenhet man skulle vara under discussionen öfver sjelfva lagförslaget, om man för hvarje § skulle tänka sig: skall denna lagparagraf endast blifva gäliande för framdeles uppstående privatbanker, eller äfven för Den 18 Februari f. m. de redan varande? Den ene kan hafva den åsigten och den andre en annan, och således skall man, så vidt jag kan sc, vid hvarje § vara osäker om hvad beslut man skall taga och huru långt §;n skall komma att blifva gällande, kiar man åter pa förhand bestämdt afgjort den frågan, huruvida lagen skall blifva gällande blott för de framdeles uppslående banker, eller äfven för de redan varande, så synes mig, att man har en säker grund för sitt omdöme vid beslutets fattande.
I fonden Herakles' tempel. Till venster en källa vid hvilken Kriton sitter förklädd till makedonisk soldat. Natt. HERMIONE (inkommer med en vattenkruka på hufvudet, åtföljd af en slaf). Här är då källan, som du talte om. Nu kan du lemna mig; jag skall nog sjelf Min väg tillbaka finna Hvem är det, Som här så sent sin hvila tager? Gubbe, Låt ej den ljufva sömnen narra dig Att glömma farorna, som hota. KRITON. (Slafven går. Hermione varseblir gubben.) Hvad! Hvad ser jag? Månne sömnens gyckelbilder Ännu för ögat spela? Nej, det är Ju du, min dotter! HERMIONE. O min far! Jag får Väl än begagna detta ord? Ack säg, Du vredgas ej på mig nu längre? KRITON. Barn, Kom till mitt bröst! Dig gudarne ha utsett Till höga värf, som jag förut uti Min dårskap icke kunde fatta. Nu Du är mig kärare än någonsin, 60 Eastän du öfvergaf din gamle fader. Men säg mig först, hur har du kommit hit? HERMIONE. Då jag såg tvedrägt splittra våra krafter Och då ej utsigt mer till räddning fans Igenom öppen strid, då gick jag, kallad Af gudars vink, hitöfver, utgaf mig För flykting från Athenai. Villigt tog man Mig upp, och som slafvinna uti lägret Kom jag till källan för att hemta vatten. KRITON. Då Gudarne din fot ha ledt. Uti En. lycklig stund du kom; ty vet, du finner Mig här ej utan afsigt. HERMIONE. Vill du då Mig hindra i min plan, som du helt visst Fått kunskap om utaf vår tjenarinna, Som skulle föra fram mitt bud till dig? KRITON. Tvertom, mitt barn; men säg, har du ännu Philippos sett? HERMIONE. Jag flera gånger skådat Med djup beundran denne store man. KRITON. Ej så, Hermione! Han är en skurk, Som aldrig medel skyr att nå sitt mål. HERMIONE. Visst är han såsom Hellas' fiende Förtjent att afskys utaf oss; men ändå
Balans från föregående året: Uppbörd: Från Kongl. Stats-Kontoret anordnadt, Återstod af årets anslag 11,000: - — 26,500: Förskott å följande års dito . 11,000: 18,750: Från indelta Arméens nja mötesfond, Öfverförda medel 1,680: 42. 4. Auktionsdito 42: 36. Balans till påföljande året: Credit. Balans från föregände året: Utgift: Sjukvårdskostnader medel Byggnader och inventarier. Balans till påföljande året: Fordran 9: 34. —■ Utaf balansrelationen inhemtas, att den i förestående tabell vid 1845 års slut utbalanserade fordran, påföljande året, blifvit inbetald, samt att, utaf förskotterna, det uti förra Revisionsberättelsen omförmälda, i aflidne Tygvaktaren Liljegrens konkursmassa innestående, belopp, 10 R:dr 28 sk. 9 r:st, vore på afskrifning, och en summa af 66 R:dr 32 sk. på redovisning beroende, hvaremot återstoden blifvit år 1846 redovisad. Revisorerne hafva vid denna räkenskap icke haft annat att anmärka, än att, ehuru Kongl. Stats-Kontoret förskottsvis anordnat hälften af påföljande års anslag, de sålunda erhållna förskotterna icke uti hufvudböckerna balanserats. Beväringsmanskapets Yapenölningar. Öfver användandet af detta, å Riksstaten uppförda, förslagsanslag, 80,000 R:dr årligen, hafva uti Kongl. Krigs-Kollegii Underhålls-afdelning upprättats hulVudböcker, hvilka i Kongl. Kammar-Rätten undergått granskning för båda revisionsåren utan anmärkning, samt upptaga: De» — 113 — Debet. år 1844. år 1845. Balans frän föregående året: Uppbörd: Orätt insatta dito 25: - Aterlefvererade dito . .— —. 134: 32. Balans till påföljande året: Credit.
