Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Så vidt jag kan erinra mig, har det oftare handt, att Konungens Proposuicke blifvit upläsla, än att motsatsen inträffat. Följaktligen tror jag, att vi äfven nu kunde likaledes förfara, derest ej, såsom redan är nämndt, någon ledamot önskar en dylik upläsning, hvilken jag dock för min del anser öfverflödig, enär en hvar kunnat, under den tid Propositionerna hvilat på bordel, af dem taga kännedom. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att såsom Hr von Hartmansdorff uplyst det särskildt vid denna Riksdag flere gånger inträffat, att Kongl. Proposu-, vid deras föredragning till remiss, icke blifvit upläste, sedan de varit lagde på bordet och derigenom Ståndets ledamöter haft tillfälle taga kännedom af deras innehåll. Hr Estenberg, Carl Christian: Som jag förmodar, alt äfven dessa Kongl. Proposukomma att befordras lill tryckning, så hemställer jag om det icke vore mera skäl att afbida den tidpunkt, då de blifvit färdigtryckte, än att nu föredraga dem, särdeles som vårt votum måste vara betänkt och icke afgifvet på grund af oriktiga föreställningar, hvilket lätt kan hända, då troligen ingen kunnat vara i tillfälle att t. ex. af de bordlagda Proposu-, som hafva ett större omfång, taga fullständig kännedom. Jag anser det derföre vara vår pligt alt först genomläsa och begrunda de Kongl. Propos:na, innan vi öfver dem uttala vårt votum. Den 1 April. 5 Hr von Hartmansdorff: Hr Estenbergs yttrande grundar sig på ett misstag. Det är nemi. icke fråga om att nu företaga dessa Propos:r till afgörande, utan blott att hänvisa dem till vederliga Utsk., på del att de der måtte förberedas till Ståndens pröfning. Hr Bråkenhjelm: Under förutsättning alt K. M:s nu före dragna Nåd.
Det af Utskottet gjorda tillägg vid slutet af denna § är, efter min lanke, olämpligt, samt egnadt alt framkalla tvistigheter, hvarföre jag hemställer om bifall till §:ns ursprungliga ordalydelse, instämmande fördenskull jemväl i Herr von Ehrenheims emot denna § afgifna reservation. vid § 234, sista momentet; i afseende hvarå jag instämmer i Herr Lundbergs reservation.» 7:o. Af Herr Lundberg: »Då, enligt hvad i motiverne till förevarande lagförslag finnes upplyst, detsamma i väsendtliga delar grundats på nya Tyska och Särskilda Vlskollels Betänkande JVS 2. 35 Norska sjölagarne, lärer icke saknas skäl för den önskan, att, vid granskningen af förslaget, Utskottet om innehållet af nämnde lagar äfvensom i vissa hänseenden om andra främmande länders sjölagstiftning, jemte nu gällande Svenska sjölag med dertill hörande författningar och särskilda föreskrifter, emellan hvilka stadganden och förslagets bestämmelser någon jemförelsetablå icke blifvit upprättad, kunnat laga närmare kännedom än tid och omständigheter medgifvil. Afven andra sär skilda förhållanden torde föranledt. att hvad kan anses Utskottet ålegat möjligen icke må finnas hafva blifvit på tillfredsställande sätt uppfyldt. I åtskilliga fall hafva inom Utskottet uttalats olika meningar, som, med anledning jemväl af till stöd derför åberopade yttranden af ledamöter i Kongl. Maj:ts Högste Domstol, måhända bort påkalla någon vidare uppmärksamhet eller noggrannare öfvervägande; och sedan Utskottet stadgat, att reservationer skulle atlemnas samma dag, som bestämdes för afslutande af förut vid ett sammanträde förehafd justering af Utskottets betänkande, får jag i sådant afseende, på sätt det derför erhållna rådrum medgifvit, beträffande nedannämnde §§ af lagförslaget anföra följande. § S. På sätt denna § är uppställd, kan väl derigenom icke anses bestämdt, hvilken skall vidkännas förlusten af ett fartyg, som, medan det är på resa, blifvit försåldt och befinnes vara förolyckadt.
