Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För utvecklingen af åmnet fordras äfven en kort öfversigt af den ställning, hvari Långifvare och Låntagare nu till hvarannan kominit, och fastän jag skall söka undvika vidlyftighet, nödgas jag dock för mera ån ett ögonblick påkalla Högloflige Ridderskapets och A,' delns uppmärksamhet. Man påminner sig utan tvifvel, att för icke många år tillbaka Penningeinnehafvare gerna meddelade lån mot inteckning i Landtfustighet, och man satte då sådant förlitande till inteckningar i allmänhet, att när fråga var om ett större lån, den penninge-ågaren, som utanr+så beskaffad pant, meddelade ett dylikt, ansågs såsom oförsigtig. Förhållandet är nu i det närmaste tvärtom. Derhän håfve vi kommit, att det som i sin natur borde innebära den största säkerhet, ej antages såsom sådant, och de ovilkorliga eller löpande skuldebrefven, utan verkelige garantier, kallas goda papper. Så latt öfvergår opinionen om säkerheten i ett land, der credit-lagarne sakna den rättvisa i grundsatser och den energie, hvarförutan de aldrig uppfylla sin bestämmelse, och huru denna öfvergång från det naturliga till det onaturliga så hastigt kunnat ske, skall den ej hafva svårt att inse, som i minnet återkallar den ej eller Den 17 Februarii, aflägsna tid, då FilialDisconterne nästan på en gång försvunno, och ined deni elt så stort antal af deras utelöpande förbindelser och assignationer, att penninge-rörtdsen i flere provinser var nära att afstanna, som besinnar, att hvarje åtgärd, hvilken gifver penningerörelsen en annan rigtning, oemotståndeligt ombyter medborgarens oeconomiska ställning, som eftertänker, att våra creditlagars brister, mindre kände under tider af allmänt förtroende, skulle vid ett så ovanligt förhållande, som det genom Disconternes fall uppkomne, på en gång framträda j dagen.
Hundfisk från Tschuktsch-halfön (Dallia delicatissima Smitt), rit. af hr M. Krabba från hafvet norr om Beringssund (Chionoecetes opilio Kröyer), rit. af dens. 68 Träd från Pitlekaj (Salix arctica Pallas), rit. af professorskan A. Tschuktschiska ansigtstyper, rit. af hr O. Sörling, xylogr. af fröken Ida Falander 88–89 Planritning af en tschuktschisk graf, rit. af hr O. Sörling 94 Tältstomme vid Pitlekaj, rit. af dens. Tschuktschisk åra, rit. af dens. Hundsko, rit. af dens. Tschuktschisk ansigtstatuering, rit. af dens. 104 Flicka från Irgunnuk, rit. och xylogr. af fröken Ida Falander 105 Gosse från Pitlekaj, rit. af hr O. Sörling 105 Snöskor, rit. af dens. En aino-man åkande på skidor efter en ren, rit. af dens. Jagtbägare och snöskrapa, rit. af dens. 108 Tschuktschiska vapen och jagtredskap, rit. af dens. 109 Tschuktschisk båge och koger, rit. af dens. Tschuktschiska pilar, rit. af dens. Stenhammare och städ för benkrossning, rit. af dens. Tschuktschiska redskap, rit. af dens. Elddrill, rit. af dens. Ishackor, rit. af dens. Menniskobilder, rit. af dens. Musikinstrument, rit. af dens. Handteckningar utförda af tschuktscher, rit. af dens. 136–137 Tschuktschiska spännen och hakar, rit. af dens. Tschuktschiska bensniderier, rit. af dens. Tschuktschisk docka, rit. af dens. Tschuktschiska bensniderier: sälar, hvalrosser, en sjöbjörn, rit. af dens.