Ut Supra. S. D. Föredrogs å nyo och bifölls Statssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens den i3 dennes under N:o 666 afgifne, samt den i5 derpå följde eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottens förut meddeldte Betänkande, rörande dels nedsättning, dels upphörande af den, för innomskärs seglande fartyg, bestämda Lotsoch Bilk-afgift. Ut Supra. S. D. Vid förnyad föredragning af Bevillnings-Utskottets den i5 dennes under N:o 70 aflatne, och samma dag på bordet lagde, Memorial, angående de, i frågan om Bränvinsbrännings-afgifts utgörande af de vid Fabriker nyttjade pannor öfver po kannors rymd, Riks-Stånden emellan yppade skiljagtiga meningar; fann Ilidderskapet och Adeln för godt, att, under förblifvande vid Dess, i detta ämne, förut fattade, beslut, samt med godkännande af de utaf Utskottet föreslagne voteringspropositioner, öfverlemna berörde fråga till Förstärkta Stats-Utskottets afgörande. Ut Supra. S. D. Föredrogs å nyo och lades till handlingarne Bevillnings-Utskottets den i5 dennes under N:o 71 allåtue, och samma dag på bor - 32 Den 17 December i det lagde, Memorial, med fversigt af den Allmänna Bevillningen. Ut Supra. S. D. Vid förnyad föredragning af Corn* stitutions-Utskottets den 11 dennes under N:o 81 aflåtne, samt den i5 derpå följde eftermiddagen på bordet lagde, Memorial, innefattande Utlåtande, öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte förslag, i ■ anledning af de, uti Serskildta Utskottets Betänkande, om Styrelse-Verkens Reglering, förekommande Grundlagsfrågor; fann Ridderskapet och Adeln för godt, att, till den behandling 56 §.
V i d mö- belpiskning får ej glömmas, att i resårer, emellan sadelgjordar o c h på kanterna under sitsen på soffor o c h stolar samlas m y c k e t damm, som g e n o m sopning o c h slag af en viska kan borttagas, o c h torkas efteråt m e d ett sämskskinn eller m e d den numera i handeln förekommande sorten väfda dukar, s o m äro jämförliga m e d sämskskinn. Att väl torka i hörn o c h v e c k m e d dylika dukar är ett m y c k e t godt sätt att damma de piskade stoppade möblerna. Listverk o c h kanter kring tak o c h ofvan dörrarne sopas o c h dammas, o c h b ö r härvid ihågkommas att dylikt listverk merändels är fabriceradt af gips och således är skört o c h bräckligt, hvadan försiktighet är att anbefalla vid nedsopning; detsamma gäller m e d kulor o c h dylika grannlåter på kakelugnskransen, s o m lätt lossna. En långskaftad fjädervippa är bra för sådan sopning, väggarne dammas m e d en öfversatt sopborste med långt skaft. Nu vidtager den s. kringtvättningen, s o m egentligast b ö r riktas m o t fönsterfodren o c h bågarne, så utan s o m innan o c h emellan, då fönsterblecket utanför ej heller b ö r utelämnas. Till oljefärg äro trasor af gamla ylletröjor o c h strumpor bra, de hålla sig längre fuktiga o c h vatten är hvad s o m bör undvikas på dörrar, fönsterplattor o. s. v. Mjuka linneeller bomullstrasor (rena) användas till gnidning o c h torkning efteråt, så att ytan blir fullkomligt blank igen. Som oljefärg tar skada af ofta upprepade tvättningar, böra fördenskull i dagliga lifvet alla medel användas, som göra målningens tvättande så sällan som möjligt af nöden. Det första o e h b ä s t a är att tillse, att panelningarnes kanter dagligen hållas dammfria, och att emellanåt m e d en lätt fuktad, ren trasa hastigt öfverfara mera handterade ställen, hvarefter man genast gnider det torrt.
