Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
P. 41 x - — om Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottets memorial, rörande inköp af CantzliRådet Schoerbings bok, om Skogshushållningen. P. 412. — om BancoUtskottets memorial, angående clet äfventyr som för Banken uppslår, i anseende till omöjligheten att få tillförlitligen upplyst, huruvida dess låntagare, mot inteckning i fast egendom, äro frie från förmynderskap eller förvaltning af andra förmåns-räti ägande medel. P. \\i. —om BancoUtskottets Betänkande rörande de för inlösen af förslitne smärre Bancosedlar antagne grunder. P. — om Statssamt All männa Besvärsoch OeconomieUtskottens Utlåtande, rörande RecognitionsSkogarne. P. 4i3. — om StatsUtskottets Utlåtande i anledning af Konungens Skrifvelse angående ersättning till innevånarne i Schleswig och Holstein för gjorde lefverancer till Svenska Armeen efter freden i Kiel. P. 542. — om LagUtskottets svar på anmärkningar vid Utskottets Betänkande, angående åtskillige föreslagne Lagförändringar till minskande af kostnader och besvär för Rättsökande vid Rättegångars utförande. P. 543. — om LagUtskottets sednare Betänkande, angående rättighet för syskonebarn, samt med hvarannan på sidan i Svågerlag varande personer, att ingå äktenskap, utan att söka Konungens tillstånd. P. 543. —- om Statssamt Allmänna Be - sgg svärsoch OeconomieUtskottens
Jag tillstyrker således instämmande i hvad PiesteSt. beslutat, eller att 3i,ooo r:dr måtte till detta ändamål i 4 år utgå. Hr F r i b. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla 8:de punkten. Ropades nej. Uppå derefter framställd propos. beslöt R. o. Ad. att instämma i PresteSt:s beslut, att för iastruelions-compagnier viii indelta infanteriet beviljas 3i,ooo r:dr att utgå i 4 år, med tillsammans ia4j°00 r:dr. 9: d e p u 11 k t e n. Frih. Cederström: Att verka någon ändring uti ifrågavar. beslut är icke min afsigt, sedan frågan redan är afgjord af 3:oe Stånds öfverensstämmande mening att låta härvid bero; meri för min del skulle jag önska att detta Stånd, bos hvilket visserligen, mera än hos de öfriga Stånden, begreppet är klart om hvad som fordras för att en ai mee skall vara öfvad, ville med mig instämma i afslag å denna puukt, då man belt ocb hållet förbisett villkoret för aromens tjenstbarhet i fält, nemi. att under fredstid kunna sammandraga större öfuingsläger. g:de punkten blef af R. o. Ad. bifallen. Hr von Hohenhausen, Carl, uppläste följande: Då Höglofl. StatsUtsli., förmedelst afgifna utlåt. N:o 435, litt. A., bör anses hafva i det närmaste afslutat sina bestyr med landtförsvaret, och då det är troligt, att förstärkta StatsUtsk:s oföränderliga vilja kommer att afslå hvad R. o. Ad. nu beviljat utöfver StatsUtskis förslag, så anhåller jag vördsamt, alt på förhand och i ett sammanhang få reservera mig emot de politiska, statsekonomiska och mi - D o n ao Mars c, m.
