Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Under anförande, hurusom inom Stockholms län, hvarest sjukvårds-anstalterne under de sistförflutna fyra åren utvidgats med omkring 40 procent och Kurhus-afgiften för närvarande utginge med 5^ sk. af hvarje mantalsskrifven person, behofvet af nämnde anstalters ytterligare utvidgning gjort sig gällande, har förstnämnde motionär föreslagit, att det maximi-belopp af 6 sk., hvartill Kurhus-afgiften i allmänhet, med undantag för Stockholms stad, nu är bestämd, måtte inom de Lasarettsoch Kurhus-distrikt, der Lasarettets eller Kurhusets bestånd det oundgängligen fordrar, kunna höjas till 7 sk. — Herr Brodin åter har i sin motion yttrat: att då Stockholms stad, genom Kongl. Förordningen den 16 Mars 1847, egde en mera utbildad kommunal-författning än det öfriga Riket och sockenstämmorne eller deras gemensamma delegation, Sockenstämmo-nämnden, erhållit makt att bestämma de afgifter, Stadens samtlige innevånare böra erlägga * för gemensamt behof eller kommunala angelägenheter», rättigheten att uttaxera bidragen till
» J a g förstår inte, att d u, Gabriella, ej är det minsta altererad, » fortfor h o n. » Hviiken lyckträff för o s s, er h e m; » återtog tant, s o m oeh därtill en s m u l a andfådd då. Mitt första kan göras på flerfaldigt f a t t, Mea lyckas däri är ej alltid så l ä t t; Därtill fordras pengar — men dock framför allt Att tanken är verksam och hjärtat ej kallt. Att något mitt andra få höra och se, Därför vore många vis-t färdiga ge Lif, hälsa och rykte — ja, allt hvad de ba '. Mitt andra att få, är j u roligt och bra, Men undfadt, är det icke längre mitt andra. Det är en naturlag; den får man ej klandra. Mitt hela är ej något själfständigt ord: Af trenne det bildats — och vi«U kring vår jord Det årligen löper, i » ar och i skur », » Ni är praktisk, » anmärkte tant. » » N ä r a grannar ha vi endast varit ett par d a g a r, » inföll han, » o c h j a g tänker snart ge mig bort igen samt väntar endast på bref ifrån min b r o r,. » » O c h ni tycks vara rätt belåten m e d er sfräfvan, » småskrattade tant. » Ni kommer nog att p a s s a därborta. » E n och annan emigrant har visserligen fått en god utkomst, m e n flertalet? Min bäste herre, man tiger m e d flertalet ... » Innehållsförteckning. Mathilda Lönnberg; af Edvard Lidforss. (M e d porträtt). — Skosens r å; poem af Edv. Hammarsiedt — Balatm ' &gt;s är. af Herbert. — Den stora boknyheten; af Hellen Lindgren. —: Om nyårshälsningar och n y å r s k o r t; af Mathilda Langlet. — En prisuppgift; en viktig fråga för alla husmödrar. — Stockholms internationela lärarinnehem — TJr notisboken. — T e a - ter och musik. — Oupplösliga b a n d; berättelse af &gt;Sylvia *. Tidsfördrif. Genom hela!