Då nu åter föredrogs Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottets Utlåtande , N;o 67 , i anledning af inom BondeStåndet gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande, N:o g, angående yrkad rättighet för BarnmorskeLärlingar på Gottland, att undervisas och examineras af någon Läkare derstädes, fann BondeStåndet för godt, att antaga sistberörde Betänkande. >6 Prot. Utdrag den i: Mars 18294 S. D. Å nyo föredrogs nu StatsUtskof. tets den 26 Febr. på bordet lagda Memorial, N:o 68, rörande tryckning af Allmänna Ina dragningsStatetl förar 1828, och beslöt Bondeg Ståndet, att med tryckningen af denna In» dragningsStat skulle tillgå på sätt Rikets Stan-» der, vid 1823 års Riksdag, i afseende på då; varande IndragningsStaten, beslutit. S. D, Allmänna Besvärs' och OeconömieUtskottets den 526 Februarii på bordet lagda Utlåtande, N:o 64, i anledning af återremiss från Välloflige BorgareStåndet af Utskottets Betänkande, Nio 20, angående den Gamla Psalmbokens aflysande från bruk och nyttjande vid offentliga Gudstjensten, före^ drogs nu ånyo och lades till handliogarne. S. D, Då nu ånyo föredrogs StatsUtskottets den 16 nästlidne Februarii på bordet lagda Utlåtande, Nio 55, i anledning a£ Kongl. Majlts Nådiga Remiss , rörande nedsättning af Grossliandlanden Weners arrende för Svartsjö KungsLadugård, blef samma Ut; låtande afslaget. S. D. I anledning af dervid gjorda anmärkningar , återremitterades , vid nu skedd föredragning, StatsUtskottets, sedan den 16 sistl.
Och huru många hemska och rörande sagor hafva icke fått sina belysningar af brasan, när barnjungfrun berättat, » mera », » bara mera », med barnaflocken lägrad omkring barnkammareiden, som lyst i tårarne på deras, af harm eller hänförelse blossande, kinder! När sedan sagorna tystnade, emedan småsyskonen skulle i säng, då afhandlades det hörda vid en brasa i salen; jättehufvuden knäcktes och troll stektes i inbillningen, medan nötterna och äpplena undergingo detsamma i verkligheten. Man täflade o m att visa sig duktig genom att — sedan man först brandförsäkrat fingrarne i munnen — nappa de kol, som sprakade ut, och kasta in dem igen. Stundom lyckades det så väl, att en hel brand föll ned och måste manövreras in med hjälp af eldgaffel och en fyndighet, föga mindre än Tummelitens i alla dennes vanskliga lägen. Skulle man ej själf genom lister och bragder ha kunnat bortsnappa sjumilastöflarna, hämtat prinsessan ur jättens våld och återgifvit de förtrollade människohamn? Allt detta afhandlades, medan falaskan föll öfver glöden, skuggorna djupnade i salens hörn och den döende brasans röda strimmor blefvo så hemska, att man kröp tätt intill hvarandra i tjusad skräck öfver drömda faror. När så den tiden kom, att man kunde läsa sagor själf, huru många förbud utfärdades icke mot att läsa vid eldsken » för ögonens skull », förbud dem man gjorde väl i att öfverträda. T y o m än ögonen ledo en smula — hvad vann icke fantasien af denna läsning framstupa vid brasan, hvars flammor lekte öfver Andersens Eventyr eller folksagorna eller Snorre, och hvars röda glöd manade fram syner af de blodiga böljorna vid Svoldern och Hjörungavåg! Intet landtbarn glömmer väl någonsin den stora dag, då man första g å n g e n.