njuta underhäll af statsmedlen. Det sålunda framställda förslaget, sorn, efter omröstning i Förstärkt Konstitutions-Utskott, antogs att hvila till nästlidna riksdag, förföll dä till följd af två Riks-Stånds beslut; men dåvarande Konstifutions-Utskott, som ansåg de skäl, på hvilka förslaget grundades, vara af beskaffenhet att icke kunna jäfvas, samt att det motstånd, detsamma rönt, icke varit riktad t mot sjelfva hufvudsaken, utan mot en eller annan detalj-bestämmelse, förnyade förslaget, efter att hafva deri gjort följande jemkningar, nemligen: att de uti första perioden förekommande orden: ”när omständigheter anses dertill föranleda” blifvit såsom öfverflödiga uteslutna; att för gällande beslut om uppskof skulle fordras alla fyra Riks-Ståndens bifall; att det icke finge ankomma pä Rikets Ständer allena, utan ock på Konungen, huruvida Utskott under uppskofstiden skulle fortfarande vara samladt och arbeta; att sådana Utskott icke finge vara flera än tvä eller utsträcka sin verksamhet till andra, än vissa dem uppdragna riksdagsärendcn; samt att föreskrift om suppleanters val och aflöning, såsom öfverflödig, icke blifvit upptagen. Sedan det af förra riksdagens Konstitutions-Utskott i berörda hänseende afgifna förslag till grundlagsändring, hvilket antogs att hvila till innevarande riksdag, vid då skedd ompröfning förfallit till följd af två Riks-Stånds afslag, har inom Konstitutions-Utskottet en dess ledamot, under förklarande af sin öfvertygelse om för - Konstitutions-TJtsleottets Memorial N:o 23. 7 slagets gagnelighet för det allmänna, samt med afseende jemväl åden lättnad, som dymedelst bereddes representationen i uppfyllande äf dess mödosamma, och nu med betydliga och kännbara uppoffringar af enskilda angelägenheters vård, betungande kall, — hemställt, att samma förslag måtte varda ånyo till Bikets Ständer öfverlemnadt.
Sagan påstår, att Dionysius så låtit inreda denna håla, att hvarje ord, som hviskades i dess djup, flög uppåt, liksom för att söka luft och ljus, men i stället träffade tyrannens lyssnande öra, och att hvarje svar han på hån kastade tillbaka, vältrade ned som en mullrande aska, hoppande från afsats till afsats, till dess det slutligen dog bort i ett doft, hemlighetsfullt mummel, som nästan från förståndet skrämde de arma fångar, som vistades der nere. Nu, i det strålande solsken, som föll in genom den öppnade dörren, var det svårt att fasthålla minnen så dystra som dessa. De skrofliga, lodräta väggarne skiftade från den djupaste blodfärg till den ljusaste violett; i en springa, just uppe vid kanten, hade ett par oliver klängt sig fast, sträckande de smärta, löfklädda kronorna så långt de kunde öfver det gapande djupet; vattnet, som täckte golfvet, skimrade som ett färgadt prismaglas, och öfver allt detta skymtade himmelen fram som en blå, guldbroderad pell. Men när dörren stängdes, skiftade taflan. Det skimrande feeslottet blef med ens en besynnerligt formad fängelsehåla, mörk och dyster som deras förtviflan, hvilka dömts att der framsläpa en glädjelös tillvaro, vaktade, hånade af en raffinerad grymhet, som njöt af deras lidanden och gladdes åt deras qval och sedan vi öfvertygat oss om »örats» verkligt underbara akustika egenskaper, lemnade vi det gerna for ljusare bilder. Grottan bredvid, S:ta Venera, som den kallas, har icke sin grannes intressanta minnen och form, men det rika färgspelet på väggar och vatten — om sommaren äro golfven torra — samt dess varma, rödaktiga färgton gör den i hög grad tilltalande. Utanför gingo tvenne män, sysselsatte med repslageri, kraftfulla, solbrända gestalter, vänliga och höfliga som allt folket på Sicilien för resten. En liten pojke i sammetsjacka och osynliga permissioner bjöd oss på »lyckovatten», som han hemtade i en liten bassin i sjelfva berget.