De suto länge, ända mot midnatt, och det blef i längden något tråkigt. Moldauern, en Rysk undersåte som bor här, hade äfven kommit upp och ökat sällskapet. Gjorde på förmiddagen en tur förbi Azhar till Ghurijeh, satt der en stund hos Hossein, som med all gewalt ville pracka på mig 2 shawlar. Mohammad Rosas kom efter middagen upp till mig, men gick åter bort, då han fann mig sofvande. När jag efteråt förebrådde 'Ali att ej ha väckt mig, sade han det ej vara vanligt här. Vädret var oändligen hett och qvalmigt, med en het tryckande sydlig vind, som särdeles besvärade mig och allt folk här. Om aftonen gjorde jag en liten tur i staden, men den allt fortfarande sydliga vinden satte damm och stoft rörelse, så att promenaden ej var särdeles behaglig. Jag återvände derföre snart och satt en stund hos Abdolkhalik med Mohammad Sa'odi. Härunder uppstod stort buller på gatan med en full moslim, som alla skreko och skällde på. Han lyckades yttra en witze om kristna, och straxt mildrades sinnena mot honom. Men när han fortfor med sitt väsende, fördes han slutligen bort med stor möda och besvär, i anseende till det motstånd han gjorde. Straxt efter middagen begaf jag mig med 'Ali till Gizeh, färdades genom Masr etatikah, som förekom mig vacker och treflig med sina många trädgårdar. Vi fingo en liten roddarbåt och satte öfver Nilen. 'Ali var mycket rädd och sade att båten var för liten, satt och läste under hela öfverfarten, samt var högst ömkelig. Vi stannade på en liten sandholme midtuti floden för en stund, och jag simmade vid den. Vattnet var grundt och ganska varmt, men badet ändock välgörande. Det var just under Nilmätaren. Nu skall pashan använda den till krutfabrik eller magazin och man kan ej komma der in. Vi hade en högst treflig gammal gubbe, som rodde oss. öfverkomna till Gizeh, spatserade vi litet omkring i trädgårdar och planteringar, då jag sköt en hudhud.
Då Den 17 December e. m. i5g i elt skifteslag Enskifte för en eller flere delegare skulle ske, meri de andre deri icke vilie ingå, blef den förra Egoindelningen rubbad, och desse sednare, för hvilka provisionel plan till Enskifte i allt fall skulle uppgöras, nödsakade att antingen låta sig emellan upprätta sämje-delning eller Storskifte, åtgärder, som icke kunde ega bestånd längre, än alla delegarne dermed enhälligt åtnöjdes. Härigenom uppkommo betydligt ökade kostnader, nemligen först till Enskiftet, uti hvilka kostnader alla skulle taga del, och sedan till sämje-delningen eller Storskiftet, hvilka bekostades af dem, som deri ingingo. Då nu en delägare, som ingick i ett af desse sednare delningssätt, dermed blef missnöjd, hvilket vanligen innan kort inträffade, begärde och erhöll han, äfven för sin dal, Enskifte, då nästan lika kostnader, som förut för Skifteslaget uppkommo. Härmed kunde den ene delegaren efter den andre fortfara, tilldess att alla fått sine egor enskiftade; och erfarenheten har visat, att ett Skifteslag under loppet af några år på detta sätt fått bekosta flere Enskiftesförrättningar, hvarigenom delegarne blifvit aldeles utblottade, jorden till ytterlig grad vanhäfdad; och månne icke delta förhållande i Skaraborgs Län ofta inträffat? Derjemte måste det tagas i betraktande att, ehuru, i ofvannämnde händelser, en allmän plan för Byalagets enskiftande af Landtmätaren uppgjorts, för i6o Den 17 December e. m. att i mån som öfrige delegare sådant hegärde, gå i verkställighet, det ligger i sakens natur, att då större delen af delegarne skulle så litet som möjligt rubbas, om* ständigheterne ofta icke medgifvit att uppdraga denna allmänna Enskiftes-plan så fullkomligt nyttig och beqväm, som eljest, under synpunkt af ett allmänt verksteldt Enskifte, kunnat ske, och har icke det stora ändamålet med Skiftet sålunda till någon del förfelats?
