Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta hjelper äfven den relativa oförmågan, som, om hon icke kan göra konsten till natur, åtminstone med dess slöja täcker naturens lyten, samt genom bemödandet att inhemta den lärer sig lydnad för sakens fordringar och vinner jemnhet i skick och väsende. En skådespelare, som endast vill lita på stundens ingifvelse, blir förr eller sednare en odräglig machin, hvars enformiga rörelser man kan lära känna på fem minuter. Klagan i Stockholm öfver talscenens öfverhufvud förfall är obillig, emedan den föres öfverallt, och detta förfall hör till tiden. Likaså vore det obilligt att klaga öfver brist på talanger, ty Stockholm eger dem jemförelsevis prisvärdt goda. Men att dessa så snart blifva utnötta och gamla, det är deras eget fel, emedan det härleder sig från bristande studium; och att det goda hos dem dränkes i det dåliga hos deras omgifning, det beror på direktionen att afhjelpa, som alltid bör kunna låta hjelpligt inöfva en biroll. Folkteatrar äro något, som Stockholm saknar; likasom hela Tyskland, utom Wien, icke eger någon folkteater af värde. Och dock är det otvifvelaktigt, att en sådan för den obildade massan i en stor stad är högst nyttig och bildande, genom att leda dess sinnen ifrån råa sinnliga förströelser till konstnjutning. Wien, som i sina offentliga nöjen i öfrigt sammanför olika samhällsklasser och derigenom bildar de lägres seder, har äfven en folkteater, hvars föreställningar, ehuru ämnade för massan, skänka också de bildade njutning. De stycken här gifvas spela uti folklifvet och afbilda det sådant det är, men med ständig persifflage öfver dess svagheter och olater, under det att äfven de högre stånden få sin släng af slefven. Likväl afmålas i dem icke egentligen de skilda samhällsklassernas beröring med hvarandra, utan oftast är det feer och andar, med hvilka skomakare, kammarjungfrur, hyrkuskar och skoputsare stå i förbindelse.
Stals-Contoret, för hvilket Utskottet tillstyrkt en årlig tillökning i Stals-ansiuget af .5,200 R:dr, är återremitterad, på grund af dervid gjorda anmärkingnr: hos Ridder skåpet och yl deln, af Grefve Cronhielm, O. A., som åberopat den reservation Herr Petré mä Utskottets utlåtande afgifvit, sam£ *f Herr Roos, C. [7., som »lisett Verket böra organiseras såsom en Liatidalions-Bureau, och fördenskull hestridt all tillökning i personalen; hos Preste-Slån det af Doctor Morén, som begärt upplysning om icke de å Magasins-Contoreis Indragnings-Stat upptagne .'Tjenstemän kunna användas till förstärkning i Kongl. Stats-Contor,els personal; hos Borgare-Ståndet af Herr Halling, som hestridt tillökningen på den grund: att göromålen voro Kongl. Stats-Cpntoi et ålag le redan vid senaste Riksdagen, då Verkets Stat i Riks-Slalen upptogs; alt genom den nu föreslagne tillökningen, den till inskränkning ledande regleringen vöre omintetgjord; att behöfliglieten af ytterligare en Stats-Conunissarie motsades af det Kongl. Bref, hvarigenom de redan varande ei häll it försäkran om serskild vedergällning för de dem ålagde tillökade göromål; att en Notarie väl kunde vara tillräcklig, men att, om en lill bomme att uppföras, den af Kongl. Stats-Conloret uti dess underdåniga B.-rättelse uppgifna, men i den Kongl. Propositionen ej omnämnde tillgång aldea till Notarien för Magasins-Ärendena utgående aflöning måtte observeras till afdrag; af Herr Ekstrand, att Advocal-Fiscalen, såsom föga sysselsatt, icke måtte uppföras, samt ali Riks-Roksluts-Contoret bör k unna töja jet g med den förut bestådda Gratificalionen af iooo R:dr; nillen Rubin, liih. lill fl. St.
