Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vilden tillverkar ined oerhörd tidsutdräkt sina stenverktyg, men så snart han blifvit mer utvecklad, ' fatt så a t t saga flera intressen, drifves lian a t t uppfinna snabbare arbetssätt. Så länge kvinnan var instängd inom liemniet, var hon en varelse med oandligt förråd af tid; Iion ordnade sina handarbeten och hon skref ihop sina matrecepter med det syftet a t t snarare » fylla ut, ticleii än bespara den. Hon var icke heller rädd för besväret; hon satte sin stolthet i, a t t inannen skiille se a t t hon icke sparåde sig. Denna tendens var alldeles inotsntt den ande, som Ilar drifvit fram uppfinningar; beg&amp;et att vinna t i d. och sp&amp;a möda. Det fordrades de tillfällen a t t bättre använda tiden, som bildning och kunskaper skanka, innan fiamsteyssimet kunde vakna hos kvinnan. I vara dagar lm jii kvinnor reformerat liandarbetena, ifrigt yrkat p i en rationel iiiider - visning i niatlagning, börjat arbeta på a t t göra den kvinliga kladedräkten niera praktisk och hygienisk. Hvilka kvinnor liafva väl gjort detta? Är det de s. k. praktiska och specifikt kvinliga, de som aldrig i sitt lif tänkt på och lefvat för annat &amp; n inat, söm ocli kläder? Nej, visst icke, de kvinnor, soni satt i ggng dessa strafvanden, liafva varit sådana, som stått på liöjden af sin tids teoretiska kvinnobildning, som fått en grundliga&amp; intellektuel iitbildning än mängden. Detta exempel ar ett slående ocli högst tröstande bevis därpå, a t t framstegsdriften, som varit alldeles kvafd under kvinnans långa oiizyndighetstillst8nd, kan vakna och skall vakna i sanima mån lifsintresse ' lia vidgas ocli ökas. Det var m d i t och hoppet, som sak-, nades hos de förra kvinnogenerationerna; och denna brist gr tillräcklig a t t kvafva mycket stora begåfningar. Z n, egenskap, som i stallet fick en oproportionerlig utveckling, var resigrtationen.
Inventariers inköp och underhåll m. m Pestitutioner Anmärkningsprovision Diverse utgifter 429,716: 26. Balans till år 1860: Credit. Balans från år 1858: Dea af Telegrafstyrelsen till Kongl. Maj:t ingifna underdåniga berättelse innehåller angående telegrafinrättningens utveckling och verksamhet följande uppgifter: På grund af Kongl, brefven den 24 September 1858 och den 4 Mars 1859, hafva under loppet af sistnämnda år följande nya telegraflinier blifvit anlagda och fullbordade, nemligen: l:o en undervattenslinie med enkel ledningstråd emellan fästa landet och ön Gottland, utgående från Westervik och slutande med station i Wisby, hvilken linie den 1 Juli blef till allmänhetens begagnande upplåtenoch 2:0 en linie emellan Umeå orh lastageplatsen Rathan, hvarest station med s. k. visareapparat öppnades den 22 Juli. Genom dessa anläggningar hafva telegraflinierna vunnit en ytterligare utsträckning af 22,5 geografiska mil och längden af samtlige ledningstrådar i samma mån ökats, så att, då vid slutet af år 1858 de förras längd utgjorde 663,3 mil och de sednares 888,7 mil, telegrafliniernas utsträckning vid revisionsårets utgång uppgick till 685,8 mil och sammanlagda trådlängden till 911,2 mil. Telegrafledningen till Gottland, hvilken är den första undervattenslinie af större betydenhet, som blifvit genom Telegraf-styrelsens försorg anlagd, har under året visat sig fullkomligt felfri. Kabeln, som är förfärdigad i London och hvars längd utgör 14,25 geografiska mil, är utlagd från fiskläget Skanvik, beläget omkring | svensk mil österut från Westervik till närheten af det \ svensk mil söder om Wisby belägna Kopparsvik.
