Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Departements-Chefen en lika lättnad i rustningsbesväret, vid de beridna Kavalleri-Regementena böra tillgodokomma både effektivt rustande nummer, och sådana nummer, hvilka dels erlägga vakans-afgift antingen för karl eller för bäst eller för beggedera, och dels, i stället för rustning, utgöra hingsthållning, enär Furage-passevolansen påtagligen ingått i beräkning vid bestämmandet af vakans-afgiften eller hingsthållningspreslationen. Antalet af nummer, för hvilka en sådan lättnad nu ifrågaställdes, blefve dä följande: vid Lif-Regemenlets Dragon-Korps 505 , Li('-Regementets Husar-Korps : 500 , Smålands Husar-Regemente 500 , Skånska Husar-Regementet 1,000 , Skånska Dragon-Regementet 1,000 tillhopa 3,505 rusthåll. Hvad angår Jemtlands Häst-Jägare-Korps, der, i likhet med hvad vid de indelta Kavalleri-Regementena och Korpserna fortfarande komme att ega rum, hästarne endast under marchen till möten och mönstringar utfodrades af de roteringsskyldige, men på sjelfva mönstringsoch mötesslällena af kronan, och hvartill ett särskildt anslag af 1,940 R:dr årligen, som innefattas i ofvannämnde anslag af 33,940 R:dr, funnes anvisadl, ansåg Departements-Chefen någon ytterligare lättnad i furagerings-skyldigheten vid denna korps för vederbörande rotehållare icke påkallas, i synnerhet som väsendtliga bidrag till rustningen derstädes utgingo från Jemtlands Roteriögs-kassa. Enligt uträkning hade medelvärdet, under de 10 sistförflutna åren, å furage-persedlarne uppgått för år till 10 R:dr 41 sk. 5 rst.
Rior skola, likasom i Finland, blifva oskiljaktiga från en klok landthushållning, lätta spanmnålshandeln, stadga prisen å denna landets hufvudproduct, troligen minska bränn - i8S Den 27 Februarii. vinsbränningen samt göra en möjlighet att bespara en del af öfverproduetionen från de goda åren till de felslående, så att icke mer på oss må kunna lämpas en med skäl förut yttrad sats: alt det ena året bringar till undergång genom missvaxter och det andra bringar till undergång genom himmelens välsignelse. Hr Hohenhausen, Mich. Silvius: Ehuru jag icke hyser det hopp, att anläggningen af lior kan verka till hämmande af brännvinsbränningen, emedan dertill i vårt land hufvudsakligast användes potates, medger jag likväl, att mången landtman nu genom en regnig skördetid tvingas till brännvinsbränning och kunde befrias derifrån genom en lia, dit sädén från åkern kan inköras mindre torr, än då den skall införas i ladan. Jag tillstvrker högeligen den siste värde talarens förslag, men hufvudsakligast på de öfriga skäl, motionen innefattar, och anhåller att få fästa uppmärksamheten derpå, att den föreslagna åtgärden icke allenast verkar på den inhemska spannmålshandeln, utan ock är ganska fördelaktig för den utländska handeln med spannmål, hvarunder långväga transporter under varm årstid förefalla. Den som i Medelhafshamnarna sett den stora qvantitet spannmål, som importeras från Svarta hafvet, kan icke undgå att känna värdet af ritorkad säd. Den transporteras under den varma årstiden; men man hör dock nästan aldrig, att den blifvit förskämd. Ett annat lika vigtigt ändamål, som vinnes genom ritorkning, är den minskade kostnaden vid sädens magasinering. Ett magasin för ritorr säd behöfver icke vara hälften så stort som det, hvari säden måste skyfflas. Äfven vid soekenmagasinerna, derifrån säden uttages hvarje vår, måste särskilda personer antagas för att skyffla säden; hvaremot dea ritorkade kan lemnäs flera år utan någon skötsel.
