Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Prot. 1840. 4 Sami. 1 Afd. 1 Band, 3 Haft. 2 Stais-lftsliottets Utlåtande, N'.o 2 12. lare flen erinran blifvit gjord, alt, vid nämnde förhållande, någon pröfning af frågan icke vid denna, ulan nästkommande Riksdag borde ega rum; varande för öfrigt af en ledamot utaf Ridderskapet och Adeln, hvilken hufvudsakligen godkänt Utskottets förslag, yrkat, att säkrare och mera bestämd garanti, än Utskottet hemställt, borde beredas derför, att, om passevolancaafgiften komme att upphöra, lillgångarne för Armeens vapen-öfningar icke må blifva beroende af Rikets Ständers godtfinnande, och de olika opinioner i detta hänseende, som, vid serkildta Riksdagar möjligen kunna göra sig gällande; äfvensom en ledamot ansett, att det ålegat Utskottet yttra sig, angående dispositionen af nya passevolance-fondens behållning. Hvad angår den anmärkningen, att, då möles-passevolance-afgiffen eller de åligganden, hvilka densamma motsvarar, kunde anses flistad vid rustoch rot-hållares egande jord, befrielse derifrån icke borde medgifvas annorlunda, än om motsvarande lindring äfven blefve beredd åt andra samhälls-classer, så lärer det, vid närmare öfvervägande, icke undfalla uppmärksamheten, att, om denna grundsats skall iagttagas, deraf följer, att de ojemnheter uti beskattningen, som en gång tillkommit, svårligen skulle kunna upphöra och således ej eller någon lindring meddelas dem, som tilläfventyrs finnas deraf i behof.
Majit, att derest densamma ansågs förtjena afseende, i Nåder pröfva, i hvad måtto den må kunna utföras och hvad för sådant ändamål, i ett eller annat afseende, vore af nöden, har Utskottet, sorn icke anser sig vara förhindradt, att en framställning till Kongl. Majit i detta ämne tillstyrka, men deremot finner sig icke tillhöra, att, på siitt uti Bonde-Ståndet blifvit ifrågasatt, förslag i ämnet uppgöra, och •till Rikets Ständers pröfning framlägga, funnit sig icke äga anledning frångå hvad förut är vordet yttradt. Slutligen har Utskottet skolat anmäla, att, i följd af Rikets Ständers bifall till h vad Utskottet i Utlåtandet Nio 148 pag. 5 yttrat, bör under rubrik: till understöd vid vettenskapliga arbetens lifgifvande, å nu ifrågavarande Titel uppföras ett emot räntan å Kongl. f. d. Canzlhstyrelsens Händ-cässa svarande anslag af 45o Ridr Bico. Stockholm den 9 Juli i84o. Reservationer: Vid 7 punkten: af Herr Doctor Thomander: ”Jag reserverar mig deremot, att Högloft. Stats-Utskottet icke vid de i tre Riks-Stånd yttrade önskningar, fästat dét afseende, att Utskottet, med frånträdande af sitt förra beslut företagit frågan om anslag till rese-stipendier och böckers utgifvaude, i sammanhang med den ordinarie Stats-regleringen.” — Härmed förenade sig Herr Halling. Bill. till R. St. Prot. 1840. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 4'de Haft. 2 10 Stats-Utskottets Utlåtande, J\-o 214- Vid 8 punkten i emot tillstyrkan att anslaget för Dramatiska Spektaklet måtte fortfara: af Johan Andersson , Petter Persson, Anders Nilsson, Sven Heurlin och Gustaf Apelgvist. Ank. till Exp. Utsk. den 11 Juli, kl. 11 f. m.