M:t blifvit gjord i sammanhang med de öfriga, då frågan derom otvifvelaktigt blifvit af K. M:t framlagd för R. St:r. Någon förklaring deröfver har jag likväl sedermera erhållit, då en broschyr nyligen utkommit, utgifven af institutets uuvtde inspektor, som slutar med den förklaring, att institutet ansåg sig böra vända sig till R. St:r, som bäst kände hvad som för landets behof kräfdes. Det var under sådana omständigheter som framställning gjordes direkte till R. St:r genom dess Statslltsk., men då saken gått denna väg, står jag i okunnighet om åtskilliga förhållanden, som jag skulle önska att få uplysta. Tyvärr är t. f. inspektor icke här närv:de, och jag är således icke viss om jag i ett hänseende kan få den äskade uplysningen, men säkert kan jag få den i ett auuat. Något tvifvel ang:de behöfligheten af dessa 6,000 rdr hyser jag icke, ty det är naturligt, att underhållet af en sådan institution, som den ifrågavide, kostar mindre i den mån den redan är fullständig och väl upsatt, men jag måste fritaga mig från skulden, att icke framställning derom blifvit af K. M:t gjord, enär jag icke utan hemställan från professorernas sida kunde veta huru saken förhöll sig. Som sagdt är, denna uplysniug torde jag icke kunna få, då jag ser att inspektor för institutet lemnat Riddarhuset, men den andra eller från hvilken auktoritet erhållits upgifter för bedömande af anslagets behöflighet, torde så mycket lättare kunna erhållas, som åtskillige af Den 23 Jnli. StatstJtsksts ledamöter äro här närv:de. Jag betviflar icke dessa upgifter och vill icke motsätta mig förslaget, meu det är en nplysning, som Utsk:ts medlemmar icke torde finna besynnerligt, att den begäres af Chefen för Eckles.Dep:tet. Hr Hild t: Jag finner helt naturligt, att Chefen för Eckles.
Uti protokollen öfver finans-ärenden för den tid, till hvilken Utskottets granskning denna gång sträckt sig, hafva åtskilliga underdåniga förfrågningar förekommit, huru förhållas borde med böter och vitén, lill hvilka Norrske undersåter blifvit af Svensk domstol skyldige kände, men som sedermera icke kunnat indrifvas i anseende dertill, att de sakfällde från riket sig begifvit, utan att dessförinnan hafva böterne erlagt. Sålunda hade en sådan förfrågan, enligt Finans-departementets protokoll för den 18 Februari 1848, från Kongl. Kammarrätten inkommit i anledning deraf, att vid granskningen af Wermlands läns landsbok för år 1843 och kronoräkenskaperna för Norr-Sysslets fögderi, det befunnits, att, sedan fyra namngifne Norrske undersåter blifvit för skogsåverkan inom Svenska gränsen af vederbörande häradsrätt dömde att böta hvardera 240 Rdr, eller tillsammans 960 Rdr, och, vid sedermera begärd utsökning af dessa medel hos de sakfällde i Norrige, Amtmannen i Hedemarkens arnt förmält sig icke kunna bötesbeloppen uttaga, emedan de bötfällde voro, såsom orden lydde, ”uvillige at betale,” Landshöfdinge-embetet i berörde län, genom resolution af deu 13 September 1844, under åberopande af Kongl. Rrefvet den 10 Augusti 1825, förklarat, det skulle vid sådant förhållande dessa bötesbelopp ur räkenskaperna afFöras. 4 Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 6. En annan sådan förfrågan hade Kammarrätten framställt, i anledning af Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes i Götheborgs och Bohus län under den 25 Februari 1847 meddelade resolution derom, att de vitesböter, 6
Med afseende ä det, vid valtenaftappningsoch vägförbättrings—företags understödjande, genom bidrag af allmänna medel, under sednare riksdagar stadgade och i kontrakterne om dessa företags utförande intagne vilkor, att de rnenigbeler, bolag eller enskilde personer, som erhållit sådane understöd, borde inom derför utsatt tid hafva fullbordat dessa arbeten, vid äfventyr, att Kongl. Maj:f, i annat fall, egde låta inställa all vidare utbetalning af de beviljade anslagen eller låneunderstöden, samt återfordra hvad deraf redan blifvit uppburet; och då de sålunda återfordrade medlen, enligt Riksgälds-kontorets Reglemente, skulle till detta Yerk inbetalas, hafva Fullmäktige, tid efter annan, till Kongl. Maj:t ingått med underdånig anmälan om en mängd dylika arbetsföretag, som, efter hvad för Fullmäktige blifvit tillkännagifvet, vid derå anställda besigtningar, icke kunnat godkännas, eller, enligt till Fullmäktige ingilna handlingar, icke blifvit fullbordade inom den för deras utförande antingen i kontrakterne fastställde eller eljest stadgade tid. Efter dessa sålunda gjorda anmälanden, hafva Fullmäktige, genom ankomna Kongl. Bref eller meddelanden från vederbörande Regerings-departement, erhållit underrättelse om Kongl. Maj:ts nådiga beslut rörande alla af Fullmäktige i underdånighet uppgifne arbetsföretag; varande, till följd af Kongl. Maj:ls härom medde lade serskilda beslut, dels samma arbetsföretag, oaktadt afvikelserne från de fastställde arbetsplanerne, i nåder godkända, dels terminerna för arbetenas slutliga utförande och afsynande förlängda och dels de af allmänna medel beviljade bidragen förminskade eller till hela sitt belopp indragna eller också återfordrade, med åläggande för vederbörande att de förverkade låneoch anslagssummorna till Riksgäldskontoret inom vissa bestämda lidpunkter inbetala. De anslagsoch lånemedel, som, till följd af Kongl. Maj:ls i nu anförda hänseenden fattade och, sedan sisllidne riksdags början, Fullmäktige tillkännagifna beslut, blifvit för Riksgälds-kontoret besparade eller af Kongl.