J a g är nitton år och lifvet väntar på mig med sol glitter på vågen — har man då inte rätt att fordra ett kungarike, så vet j a g inte, när man skall få det. O c h det är inte skatter, som låsas in, och som man köper sig så kallad lifsglädje för — kammarjungfru och betjänt och lustjakt och dylikt — det är helt anuat slags guld han skall ha, guld som ingen k a n taga ifrån oss, men som öppnar hela världen för oss och skänker oss alla jordens kungariken, och som förräntas i en kärlek till lifvet och mänskligheten, allt för stor för att man skulle kunna ana den och drömma om den, om den ej kunde bli verklighet. J o, nu har j a g kommit u p p i den högre stilen, j a g som höll p å att filosofera öfver det vemodiga i att gå omkring och spoliera sitt hem, när man skall lämna det, * taga bort hemtrefnaden därifrån, packa in alla sina småsaker och sina s m å minnen från vintern. D e t är just detta, som åstadkommer det där omtalade vemodet: att det är ett stycke af ens förflutna, som man gör rent h u s efter, då man packar in och reser. D e t är som att bränna sina gamla bref. Och när hemmet I D U N 212 blifvit kallt och ogästvänligt, med lakan bredda öfver möblerna och malkamfertslukt öfver det hela, och nedfällda gardiner, som ge en grå skymningsdager i stället för solljuset eller vinterbrasans muntra sken i rummets hörn och vinklar, då kommer ovillkorligen det där vemodet, och då har man inte annat göra än att ögonblickligen resa sin väg ifrån det. » Nå, trollet, » säger farbror Zaehris p å perrongen — han är en sådan farbror, som har vissa rättigheter, bland andra den att kalla en medveten nutidskviona för troll — » lycka till med fästmannen! Men t a g bara ingen, som du tycker om, låt se, att d u tar en som tycker om dig. » Farbror Zaehris har verkligen sina ljusa ögonblick. H a n tillhör för resten den gamla skolan.
Om Konungens och Rikets tjenst pä sädant sätt kan befordras, utan ytterligare betungande för de rustande, som redan äro sä beskattade a» manga mäste lämna bade hus och hem, sä är det min innerliga önskan, och är långt isrän mig alt wilja motsäga det, som billigt är, dä laglig rätt icke rubbas. O. k,. 8k3sl von k^ollstsin. Herr Den 6 December. - ziz Herr Watkl-sriA ^cob, hade inlämnat'ett Memorial hwlikct uplästes sä lydande: Wördsamt Memorial! Att äswen jag wäqar anhalla om Höglofl. Rid» derskapet och A-elns ynncstiulla tillåtelse för framställningen af eik ännu icke widrördt hushallsmäl, stker endast derläre, akt jag kror ämnet wara as näaon wigt. Det angar anstalten om en allmän och säker L-äkarewacd för kreaturen, sa akt der särdeles under härjande farsot, ej lämnas ät deras öde och gä förlorade. Icke blott sjelfwa menstkligheten mot Djuren i allmänhet, utan förnämligast den fördel de tama Kreaturen i synnerhet, tillffynda deras ägare, tala högt för deras milda behandling, för deras räddning om de sjukna eller bljfwa ofärdige. < Den veterinaira ivetcnffapen har likasom dödt tillika med dest bcrömde idkare, Herr Profestor ^lernquisk i Skara. De lärdomar han spridde, redan i hans tid otillräckliga mot hela Rikets behof, börja snart alldeles förswinna. Men i samma mahn denna brist tilltager, mäste ock somliae as nödtwäng, men mäng, den af okunnighet och öfwerkro, aker gifwa luft akquacksalfwaren och bedragaren, ät fördomen och widffeppelsen, ofta med förlustas ens dyrbaraste egendom, Krea» kuren. För ett uplyst Samfund behöfwer jag dock min, dre föreställa deste wädliga följder, och angelägenheten as deras förekommande, än frägan: hwad utwäg möjlige» mä kunna »vidtagas till detta ondas afhjelpande?
3 " ot muBen Dag meD taDDaDt (topp! Visserligen hör man ju åtskilliga föräldrar 5 * ot ft-uatj-e fianD, 6om BEef wiet fa » t, och uppfostrare förklara, att de ej vilja tvinga barnen till religionsbruk och kyrkobe9 \ al månget unDet » matta 6ta » t. sök, tvinga dem att där öfvervara långa, af ftuati^e timmes a D e f dem oförstådda predikningar, på det de icke J * ofc ftvatie timme » acJet to måtte få leda vid den allmänna gudstjänsten oSom fiCE iDéet » uatPD Bij-ggt 6to och religionen själf. Och ifall barnen få lära sig att betrakta kyrkobesök och gudstjänst från den tvungna pliktens, den gamla vanans, fFot Dag, » om Rom, fot Dag, » om gicu, det traditionella brukets synpunkt, kan nog ett sådant sorgligt resultat blifva följden. ÖLCCt meta inDganDe oåt fidicd. Men hvarför lära dem att sålunda betFot afft, » om nått uåt fttn-etAeCD, trakta det? t) tat tatten RtanHt » af uåCD oclv uafD. Lär dem istället att i kyrkan se ett heligt r u m och himmelens port, där Guds änglar 2Du Btagt o » » onDt, Du » HanHte goDt, stiga upp och ned, och där Gud visserligen 2Du Pioni meD » tott. Du Pioin med bor, » mått. där såväl stora som små få till honom mången gåta ofo » t » tåt frambära bön, lofsång och tacksägelse, och att Jesus själf sagt, att hans lof skall full(Jom atf » Cott at Det mji a t. komnas af barns och spenabarns mun. Så snart han under sina vandringar kom till en stad, gick han strax in i templet eller synagogan, såsom hans sedvänja var. Och 9Lu tlnqa Hfocllotna t ill Do. då han vid tolf års ålder vid sitt första beooaaen » tåt en Hop.
Säkert är emedlertid, att fjerdingsmännen omöjligen kunna vara menighetsbestyrare, ty ingen regering kan någonsin frånsäga sig dessa yppersta pligter, att gripa brottslingar, och att förhjelpa en fordringsägare till utfående af dess rätt hos en tredskande gäldenär; och då dessa ärender ursprungligen varit fjerdingsmännens åliggande, har derföre befattningen alltid ansetts såsom ett kronobestyr. Hvilka bättre bevis behöfvas väl, än att Konung Carl XI, som var den strängaste hushållare med rikets medel, som någonsin funnits, icke ansåg möjligt att från kronans stat utesluta dessa tjenstemän, hvilka Iian, i likhet med hvad under hela Wasa-liden skett, tilldelade indelta boställen. Efter denna reglering utöfvades tjensten såsom kronans, ytterligare omkring 100 år, till början af den ännu pågående indragningen af dessa boställen. Det utlofvades dä att kronan skulle sjelf genom andra medel aflöna de fjerdingsman, som mistat sina indelningar, men författningen derom är en bland de många, som icke blifvit uphäfven men icke heller efterlefd. Först nyligen liar en bestämd förklaring blifvit gifven, att fjerdingsmansbefattningen vore ett menighetsbestyr, som af jordägare skall utgöras. Men icke har naturen af dessa befattningar blifvit härigenom förändrad. Icke kan tjensten blifva af annan beskaffenhet, derföre att innehafvaren upbär sin lön på en del orter i kontant af menigheterne, eller att tjensten bestrides å andra trakter, för hvarf, eller såsom personlig tjenstbarhet. Om hvarje tjensteman, som upbär sin lön, omedelbarligen af menigheterne skulle anses som en kommunal tjensteman, så skulle de fleste kunna sålunda betraktas, och då skulle äfven Kronofogdar, Häradsskrifvare, Länsmän jemte hela Sveriges Presterskap vara kommunal-ljenstemän, hvilket troligen ingen vill påslå.
Det var, som om det legat något under orden, som gjorde henne för skräckt, ty hon återtog hastigt: — Hvad var det du skulle läsa upp, som rörde vår hemresa? Det blef en lång paus. Jag stirrade i min Figaro och läste om och om igen den sista satsen mina ögon hvilat på: quand on n’est pas content, on n’a pas le nécessaire. Hade mina reskamrater yttrat det eller stod det värkligen i artikeln »om det nödvändiga och det öfverflödiga». Ja det stod i tidningen och — vidare — Hvad angick mig deras affärer? I alla fall var det orätt af mig att höra på, när de trodde sig kunna tala fullkomligt ogeneradt. Och så försökte jag göra mig döf en stund, jag tog min reskudde och lade under hufvudet och slöt ögonen, kanske kunde jag sofva, men nej, det var omöjligt, jag hörde hvart ord. Han läste nu upp hustruns förhållningsorder: »Sköt om Marie, som om det vore jag, som reste med dig. Jag skrifver det därför, att du ibland är så distrait, att det nog kommer att hända dig att du glömmer, att du har någon, du skall pyssla om. Inbilla dig således, att du reser med mig». Hvad skulle jag då göra, t. ex. nu? Jo, om du vore min lilla hustru, skulle jag säga till dig: älskade Marie, gör dig det riktig bekvämt, sitt inte så där rak och stel och titta ut genom fönstret, vi hafva en lång resa framför oss. Lägg dina fötter här på soffan, vore vi ensamma skulle jag säga: lägg dina fötter i mitt knä; jag skall bädda för dig med kuddar och resfiltar och så sätter jag mig bredvid dig och vakar öfver din hvila. Du behöfver inte genera dig, vår lilla reskamrat har bäddat nog så pittoreskt åt sig i sitt hörn. Om du vore min hustru ... — Ja, men det är jag inte och du uppfyller alla skyldigheter som artig svåger, det kan du säga Anna, när du kommer hem. Jag är för resten inte trött och jag skall inte göra en sådan lång resa som du tror, så jag behöfver icke förbereda mig. — Skall du inte! Du är bestämdt inte frisk! Vill du att vi skola stanna öfver natten i Köln och först fortsätta i morgon.
I afsende å förstnämnde fem kassor och fonder hade sednast församlade Revisorer anmärkt, att de, i saknad af fullständiga redogörelser deröfver, ej kunnat, utan serskilda omslut, erhålla kännedom om kassornas ställning i sin helhet; i an - — 19 — ledning hvaraf Revisorerne trott sig böra omförmäla, att dessa fonder uti riks-hufvudböckerna för revisions-åren finnas fullständigt redovisade, hvarförutan serskild hufvudbok öfver skogsplanterings-kassans medel, jemlikt Kongl. Maj:ts nådiga föreskrift, blifvit för båda åren upprättad. Räkenskaperna öfver dessa kassor och fonder utvisa följande förhållanden: Korénska Tc§frtiiieiits-f©n<ieii. Debet. Balans från föregående år: Ränte-medel 500: 500: — ' Credit. Utgift: Balans till påföljande år: Filécnska Testameiifs-föitdeii. Debet. Inkomst: Fondens behållningar, enligt Kongl. Utgift: Till folkundervisningen befrämjande 1,466: 32. Balans till påföljande år: Utlånta medel 20,000: — Summa 21,466: 32. — F. d. Mansli-styrelsens Hand-kassa. Debet. Balans från föregående år: Inkomst: — Balans till påföljande år: — Fonden lör blcsscrade Officerare oell Underofficerare. Debet. Balam från föregående år: Inkomst: Credit. Utgift: Balans till påföljande år: Foii<l*‘n för Lappmarks Ecklesiastikverk. Debet. Balans från föregående år: Inkomst: Balans till påföljande år: Balans från föregående år: Utgift: Kontant behållning Debet. Balans från föregående år: Inkomst: Balans till påföljande år: Credit. Balans från föregående år: Utgift: Balans till påföljande år: — Utestående krono-uppbörd:
