Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sålunda blef det, som nu, endast få som första dagen kunde expedieras, och hela den stora mängden, om någon mängd infann sig, qvarstod till andra dagen Det är på grund häraf jag anser bättre att båda kategorierna slås tillsammans och blott en anteckning sker, hvarföre jag yrkar fortfarande återremiss på detta moni, liksom jag kommer att göra med 13 §:n 1 monr.t. Hr Ramsay: Till det af mig förut anförda skäl ber jag nu få lägga det, att då R. o. Ad:ns första åtgärd är att välja ordförande, så bör man väl söka komma öfverens om hvilken person man dertill bör taga; och om anteckningarna skola ske på en dag, kan det hända att liela dagen härtill åtgår och föga tid således förefinnes att öfverlägga om valet af ordförande. Hvad Hr Björnstjernas anm. angår, så kunde den ega be tydelse, så vida icke 13 §:n talade om huru vid anteckningarne skall tillgå. Jag fortfar i mitt yrkande. Gr. Sparre: Jag kan icke begripa hvad alia dessa upp rop skola tjena till och ber blott få anmärka att f. närvalesker 2:dra anteckningens Lsta upprop på f. m. och det andra på e. m. Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att derunder hade yrkats dels af Frih. Klinckowström bifall till mom:t med de förändringar, att orden »Ridderskapet och Adelns sammankomster utbyttes emot ordet »adelsmöte,» samt att ordet »mötets» infördes i stället för ordet »sammankomstens;» dels af Hr Rjörnstjerna. att mom:t skulle antagas med de af Frih. Klinckowström föreslagna ändringar och med insättande af orden »någon af» emellan ordet »vid» och orden »de anteckningar»; dels ock slutligen af Gr. Oxenstjerna, att monr.t måtte till Utsk:t återremitteras. Den i 1 April f. m. 185 Härefter framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till mom:t med de af Frih.
Då våra värfvade trupper icke äro talrikare, än att de kunna under fred uppsättas; då en garnison åtminstone i hufvudstaden är oundgänglig och dess bestridande af indeld trupp icke utgör någon besparing, men vore en ökad tunga för rustoch rotehållare, isynnerhet iför de förre; då värfvad stam är särdeles fördelaktig för artilleriet och för ingeniörtrupper, i anseende till den särskilda arbetskunnighet, som vid dessa trupper erfordras; då äfven vid kavalleriet, i anseende till ridfärdighet och den särskilda utbildningen för detta vapen, värfvad stam har företräde, anse kommitterade att äfven värfvade trupper böra till stam bibehållas. Såsom första ledande tanke vid svenska arméens organisation uppställa kommitterade den, att de indelde och värfvade trupperne icke ensamme bilda en armée, utan böra vid alla organisationsoch fältutrustningsfrågor betraktas endast och allenast såsom stam för den armé, som genom beväringsmanskapets tillkomst uppstår. Stamsoldaten kan och bör betraktas såsom den lägsta klassen af de ledare, hvilkas allt högre stigande klasser utgöra underbefälet och befälet. Det vore således en stor misshushållning med krafter, om man ansåge stammen som en armée, hvilken ensam skickades i striden; han är för dyrbar och för oersättlig att ensam blottställas för stora förluster; det vore en misshushållning, som ginge i samma riktning, som om man ditsände ensamt befälet. Visserligen blefve denna en utvald trupp, men det vore icke klokt att utplocka det urval, som gifver det öfriga sitt värde, och äfventyra att med dess förlust hafva det för ändamålet värdelösa qvar. Beväringsmanskapet är således alldeles icke att anse som en förstärkning för arméen, utan utgör tillsammans med den ledande stammen sjelfva arméen. Detta manskap bör derföre erhålla den öfning och vård, samt ställas i det förhållande till stammen, som ofvannämnde grundsats uttalar. Hvad här är yttradt gäller icke allenast för infanteriet, utan äfven för artilleriet och ing eniörtrupp erne.