Län motion om befrielse från bevillning för Lima sockens in'åna'e. A terr emitterades. lN:o 44» * anledning af Riks-Ståndens olika beslut, i afseende å stämplade pappers-afgift en. I afseende pa, den af Utskottet i Betänkandet, N:o 5, föreslagne förenkling af föreskrifterne ui f f. 1 mom. i nu ga lande Charta: Sigillatoed örordning. Mandet, som afslog inbjudningen härom, vidblef sitt förra beslut, men godkände voterings-propositionerne, JN:ns 1 och 2. Om förhöjde af gifter för Adcls-bref m. fl votertngs-propositionen godkändes. Om Charlir-Sigi latce-afgift för Caracters-fullmagterStänd t godkände vuterings-propositi n ■>. Om stämpladt-pappers-afgift för beskrifningen öfver Ge metriska Charl >r. Siandet godkände de härom föreslagne volerings-pt nposUioner. Utskottets anmälan i afseende pä dess förslag till förbättrade c ntr ller öfver Chartce-Sigillatce-förordningens efter lej nåd. fordrade ej någon åtgärd. S. D. Vid förnyad föredragning, återremitterade Ståndet Bevillningsoch Lag-Utskottens Betänkande, N:o i3, i anledning af dels Herr Stuarts, Fr., motion om controller emot missbruk vid Iribrefs-rättigbi tens utöfvande, dels Lars Rasmussons motion om fribrefsrätt för Länsmän. S. D. Föredrogos från Ridderskapet och Adein ankomne inbjudningar att förena sig uti dess beslut vid Stals-Utsko tets Utlåtande, N:o 435, angående Extra Stits-regleringen: 1 1:0 i afseende på anslag till Lunds och Upsala Universitet för uppförande af nödiga byggnader; 2:1 att orden "åtin oufkortade reserveras til' ko n mande St ände; s Prof. Utdr. d. C April t?41, 32 3 disposition” måtte utgå från de föreslagna allmänna vilkor för extra Stats anslagen.
Sådan är också Lucretii konst i den oförgängliga akvadukt, på hvilken han ledde till sin hembygd dricksvattnet från den grekiska naturspekulationens källor. Men om det var denna äkta romerska karakter, som gaf hans dikt dess hänförelse och styrka, var det en för Lucretius specifik gåfva, som förlänade verket lefvande blod och kolorit. En naturkänsla, som i bilder af prædiluviansk friskhet tolkar elementernas lif, är intet sällsynt i antik poesi. Dess mytväsen med sina naturpersonifikationer, skapade af en ännu ung och inbillningsyr värld, skildrar stjärnbildernas vandringståg genom zodiaken, årstidernas ringdans, himmels och hafs lif med långt mer lefvande saga än någon teleologiskt bunden tanke. Men hos Lucretius hade dessa kosmiska skaldefantasier en stor vetenskaplig karakter. Han ägde denna kunskapsbegärets kombinerande inbillning, som lefvandegör lagar och teorier och ur de ringaste fenomen spinner förklaringarnas guldtråd. Åter och åter fattas man af häpnad för den aldrig sinande ström af iakttagelser, som fylla hans dikt, och man vet icke, hvad man här skall beundra mest, skönhetsintryckets sublimitet eller den sinnrikhet, med hvilken betraktaren använder som filosofiskt material alla dessa syner från natur, djurlif och samhälle. Jag vet blott en enda människa, som så underbart förenat outsläcklig skönhetskänsla och outsläcklig kunskapstörst, och på hvilkens själ världen också ständigt spelat i samma dubbla tonarter – det är Lionardo da Vinci. Den som läst hans stora traktat om målarkonsten, den förstår min jämförelse. Konstnärens mening var blott att gifva en samling lärosatser för de unga artister, som samlat sig kring honom. Men utom den underbara storhet, med hvilken Lionardo här visar sig bemästra sin konsts alla problem, och på egen hand – ty hur ringa voro ej förarbetena – tydt perspektivlärans och clairobscurens hemligheter – hvad väller icke allt genom denna bok!