Sprengtporten nyss riktigt framställde, nemi. att efter den princip, som vi antagit för den nedre kammarens formerande, kommer i sjelfva denna nedre kammare alt ingå ett icke sa obetydligt conservativt element. Det är nemi. temmeligen allmänt erkändt, alt R. o. Ad. samt PresteSt. hafva utgjort det conservativa elementet i den Svenska nationalrepresentationen, sådan den hittills varit bildad. Nu är att märka, att om R. o. Ad. samt PresteSt. komma att ingå i nedre kammaren till §, oell i den femte valclassen de ofrälse ståndspersonerne, af hvilka många civile och militäre embelsmän kunna väljas, kan man äfven beräkna en viss grad af conservativ karakter. Derigenom blir sjelfva den nedre kammaren, åtminstone till någon del, bestående af ett conservativt element, och det kan i någon mån afhjelpa bristerna i pärskammaren. Jag erkänner gerna alt förslaget i alla fall är ofullkomligt, men, såsom sagdt är, torde det icke vara möjligt att under våra Svenska förhållanden kunna få något, som motsvarar alla de fordringar, hvilka efter sjelfva ide'en skulle önskas. Hr von Troil: En värd ledamot har här uppgifvit, att förhållandet emellan den nedre kammaren och den öfre skulle blifva såsom emellan Bankens och R.iksg.cont:s fullmäktige och R. St:s revisorer. Jag vågar tro att denna jemförelse är lill den grad haltande, alt någon bevisning öfver dess oriktighet icke kan erfordras. Men då man här, för hundrade gången kanhända, upprepar, att enligt Frih. Hamiltons förslag skulle den öfre kammaren endast blifva en ny upplaga af den nedre ; så har man också för detta ögonblick glömt att den nedre kammaren icke väljer mer än -Judel af den öfre. Således må man gerna säga, att den öfre kammaren är en ny upplaga, eller ett medium af 5 på • 5 Ll. ' 46 Den 28 October e. tB< hvarandra följande riksdagars nedre kammare. Öm derföre en och samma opinion varit rådande hos nationen under fem hvarandra efterföljande riksdagar, då först inträffar det fallet, att öfre och nedre kammaren äro fullkomligt
Bland de skadliga verkningarne af denna Författning bör räknas den, att, då med lösöreköp blifvit så förfaret, som uti 1835 års Författning föreskrifves, svårighet måste uppstå för borgenär att å gods, som uppgifves höra annan till, vinna den i 7 Cap. 3 §. Utsöknings-Balken omförmälde qvarstad, hvarigenom allenast borgenären kan betryggas, alt det gods, om hvars undantagande, på grund, att det uppgifves höra annan till, tvist uppstår, icke varder under tvisten förskingradt. Sjelfva Författningen synes hafva gjort nämnde utvägar mera allmänt kända, så att de blifvit i ännu högre nion, än förut, begagnade. Principen för densamma eller dess fordran af skriftlig afhandling för giltigheten af ett köp om lös egendom strider emot lagens allmänna stadganden i 1 Cap. ldandels-Balken, der säljarens och köparens goda ja och samtycke, utan alla vidare formaliteter, antiges för tillräckligt till köpeeller by tes-a (talets fullständighet. Det undantag härifrån, som i 1835 års Författning bestämmes, torde ej böra bibehållas, då det dermed afsedda ändamålet ej kunnat vinnas, utan erfarenheten deremot visat, att missbruken deraf blifvit flere och bedrägerien svårare att upptäcka. Enligt Utskottets öfvertygelse, är det alltså af högsta behofvet påkalladt, att ifrågavarande Förordning upphäfves, och alt i stället stadganden införas, hvilka, så vidt möjligt är, lemna skydd åt borgenärens anspråk, utan att upphäfva eller förringa eganderätteus helgd.