Jag har till och med, såsom du tycker, gjort öfverloppsverk, då jag, på mitt sätt, ifrat för kyskhetens iståndsättande, för bankerutten, för contraktsbrott, mened och förfalskningar, när sådant med himmelskt sinne begås, och i skrift bedrifvit andra små s. k. horreurer, dem du sjelf icke gillar, men dock i din tidning, direct eller indirect, låtit beprisas. Jag höll på att glömma tillägga, att jag heller aldrig studsat tillbaka för dolken och arseniken. Minns du, huru i Skällnora qvarn, mot slutet, Jan Carlson förklaras oskyldig till bondhustruns död, ehuru han åt henne „köpt hem åtskilligt smått från apotheket„ och laggt i maten, samt, när det misslyckades, genom giftpåsarne gjort sitt bästa att få henne ur verlden? Och denna Qvarn-bok hör likväl till dem, som blifvit mest berömda och väckt en nästan enhällig förtjusning. Har du läst Jagtslottet? Der kysser Furumo den sköna men lättfärdigt vacklande Magdalena, på det hon skulle bli „ärlig och täck i sin själ„, sedan knuffar han ned henne i strömmen, på det hon skulle få dö „i sin skönhets stund.„ Hvarför baxnas man nu, att jag gjorde likaså med von Schewen, allenast med den lilla skillnaden att jag väl ej kysste honom lekamligen, ty han är i utvärtes måtto just icke älskelig, men jag gaf honom i mina tankar broderkyssen, såsom en förpassning, invigning och helgelse till evigheten; för öfrigt sparkade jag icke gubben in i andra verlden, utan gaf honom i stället ett par gran pulver att tära på. Sådant förändrar ej sakens natur. Förstå mig rätt. Jag gillar icke mordet när det användes „af nyck eller förflugenhet„, icke arsenikens bruk till daglig utspisning; sådant skulle vara gement, inhumant (och du har sjelf, till och med efter katastrophen, vitsordat min „humanitet„).
Ståndet att de i denna § förekommande orden: ''''hvilken alltid bör vara öppen1'' skulle utbytas mot orden: ”hvilken alltid bör ske medelst slutna. sedlar71. Utskottets under §§ 87, 88 och 116 framstälda förslag, att urrycket ”Presieståndel”, der det i Författningen förekommer, må utbytas emot ordet: "Prester skap et'\ afslogs; kommande alltså de redaktions-förändringar, som detta förslag föranledt, att förfalla. § 104 återremitterades i sammanhang med den beslutade återremissen af § 67. Hvad Utskottet under § 119 uti sednare momentet tillstyrkt, afslogs; och antog Ståndet den lydelse af ifrågavarande §, som Friherre Sköldebrand uti sin, Betänkandet bifogade, reservation, 'föreslagit. Öfrige, bär ofvan icke nämnde, delar af förevarande Betänkande blefvo af Ståndet godkände, äfvensom Ståndet gillade lydelsen af de i bifogade förslag upptagne §§, så vidt den icke finnes emot förestående beslut stridande. Från Högö. Preste-Ständel. S. D. Fprcdrogos ånyo och biföllos BevillningsUtskottets Betänkanden: N:o 6, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse med förslag till förnyad fpronlnlng, angående Sveriges och Norrjges ömsesidiga handel pch sjöfart; och N:o 7, i anledning af Riksdagsfullmäktigen Anders Janssons frän Warmlands län motion, angående förtullning af varor, som från Norrige införas. Frän Vällofl. Borgare-Ståndet.
Hr von Troil har vidare öfvergått lill 7 punkten och erkänt, alt syftningen deraf vore god, men icke velat gilla det sednaste tillägget, nemi. att, ”till ledning för denna åtgärd” (d. v. s. för bestämmelse af vigten), ”böra de uppgifter och priscuranter, hvilka före markegångssättningen af kronofogdarne insändas, äfven omfatta de särskilda spanmålsslagens vigt.” För närvarande skola, till ledning för sjelfva priserne å spanmålen, de priscuranter tagas till grund, som inlemnas från socknarna, och pä samma grund haiman nu här velat föreslå, alt någon uppgift skulle lemnäs ifrån socknarna om vigten på spanmålen. Det står icke ovillkorligen att markegångssättarne skola sätta vigten derefter, utan här föreskrifves endast, att sådana uppgifter böra inlemnas att tjena till den ledning markegångssättarne finna för godt att deraf taga. I allt fall skulle jag väl föreställa mig, att då Utsk. haft den uppmärksamheten emot II. o. Ad. att inbjuda de öfriga Stånden att antaga den redaction, som här blifvit föreslagen, så skulle väl icke nu detta Stånd vilja frångå denna mening, på hvilken kanske de andra Stånden komma att öfvergå. Hr von Troil har yttrat, att det vore bättre att sätta en fix vigt en gång för alla, nemi. 13^ \M för råg och 11| \M för korn. Jag får då fästa uppmärksamheten på att i år har det varit ganska svårt att få 13\ LäYs råg. Jag erkänner, att jag sjelf hade borttingat ett parti af denna vigt och hade mycket svårt att anskaffa det. Det vore väl nu det aldra obilligaste att bestämma på räntespanmålen en vigt, som icke kan fås. Hr von Troil har sagt, att han mycket gerna vill behjerta räntegifvarnes tillstånd; men jag måste uppriktigt erkänna, att den der hjertnjupenhetén icke synes mig vara af det ömmaste slaget, då Hr von Troil kan föreslå sådane bestämmelser för dem, som Hr von Troil sjelf måste erkänna äro för dem omöjliga att uppfylla.
S D 2ill Ständet hade ankommit en Af. skrift af det Protokoll, som Meden gärdag, wrd Riksens Ständers, till wal af Committé' rade till Tryckfrihetens wärd utsedde ElectorerS sammanträde blifwit fördt; efter uppläsande hwaraf, och sedan Ständet deraf funnit, att de wid förra Riksdagen walde för kunffaper och lärdom kände Män, Riddarchus-Secretera. ren A. G. Silfw erst vipe, Expeditions. Se, creterarne Anders Kullberg och I. D. Wa« lerius, Kyrkoherden Doctor Isaac Lagus, ' Atzetzoren Olof Zenius och Revisions. Secre. teraren I. G. Turdfjäll alle wörö bibehäll. ne, bestöts, det stulle Expeditions-Utffottet an. modas, att för dem förnyade Förordnanden upp. sätta. Ot suzirs. Lx ?rotocol!o LLhricl Öäwsori. U??, 84tz Den 17 September. livs Möll. ock A ösin <jen l§ 8ext. rkis, - prs<ie-8r!näsr örn 18 LorALre-8lin<iet öen >8 - Lonäe-Ziänört örn 18 . - Wördsamt Memorial. ^^ikkens Högloft. Ständers famtelige Utskotts. Ordförande hafwa gemensamt rörande Aflönings. wilkoren till Utskottens Secreterare, Cantzler och Waktbetjening, m^dd-lt Stats-Utskottet följande: Promemoria. Uppä ds af Herr Lgndt - Marffalken och Herrar Talemännen samt Högloft, Stats Ut. skottet tillstyrkta allmänna grunder för Riksdags wedergällningar ät Ständens Secreterare, Cantzlier och Waktbetjening, lä underteknad Ordförande för Riksens Ständers Utskott den äran härmed aflemna förslag till dylika rvedergäll. ningar för de wid Utskotten till tjenstgöring antagne personer.
Ty dagen var vetenskapens, den vetenskap, som ur Mosuls solbrända kullar, ur Nilens ruinbe-sådda dal och de sju flodernas tempelland, dragit fram de äldsta spåren af mänsklig odling, visat upp våra religioners gemensamma ursprung, huru de tagit form och gestalt allt efter folkens stigande eller fallande kultur, samt låtit ur årtusendens grafvar en gången verld stiga upp, som i otaliga slägten efter slägten beherskat jorden, skapat och förintat riken och dynastier och lefvat ett rikt utveckladt kulturlif på en tid, då vår gudalära täljer, att jorden var öde och tom med mörker på djupet. Denna vetenskap, som icke böjer sig för någon annan makt än sanningens, icke erkänner annan förtjenst än arbetets, bildningens och hederns, den skulle nu hedras af Europas mest bildade monark, af hans råd och hof, hans härsmakt och hela hans folk, enkannerligen de glada och nyfikna stockholmarne. Och i strålande solsken färdades nu de lärde fram i mjukkarmade landauer till Riddarhusets portal, der de i grönt inbäddade sfinxerna logo sitt outgrundliga leende, stego mellan bjömskinsmössadegrenadierer uppfor de breda trapporna till svears och göters riddarsal, der, dagen till ära, de höga fönstren slagits upp för de friska vindar och damborstar fejat bort hvaije spår af väggschäktans ensliga gång öfver de anfrätna sköldarna. Hvilken lysande samling! Ex oriente lux, sade redan de gamle och efter dem både Dagbladet och Allehanda och Ny Illustrerad Tidning. Och i vesterlandet har man icke satt ljuset under enom skäppa. Se blott hvilket glitter från guldsmidda uniformer och stjemprydda bröst, hur det blänker från Mohsin Khans » Solens stjerna » till hr Cronhamns Badensiska husorden, från hr v. Ehrenheims » Serafim » till cartouchema på den armeniske » ingeniören », somliga säga profryttaren för Nobels fotogén. I sanning, ex oriente lux!
Då den förra af dessa utvägar, ehuru af juridisk beskaffenhet, likväl endast rörer lagstridiga rådslag och icke åtgärder, och dessa rådslag, såsom egentligen utgörande politiska förbrytelser, ej träffa i allmänna Lagen sina specielt utmärkte straffbestämmelser, blef det en nödvändighet, för Domstolens, sakförarens och de anklagades rättelse och ledning, att genom ett serskildt stadgande bestämma dessa ansvar, i förhållande till förbrytelsernas beskaffenhet och i öfverensstämmelse med den skillnad, Grundlagen sjelf emellan dem uppdragit i dess 106 och 107 §§. Detta är skedt, och Ansvarighetslagen, hvars grundlagsenliga tillkomst och egenskap af att innehålla utvecklingen af ansvarsparagrafer i Regeringsformen af ingen lärer kunna bestridas, måste således böra gälla till iakttagande, äfven för Sakföraren inför RiksRätten. På dessa grunder tro vi honom ej kunna grundlagsenligen ovilkorligt fullfölja och med ansvarspåståenden beledsaga hvarje af Konstitutionsutskottet honom öfverlemnadt mål, än mindre efter behag dervid välja ansvarsbestämmelser; ty finnes den beifrade förbrytelsen uppräknad i Ansvarighetslagen, måste ansvarsbestämmelsen hemtas från denna, eller, genom dess hänvisning, från allmänna Lagen; och finnes ej förbrytelsen deri omnämnd, är saken ej föremål för behandling efter 106 § Regeringsformen. Emot afvikelse från dessa föreskrifter måste undertecknade svarande således protestera. 284 Första anmärknings punkten Lit. A., angående Rikets Ständers vid Riksdagen 1834 och 1835 stadgade och till Kongl. Maj:ts gillande öfverlemnade förslag till Ny YexelLag. Till svaromål å denna punkt åberopa undertecknade svarande hvad de i deras förklaring derom anfört. Andra anmärkningspunkten Lit. A., angående Kongl. Maj:ts beslut i anledning af Rikets Ständers förslag till Lag för enskilda Banker. Till svaromål i denna punkt åberopa undertecknade svarande hvad de i deras förklaring derom anfört. Tredje anmärkningspunkten Lit. A., rörande Förordningarne 1838, om. Mosaiske Trosbekännares skyldigheter och rättigheter.
Proposition, N:o GG. 11 hemtadt stöd af Rikets Ständers sislberörda beslut, af den tanke, att, med undanlag för landtoch skolstaterna, hvilkas löner nu äro föreslagna att omregleras, annan förändring i hittills gällande stadganden i afseende å löneindelningarne lör det närvarande icke bör komma i fråga, än att desamma vedei hörande tiilgödokomma efter samma grund, som för Kronans behållna räntor och tionde nu af Kongl. Majit i allmänhet föreslås med serskild godtgörelse af staten för forsellön, samt att först i den mån omreglering af lönerna vid sislberörda stater, likasom vid landtoch skolstaterna, kan komma alt ske, det må ankomma på pröfning i hvarje serskildt fall, om, vid verkställighet af sådan reglering, förändring hör ega rum, så att löneanslagen en gång för alla bestämmas till visst belopp i penningar, enligt de af kommitterade i detta afseende föreslagna grunder, äfvensom Kongl. Majit anser lämpligast, att, intilldess dessa ränteoch tionde-anslag sålunda kunna, i mån af skeende löneregle. ingar, varda mot visst belopp i penningar utbytte, med uppbörden af samma anslag på hittills vanligt sätt lörhålles, så att löneinnehafvarne ega att hvad dem elter stadgade grunder tillkommer sjelfva eller genom egna vederbörande uppbördsman direkte af de skaLLskyldige uppbära, börande hvad angår sådana utarrenderade boställen, hvilkas arrenden äro anvisade till aflöning, frågan om indragning deraf, likaledes, i Kongl. Majits tanke, blifva beroende på pröfning i sammanhang med de serskilda löneregleringarne, samt, på sätt Rikets Ständer äfven för deras del beslutat, de till regementena anslagna utarrenderade boställen , intilldess en slik lönereglering i afseende på indelta arméen egt rum, eller åtminstone tills vidare, förblifva under vederbörandes disposition, och alltså regementslönings-direklionerna fortfarande ombesörja uppbörden och fördelningen emellan vederbörande löntagare af de inflytande ar rend eafgif terne.
Det är gifvet, slatscassan medgaf ej, att denna fest egnades någon offentlig uppmärksamhet från Svenska Styrelsens sida, hvilken allljemnt, trots det oberoende, hvaruti ett klokt begagnande af de sista stora politiska rörelserna inom Europa försatt den, dock ser sig nödsakad alt officiera vid en mängd hoffester och lustläger, för att ej stöta vissa, om ,ej nationella, ändock intima förhållanden. I öfrigt kunde denna fest måhända ej hafva ] för Sverige synnerligt värde, sedan den sisla materiella frukten af denne hjeltes segrar, Pommern, blifvit såld, och guldet försvunnit. Det oberoende af främmande makter, denna Regering vetat försätta Staten uti, visar sig bäst genom det sätt, hvarpå denna Regering vetat hålla Svenska gästfriheten i helgd, det skydd den lemnat politiska flyktingar, sorn, anseende Svenskarna för ett fritt folk, trodde dem ej skulle vägra ett skydd åt dem, som strid t för friheten och ett olyckligt fädernesland; jag beliöfver ej nämna andra, Polens flyktin - 6 Den i5 Juli f. m. gar torde vara nog. Det anseende hos främmande maller detta sysleme förskaffat oss, torde, ålit annat alt förliga, häst kunna bevisas af det eftertryck Styrelsen förmått gifva åt de underhandlingar, hvilka den öppnat med en granne, sent omsider föranledda af nationens klagan öfver ett tractatsti idigt betungande af dess handel; underhandlingar, hvilka på åratal ej medfört annat resultat än — att man underhandlat. Hvad den inre styrelsen beträffar, vill jag blott hemställa, huru man uti ett annat land skulle betraktat en Regering, som utgaf en strängare och förnyad förordning om försvarslöshet i ändamål — J tron väl, mine herrar! att skaffa folk för att complettera arméen för ett tillämnadt krig, eller emedan den hade nyupptäckta colonier alt befolka? nej, mine herrar! den skulle befolka våra fängelser! — en Regering, som tillsatt en comité' för att begrunda fattigvården; så, mine herrar! begrundar den sysslolöse Fakiren i sin ensamhet lifvets tomhet och ledsnad, men icke orsaken lill denna tomhet, denna ledsnad, då de kanske icke mera skulle finnas till.
Herr Påhlman yttrade sig, att ehuru lian i ett föregående Plenum varit af en emot denna förhöjning stridig tanka, funne han likväl nu billigheten af ett bifall till densamma, sedan han här hört trovärdigt uppgifvas art de öfrige tjenstmännen vid Stiftet redan år 1812 erhållit ökning på sina löner. Att hämta medlen härtill från en annan fond än Stiftskä&san, ansåg han ingalunda billigt; och hvad hans besvär anginge , vore det vid Stiftet 4 gånger så stort som vid Riddarhuset, Hans . Extellence Herr Grejven och LandtMarskalken förnyade sine gånger sin gjorda proposition till bifall; men Ja och Nej ropen förblefvo desamma. Herr Påhlman erinrade om den omständigheten, att i Betänkandet vore föreslaget det 1 fråga varande lönförhöjning måtte beräknas retroactift från år t8I2. Sådan vöre icke hans tanka, utan ansåge han lämpligast att densamma med den 1 Januari 1816 toge sin början. Herr Landt Marskalken föreslog bifall å detta Herr Påhlmans förslag; men Friherre Hjerta, Lars , yttrade sig på de skäl han anfort, icke kunna frångå sin begäran om votering. 44 Den I Augustt. Grefve Posse anhöll att få göra en erinran, som torde kunna förena de skiljaktiga tänkesätten. Den ifrågavarande lönförhöjningen att af Stiftskassar.s fond utgå , vore redan i ett äldre Betänkande föreslagen. I det nu upplästa vore icke någon högre tillökning än denna projecterad ^ men, jemte hemställan till bifall å denna i afseende på summan, vore det i detta sednare föreslaget att, derest Ridderskapet och Adeln ej skulle bifalla att densamma af Stiftsfondem utginge, densamma kunde utgöras af Riddarliuskassan. Ropades Nej. Dans Excellenee Herr Grefven och LandtMarskalken: om Friherre Hjerta ej skulle behaga afstå fråo sitt yrkande om votering. Friherre Hjerta svarade, att han det emot sin öfvertygelse icke kunde, enär medlen skulle af Stifts-fonden utgå. Härefter talades åtskilligt som icke kunde till Protocollet fattas.
Nådig föreskrift, deponerade penningebelopp, stort 200,000 R:dr Banko, hnr Utskottet åberopat dels de af Herr Konslitutiovs-Ulskottets Memorial N:o 11. 59 Friherre Palmstjerna till Slats-Råds-Protokollet andragna motskäl, hvilka i detta Betänkande linnas upptagna, och dels den "afvikelse från de vilkor, under hvilka Rikets Ständer lemnat bifall till Bolagets gjorda ansökan om arbetstidens förlängning”, hvilken, efter Utskottets uppfattning, skulle anges ligga i det Nådiga beslutet. Mig synes anmärkningen i allo obefogad, på de grunder, jag nu går att reservationsvis inför Rikets Ständer framlägga. Hvad nu först angår de af Herr Friherre Palmstjerna andragna och af Utskottet godkända motskälen mot Nådigt bifall till det af Herr Föredraganden, dåvarande StatsRådel Fåhraeus och de med honom instämmande Stafs-Råds-ledamöterna tillstyrkta återlemnande åt Bolaget af en fjerdedel af del deponerade penningebeloppet, så förekomma mig dessa skäl vara så föga bindande, eller ock så obestyrkta och helt och hållet subjektiva, alt jag icke anser någon anmärknings-anledning med fog hafva bordt kunna på dem grundas. ”Arbetet”, heter det första af dessa skäl, ”hade ej fortskridit så långt, sorn Bolaget åtagit sig.” Ja! det är sanni. Men också tillstyrktes ju ej alt medgifva lyftande af mera än fjerdedelen af det deponerade beloppet. Väl invänder Friherre Palmstjerna häremot, att den af Föredraganden meddelade ”uppgiften att en fjerdedel ”af arbetet redan skulle vara verkställd, vore ingalunda stvrkl, ej heller i Herr Stats”Rådets tanke riklig”; men han förglömmer härvid, att han sjelf lemnar denna sin supposition lika obestyrkt, som den uppgift, hvilken han vill bestrida, och som innefattas i dessa Föredragandens ord, att ”de delar af jernvägsarbete!, hvilka vore utförda, kunde ”antagas motsvara ungefär fjerdedelen af hela det privilegierade förelaget.”
Utskottet, som, för besvarandet af desse anmärkningar sökt vidare upplysning om förhållandertie med afgiflerne för Bruksoch Bergshandtering»!, har dervid inhemtat: att, ehuru den af Utskottet tillstyrkta lika beskattning af Metalloch Mineral-Producter icke bör hafva någon retroactiv verkan på de Inrättningar, som genom ordentliga Resolutioner redan blifvit beskattade, utan endast bör komma i fråga för dem, hvilka hädanefter skola taxeras, skulle emedlertid, en tillämpning deraf till både äldre och nyare Verk likväl icke hafva något så hufvudsakligt inflytande på Kronans nu varande Inkomster af Bergverken, som det i förstone vill synas, emedan det så kallade Tionde-Jernet af Tackjernsblåsningarne, den förnämsta af Statens nu ifrågavarande Intrader, grundar sig nu mera, icke på en viss andel af liela tillverkningen, hvars belopp Bergsfogdarne, för den orsaken, fordom skulle genom vägningar vid Hyttorna controllera och bestämma, utan utgår nu med vissa Pund Tackjern för hvarje blåsningsdygn. En sådan afgift, beräknad efter blåsningstiden, åtogo sig först Öster-och Vester-Bergslagerne år i685; sedermera Norbergs Bergslag år 1686, hvarefter en ioo Stats-Utskottets lika beskaffad Tiondesättning, genom Författningar tid efter annan blifvit för Rikets öfrige Bergslager bestämd ; och är afseende härvid fästadt dels på jordens natur af Skatte eller Frälse, hvarifrån Malmerne blifvit hemtade, dels ock på de större eller mindre fördelar, som i öfrigt äro förenade med Tack jernsbiåsningen på hvarje ställe; varandes för de fleste hyttor afgiften närmare hvart 3o:de Skeptd. Af de så kallade Ädlare Verken, såsom Silfver, Koppar, Bly, Cobolt m. fl.; äfvensom af Alun, Vitriol, Rödfärg m. m. utgår Kronans afrad till visst belopp af hela tillverknings-qvantiteten.