Såsom Ståndets gemensamma tanke förklarades, att omförmälda förslag är hvarken nödigt eller nyttigt. S. D. Ånyo föredrogs Sammansatta Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 34, i anledning af väckt fråga om åtgärders vidtagande, för att, under vissa vilkor, bereda åboerne å de så kallade Kyrko-hemmanen i Halland dispositionsoch besittningsrätt till samma hemman. Bifölls, med anmärkning af ett tryckfel å sidan 10, der det står: 182 , men bör vara 1826. S. D. Föredrogs ånyo och bifölh Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 185, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående grunderna för en reglering af Biskoparnes aflöning. S. D. Sedan Ståndet denna dag bifallit Lag-Utskottets Utlåtande N:o 55, i anledning af återremiss å Betänkandet N:o 41, öfver väckta motioner om upphäfvande af bysättning, lades meddeladt utdrag af Höglofliga Ridderskapet och Adelns Protokoll den 8 sistlidne Augusti, innefattande dels sistnämnda Riks-Stånds beslut vid föredragning af Lag-Utskottets Betänkande N:o 41, dels inbjudning till de öfriga Riks-Stånden att i samma beslut instämma, lill handlingarne. Frän Heden. Bonde-Slåndet. S. D. Vid förnyad föredragning lades till handlingarne Sammansatta Slatssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Memroial N:o 58, I anledning al återremiss å Utskottets Betänkande N:o 12, i fråga om lindring i rustnings-skyldigheten, genom Statens öfvertagande af munderingsoch utrednings-persedlars anskaffning och underhåll.
Het och ifrig har denna strid förts emellan de olika läroverken, och väl kan det hända, att i häftigheten kämparne å ömse sidor gripit till vapen, som man vid en lugnare besinning ej skulle användt; men jag är dock öfvertygad, att på botten af allt slridsbullret ligger hos de kämpande kärleken för vetenskapen och fosterlandet. Mången är trött åt den striden; jag känner åtminstone en ganska nära. Må den snart vara slut, och må vi kunna säga såsom Tegnér till Atterbom: »Nu striden är förbi; hvad ondt den vållat, Förgätes bättre än det tänkes på. Ml Sen M Meri e. m. Vi tacka glömskan, som sin aska sållat På släckta glöd.» Många ledamöter hördes härtill yttra bifall. Hr Huss, Magnus: Då jag uti motiverna till Iikon.-Utsk:ts Betänk., rörande återgifvande af den theoretisk-medicinska examen lill Carolinska Institutet, funnit denna fråga fullständigt och tillfredsställande utredd, och den föregående talaren, Frih. v. Duben, så grundligt vederlagt de vigtigaste af de inkast, sorn af Betänk:ts motståndare blifvit under f. m:s diskussion framställde, kunde jag inskränka mig till att endast yrka bifall till Betänk:ts slutsats, men då Gr. Hamilton uti f. m:s anförande åberopat ett uttryck jag haft vid remissen till Utsk:t af den motion, Hr Cederschjöld i förevarande fråga på detta rum väckt, anser jag mig uppmanad att för en stund upptaga R. o. Ad:s tid med några upplysningar. Den fråga, som nu diskuteras, har haft 2:ne stadier; motståndarne till Carolinska Institutet uppgåfvo sig under det första stadiet endast förfäkta medicinska undervisningens bästa och framhöllo då, att denna undervisning skulle lida, ja hotas med undergång, om Institutet erhölie rättighet att anställa theoretisk-medicinsk examen; under det 2:dra stadiet har frågan om medicinska undervisningens fördel mer och mer trädt i bakgrunden och i dess ställe med bjerta färger framhållits faran af Upsala universitets styckning, ja flyttning, om den s. k. specialskolan i hulvudstaden åter erhölie nyssnämnda rättighet.