innefattande svar på Hiddersk.apet och Adelns återremiss af Utskottets den 30 sistlidne Januarii meddeldte yttrande angående Representations-frågans närvarande skick; Och, som de öfrige frenne Pespective Riks - Stånden vid Utskottets sistnämnde yttrande redan låtit bero, fann Ridderskapet och Adeln för godt, att äfven för sin del uti enahanda Beslut med bemälte Puks-Stånd nu mera instämma. S. D. Föredrogs å nyo Stats-Utskottets den 4 oc . 5 dennes afgifne samt den a4 och eftermiddagen den 17 i samma månad på bordet lag. de "me Memorial , innefattande svar på återremisser af Utskottets den 12 sistl. Januarii och 4. nästlidrie Februarii meddelte Utlåtanden: 1. Angående Segelleden genom Baggens-sundet och Södra Stäket; samt 2. I anledning af Kongl. Majus Befallnings? hafvandes i Norrbottens .Län underdåniga skrifvelse den 29 November 1817, rörande anstånd med indrifvandet af den återstående delen af Ve. terbottniska lånet, som skall erläggas af Invånarne i Norrbottens Län; Och, sem de öfrige Respektive Riks-Stånden redan bifallit Utskottets sistnämnde Utlåtanden, fann Ridderskapet och Adeln för godt, att äfven för sin del vid berörde tvänne Utlåtanden nu mera låta bero. S D. Vid förnyad föredragning af StatsUtskottets den 5 dennes aflatne samt den 17 i * Prat.
I afseende på rättighet för delegare i mark, som i tegskifte eller samfällighet ligger, att der utsläppa kreatur, galle hvad derom stadgadt är. § 2. Äro egor skiljda genom rågång eller genom skifte, som faststäldt är eller laga kraftvunnet; och yrkas å ena sidan, att stängsel i egoskillnaden skall, till 4 Kongl. Maj.ts Nådiga Proposition N:o 123. ömsesidigt skydd emot skada af hemdjur, gemensamt hållas; håfve med undantag al de fall, som i 4, 7, 8 och 9 §§ sägas, den sidan vitsord, som stänga vill. § 3. Då stängsel-vitsord enligt föregående § begagnas, skola de, som i egoskillnaden hvarandra möta, taga del i stängseln till hälften hvardera, utom i det fall, som i o § omförmäles; och må förthy äldre hägnads-delningar eller beslut, hvarigenom hägnads-skyldighet efter förra författningar blifvit bestämd, ej ligga i vägen för hägnads-skvldighetens bestämmande enligt nu stadgade grunder, då fråga derom väckes. § 4. Den, som med åker, äng eller plantering möter skog, utmark eller beteshage, håfve såsom hittills ej stängsel-vitsord. Fordras å andra sidan stängsel, tage hvardera del deri till hälften. § 5. Utgöras egor, emellan hvilka stängas skall, af skog, utmark eller beteshage å båda sidor, och finnes ena sidan af stängseln märkligen betungas, utan motsvarande nytta; då må, der den sidan ej sjelf stängseln fordrar, dess stängselskyldighet, efter ty som domaren skäligt pröfvar, nedsättas under hvad i 3 § stadgadt är. Finnes emellan egor, som nu sagde äro, ej stängsel; då skall, så länge det förhållande fortfar, den ohägnade marken anses vara till gemensamt mulbete upplåten, der ej annorlunda aftaladt är. § 6. Hägnads-skyldigheten bestämmes efter de mötande egornas beskaffenhet ä den tid deltagande i stängseln äskas.