Jag kan derfö(• ej afstå ifrån min begäran af återremiss, e. Den I September Jt m. 21 huru de (re öfrige Stånden redan bifallit Betänkandet. Herr Ribbing, Arvid'. Det har blifvit anfördt åtskilligt angående JustitiaeRådet Bloms tjenstetid, men icke något derom , att han såsom JustitiasRåd gjort dubbel tjenst. Han har nemligen, i egenskap af granskande Ledamot i LagComittéen, deltagit i dess arbeten, och Cornniittéens Protocoll vitsorda tillräckligt, att hans deltagande icke varit förgäfves. Jag tillstyrker äfven för min del bifall till StatsUtskottets Betänkande. Herr Grefven och LandtMarskalken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg StatslJtskoU tets Utlåtande böra, i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återförvisas. Ropades J* och Nej. Hvarefter Herr Grefven och Landt-Mar/kalken gjorde proposition till bifall af berörde Utlåtande: Ropades starka Ja, jemte några Nej. I anledning hvaraf Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att som, efter hvad han tyckt sig finna, Ja öfverröstat Nej, propositionen blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallen. 5S Dm l September f, m. Herr Bergman-. Jag begär ej votering, m»n jag reserverar mig till Protocollet emot alla anslag, som icke äro cnlige med våra lagar och gamla ordningar, Föredrogs å nyo Statsoch Bevillningsutskottens den 7 sistledne Augusti under N;o 414 afgifne, samt den iS derpåföljde eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande, öfver vackt motion om Krono-utskylders likviderande moi deist så kallade coupon®. Herr Lefrin, Johan Pehr: Jag har icke anhållit om ordet, för att yrka återremiss af det nu upplästa Betänkandet, ehuru jag skolat mycket önska, att målet inkommit så tidigt, att en återremiss kunnat medföra någon verkan.
Per Jernström.’' A. J. Wahlstjerna. Uppläst hos Höglofl. Ridd. och Ad. d. 27 April Högvörd. Prest Ståndet d. 24 — Vällofl. Borgare-Ståndet d. 24 — . Hederv. Bonde-Ståndet d. 24,— Riksens Höglofl. Ständers Allmänna Besvärsoch Oeconomie - Utskotts Betänkande, i anledning af Riksdagsmannen Eric Svenssons frän Bohus - Den 37 April. 455 hus Län, ifrån Hedervärda BondeStåndet till Utskottet remitterade Memorial, hvaruti yrkas, det för. medlade hemman mätte, vid deltagande uti Kyrko-, Prestcgärdsoch Tingshusuppbyggande, fä förmedlingen till godo njuta. Ofvanberörde yrkande finnes Riksdasgröåntiert Eric Svensson hafva grundat på de skäl, att det skulle synas vara så val med Allmänna Lagen, och särskildta författningar, sorn med rättvisa of* verensstärnmande, att, när ett hemman undtet-' gått förmedling, detsamma ock skall få i alla af-> seenden åtnjuta förrnonerna deraf, efter de grunder, sorn genom förmedlingen skulle blifvit be-* stämde; och hvilka förmoner vid Krono-Skatts samt Preste - Tiondens erläggande skola, enligt Riksdagsmannen Eric Svenssons kännedom, beräknas. Eör att kunna afgifva ett bestämdt utlåtande? huruvida detta påstående må vara med billighetens fordringar fullkomligen instämmande, eller ej, har Utskottet genomläst och granskat, hvad rörande förmedlade hemmansrättigheter och skyldigheter är vordet! stadgadt) och förordiradt, samt dervid bland annat inhämtat: att, i förtnågo af p,6 Gap. i, 3 och 4 §§. Byggning! - Balken., Ryss - 436 Den 24 April.