Det kan ingalunda förnekas att utkomsten i nyssnämnde mera aflägsna belägna skogstrakter är knapp för dem, hvilka, utan egen fastighet, skola lefva af sina händers arbete vid jordbruket, Jordägarne, hvilkas öfverskott af produkter oftast har en genom lång transport betungad afsättning, pålägga sina jordtorpare skyldigheter, som föga motsvaras af torplägenheternas förmåner, och med den dagspenning, som gifves åt arbetaren, förmår han ej att försörja sig med hustru och barn. Daglönaren vill ej umbära det husliga lifvet, den enda lycka hvaruti han kan täfla med den 7 uti förmögenhet bättre lottade; och då sålunda jemvigten saknas emellan känslan af lifvets behof och medlen till att fylla dem, så uppstå svårigheter som lifligt kännas. Genom större insigter uti ett fördelaktigare användande af ortens natur-förmåner och derpå sig grundande förbättrad landthushållning, bör man kunna hoppas att missförhållanderna skola något mera jemna sig. Men i tidens längd kan den tilltagande jordbruks-folkmängden uti ifrågavarande trakter icke äga sin bergning utan sådana binäringar i större skala, som finna ständig afsättning uti allmänna handelsrörelsen. Väckandet af hågen för sådana är derföre en angelägenhet af vigt i den orten. Den förut gjorda anmärkningen, att qvinnornas antal öfverstiger männernes, fortfar att vara rigtig, ehuru det vill synas alt förhållandet vid 1847 års utgång något ändrat sig till männernes fördel; ty, då det vid 1835 års slut var såsom 100 till 109J, och vid 1842 års början antalet mankön öfver hela länet förhöll sig till antalet qvinkön såsom 100 till 109, var förhållandet vid 1847 års utgång såsom 100 till 108TVk; och om man åtskiljer förhållandet i städerna från det på landsbyggden, så var år 1842 antalet mankön på landet till antalet qvinkön såsom 100 till 108, då det 1847 var såsom 100 till 106^. 1 städerna förblef det olika förhållandet af 100 till 126 nära nog lika, då det 1847 var såsom 100 till 125 J.
„ Sundhcts-Collegium. * •• t t 48. Tull-Verket •• 5? Nummer-Lotteriet med Brudgåfvo-Fonden tt 5a. „ Convoy-Commissariatet .. n 55. Quarantaines-Commissionen .. - yr 5g. r Krigs-Collegium • Artilleri-Afclelningen tt 6G Fortifications d:o . n 68. Mililiae-Boställs-Cassan • •• ?r 71- Utrednings-Afdelningen •• tt 75. Anslaget för Bevärings-manskapets Vapenöfningar 5 T 79' dro Exercitie-Esquadronerne . n 80. 1829 års Mötes Passevolance-Fond . TT 82. Nya Mötes-Passevolance-Fonden •• •• n 8 4. Tross Passevolance-Fonden •• 5? 89. Wadstena Krigsmanshus-Cassa . .. yy gr. Serskilte medel i och för kostnaderne till de föistärkte Garnisouerne å Waxholm och Carlsten 9 T gj. Krigs-Academierr .. • •• ?? g5. Carl Gustafs Stads Gevärs-Factori .. 96. Allmänna Garnisons Sjukhuset •• •• 17 97- Garnisons Sjukhusbyggnaden . ... •• ii' 98. Extra anslagen till Försvars-Verkets iståndsättande 71 100. Extra Anslaget för iståndsättande af Försvars-Verket till sjös •• *• 11 109. Förvaltningen af Sjö-Ärenderne med Flottans stationer Styrelsen öfver Eke-Planteringarne . Stor-Arniral-£mbetets Tredje Afdelning Invalid-Inrättningen Kongl. Serapliimer-Ordens-Gillet Stockholms Stora Barnhus Civil-Statens Pensions-Cassa Armeens d:o d:o Kongl. Öfver-Tntendents-Embetet „ Styrelsen öfver Fängelser och Arbets-Inrättningar i Riket Anslagen för Stuterierne och Hästafvelns förbättrande Salpeter-Fonden ..