Besv. och Ekon.-Uiiliollets Betänkande, N:o 45. 5 da, brooch quai-afgift, ”för till Stockholm sjöledes inkommande målbara våta varor i fat,” icke utginge ensamt till brooch quai-byggnaders underhåll, utan äfven till andra ändamål, af beskaffenhet, att trafikerande, hvilka icke tillhörde Stockholms Stad, icke skäligen syntes böra med afgift dertill belastas, berörde påbudna afgift måtte, efter Nådigst derom föranstaltad behörig undersökning, lämpas och bestämmas till ett, emot verkliga behofvet för broars och quaiers nybyggnad och underhåll svarande belopp, med beräkning af alla de inkomster, som Stockholms Stad förut egde till betäckande af kostnaderne för berörde ändamål, dels att, på det brooch quai-afgifterne hädanefter icke må användas annorlunda, än för deras rätta ändamål, vederbörande måtte i Nåder anbefallas att föra serskild räkning öfver inkomster och utgifter för brooch quai-bvggnader i Stockholm, så har, efter det omberörde undersökning i behörig ordning försiggått och Ofver-Ståthållare-Embetet sig i ämnet yttrat, samt Kongl. Commerce-Collegium underdånigt utlåtande deröfver afgifvit, Kongl. Majit, uti Nådigt Bref till nämnde Collegium af den 25 Februari 1843, förklarat ifrågavarande brooch quai-afgift icke kunna upphöra, utan, jemlikt Commerce-Collegii, uppå anförde skäl, derom gjorda hemställan, fortfarande böra utgå, hvarvid Kongl. Majrt likväl i Nåder förordnat, att serskild räkning hädanefter skulle föras öfver inkomster och utgifter för brooch quai-bygg.- naderne i Stockholm. Utskottet har ingalunda kunnat förbise de skäl, sorn' föranledt Kongl.
Derefter upplästes äfven och godkändes nyssnämnda förslag N:o 197 till und. skrifvelse till K. I\l. Vidare upplästes lill justering och godkändes nedannämnda från Exped.Utsk. inkomna förslag till und. skrifveber till K. JV1., nemi.: N:o 198; i anledn. af K. M:s nåd. framställning om afskrifning eller ersättning för åtskilliga, dels på öfverskotlen af statsverkets inkomster anordnade, dels ifrån Stats-cont. af under hander hafvande medel bestridda förskolter; Den i3 Januari e. ra. 109 N:o 199, ang:de ersättning lill innehafvarne af sådana i rotering qvarstående hemman, sorn från capelianstill skolmästare-boställen blifvit eller blifva förvandlade; N:o 200, ang:de afskrifning af undsättningsskulderna i Norroch Westerbottens län. Fortsattes pröfningen af StatsUtskts meni. N:o 3y5, med förslag lill samman jemkning och votering i anleda, af IiiksSt:ns skiljaktiga beslut öfver ullåCna N:is 170 och 826. Föredrogos de under första punkten upptagna votertspropositioner. Frill. Cederström, Jacob: Utsk. har bär framställt voter:s-propos. öfver en fråga, af beskaffenhet att icke kunna komma under omröstning, sedan tvänne Stånd stannat emot två i beslutet om Utskrs betänk., hvilket Utsk. sjelft hade bort finna, i öfverensstämmelse med 70 §:u Riksd.- Ordn., som tydligen bestämmer, huru förfaras skall i sådana frågor, som i likhet med denna äro af ekonomisk beskaffenhet.