Stats-anslag till reparationer å Stockholms slott m. fl. för de Kongl. Hofven upplåtna byggnader 63,000. — Balans till år 1859: Utgifter: Löner och arfvoden 4,300; — Till reparationer 50,268: 53. Balans till år 1859: Fordringar v_lk_67. Summa 81,136: 15. — 189 — Anslaget till brandväsendet och yttre lyshållningen m. m. a Kongl, slottet. Af årets räkenskap, granskad utan anmärkning i Kongl. Kammar-rätten, inhemta» följande förhållande: Debet. Skuld Credit. Balans från år 1857: Utgifter: Aflöning och ljuspenningar Beklädnad Brandväsendet Kontant behållning... Hos Revisorerne har denna räkenskap icke föranledt till någon erinran. — 190 — Kongl. Theatern. Dess räkenskap för spelåret, räknadt från den i Juli 1858 till samma dag 1859, innefattas i 2:ne hufvudböcker, af hvilka den ena redogör för anslaget till Kongl. Theatern och den andra för Kongl. Theaterns arbetares och betjentes sjukoch begrafnings-kassa. Den förra räkenskapen är utan och den sednare med anmärkningar granskad i Kongl. Kammar-rätten. Följande tabeller visa ställningen med inkomster och utgifter sålunda: Debet Från och med den r, i - . i. 1 Juli 1858 till sa Balans fran spelaret ar 1837 — 1838: ma 1859. Upphörd: Hy res-medel Balans till spelåret 183.9—1860: Credit. Balans från spelåret 1837—1858: Skuld 158,850: — Utgifter : Kongl. Theater-styrelsen 7,500: 4. Theaterns kansli, materialoch ved-förråd, eldsläcknings anstalter och expenser 16,730: 99. Dito kassa och biljettväsende 6,196: 28. Dito litterära afdelning 14,126: 40. Balans till spelåret 1859 - 1860: Anmärkning.
Sedan E. K. Maj :ts Befallningshafvande härefter på anförda skäl, ansett det under närvarande förhållande för den allmänna trafiken vara oundgängligen nödvändigt, att de tre färjeplatserna, Röhälla, Färjestaden och Beijershamn, bibehöllos såsom allmänna sjögästgifvaregårdar, med fortfarande skyldighet för deras innehafvare, att emot vissa bestämda afgilier betjena allmänheten och resande med öfverfart till Calmar, samt i öfrigt enär E. K. Majrts Befallningshafvande hyste den öfvertygelse, att färjningsafgifterua, äfven om de pä föreslaget sätt förhöjdes, likväl, efter upphörandet af det hittills åtnjutna skyddet emot intrång i färjefarten, icke komme att bereda färjeplatsernas innehafvare sä stor inkomst, som deras rörelse under nuvarande förhållanden inbringade, och den förlust, som genom förändringen i nu beslående förhållanden skulle färjeplats-innehafvarne tillskyndas, säkerligen komme att för hvarje färjeplats öfverstiga 500 R:dr R:mt, hemställt, alt det för ändamålet erforderliga belopp af tillhopa 1 500 R:dr R:mt årligen, mätte af statsmedel beredas, helst denna utgift å statsverkets sida vore af underordnad betydenhet i jemförelse med de vigtiga fördelar, som genom regleringens tillvägabringande pä föreslaget sätt skulle för det allmänna uppkomma, har Kammar-kollegium uti afgilvet underdånigt utlåtande, hvad anginge frågan om upphörandet al viteslörbudet lör obehörig fraktfart emellan ifrågavarande kuststräcka på Oland och staden Calmar, till E. K. Maj:ts nådiga beprölvande öfverlemna!, huruvida F.vpeditio/is-Ulskottels Förslag till underd.
Man hör ofta personer, mest af det qvinnliga könet, beprisa konditioner såsom särdeles bildande för ynglingar, «hvilka dittills blott haft bokvett men saknat folkvett.» Vid denna sin åsigt anse de (sig omedvetet) för en särdeles vigtig sak, att den unge mannen tager sin stol nätt och väl, att han icke är i förlägenhet för sina händer, att han lär sig använda vissa stereotypa artighetsfraser (sådana man finner i parlörer); med ett ord, att han för sig skickligt och hyggligt. Visserligen är det yttre sättet en rätt vigtig omständighet här i verlden – genom ett hyggligt sätt förljufva vi sammanlefnaden och kunna tillochmed vinna många fördelar – men detta lyckliga sätt kan ju en yngling, så framt han ej har det af naturen, vinna i sällskapslifvet i allmänhet, utan behof af konditioner. Med skäl uppstår äfven en fråga, huruvida det sätt en yngling vinner genom sin kondition alltid just är så i allo lyckligt. Såvida en familj i och för sig alltid har i sig någonting ensidigt, så kan äfven genom smitta ynglingens sätt anta ton och färg efter denna familj, hvarigenom han lätteligen blir ganska skrufvad, manererad och löjlig. Mer än en gång har man sett ynglingar, som konditionerat t. ex. i förnäma hus, lemna sin plats såsom helgjutna narrar. Två omständigheter kunna vara giltiga orsaker till antagande af kondition. Den ena: en total brist på kredit – ty får man låna och hushållar något så när väl med sina pengar, så skall den skuld, i hvilken man försatt sig, icke tynga så mycket i den ena vågskålen, som i den andra den tidsspillan och stagnation, kanske utbråkning och lefnadströtthet, som uppkommer af konditioner. Den andra orsaken må äfven nämnas. Ifall ynglingen aldrig försökt sig i det finare sällskapslifvet, och ettutre känner hos sig någon lust dertill, men bunden af bondblyghet eller någon annan caussa mali icke kan komma sig att bli «introducerad i kretsarne,» så må han taga kondition.
