Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
M. med anhållan, att undersökning må företagas, huruvida och i hvad mån de nu gällande knektecontracten medföra större skyldigheter än primitiva contracten, samt i hvad man roteringsskyldigheten, knek tehållet, beklädnadsoch mötespassevolancen hårdare trycka jordbruket nu, emot de skyldigheter, som ålågo enligt de primitiva knektecontracten. Jag yrkar vidare, att en sådan utredning må blifva nästkommande Ständer förelagd. Först sedan Ständerna emottagit en sådan utredning, som bör 7S Den 20 Februarii e. m. verkställas i alla Län, först då kan fråga uppstå om den lindring, som jordbruket bör tillgodonjuta. Utan en sådan undersökning skulle jag anse mig förhindrad att besluta öfver motionen, äfven om den från Utskottet ålerkomme så fullständigt utredd, sorn förutan en sådan undersökning är möjligt; oell jag tror derföre, att, hvad jag nu föreslagit, är den enda åtgärd, sorn för närvarande i frågan kan vidtagas. Jag anhåller, att StatsUtsk. måtte öfver detta mitt förslag afgifva ett bestämdt utlåtande. Gr. florn: Jag kan icke instämma i Gr. Cronhjelms åsigt af ämnet Den förutsätter, att det skulle vara obekant, huruvida jordbruket nu är belastadt med några tyngre bördor, än då knektecontraelen upprättades. Jag har, i den förmodan, att mången icke skulle känna förhållandet med knektecontracten, tagit mig friheten uppläsa ett för Nerikes Reg:te, emedan jag ansett det vara bäst att här på förhand lenina de upplysningar, som Utskottet icke bör sakna för ett rätt bedömande af frågan. Af samma skäl får jag tillkännagifva, att jag bestrider Hr Ribens uppgift, att ett senare Konungabref af K. Carl XI skulle upphäft det förut afslutade contractet. De handla endast om någon del af soldatens lön, om skjuts för lifmunderingen, m. m. af localt interesse, men innebär ingalunda någon rubbning af sjelfva grund-contractet. Eli sådan tolkning deraf bestrider jag på det högsta.
Ridderstolpe, Gustaf, 201 dito, —■ 206 r B, Herr Lagerbring, Fallmägtig Herr von Plomgren, Pehr, 197 dito, •— 217 Friherre Reuterholm, Fullmägtig, Grefve Frölich, David Harald, 196 dito. Ilögloflige Rid der skap et och Adeln åt« skiljdes kl. | till 6 eftermiddagen. Tn fidem ProtocolK O. J. Lagerheim, 436 Den i5 April. Onsdagen den i5 April. Plenum klockan half till io förmiddagen. Upplästes Protocollet hållit sistledne gårdag vid sammanträdet af den Nämnd, åt hvilken varit uppdragit att dörrima, huruvida saratelige Högsta Domstolens Ledamöter äga Riksens Ständers förtroende, och böra i deras vigtiga kall bibehållas, så lydande: 1818 den 14 April, sammanträdde den Nämnd, som äger att dömma huruvida Högsta Domstolens samtelige Ledamöter gjort sig förtjente att i deras vigtiga kall bibehållas, då, öfver följande Proposition röstades: Den, som anser omröstning böra; på det i io3 §. RegeringsFormen föreskrifne sätt anställas till uteslutande af någon bland Högsta Domstolens Ledamöter, skrifver JCL Den det ej vill, skrifver Neji Vinner Nej blifva Högsta Domstolens samtelige Ledamöter bibehållne; Och befanns, sedan en Sedel blifvit aflagd, vid Sedlarnes öppnande, rösterne hafva utfallit. Den i5 April. 437 I följe hvaraf Nämnden ansett Högsta Domstolens samtelige Ledamöter böra vid deras syslor bibehållas, och ingen vidare åtgärd i detta afseende äga rum. Ut supra. C. E. Gyldenstolpe. C. v. Rosenstein. L. J. Lundgren. A. J.-son Hyckert. Upplästes de sistledne gårdag hällne Protocoll öfver valen af Riksens Ständers Justitia: Ombudsman, och dess Suppleant, så lydande: År 1818 den 14 April sammanträdde Riksens Höglofl.
