Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det kejserliga, kungliga (K. K.) Österrikiska målningsgalleriet i Wien befinner sig uti ett, efter den franskt-italienska smaken uppfördt, och dock ganska vackert lustslott, Belvedere, i förstaden Landstrasse. Näst galleriet i Dresden, som enligt katalogen räknar 2000 nummer, är detta galleri det största i Tyskland, med ungefär 1600 nummer; då det i Berlin innehåller 1268 och det i München 1269 taflor. Vid sådana massor är det omöjligt att gifva den besökande någon tillräcklig ledning. Men sjelfva svårigheten att bland denna mängd utleta det dyrbaraste och mest lärorika, bör göra äfven en kortare anvisning välkommen för den, som ej är konstkännare ex professo. Jemfördt med galleriet i München, erbjuder det i Wien största rikedom ur Venetianska och kanske Neapolitanska skolorna. Äfven hvad här finnes ur den Nederländska har till en del intet motsvarande i öfriga Tyska gallerier. Likaså är samlingen af nyare Tyska, isynnerhet Österrikiska, konstnärers arbeten synnerligen värd uppmärksamhet. Icke så de egentligen Tyska skolorna, ehuru antalet af deras arbeten icke är så ringa. Men den innehåller blott enskilda stycken, som förtjena serdeles uppmärksamhet. Det bästa af Italienare och Nederländare finnes i slottets medlersta våning, och det är till denna vi hufvudsakligast hålla oss. För öfrigt vill man i Wien ega närmare historiska notiser om hvarje utmärktare tafla, än annorstädes är fallet, så att äktheten äfven på historisk väg kan utredas. Några prof härpå meddelades förf. välvilligt af Galleri-direktorn, Peter Krafft, sjelf berömd målare. Också vittnar katalogen om sanningskärlek, emedan uti densamma flera målningar, ehuru de bära berömda mästares namn eller monogrammer, betecknas såsom understuckna. Och dock vilja kännare påstå, att här ej står så rätt till. Vi vilje, för redighetens skull, följa den ordning, i hvilken salarne äro numrerade21. Första och andra salen i medlersta våningen äro upptagne af Venetianska skolan. I den första är det mesta af Paolo Veronese, dock till en del underlägset hvad som af honom finnes i Dresden.
När afgörandet af så många menniskors rätt, som här ifrågakommer, skall bero på denna markegångssättning och de medelpris, som dervid läggas till grund, så lärer det vara nödigt att veta, när hösten börjar, om det är från det ögonblick, då rågen skäres, hvilket i olika landskap sker olika, eller från d. i Sept. Sedan säges, att medelprisen skola tagas till hufvudsaklig ledning för markegångsprisens utsättande och att committerade ej må afvika derifrån, ulan att noga uppgifva skälen till en sådan afvikelse. De nuvar. författningarna tillåta, på sätt R. o. Ad. vet, att committerade ej allenast må taga prisen i öfvervägande, utan äfven äga rätt att sjelfva hafva ett omdöme och på grund deraf sätta markegången. Jag tror detta vara rätt, emedan denna committé måste anses såsom en compromissrätt, deri man förlitar sig på de mäns redlighet och urskilning, som utgöra rätten. Skulle man nu endast taga medelprisen lill grund för markegångssättningen, så kunde det hända, att under en tid, då ingen verklig spannmålshandel äger rum, eller då prisen uro alltför låga, såsom förhållandet är om hösten, man uppgjorde falska slut om spannmål, i följd hvaraf de uppgifna medelprisen blefve oriktiga och på dem komme att grundas obilliga markegångspris. Man ser t. ex., attoni brännvin för det närvar, afslutas hvarjehanda köp, som icke kunna anses för annat än tillställningar, hvarvid det ej är fråga om verklig varuomsättning, utan om ett spel, som bediifves under namn af varuhandel. Nu kunde ett sådant spel om säd före markegångssättningen hädanefter blifva lönande, ömsom för räntetagare och för räntegifvare. Man bör derföre ej gifva någon anledning dertill. Det har blifvit sagdt, att markegången skall sättas d. 8 Jan. hvarje år, och att på en dag skall i alla kyrkor inom samma län den tryckta markegångstaxan kungöras.