Huru mycken uselhet företer sig icke der bland dessa halfnakna och utsvultna menniskor, och hvarifrån härleder sig såväl detta sorn de flesta af de timade brotten, om icke ursprungligen just från det olyckliga kroglifvet. Ar det då skål i att än vidare öka antalet af dessa olycksställen? Och detta skall man, enl min tanka, ovilkorligen göra om man till J kanna nedsätter utmiuuterings-rätten. Jag anhåller örn bifall lill Utsk:s förslag. Hr von Troil, Sam. Gust.: Ehuru jag visserligen icke vågar glädja mig åt upfyllandet af alla de vackra förhoppningar, som skola blifva en följd af Utsk:s förslag genom bränvins-försäljningens fördelning i minuteringsoch utskänkningsställen, mäste jag likväl hembära Utsk. min taksamhet för dess försök att söka minska fylleriets obehagliga följder. Jag tror likväl, att man vid afgörandet af denna och de öfriga §§:na i förslaget hör, såvidt möjligt är, göra för sig klart, huru bestämmelserna höra upställas, för alt icke eluderas. Det är lätt att skrifva en lag, men det är deremot svårt att upgöra den så, att den kan tillämpas utan att kringgås. Skulle man antaga Hr von Flartmansdorffs förslag, så kan jag icke finna annat än att minuterings-ställena blifva krogar utan mat och utskänkningsställena krogar med mat. Om åter Utsk:s förslag antages, är jag öfvertygad, att detsamma kommer att eluderas, och att verksamma kontroller deremot blifva omöjliga. Jag förenar mig således med de talare, som yrkat, att såväl i stad som på landet minimiförsäljnings-beloppet mätte bestämmas till { kanna. Till de skäl, som härföre blifvit anförda, vill jag lägga, att jag har mig bekant, det ganska många ledamöter icke blott af detta Stånd utan äfven af de öfriga Stin önska, att, då man en gång kommer till frågan om beskattningen, denne måtte bestämmas lika för utskänkningsoch utminuterings-ställena. Skulle denna åsigt lyckas blifva R.
Prot. 1865 1866. 1 Sami. 2 Afd. 5 Haft, 4 26 Sammans, Lagsamt Allm, Besv.- och Ekon,-Utskottets Utlåtande N;o 5, att, med afseende på utsigten till fortkomst på den militära banan, hvilken, på sätt i den Kongl. Propositionen antydes, bör stå dessa mera öfvade beväringsskyldige öppen, en väg beredes till det naturenliga förhållande, att en del af underbefälet, i krig möjligen äfven af öfriga befälet, framgår ur gemenskapens egna leder, i det att dertill uttagas de raskaste och skickligaste bland dem, hvilket bör bidraga till att stärka disciplinen samt stödja organisationen i dess helhet; att denna arméens första krigsförstärkning, utgången utur allmänna beväringen, med hvilken den är jemnårig och genom bekantskap förenad, komme att ytterligare bidraga till sammanknytandet af dessa två hufvuddelar af försvarskrafterna; att dessa unge män, såsom varande soldater endast under mötestiderna, men i öfrigt yrkesidkande medborgare, skola än mera stärka förtroendet mellan arméen och befolkningen, och såmedelst älven den goda anda hos nationen, det mod och den tillit till sig sjelf, som måste blifva första vilkoret för vårt sjelfförsvar — tvekar Utskottet så mycket mindre att tillstyrka denna uppoffring för Statsverket, som, om lottningen derigenom kunde undvikas eller inskränkas, såmedelst förebyggdes vissa olägenheter, som dermed äro förknippade. Det har nemligen icke utan allt skäl blifvit invändt, att, derest af beväringsskyldige, hörande till samma åldersklass, en fjerdedel skulle genom lottning uttagas, för att under två månader af året sysselsättas med exercis, sådant möjligen kunde verka derhän att husbönder tvekade att till årstjenst antaga ynglingar af denna ålder, ovissa om icke just de kunde träffas af lottningen. Vid frivilligt anmälande åter beror sådant på en uppgörelse mellan den dertill hugade och husbonden, hvilket icke inverkar på någon annan.