Äfven tiggaren har sin lilla högfärd och fruktar åtlöjet. DEN OKÄNDE. nom-usel? Han vill icke gå i sällskap med mig! Är jag då så ge TIGGAREN. Det skall Ni fråga Er sjelf om, och det skall Ni svara sjelf på! (Man hör en sorgmodig vaggvisa sjungas såsom i fjerran.) DEN OKÄNDE. Hvad är det? TIGGAREN. Det är en moders sång vid barnets vagga. - DEN OKÄNDE. Hvarför skulle jag erinras om det just nu? TIGGAREN. för en chimérs skull. Antagligen för att Ni skulle känna rätt lifligt hvad Ni lemnat TILL DAMASKUS DEN OKÄNDE. lens bländverk, och då sträcker jag vapen. TIGGAREN Var snäll och gör det så fort som möjligt då... DEN OKÄNDE. Inte ännu! (Man hör en rosenkrans läsas i fjerran.) Hvad är det? (Man hör en lång valdhornslåt.) Det är den Okände jägarn! (Man hör ackordet ur sorgmarschen.) Hvar är jag? (Han blir stående såsom i hypnotisk sömn.) TIGGAREN. Böj dig eller brist! DEN OKÄNDE. Jag kan inte böja mig! Skulle det vara möjligt att jag misstagit mig, då är det djefvu - TIGGAREN. Brist då! DEN OKÄNDE (faller ner). Samma virrvarr af dekorationer som förut derpå.) Ridå. _______ AUGUST STRINDBERG TILL DAMASKUS ROSENKAMMAREN. Samma sceneri som i 2:a akten. Barmhertighetssystrarne på knä läsa nu ur bönböcker... Exules filii Evæ; Ad te suspiramus gementes et flentes In hoc lacrymarum valla. MODREN (vid fonddörren). FADREN (står vid dörren till höger). MODREN (nalkas honom). Jaså Du kommer igen nu? FADREN (ödmjukt). Ja! MODREN. Din sköna har öfvergifvit Dig alltså? FADREN. Var icke grymmare än som är nödvändigt!
Landet står jämmerliga, och förderfvas; jordenes krets förvanskas och förderfvas; de högste af folket i landena förminskas. Landet är oskärdt vordet af sina inbyggare; förty att de öfverträda lagen, och förvandla buden, och låta det eviga förbundet fara. Derföre uppfräter förbannelse landet; ty de som deruti bo, förskylla det; derföre borttorkas landsens inbyggare, så att fögo folk qvart blifver. Vinet försvinner, vinträt förvissnar, och alle de, som af hjertat glade voro, sucka. Fröjd af trummor håller upp, de gladas lust är ute; harpors fröjd hafver en ända. Man sjunger intet, der man vin dricker, och god dryck är bitter dem som dricka honom. Den tomme staden är nederbruten; all hus äro tillsluten, så att ingen går derin. Man klagar efter vin på gatone, all glädje är borto, all landsens fröjd är sin väg. Icke annat än förödelse är blifvet i stadenom, och portarna stå öde. Ty det går i landena och med folkena, lika som när ett oljoträ afplockadt är; såsom när man efterhämtar, då vinanden ute är. De samme upphäfva deras röst och lofva, och glädjas öfver Herrans härlighet ifrå hafvet. Så priser nu Herran i dalomen; på hafsens öar Herrans Israels Guds Namn. Vi höre lofsång ifrå jordenes ända, den Rättfärdiga till äro; och jag måste säga: Hvi är jag dock så mager? Hvi är jag dock så mager? Ve mig! ty föraktarena förakta, ja, föraktarena förakta. Derföre kommer öfver eder, landsens inbyggare, förskräckelse, grop och snara. Och om en undflydde för förskräckelsens rop, så faller han dock likväl uti gropena. Kommer han utu gropene, så varder han dock fången i snarone; ty fenstren i höjdene äro upplåtna, och jordenes grundvalar bäfva. Landena varder illa gångandes; det skall icke trifvas, utan måste förfalla.