Jag träffade er först sedan jag fått öronen fullproppade af det der, jag hade ingen personlig erfarenhet om er att sätta upp deremot, jag hade ju ingenting annat än den uppfattning jag bildat mig af edra arbeten, och nog vet ni att man misstager sig ibland, om man tror sig känna menniskan i botten, blott derför att hennes skriftställarfysionomi icke är en främmande. Jag vill icke säga att detta förslår till att ursäkta mig. Jag vet, att om det funnits bättre metall i mig sjelf – resonnansbottnen för en sund och harmonisk personlighet, så skulle icke den falska tonen ha skorrat som den gjorde. Jag har ingenting att förebrå er. Det är jag, som uppfört mig lågt och oädelt emot er. Tror ni icke jag vet det? Visade jag icke strax att jag uppfattade det så? Uttrycket i ert ansigte, då ni vände er emot mig, var alldeles tillräckligt att säga mig hvem af oss två det var, som gjort sig förtjent af misstro. Edra halft återhållna förebråelser voro mig en tortyr, men de kunde icke framtvinga ett fullständigare erkännande af min egen orätt, än den der blicken redan gjort. Om ni visste hur nära ett hån dessa edra ord ligga: ”hold dog modet oppe, læs, tænk, skriv og lev.”! Lefva? Att framvegetera sin tillvaro i en eländig byhåla etc. Och hur skall det ur allt detta kunna skjuta upp ett lifskraftigt arbete? Deri ligger förbannelsen. Solskenet var nu en gång icke för mig. Är detta tungt, så är det dock icke mer än man kan bära. Men arbetet, arbetet! – att gå bort utan att ha lemnat ett spår efter sig! Det är någonting annat. Ni kan icke tänka er hvad det vill säga. Det är att ha lidit alla tillvarons qval utan att ha uppnått ett enda resultat. Det är att ha vandrat genom verlden som en dödfödd. Men missförstå mig icke. Jag begär intet medlidande. Jag behöfver det ej, och jag brukar ej pjunka med mig sjelf. Det är torra fakta, detta. Jag vill bara att ni skall inse, att man under sådana förhållanden icke behöfver vara absolut sentimental för att afsäga sig de ”välsignelser”, som en sådan tillvaro kan innebära. Etc.
Friherren anför att uppgifter om ett Linieskepps kostnad upptaga hvad det kostar Kronan, inen ej skillnaden mellan verkliga värdet af ett dagsverke och Kronans utbetalning för detsamma, som skulle göra att det kostade Landet mera än som är uppgifvet. Jag får härvid anföra att hela Båtsmanshållets indelta räntor efter kronovärde göra 35,777 R:dr 38 sk. 3 r:st., och att enär den del af båtsmanshållet som arbetar, utgör i;del af hela styrkan, så blifver ej denna tillökning, (om den äfven skulle ingå i beräkningen) eller omkring gooo R:dr årligen, fördelad på alla arbeten delta folk deltager uti, rätt betydlig; jag tror således att man låter beräkningar stå för hvad de verkligen äro — sanna; äfven nämnes att till kostnaderne borde byggnadsstaternas löningar under den lid, som ingenting bygges, tilläggas, delta Ben 8 December e> ni» förhållande har jag aldrig erfarit. Med to Titelns anslag och det nit som vid Flottans alla stationer råder, fortgår Flottans fullbordande efter den plan Kongl. Majit gillat, och då det ej är mig till ständigt att densamma här uppgifva, får jag endast hänvisa till det resultat, som år i836 och kanske dessförinnan förefinnes. Jag anser dessutom, för att tidigare fullborda och sedan utsträcka denna plan eller Flottans fullkomnande och möjligheten att densamma sedermera underhålla, det ovilkorligen fordras att Dockbyggnaden i Carlskrona fullbordades, och då jag begagnar Friherre Anckar» swärds egna åsigter, att hvad som i raugtige och rikare Stater tillvägabringas genom StatsCassan, måste i vårt Statsförhållande åstadkommas genom omtankan att förena den mesta möjliga nytta med minsta möjliga Statsutgift, tror jag mig icke misstaga mig, om ej äfven hans tanka om möjligheten för Sverige att underhålla dess Sjöförsvar blifver förändradt, enär denna möjlighet inträffar, så vida detta arbete fulländas. Jag vill ej åberopa Nationaläran, som torde äfven vid detta arbete kunna tillämpas, för att få det fullbordadt; ej heller de stora mäns minnen, som påbörjat detsamma, utan jag endast vill framställa nyttan och nödvändigheten af dess tillvaro och dess fullbordande.
Om de motionärer, hvilka öfverklaga! en bristande efterlefnad af författningarna, skulle hafva varit i erfarenhet af ett sådant förhållande, så hade det varit deras skyldighet att i laglig väg göra sin klagan gällande och yrka rättelse derutinnan; men ingalunda kan jag finna det vara lämpligt alt genom motionärer söka fä en tind. anhållan framförd derom, att Konungen skulle anbefalla sina auetoriteter att ställa sig lagar och författningar till efterlefnad. Jag tillstyrker afslag å detta betänk, på det att icke något spår deraf må finnas, ty jag ansel' framställningen i högsta måtto olämplig och olaglig. Frih. Cederström: Det är godt och väl att Hrr von Hartmansdorff och Printzensköld tro sig genom afslag kunna få bort alla spår lill det här betänk.; men då i detsamma förekomma tvänne nfstyrkanden å väckta motioner, och ett afslag på dessa begge ganska riktiga, af ingen kland; ade, hemstäilanden skulle blifva detsamma, som ett bifall till Den 30 Januari e. m. de som oriktiga ansedda motionerna, ser jng åtminstone ingen annan råd för att få bort förslaget om den af Ulsk:n tillstyrkta und. skrifveisen till K. M. än att återremittera hela betänk., hvaruti dessa olika hemställanden förekomma, för att få ett förändradt ullål. i afseende på behofvet af någon ytterligare framställning lill K. M. Skulle Utsk:n ej förändra betänk, i det nu anmärkta hänseendet, hvilket jag dock förmodar, så kan dock den frågan, hvarföre jag begärt återremiss, åter inkomma till Stånden, afskiljd ifrån de andra frågorna, som i betänk, finnas upptagna, oell då finnes intet hinder för R. o. Ad. att afstå Utsktns hemställan; men jag måste begära återremiss, emedan jag icke finner det vara med ordning öfverensstämmande att afstå ett betänk., som innefattar tvänne afslag och ett tillstyrkande; och som man ej kan bifalla detta betänk, i sin helhet, så måste det återremitteras. Statssamt Allin. Besvärsoch Ekon.Utskms betänk. N:o 108 återremitterades.
Där tog hon ur en gryta några kalla potatis, lade dem på en tallrik, som hon satte fram för den hiingrige, och gick sedan efter ett stycke bröd och en mugg, som hon fylde med mjölk. Landstrykaren åt, utan att se på värdinnan. Det var alldeles tyst i rummet, och i vaggan sof barnet. — Hvar kommer han ifrån? sade bondhustrun till sist. — Från Kalmar, svarade mannen enstafvigt. — Är han född där? “ NeJ ‘ — Kunde han inte få arbete dår då? — Nej. Det är ondt om arbete nu för tiden. När han slutat att äta, satt han länge tyst, och bondhustrun började nästan känna sig ängslig, för att hon var ensam med en stryker inne i stugan. — Det skulle väl inte vara något att göra här? sade han slutligen. Rösten lät likgiltig, som om han varit van vid att göra frågan och kände svaret på förhand. — Jag tror inte det, svarade hustrun enstafvigt. Landsstrykaren reste sig upp, utan att svara, och gick mot dörren. Plötsligt vände han sig om, som om han glömt något. — Tack för maten, sade han. — Tack, sade bondhustrun. Han tog påsen på ryggen och gick, medan hunden följde honom till grinden. Utan att se sig om, fortsatte han framåt vägen, som leder midt öfver Oland, från vestra kusten till den östra. Åter gick han förbi flere gårdar, utan att bry sig om att gå in. Hans utseende var ännu mera sorgmodigt och likgiltigt än förut, och han såg sig knappast åt sidan, när han passerade de bygnader, hvilka syntes från vägen. Han passerade dem förbi, som om de varit folktomma, och han tänkte icke ens på, om där skulle finnas något för honom * att göra eller ej. Plötsligt stod han vid en korsväg. Midt emot syntespå afstånd Östersjön, som ett bredt, blått bälte, och åt båda sidor sträckte sig stora landsvägen, hvilken går utmed Olands östra kust. Vandraren stod och betänkte sig, om han skulle gå åt norr eller söder, samma enformiga slätt syntes åt båda sidor, så långt ögat kunde nå.