I följd häraf önskar jag nu inför Sveriges Ridderskap och Adel, att hvem som finner sig befogad ville bevisligen , och ej med lösa, stumma och obestyrkta tillmålen, uppgifva en en* da öfverträdelse af Reglementen och Föreskrifter, en enda svekfull eller bedräglig handling, eller ock förledande åtgärd medelst origtiga uppgifter, vara begången med eller utan Agenter; att bevisa ett enda felsteg med berådt mod vara tagit under de framfarne nära 8 firén af den Styrelse, hvars Ordförande jag har haft äran vara under samma tid, och som sådan hvarje dag funnit mig omgifven af oinskränkt förtroende, af ett kraftigt biträde, utom hvilket min svaga förmåga skulle varit ännu mycket otillräcklig! Gerna erkänna vi oss bristande i omdöme , men med allt detta väntar jag med mycket lugn andra upptäckter, än en tvistig utlåning af några i ooo Riksdaler till en hel StadsCassa, den andra i Riket; eller en öfycr-utlåning af några tusende Rtdr, efter man ej 158 Dén 17 Martil, e. ni. var berättigad fördra reda af andra DisäonterS på samma Summa ställde Utlåning ; båda dessa Omständigheter lika snart rättade , som ifrågl Satte — eller något dylikt. Äfven vet jag Välj att omdömet om Låntagares soliditet kati hafva slagit fel3 men afven här väntar jag trygg jemförelsen med alla aÖdra DiScOnter j RiksDisconteft ej Undantagen) ett bevisriifigsi Sätt, som jag utan yttersta nödvändighet alltid önskar undvika. Väl känner jag att andra ariinärkningaf vid denna Riksdag äro i fråga* theli förbehåller mig ätt i sinom tid Vederbörligeri besvara dem,- 0111 öck inför Svensk Marits lags lige Domare.
Utf atlet tror jig åt funningen fy Idig t yttrycket af den gemenfamma opinion, att Konungens Rådgifvares handlings fält och rädfag, linder den nä filo rjl ulria fem ä r s -p er io den x allmänneligen och öfverhufvud bära ftämpeln, af redligt nit, forgfätlig omtanka och oafbruten yerkfamhet, och efter detta vittnesbörd aterftår blott för Utfkotiet, att i ett helt underfälla defs vördfanima betänkande Rikfens, Ständers futliga pröfning, med affeende jemväl pä den decharge, hvars vilkor och egenJkap i 76 §. Riksdagsordningen fia dgas. Jag frågar nu hvarje lugn man, om detta, ar att säga annat, än att här stå vi sjelfve felaktige, som hvarje menniska och hafva dömt öfver andre felaktige, till bevis hvarpå vi framstäf några få afvikelser bland de otaliga mål^ som till beslut förevarit j men, i afseende å hela åtgärden, utan undantag, anse yi deni hafva Ilen io )ulii t. m> 459 uppfyllt sitt kall och sin pligt* Detta är Utskottets omdöme, utan att vi derföre velat lägga band på Riksens Ständers beslut, och vi skulle icke hafva yttrat detta omdöme, om vi icke ansett oss dertill pligtige, då vi endast voro de, som kunde gå till källan. Jag vågar tro detta omdöme vara så moget, som vi äro i stånd att lemna det. Jag har emedlertid hört i dag från flere Ståndets Ledamöter, att Betänkandet borde återremitteras. Jag vill ej bestrida detta, såsom Utskottets Ordförande, men torde såsom enskilt Riksdagsman deröfver få yttra mig. Hvad skall med denna återremiss vinnas. Jag tror mig hafva gjort reda för den noggrannhet, hvarmed Utskottet gått till väga.