Vid 1809 års Regements-förändring, väntade Nationen sig blifva lycklig , och icke att det då ökade Sedelmynt , i förening med ytterligare tillgångar af penningar genom CaJ nalDisconten , skulle blifva en snara att stry. pa den ; som verkligen skex, om Penningestocken indrages jemte Disconterne, sedan man fikat Skatter och Utlagor, och narrat människor, enligt då varande Egendoms-värde, utlösa Syskon i arfskifte, ingå köp, m. m. Mig synes derföre så mycket oklokare, att nu vilja upplifva ett StrypSysteme, hvars verkningar äro i så friskt minne 3 och vågar jag försäkra, att den dagligt ökade mängd Oskyldiga offer för detta Systeme äga redan så mycken kännedom af ärendernas gång denna Riks-: dag, att all kommande olycka får sitt rigtiga bedömmande; och skulle jag råda hvar man, hvars samvete tillåter honom att vara bekym* merslös skapare af Nationens olyckor, samt tilltror sig att förblifva bekymmerslös åskådare afsina likars nöd och elände, att han förser sig med Säkerhetskort , så vida han annars vill vara obekymrad för sin Person. Med hela Allmänheten i mitt Fädernesland , delar jag likväl den förtröstan till vår Nådiga och goda Konungs djupa insigt om sitt eget och sitt trogna Folks sannskyldiga interesse, att, då han kommer till erfarenheten om verkliga ställningen i Landet, och den förtviflan, som deraf redan uppstått 3 så skall Hans ömma Fadershjerta icke tillåta, att massan af Nationen nedtryckes och utmärglas på ena sidan af KronoUtlagor, som voro drägliga, så länge RörelseCai 126 Den 17 Martil, f. m. pitalet hade sin fordna höjd ; men sora öfverstiga all förmåga , sedan RörelseCapitalet icke mera svarar deremot, och på den andra af Capitalisten , genom sjelfva våra FinancePlaner , förvandlade till blodsugare. Vår Konungs hjelp skall blifva vår räddning , och Hans ädelmod skall icke derlöre fordra offer af vår frihet.
Det är en undersätsig, satt karl, som står kobent och trygg som en kapten på sin skuta, han ser på vimlet med en viss skrytsam min – penningemannens, bankirens skrytsamhet – och hans hvita skjortbröst med de prålande diamantknapparne vräker sig som ett båtsegel i styf kultje. Men medan sålunda en beständig ström af balgäster passerar ut och in, fortgår dansen trots orkesterns lifliga, eggande tonvågor trögt, sömnigt, utan alt lif, paren röra sig framåt i andante maestoso så sakta, så sakta, kommer man icke fram i dag så kommer man väl i morgon, och man behöfver sannerligen icke se de dansandes utmagrade fysionomier för att begripa, att stora mängden här består af bröstsjuka. De enda jag kunde se utveckla någon större liflighet voro några franska kotterier, i synnerhet ett kring en bekant skådespelare och teaterdirektör från syd-Frankrike, som också i dagliga lifvet roar sig med att spela père noble med en ytterst ärevördig hvit peruk, men hvilken i qväll visade en osviklig vigör, svängande kring med en fantastiskt klädd, hvitpudrad Thalia-dam, medan hans egen äkta hälft, en uppmålad, uppsminkad gammal mumie med skrumpna pergamentskinder och hieroglyfrader på pannan satt på en soffa och såg förargad ut. Det hela hade emellertid ingalunda något så egendomligt öfver sig, som jag inbillat mig, publiken var för sorterad, och mest intresse skulle tillställningen troligen haft för modister och sådana som älska att göra reflexioner öfver fruntimmernas toiletter à la Vischer. Du undrar väl sålunda icke öfver, att jag snart aflägsnade mig ur balsalen, tittade in ett ögonblick i spelrummen, der habituéerna sutto vid sin bachara och sin écarté med tjugofrancsstyckena, uppstapplade till små guldberg, bredvid sig, och sedan åter begaf mig ut för att gå hem.
Deraf syncS klarligen, akt om någon finnes hugad nyttja de större extra pannorne, de hwarkcn för statSwerket, eller i afseende tik! spannemälö och wedconsumiion samt omvändt arbete, arv sä sördömelige som en mindre calcnlcrande person sig föreställer. Widare mä anföras, art för en pamieeymd om z>o k:r, crladeo eftex förra ordningen ö. Z7 per kanna 2z8 R.dr 46 st; men efter den nn förcsiagne a z R:dr 4 st en afgift stor 9ZZ Z6. Dcstntom finnes denna extra bränwins tilltverkning, ntöfwcr det ordinaira hnobchoss maximum, widare förswärad genom ett alagt spanns, wals nplag till förekommande af en hastig sädeöbrist, forst af en tunna för hwarje kannerum, dek är ivo tunnor för 102 kannor; sedan ifrän 152 till 2Oo k »nerum a:ne tunnor per kanna, det ar Z02 tunnor spauncmäl för iAi kannerum, eller 42» rnniUr för 220 kannor. Men öfwer sistnämnde kannerymd ffall ett uplag af z-ne lunn?r för hwar. Den 28 Maji. 949 )e kanna, att med mederhäftig säker korgen, hällas Kong). Maj.tt och Kronan tillhanda, samt således för Z02 kannors panncrymd 920 tunnor spannemäl 0. s. w. Detta spainiemäls sörröd finge icke heller af ägare» disponeras förr än Kongl. Majit lant om den i MarS tillkännagiswa, att fpanncmä» len för allmänheten icke behöfdes.
Under året hafva endast 130 med döden afgått, eller 62 mindre än före' gående året. Någon egentlig epidemi har år 1859 icke förekommit, dock anmärker läkaren, att frossfebrar utgjort de under året mest framstående sjukdomar och förekommit inom alla rikets fängelser, men företrädesvis vid straff-fängelserna å Långholmen. Malmö och Landskrona samt vid kronoarbetskorpsen. Af denna sjukdom hade 1,700 personer varit angripne. Dödligheten hade dock. såsom vanligt vid denna sjukdom? varit ringa och endast 2 personer aflidit. § 6. Utur Kongl. Fångvårds-styrelsens ofvanåberopade underdåniga berättelse fa Revisorerne äfven meddela nedanstående sammandrag, utvisande antalet af de personer» som under loppet af åren 1835, 1840, 1845, 1850, 1855 och 1859 uti Stockholms stad5 jemte samtlige länsoch kronofängelser äfvensom i polishäktena i Götheborg och N°rr' köping varit förvarade, tillika med uppgift å folkmängden vid slutet af dessa år, 111 ® undantag af år 1859, för hvilket, vid tiden för berörde underdåniga berättelses aft1 ' vande, uppgift derå ännu ej erhållits, utan lemnäs den i stället för år 1858, som är de sista år, för hvilket folkmängden i riket då var känd: För att meddela upplysning angående antalet af de särskilda slags fångar äfvensom barn, hvilka under åren 1850, 1855 och 1859 på en gång, nemligen sista dagen af året, varit uti rikets samtlige läns-, kronooch polishäkten förvarade äfvensom å de personer, som i kronoarbetskorpsen varit anställde, hafva Revisorerne, på grund af de i Fångvårds-styrelsens underdåniga berättelse derom förekommande uppgifter, låtit uppgöra följande tabell: Uti läns-, kronooch polis-häkten. ±ouu. lOOO. lösa. Uti straffoch arbetsfång elser samt vid pionieroch kronoarbetskorpserna:
Efter öfverläggning ansåg Utskottet sig böra å Motionen afstyrka bifall , på de skäl som innefattas i Betänkandet N'.o 15. Herr ContractsProsteri Nordin, som härifrån var af skiljaktig tanka, afgaf följande serskildta yttrande: 3’Då ingen Eag finnes, som utstakar till hvad proportion Pastor och Kyrkovärdar b'03 ra återgälda, hvad KyrkoCassan förlorat genom försummelse, hvari de alla 3 varit lika delaktiga; så borde till rättelse för Domare, så väl som för kyrkans föreståndare, en Lag i detta afseende stiftas; helst mål af dylik beskaffenhet blifvit, af brist på tydlig Lag, olika behandlade af olika Domare. Väl finnes Lag om Sysslomäns och Förmyndares ansvars-skyldighet; men hvar fin» 26 Bil. till LagUtskottets Betänkande N:o 15. nes väl stadgadt, att Kyrkovärdar anses inför Lagen såsom Syssloman eller Förmyndare ? Tvärtom händer, att Kyrkovärdar sjelfva någonstädes anse sig blott för Pastors handtlangare vid Cassa-förvaltningen, till deras egen skada vid möjliga Cessioner. Sjelfva Cassorne konna, af brist på Lag, komma 1 fara vid cessioner hos föreståndaren. Således, till följe af Motionairens val grundade förslag, borde denna eller dylik Lag stadgas. Pastor och Kyrkovärdar ansvara gemensamt för Kyrkans medel, en för alla och alla för en : vid yppad förlust för Kyrkan, ersättes förlusten af den som förlusten vållat: tippkomm-er förlusten genom gemensam försummelse, ersätte Pastor ena hälften af förlusten, och Kyrkovärdarne hvar sin fjerdepart: brister hos någon, ersättes bristen af de öfriga, så att Kyrkan får sitt'” Ut supra. Ek Protocollo, P. Hernblom. Z,agUtskotiets Betänkande N:o 16, 17 N:o 1(5. Betänkande öfver Herr ContractsProsten A. Z. Petterssons förslag till en lag , att då oenige makar, som af undergången varning ej låtit sig rätta, blifva för kif och osämja ställde under tilltal vid vederbörlig