IX. A. 218, 21g. A. 356. X. B. 3g6. XI. A. m. B. 33o. XII. A. 167. — N:o 10. i anledning af utskillige till Utskottet remitterade motioner, angående tullen u från Finland inkommande varor. VIII. B. 45, 178. A. ig7. E. 253. — N:o 11. i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, rörande beskattning af Tull-, Mjöloch Sågqvarnar samt Valkoch Stampverk för andras betjenande å Städers områden. VIII. B. 45. A. 179. IX. U. 26g. E. 271. A. 356. — N:o 12. angående Bevillning af utdelningen å Trollhätte Canaloch Slussverks-Bolags Adier. VIII. B. 45. A. i7q. E. 253. — N:o i3. angående stämplade Pappersnfgiftcn. — N:o 14. med anmälan, att, sedan 2:ne Stånd stannat emot 2 i frågan, huruvida den af Herr Grefve Cronhjelm väckta motion angående reglering af Städernes Tolag borde af BevillningsIJtskottet handläggas, handlingarne i målet blifvit till ConslitulionsUtskoltet öfverlemnade. IX. A. 218. — N:o i5. i anledning af återremiss af N:o 5. — N:o 16. i anledning af ett från ConstitutionsTJtskottet till BevillningsUtskottet ankommet PiotocollsUtdrag med afseende å Bikets Högh Ständers olika beslut i frågan huruvida Herr Grefve Cronhjelms, O. A., motion, angående Städernas Tolag bör af BevillningsUtskottet till behandling upptagas. — N:o 17. i anledning af återremiss af N:o 8. — N:o ig. i anledning af återremiss af N:o 7. IX. B. 26g. A. 357.
-Mängden af föreskrifter i desse hänseenden ökas dessutom beständigt genom nya Socknestämmobeslut; och det synes nästan som ville lättheten för Församlingarne att, på sådant sätt och för tillfället, inom sig göra författningar uti ämnen som ofta icke äro tillräckeligen begränsade, i visse fall, urarta till en egen mera nitfull än rättsenlig lagstiftning. I det hela innefattar detta slags lagsliftnings-arbele en oformlig massa af ideer och förslager, synbart framkomne mest genom intrycket af enskilte eller tillfällige förhållanden, och besluten, ehuru utmärkande nitälskan för ordning och godt skick, förråda nog otta en frånvarande bekantskap med allmän Lag, likasom saknad-beräkning på möjeligheten att verkställas. Så har, till exempel, förekommit Söcknestämmo-beslut: att icke någon hemmans-ägare skulle få antaga utsocknes Brukare, torpare eller tjenstehjon öfver 4o år gamla, vid äfventyr att sjelf underhålla dem när de blifva fattighjon, för hvilket ansvar hemmanet skulle anses intecknadt; att de sorn olofligen sälja bränvin skola plikta mera än, och ända lill dubbelt cmot, hvad allmänna författningar för slik förbrytelse stadga; att icke någon fattig må gifvas meia än han kan förtära på stället vid En K:drs vite; att ransakning efter tjufgods må verkställas hvarest och af hvilken som helst, utan iakttagande af den ordning lag bjuder, med m}'cket mera dylikt, tillräckeligen vittnande att denna Communal-Lagstiftning hvarken slädnät inom behörige gränsor, eller kan vara gagnelig såsom den nu utöfvas. Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande har väl, vid alla tillfällen då sådane lagstridige beslut kommit till dess kännedom, skyndat att undanrödja desamma; men emedlertid har det icke kunnat annat än förvilla mängdens begrepp om lag och laglydnad, att ordningar vid Socknestämmor föreskrifvas, som antingen icke äro rältsenlige, eller icke kunna göras gällande. Ordningsmanna-Inrättningcn, för omkring