Befordringen tillgår sålunda: att för hvarje vice-korporals vakans uprättar kompanichefen vid det kompani ledigheten inträffat, ett förslag uptagande 3:ne soldater inom kompaniet, hvilket för - 78 Den 7 December. slag ingår lill Brigadchefen, sorn af de föresi agne utnämner den han anser skickligast. Nedflyttning frän vice-korporal och vederlikar lill soldat kan af Brigad-chefen anbefallas, på kompani-chefens förutgående motiverade anmälan. För att befordras till korporal erfordras att vara vice-korporal, hafva bivista! 2:ne års sommaröfningar och ega de för en korporal erforderlige egenskaper. Befordringen tillgår sålunda: att för hvarje korporals-vakans uprältar kompani-chefen, vid det kompani ledigheten inträffat, ett förslag, uptagande 3:ne vice-korporaler inom bataljonen, hvilket förslag, försedt med vederbör:de kompanichefs yttrande, ingår till Brigad-chefen, som af de föreslagne utnämner den han anser skickligast. Vid indelt trupp skall, inom hvarje korporalskap, utses en ständig rote, till hvilken den som till korporal blifver befordrad, skall öfvetflyttas a). För alt befordras till under-officer (fanjunkare) erfordras, att vara korporal och i denna egenskap hafva tjenstgjort minst ^ år, samt hafva tagit underofficers-examen och i öfrigt ega de för en. underofficer erforderlige egenskaper. Befordran tillgår på samma sätt, som för korporaler, men med den skillnad, att å förslaget upföres 3:ne korporaler inom brigaden. Vid indelt trupp åligger hvar och en till korporal och underofficer befordrad alt, om rustoch rotehållarne så fordra, återgälda legani); deremot eger den, som lill korporal blifver befordrad, att ånyo bekomma lega af den ständige korporal-rotens rusteller rotehållare. Rote, som i följd af befordran, blifver vakant, åligger vanlig rekryleringsskyldighet.
Svenska Lagstiftningen gör, utom i ett enda fall, åtskillnad emellan fullbordadt brott och uppsåt, som icke kommer till fullbordan; och som det här ifrågavarande egentliga brottet, eller Negrers bringande i slafveri, icke kan anses lull Lord ad t förr än genom Negrers öfverförande och aflemnande till sådan ort, der de lagligen kunna som slafvar behandlas, skulle det med Svenska Lagstiftningens grunder icke öfverensstämma, att med högsta straffet belägga de förbrytelser, som i 1 §. af förslaget omförmälas, af hvilka ingendera innefattar uppsåtets fullbordande eller Negrers bringande i slafveri; utan borde, efter min tanka, med det högsta straff’, som för brott af denna beskaffenhet kan anses lämpligt, beläggas den åtgärd, att bringa Neger i slafveri medelst öfverlemnande å sådan ort, der dess behandling som slaf är 30 Bil. till K. M. Nåd. Propos. N:o 42. af Lag gillad, och, med derefter proportion nerade mindre bestraffningar, sådane åtgärder, som, utan alt innefatta högsta förbrytelsen, likväl hafva densamma för ändamål, såsom Negrers bortförande och öfverlemnande till annan, eller förande 0111 bord, deras tagande om bord och transporterande o. s. v., hvarförutan föreskriften i 61 Cap. Missgernings-Balken kunde tjena till grund vid bedömandet och bestraffandet af större eller mindre delaktighet i för» brytelserne. Hvad angår de bestämmelser, sorn i 6, 7 och 8 §§. innefattas om ansvar för underlåtenhet alt angifva, åtala eller till åtal befordra brott emot ifrågavarande Lag eller andra Länders Lagar -i samma ämne; så finnes deruti märkelig afvikelse ifrån vår Lagstiftning och dess grunder. Enligt 1 Cap. 1 §. Straff-Balken , är ansvar bestämdt endast för måls-eganden, som icke 3ngifver lifssak eller annan grof missgerning, och för den, som å Kronans vägnar kära bör, om han härutinnan sin pligt icke fullgör; äfvensom, enligt 6t Cap. 3 §.
Då hvarje-förändring uti gällande föreskrifter af så vidt omfattande beskaffenhet, sorn borttagande af de uti hittills gällande tulltaxa bestämda införselförbud, ovilkorligen måste inverka på de näringar, som af ett sådant förbud varit skyddade, anser jag rättskänslan fordra, att någon tid bestämmes, innan de nu af utskottet fattade beslut om förbudens borttagande träda i verkställighet, och föreslår jag i anledning häraf, alt den nya tulltaxan i afseende å förbudens borttagande först från och med år 1850 måtte tillämpas.» Herr Prytz: »Sedan Bevillnings-utskottet godkänt och antagit de i Kongl. Maj:ts nådiga skrifvelse af den 7 December nästlidet år till Rikets Ständer, med förslag till ny tulltaxa, framställda allmänna grundsatser, hafva dock, vid taxans upprättande i detail, afvikelser i flera fall och, såsom mig synes, utan giltiga skäl, blifvit gjorda ifrån de antagna principerne, hvaraf jag föranledes att i följande omständigheter mig reservera: a) i afseende på införseltullen: l:o Mot de utöfver Kongl, Maj:ts förslag förhöjda tullafgifterna å kött, saltadt, ost, smör och spanmål. Att genom hög tull utestänga den lofliga tillförseln af lefnadsmedel och alt derigenom fördyra desamma, hvilket tungt drabbar de arbetande och fattigaste klasserna i samhället, är att väcka skälig missbelåtenhet och att söka ett falskt skydd för landtbruk och ladugårdsskötsel, ty höga priser verka ovilkorligen minskad afsättning.
Och var jag tre dagar utan föda och led mycket af några sår som jag fått; ty fastän icke varande betydliga så svedo de af kölden. Kom jag väl ock flere gånger till ställen, som varit bebodda, men som nu lågo öde; fann jag dock slutligen på ett hemman en gammal gumma, som delade med sig af det lilla, hon i behåll hade, och dröjde jag sedan hos henne, hjelpandes henne att hugga ved och bära vatten och dylikt, hvarföre hon gaf mig mat, till dess jag åter tyckte mig vara så återställd, att jag kunde försöka att vandra bort. Detta var dock icke lätt, isynnerhet som fienden hade gräseligen härjat, och allt folket bortfört ifrån alla de socknar, der karlarne hade gripit till vapen emot dem, och jag nu icke visste hvartåt jag skulle mig bäst vända, utan vandrade på måfå norråt. Den högste Guden lät mig dock nådeligen så reusera, att jag stötte på en liten trupp af våra, som marscherade till Kajaneborg. Och slöt jag mig så till dem, och. var denna nejden då ännu icke alldeles så härjad som efter belägringen, då i hela länet endast fem hus qvarstodo. Kom jag så att ligga i garnison, hvilket ej just var efter mitt sinne. Men som kriget gick lamt på alla håll, så måste jag mig äfven med detta lättjelif contentera. Låg jag så i Kajaneborg, som var den sista fasta plats, vi i landet innehade. Hela garnisonen var 100 man. Men just som vi till ingen fiende i nejden anade, och 50 man af det bästa manskapet hade blifvit på annat håll afsända, så att endast 50 man, mest invalider, lågo i fästningen qvar, kom ryssen för att belägra oss. Fem hela veckor stodo vi mot, men nu var all proviant förstörd, och sade Commendanten Major Fieant till mig: „Malm,“ sade han, “hvad ha vi nu annat råd, än slå eld i det krutet, vi ha qvar, och ge oss af med puffen?“
Stuteriet må bestå af 90 Hästar, utom års-Fölungar, och underhållet af förenämnde antal Hästar endast bestridas med ett tillskott för innevarande år af 2400 R:dr, hvilket b lopp tillika med serskilt anslagne byggnads-medel, kunde anvisas att utgå på StatsVerkets öfverskott å Intraderne för detta år, men i händelse det högre Hö-Arrende, sorn påräknades för nästa år och framgent icke skulle, \ såsom nu förmodades, blifva tillräckligt för Stuteriets underhållande, eller ock någon minskning uppkomma i den bland inkomsterne nu beräknade Dagsverkslösen 5 så ansåg Utskottet, enligt den här ofvan anförde grund, för dispositionen af dessa Kungsgårdar, att Stuteriets styrka borde förändras och så lämpas, att denna Inrättning måtte utan vidare bidrag af Staten än det för innevarande år erforderliga, kunna underhållas med Kungsgårdarnes afkastning ; äfvensom Utskottet, med ändring af Commirrerades i denna del gjorde förslag, ansett Cnefens för Stuteriet, Stallmästaren Ehi engranats Lön böra bestämmas till 1000 R:dr i Contant, utom åtskiilige andra förmoner — hvaremot den föreslagne Staten för Stuteriets öfrige Tjenstemän och Betjente gillades, likväl endast på det sätt, att densamma borde tjena till eftenättelse intill dess s)g visade, huruvida af förenämnde orsaker någon förändring i Stuteriet blefve nödig, då personalen af Be* 132 Den i April. tjeningen borde förminskas: Att till Kongl. Maj;ts afgörande måtte i underdånighet öfverlennäs fi agan, om den föreslagne flyttningen af den del utaf Stuterier, som nu finnes å Dahlby till Flyinge, då dertill erforderlige Medel kunde utgå af anslaget för Kronans allmänna Byggnader i Landsorterne, om tillökning hvarå Stats-Utskottet framdeles ville afgifva yttrande, samt sluteligen, att afskrifning måtte medgifvas af ej mindre de utur Malmöhus LanötRänteri förskottsvis uppburne 7262 R:dr 12: 8
H. St:r, om icke i allt fall ofvanstående besparing 116 R:dr må mig tillerkännas i afräkning på de 153 R:dr, hvarmed kostnadsbeloppet öfverstigit summan af de utbekomna medlen. Att nämnde besparing icke kommit mig till godo, har härrört deraf, alt uti Riksg:skont:s Reglemente ej funnits uttryckligen medgifvit, det besparingar af anslaget må användas till godtgörande äfven af redan utgången resekostnad för ett föregående år. Ett sådant stadgande under vissa vilkor och förbehåll, såsom jag vid sista Riksdag föreslog, synes mig icke mindre behöfligl än det som då meddelades, att hvad af ett föregående års anslag är besparadt, får under ett följande år användas, så framt icke anslaget i stället skulle blifva förhöjdt. För en resa till rikets mest aflägsna orter upgår nemligen kostnaden, efter gällande Resereglemente och den i de flesta orter bestämda skjutslega till mer än 200 R:dr utöfver ett års anslag. Om en sådan resa bör företagas på ett år, då besparing från föregående år icke finnes, så tyckes det mig svårligen vara i sin ordning, att medel, som då af Just.-Ombudsmannen förskjutas, för att icke lemna resan ogjord, ej skola fä af efterföljande års besparingar honom godtgöras. Jag vågar derföre allerödmjukast hemställa om icke R. H. St:r skulle finna godt, antingen att bevilja en förhöjning i anslaget med minst 200 R:dr b:ko årligen eller ock att tillåta, det besparingar må användas till godtgörande äfven af hvad å föregående års resor blifvit utöfver anslaget användt; dervid torde såsom Ben 31 December e. m. 395 försigtighetsmått böra iakltagas de förbehåll jag förra gången föreslog, nemi. att efterräkningarne hvarje gång ej finge upgå lill högre belopp, än sorn svarade mot hälften af ett års anslag, ej uttagas för längre tid tillbaka än näst föregående är och såsom fordringar ej kunna af en Just.-Ombndsman öfverlåtas på hans efterträdare eller annan person. Stockholm af R. Sers Just.-Ombudsmans Exped. d. 27 Dec. 1S53. S. L.
Författaren full af loyautö och wälwilja har deraf blifwit hänförd att antaga en term, som icke är sciaeguat, men den jag är säker han utelämnar sä snart han närmare efterstnnar det. Dernäst: "Skändeliga omdömen och yttranden "angäende Monarkist Styrelse, eller Regerande Magt ''i allmänhet." Det är här som i de fbregäende delarne af Momentet, blott sättet att uttrycka stg. som är frägan; men är nu ett Oändeligt omdöme och yttrande - Den 12 Octsber. trande nägonstn annat än straffbart? Hwarföre bör bet dö, just t dcpa fall, wara framställningssättet, som stall sammanblandas med ämnet? Lagen, som är i stg sjelf det mäst starka wi göre ost begrep om, i uppställ» ningen af Samhälls - Styrelse, bchbfwer ju icke det wärn wj wansigen lämna ät swaghctenf Hela detta z:dje t^lloment med alla betz Tre delar, tror jag icke allenast kunna, utan ock böra uteslutas ur Tryckfrihets» Lagen, men om pä samma eller nägot annat tjenligt ställe, en förfogning stukle kunna anbringas, af sädan tcndence att den i nägor mätto kunde förekomma otillbörlighet i allmänhet i stil och uttryck, sä wore en sädan anstalt wiKcrligen god, men om det kan stadgabestämd Lag i ämnen af sä mycken varialp, det tvide ännu wara ett problem» 4 Mom, Hell annorlunda förhäkler det stg ! Hwad är ämnet för detta Moment, Konungen har en dubbel helgd, bäde en personlig och en för Majestätet: Man äger rätt, och stundom skyldighet att yttra ett klandrande eller ogillande omdöme om en Lag, äfwen Grundlag; men icke sädant om en person för dest enskilda handling. Denna skilnad mäste antagas, om man annars will följa nägon princip i ämnet. En Embetsmanhandling i utökningen af stn Stagna Commisston, är likaledes under allmänna omdömet, men Konungen är icke Embetsman.
