Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag kan icke gilla denna hushållning; ty den leder till radical slatsnpplösning, under det man fordrar, att ärendena likväl skola gå. Utsk. måtte ej hafva svårt att i Statscontorets särskildta contor underrätta sig om huru många embetsman der finnas, och om de hafva för liten sysselsättning. Gud bevars! utred förhållandet och visa att vet ket har för många tjenstemän; drag in alla de öfverflödiga; men om det är brist på tjenstemän, så måsle R. St. anslå medel för ett så stort antal, som behöfves. Jag begär återremiss af betänkandet. Hr Rosenblad, Bernh.: I afseende på den egentliga saken, skall jag inskränka mig att upplaga det af Hr von Hartmansdorff framställda förhållande, hvilket i n 11 ii (Fade vid 1818 års riksdag; men derjemte anhåller jag att få yttra några ord om andra bifrågor, hvilka inkommit såsom skäl för och emot. Dit hör frågan i hvad mån, genom lemnade anslag vid denna riksdag, StatsUtsk. gjort sig mer eller mindre förtjent af nationens tacksamhet, beröm, o. s. v. Dervid får jag yttra min förundran öfver, all jag nu hört en panegyrik öfver StatsUtskrs tillstyrkanden i della fall, just ifrån samme ledamot, ifrån hvilken, om jag ej rnissminner mig, jag förut hört en alhilles motsatt framställning. Deremot är det med mycken tillfredsställelse men tillika med förundran, som jag hört Frih. Sprengtporten nu yttra den sats, hvilken jag erkänner vara fullkomligt öfverensstämmande ined våra grundlagar , nemi. att K. M. är oförhindrad att af besparingar anslå arfvoden för tjenstemän, hvilka kunna behöfvas utöfver det ordin.antalet, och det fagnar mig alt Frih.
Bjud Presterna, som bära vittnesbördsens ark, att de träda upp utur Jordan. Alltså böd Josua Prestomen, och sade: Stiger upp utur Jordan. Och då Presterna, som Herrans förbunds ark båro, stego upp utur Jordan, och trädde med deras fotbjelle på torra landet, kom Jordans vatten återigen i sin stad, och flöt såsom tillförene till alla sina brädder. Och det var den tionde dagen i den första månadenom, då folket uppsteg utur Jordan, och lägrade sig i Gilgal, östan för Jericho. Och de tolf stenar, som de utur Jordan tagit hade, reste Josua upp i Gilgal; Och sade till Israels barn: När nu i framtiden edor barn fråga sina fäder, och säga: Hvad skola desse stenarna? Så skolen I undervisa dem, och säga: Israel gick torr igenom Jordan, Då Herren edar Gud förtorkade Jordans vatten för eder, så länge I gingen deröfver, lika som Herren edar Gud gjorde i röda hafvet, hvilket han torrt gjorde för oss, så att vi ginge derigenom; På det all folk på jordene skola känna Herrans hand, huru mägtig hon är; och att I skolen frukta Herran edar Gud alltid. Då nu alla de Amoreers Konungar, som på den sidan Jordan vesterut bodde, och alla de Cananeers Konungar vid hafvet, hörde huru Herren hade förtorkat Jordans vatten för Israels barn, så länge de gingo deröfver, vardt deras hjerta bäfvande, och intet mod var mer i dem, för Israels barns skull. På den tiden sade Herren till Josua: Gör dig stenknifvar, och omskär Israels barn annan gång. Då gjorde Josua sig stenknifvar, och omskar Israels barn på den högen Araloth. Och detta är saken, hvarföre Josua omskar allt folket, som utur Egypten draget var, mankön; ty allt krigsfolket var dödt blifvet i öknene på vägenom, då de drogo utur Egypten; Ty allt det folk, som utdrog, var omskoret; men allt det folk, som i öknene föddes på vägenom, då de drogo utur Egypten, det var icke omskoret.
Stms revisorer vid den resa de 18 >4 företogo till Carlsborg, erhöllo af fortifikalionsbelälet derstädes åtskilliga upplysningar rörande nämnde fästning, hvilka de delgifvit 11. St:r i sin berättelse och hvilka SlatsUtsk:t bort tagit kännedom om och reflekterat öfver. Det hette nemi. i denna berättelse: »de stående faux-fraiserna uppgå till omkring 12 proc. af arbetskostnaderna, hvarmed alltså statens utgifter för denna (Carlsborgs) byggnad förökas i samma mån dermed utöfver behofvet utdrages på tiden. Om deremot statens tillgångar medgåfve fästningsbyggnadens fullföljande med stiirre skyndsamhet, än hvad hittills skett, så skulle det utan tvifvel ur både ekonomisk och militärisk synpunkt vara en vinst för fäderneslandet. Enligt de af vederb:de fortifikationsbelälhafvare meddelade upplysningar, skulle, om nu gällande plan och prisförhållanden läggas till grund för beräkningen, för lastningens fullbordande inom 10 år erfordras en summa af 3,440.000 rdr, samt till bepansring förslagsvis 1 million rdr, och lill belastningen å norra sidan, för hvilken någon plan icke ännu är fastställd, 560.000 rdr, tillsammans 5 millioner, d. v. s. ett årligt anslag af 500,000 rdr. Med nuvarande anslag af 100,000 rdr, skulle åter icke allenast berörda kostnadssumma ot v i (vela k tigt blifva för byggnadens fullbordan alltför otillräcklig, utan äfven en tidrymd al omkring 60 år dertill erfordras.» Alven om Frih. Klinckowslröms fasansfulla målning af vår financiella ställning vore riktig, hemställer jag dock huruvida det kan anses såsom klok hushållning att bevilja så knappa anslag till fortsättande al Carlsborgs fästningsbyggnad, att icke allenast faux-fraiserna uppgå till 12 proc. om året, utan äfven kostnaden kommer att ökas år ifrån år, i följd hvaraf fästninningen sannolikt aldrig blir färdig.
Slutligen framträder den subjektiva viljans frihet däruti, att den kan sätta sin egen själfuppehållelse såsom uppehållelse af dess naturbestämda innehåll såsom ändamål, hvarigenom den har rätten att sätta såsom sitt ändamål sin egen välgång — välgångens rätt. Men i det den subjektiva viljan är satt såsom i välgångens rätt sättande sin egen välgång såsom sitt ändamål, är den därmed satt såsom fullständigt reflekterande sitt särskilda innehåll eller såsom oändlig själfreflexion. Därmed framträder vid densamma den i och för sig fria allmänna viljan. Då nu den senare såsom allmän ännu har tillvaro endast i den abstrakta rätten, kan en strid uppstå mellan den allmänna viljan och den särskilda viljans rätt att sätta sin egen välgång såsom sitt ändamål. Detta inträffar särskildt i nödrätten. Men därmed ådagalägga såväl den i och för sig fria viljans abstrakta tillvaro såsom abstrakt rätt som den särskilda viljans rätt till egen välgång hvar för sig sin egen ensidighet och idealitet samt visa sig såsom tarfvande hvarandra för sin fullständighet. Därför öfvergå de till att upptaga hvarandra i sig. Den abstrakta rätten såsom i sig upptagande den särskilda viljans rätt är det goda, hvari den allmänna i och för sig fria viljan (hos Kant idéen om den avtonomiska viljan) är det substantiella i den särskilda viljan, men icke äger verklighet i denna sin egenskap annat än därigenom, att den särskilda viljan bestämmer densamma såsom sitt väsendtliga ändamål, emedan denna i afsiktens och välgångens rätt har rätt att själf bestämma sitt ändamål. Den särskilda viljans rätt åter såsom i sig upptagande den abstrakta rätten är den sitt eget innehåll bestämmande oändliga subjektiviteten — samvetet. Af det förhållande, i hvilket i det goda den allmänna viljan står till den särskilda, nämligen att vara det substantiella i den samma, men icke kunna realiseras annat än, därigenom att den särskilda viljan upptager den till högsta bestämningsgrund, följer, att den allmänna viljan på den särskilda ställer den ovilkorliga fordran, att den senare bestämmer den förra såsom sitt väsendtliga ändamål. Det goda är därför den allmänna viljan såsom ovilkorligt börande af den särskilda viljan realiseras.
