Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Specie, men hwaraf, efter erhållen utdelning, äterstft R:dr 3,102: 5 si. 7 r. Sp. Z;o Afledne Casieuren uti Riksgälds - Conroiret "siavelins i April manad 1800 yppade Balance lill ett belopp af Nd. 71,679: asi.Crediksedlar, men hwilken Balance genom anwande tillgängar blif wik winstad, sä att återstoden nu bestiger sig till R-dr 28 028: 32 si. 4 rst. i Credit-sedlar eller Banco R;or 18,672: si si. 7 r. 6:0 Aftedne Casieuren uti Riksgälds-Contoiret IlleUström8 Balance, som är 1798 yppades, och utgjorde R:dr 3.119: 40 si. i Credit-sedlar, men hwara nu återstå R:dr 1622 : 46 si. 3 r. i Credit-sedlar, eller R:dr 1081: 46 si. 10 r. Banco. 7:0 Cvnkoirets fordran hos fallicerade Handelshuset i Amsterdam Illunner är van 2^11 för de as afwekne Handets.Bokhällaren lstaulk ^s.or dragne, af lä^nner är van 2^11 accepterade och för bristande betalning med protest Återkomne Wexlar lill ett belopp af Fl. 32,295: 3. Hollands Courant eller A 44 sins Cours N:dr 11,841: 26 si. 7 r. Sp., men hwarä nu äterstä R:dr 442: 5 si. Hollands Courant, eller s 44 si:rs Cours R:dr 425: 12 si. 5 rst. Sp.; Och har Högloft.
En del koppar och således vara Tolflödiga, af hvilken blandning, som benämnes Mynt-silfver skola utmyntas : af Två skålpund viktualievigt sådant silfver: 25 st. om 4 R:dr Remedium i vigt får utgöra: på 4 R:dr, deraf 25 — 2 il. vikt.-v. myntsilfv., öfver eli. under pr il. , 2 ., , 50 UU It. St. Ett st. af 5 öre utmyntas efter 1,000 Riksdaler pr skeppund koppar viktualie-vigt och skall i nu gällande mynt motsvara 1 sk. 7| rst B:ko Ett st. af 2 öre D:o 600 dito . — , )> y , 1 lil y y Ett st. af 1 öre D:o 600 dito . — „ „ - „ Kopparmynten präglas af en legering, bestående af 95 delar koppar, 4 delar tenn och en del zink: 7:o att, i sammanhang med beslutet om präglingen af det nya koppar-skiljemyntet, det förklarande bör, i öfverensstämmelse med hvad nu är stadgadt, meddelas, att ingen är pligtig i betalning eller vexling på en gång emottaga mer af detta skiljemynt, än En Riksdaler; samt Banko-Vtskoltels Utlåtande, N:o 49. 11 8:0 att det nya räknesättet må träda i verkställighet från och med början af år 1856. Och förnyar Utskottet härförutan det tillstyrkande, Att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att åtsidan af det nya 10-öre-stycket må förses med sådan prägel, hvarigenom detsamma med lätthet skiljes från nuvarande silfvermyntet å ^idels R:dr specie, samt att frånsidan må komma att upptagas uteslutande af valören; Skolande Utskottet framdeles till Rikets Ständer inkomma med yttrande, rörande de förändringar i afseende å Bankens sedel-system, hvilka kunna erfordras i följd af det beslut, angående myntoch räkne-enheten samt dess indelning, som kan varda af Kongl. Majit och Rikets Ständer fattadt.