Då ska jag tala tydligare: det är till mig du skall erlägga boten. HERR X. Det har jag aldrig hört, att dråpare ska erlägga mansbot till förfalskare. Och här finns eljes ingen åklagare! HERR Y. Inte? Jo här har du mig! PARIA. 128 HERR X. Nu börjar det på att reda sig! Hur mycket begär du för att bli medbrottsling i dråpet? HERR Y. Sex tusen kronor! HERR X. Det är för mycket! Hvar ska jag ta dem ifrån? HERR Y. (pekar på skrinet). HERR X. Det vill jag inte! Jag vill inte bli tjuf. HERR Y. Gör dig inte till. Vill du inbilla mig, att du inte huggit ur skrinet förut? HERR X. (liksom för sig själf). Tänk, att jag kunde misstaga mig så kapitalt! Men så är det med de mjuka! Man tycker om de mjuka naturerna, och så tror man så lätt, att man är omtyckt: och just därför har jag varit på min vakt mot dem jag tyckt om! Jaså, det är din fulla öfvertygelse, att jag tagit ur skrinet förut? HERR Y. Jo, säkert! HERR X. Och nu anger du mig, om du inte får sex tusen kronor? PARIA. 129 HERR Y. Alldeles bestämdt! Det kan du inte komma ifrån, så att det inte är värdt att du försöker! HERR X. Du tror, att jag vill ge min far en tjuf till son, min hustru en tjuf till man, mina barn en tjuf till far och mina kamrater en tjuf till ämbetsbroder! Det skall aldrig komma att ske! Nu går jag till länsman och anger mig! HERR Y. (springer upp och samlar sina saker). Vänta lite! HERR X. På hvad? HERR Y. (stammande). Jag tänkte bara att när jag inte behöfs mer så behöfde jag inte vara närvarande och kunde få gå! HERR X. Det får du inte! Sitt nu ner på din plats vid bordet, där du satt, så ska vi tala litet först. HERR Y. (sätter sig, sedan han tagit på en mörk rock). Hva, hva ska bli af nu! HERR X. (tittar i herr Y). spegeln bakom Nu har jag det klart! Oh! PARIA. 130 HERR Y. (oroligt).
; men då detta förmenande endast stödjer sig på hans subjektiva åsigt i ämnet, tillåter jag mig meddela hvad en auktoritet i frågan, K. Saxiska regeringrådet och föreståndaren för stenografiska undervisningsväsendet i Dresden, Häpe, uti ett i ämnet utgifvet arbete omförmäler: att nemi. såväl den nya Osterikiska straffprocessordningen som ock den K. Saxiska förordningen af den 29 Maj 1855 anbefalla stenografers anställning för berörde ändamål; äfvensom att stenografer skola vara anställde vid General-kriminaldomstolen i London. De som vilja undanskjuta detta ämnes förläggande till skolan, förorda ock att undervisning deruti måtte vid våra akademier meddelas.
De sednare draga nemligen en tull af 4 R:dr pr skeppund st. v. med ett tull värde af 20 R:dr, eller 20 proc. Med de nu ovanligt höga priser på allt jern i England står plåt likväl till icke mera äu 20 R:dr pr skeppund svensk stapelstadsvigt. Under sådane förhållanden och med den tullsats, som blifvit föreslagen, kan den inhemska valsverks-tillverkningen icke konkurrera, utan den måste otvifvelaktig! duka under för den öfversvämning af dess labrikater, hvilka komma ifrån ett land, der t. ex. stenkolen endast kosta Judel af deras pris vid de svenska verkstäderne. Än betänkligare blir förhållandet, då ett prisfall inträffar i England och jernet der återgår till de priser, hvilka gällde för några få år tillbaka. Men har städse framhållit detta England såsom ett mönster att i alla hänseenden efterfölja. Jag medgifver och erkänner detta lands goda föredömen; men fordrar tillhaka att man i alla hänseenden iaktlager dem. Hvad har framkallat denna Englands storhet i industri? Ingenting annat än den konseqvens, hvarmed det tillvägagått i sin tull-lagstiftning. Ifrån ett prohibitift system har det varsamt nedgått i sina tullsatser. Under denna varsamma hand har industrien utvecklat sig och nått den höjd, att den befarar intet af det fria tullsystem, man nu antagit. Dock finnas ännu några höga tull satser qvar, som, i jemförelse med den öfriga friheten, närma sig egenskapen af förbud. lien icke fullt rotlästade industrien tarfvar della skydd, och hugskott eller biafsigter i tull-lagstiftningen mäkla icke att der göra sig gällande. Stalsmakterne, inseende vigten af inhemsk konstflit och företagsamhet, veta att bevara dessa ett lands ädelstenar. Nu har man här handlat i rak strid deremot. Och icke allenast deremot, utan jemväl emot den princip, sorn man vid de flesta andra artiklar, derå förbud qvarstått, sökt att iakttaga, nemligen alt åsätta en öfvergångs-tull af 20 ä 25 prooent utaf varans värde.