N:o 13, med förslag till ändring af 52 §:n Reg.F. och 24 §:n Riksd.Ordn., ang:de tillförordnandet af RondeSt:s Sekreterare. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Sedan ett förslag, af enahanda innehåll, som det förevande, blifvit af Ständerna godkändt, men af Konungen förkastadt, hemställer jag till R. o. Ad., om det är lämpligt, att vi straxt derefter återkomma med ett dylikt, hvars blifvande öde man tydligen kan förutse. För min 254 Den 12 Juli e. m. del tror jag det icke vara i sin ordning och, instämmande derföre med de talrika reservanterna, anhåller jag, att R. o. Ad. matte, såsom sin gemensamma tanke, förklara att ifrågavande förslag ej är nödigt. Då härefter Hr Gr. o. Landtm, hemstälde om R. o. Ad., i öfverensstämmelse med Hr von Harlmansdorffs förslag, behagade såsom sin gemensamma tanke förklara att ifrågavande förslag till grnndlags-förändring är hvarken nödigt eller nyttigt, ropades starka Ja, blandade med Nej; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, förklarade att han ansåg Ja hafva varit öfvervägande, äfvensom att den sålanda antagna gemensamma tanke jemlikt 56 §:n Reg.F. komme att lill Konst.Ulsk. hänvisas. Vid förnyad föredragning af Konst.Utsk:s d. 1 och 5 dennes på bordet lagde Mern. N:o 14, med förslag till ändring af 11 och 15 §§:na i Riksd.Ordn., ang:de förrättande af Riksdagsmannaval för BondeSt., lemnades detta förslag utan anmärka., hvarefter Hr Gr. o. Landtm, förklarade att detsamma, så vidt på R. o. Ad. berodde, komme alt hvila lill grnndlags-enlig behandling vid nästa Riksdag. Ånyo föredrogs Konst.Utskrs d. 1 och 5 dennes på bordet lagda Mern. N:o 15, med förslag till ändring i 39 §:n Riksd.- Ordn. ang:de val af Ordförande i Utskott och andra R.
England förkastar blotta tanken på en sådan inhemsk styrelse och förklarar, att irländarne äro alltför hetsiga för att styra sig sjelfva, och att en ytterlig anarki och oreda skulle komma att råda efter skils-messan likasom före de båda rikenas förening. Det står illa nog till nu, mena engelsmännen, det skulle blifva tio gånger värre om Irland blefve sjelfständigt. Vi veta, hvad det irländska parlamentet, som man nu så högljudt ropar på, liknade, då det ännu existerade, en korrumperad, bullersam, ologisk och icke alldeles respektabel församling, som ej var långt ifrån att förverkliga den irländska folksagan om kattorna i Kilkenny, hvilka slogos till dess ingenting fanns qvar af de båda kämparne mer än svansen. Dess medlemmar grälade och stredo sins emellan och lem-nade landets angelägenheter vind för våg. Erfarenheten har gifvit England rätt att påstå, att Irland aldrig skulle kunna styra sig sjelft, och att frukta, att om vi upphörde att taga vård om detsamma, någon annan nation skulle taga det i besittning och vi sålunda få en fiende nära våra kuster. I allt annat äro engelsmännen oense med hänsyn till Irlands styrelse; men ' i en punkt mötas de alla, nämligen att det förenade konungariket Storbritannien måste förblifvaodeladt, hvad än må hända, och att om irländarne ej tycka om detta, måste de tvingas att lyda. Sådan är, kort och godt, den irländska frågans närvarande ståndpunkt, mycket nedslående för alla, som tänka allvarligt öfver detta ämne, emedan svårigheternas lösning synes vara så aflägsen och hopplös som någonsin. Nästan förgäfves upptages det engelska parlamentets tid — ända till försummande af nästan alla andra göromål — af att diskutera ' irländska problem och behandla lagförslag for Irlands pacificerande och försonande. Bland de senast vidtagna åtgärderna voro en till förekommande, af förbrytelser och en till förmån för brukarne (tenants). De irländske medlemmar, som representera sitt olyckliga land i underhuset, förspilla sin tid med hindrandet (obstruction) af göromålen, obekymrade om allt annat än sina egna intressen.