Ceder ström bestrider mig rättigheten att begära Målet på bordet, sedan diskussion är börjad ; jag känner ej det Grundlagens rum, hvaraf jag kan hindras derifrån ; men sedan Grefve Ane» karsvätd yttrat sig i ämnet, har jag ingalunda anspråk att kraftfullare kunna utveckla skälen e rot Herr Grefve Löwenhjelms äskande af Statsbidrag för Theatrarne; j >g atssår derföre gerna ifrån min begäran att» få Målet hvilande, och förenar mig till alla delar med hvad Herr Grefve Anckarsvärd yttrat. Med anledning af Herr Grefve Löwenhjelms förmodan , att försvaret af d<sn fattiges rätt här ej vöre på sitt rätta ställe, emedan det skulle vara fråga blott om den bemedlades bidrag, viii jag alldeles lemna det, Och fästa uppmärksamheten dervid, att det först och främst är mycket svårt att bestämma, om den, som synes rik, alltid är det ; om bidragen ifrån den bemedlade till den grad fordras, att de öfverstiga en proportion, sorn gör det möjligt att lemna dem, utan en årlig försämring af förmögenhet, så verka dessa, den rikares höga Skatter directe tillbaka på den fattige, derigenom, att hail kommer att sakna den arbetsförtjenst , som den fordom bemedlade uti sitt utarmade tillstånd icke mera förmår att lemna; det är icke så afgjordt, hvad som är öfverflöd eller ej, och ännu mindre om sträng Den 25 Majt. 249 direct beskattnmg derå blifver en rigtig Statshushållningsprincipe , i händelse den öfverklagade luxefi derigenom skulle minskas, emedan det är i namren af saken, att den verkligt ri. kes luxe beträmjar den arbetande Glassens utkomst. Jtg bar under en kort öfversigt af Gref. ve Löwenhjelms Anförande, funnit Contracfers helgd vara åberopad , men jag känner ej att Riksens Ständer i denna del slutat några sådana, och såk-d.s ej hvad sorn kar. förbinda till deras godkännande. Om Riksens
Borgare-Ståndet vidårt; anmärkt, Chartse-Sigillatte-Stämplar å 2^ och 3a skillingar jemväl äro af nöden och således böra inrättas, anser Utskottet äga grund; hvilket följaktligen kommer att i Utskottets meddelade Förslag iakttagas, och i 1 §. deraf införas å veder* börliga ställen; äfvensom Utskottet godkänner samma Stånds Anmärkning, att orden vid slutet af ai §• så vida icke bägge Exemplaren äro ä Stämplndt Papper skrifne, böra uteslutas. Den hos Högv. Frést-Ståndet gjorda Anmärkning vid stadgandet, att då Handlingarmed Charta beläggas, det mindsta antal som med de inrättade Stämplarna är förenligt alltid bör begagnas, i stället för ordet alltid ordet fieldst borde nyttjas, i anseende dertill att i JLanJsorterna torde ofta saknas tillgång på sådana Chartor som jemt svara emot det erforderliga Chartse-Sigillatacbeloppet, finner Utskottet jemväl förtjena afseende; och får i anledning deraf föreslå, att nämnde stadgande måtte få följande lydelse; Dock i Stockholm alltid, samt i Landsorterna heldst det mindsta antal sorn med nedanstående Stämplar är förenligt. Men deremot finner Utskottet intet skäl, såsom Herr Doctorn Agrell med flera hos Högv. Prest Ståndet yrkat, utesluta orden eller dess belopp, från ingressen i 2 2 §•; Och anser jemväl anmärkningen rörande Lysnings-Sedlar för Bataljons-Fältskärer vara af Herr DomProsten Doctor Wåhlin samt Herr Bisköppen Doctor von Rosenstein inom Högv. Prest Ståndet så nöjaktigt förklaradt, ait densamma icke tarfvar någon vidare vederläggning. Siute - Deri 30 Juli. Sluteligen och med anledning af Högv. Prest-Ståndets derutinnan gjorda Anmärkningar finnér Utskottet'följande tillägg vid 23 §. billigt och angeläget:
Sådant anser jag nemi. försigtigast. Hvad nu särskildt beträffar förev:de fråga, så innefattar min motion en framställning om ändring och upphälvande af icke mindre än 6 kapitel i vår handelsbalk. Det finnes dock två synpunkter, från hvilka man kan bedöma denna fråga. Somliga, och jag bekänner att jag tillhör deras antal, anse att frågan bör behandlas efter ämnets beskaffenhet och att således, när ämnet otvifvelaktig! är af ekonomisk natur, detsamma kan behandlas som ekonomisk fråga. Andra åter anse att man hufvudsakligen bör göra afseende på hvad lag som bör ändras, och att således, då det gäller stadganden i allmänna lagen, ärendet bör behandlas som en lagfråga. Jag tror att denna sednare åsigt allt mer och mer blifvit öfvergifven, men den har dock ännu anhängare. Likväl och om man äfven vill antaga att ämnet hufvudsakligen bör bestämma, hvilketdera förfaringssätt man företrädesvis bör följa, så får jag fästa uppmärksamheten deruppå, att frågan här gäller åtskilliga punkter, hvilka otvifvelaktigt tillhöra civil-lagstiftningen, t. ex. 5:te §:n af 3:dje kap. i handelsbalken, som, med den lydelse den erhållit genom K. M:s Nåd. Förordning d. 9 November 1844, äfven rör 6:te penningen af den, som från stad flyttar utrikes. Denna § blef som civillagstiftningsfråga år 1844 behandlad af Konung och R. St:r. Uti samma förordning innefattades äfven en förklaring öfver 32:dra §:n af R. o. Ad:s privilegier deri 16 Oktober 1723, hvad der stadgade afgifter vid utflyttning till utrikes ort angår. Om förutnämnde öde §:s förändrande har jag visserligen icke gjort någon särskild framställning; men har dock väckt fråga derom, att hela kapitlet skulle upphäfvas och införas i den nya lagen. Jag anser fördenskull att denna fråga bör behandlas af Laggemensamt med Ekon.-Utskd; meu att R. o. Ad. fullkomligt riktigt förfarit, då R. o. Ad. bifallit
Men seglatsen till Indien och Kina omöjliggjordes tills vidare för holländarne liksom för engelsmännen genom Spaniens och Portugals öfvervigt till sjös, och genom dessa länders försök att för sig bibehålla allenarätten till de handelsvägar de upptäckt. För att blifva delaktiga i den stora vinst, handeln med kryddornas och sidentygens länder medförde, tycktes det derföre vara oundgängligt att uppsöka en ny sjöväg norr om Asien eller Amerika till österns haf. Om en dylik verkligen funnes, var det klart, att Hollands läge skulle Holländsk skeppare. Efter G. de Veer. blifva synnerligen gynsamt för öfvertagandet af den vinstgifvande handeln. I denna omständighet har man att söka orsaken till den hänförelse, med hvilken man i detta land helsade det första förslaget att sjöledes norr om Asien söka framtränga till Kina eller Japan. Med stor kostnad utrustade man för detta ändamål tre år å rad expeditioner, hvilka visserligen icke nådde det föresatta målet, upptäckten af en nordostlig sjöväg till östra Asien, men dock ej allenast förvärfvat sig en vigtig plats i de geografiska upptäckternas historia, utan ock hundrafaldt återbetalt de på dem nedlagda kostnader, dels omedelbart genom den för Holland så vinstgifvande hvalfångst till hvilken de gåfvo upphof, dels medelbart genom den lyftning de gåfvo åt folkets sjelfkänsla och nationalmedvetande. Man jemförde landsmännens bedrifter bland polarländernas is och snö med Argonauternas sjöfärd, med Hannibals öfvergång af Alperna och med macedoniernas härnadståg i Asiens och Libyens öknar (se t. ex. Blavius, Atlas major, latinska uppl. 1665, T. I s. 24 & 31). Då dessa färder tillika bilda det mest storartade försök till lösande af den uppgift, som förelåg Vegaexpeditionen, skall jag här något utförligare redogöra för dem. Holländarnes första resa 1594. Denna utrustades på enskild bekostnad, hufvudsakligast genom köpmännen Balthazar Mucheron, Jacob Valcke och Franciscus Maelson.