Men hvarken dessa eller egare till de hus, deruti de bo eller deras sockenboer få, om mantalspenningar borttagas, något större, utan snarare mindre intresse i att söka undandraga dem alt antecknas vid skattskrifning. Husbönder kunna lättare antaga arbetare och i någon mån betala dem bättre, när de ej behöfva för dem erlägga skatt. Detta torde ock göra arbetarne mera benägne att taga tjenst. Att en god husbonde här i Sverige skulle hafva svårighet att erhålla folk är mig okändt. Deremot möler ofta svårighet för arbetaren att erhålla tjenst. Det medgifves att sådant oftast härrör af tjenares n. v. mindre Ben 23 Mars f. ra. ■goda beskaffenhet, isynnerhet deras begifvande på fylleri. Men sådane hafva de blifvit, oaktadt de nu i sekler haft den förmånen att betala mantalspenningar. Att för öfrigt arbetaren verkligen mindre gerna skulle söka tjenst i fall han betalte lägre skatt vågar jag hvarken medgifva eller bestrida. Påståendet deremot att han medelst nedsättning i skatten skulle blifva latare, osedligare och fattigare förekommer mig, jag bekänner det, vara en paradox. En sådan förutsättning tror jag icke rättfärdigas, hvarken af någon godkänd Statsekonomisk författares satser, eller af någon erfarenhet. Vill man deremot hafva ett ögonskenlig! ■bevis på det inflytande å de lägre klassernas belägenhet, som en iner eller mindre tryckande beskattning kan utöfva, sä må man jemföra den af orättvisa och för folket förhatliga skatten nedtryckte Irländaren, hemma ii detta olyckliga land och några är sedan lian lemnat det och bosatt sig på annan grund, eller den Engelska arbetarens tillstånd förr och nu. För öfrigt finnes mot lättja, liderlighet och lösdrifveri andra, af manlalspenningarne alldeles oberoende, författningar, hvilka, derest de ej äro lämpliga, kunna och böra rättas. Slutligen påstår man ock att niantalspenningarne borde bibehållas, emedan arbetaren genom skattebidragets erläggande, förädlas, känner sitt menni skov är de höjas och får ett medvetande af medborgerlighet. Detta klingar verkligen så väl, att jag önskar att jag kunde tro det vara sant.
Cancellieoch Vakt-bctjeningi om minskning deraf i Beviliuings-Utskottet , ,,,,, „ , om ytterligare minsk ning deruti , , , , , Cope//ans-boställen: om rotefriliet för dom; om befrielse från öfverrotering för åtskilliga hemman uti Jönköpings och Kronobergs Län, samt om vacancé-afgift för ordinarie rotering, underkastad jord, som icke pra:sterar rotering in natura; se R otefrihet. C’rt/;e/^-Prcdikanter i Götheborgs och Strengnäs Stift; se Anslag 79. Capital-återstod å lån; se Quittencer. Co/octers-fullmagter; se Bevillning. ■Carlberg, Commissionaire; se Anmälan 18. Carlbergs Kungsgård; se Anmälan 4> 5a och 60. Carl Gustafs Stads Gevärs-Factori: afskrifning af en dess skold; se Afskrifning 2 och Granskning 53. Carlsborgs fästning och dess lavettage; se Anslag för en gång a. Carlskoga församling; se Norrgrytstorp och Anslag 84< Carlskrona: medel till brobyggnaden derstädes; se Låne-understöd. se Arbets-Compagniena. „ brobyggnad; se Lån. , Arbetshus derstädes; se Arbetshus, , Vattenledningen derstädes; se Anslag för en gång b. , dess befästning, Varf; se Anslag för en gång a. Carlsson, B.; se Anmälan 20. Carlstens fästnings iståndsättande; se Anslag för en gäng a. Casernbyggnad, Andra Lif-Gardets; se Granskning 28. de lill densammas fullbordande vid sista Riksdag anvisade medel, , , „ dito dito dito , , , Svar på återremiss ,,,, „ uthusbyggnader derstädes ; se Anslag för en gång a.