Denna med liera utgifter år i8a3 "anmäldes hos Rikets Ständer, som enligt "deras underdåniga skrifvelse den 20 November samma år förordnat om Actiernes "öfverlemnande till RiksgäldsContoiret.” Detta är äfven nog knapphändigt; ty huru man ifrån Rikets Ständers föreskrift om deras öfverlemnande till RiksgäldsContoiret kommer till en anvisning på öfverskotten, är svårt att förstå. i2:tc punkten innehåller: "Restitution 236 Den ig Jun i i f. m. ”till Flyinge och Dalby Kungsgårdar för ”dagsvcrkslösen 14.870 R:dr 3i sk. 5 r:st.” Jag hemställer, om icke en Kongl. Proposition bordt föregå denna ersättning, och huru den kunnat uppstå på öfverskottsmedlen. Det är också obegripligt, huru de Kongl. Brefven kunna varit daterade d. 7 December i8i3 och den 6 Junii 1820, utan . att en sådan post förekommit hos 1823 års Ständer, då utgiften härleder sig från 1820 och äldre lider. i5:de punkten upptager: ”För krigs"skulders betalande, till Krigsfonden lef”vererade, jemlikt Kongl. Brefvet den 16 ”Januarii 1821, 60,000 R:dr. Ersättning ”härföre skulle erhållas af Fondens fordringar, och har till en del deraf äfven vun”nits, samt är än vidare att påräkna, så ”väl inom landet, som ifrån Norrige och ”Spanien. Utskottet har i öfrigt i Betänkandet N:o 62 tillstyrkt underdånig anhållan hos Kongl. Maj:t, örn skyndsam iu”drifning af hvad på samma fordringar åter”står. Här är likväl hela summan föreslagen lill afskrifning, och jag saknar all öfverensstämmelse med Utskottets förslag i en lika beskaffad fiåga, pag.
Han ä' mycket förgrymmad på öfversten, som han nu genom Herman fått reda på, ty han har aldrig vetat förut, att öfversten var Fannys okände välgörare, och han har svurit, att flickan aldrig ska' åtfölja öfversten. Det der ä' präktiga planer. Skada att de inte kunna bli långlifvade. Papperen ska' vi om också med våld knipa från herr hofmästarn. Herre Gud, hvad menar du? ARON. SARA (ängsligt). ARON. SARA. Ställ dej bara ytterst vänlig mot gubben. Bed att nästa natt för roskull få följa honom på hans sista fiske. Se'n ska' jag arrangera resten. Hu, hvad det ändå ä' ohyggligt, Aron! Ä' det hyggligare att våra falska bref bli röjda, och att vi komma i fängelse för lifstiden? Nej, papperen ska' vi ha, kosta hvad som helst. Och se'n kunna vi ångra våra synder i Amerika. (Man hör steg i trappan och Berthels röst.) Men tyst för fan, ARON (häftigt). SARA. 153 der kommar han! (springer och reglar dörren.) Han talar med någon. Det är grefvinnan. Hvar ska jag gömma mej? De komma hit upp. Der bakom sänggardinen. Jag lägger mej här på sängen. Men Herre min evige, om man upptäcker dej? Så låtsar jag sofva. Ge mej buteljen, som står der på byrån. Mar ska tro, att jag druckit för mycket. Och du ställer dej bara mycket förvånad och förskräckt (lägger sig på sängen). Sara, min gumma, ä' du inne? SARA. BERTHEL (klappar på dörren). ARON. SARA. Straxt, Mathias lilla (öppnar dörren). Jag ä' så rädd för tjufvar, när jag ä' så här i ensamheten. ANDRA SCENEN. ARON (gömd). SARA. BERTHEL. GREFVINNAN. Kors, jag tror du har fruntimmers-fremmande med dej? BERTHEL (lyser med lyktan grefvinnan, som efter honom inträder i rummet). SARA. Stig på, var så god! Ja, och det förnämt fremmande ändå, min lilla galanta.