Och hän kring jordens rund han På stormens vingar bärs. Kör af BergtröU. Hur rusar vår herre Med makt framåt, Och allt förhäijas Uppå hans stråt. Kör af Solstrålar. Uti din väg ej slå I grus vår verld! Striden. Dess drottning söker jag Blott på min fard. Tenor. På silfverglittrande blomsterdoft Sväfvar drottningen huld och vän I en snöhvit böljande fotsid drägt Så lätt öfver falten hän. Uppå handen der fladdrar ett litet bi Och på skuldran ett fogelpar, Och med blommornas nektar hon sänder opp Till sin moder en lofsång klar. Kör af Blommor. Men hur hon förskräckes, Mot marken hon vacklar För honom den starke Med brännande blick. Kör af Träd. En björk henne stöder, Men sakta mot stammen Hon sjunker på mossiga Klippbranten ner; Dock stolt hon sig reserMot främlingen åter Den verldssolsalstrade Strålande mö. Striden. Så har jag då slutligt dig funnit Du, som vill täfla med mig; Säg flicka, hvem är du, som säger Att makten på jord tillhör dig! Lifret. Jag Solens dotter är, Och vidt kring jordens rund Mitt välde sträcker sig Allt från min födslostund. Min moders skänk det var — Allt lefvande är mitt! Men om jag dig betvingar. Min egendom du blifver Och allt, som nu är ditt. Lifret. Försök, jag är starkare än du! Bergtrollen. Förvägna mö. Striden. Jag vinkar, och med dunder Sig öppnar bergets prakt, Och fjell på fjell jag tornar — Så väldig är min makt! Lifret. Jag träd och blommor alstrat Och vårsväld k a ta rakt, Som bryter solens strålar Så väldig är min makt !Du vill mig besegra, Mig väldet förvägra! Dock pansar och brynja då löser jag opp, Att ej jag må krossa din ljufliga kropp Bergtrollen. Omkring hennes lif Har han armarne tryckta, Och styrka och mod Då ifrån henne flykta. Kör af Blommar. Från gördeln rosor springa Som från en grönskande stam, Och långa törnen stinga Bland yppiga massorna fram. Bergtrollen. Med kraftig hand han fattår I hennes gylne hår,
Inbjudningen antog1-; yttrandet, pag. co, serskildt i afseende på Ridderskapets och Adelns Beslut, gillades, ocii 181 ocib 182 votei ings-propositionerna förfalla. Kort. Spel—, 183:dje voterings-propositionen, såsom innefattande förbuds-bestämmelse, afsiogs. Kreatur. Käppar. Kött. Lakerade arbeten. 184—188 voterings-propositionerna, äfvensom yttrandet, pag. 92, om käppar, gillades.. Lampor, Yttrandet, i afseende på Ridderskapets och Adelns beslut, gillades, inbjudningen antogs, och 189 voterings-propositionen förföll. Likörer. igoide voterings-propositionen ogillades och artikeln Likörer ansågs lill införsel tillåten, då endast ett Stånd deremot stadgat förbud, Pro'. Ut dr. d. 3 Jpril r84l. 3oi i sammanhang hvarmed andra alternativet i 191 voteiings-propositionen förföll. Lin, ohäckladt. Inbjudningen afslogs, och 192 voterings-propositionen gillades. L us. Ljuskronor. Lunta. Läder, mer eller mindre beredi. Läster till Sko-arbetem Mais. Mastixoch Metaller. 193—201 voterings-propositionerna,. likasom yttrandet, pag. 96 och 97,. om Ljuskronor, godkändes.; Marin-Metall. Inbjudningen antogs icke, och tvåhundradeandra> voteiings-propositionen godkändes. Mjjol af vegetabilier. Munlack'. Musslor. 2o3—207 voterings-propositionerna godkändes. Nålar. Inbjudningen afslogs, och tvåhuradeåttonde' och tvåliundradcnionde voterings-propositionerna godkändes.- Nät: Inbjudningen; antogs, och tvåhundradelionde volei ings-propositionem förföll. Oljor / feta; Tvåhundradeelfte och tvåhundiadelolfte voteiings-propositionerr-a gillades. Ost'.
En sådan ärbarhet och frihet kan, i Utskottets tanka, vid sådana olyckliga tillfällen icke vara rätt använd; och, likaså oemotsägeligt det är, att dygden äger i sig sjelf sin egen belöning, likaså visst måstedet ock vara, att denna dygd hvarken i eget eller andras omdöme kan något förlora genom en uppoffring, hvilken af personer, som känna deras eget värde och sjelfve kunna bedömma deras hel - Hein. och Ekon. Utsh• Betänkandeh. i sohl!stånd, icke kan behöfva göras på ett ärbarhetens fordringar förnärmande sätt. På det likväl både Pastor och IvyrkoRådet må befrias ifrån den befattning, sorn på deras pröfning skulle få ankomma, så har Utskottet ansett sig böra i det stället föreslå, att Riksens Ständer hos Kongl. Majrt i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t, jemte anbefallande af andra för ändamålet tjenliga och lämpliga åtgärder, i afseende på en förbättrad läkarevård, täcktes i nåder anbefalla dess Befallningshafvande, att, i de orter, der det förspörjes, att den veneriska smittan sig inrotat, låta å allmän Socknestämma höra församlingens Ledamöter, ocl} infordra dera» uppgifter, rörande lielsotillståndet inom Församlingen, öfver hvilka sammanträden ochuppgifter ordentligt Socknestämme Protocoll bör föras; hvarefter det på församlingens eget beslut bör få bero, om den anser visitation vara nödvändig eller ej. Utskottet tror, att, då genom denna åtgärd intet tvång och inga oblida omdömen böra kunna äga rum, det åSyftade ändamålet icke lärer förfelas. I allt öfrigt får Utskottet åberopa sitt redan afgifna Betänkande af den 131 de sistlidne Murs, hvilket väl blifvit af Vällofl.
Riksdags-kostnadernas bestridande af nämnde verk: R. 1. 139, 174, A. 174, E. 182. —, den till Rikets nu församlade Ständer af Fullmägtige i nämnde verk afgifna Berättelse: B. 1. 139, 174, A. 174. —, angående den under innevarande riksdag verkställda statsreglering, samt anskaffande af de för nämnde verks utgifter erforderliga medel: B. V. 638, 657, 662, A. 662, E. 698. —, med förslag till stadganden i det nya Reglementet för nämnde verk angående de under sist förflutne riksdag för jernvägsbyggnaderna beviljade, ännu innestående anslag och lån; B. V. 608, 624, A. 624. —, med förslag till stadganden i det nya Reglementet för detta verk angående de under nuvarande riksdag anvisade stats-utgifter, äfvensom angående de för jernvägs-byggnader och jernvägs-materiel beviljade anslag: B. V. 637, 657, A. 657. —, angående fortfarande understöds beviljande för enkeoch pupill-kassan derstädes: B. Y. 541, 544, A. 544. —, angående dess förvaltning under den tid, som förflutit sedan början af 1862 — 1863 års Riksdag: B. 11. 204, 260, 268, A. 268. —, i anledning af väckt fråga om ökadt anslag till begrafningshjelp och understöd för sterbbusen efter tjenstemän och vaktbeljente vid nämnde verk: B. V. 541, 544, A. 544. —, med förslag till aflöningsoch pensions-stater vid nämnde verk samt exspektans-stat vid f. d. General-Assistans-Kontoret: B. V. 686, 699, A. 699. —, med förslag till en § i det nya Reglementet för nämnde verk: B. V. 686, 699, A. 699. —, angående öfverlemnande till Kongl. Maj;t af det nya Reglementet för nämnde verk: B. Y. 686, 699, A. 699, E. 701. —.