Hedvig hade kort efter Vanloos återkomst vaknat ur sin slummer, men blott för att med den slocknande blicken söka sin mor och derefter sluta sina ögon till den eviga sömnen. Agnes uppgaf ett skri af smärta, då hon kände den lillas hand stelna i sin; hon tryckte kyss på kyss på hennes kallnade läppar och lade sin feberheta kind intill hennes, såsom om hon dermed velat återgifva henne lifvets värma ... Vanloo stod bredvid henne. Han var förtrolig med anblicken af döden, den han sett under många vexlande gestalter. Aningen om själens ovanskliga lif, hvilken funnits hos menniskorna i alla tider, under alla kulturförhållanden, och starkast ger sig tillkänna hos harmoniskt utbildade, andligt friska individer, hade hos Vanloo öfvergått till en innerlig öfvertygelse, hvarpå sjelfva naturlifvets fenomener i den dager, han skådade dem, gaf bekräftelse, och som af hans filosofiska studier ej blifvit rubbad. För honom var det derför ett högtidligt, i intet hänseende nedstämmande skådespel att se döden lägga sin hand på ett skuldfritt bröst. Döden var enligt hans åskådningssätt icke tillvarons förintelse, utan det andra stora stadiet i menniskosjälens utveckling, i hvilken födelsen utgör det synliga första. Men nu meddelade sig den smärta, moderhjertat kände, äfven till honom, och då Agnes slutligen reste sig upp ur sin knäböjande ställning och instinktmessigt slöt sig till det enda bröst, som ännu klappade för henne, blandades hans tårar med hennes. I detta ögonblick hörde han för första gången, sedan han återsett föremålet för sin ungdomskärlek, det namn uttalas, hvarmed hon fordom nämnde honom. Han hörde Agnes hviska namnet Arnold ... den ton, hvari det uttalades, trängde till hans innersta, och han tryckte henne närmare sitt trofasta bröst. En stund derefter inträdde herr Gustaf. Han betraktade de innevarandes ansigten, närmade sig dödslägret och utbrast med en hastig blick på detsamma: – Jag ser, att jag kommit för sent. Hon har redan gått till ett bättre lif.
Hus är sådana obehag icke att befara, emedan erfarenheten hittills visat att, då sådana vigtigare frågor skola afgöras, R. o. Ad:s ledamöter i allmänhet infinna sig till ett flerdubbelt större antal, än det nu såsom minimum ifrågaställda. Men inom de andra Stånden, som bestå af en fåtaligare personal, der skulle, uti sådana vigtigare frågor, der de motsatta intressena voro representerade af hvar sitt parti, minoriteten kunna, genom att aflägsna sig, tillintetgöra beslutet. Man har visserligen häremot anmärkt, att ett sådant förfarande icke skulle vara representationen värdigt och derföre icke borde såsom möjligt antagas; — men, Mina Hrr! jag får då fästa eder uppmärksamhet deruppå, att man, om jag icke misstager mig, i allmänhet anser 2 slags list såsom tillåten, nemi. krigslist och riksdagslist. Då jag således anser förslaget vara hvarken nyttigt eller nödvändigt, anhåller jag om afslag derå. Frih. von Paykull: Lika med en föreg:de talare, är jag öfvertygad derom att, då beslut, som äro af någon större vigt, skola fattas, R. o. Ad. talrikt infinner sig, och torde derföre hela detta ilrågav.de stadgande vara onödigt. Vidare har här yttrats, att det ingenting gjorde, om minoriteten ginge bort och derigenom omintetgjorde ett beslut, samt sedermera återkom med förstärkning; man skulle derigenom få se en verklig majoritet. Just af den anledningen, Mina Hrr! afskafTades dock det andra uppropet, och det var, enl. mitt förmenande, ganska riktigt. Man har här som vanligt citerat Engelska grundlagen. Jag inser icke att vi, derföre att ett dylikt stadgande finnes i den Engelska grundlagen, behöfva införa ett sådant i vår Svenska. Jag anhåller om afslag å förev:de punkt. Hr Tersmeden, Per Reinhold: Att för detta stadgande, som man vill införa i vår grundlag, cn riktig princip ligger till grund, synes ingen vilja bestrida; men man har ansett att det skulle medföra stora olägenheter och möjligen föranleda missbruk. För min del anser jag, att samma grundsats, som redan förefinnes inom den civila lagstiftningen, äfven bör, och med än mera skäl, gälla inom representationen.