Bevillning-utskottets mening till efterrättelse, men derjemte yttrat tvifvelsmål om det rätta i samma mening, hvilket synes mig ej väl stå tillsammans. Frågan har, enligt min åsigt, ej i något afseende förändrat sig, sedan den förra gången af Expeditions-utskottet bedömdes. Höglpfl. Bevillnings-utskottet yttrar väl, i det sednast ankomna protokollsutdraget, att Utskottet redan i utlåtandet N:o 26, hvilket förmenas vara af 3:ne Riksstånd godkändt skulle, icke otydligt hafva uttryckt den åsigt, att den föreslagna assuransafgiften icke vore af bevillningsnatur, men betraktar man innehållet af detta utlåtande, linner man likväl, att det bär en omisskännelig stämpel på, att ,eu fullkomligt mottsatt åsigt måtte hafva varit inom Högloll. Bevillnings-utskottet rådande, angående ärendets rätta beskaffenhet, å den tid då samma utlåtande afgafs; ty Högloll. Bevillnings-utskottet har, oaktadt betänkandet N;o 19 redan då var godkändt af 3:ne Riksstånd, upptagit till bemötande de anmärkningar, hvarpå återremissen ifrån det 4:de Riksståndet grundade sig och afgifvit ett förnyadt utlåtande, deri Utskottet vidhåller sitt förra förslag; och en sådan behandling kan jag icke föreställa mig att frågan kunnat erhålla, derest Utskottet då ansett 3 Stånds sammanstämmande beslut vara tillräckligt för ärendets afgörande, utan Bevillnings-utskottet hade tvifvelsutan då endast haft skäl att meddela underrättelse derom, att återremissen enligt 49 § 4 mom. Riksdags-ordningen icke föranledde till någon vidare åtgärd. Sannt är väl att Högloll. Bevillnings-utskottet, vid b<|:syarande af de anmärkningar från Borgare-ståndet, som angå första punkten, nämner att det primitiva betänkandet är af 3:ne Riksstånd godkändt, men meningen visar tydligt ali enda afsigten med detta yttrande måtte hafva varit att gifva desto större styrka åt Utskottets beslut att vidblifva sitt förra betänkande. Dessutom vittnar Högloll.
Vöre ett sådant beslut förenadt med rättigheten att, då Kongl. Majit så skäligt finner, i hela länet erhålla högre skjuts-lega, så skulle icke uppmuntran att träffa dylike öfvercnskoinmclser saknas, och derefter regleringen i flere läa kunna uppgöras till de skjuts-skyldiges belåtenhet.» Allm. Best.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 89. 31 Häruti instämde hr Kongl, hofpredikanten Nordlund, hr prosten Carlander, hr prosten Tranoeus och hr Boman. af friherre Leuhusen, Carl Herman, hr Gyllenhaal, Lars Herman, hr Hagströmer, Johan Jacob, hr Kongl, hofpredikanten Wensjoe, hr prosten C. D. Arosenius, hr doktor Nordlander, hr lektor Söderberg och hr Gustafsson, hvilka ansågo det sednare alternativet i hr Sandströmers motion hafva bordt af Utskottet tillstyrkas, hvarjemte hr Kongl, hofpredikanten Wensjoe tillkännagaf, att han jemväl var skiljaktig från beslutet om förhöjning i legan för entrepreftörf-skjuts. af f. d. talmannen Nils Persson från Kronobergs län, som anförde: »Lika med hr baron Raab reserverar jag mig mot Utskottets beslut i hvad desamma härleda sig från det fortgående bemödandet att vid jorden bibehålla skjutsningsbesväret såsom ett onus, för utgörande hvaraf den skjutsande icke skulle vara berättigad till full ersättning. Skyldigheten att skjutsa har från början ålegat endast gästgifvaregårdar, hvartill kronans hemman anvisades och försågos med gästgifveri-byggnader; men antalet af resande ökades omsider derhän, att gästgifvaren icke kunde dem fortskaffa, hvilket hade till påföljd, att närbelägne hemman ålades att med skjutsningen biträda. Derifrån härleder sig reserv-lagens tillkomst och den utvidgning deraf, som tid efter annan egt rum. Gästgifvaregårdarne äro alla befriade från rotering, eller åtminstone berättigade att vara det; men reserv-hemmanen hafva inga förmåner eller friheter på det allmännas bekostnad.