Jag lofvade Emma att snart komma hem, och får nödvändigt hålla mitt löfte. Stackars liten! Det kostade så mycket på henne, att ej i dag få följa med till sin goda Tante! Vid dessa ord vände jag mig bort att dölja ett leende, som jag, oaktadt uppriktiga bemödanden, ej kunde återhålla. Fru D. märkte det, kysste mig halft skrattande, halft förlägen, och sade: „Det är ändå oförklarligt, att du, som är så sträng, kan hafva ett så skälmskt och retsamt leende! Nog vet jag hvad du tänker nu, och till straff derför skall du följa mig hem, och sjelf finna hur orätt du har.“ Jag måste lyda denna befallning, under det jag önskade, men vågade ej hoppas någon förändring i mina tankar, och det var ej långt till Fru D:s boning, dit vi snart ankommo och genomgingo flera rum, utan att mötas af någon Emmas glada helsning. „Hon har väl icke blifvit sjuk“ sade den nu ängsliga Modern, „hon var allt mycket sensibel och orolig hela morgonen. Vi påskyndade våra steg och funno först den saknade uti hennes eget rum. Men hvilken syn!– En vacker docka och några dyrbara leksaker föraktligt kastade omkring sig, satt der den sexåriga flickan med harm, misslynthet – jag vore frestad att tillägga – elakhet – målade på det onaturligt förlängda, af gråt uppsvullna och gulbleka ansigtet. I det vi stego in såg jag henne med hotande åtbörder visa från sig en sköterska, som förmodligen sökt skingra de på den lilla pannan alltmer sig skockande molnen; vid min åsyn rodnade hon, men, utan att låtsa märka vår ankomst, förblef i sin ländstol, iakttagande en förnäm tystnad. „Min Gud hvad är detta?“ sade den goda Fru D., helt förbluffad. „Hvad går åt Emma? hvad fattas dig mitt barn?“ Dessa frågor dels ställda till Emma, dels till sköterskan, skyndade den förra ej att besvara – den sednare genmälte stapplande: „Fröken Emma har bara intet velat ge sig tillfreds, sedan Hennes Nåd gick. Jag tog väl fram hennes vackraste leksaker såsom Hennes Nåd befallte, men dem har hon inte en gång velat se på.“
Stjerstedt yttrat den vara, så har jag ingenting emot att punkten bifalles, och anser mig sålunda oförhindrad att mot Ctsk:s utlåt, i denna del få föra mina anmärkn:r, och på den grund då motionen förekommer äfven få taga frågan om Koppar-räntans nedsättning under öfvervägande. Hr af Harmens: Jag vet verkligen icke huru man kan misstaga sig om Utsk:s mening. Utsk. har föreslagit Ständerna att beräkna inkomsten på en Titel till en viss summa, sedan står i en anmärkn. ett förhållande, som upgifves i afseende på en denna titel rörande motion. Om man nu bifaller detta Utsk:s utlåt., icke har man derföre afsknrit Ständerna rättigheten att framdeles fatta beslut öfver denna motion. Förevar, punkt af Utsk:s utlåt, biet uppå härefter framställd propos. af R. o. Ad. bifallen. 8:0 Tiondeoch Hammarskatts-jern. Den i afseende på denna punkt af Kontrakls-Prosten Forssell afgifna vid Utsk:s utlåt, fogade reservation uplästes pä begäran af Frih. Stjernstedt, som derefter yttrade: Enl. hvad i den uplästa reservationen är upgifvet och enl. hvad Utsk. vitsordat, befinner sig tackjernstillverkningen för det närvar, i den gynsamma belägenhet, alt jag tror det vara riktigt att den skatt, som å densamma lägges, borde återföras till det belopp, hvartill den förut varit salt. Orsaken hvarföre sådant vid sista riksdag icke egde rum var, det man ansåg vådligt, att genast återföra samma skatt till det belopp, hvartill den primitivt utgått, enär det skulle vara en altför stor öfvergång, för att utan men på en gång kunna verkställas. Men man insåg dock, att konjunkturerna för tackjernstillverkningen voro så gynnsamma att detta bordt redan då äga rum, ehuru man upsköt till en blifvande riksdag med att återföra beloppet till hvad det förut varit. När Utsk. medgifver att Tackjerns-konjunkturerna fortfarande äro lika goda om icke bättre än vid sista riksdag, så finner jag icke något skäl hvarföre icke det beslut som Ständerna vid sista riksdag fattat skulle sättas i verkställighet.
Jag anser ej troligt, att man kan erhålla lån al pari mot 3| procents ränta; men jag har sagt, att sådant likväl möjligen kunde hända. I öfrigt anser jag ej för mycket höra öfverlennes åt Fulhnägtiges i RiksgäldsCoutoret godtycke, hvilkas pluralitet jag ej har den äran personligen känna. Jag tror, att Rikets Ständer böra genom bestämda föreskrifter så mycket heldre iakttaga nödig conlroll, till förekommande af möjlig conni vence med vissa Speculanter, sorn Ständerne ej oftare, än hvart 5:te år, ja, såsom de nyligen beslutat, ej oftare, än hvart ^tde år äro berättigade, att till lagtima Riksdag sammankomma, samt således icke utan genom på förhand meddelade föreskrifter kunna en nödig controll utöfva. Men dessa höra vara sådana, att Fullmägtige ej deraf hindras begagna möjligen uppstående fördelaktiga conjuncturer. Vi veta, att för närvarande är den del af jordklotet, sorn ger mesta silfret, i revolutionstillstånd, och bergverken ligga i förfall, samt gifva långt ifrån icke, hvad de kunna gifva. Om der skulle inträda lugn, samhällsordning och industri, kunde det hända, att tillgångarne på Silfver tilltogo, och att man om 5 år kunde få låna al pari mot 3f procents ränta. Jag får äfven påminna, att jag sagt, det 166 Den 3 Murs e. ra. • leima håga slår i nära sammanhang med flera andra punkter, och att det således är af en ganska stor olägenhet, att punktvis företaga detta Utlåtande, hvarigenom vi riskera, att, sedan vi antagit en punkt, kunna förkasta en annan, som med den föregående har det närmaste samband. Dessutom är Utlålandet felaktigt i den punkt, der det betager oss rättigheten att uppsäga Jånet på 10 år. Om der stod 5 år, skulle jag gå in på att bestämma räntan till 4 procent. I 3:dje Punkten är äfven capitalrabatten utsträckt ända till 8 a io procent.
En und. anhållan kommer således att gå lill Konungen, ehvad Ståndet för sin del besluter. Men jag anhåller, alt R. o. Ad. måtte bifalla Utsk:s betänk, oförändradt, emedan det tillägg BorgareSt. beslutit, egentligen icke skulle innebära annat än en i min tanka otjenlig påminnelse lill Konungen, huru Han vid dessa mäns utväljande bör sig förhålla. Frih. Sprengtporten, Jacob Wilhelm: I afseende på denna R. St:s hemställan kan visserligen icke sägas, hvad jag otta hört yttras i fråga om andra hemställanden till K. M., att do nemi. vidrört förhållanden, som icke varit nog vigtiga för alt från Ständernas sida påkalla Konungens uppmärksamset. Handelsförhållandena emellan Sverige och Norrige äro visserligen icke ännu så reglerade lill alla delar, som med afseende å ländernas ömsesidiga nytta och fördel vore att önska. För min del får jag således tillstyrka bifall a Ulsk:s betänk. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. bifolie Allm. Besv.- och Eko*i.Ulsk:s betänk. Ropades ja. 324 Den 11 December e. m. H. Ex. hemställde vidare, om R. o. Ad. behagade antaga BorgareSt:s inbjudning till det beslut, att uti den af Utsk. föreslagna och af R. o. Ad. bifallne lind. skrifvelse må införas orden: ”erfarne och praktiskt kunnige.” Ropades nej. Föredrogs Allm. Besv.- och Ekon.Utsbs d. 27 sisth Nov. f. m. på bordet lagda betänk. N:o 84, i ani. af väckt motion om upphörande af rättigheten att använda Finska och Åländska fartyg för transport af trädvaror och tjära från de norra länen till andra inrikes orter. Underh t. f.
Såsom ett skäl för nordvestra stambanans dragande öfver Degerfors framhölls ock beständigt under sistförflutna riksdag den betydliga tillförsel, som nu föreslagna jernväg skulle tillskynda densamma, bland annat, till följd af just dessa bruks stora behof af Nora bergslags malmer. Men icke mindre vore fördelen för Wermland af en förbindelse med Nora bergslag, hvars rika malmtillgångar utan tvifvel skulle på nordvestra stambanan från Degerfors söka sig väg till Christinehamn till ett så billigt pris, att säkerligen många masugns-anläggningar i vestra Wermland deraf blefve en följd. Filipstads bergslag skulle ock skörda fördel af denna jernväg, enär den sammanbinder sjön Möckeln med Timselfven från Carlskoga faktori sex mil till Filipstads segelbara vatten, hvarigenom kommunikations-systemet fullbordas, efter att hafva satt Nora, Grythytte, Hellefors, Carlskoga och Filipstads bergslager samt Persbergs grufvefält i direkt beröring med nordvestra stambanan vid Degerfors. Härigenom blefve denna punkt en af de mest framstående vid Statens jernvägar med afseende på den mängd effekter, som der skulle samla sig, icke allenast från bergslagerne, för att vidare söka export, utan ock från Nerikes och Westergötlands sädesproducerande slättbygder, för att förse bergslagerne med deras betydliga behof af spanmål och andra lifsförnödenheter. Motionärerne, som ansett sig, Bih. till R. St. Fröt. 1865 1866. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 10 Haft. 4 26 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 80. genom hvad sålunda blifvit anfördt, ovedersägligen ådagalagt det stora gagn och den allmänna nytta, som denna jernväg skulle medföra, hafva slutligen yttrat den åsigt, att få orter inom Sverige funnes, der en 3J mils jernväg skulle kunna i så hög grad bidraga till dess utveckling och förkofran. Också visade aktietecknin gen, med hvilket allmänt intresse detta företag omfattades af personer inom alla samhällsklasser och inom flera aflägsna delar af riket.
Betänkanden, 727 omständigheter , skulle finna sig föianJåtne att dem föreslå, samt det för öfrigt, tned förutsättande, att de af Utskottet föreslagne väglagningstider äro för de flesta rikets orter tjenligast, synes lämpligare, act undantag från den allmänna regeln eger rum i de förra orter, der ett annat förhållande inträffar, än tvärtom5 så finner Utskottet icke heller af berörde anmärkning anledning att frånträda sitt förra yttrande, heldst, då fråga är om fullgörande af väghållningen såsom allmänt onus på ett sätt, att ändamålet dermed behörigen vinnes, t.ian icke lärer annorlunda, än i bredd med detta ändamåls säkraste och fullkomligaste ernående, få afse väghållarnes beqvämlighet och fördel, hvilken sistnämnde dessutom så hufvudsakligen befordras genom en god väghållning, att den icke i längden kan anses vinna genom åtgärder, hvarigenom denna skulle komma att åsidosättas. Ändtligen får Utskottet, med åberopande af hvad dess förra utlåtande innehåller, angående beredt tillfälle till modificationer och undantag från den föreslagna allmänna väglagningstiden, der sådane kunde finnas lämplige, särskildt yttra, i anledning af RiksdagsFullmägtigen Bergs anmärkning derom, att en hvar väghållare borde vara obetaget, att vid hvilken årstid som heldst bättra sitt vägstycke, endast att det underhålles i laggildt stånd, alt sådant, i 726 Besv. och Eken. Utsh. Betänhanden. Utskottets tanka, skulle medföra den olägenhet, att vägarne blefvo ojemna, då upphöjning skedde å några vägstycken vid en, och å andra vid en annan årstid, samt att det af sådan anledning icke kan af Utskottet tillstyrkas. Detta yttrande, dervid de Utskottets Ledamöter, som äro af skiljaktig mening, åberopa de särskilda tankar, som anfördes» då målet förra gången förevar» varder dock Riksens Högloft. Ständers pröfning vördsammast understäldt, med tillkännagifvande» att förra utlåtandet bifölls afHögv.
Bidderskapet och Adeln samt Hedervärda Bonde-Ståndet vid Betänkanden, angående: 1:0 Postfrihet för Tidningar, och <2:0 Lönförhöjning för Embetsoch Tjenstemännen. Ut supra. Ex Protoeollo Carl Magn. Robsahm. S. D. Sedan Lag-Utskottet genom ErotocollsUtdrag af den 30 Juni, som nu upplästes, tillkännagifvit, att det af Borgare-Ståndefs anmärkningar vid Betänkandet af den 26 Maj, angående lösen för bevis om uppbud och lagfarter nam. icke funnit anledning , att sitt deruti afgifna yttrande ändra, samt de öfriga Bespectiva Stånden detsamma bifallit, lät ock Borgare-Ståndet härvid bero. Ut supra. Ex Prcrocollo Carl Magn. Robsahm. S. D. Upplästes ett af Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottet den 4 Juli afgifvet Memorial, innehållande Svar å de af Högh fl. Btdderskapet och Adeln samt Kögvördiga Prest Ståndet gjorde anmärkningar vid Utskottets Betänkande. ! angående upphandlingar för Kongl, Majus och 958 Den 11 Juli. och. Kronans räkning; och lät Ståndet' dervid bero. Ut supra. Ex Protocollo Carl Magn. Robsahm. Utdrag af Protocollet, hållet i Häglof. Ridder skåpets och Adelns Vfenum deri ii Juli 1815. S D. F öredrogos och biföllos följande Statsutskottets den 7 Juli på bordet lagda Betänkanden af deri 3 och 4 Juli. nemi. : 1:0 I anledning af en af Rikets Herrar nr. m. Herr Grefve Er. Ruuths lill RTtskottet inkomna ansökning orri prolongation med afbetalningen på de rure lån, som Hans Excellence uti Riksgälds Gontoiret innehar. 2:0 I anledning af JHandelsmannen Hagermans Memorial om medel till en Casern-byggnad för 2:ne i Ystad förlagda Esquadroner. af Mörnerska Husar Regementet 3:0
Maj:t i Nåder täcktes återställa den försutne ti* den till utbekommande häraf; såsr>m skäl hvarföre, Utredningsmännen andragit, att RegeringsRådet von Scheven, som de senare 2 2 åren af sin lefnad varit boende i Norrköping och vid sin höga ålder lefvat obemärkt, utan att umgås nästan med någon, derunder säkerligen ej följt de allmänna Ärenderne och fått kännedom om den utkomne Praescriptionsförfattningen: att lian, sorn haft sin bergning af egen förmögenhet, således ej varit af behofvet påmind, att uttaga sin Pension, hvars belopp i alla fall ej varit för honom betydligt; att han ej eller ägt anledning föreställa sig någon förlust genom efterlåtenhet af Pensionens utbegärande, enär han förut vanligen låtit den innestå och på en gång utbekommit medlen i en samlad summa, samt att han skall .disponerat 20,000 R:d Riksgäklssedlar eller största delen af sin förmögenhet till fromma Stiftelser, under öfvertygelse om rättigheten till ifrågavarande fordrans lyftning. StatsUtsk. feetänhanden. 31 Af Handlingarne i detta ämne liar StatsUtskottet inhemtat, atf RegeringsRådet von Schebert, såsom rappelerad CömmissionsSecreterare, innehaft omförmälte 66 R:d 32 sk. Pension på MinisterStaten, om utbekommande hvaraf han, likmätigt ofvan åberopade Kongl. Kungörelse af den gide December 1812, bordt sig hos Kongl. StatsContoiret anmäla sist inom den lista Julii årligen för det näst föregående året, vid påföljd att fordringen ansåges' förfalla intill dess Rikets Ständers sammankomma, och, efter tagen kännedom om densarnmas beskaffenhet, pröfvat huruvida, till godtgörande deraf, serskildte medel kunde beviljas. — Och är det alltså i detta hänseende som Kongl. Majit i Nåder täckts retablera förevarande fråga till Utskottets åtgärd.