Ständer förkasta den af honom föreslagne åtgärd, Riksgälds-Contoret skulle blottstälias för möjligheten att oförtänkt komina i en sådan belägenhet, att dess förbindelser blifva ouppfyllda, hvilket åter skulle hafva följd, att Rikets Ständer mäste sammankallas, hvarigenom koslnaderne för Riket troligen blefve mångdubbelt större, än den summa, som borde betäckas. Uti denna motion hafva Herrar Prostarne Stenhammar, Ruus, Östberg och Nordin instämt. Detta allt, jemte hvad Herr Domprosten Doctor Heurlin, med hvilken Herr 1 doctor Elfström samt Herrar Prostarne Hallström och Hallbäck sig förenat, emot motionen anfört, bar Utskottet i behörigt och noggrant öfvervägande tagit; och ehuru Utskottet visserligen erkänner den goda afsigt, att förekomma förlägenhet för Riksgälds-Contoret samt styrka allmänhetens förtroende till detta Rikets Ständers Verk, hvilken ligger till grund för ifrågavarande af Herr Prosten Astrand väckta motion; så torde dock böra tagas i betraktande, dels alt Riksgälds-Contoret under innevarande Riksdag fått sig anvisad ett i jemförelse med dess utgifter vida större inkomstbelopp, än under föregående Riksdagar varit fallet, och något skäl till farhåga för uppkommande brist af serdeles betydlighet eller svårighet att fylla, utan extra ordinarie åtgärder, desto mindre synes böra förefinnas, som den af Rikets Höglofl.
Då likväl befintliga tillgångar ej medgåfvo ett fullständigt ordnande deraf — hvarföre kostnaden beräknats till öfver 93,000 R:dr B:ko — blefvo plan och förslag upprättade till ett provisoriskt läroverks anläggande, hvilka af Kongl. Majit gillades och fastställdes. I följd häraf blefvo sedermera den till koppympningsinrättning å Ladugårdslandet begagnade byggnad och plats, äfvensom den vid saltsjön belägna delen af samma tomt, upplåtna och öfverlemnade åt den nya veterinärinrättningen, som, provisoriskt ordnad, mot en till 29,000 R:dr Banko inskränkt kostnad, till en början ställdes under kommitterades för Garnisons-sjukhuset öfverinseende. År 1821 trädde denna inrättning i verksamhet, och det för densamma föreslagna reglementet erhöll Kongl. Maj:(s stadfästelse den 28 Maj 1824. Enligt delta reglemente uppdrogs nu Styrelsen öfver veterinärinrättningen åt Sundhets-kollegium, på hvars stat de för densamma anslagna medel jemväl uppfördes; och fortfor inrättningen, i sitt nydanade skick, under några tiotal af år dels såsom sjukvårds-anstalt att betjena allmänheten, och dels såsom läroanstalt alt uppamma veterinärer.
Utdrag af Protokollet hällit inför Kongl, Ma):t i Riksens Sanders hemliga Utskott deir 4 Junii 1820. ^ Sedan Riksens Ständer bifallit det af hemliga Utskottet härjämte bifogade Förslag till en Financeplan (N:o l4) och uppdragit hemliga Utskottet att besörja om det, som för werkställighcten deraf fordras, har hemliga Utskottet härmed wänligen wclat meddela Riksens Ständers Banco - Utskott de omständigheter som wid denna plan förekommit att iakttaga neml. 1:0 Som ben till Realisations Fond bewiljade Förmögenhets asgiflen, till stor del torde utgä i Effcckcr och Waror som genast komma att fbrwandlas till Penningar, äfwensom i Creditsedlar och Wäxlar; för hwilket allt Silfwer genom Banco - Fbrwaltningens försorg mäste anskaffas, sä anser hemliga Utskottet angeläget att Banco - Förwaltningen tidigt är betänkt pL tjenlige anstalter till Silfwers uppköp och anskaffande, samt dertill, efter befinnande omständigheter mä äga, att widtaga sädana utwägar att enär berörde afgift inflyter, den med bästa hushällning och möjeligaste minsta tids utdrägt kan i Silfwer förwandlas» 2:0 Enär Banquen finner fig i tillständ att kunna utsätta tiden till Realisationens företagande, böra Banco - Fullmägtige sädant hos Kongl. Majtt r underdänighct anmäla, med underdänkg anhällan, att nödig kungörelse utfärdas sä wäl derom, som hivad Fullmägtige i öfrigt anse angeläget, att i afseende pä BanquenS förrättning äliggande och säkerhet böra komma till Allmänhetens kunskap/ 4800 Den ZO October.