bör man icke härtill ännu weta, om sysslors och ärendeuS gäng ivunnit eller förlorat genom ett sädant förfarande; skulle, om erfarenheten besannar det scb» nare, hwilket jag förmodar wid undersökningen finnes, man dock sälta ett mindre warde pä ärendenas rätta bestridande, än pä lönen derföre? Men, inwander man; de flesta af, om ej a^la, löntagare mäste ju redan umbära för någon tid sina inkomster: den ena sös är, den andra auda till i8 mauader, 166 Den 4 November. som i Militären inträffar ibland, och Prester osta 2 är; när man kunnat wänta sädane tider, hvarföre ej Z L i är dcröfloer? Kanste wore swaret det rätta och enklaste, att just derföre att man mäst wänta denna tid, borde man slippa det för en annan. Men förhällandek af uppstofwet hittills, och det nu söresia. qna, ar icke likartadt. Man farj för det man redan ar underkastav, men icke för det förestagna, en ersättning i wista fall. Det första halswa årets förlorade lön ätergifwes säfom begrafningshjelp ät manga. fLostallsinnehafware mitta fardagar, en Prest kan ät sina arfwingar fä de nädär ersatta, som han wantat m. m., och säkerheten om desta erfatttnngar mäste wal i betydlig män underlätta tillgängarne för den tid, som lönlöst i stensten framlöper. Jag kan ej undgå att, oaktadt den widlyfkighet hwaruti jag räkar, göra en anmärkning af wigt: nemligen huru de som ivid en sednare alder flyttas frän en illa lönt tjenst till en bättre, göra, i förhål* laude till deras lifstid, större förttdster, an yngre, och huru olyckligare fädant för deni ar.
Och har för öfrigt Herr Ragmannen Grefve G yllen horg erinrat, att Stats» Utskottets Förslag icke detaillerade de behof, hvartill den uppgifne tillökningen i bidraget för Stats-Verkets utgifter erfordras; i anseende hvartill Herr Grefven ansett förslaget ej böra under öfvervägande tågås förr än det slutliga Betänkandet om Stats» Regleringen på det hela inkomme; äfvensom Herr Grefven äskat, att fullständige uppgifter oin Stats-Verkets alla tillgångar af öfvevskottsmedel elier andre Fonder först måtte afgifvas, samt de till Utskottet afiåtne Remisserne af Riksens Ständers Herrar Revisorers Berättelse Stats-TJtskottets Betänkanden. i3°5 om Stats-Verkets förvaltning och Räkenskaper för de föregående arén skyndsamt besvaras till upplysning i berörde, med flere hänseenden. Hvad nu angar förstnämnde anmärkning, att nemligen den erforderlige tillökningen af 550,000 R:dr för 5tats-Verket matte påräknas af Hankens 750,000 R:dr får Utskottet förklara, att enligt dess gemensamt med Banco-Utskottet afgifne Utlåtande och Förslag, angående Finance - Regleringen, har någon förändring eller minskning uti inbetalningen af berörde summa till Ranken ahseHs icke förenlig med Riksens Ständers förut tagne beslut härom så i anseende till Bankens ställning sorn penninge - rörelsens upprätthållande i fastställd ordning; hvarföre ock . ifrågavarande behof eller tillökning i och för Stats-Verkets utgifter, såsom oberoende af nämnde inbetalning och förhållandet dermed desto mindre nu på föreslaget sätt kan undvikas. sorn sådant förutsätter en på andre grunder uppgjord ny Finance - Reglering , hvarigenom den förre skulle hufvudsakligen rubbas. Beträffande åter Herr Bagmannen Grefve Gyllenbqrgs erinringar, får Utskottet upplysa, att den uppgifne tillökningen i Bevillning.? - summan grundar sig på beräkning af Stats-Verkets utrönte behof och vid denne Riksdag anslagne n>a utgifter, hvilka förekomma att bestridas årligen.
Nekas kan väl icke att skäl till denna anmärkning 1 örefunnits; men dessa skäl torde under sednare tider hafva allt mera försvunnit, då de aldra flesta banker numera ej allenast emottaga penningar på depositsamt uppoch afskrifningsräkning emot vilkor, som kunna uppmuntra allmänheten att at dessa räkningar sig begagna, utan äfven tillhandahålla kassakreditiv samt biträda vid liqvider genom postvexlar och på flera andra sätt. Hvad i nyssnämnda afseende kunnat emot bankerna anmärkas, är äfven mera att tillskrifva en origtig förvaltning, än sjelfva sedelutgifningsrätten; och den omförmälda missrigtningen har vaiit möjlig endast derigenom, att bankrörelsen bedrifvits af ett fåtal banker, hvilka allenast i ringa mån varit underkastade konkurrensens inflytande, och hvilkas banksedlar kunnat få en stor spridning samt hållas i rörelsen till stora belopp just derföre, att bankerna varit fåtaliga. Förhållandena hafva, såsom nämndt är, efter uppkomsten af ett större antal banker, dels med, dels utan sedelutgifningsrätt, betydligt förändrats; och på ju flera banker det belopp af circulationsmedel på det hela, som kan finna användning, fördelas, desto mindre skall hvarje banks andel blifva och desto större säkerhet skola banksedlarne erbjuda, då såväl hvarje särskild banks, som samtliga bankernas sammanlagda grundfonder blifva större i förhållande till hela summan af de utelöpande sedlarne. Desto mindre skall äfven sedelutgifningen kunna göras till hufvudsak, men desto mera skola bankerna blifva hänvisade till ett rigtigare förvaltningssätt, under det de ändock blifva i stånd att kunna lämpa sig efter allmänna rörelsens på vexlande förhållanden beroende större eller mindre behof af undsättning. Rikets Ständer hafva derföre, i afseende på enskilda bankers sedelutgifningsrätt, ansett sig böra hufvudsakligen bibehålla nu gällande stadganden; dock har härvid blifvit föreskrifvet, att de för kassakreditiv lemuade säkerhetshandlingaf, på hvilka sedelutgifning grundas, höra vara till beskaffenheten jemförliga med grundfondshypothek.
Det må vara möjligt att delta stadgande kan till sjelfva principen vara ganska vist, men det borde dä vara på annat sätt uttryckt, ty sådan ordställningen nu är, kan def svårligen någonsin vinna tillämpning emedan det i de flesta fall blir omöjligt att bevisa det en person försörjer sig endast genom arbete hos andra personer. 1 § 13-står det: ”Såsom vilkor för rösträtts utöfvande vid val till Elektorer erfordras en ålder af minst 21 år.” ”Ingen som är nnder 25 år må omedelbart välja riksdagsman,” Om nu någon person har en mindre egendom så att han tillhör dem, som välja medelst Elektorer emellan 21 och 25 år, så har han rösträtt; men om han under tiden ärfver eller köper en större egendom, sä kommer han i den omedelbara val-kategorien, men der får han icke rösta förr än han fyllt 25 år; hvaraf följer, all han intilldess för sin större egendoms skull förlorar all rösträtt. Likaledes, om en lägre tjensteman, hvilken tillhörer dem, som välja medelst Elektorer uphöjes lill högre embete, sorn skulle berättiga honom att omedelbart välja riksdagsman, men han ännu icke uplnm - Den 17 December. 303 nit 25 års ålder, så mister äfven han intill dess till följd af sin befordran all rösträtt. § 16 innehåller: ”Inom hvarje distrikt för den afdeln. på landet, som har alt omedelbart välja riksdagsmän i andra kammaren, erfordras, att de valberättigas antal upgär till minst ett hundra. Der så manga lill afd:n hörande ej inom distriktet finnas, skall antalet fyllas genom upflyttning af valmän ur den afdelning som väljer genom Elektorer.”- Man har således gifvit dessa hegge abddonolika rang, ty när man upflyltas från den ena till den andra, så måste väl den sednare anses hafva högre värdighet. Saken är visserligen obetydlig, men i en grundlag bör man akta sig för stadganden som kunna gifva anledn. till löje.