December 184G till betalning ulan förmåns!ält laslställdes; alt sammanräknade beloppet af tilla uti denna sednare konkursen vederbörligen bevakade och fastställda fordringar uppgick lill 3,617 r:^r 29 ' hvaraf förmånsrätt tillerkändes en summa, af 341 r:dr i3 sk., lian hvilket fastställda belopp dock borde afdragas 865 r:dr 38 sk., som Riksgälds-kontoret, i afräkning å. sin borgens-fordian numera erhållit genom utdelningar i andra löf tesmannen, viktualiehandlande!! Aö/7/V/g.y konkurs; att de till 1,091- rldr 14 sk. beräknade lillgångarne efter skomakaren IVrxsbrr^ egentligen utgjordes af en mindro i Ladugårdslandsförsamling belägen fastighet, hvilken uti konkursdomen väl upptogs lill 1,000 r:dr, men vid derå aldine sakkunnige personer nyligen anställd besigtning, i anseende till egendomens högst bristfälliga skick, endast värderades lill 55o r:dr, äfvensom alt merbemälte skomakares efter-lernnade enka, enligt det bennes ansökning bifogade prestbetyg, hade haft 10 hain, af hvilka de sex, som ännu lefde, åtnjutit' en kristlig våld och uppfostran samt* vid en Aldér af mer än 5o år, befunne sig i brist och fattigdom. Lii det, angående förevarande afsk 1 ifnings-11 Agn, från Riksgälds-kontorets ombudsman infordrade utlåtande, har donne, jemte meddelandet al andra upplysningar, anmält, alt vid ransakniogen i ofvanberörde balansmål Bih. lill fl. St.
Det är nemi. klart, att, genom denna förändring, skulle den frihet borttagas, som nu är landt männen förunnad att förädla en stor del af deras produkter och hålla dem till salu. Sådant vore ett af de största bevis på en vacklande lagstiftning och en retrograd rörelse i Rikets hushållning, hvarföre jag anhåller om bifall till Utsk:s Betänk. Hr von Hartmansdorff: I fall man i en lagstiftning kommit på afväg, så är ingenting för Riket så helsosamt som den retrograda rörelsen. Propos. lill bifall å Utsk:s förevar:de yttrande blef härefter framställd och besvarad med starka Ja, jemte några Nej; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade sig hafva funnit Ja öfvervägande. § 2. Utsk:s yttrande bifölls. 368 Den 27 September e. m. § *• Utsk:s först förekommande yttrande, ang:de ifrågaslälldt uphäfvande af rättigheten lill handtverks-verkstäders anläggande på landel, bifölls. Då härefter förekom mom. 6 af ifrågavande §, uplästes Frih. Alströmers vid Betänk, fogade reservation, på begäran af Hr Printzencreutz, Bernh. Wilh., som sedermera yttrade: Då jag hufvudsakligen instämmer i de åsigter, Frih. Alströmer uttalat, och jag således anser förslaget oriktigt och ändamålslöst, så inskränker jag mig till att anhålla om R. o. Ad:s afslag å denna del af Betänk. Hr von Hartmansdorff: Frih. Alströmer yttrar, att for dran af mäslare-prof är en föråldrad fördom, som man vill återuplifva. Men hvad är väl mästareprofvet annat än ådagaläggande att man besitter den skicklighet, som för yrkets utöfning är nödig? Ar det väl en fördom, att man skall ega de kunskaper, som man för eli yrke behöfver? Jag skulle tro att motsatsen, eller att man utan kunskaper duger till hvad som helst, är fördom. Förr hette det att: ”Les gens comme il fant savent tout par eux-mémes sans avoir jamais rien appris.”
Jag ville blott uplysa att frågan pröfvades af Utsk., då den der förevar, men af det större flertalet af Utsk:s ledamöter har det icke blifvit godkändt, att bevillmn för denna löneförmån skulle uphöra. Då nu Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att han icke rätt upfattat huruvida Hr Bildts mening varit att propos. ang:de 4 §:n borde serskildt framställas, eller att den skulle innefattas under den af Frih. Palmstjerna i afseende på flera §§:r begärda propos., förklarade Hr Bildt att han instämde i Frih. Palmstjernas förslag. Sedan härefter jemväl 5:te, öde och 7:de §§:ne blifvit upnämnde, hemställde Hr Gr. o. Landtm, om R. o. Ad., i öfverensstämmelse med hvad Frih. Palmstjerna föreslagit, behagade f. n. låta vid 2:dra, 3:dje, 4:de, 5:te, öde och 7:de §§:ne bero, med R. o. Ad. förbehållen rätt att derom, efter besvarandet af återremissen å Utsk:s yttrande ronde bevillmn å Embetsoch Tjenstemäns samt Betjentes löner m. m. fatta de beslut, hvartill beslutet i hufvudfrågan kunde föranleda; hvilket bifölls. 27* 420 Den 27 Maj e. m. Då §:n 9 förekom yttrade Frih. Palmstjerna: Uti den 9:de §:n står nämndt om Handtverkare i Stockholm och Götheborg och i de andra städerna. Jag får hemställa till Utsk:s ledamöter, huruvida under namnet Handtverkare kan förstås sådane personer, som utan att hafva erhållit mästerskap och burskap, verkställa s. k. handtverkeri-arbeten endast såsom ett försöjningsmedel, eller huruvida dessa Handtverkare, som nu äro i 9:de §:n omnämnda, skola vara borgare. Gr. af Ugglas:
Alströmer, Carl Johan Oscar, upropades, förklarade han sig vilja afstå från det yttrande, han ämnat afgifva. Frih. Åkerhjelm, Johan Carl: Min värde granne här bredvid mig började sitt yttrande med att visa olämpligheten af tidsödande discussioner. Jag vill följa hans råd och uplysa Ståndet om, att förevar:de Betänk, numera är bifallet af de 3 öfriga St:n och således är frågan redan afgjord. Jag anhåller alltså att R. o. Ad. äfven måtte bifalla Betänk. Frih. Raab, Adam Christian: Jag kan icke finna att i en fråga af sådan vigt som denna det är ändamålslöst alt afgifva en opinion, helst inom detta Stånd, sorn icke utan skål anses besitta en större uplvsning. Af denna anledn. instämmer jag med Gr. Björnstjerna och yrkar, att R. o. Ad , sedan 3 Stånd numera bifallit Betänk., måtte med godkännande af motionens syfte lägga Betänk, till handlingarne. Gr. Sparre, Erik: Äfven jag förenar mig med Gr. Björn stjerna. Under mitt vistande i Norrige sisth år erfor jag, ehuru jurist inom mitt fädernesland, min obekantskap med Norriges lagar och samhällsförfattning och bland Norrmännen beklagade sig flere öfver deras obekantskap med våra lagar, med våra förhållanden. Under sednare tider har upmärksamheten likväl blifvit fästad å bri» sterne i våra unionella förhållanden och genom en mängd komitéer, nedsatte för afhjelpandet af dessa brister, har man sökt sammanknyta föreningsbandet. Men skall detta blifva möjligt i en ännu högre grad, mäste kännedomen om de båda ländernas förhållanden och fördelar vara ömsesidig. Det inträffar ofta, att inom en viss vetenskap upstår brist på personer, som deråt egna sig, och det måste då alltid vara en vinst att terrainen något utvidgas, så att de båda länderna kunna tillegna sig de utmärktare förmågor som i ett visst fack finnas inom ena landet och tilläfventyrs der kunna undvaras. Detta gäller kanske mera än något annat den juridiska vetenskapen.