IVallenberg, hvilken, under yrkande, att tiotalsräkningen mätte varda tillämpad vid indelningen af rikets mått, mål och vigt, samt med åberopande deral, att de fleste nationer, som i sednare tider vidtagit förbättringar uti ifrågavarande hänseende, antingen lillegnat sig det så kallade metriska systemet i sin helhet eller ock vid bestämmande af grundenheterne sökt ull så mycket sorn möjligt närma sig detsamma, till följd hvaraf redan 70 millioner menniskor i Europa skola begagna nämnde system, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Utlåtande, N:o 4. 17 system, framställt del påstående, att, enär, genom antagande af det metriska systemet här i riket, icke allenast stora praktiska fördelar skulle för landet uppkomma vid transaktioner nied de länder, der sagda system vore gällande, ulan äfven det inbördes förhållandet emellan grundenheterna för måtten, målen och vigterne blefve mera vetenskapligt, än efter något annat system, längd-enheten måtte blifva grunden för alla öfriea måttsamt måloch* vigts-enheter, äfvensom för mynt-enheten, sålunda att ytan skulle mätas med en qvadrat, hvars ena sida vore lika med Jängdenheten (eller dess tiondel eller hundradel), målets enhet skulle blifva kuben på längdenhelen (dess tiondel eller hundradel), vigtenheten tyngden af så mycket rent vatten, sorn vid sin största täthet intoge hka rymd med målets enhet (dess tiondel eller hundradel), samt myntenheten sä stor del af den eiler den till sitt korn bestämda ädla metallen, sorn vä«de lika med vigtens enhet (dess tiondel eller hundradel); varande på grund häraf utaf Herr Wallenberg uppgjordt följande »Förslag lill eli nytt system för mati, mål och vigt. 4.'sta Artikeln ; örn grunderna. 1) Tiomilliondelcn af jordens qvart-meridian är grundenheten för måttet och kallas aln. 2) Qvadraten på etthundra alnar är enheten för ylmåltet och kallas tunnland. 3) Kuben på tiondelen af en aln är enheten för målet och kallas krus. 4) Jyngden af eli krus rent vatten vid sin största täthet i lufttomt rum är vigtenheten och kallas skålpund. 2: dr a Artikeln• om enheternas öfveroch under-ajdelningar. 1) 1 aln (måttenheten)
Icke tycktes mig eller skällan sämre, för det min ko ringt med den; nog ha många andra nöt ringt klockorna, äfven till samgång, utan att deröfver blifvit klagat hos biskopen." Mäster Erik runkade nästan omärkligt på hufvudet och sade: "en rättskaffens prest sörjer för att klocka anskaffas; men du har försummat denna skyldighet, såväl som mången ann." "Högvördigste fader, det skall visst ske, bara bonden har ett spann råg öfver att bestå till klockhjelp, nu har han ej ens ett sådant att blanda i barken, till att fylla sina och barnens magar." Åter runkade Biskopen smått på hufvudet, men sade blott: "för denna gång må dig förlåtas ditt tilltag, i betraktande af, att det kanske skett af enfald; men låt icke en annan gång sådant komma dig till last." Herr Simon bugade djupt och drog sig tillbaka, småskrattande bakom sin hatt, i det han halfhögt sade: "Kan väl härnäst ställa mig sjelf på kyrktaket och ropa folket till kyrkan; ty skrika kan jag, om derpå kommer an, och det så det hörs." "Lisa Eliasdotter har offrat ett ljus på altaret, för att få god kalflycka", uppläste åter notarien. "Saken är erkänd." Biskopen suckade i det han sade: "Djupt sitter papismen och djefvulens funder och signerier i de onda hjertan! Må hon stå en söndag vid kyrkodörren, att för sina signerier utskämmas." "Fru Metta Simonsdotter Abbornät, herr Erik Liljeholms husfru, klagar öfver att fru Brita Regertsdotter Oxe, henne ur kyrkbänken utträngt." Nu framträdde fru Metta inför biskopen och tänkte just börja sitt andragande, men med det samma steg äfven fru Brita Regertsdotter fram och sade bjert: "Nej si det är då ramaste lögnen det, att jag drifvit henne ut; men icke låter jag heller tränga mig ur bänken för alla snärtors skull, och för det hon satt der så bred, och hade jungfru Sigrid med sig, så skulle jag inte få sitta i adelsfruarnas bänk; men si så god är jag som hon, och behöfver inte vika för henne."
Så hade han ännu en enda son, den han kär hade; honom sände han ock till dem på det sista, sägandes: De hafva ju en försyn för min son. Men vingårdsmännerna sade emellan sig: Denne är arfvingen; kommer, låter oss dräpa honom, så varder arfvedelen vår. Då togo de honom, och dråpo honom, och kastaden utu vingården. Hvad skall nu vingårdsherren göra? Han skall komma, och förgöra vingårdsmännerna, och få vingården androm. Hafven I ock icke läsit denna Skriften? Den stenen, som byggningsmännerne bortkastade, är vorden en hörnsten; Af Herranom är detta gjordt, och är underligit för vår ögon. Och de sökte efter att gripa honom; men de räddes för folket; ty de förstodo att han sade denna liknelsen om dem. Så gåfvo de honom öfver, och gingo sin väg. Och sände de till honom några af de Phariseer, och de Herodianer, att de skulle gripa honom i orden. Då de kommo, sade de till honom; Mästar, vi vete, att du äst sannfärdig, och sköter om ingen; ty du ser icke efter menniskors person, utan lärer Guds väg rätt. Är det ock rätt, att man gifver Kejsarenom skatt, eller icke? Skole vi gifvan, eller icke gifvan? Men han förstod deras skrymtan, och sade till dem: Hvi fresten I mig? Tager hit penningen, att jag må se honom. Och de båro honom fram. Då sade han till dem: Hvars beläte och öfverskrift är detta? Sade de till honom: Kejsarens. Då svarade Jesus, och sade till dem: Så gifver Kejsarenom hvad Kejsarenom tillhörer, och Gudi det Gudi tillhörer. Och de förundrade sig på honom. Så kommo de Sadduceer till honom, hvilke säga att ingen uppståndelse är, och sporde honom, sägande: Mästar, Mose hafver skrifvit oss: Om någors mans broder dör, och låter hustru efter sig, och låter ingen barn efter sig, då skall hans broder taga hans hustru, och uppväcka sinom broder säd.
Man har vidare fäst sig vid Utskottets utlåtande rörande Justitiä-Ombudsmannens sätt att uppträda mot Högsta Domstolen, mot hvilken han tillåtit sig att inför Rikets Ständer uttala en särdeles svår, i reservationerna till Utskottets betänkande refererad beskyllning4), och som det är i denna punkt jag, för min del, afgifvit ett än mera bestämdt yttrande i form af reservation, bör jag ej heller förbigå detta. Är Justitiä-Ombudsmannen genom sitt embete berättigad till sådana ex officio afgifna opinionsdomar öfver Flogsta Domstolens utslag, mer än öfver andra domares5) ? Den fjerde § af hans instruktion bestämmer med tydliga ord, att »t den oförmodade händelse» att Högsta Domstolen, eller någon dess ledamot, befunnes hafva af egennytta, vrångvisa eller försumlighet dömt så orätt, att svårare följder för den lidande derigenom uppstått, Justitiä-Ombudsmannen ålåge att derå anställa åtal8). Men då åtal anställes, får den anklagade tillfälle att förklara sig, och blifver dömd af annan, än sin åklagare !). Nu deremot, då Justitiä-Ombudsmannen anklagar Högsta Domstolen att i ett mål hafva dömt af »förhastande» och utan att taga sig rådrum att undersöka sakfrågan och pröfva rättsfrågan, samt uttalar detta sitt omdöme uti sin embetsberättelse lill Rikets Ständer, ehuru ej ens någon närmare utredning af sakfrågans alla omständigheter blifvit framställd 8), så uppträder han här på en gång såsom åklagare och såsom domare 9), och betager på denna väg dessutom den anklagade all möjlighet att få sig förklara och försvara10). Nu kommer härtill, att hvarken Rikets Ständer, eller något dess Utskott få mot 90 § Regeringsformen, ingå i någon pröfning af domaremaktens åtgärder; och då så är, följer deraf logiskt, att så beskaffade anklagelser och domar, framlagda af Justitiä-Ombudsmannen till Rikets Ständers pröfning; äro icke allenast utan allt ändamål, utan ock stridande mot grundlagen (). menar mången med mig vara så mycket bättre.