Sistnämnde förmon, som åtnjutes lika af mannen och hustrun, utan afseende derpå, hvilkendera makan den andra öfverlefver, utgör en ersättning för de olägenheter, som den efterlefvande vanligen måste vidkännas genom boets upplösning, samt bar icke gemenskap med giftorätten. Hvad morgongåfva beträffar, så förekommer, att den ej står i något oskiljagtigt sammanhang med giftorätten efter landsrätt; och då den eger rum älven efter stadsrätt, i fall hustru ej har barn efter mannen, samt giftorätten hädanefter, enligt Utskottets tanka, alltid skulle blifva till hälften, eller efter stadsrätt, synes en sådan inskränktare morgongåfvo-rätt ock för framtiden böra bibehållas, hvilket äfven synes hafva ali billighet för sig, om man tager i betragtande, att i allmänhet enkan befinner sig i en mera ömmande och bekymmersfull belägenhet, än den i enklings-stånd försatte mannen. Dessutom ega mannens arfvingar, i händelse morgongåfva ej blifvit före vigseln utfäst, att densamma efter godtfinnande bestämma, antingen under nyttjande-rätt, så länge hon enka sitter och ärliga lefver, lill hvad, som motsvarar \f6 af mannens behållna lott, eller under eganderätt till ett värde, motsvarande i/hoaf samma lott. I händelse makarnes gifto-rätt blifver lika, följer deraf, att boets gemensamma gäld skall af dem till hälften hvardera betalas, hvilket ock instämmer med grunderna i rr Cap. Giftermåls-Balken, men likväl föranleder till uteslutning från 2 §. i samma Cap. af orden: ”ehvad de under landsrätt eller stadsrätt höra”; äfvensom 1 momentet i nämnde Capitels 7 §., angående makars inbördes rättighet till vederlag för under ägtenskapet såld odaljord, bör ändras till den lydelse, att makarne till hälften hvardera skola med sin jord gifva fyllnad för den jord, sorn till begges nytta, blifvit afyttrad.
Härtill fordras, att grunderne för värdering af fast egendom, som ger ränta, blifva fastställda. Uti mitt, till Cominittéen ingifna yttrande om låne-anstalterne och Hypotheks-väsendet, har jag sökt bestämma dessa grunder. Då likväl en sådan värdering aldrig kan blifva annat än approximativ borde den auctoritet, som utfärdar Hypoiheks-documentet jemte det sålunda genom beräkning fundna värdet af fastigheten, utsätta det pris, livaiföre sista köpa* ren den förvärfvat. Hvarje nytt hypothekariskt document borde derjemte uppräkna de förut i samma egendom 432 Betänkande om Rikets Fenninge-Verk. tagna inteckningar, det vili saga: tillika vara gravations-bevis. På det att täflan om credit må kunna blifva fullkomligt fri, borde Lagen, som bestämmer högsta räntan till 6 procent , afskaffa?. Denna Lag, hvartill vidskepelsen gifvit anledning och egennyttan vetat vända sig till fördel, iakttages icke nu mera, hvarken af dem som begagna den personliga crediten, eller af Regeringarne då de upptaga Ian. Den är deremot till förhinder för dem, hvilka behöfva begagna real-crediten. De förra ega således emot desse sednare ett gifvet företräde i täflan om credit. Hvarje förbindelse, försäkrad genom ett hypothekariskt document , borde till sitt belopp i mynt vara bestämd. Omyndigas rättigheter, ägtenskaps-förord m. m. d. borde aldrig medföra förmåns-rätt uti en gäldenärs massa, annorlunda, än efter den dag då förbindelsen blifvit på föreskrifvet sätt med hypothek försedd , och blott för det vissa bestämda beloppet. Efter denna grundsatts, borde ej heller, under den genom hypotheket förvarade säkerheten för capitalet, äfven säkerhet för räntan anses in-' nefattad, så vida icke låne-öfverenskommelsen tillika sjelf innehåller viss bestämd tid för dess varaktighet. Om alla förhållanden emellan capitalister och upplänande fastighets-egare redan vore komna till stadga, — hvilket efter hvad jag tror mig hafva visat, uti ett land, sådant som vårt, ej kan ske utan lagstiftarens medverkan till grundla g - Betänkande om Rikets Penninge-Verk.