Och för att också andra sade det, var modern desto djupare öfvertygad om att Fanny svårt felat mot sina föräldrar. Hon grät därför dubbelt värre och ansåg sig lida en oförrätt, hvars make väl ännu icke blifvit spord i världen. Fanny satt där som en arm syndare, med händerna i kors. Knappast vågade hon se upp, så dålig och oduglig föreföll hon sig själf. Hon var redan på väg att ångra sig. Hade hon värkligen lof att lämna sina föräldrar och vålla dem sorg och saknad? Den tanken sved i henne och gjorde henne beklämd. Men hon förestälde sig hurudant lifvet skulle blifva här hemma. Man skulle styra ut henne och bråka med henne ännu värre än förr. Man skulle skryta med henne inför alla människor, hon skulle visas och bjudas ut åt ungherrarna. Nej aldrig! Hon skulle icke kunna stå ut med det. Hällre hvad som hälst. Och hon lyfte upp hufvudet. Sade icke ett ord, utan såg blott allvarligt framför sig. Ett djupt lodrätt veck hade bildat sig emellan ögonbrynen, och läpparna slöto sig tätt tillsammans. Hennes beslut var oryggligt. Dagen för afresan kom. Hemifrån följde ingen henne till båten. Rika skulle nog hafva kommit, men fadern och modern förbjödo det. Föräldrarna sade knapt farväl till henne. Med tungt sinne gick Fanny ensam gatan utför. Men morgonsolen lyste klar, vid stranden var det lif och rörelse, vågorna plaskade muntert kring båtens sidor, och sjön låg vidöppen så långt ögat kunde nå. Färden begynte, bekymren veko och blefvo efter, ty långt borta i fjärran hägrade en ny, förhoppningsfull framtid. AGNES. Hon var mitt ideal i skolan. Jag kunde ibland under timmarna sitta och betrakta henne, så att jag ej alls viste hvad saken gälde, då jag oförmodadt fick en fråga. Jag rodnade, kunde icke svara, fick af läraren en förebrående blick och kom så åter för en tid ihåg att egna honom min uppmärksamhet. Agnes ögon beundrade jag isynnerhet. De voro stora, ovala och bruna, öfverskuggade af långa, mörka ögonhår.
Vaerst handler Fastemaxidene dog vist nok mod de fremmede, navn11g de mange svenske Tjenestefolk, af hvilke en ikke ringe n el bliver lokket herover af F~stemamdene, og som saa, naar de er komne herover, maa tage til Takke med den Plads og de Vilkaar, som det behager F~estemanden a t byde dem. Kan en ung Pige, der er h s t e t i Sverig til en L~rerindeplads, fra F~stekontoret sendes ud til en Hbrregaard som Malkepige, saa er nisten ikke mere noget umuligt for de Mirakelmamd, der holder Fa~tekolitorer.~ Vanligt &amp; r ock att flickorna f&amp; mindre lön, an som blifvit utlofvad; så t. ex. utlofvas fri resa och fritt logis, men för badadera göras sedan afdrag p&amp; lönen. Den " fria resann gifvea ' ibland sålunda, att agenten i bref sander flickan ett tryckt kort (ej biljett), som då det aflemnas till kaptenen berattigar till fri resa å tingbåten enligt öfverenskommelse mellan kaptenen och agenten. Passa flickorna ej för den plats de fått, s&amp; mycket bättre; då komma de åter till kontoret och kunna ännu en gång inbringa agenten fastepenningen, hvilken varierar fran 10-30 kr. för arbetsgifvare och 5-20 kr. för tjänstsökande förutom ersättning för logis. Ibland tager dock agenten ingen ersättning af de tjänstsökande. När flickorna gå till sin plats, säger agenten: " Finner .Ni Eder ej å platsen så kom tillbakan, och en flicka berättade, huru en fastekvinna mött henne å gatan och sagt: " Inte %r det möjligt, att Ni längre vill vara kvar å den plats Ni fick. J a g har så goda platser; tag en af dem i stallet. " Ofta fastes till fingerade platser. Så fick en flicka betala agenten tolf kronor och reste tjugo mil till den utlofvade platsen. När hon k o d fram, fans emellertid ingen plats ledig A egendomen, och hon måste på egen bekostnad resa tjhgo mil tillbaka igen.