— Jag förmodar, att det är lika mycket likt mig, som ert samtal nyss var likt er, herr Fitz-Clarence. — Herr Fitz-Clarence! Men Rosannah, hvad var det för oartigt i mina ord? — Helt säkert hade jag missförstått dem; jag ber dig ödmjukt om förlåtelse. Du sade till mig: » Sjung inte mer i dag. » — Inte sjunga mera hvad? — Romansen, som du talade om. Hvad du har svårt att förstå i första taget — Jag har aldrig talat om någon romans. — Oh! Du har inte talat om den? — Nej, jag försäkrar. — Jag är tvungen att anmärka, att du talat om deo. — Och jag, jag är tvungen att upprepa för dig, att jag inte talat om den. — Är det en andra ohöflighet? Det är nog, jag skall aldrig mer tala med dig; allt är slut oss emellan. Sedan anlände genom telefonen ett ljud, qväfdt af snyft-ningar. Alonzo utstötte: — Oh! Rosannah, tag tillbaka dina ord; någon förskräcklig hemlighet ligger under detta, något rysligt misstag.Jag säger dig rena och oförfalskade sanningen, då jag försäkrar dig, att jag inte talat om denna romans. Jag skulle inte för allt i verlden vilja sära dig ... Rosannah! dyra Ro-sannah ... Oh! tala till mig, jag besvär dig derom! En paus inträdde; sedan hörde Alonzo snyftningarna aflägsna sig och förstod att hans interlokutris hade lemnat telefonen. Han steg upp med en suck och gick brådskande ut ur rummet, mumlande: Jag går ut och söker min mor. Måste jag än fördenskull leta igenom hvartenda fattighus och hvarenda barmhertighetsinrättning, så skall jag finna henne, och hon skall öfvertyga Rosannah, att jag aldrig haft för afsigt att såra henne. En minut senare kastade sig presten på telefonen som en] tiger lurande på sitt rof. Han väntade inte länge. En ljuf röst darrande af tårar, sade: — Dyre Alonzo, jag har haft orätt; det är omöjligt, att du sagt någonting så grymt; någon måste ha härmat din röst af elakhet eller på skämt Förrädaren svarade kallt med ljudet af Alonzos röst:
Tullmyndigheterna visa emellertid, enligt hvad det uppgifves i Kjöbenhavns Overtoldinspektorats årsberättelse for 1879, städse allt det tillmötesgående, som kan förenas med statskassans bästa och .tullgöromålens behöriga skötande, men under det tullen kan tvinga de bandiande att hemtaga sina varor, hafva de handlande sjelfve ingen i lag skyddad rätt att få sina varor upplagda på privat transitupplag, och, oaktadt tullen icke med-gifver innehafvaren af sådant upplag tillträde till detsammaannat än i tulltjenstemans närvaro, så är dock upplagsinne-hafvaren skyldig att utan afseende derpå, att en upplagd vara utläcker eller på annat sätt förstöres, erlägga tull for hela den upplagda varuq van ti teten, såvida ej densamma blifvit återutförd eller transporterad till annat upplag eller det styrkes, att varan förstörts genom olyckshändelse, i hvilket senare fall vederbörande tullmyndighet kan lemna befrielse från tullafgifternas erläggande. Det privata transitupplaget har egentligen ingen annan fördel framför transitupplaget i kungligt packhus än att upplagsinnehafvaren derigenom kan få varan i sin närhet, i sitt eget magasin, hvadan han alltså är fri från erläggande af packhuslega och åtskillig tidspillan kan undvikas. Det svenska nederlaget i enskilda personer tillhöriga magasiner har ganska stora likheter med nu ifrågavarande transitupplag. Den synnerligen beaktansvärda skilnaden finnes dock, att under det man for gods å svenskt nederlag skall för uppläggandet betala nederlagsafgift med 1 X af tullen för godset samt likaledes, då godset återut-föres, ytterligare IX af tullbeloppet, så är det danska privata transitupplaget fritaget från alla andra afgifter än de s. k. arbetspenningar, som skola betalas vid alla varors in-och utförsel till ech från dansk tullplats.1 Dessa arbetspenningar tillfalla arbetsfolket å tullplatserna och torde icke vara högre än att de utgöra en skälig ersättning för det arbetsbiträde, som vid varornas inoch utförsel lemnas. Det privata transitupplaget har sin hufvudsakligaste betydelse såsom ett supplement till kreditupplaget.