Besv. o. EkonUtsk:s d. 26 sisth Febr. och d. 1 dennes på bordet lagde utlåtrn: N: 41, i anledn. af väckt motion om inrättandet af eli postkontor vid Säthälla gästgifvaregård i Jönköpings län; och 376 Den 12 Mars e. m. l\T:o 42, i anledn. af väckt motion om tilldelandet af fri och obegränsad smidesoch vågföringsrätt åt alla inom Bergslag privilegierade smides-verkstäder. Föredrogs ånyo Allra. Besv.- o. Ekon.Utsk:s d. 26 sisth Febr. och d. 1 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 43, i anledn. af väckt motion om uphörande af mätarepenningar för stenkol, som till riket införas. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Det synes verkligen som motionären haft ganska goda skäl för sin anhållan att Ständerne skulle till Konungen ingå med begäran att mätare-penningar icke skulle vidare erläggas för de stenkol, som införas till olika ställen pä kusten af Bohus län och användas lill bränsle i st. f. skog. Det är bekant att nämnde kust är lemligen skoglös i allmänhet och att således behofvet af stenkols begagnande der verkligen är förhanden. Ingen stad kan äga billiga anspråk på erhållande af mätarepenningar för varor, som icke i staden försäljas, då den icke har någon den ringaste olägenhet af varornes ankomst, och farlyget hvari de införas, icke ens der lägger till eller begagnar dess hamn eller quaier. Det skäl Utsk. mot bifall till motionen anfört, nemi. att mätare-penningarnes utgående grundar sig på serskilda K. resolutioner, synes mig alltför svagt för att hindra det rättigheten skulle kunna uphöra. Detta skäl utgör nemi. intet hinder för ändring af berörde resol. ännu mindre hinder för Ständerne att till Konungen ingå med begäran att de måtte förändras, när all möjlighet, billighet, man kunde säga rättvisa, fordrar att ortens innevånare icke belastas med sådana utgifter och sådana besvär, som dessa K. bref och resol. numera åstadkomma.
Att de, till följd af någon lag eller några af Konung och Ständer fattade beslut, skulle vara förbundne att utbyta utskrifningen mot det ständiga och vissa knektehållet, har deremot blifvit bestrid t och, såsom mig synes, ingalunda af Utskottet bevisadt. Tvertom säger Utskottet sjelf, att ”Roteringen nar dock frivillig. Det berodde af provinserne, att dertill bifalla eller bibehålla utskrifningen.''' Allt hvad man kan lägga egarne af förbemälte hemman under tiden från 1682 tili 1756 till last, är derföre, att ilo begagnade sig af en dem lagligen tillkommande rättighet. Att det för rikets försvar medförde en olägenhet, att endast dessa hemman bibehöllo utskrifningen, sedan alla andra underkastat sig roteringen, är tydligt, och deraf förklaras de många försök, som under denna tid gjordes att förmå den Halländska Adeln att på roteringen ingå, men sedan den beskattning, som, till följd af deras motstånd, borde, såsom ett motsvarande onus, de Halländska hemmanen åläggas, blifvit vid 1756 års riksdag slutligen bestämd och derefter under så lång tid ingått uti alla på dessa hemmans värden grundade rättsförhållanden, såsom vid köp, arf, byten o. a., synes mig nu intet skäl kunna finnas alt Stats-Utskottets Utlåtande, 2Y'. 'o 2Ht. 27 genom en drygare beskattning nedsätta samma värden uti de nuvarande egarnes hander, derföre, att man ogillar deras handlingssätt, hvilka för hundrade år sedan innehade hemmanen. Må man, om man så vill, för konformitetens skull med det öfriga riket, bibehålla den roteringsskyldighet, sorn vid sistlidne riksdag blef hemmanen ålagd, men må man dervid tillika tillse, att det onus, som härigenom drabbar dem, icke blir så betydligt högre än det, vid hvars bibehållande för all framtid de 1756 af Konung och Ständer försäkrades, som genom ett vidhållande äfven i denna del af Rikets Ständers sednaste beslut, skulle blifva fallet.
Uti den fråga om förhöjning af försiags-anslaget till medilo-legala besiglningar, hvilken Utskottet i sitt utlåtande M 18, § 69, uppskjutit för ali i sammanhang med statsregleringén förekomma, har Utskottet af räkenskaperne inhemtal, alt bristerne å detta anslag, uppfördt i Riks-slaten med 9,000 R:dr, under de sednare åren småningom minskats och utgiften närmat sig anslags-beloppet. Vid så-' dant förhållande synes en tillökning i detta anslag icke behöflig. Men då, efter hvad Utskottet tillika erfarit, Kongl. Maj:t, jemlikt Nådigt Bref den 23 .luli nästlidet år, beviljat Provincialläkare och deras vederlikar, samt dem, som deras tjenst bestrida, ökad ersättning för ifrågavarande slags förrättningar, och anslaget härigenom 2» Siats-Utskottets Utlåtande »M 42. torde hädanefter blifva mera otillräckligt för det afsedda behofvet, hemställer Utskottet, att omförmälda förslags-anslag måtte förhöjas till 10,000 R:dr. 12:o Till följd af Kongl. Maj:ts Nådiga förslag, angående upphörande af de till särskilda verk utgående ljuspenningar, borde, enligt den Nådiga Propositionen, förslags-anslaget till skrifmaterialier och expenser, nu utgörande 23,915 R:dr 94 öre, minskas med ett ljuspenningarne motsvarande belopp af 1,820 R:dr. Ehuru äfven Utskottet tillstyrkt ljuspenningarnes försvinnande under nästa statsregleringsperiod, har dock Utskottet, med afseende derå, att, enligt räkenskaperne, berörde anslag, å hvilket en mindre besparing år 1852 uppkommit, deremot visat brist år 1853 af 1,522 R:dr 95 öre och år 1854 af 6,398 R:dr 52 öre, trott, all anslaget bör bibehållas vid nuvarande belopp, hvilket dock, för jernnande af Hufvudtitelns slutsumma, torde ökas med 58 öre. 13:o.
Särskildt för plöjning af nyodlingar och för andra odlingsföretag anlitas oftast Wermländningar, som med egna hästar och plogar van ligen hit ankomma vårtiden och sedermera här uppehålla sig under hela sommaren. Dagsverkspriserna, som af Förvaltnings-Utskottet beräknas hafva under åren 1856, 1857 och 1858 i medeltal utgjort 1 R:dr för man och 50 öre för qvinna, uppgifvas för åren 1859 och 1860 till 1 R:dr 50 öre för man och 07 öre för qvinna om sommaren samt till 85 öre för man och 40 öre för qvinna under vintern, allt på egen kost; och skattas löneförmånerna för lagstadda tjenare, kosten inberäknad, till 300 R:dr för en dräng och 200 R:dr för en piga. Tab. N:o 4. c. Skogshushållning jemte D. Rofdjurs utödande. I afseende härå torde, med hänvisning till bilagde tabell N:o 4 få meddelas följande. Då de under första, andra och fjerde titlarna i tabellformuläret upptagna särkilda slag af skogar ej äro ställda under Jägeristatens förvaltning, kunna icke närmare upplysningar om dem lemnäs, än som i tabellen finnas; varande äfven dessa endast approximativa. Länets Jägeristat utgjordes vid periodens slut af en Jägmästare med 1,200 R:drs lön, 2 extra Öfverjägare utan lön, 8 Skogvaktare, försedde med boställen å Härads-allmänningarna och 2 extra Skogvaktare utan aflöning. Af kungsgårds-, boställsoch indragna kronohemmansskogar hafva omkring 2,000 tunnland blifvit till trakthuggning indelade, men åtgärder till hushållsplanernas fullföljande hafva ej vidtagits. A häradsallmänningarna, som alla stå under Jägeristatens förvaltning, sker averkningen genom trakthuggning. Stockholms Län. Skogshushållning. Priser å skogsalster. Rofdjur.
Jag, som haft en tjenstebefattning, hvilken i 10 år satt mig i den obehagliga nödvändighet att följa uppbördsmännens åtgärder på. spåren, kan intyga, att fastän dessa föreskrifter finnas, sä är det likväl omöjligt, att de alltid kunna med den noggranhet iakttagas, att ju icke förluster inträffa. Skulle man nu stadga en sådan förmånsrätt, som den, hvarom här är fråga, sä skulle det kunna inträffa, att en oredlig uppbördsman, hvilken, ehuru följd med en noggrann tillsyn, likväl icke saknar tillfälle till försnillning, kunde låta inteckna sin egendom till dess fulla värde för valutor, hvilka han aldrig erhållit, och på sådant sätt efter det balancen yppat sig skulle han icke äga en enda skilling lill ersättande af den förlust, som han förorsakat K. Al. och Kronan eller andra publika cassör. Följden häraf skulle blifva, att den controllerande tjenstemannen skulle ansvara för denna förlust till dess hela belopp. Det är nogsamt bekant huru »svåra och obehagliga alla sådane åtgärder äro, som afse att utkräfva ersättning af controllerande tjenstemän; de blifva naturligtvis ännu svårare, om Kronan och de allmänna cassorna skulle vara nödsakade att för hela bristen vända sig till dem. Jag tror, att det är nödigt och nyttigt, att den som äger medlen, som uppbördsmännen hafva om bänder, också må äga säkerhet alt kunna företrädesvis erhålla ersättning för möjligen uppkommande förluster. Jag skulle kunna uppgifva ett exempel för Hrr:ne, huruledes en uppbördsman bade bela sin egendom så intecknad, att om LagUlsk:s betänk. N:o 15 hade blifvit antaget och de derigenom erhållna förmänsrätterne hade kommit att bestå, Kronan, i st. f. att hafva erhållit full ersättning för den balance af några och 20,000 r:dr, som uppbördsmannen sig åsamkat, icke skulle hafva erhållit en enda skilling, och hvarigenom de aktade embetsman, som varit hans controllanter, skulle hafva råkat i en olycka, som de sannerligen icke hade förtjent.
Ph. A. Arell enka, Albertina Heimberger, från utgifvande af observationsprocent och anmärkningsmedel, hvilka blifvit hennes man i lifstiden till gäldande ådömda; N:o 50, i ani. af K. M:s Nåd. Propos. ang. eftergift till förmån för enkan Märtha Nilsdotter Tulpan af kronans rätt till qvarlåtenskapen efter hennes syster, enkan Anna Nilsdotter i Makrismåla; och N:o 51, i ani. af K. M:s Nåd. Propos. ang:de utbyte af jord emellan kronan och Malmö stad. Föredrogos, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, Stats-Utsk:ts den 21 dennes bordlagde Utlåtm: N:o 52, i ani. af K. M:s Nåd. Propos. angrde upplåtande under ständig besittningsrätt af en jordrymd vid Kungsöhrs norra kungsladugård; och N:o 53, i ani. af K. M:s Nåd. Propos. ang:de försäljning till skatte af den under Elfsborgs kungsladugård lydande lägenheten Klintens Bana. Föredrogos och biföllos Stats-Utsk:ts den 21 dennes bordlagde Utlåtm: N:o 54, i ani. af väckt motion om eftergift af kronans rätt till dana-arf efter Andrietta Lundborg; och N:o 55, i ani. af vackt motion om eftergift af kronans rätt till dana-arf efter enkan Anna Christina Löfgren. Föredrogos, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, Banko-Utsk:ts den 21 dennes bordlagde Utlåtm o. Mern.: N:o 25, i ani. af väckt fråga om förändrad grund för utmyntningen af Svenska silfvermyntet; Den 25 Fcbrnari. 483 N:o 26, i ani. af väckta motioner ang:de skyldighet för R.
Utskottet har tagit motionärens framställning i öfvervägande, och då, genom tillämpning af Kongl, kungörelsen den 17 Juli 1847, nuvarande arrendatorn kan komma i åtnjutande af den förmån, motionären velat honom bereda, anser Utskottet ifrågavarande framställning icke böra till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 11 Februari 1848. Ank. till Exp. Utsk. den 12 Febr., kl. t e. m. Utlåtande, i anledning af väckt motion, angående upplåtande af en kronan tillhörig lägenhet i Ronneby till plats för Tingshus åt Medelstads härad. (I. A.) Från Hederv. Bondeståndet har Statsutskottet emottagit ett af riksdagsfullmäktigen G. B. ydppelcjvist från Blekinge län till bemälde Riksstånd afgifvet memorial, deruti lian, under törmälan, att uti Ronneby köping funnes en gammal kronolägenhet under N:o 81, hvarå åbyggnaden för några år sedan skall blifvit försåld, hemställt, dels att Statsutskottet måtte från vederbörande myndigheter inhemta underrättelse, huru härmed sig rätteligen förkölle, dels ock att, sedan upplysning i ämnet erhållits, ifrågavarande kronolägenhet måtte under eganderäit öfverlåtas till Medelstads häradsboer för att derå uppföra tingshus, hvilket dem blifvit ålagdt att i nämnde köping uppbygga. Då det icke åligger Utskottet att gå i författning om en sådan utredning, som motionären med sin begäran åsyftat, samt enligt gällande föreskrifter häradets byggnadsskyldige hemmansinnehafvare äro pligtige att, utan bidrag af kronan, uppföra tingshusbyggnad , anser Utskottet motionärens framställning böra lemnäs utan afseende. Stockholm den 11 Februari 1848. Ank. till Exp. Utsk. den 12 Febr., kl. 1 e. m. Utlåtande, i anledning af vackt motion, angående förändrad reglering af Häradshöf dingeKronofogdeoch Häradsskrifv vareboställena i Åhs, Gäseneds och Kullings häraders dom - Till Statsutskottets handläggning har Hederv.