Då jag lägger så mycken vigt på införandet af detta Banksystem i vårt land, tillåter jag mig att erinra om detsammas egenskaper och företräden. l:o Detta Banksystem fordrar den minsta möjliga sedelstock, emedan sedlarne icke äro utelöpande längre än under de liquidationer, hvartill de användas. Skottlands sedelstock, oagtadt derstädes en-punds-noter äro i omlopp, hvarigenom densamma betydligen förökas, öfverstiger knappast 3- million, då deremot i Irland, en enda Bank, nemligen Irlands Bank år 1825 hade satt i omlopp noter till en summa af 6,400,000 L. St. och i England, der icke noter af lägre valör än 5 L. St. äro tillåtne, hvarigenom sedelstocken betydligen reduceras, sedelstocken år 1839 dock utgjorde omkring 28 millioner L. St. 2:o Denna Bankrörelse är, så framt den införes såsom Bankens egentliga hufvudrörelse, och erhåller samma utsträckning som i Skottland lika välgörande och tillgänglig för den mindre affärsmannen, som Jör den större, för landtmannen, som för borgaren. 3:o Den gifver rörelse-kapitalet den störste elasticitet, d. v. s. den gör, att det utvidgar och indrager sig sjelf efter behof vet. Alla andra Banksystemer utvidga rörelse-kapitalet, när en utvidgning icke behöfves, och hopdraga det deremot när förlägenhet inträffar; åstadkommer således under minsta omkastning af konjunkturer, antingen öfverflöd af penningar, hvarigenom Bankens säkerhet äfventyras, eller pennningebrist, hvarigenom näringarne oell landet lida. Aliade skakningar, sorn flera länder, äfven Sverige lidit genom Bankernes sedel-emissioner härleda sig från denna orsak. Deremot är allt detta obekant i Skottland.
Fästes en noggrannare uppmärksamhet på Rikets Ständers sednaste beslut, uttryckt i den underdåniga skrifvelsen den 8 Juli 1848, så finnes detta beslut derutinnan innebära ett antagande af Kongl. Maj:ts nåd. proposition, att beväringsmanskapet skulle med stamtrupper, så väl värfvade som indelde, förenas, att vissa områden af landet skulle utgöra områden för arméens och vissa andra för flottans behof, samt att mönsterherren skulle vara berättigad att utse, hvilka bevåringsskyldige skulle tilldelas artilleriet, kavalleriet eller sapör-depoterna inom beväringsområdena; men derutinnan ett afslag, att öfningstidcn skulle utsträckas till 31 dagar, att blott en del af lista klassen årligen skulle till öfningar inkallas, och att antalet af de till denna öfning årligen inkallade skulle inskränkas till 14,525 man, jemte några andra härmed sammanhängande bestämmelser. Om orten för vapenöfningarnes anställande förekommer ingen föreskrift. Således är genom intet Rikets Ständers förbehåll Konungens rättighet att hvar som helst anbefalla vapenöfningar för beväringen inskränkt. Då beväringen får förenas med stamtrupperna, och då den skall öfvas ej blott till infanteri-, utan äfven till artilleri-, kavallerioch sappörtjenst, men denna öfning icke Jean ega rum i alla län, följer häraf en nödvändighet att förskicka någon del af bevärings-ynglingarne på längre afstånd från deras hem. Af de general-ordres för sednare år, som Konstitutions-utskottet haft tillfälle att se, visar sig tydligt, att detta afstånd alltjemt blifvit förminskadt och att de bevärings-skyldiges beqvämlighet och fördelar i möjligaste måtto tagits i betraktande. Jag finner således icke den ringaste anledning till anmärkning mot hvad Konungens rådgifvare i detta hänseende tillgjort. Vid 4:de målet: Den tjenstledighet, som åt Majoren och Riddaren Åkerstein var beviljad, skulle tilländagå den 30 Mars 1850.