Vid förnyad föredragning af StatsUtskottets d. 10 dennes afgifne samt d. 14 derpå följde på bardet lagde Utlåtande N:o 108, om anslag ä Stat, till inköp af astronomiska Instrumenter åt Observatorium i Stockholm, blef samma Utlåtande, i anledning af de utaf å t s k i 11 i g e Ledamöter dervid gjorcle anmärkningar, tili StatsUtskottet återremitteradt. S. D. Föredrogs å nyo och gillades StatsBanco - samt Allmänna Besvärs, och Eko. nomiUtskottens d. 2 dennes afgifne och d. It derpå följde, e. m. på bordet lagde Betänkande fk:o 95, rörande väckt fråga, om bestämmande Trot. Utdr. d. 17 dpril ifla*. 145 bestämmande af allmänna grunder för ett Sta tshush ållnings-Sys tern. S. D. Då nu ånyo föredrogs StatsUtskottets d. 12 dennes, afgifne och d. 14 derpå följde på bordet lagde Utlåtande, N:o 107, i anledning af de hos BondeStåndet gjorde anmärkningar, vid Utskottets, d. 13 sisth Martis, meddelade betänkande, angående de så kallade Talmäns-Tafflarne; fann Ridderskapet och Adeln, att, enär sistnämnde Betänkande redan blifvit d. 25 sistl. Martii af Ridderskapet och Adeln bifallit, Utskottets ifrågavarande Utlåtande borde läggas till Handlingarna. S. D, Vid förnyad föredragning af StatsUtskottets d. 10 dennes afgifne, samt d. 14 derpåföljde på bordet lagde Utlåtande N:o 100, i anledning af de hos Ridderskapet och Adeln gjorde anmärkningar vid Utskottets, d. 6 sistl.
Undertecknad yttrade i sin egenskap af föredragande, alt då det stadgande, om hvars upphäfvande fråga nu blifvit väckt, under den tid det varit beståndande, icke medfört något slags olägenhet för Riddarhusets tjenst, utan fast hellre både Ridd.Direct. och H. R. o. Ad. baft alla anledmr till belåtenhet och lilllfrcds - Den 18 September. 341 slällelse bflde med den sednast afgångne och förut varande Ridd.- Secret., hvilka med denna sin tjenst icke förenat något Statens embete, samt i öfrigt den allmänna grundsats vore af R. St. vid flera tillfällen uttalad, och äfven af K. M., i dess vid denna riksdag afgifna propos. om statsverkets tillstånd och behof, till riktigheten erkänd, att nemi., så vidt möjligt vore, flera tjensler eller embeten icke borde hos en person förenas, undertecknad, för sin del, ansåg eli undantag frän denna grundsats, hvad beträffade en sä i flera hänseenden maktpåliggande befattning som Ridd.SecreUs, icke böra af R. o. Ad. stadgas, för så vidt Ståndets enskilda cassa medgåfve att, pä sätt förhållandet för närvar, visar sig, aflöna Ilidd.Secret. på det sätt, att fullt skickliga personer kunde för tjenstcn erhållas, af hvilka skäl undertecknad afstyrkte, att Ridd.- Direct. mätte Frih. Tulls motion understödja. Ridd.Direct:s flesta Hrr ledamöter: Hr Ofverstelieutenanten Tornerhjelm, Hr Assessoren Cederstråle, Hr Cancellirådet Ulfsparre, Hr Kammarherren Frih. Boye samt Hr Cabinettskammarherren Frill. Koskull instämde i den af föredraganden yttrade åsigt; och som i öfrigt det, sedan längre tid tillbaka och innan ännu det ifrågavar. förbudet infördes i Itidd.Direchs instrnction, ansetts tillbörligt, att R. o.
Om Styrelsen, såsom jag antager, vill hindra myntförsämring, hvad kan hon göra derför? Icke annat än att sätta Banken i konkurstillstånd, när han inställer silfverutvexlingen. Men Banken får ej göra fullständig bankrutt, om äu i författningarne talas om hans utredning. Ännu mindre än det tillätes honom, att mindska sin utelöpande sedelstock, ännu mindre får han alldeles inställa sin rörelse och indraga alla sina sedlar, emedan Den 3 Maj. 259 Sverige, när dessa uphört att vara gångbara, ieke liar något annat bytesmedel, än skillingseller ringare skiljemynt; ty Privatbanksedlarne äro ställda att inlösas med RiksBankens. När de sednare ej mera vore gångbara, och silfvermynt ej längre kunde för dem erhållas, sedan lian blifvit stängd, och ställd under utredning; sä kunde ej heller Privathankssedlar begagnas. Hvarken Staten eiler enskilde kunde då gifva eller fä betalning. Det är denna händelse, som man, i brist på rigtigt mynt, velat förekomma genom grundlagsbudel, att göra Bankens sedlar till tvunget betalningsmedel. Men derigenom har Banken blifvit så sammankedjad med Staten, att den förre hvarken får, eller kan, bringas till fullständig cession. Också ogillade Konungen, 1841, R. St:s förslag till ändring af 172 § R.F., hvarigenom stadgas skulle, det Bankens sedlar ej måtte erkännas såsom mynt längre, än lian deni, efter deras lydelse, med silfver inlöste. Att Banken ej får göra cession år just olyckan; ty på en gäldenär, sorn aldrig kan tvingas att göra rätt för sig, kan ingen fordringsägare tro. Deraf vacklandet i vårt penningeväsen, och tviflet på säkerheten af någon annan räntebärande egendom, än den fasta. Imedlertid skulle Styrelsen nödgas förfara hädanefter, såsom hittills, och låta Banken fortsätta sina sedlars utgifning, oaktadt intet silfver för dem erhölles.
Ridderskapet och Adeln beslutit, icke alle* nast de mellan Kongl. Maj:t och kronan samt extra rotehållare redan afslutade Contracter, vid hvilka de sistnämnde, uppå af dem hos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande förnyad anmälan, önska förblifva, utan ock de, hvilka, i enahanda afseende, hädanefter kunna ingås af rotehållare, som sjelfve, eller genom lagligen befullmägtigadt Ombud, sig dertill frivilligt anmäla, må till och med nästa krig fortfara att vara gällande, voterar Ja: den det ej vill, voterar Nej. Vinner Nej, så kommer, enligt Högv. PresteStåndets Beslut, att, utan bestämmande af någon tid för Contracternes fortfarande, endast fastställas, att de Contracter, om extra rotelia» gens utgörande i motsvarande real-prasstationer, hvilka redan äro mellan Kongl. Maj :t och extra roteringshällare upprättade, må komma att bestå, derest sådant af desse Besv. och Ekon. Uisk. Betankanåen. 1517 sistnämnde begäres, äfvensom att sådane frivillige Contracter ännu må kunna upprättas och af Kongl. Maj:t i Nåder stadfästas, der detta icke hittills skett, och der de kunde blifva för försvarsverket i allmänhet nyttige. Efter föregånget val inom RiksStånden till Ledamöter i Förstärkta Ekonomiutskottet, har Förstärkta Utskottet denna dag sammanträdt; och som, efter det voteringssedlar blifvit utdelade, insamlade och en af dem förseglad aflaggd, samt de öfrige öppnade och af dessa en såsom dubbel casserad, voteringen öfver Första Yoteringspropositionen utfallit med 66