Ty fastän hela Etnasluttningen då är hvit af mandelblommor, stå dock de största och yppersta träden omkring den gamla, utdömda kyrkan. Men fattigt folk i Diamante kommer till San Pasquale hela året om. Ty fastän kyrkan alltid är stängd, så går man dit för att få råd af helgonet. Där finnes en bild af det under en stor stenbaldakin just vid ingången, och den brukar man anropa för att få veta något om framtiden. Ingen förutsäger framtiden bättre än San Pasquale. Nu hände, att just den morgonen, då Gaetano reste från Diamante, hade skyarna kommit nedstormande från Etna, så täta, som om de varit damm, upptrampadt af otaliga härar, och de fyllde hela luften som mörkvingade drakar, och de utspydde regn, och de frustade ut dimma och mörker. Och luften blef så tät öfver Diamante, att man ej kunde se tvärs öfver gatan. Fukten vätte ned allting, golfvet var lika vått som taket, dörrposterna blefvo drypande, trappräckena fulla af droppar, dimma stod och skälfde i förstugorna och rummen, så att man kunde hafva trott dem vara fulla med rök. Men just denna morgon vid en tidig timme, innan ännu regnet börjat, åkte en rik engelsk dam i sin stora resvagn från Catania för att göra turen rundt om Etna. Men då hon farit några timmar, började det förfärliga regnet, och allting insveptes i töcken. Som hon ej ville gå miste om att se de härliga trakter hon genomreste, beslöt hon sig för att köra in i närmaste stad och dröja där, till dess ovädret vore förbi. Men denna stad var just Diamante. Denna engelska var en miss Tottenham, och det var hon, som flyttat in i palazzo Palmeri i Catania. Bland allt annat, som hon medförde i sina koffertar var Kristusbilden, som donna Micaela anropat kvällen förut. Ty denna bild, som numera var både gammal och illa medfaren, förde hon ständigt med sig såsom ett minne af en gammal vän, som skänkt henne sina rikedomar. Men man skulle kunnat tro, att San Pasquale vetat hvilken stor undergörare bilden var, ty det var som ville han hälsa honom.
Den underdåniga Berättelse om Hufvudstaden Stockholms tillstånd i £- konomiskt och Statistiskt afseende, hvarmed Öfver-Ståthållare-Embetet, enligt Eder Kongl. Maj:ts Nådiga befallning i skrifvelse den 4 Maj 1827, bör hvart Femte .år till Eder Kongl. Maj:t inkomma, får jag nu, med iakttagande, så vidt möjligt är, af den ordning och de gränsor, som i meddeldte Formulairer äro af Eder Kongl. Maj:t till noggrann efterföljd föreskrifne, i underdånighet afgifva ifrån och med 1827 års början, eller den tid, hvarvid Öfver-Ståthållare-Embetels den 29 Augusti 1828 lemnade Berättelse slutas; och ehuru ifrågavarande Berättelse egentligen icke skulle sträckas längre än för Fem år, eller till slutet af år i83i, anser jag mig likväl, med afseende derå alt, jemlikt Högstberörde Nådiga Skrifvelse, den förra Berättelsen rätteligen bordt innefatta äfven 1827, såframt de dertill nödige upplysningars anskaffande då kunnat medhinnas, nu böra utsträcka Berättelsen ända till *832 års slut, på det densamma må blifva liktidig med de Fem-års-Berättelser, som af Eder Kongl. Majus Befallningshafvande i Länen i underdånighet afgifvas. 1:0 Örn Stadens allmänna b eska.fikenhet. Belägen i en af de bördigaste delarna af Riket, på ett sundt ställe samt i den vackraste nejd, invid Saltsjön och Mälaren, med tillfälle till vidsträckt Inoch Utrikes handel samt lätt och rik tillförsel af lifsmedel och andra varor, eger Stockholm i dessa afseenden utmärkta fördelar, hvilka, i förening dermed att Staden är hufvudsätet för Rikets Styrelse, måste lyckligt inverka till Stadens till vext och förkofran, som också P& det hela kan anses vara fortgående, ehuru framstegen ingalunda motsvara hvad man borde kunna påräkna i följd af de flera förmånliga förhållanden, hvaraf Staden är gynnad.
JV.j motion om ytterligare ersättning för det lidande, som, genom en rättegång med Rikets Ständers Bank, skall blifvit honom förorsakadt; 2:o Lag-Utskottets Betänkande N:o 44, i anledning af väckt fråga om förtydligande af 2 §. i 41 Cap. Missgernings-Balken; 3:o samma Utskotts Betänkande N:o 45, öfver väckte motioner om ändring och förklaring i vissa delar af 12 Cap. Rättegångs-Balken; 4:o Samma Utskotts Betänkande N:o 47 öfver väckt motion om ansvars stadgande för inslående af fenster; 5:o samma Utskotts Betänkande N:o 48, öfver väckte motioner om åtskilige ändringar i Concurs-Lagen; och 6:0 samma Utskotts Utlåtande N:o 49, i anledning af väckt motion om förändring af Rättegångs-timman vid HäradsBergsTingsoch Syne-Rätter. 3o4 Prot. XJtdr. d. 2g Maj 1840. Den 29 Maj 1 840. « Från Höglo fl. Ridderskapet och Adeln. S. D. Återremitterades Bevillnings-Utskottets den 15 och 20 dennes på hordet lagda Betänkande N:o 12, angående grunderna för den blifvande allmänna Bevillningen, samt föreskrifterna för tillämpningen deraf. Från Högvörd. Preste-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo Stats-Utskottets den 13 och 22 dennes å bordet lagda Utlåtande N:o 76, i anledning af Rikets Ständers Revisorers åren 1835, 1837 och 1839 afgifna Berättelser om samma år verkställd granskning af Stats-verkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning åren 1832, 1833, 1834, 1835, 1836 och 1837. iS35 års Revisions-Berättelse.
I massor kastades liken i ån, tolf och tolf hopbundos och nedstörtades lefvande, säger en berättare af hertigens anhängare. Hvarifrån de dertill behöfliga repen togos, säger ej berättaren. Dagen efter slaget befallte Fleming att sammanföra alla fångarne; de uppställdes nu inför honom, och tydligt syntes, att de alla ansågo sin sista dag vara för handen. Med vilda åthäfvor och hårda ord tilltalade dem Fleming och hotade alla med död och straff. ”Såsom trolöse, Gudoch äreförgätne skälmar”, utbrast han, ”hafven J gjort uppror emot eder konung med olydnad och tredsko. J hafven förvägrat kunglig majestäts krigsfolk, som varit förlagde i borgeläger hos eder, deras nödtorft, J hafven fängslat, piskat, ihjälslagit dem J kunnat öfverkomma. J hafven öfverfallit kunglig majestäts fredlige och trogne undersåter, både adel och oadel, med mord och brand, och skulle ödelagt hela landet, om icke i tid hinder blifvit satt för eder. J hafven brukat sådant tyranni, som ännu aldrig någon utrikes fiende gjort, och som de grufligaste hedningar, men icke kristet folk bruka emot dem de få till fånga. Och ändock tänkte jag låta det blifva dervid, såsom ock vid Nokia skedde, och gjorde mig den mening, att oförstånd och förrädiske intalanden hade förledt eder; och tänkte efter Sveriges lag och rätt lagföra eder, när Gud skulle foga hans kunglig majestät i sitt rike igen. Men J hafven fört eder lag och rätt på spjutuddar, bågar, pil och bössa; derföre har jag varit nödsakad att, på kunglig majestäts vägnar, bruka samma slags lag och rätt emot eder igen!
För att ej längre upptaga en dyrbar tid, vill jag, ehuruväl ämnets vigt fordrade en närmare detaillering, dock med afseende derå, att mången ännu torde önska, att i denna sak få orda, endast tillägga följande korta Öfver 1812 års BevillningsFörordning, som nu gäller. Principen för denna Bevillning är synbar förmögenhet, eller också finnes der ingen princip. I förra fallet innefattas en contradiction; ty huru är det väl möjligt, att principen för något reelt, något verkligt ting, kan vara något blott synbart, det är inconstant, föränderligt? I sednare fallet åter, huru kan väl en Förordning möjligen utgå, en Förordning, hvars innehåll sträcker sig till ett helt fritt folk, huru kan väl den, med bibehållande af aktning för detsamma, emanera, ulan någon princip ? Nu återstår mig endast, att hos Högvälborne Herr Grefven och LandtMarskalken samt Högloflige Piidderskapet och Adeln anhålla, att delta milt anförande måtte med de öfriga Stånden communiceras, samt proposition om återremiss mig beviljas. Friherre Toll, Gustaf Philip: Då under discussioncu till min förundran blifvit yltradt, att Rikets Pcnninge-väsende icke Den 3o Mars f. ra. kunde anses stå i sammanhang med frågan om Bevillningsgrunderne, anhåller jag blott få besvara detta anförande dermed, att all bevillning utgår, erlägges och indrifves, contant. — Jag anser den rubbning i enskilta och allmänna säkerheten, som vållas af Statsmagternas mellankomst hvart 5:te år, då nya behof fyllas genom ökade contanta skattebidrag, i sakernas närvarande skick ensamt verka Näringarnes obestånd och vanmagt, mera tryckande än sjelfva skattebördorne och deras ojemna fördelning.
Under året h a h a 17 elever - mot 14 under föreghende år - begagnat sig af s. k. fortsatt ledning för sina studier, nämligen 4 i svenska språket och dess litteratur, 3 i blott svenska språket, 3 i franska språket, 3 i engelska språket, 1 i tyska språket: 2 i allman historia ' och i i matematik; haraf voro 5 kurser började under 1887, hvarjeinte 3 elever genomgått 2 kurser i samma iimine. Studieplaner h a h a leninats 1 ghng för hvartdera af ämnena svensk och alliniin historia, samt svensk litteraturhistoria. R o k ~ å d hafva begiirts 2 gånger för studium af svenska språket, 1 gang för tyska språket; 2 gånger för svensk litteraturhistoria, 1 gång för botanik, samt 2 ggnger för pedagogik. Under årets lopp liar piigått arbete för upprättande afhemstudiekurser i skilda ämnen. De lärarinnor, som härvid godhetsfullt medverkat, hembar styrelsen sin tacksagelse. Rörande räkenskaperna för hemstudierna hanvisas till Bil. Sjukkassan, se Bil. *: i: Stipendiekomith, se Bil. Komit6n för granskning a f barnoch ungdomsskrifter har fortfarande haft till ordinarie ledamöter fru Ankarsvärd, fröknarna Engströn~, Forsell och Hjelmerus, hvsrjemte flere t.illElliga medhjelpare godhet.sfullt lemnat sitt biträde. Förutom komitens, s&amp; att säga löpande iirenden, granskning af nyutkommande litteratur inom detta område, har under sistförflutna hr tillkommit en uppgift, som genoin uppmaningar från flere hå11 blii ' vit koiniten förelagd. Denna uppgift afsåg upprattandet af firteckningar öfver böcker, lämpliga för olika åldrar och inom olika områden. Sådana förteckningar blefvo afven till, sistlidne december månad utarbetade och å förbundets byrå tillgängliga. Listorna omfatta flera afdelningar, såsom dels svenska bilderböcker för helt smii barn, skönlitteratur, reseskildringar, naturvetenskap, historia m. In., dels äfveii ar beten på friimmande sprak: norska, danska, tyska, franska och engelska inom samma områden.
De uti 3:dje, 12:te, 13:de, 20:de, 22:dra, 23:dje, 26:te, 28:de, 33:dje, 34:de, 39:de, 42:dre, 43:dje, 48:de och 56:le momenterne af sistlidne riksdags StatsUtskotts utlåtande J\s 242 behandlade frågor, hvilka af ofvan omförmälda motionärer blifvit ånyo väckte, anser Utskottet, genom hvad här ofvan med anledning af den nådiga propositionen är vordet tillstyrkt, dels hafva blifvit besvarade, dels förfallit. 1 händelse af Rikets Ständers bifall till hvad Utskottet uti åtskillige af de utaf enskilde motionärer väckte frågor här ofvan föreslagit, torde Rikets Ständers beslut i dessa ämnen böra, i sammanhang med den nådiga propositionens besvarande, hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmälas, med anhållan, att Kongl. Maj:t täcktes, efter pröfning deraf, i nåder vidtaga de förfoganden, hvilka af de serskilda framställningarne och förslagen kunna påkallas. Stockholm den 49 Juni 1854, Reservationer. Vid första punkten, om Grundräntornas förenkling. Af Herr Lektor Wallman. »Emot den del af Utskottets tillstyrkande, i följe hvaraf småpersedlarna komme alt för framtiden utgå i penningar efter nu gällande priser, Stats-Utskollels Utlåtande, J\? 167. 33 priser, måste jag, trogen de grundsatser, jag i den vigtiga skatteförenklingsfrågan vid sistlidne riksmöte uttalat, reservera mig. Antages detta förslag, skola icke många år förflyta, tilldess detta första steg till vinnande af ett i många år eftersträfvadt, inom Konungens konselj, kommittéer och riksstånd förordadt ändamål: grundskatternas förvandling till penningar, följes af andra; och när detta mål är upphunnet, är en blifvande riksförsamling oförhindrad att till beviilningen öfverflytta alla ständiga räntor och skatter.
Då vilkoret, hvarunder arfyodet beviljades, numera förfallit och, enligt hittills gällande grunder, arfvoden endast varit beviljade och ansetts kunna uppbäras för effectiv tjenstgöring, synes det Revisorerne, att Öfverste Palms pension skäligen bort nedsättas till det belopp, hvartill FristadsDirectörens egentliga lön var bestämd, eller 600 R:dr, och Revisorerne få alltså fästa Rikets Ständers uppmärksamhet å det sålunda anmärkta förhållandet. C 7 ) Likaledes hafva Revisorerne hort anmäla, hurusom de af Kongl. Maj:t för granskning af ManufacturDiscontens räkenskaper år 1834 utsedde Revisorer uti deras underdåniga berättelse föreslagit, alt, sedan Kongl. Maj:t genom Nådigt Bref af deri 7 Juni nämnde år förklarat, att Kongl. CommerceCollegii å Riddarholmen belägna hus med tillhörande tomt och lägenheter är att anse såsom en ManufacturDiscontens tillhörighet, värdet af samma egendom, som, med undantag af de å tomten befintliga träbyggnader, blifvit på Fondens bekostnad brandförsäkrad för 60,000 R:dr Banco, må uti innevarande års hufvudbok uppdebiteras och sedermera bland Fondens tillgångar allt framgent upptagas; hvarjemte bemälde Revisorer i underdånighet framställt den fråga, huruvida icke, enär egendomen till största delen hyresfritt begagnas af åtskilliga allmänna Verk och Inrättningar, dessa borde, i förhållande till de rum och lägenheter, som af dem innehafves, åtminstone deltaga såväl uti kostnaderne För husets underhåll, som ock i de årligen utgående fastighcts-onera, hvilka kostnader hittills ensamt drabbat ManufncturDisconten.
Måhända skulle en betydlig förenkling och besparing i koslnaderne vid ränteoch capilalafbetalningar å de utgifne länen kunna beredas, dymedelst att Riksg.cont., som har räkning med alla ränterier i Riket, vidtog sådane åtgärder, att berörde betalningar å fastighetslån finge erläggas i sammanhang med allmänna bevillningen, hvari - Den 12 April f. m. 315 genom en betydlig fördel vunnes, särdeles för låntagare af mindre summor, ä hvilka postporto och cömmissionärernes arfvode för de årliga inbelalningarne till Banken troligen ofta utgjorde en dryg ränta. Hvad beträffar det företräde, som enskilde personers förbindelser skulle äga framför statsobligationer, så åberopar jag endast hvad jag i detta hänseende uti min reservation anfört. Man bar sagt, att dessa obligationer icke skulle vara kända och sakna afsättlighet. Det vore bra besynnerligt, om en klok förvaltning icke skulle förstå att i tid göra dem hos allmänheten både kända och begärliga. Det är dessutom stor skillnad emellan upplåning af penningar, endast på sina egna skuldförbindelser, och anskaffande deraf genom realiserande af andras. Frih. Raab: Jag begärde ordet för att betyga Hr von Troil min tacksamhet för det sätt, hvarpå han bestridt mitt förslag. Det är i sanning ganska sällan som man får så mycket understöd af sina motståndares invändningar. Hr von Troil har nemi. förklarat, att Bankens lånerörelse borde helst bedrifvas medelst cassacreditiver, icke genom lån åt enskilda, utan till associationer, för att dymedelst komma allmänheten till handa. Detta är just hvad jag och de med mig liktänkande åsyfta med öfverflyttningen. Vidare har den värde ledamoten som stöd för sin mening anfört hvad som står i Utsk:s betänk., att nemi. en indragning kan ske pä fastighetslånerörelsen, men tillika sagt, det han myckel väl insäge nyttan och behofvet för jordbruket af de lån, som pä fastigheter blifva meddelade.
Med anledning af hvad jag här ofvan anfört, får jag vördsamligen anhålla, det Rikets Höglofliga Ständer måtte för sin del besluta, att väghållningsskyldigheten öfverflyttas på Staten, och att omkostnaderna debiteras efter personal på hvar och en, som kan utgöra sina kronoutskylder. Om remiss af denna min motion till vederbörligt Utskott anhålles vördsamligen. Stockholm den 11 November 1865. G. Hedström, från Westerbottens län 118 Motioner i Bonde-Ståndet 1865. Af Gnstaf nedström från Westerbottens län, avgående ändring af § 16 i Kongl. Reglementet för barnmorskor den 28 November 1856. Den 16 § af Kongl. Maj:ts förnyade nådiga Reglemente för barnmorskor af den 28 November 1856 är af det innehåll: att barnmorskor, som undergått examen i den instrumentala förlossningskonsten, ega rättighet att densamma utöfva endast vid de tillfällen, då hjelp at läkare icke i rätt tid kan erhållas, antingen i följd af afståndet från hans bostad eller också för den hastighet, hvarmed hjelpen erfordras. Detta lagstadgande tolkar man allmänt, åtminstone i min hemort, på det sättet, att det anses innebära ett förbud för barnmorska att verkställa instrumentalförlossning, så framt icke läkare är närvarande eller förut blifvit hörd och tillstånd dertill gifvit. Ett stadgande af dylik mening synes mig vara högeligen skadligt och böra med aldra snaraste afskaffas. Förhållandet är ganska ofta, isynnerhet i de nordligare af rikets provinser, att afståndet till närmaste doktor är 8 å 10 mil. Då nu qvinna råkat i barnsnöd och förlossningen icke utan tillhjelp af instrumenter kan försiggå, så anser barnmorskan sig vara förpligtad att vägra användandet af sådana förr än läkare blifvit efterkickad eller rådfrågad. När bud sändes till denne, inträffar det mycket ofta, att han icke är hemma utan på sjukbesök stundom måhända många mil från boställsorten.