Till förekommande af dylika missbruk föreslår RiksdagsFullmägtigen den förändring i nu gällande EnskiftsFörordning: att en föregående Laglig Storskiftesdelning ej må brytas elier förändras af ett begärt Enskifte, så vida förstnämnde delning finnes, vara så beskaffad, att hvarje delegare i eu samfällighet dervid F Lagutskottets Betänkande») 104? undfått i Åker endast ett skifte i hvarje årgång, samt hans öfrige tillhörigheter af Äng, Betesmark och Skog blifvit samlade på ett för hvarje del deraf lämpligt ställe, och hvarigenom den så mycket uppmuntrade utbrytningen af egor redan synes hafva vunnit fullbordan; och har RiksdagsFullmägtigen Erik Paulsson, från Elfsborgs Län, härmed sig förenat. Med kännedom af den vesentliga båtnad, som redan verkstälde Enskiften medfört, i afseende på Jordbrukets förkofran och jordens förbättrade häfd, hafva Utskotten ansett sig icke böra tillstyrka något, sorn i minsta mån kunde lägga hinder i vägen för Enskiftesförrättningars laglikmätiga verkställighet, och då nu väckte motio'n åsyfter en rubbning uti den i EnskiftesFörfattningar stadgade grund, att den delegare i Byelag, som åstundar att få sina egori Enskifte utbrutne och i ett sammanhang afskilde, skall dertill ega vitsord, utan att några förut gjorde aftal eller faststälde delningar måga i vägen ligga, finna Utskotten så mycket mindre anledning, att ofvannämnde förslag understödja, som Enskifte, i det fall Motionairen uppgifvit, synes med större lätthet kunna ske, då egaren förut blifvit genom Storskifte sammandragne; Hvilket dock till Riksens Höglo fl. Ständers pröfning vördsamt öfverlemnas. LagUtskotttts Bftiinkanicn, i N:o 165 Ankom den 5 September 182.3. Riksens Högloft.
Detta gäller i ännu högre grad skrifoch räknekonst, hvilka väl aldrig för deltagande i nattvards-undervisning böra såsom oundgängliga anbefallas. Utskottet hoppas, att det misstroende till skolorna och obenägenheten att dem begagna, som på vissa orter förspörjas, bättre skola genom själasörjares och skolstyrelsers nitiska bemödanden om än långsammare dock säkrare öfvervinnas än genom någon tvångsåtgärd, helst af detta slag. På dessa förenade skäl för Utskottet vördsamt tillstyrka, att ifrågavarande motioner måtte förfalla. Hvad beträffar den af herr Hammarhjelm föreslagna nedsättningen uti måttet af kunskaper för skolbarnen, innan de från skolan få utgå, har Utskottet ansett, alt det i 7 § bestämda minimum af kunskaper bör oförändradt bibehållas, helst det icke 12 Allm. Besv.- och Ekon.-Vtskottets Betänkande, N:o 91. är större än att skolbarnen ganska väl kunna, med möjligen högst få undantag, hinna att inhemta detsamma, under de år, som de vanligen, utan att till annat arbete hållas, tillbringa i föräldrahuset; Utskottet tillstyrker alltså, att berörda förslag måtte lemnäs utan afseende. Det af Andreas Bengtsson framställda yrkande, ”att alla folkskolelärare borde ega så stor kunskap i botaniken, att de kunde lära barnen att skilja skadliga och giftiga vexter ifrån ätliga och nyttiga,” innebär visserligen en välmenande afsigt; men, då i 6 § af den gällande skolstadgan redan finnes föreskrifvet, att folkskolelärare skall ega fullgiltig insigt äfven i naturläran, så får Utskottet, som icke finnér något skäl vara för handen att begära vidsträcktare stadgande i detta afseende, tillstyrka Rikets Ständer, att detta yrkande äfven måtte förfalla.