Jag förmodar, all Hr Frih. o. Landtm, finner, att, örn propos. till bifall icke kan göras på den ena delen, sådant likväl icke hindrar, att sådan propos. kan göras på den andra. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att hvad den del af Consl.Utsk:s mern. beträffade, som angick en § i riksdagsbeslutet, eller intagande deruti af vissa bestämmelser eller föreskrifter, så kunde R. o. Ad. visserligen bifalla denna del Den 13 Juni f. iu. och till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag antaga det öfriga af Const.Utskls mern., som innehöll förändringar i grundlagarna; men dä detta mern. nu var första gången hos RiksStln inne, så ansäg Hr Landtm, icke alt propos. till R. o. Ad. i afseende derpå kunde göras sålunda, att en del af mern. bifölles, och en annan del återremitterades, utan behagade R. o. Ad. finna, att då under discussionen här blifvit anmärkt, att de delar af Consl.Utsk:s mern., som angingo förändringar i grundlagarna, icke voro hvarken nödiga eller nyttiga, så vore detta ett förslag till gemensam tanke, som i vanlig ordning först borde för R. o. Ad. framställas, till utrönande huruvida R. o. Ad. ville antaga det eller icke. Antoge R. o. Ad. det icke såsom sin gemensamma tanke, så blefve deraf en följd, att Gonst.Utskis förslag till grundlagsförändringar vore antagna att hvila lill grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag, enär under discussionen inga andia förslag till gemensamma tankar blifvit afgifna.
Snart blef han varse något som stöt på vattnet och af vinden sakta fördes till stranden. Det var en vissnad krans af törnrosor och blåklint, och gossen igenkände den genast för densamma Lotta burit, då det stora kalaset var i prostgården. Häpen öfver att finna den här, tog han både krans och båt, för att skynda till modren, men upphanns på förvägen af vagnen från herrgården. Deruti satt baron och hans fru, som ämnade sig till prostgården; äfven de hade redan hört om Lottas försvinnande. Gossen, som de genast igenkände, tillfrågades om man fått reda på henne. Icke som jag vet, svarade han, men här har jag hittat Lottas blomkrans i vattnet vid sjöstranden; nog har hon sjelf burit dit den, ty i aftons hängde den ännu på stuguväggen. Milde Gud, förbarma Dig! ropade baronessan och vred sina händer. Då har hon säkert gått och dränkt sig Gossen började gråta. Kusken fick befallning att taga honom upp vid sin sida, och man skyndade till prostgården. Der utbredde deras sannolika förmodan en allmän förskräckelse. Folket sändes ut med båtar och ekstockar, för att eftersöka med noten; de funno ock mot afton den olyckliga flickans lik. Hon var klädd i samma hvita klädning, som hon burit den så ofta omtalta dagen, hvilken syntes hafva varit en vändpunkt i hennes lif. Sedan man förgäfves försökt alla medel att återkalla Lotta till lifvet, fördes hon hem till torpet. Ännu en gång skulle hennes hvilosäng bäddas i modershemmet. Holmsjögårds herrskapet intog som vanligt sin söndagsmiddag i prostgården, äfvenså Marenius, som predikat högmässan och dervid hållit ett varmt och uppbyggligt tal öfver den olyckliga händelsen. Man beklagade modren, undrade hvad som kom åt flickan och talade slutligen om hennes begrafning. Enligt gammal sed borde hon i all tysthet få sitt hvilorum i det hörn af kyrkogården, som är bestämd för sjelfspillingar.
I anledning häraf och då jemväl de bergslag, som åtnjuta frihet irån rotering, borde, emot afstående af en sådan frihet, ega lika anspråk på eftergift af tackjernstionde, som tackjernstillverkare, hvilka äro rotering underkastade, har motionären föreslagit, att tackjernstionden utom bergslag samt inom de bergslag, som äro roterade, äfvensom hammarskatten inom hela riket måtte upphöra, äfvensom att frihet från tackjernstionde jemväl skulle tillgodokomma de bergslag, hvilka icke blifvit roterade, såvida dessa underkastade sig en rotering motsvarande skyldighet. 2:o. G. Hultman från Örebro län, hvilken, på alldeles 'enahanda skäl som föregående motionär, föreslagit, att tackjernstionden, så utom som inom bergslag, äfvensom hammarskatten i hela riket måtte upphöra, och att; de verk och inrättningar, af hvilka nämnde skatt nu utgår, i stället kunde påföras i bevillning i likhet med alla andra fabriker; och hafva Rilcsdagsfullmägtige J. Lekberg och C. G. Sköldberg från Örebro län samt Anders Andersson från Wermlands län uti denna motion instämt. 3:o. Urik Hansson från Gefleborgs län, som, med åberopande af Kongl. Maj:ts vid förra riksdagen i ämnet aflåtna nådiga Proposition och Kongl. Kungörelsen den 20 September 1859, framställt det förslag, att den af stång) ernstillverkningen utgående hammarskatt måtte från och med 1861 helt och hållet upphöra och någon annan afgift för nämnde tillverkning, än bevillning, icke till Staten derefter utgöras; att tackjernstionden finge från och med samma tid upphöra för alla de hyttor och masugnar, som äro utom de privilegierade bergslagen belägna, samt att, enär genom Kongl. Förordningen den 20 September nästlidne år skilnaden emellan bergskandteringen utom och inom bergslag försvunnit, samt Kongl.
Af hvad ofvan blifvit anför dt följer, det Utskottet fortfarande anser antagande af en lagstiftning om underpant vara af bthofvet påkalladt; och ett sådant behof är nu mera äfven, genom Bonde-Ståndets beslut i ämnet, vifsordadt. I detta beslut ligger likaledes en af orsakerna, hvarför Utskottet icke kan dela den inom BorgareStåndet yttrade farhåga, att denna institution icke skulle öfverensstämma med det allmänna tänkesättet. Den har ej heller alltid varit främmande för vår lagstiftning: den var der upptagen och erkänd under det sjuttonde seklet, då jurisprudensen i vårt land hade nått en höjd, dit den sedermera icke hunnit, och till hvilket tidehvarfs sundare åsigter i kredit-lagstiftningen en återgång från det adertonde århundradets afsteg blifver allt mer nödig. Genom Kongl. Kesolutionen den 11 Maj 1665 förklarades, bland annat, att »hvilken som sin hgpothek häfver uti råttan tid och vid lagligt rum och ställe låtit protokollera. deus rätt skall i alla måtto blifva oförkränkt.» Man spårar här tydligen inlly tande af den Uomerska rätten, och ordet hgpothek synes 4 Lag-Utskottets Utlåtande N:o 51. hafva blifvit an vändt såsom motsats till begreppet pant, hvarigenom det förpantade öfvergick i borgenärens possession. Och att på anförda ställe under hypothek äfven förstods »lös egendom» visas nogsamt af liera derefter utkomna författningar, bland andra »Kongl. Resolutionen angående Executioner och dervid sig tilldragande värderingar den 29 November 1688.»
Herr Rosenqvist: Det är i anledning af den sista värde Talarens påminnelse om Riksdagens långa fortvaro, som jag anhåller att få yttra några ord. Det är beklagligen en sanning, att Riksdagen verkligen har med morgondagen varat ett år; men jag medger derföre icke, att förevarande ämne är af så liten vigt, att man bör hushålla med en eller annan fjerdedels timma; tvertom anser jag det vara bland de aldravigtigaste, som under Riksdagen förekommit, emedan det är fråga om stadgande af en Lag, som rörer medborgares lif, och sättande utom, Lagen. Det må vara Herr von Hartmansdorff förbehållit, att anse sådant af ingen vigt; jag deremot anser detsamma fordra Lagstiftningens största uppmärksamhet. Hans Excellence Herr Grefven och LancltMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg de vid LagUtskotlets 48 H. 12 1 178 Den 3 November e. ni. ifrågavarande Betänkande gjorde anmärkningar böra föranleda till återremiss deraf. Ropades starka Ja, blandade med Nej. Herr Rosenqvist: Jag bar begärt Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition till afslag å Betänkandet; jag bestrider alldeles återremiss, och afstår under intet vilkor från min begäran. — Skulle milt yrkande om afslag icke medgifvas, anhåller jag om votering. Grefve af Ugglas, Gustaf: Jag tar mig friheten underställa den värde Ledamot, som begärt votering för att få afslag å Betänkandet, om han icke ville uppskjuta dermed, till dess Betänkandet från Utskottet återkommit; då, i händelse Utskottet ändrat tänkesätt och ingått på hans mening, ingen votering behöfves, och i annat fall den nu för afslag äskade votering kan äga rum. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken framställde följande Voteringsproposition :
Min fosterfar min faders bane! KATRI (sätter sig på schavottens trappsteg). Din fader var en fri och mäktig bonde. I strid med Ryssland landet stod. Klaes Fleming var då krigsöfverste; med vilda knektar hvar gård han fylde, ty den stolte herrn oss bönder hatade, som honom vi. Så höll han krigets röda fackla hånfullt vid jämn och varsam eld, för att med den i våra gårdar nödens mordbrand tända. I denna jämrens tid din mor dig födde. Jag mins en kväll, som om i går det varit; din fader borta uti rian var, din moder satt med dig invid sitt bröst och såg för första gång det födselmärke, som du vid hjärtat bär, och undrade hvad denna ormgadd väl betyda skulle, då vildt en skara ut af Flemings knektar i rummet rusade, af blod bestänkta. De hade varit hos din far i rian och fordrat där, att med den rest af säd, som våld och krig uppå hans åker lämnat, han genast skulle deras säckar fylla. Bengt var den mannen ej, som slikt fördrog; den fräckaste han lyfte upp och slog i blod till marken ned. De öfrige hans folk ur rian dref; en strid begynte, där knekten kom till korta. Flyende, förföljde af de våra, in de bröto uti din faders hus. Ej mer blott ord och armkraft gälde där, men spjut och pilar. Då lyfte en soldat dig på sin arm, gick fram med dig till fönstret ropande: "den första pil, I rikten emot oss, blir detta barnets död". Din moder dignade på golfvet ned, och när hon åter vaknade, då stod i lågor stugan, kvidande du låg på halfbränd tröskel; upp hon tog dig, flög igenom eld och rök och gården hann där vred sig din fader i sitt blod, och långt från fjärran ljöd knektars hånskratt genom lågors gnissel. DANIEL HJORT. Jag hör det tydligt, som jag lågan ser och gården, skogen, åkern bort till höger. Ha! minnet som en vådeld flammar upp i dunklet af den natt, där förr jag famlat. KATRI.
I afseende å landoch vattenkommunikationer anmärkes: att emellan Alingsås och Lerum en ny väg af ungefär 2 mils längd genom dels Kullings och dels Wädtle härad blifvit anlagd, till undvikande af de branta backar, som på den förut begagnade vägsträckningen försvårade kommunikationen. Detta arbete, utfördt genom ett enskildt bolag med särskildt statsanslag af 2,500 R:dr och rättighet att till öfriga kostnadens betäckande uppbära vägtull, har blifvit fullbordadt med all erforderlig planmässighet och omsorg, så att ej mindre backar undvikits, utan ock vägsträckningen emellan nämnde ställen blifvit förminskad. Likaledes har emellan Wenersborg och Åmål vägen öfver D ö Köpmannefjeil i Nordahls härad blifvit omlagd och en hvälfd bro af huggen sten med rullbro af jern slagen öfver Köpmanneström; hvarjemte en större väglängd i samma härad emellan Melleruds och Torpane gästgifvaregårdar är omlagd till undvikande af svåra backar; varande dessa vägarbeten uppskattade till 32,337 R:dr, deraf visserligen hälften utgått såsom bidrag från statsverkets sida, men återstoden blifvit bekostad af häradets vägbyggnadsskyldige 128iJ:dels hemman, hvilkas innehafvare med berömvärd ihärdighet arbetet utfört. 24 I "Wedbo härad bar vägen från Germundebyn i Ärlemarks till Bengtsbron i Laxarby socken blifvit utvidgad och på åtskilliga ställen omlagd med 3.000 R:dr statsanslag, utom det att ny väg af i mils längd från Hajums mossar till Tobaks-klef blifvit i samma härad anlagd. I sammanhang med förstnämnde väg emellan Alingsås och Lerum är jemväl ny väg af J mils längd från Norsesund till Edsås i Kullings härad anlagd, hufvudsakligen lill befrämjande af kommunikation emellan städerne Götheborg och Borås samt landsbygden inom Kullings, Gäseneds och Bollebygds härader; hvarförutan i förstnämnde härad allmänna landsvägen vid Klefvalid blifvit, med något statsanslag, men hufvudsakligen genom försorg och på bekostnad af Handlanden Fr.
I vissa trakter af Stora Tuna, Gagnefs och Leksands socknar, der jordmånen består af så kallad jäslera, äro vägarne under källossningen om våren äfven djupa och svåra att begagna, likasom i en del af Husby socken, der jordmånen är lös och trafiken betydlig, samt på åtskilliga ställen uti Stora Tuna, Norrberkes, Grangärdes, Floda, Jerna, Appelbo, Gagnefs, Leksands och Rättviks socknar, i anseende till der förekommande svårare backar. En väsendtlig förbättring har åstadkommits genom de flere omläggningar, som under de sista 20 åren ägt rum i och för undvikande af betydligare backar, men under vårtiden och mycket regnig väderlek äro dessa nya vägar dock ännu af mindre fasthet. o Vägpenningar uppbäras endast till understöd för underhållet af den från byn Asen i Elfdals socken till Särna kyrka ledande väg med 1 R:dr Rmt för hvarje dragare, äfvensom för underhållet vintertiden af väg från Särna till Norska gränsen; varande för den förstnämnde af dessa vägars underhåll till och med år 1863 ett anslag af allmänna medel beviljadt till belopp af 675 R:dr Rmt årligen. Under ifrågavarande år hafva af de i länet varande 14 större flottbroar, för hvilka den byggnadsskyldiga menigheten får uppbära, i fastställde taxor bestämde, bropenningar, 5 blifvit ombyggde med en kostnad för kommunen af sammanräknade vid pass 28,000 R:dr Rmt, hvartill Staten i så måtto bidragit för tvänne, att menigheten undfått ett lån af 10,000 R:dr, räntefritt under 2 år och med derefter stadgad återbetalningsskyldighet under vissa år. Vid 13 färjor, de fleste öfver Dalelfven, hafva under ifrågavarande tiderymd de byggnadsskyldige fått uppbära på lika sätt bestämde bropenningar. Vid slutet af omfönnälde årsperiod utgjorde uppgifna antalet af befintlige grindar öfver allmänna landsvägarne i länet tillsammans 155. Nya gästgifverier hafva icke blifvit inrättade och antalet af gällande skjutsentreprenader vid 1860 års utgång var såsom tabellen visar 52.
Embetsmän, hwcnpä deras utlåtande skall grundas, dä as särdeles ömmande och dewekande skal och omständigheter, eftergift skulle komma as nägra alt sökas ! adömv ersäitnlng för Allmänna medel. Att delina fräga dec-sift bör beswaras med Ja eller Nej, anser jag för min del wara lika angeläait och möjeligl, som att det obestämda yttrande, Stats-Utskottet härötwer m ddeit, dels öswerskridcr gransel, al Propositionen, dels föranleder till en swarare föl jd, an Utskottet pä grund as desi anförde ömma tänkesätt äsyftadk. Den. förra omständigheten uppendagor sig sjelf, da det afgifne swarel jemnsöres med propositionen. Berörde iwor är alldeles tillräckligt, dä det inskränlkes till den enda delen of yttrandet, art någon Jnsfruction ej kan lämpeligen meddelas; ty i saknad at en sädan, följer as sig fielf, akt Fullmägtig»!, ej äga rätt att tillstyrka en ettergift, den Lagen ej owrllkorligen dicterar
De fattigas antal inom staden är betydligt,-och får staden stundom tillökning i deras antal genom af sig komna bönder, hvilka för en ringa penning inköpa någon gammal koja och efter korrt lid med talrik barnskara falla stadens fattigvård till last. En tillökning i fattig-antalet uppkommer äfven understundom utaf afskedade soldater vid garnisonen, deras hustrur och barn. Arbetsförtjenst saknas icke, synnerligen under sommaren, då det ofta är brist på arbetare och dagsverkspriserne torde vara högre än i de flesta mindre städer. Till de fattigas understöd taxeras stadens innevånare, hvarförutan något litet af Tolagsmedlen tillflyter fattigkassan; dessutom nidelas årligen till Jul ioooRtdr RGS., utgörande intresset af ett doneradt kapital. Stadshoerna hade äfven de år, då matvaror voro i högt pris, förenat sig om en soppkokningsanstalt under vinter-månaderne, med en efter de fattigas omständigheter lämpad utdelning antingen gratis eliev till nedsatt pris. Till att befordra omtanka och sparsamhet bland den arbetande klassen bar förutnämnda sällskap för välgörenhet år i83o under sin garanti stiftat en Sparbank, hvaruti insatserna vid i83a åvs slut uppgingo tilt 7000 R:dr, men bär sällskapet ännu icke haft den tillfredsställelsen att den folkklass, för hvilken Sparbanken egentligen blifvit inrättad, till större antal deraf dragit fördel. För ordning och säkerhet inom staden finnas Byggnadsoch Brandordningar, öfver hvilkas efterlefnad handbålles. För hamnen är särskild Hamn-ordning. Hamnen är för det mesta kringbyggd med trädquay. En mindre pråmhamn har nyligen blifvit onigifven med murad quay af kalksten och bålvirke. Stora hamnen har på flera ställen undergått betydlig reparation. Staden bär medelst en åtagen taxation sedan år 1817 bekostat en högst — 37 betydlig reparation af dess stora och vackra Domkyrka så utvändigt sorn inuti, och på lika sätt bestridt anläggningen af en kyrkogård utanför staden, genom sin belägenhet och anläggningssätt både högtidlig oell intagande; till det sednare bidrager mycket det åldriga bruket härstädes, att med blommor pryda sina anhörigas grafvar.
Man har också sagt, att sedan saltupplagen en gång blifvit afskaffade, vore del för sent att vilja skapa dem ånyo, och örn det skulle göras, borde sådant åtminstone icke ske på stapelstädernes bekostnad. Det må blifva Ekon.Utsk:s sak att föreslå huru de skola återställas. Jag skulle förmoda, att då skyldigheten att hålla dem i stapelstäderna motsvarat de rättigheter dessa städer i andra fall åtnjutit, och såvida dessa rättigheter ej upphört, lära stapelstäderna svårligen kunna undandraga sig att uppfylla denna skyldighet, när så påfordras. Den afskaffades derföre alt man trodde saltupplagen ej längre vara behöfliga; men när motsatsen visar sig, måste man väl återgå till det gamla förhållandet. Emedlertid har jag här en upp - Den 2 September e. m. gift på de gamla afgifterna till saltupplngen, deraf R. o. Ad. loide finna, alt dessa afgifter icke äro så förfärande. ”1 Stockholm och öfriga Östersjöhamnarna erlägges för ett fartyg af i oo läster •£ tunna salt per last, gör circa 90 tunnor efter 3 rtdr tunnan, b:co r:dr 270. Räntan härå ä 6 proc. utgör 16 r:dr 9 sk. I Götheborg och hamnarna på vestra kusten, erlägges för ett fartyg af 100 läster tunna salt per läst, som utgör circa 90 tunnor, hvarå priset, då Sundsk tull härför ej betalas samt minskad fraktkostnad beräknas, efter 2^ rtdr per tunna, b:co r:dr ii5. Räntan härå å 6 proc. gör i3^ rtdr. Dessa depositioner återfås, med undantag af räntan, då fartyget antingen säljes, förolyckas eller slopas. Dessutom erlägges en gång för alla magafcins-afgift, soin ej återfås, med iG sk. per läst." R. o. Ad. täcktes häraf finna, att det egentligen är ett depositum, ett slags förskott, som göres, och hvilket fartygsägaren sedan återfår. Det som egentligen förloras är räntan. Följaktligen är icke uppoffringen så stor, som åtskillige ledamöter af delta Stånd måhända föreställt sig.
Mast hoppas likwäl att desa kunna öfwerwinnas, särdeles till följd af den famwerkan, som fran Kongl. Danska Regeringens sida eger rum, och det bistånd, fom af de större Sjö-Magterne blifvit utlofwadt; och Kongl. Mast är fast besluten att sätta en gräns för desa orättmätiga anspråk. Genom de Engelska wapnens framgång L China, och genom den Handels-Trakcat, som Stora Bruannien ined detta Kejsardöme afflm ">cd China. 6 Ailluil'- stcfiis EmbetS bcrattclft. Lt>gbe>vd»ing ii. tat, och hwaraf fördelarnr synas wara beräknade att komma den allmänna werldShandeln till godo, har en ny afsättningsort för Sweriges namroch konst-alster blifwit öppnad, och ett nytt mål för desi sjöfart beredt, hwilka anses kunna blifwa af wigt. För att a Sin sida bidraga till utwecklande af Vesta förmåner, har Kongl. Majit besturat, alt en Agent till China stall afga, för att komma i tillfälle att meddela upplysningar, som kunna tjena till ledning för de handelsföretag, hwilka till följd af den salunda öppnade nya handels-marknaden torde komma att uppsta. Justitie-Stats-Ministerns ärligen afgifna berättelser angäende lagstipmngen ucwifa, att antalet af alla wid domstolarne malade lagöfwerträdelfer pä det hela nägot ökats, men de gräfsta brotten hafwa i nägon mäll astagit, sä att, dä under ären 1830 till och med 1833 i ärligt medeltal personer blifwit sakfällde för 118 sädana brott, har medeltalet af samma stags brott ären 1834—1837 utgjort 81 och under de derpä följde fyra ären 69. Utmätningarne hafwa äfwen fortfarande minstats och wärdet af all ester utmätning fäld fastighet pä landet, jemfördt med den friwilligt försälda egendomens warde, Utgjorde är 1842 1 procent.