Dessa läkare måste naturligtvis hafva sin aflöning, äfven om den styrka, hvilken de skola vårda, är ringa och obetydlig, ty de äro dock af denna befattning upptagne. — Då man ser, att så många svårigheter uppställt sig mot vidtagande af mindre förändringar i denna riktning, kan man lätt föreställa sig, huru stora de skulle blifva för en förändring, hvilken skulle utsträckas så långt, att möten, kompagnivis, för beväringsmanskapet skulle hållas. Skulle dock R. Sf:rs åsigt vara, att und. skrifvele i ämnet bör till K. M:t aflåtas, så vill jag icke motsätta mig detsamma; men har likväl ansett skäligt att framhålla de svårigheter, hvilka vid en sådan framställning ifrågakomma. Gr. Sparre: Denna framställning afser, efter TJtsk:ts mening, egentligen de Norrländska provinserna. — Det uppgafs att inom vissa kretsar skulle de heva ringsskyldige derstädes hafva till och med 20 å 30 mil till sina mötesplatsar. Detta förhållande utgjorde ock ett bland de skäl, som anfördes mot den 2-åriga exercisen, enär nemi. sålunda de beväringsskyldige skulle nödgas att 2:ne gånger marschera denna långa väg fram och åter. Det var med afs. härpå, som Utsk:t beslöt, att till R. St:r hemställa ang. aåatande till K. M:t af en und. skrifvelse i ämnet. På K. M:t beror ju sedan, att deruppå fasta det afseende, Han finner skäligt. Det kan uti detta hänseende naturligtvis icke blifva fråga om andra än förutnämnde, icke till antalet så särdeles många provinser; — eller att icke låta' verkställa ifrågav:de exercis bataljonsvis, utan i mindre kompagnier. På så sätt skulle det dock möjligen kunna låta sig gora, samt till stor del undanrödja det missnöje, hvilket det uti detta fall nu rådande förhållande i nordligare delen af vårt land säges hafva framkallat. Jag har ansett mig böra redogöra för de åsigter, som i denna fråga ledt Utsk:ts beslut, och behagade R. o. Ad. dervid sedermera fästa det afseende, som detta Höglofl. Stånd kan finna skäligt.
Hufvudsaken i morn. består ingalunda, sorn här blifvit yttradt, om det skall vara £:delen eller hälften, som skall af grundfonden vara insatt i Riksbanken uti gällande mynt, utan skillnaden mellan Utsk:s förslag är, hvarpå BondeStrs system för privatbankslagen hvilar, bestämmelsen om deposition i R. St:s Bank. Om denna deposition står icke på något annat ställe än här i 5 § litt. a) positivt stadgadt. Tager man bort delta hufvud villkor, så förfaller det andra. Detta lärer väl icke lagligen låta sig göra, ty det vore en absurditet. Det stöde ändock visserligen öppet hvad förslaget upptager, nemi. att de skulle kunna få crediliv på Banken och på så sätt röra sig, om R. St. sådant bifalla; men BondeSt:s förslag till lag för enskilda banker har det stora företräde framför PresleShs, alt, derest en så beskaffad lag af Konungen sanctioneras, så kan, på grund af den, genast enskilda banker träda i verket, hvaremot efter PresteShs förslag till lag, det berodde derpå, om Sländerne vid hvarje kommande riksdag medgåfvo åt de enskilda bankerna de förmåner, som äro i förslaget sagda. R. St:s Banks fuudamental-lagar och dess privilegier innehålla, att den skall vara en depositionsbank; det är denna hnfvudgrund, hvarpå BondeSks förslag hvilar. Det står sålededes fast och kan icke af Ständerne ändras, utan Konungens samtycke. BondeSt:s förslag bar således en fast grund, den kan man icke bortrycka; i början af lagen bör stadgandet finnas; borttages det der, så skulle Utsk:n hafva tagit och satt in hvad som nu står i 5 §, i någon annan §. Dertill hafva Utsk:n ingen rätt och måste låta hagen bibehålla sitt sammanhang och stå i sin helhet. Jag torde nu hafva förklarat gi 11- tigheteri af de skäl, som förauledt Utsk:n alt erkänna, alt denna 5 § måste stå och falla med bela det system, som derpå är bygdt och hvaröfver en särskild votering är föreslagen och bör komma att äga rum. Frih. Cederström: