Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
St. borttagit denna tillåtelse för fullmäktige, så är det gifvet, att de för framtiden 2Ö H. , 20 if>4 Den i5 Maj f. m. förlorat en sådan rättighet. När det nu dessutom är föreskrifvet, alt till dessa tjenster skall upprättas förslag, så torde man anse destomera gifvet, att tjenstemän, som efter förslags uppgörande tillsättas, äfven böra vara försedde med fullmakter. Således liar man inskränkt bancofuilmäktiges rätt i detta fall, hvilket, såsom jag tror, ej kommer att leda till verkets båtnad, utan snarare till motsatsen. Det är ej af kärlek till maktutöfning, men för bankens bästa, som jag tror att stadgandet borde qvarstå oförändradt. Begge dessa tjenstebefallningar äro, såsom en livar finner, ej af den vanliga beskaffenheten. De kunna endast tillfalla konstnärer, och det måste derföre, enligt min tanke, bero på bancofullmäktiges ompröfvande alt entlediga dem, om de ej befinnas vara för tjensten tjenlige. Jag hemställer derföre till R. o. Ad., om det ej vore skäl att återremittera betänk., för alt till säkerhet för bancofullmaktige åtminstone få deruti infördt hvad Hr von Hohenhausen nu muntligen yttrat. Hr von Hohenhausen: När en bancofullmäklig ej funnit sig tillfredsställd af de upplysningar i saken, sorn jag nyss meddelat, och när i förra plenum 2:ne andra betänkm ronde bancoreglementet blifvit återremitterade, så torde det ej vara skäl af mig, som ensam här yttrat mig för betänk:s antagande, att motsätta mig en återremiss äfven af detta betänk. ehuru jag ej anser den vara behöflig. Jag bestrider således icke återremissen, oaktadt det ganska väl kan hafva inträffat att betänk, redan är af tre Stånd bifallet. BancoUtsk:s mern. N:o 176 återremitterades. Vid förnyad föredragning af Stats-, Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekon.Utsktns den 11 och 12 dennes på bordet lagda mern.
Du vet, att Eusebios understödde kejsaren, när denne utrotade sin släkt, endast skonande dessa barn, Gallus och Julianus. Men jag trodde, att Eusebios' brottslighet var för Julianus okänd. Så var det icke. Det erfor jag, när Julianus fattade min hand och sade: »Jag hatar kristianerna. Han, som undervisade mig i deras lära, ryker av min faders blod. Jag kastar nu till dina fötter den mask, som dolt min avsky för honom och dem alla. Han ville intvinga min själ i de formler, som han och hans likar pånödga världen. Nu är jag fri. Ädesios, jag känner dessa präster, som på sina kyrkomöten föreskriva än på det ena, än på det andra sättet, vad kristianerna skola tro. Det är en gräslig samling av blodsmän, ränksmidare, hycklare och dumhuvuden. De sönderslita världen och varandra i tvister om ord utan mening, men det vari de alla överensstämma är det jag mest avskyr: alla bannlysa de förnuftets frihet, alla lära de, att härskarens makt och folkets träldom äro av Gud. Friheten är försvunnen ur verkligheten, men dessa människor förneka henne även i tanken. Ädesios, nu är jag herre över min tid. Jag älskar mina fäders tro och republikens ärofulla minnen. Vill du undervisa mig i Platons vishet och i myternas mening? Vill du vara mig en fader, eftersom jag är faderoch moderlös?» Så talade Julianus. Han stannade intill aftonen i mitt hus. Han är en eldsjäl, men hans eld brinner med jämn låga, som lovar varaktighet. Han är en yngling, uppfylld av stora krafter. Hans natur är mild, älskvärd och glad, men av hans öde blandad med främmande beståndsdelar. Kom till honom, Krysanteus, och rena hans själ från hat och bitterhet! Lär honom glömma vad han lidit, men älska med förstånd och hjärta, vad han nu endast älskar med hjärtat! Jag passar icke för honom. Jag kunde fördärva ett så härligt verk, om jag fattade det med mina darrande händer. Min tunga är kylig och vanmäktig av ålder. Men till honom måste man tala med en eldtunga. Bör icke han, som älskar sanningen, höra henne i hennes segerkraft?
Enskildt förolämpande äge endast mälsäganden rätt att sjelf eller genom Ombud ätala. 0:o Sedan Sex mänadex förlupit efter det en skrift bevisligen till Hof-Cantzleren eller hans Ombud blifwit enligt 4 F 2 morn. insänd, mä ej af publik Actor ätal derä äga rum. Enskild man äge dock att räkna sin beifrande rätt frän den dag laga hinder emot upprättelses sökande bewisligen upphört. Är nägon skrift med qwarstad belagd, dä skall ätal ske ä skriften, inom ätta dagar i hufwudstaden och i orterne ätta dagar efter det Hof-Cantzlcrens gillande af qwarstaden blifwit kunnigt; i annat fall upphöre qwarstaden, och ware skriftens försäljning obehindrad. 7:o Utgisware af dagblad och »veckoblad, hwilka, säsom i 1 § 6 mom. stadgadt är, ensamme äro underkastade sörfattareanswar, ware framför andra erindrade our ett rätt bruk af Tryckfriheten, och umgälle utgifwaren förbrytelse genom sädant blad dubbelt i alla de fall, der med penningar pliktas. 382 Expeditioner till Niks-StLnben. 8:0 ^warstad eller confiscation galle ej för större del af en skrift än det eller de blad, häften eller tomér, htvarä atal göres. 9:o Hwar som beträdes att hafwa försalt eller utspridt en i laga ordning med qwarstad belagd eller confisquerad skrift, bote efter omständigheterne ifrän 100 till och med 300 R:dr. Rubbning af qwarstad umgälles särskildt efter 8 Cap. 8 § UtsökningsBalken. 10:o
Men föga mindre förvånad skulle väl Stjernhjelm sjelf hafva blifvit, om han fått läsa sådana alster från män, som sade sig utgå från hans skola och föredöme. Vi hafva yttrat oss något utförligare om poesins tillstånd i allmänhet på Lucidors tid och om hans förhållande till de samtida svenska skalderna för att visa, hurudan skaldekonsten måste synas för hans ögon, och för att derigenom kunna tydligare bestämma, hvilken plats han sjelf fann sig lockad att intaga inom sin samtids vitterhet. Hvad som utgör hans gynsammaste kännemärke, och hvarigenom han i sjelfva verket visar sig som en sannare och originellare poetisk natur än Columbus och Lagerlöf, är hans i ord och handling å daga lagda tro på, att poesin är till blott för sin egen skull och att den, utan att behöfva stödja sig på några bundsförvandter, har rätt att kasta sig ut i lifvet. Härigenom är hos honom all utile-dulci-betänksamhet upphäfd, men som långt derefter ännu många fortforo att stå på denna ståndpunkt, måste han för dem synas som en betänklig skalde-äfventyrare. Stjernhjelm, hvars snille visserligen var fullt vuxet och omedvetet genomträngdt af samma glada och fria uppfattning, hade dock stött på ett alldeles obearbetadt språk och en ännu ointresserad allmänhet, så att han vid sitt tunga arbete att nyskapa dem båda ej hann fullt utveckla sina vingar. Columbus och Lagerlöf stå dervid långt efter mästaren. De nöja sig med att fortsätta hans idrott att uppodla och förädla diktionen för att göra den värdig en klassiskt bildad och fordrande publik. Lucidors poesi deremot bryr sig ej längre om detta försigtiga uppfostringsarbete, utan ger sig direkt ut bland allmänheten, i hvilken som helst drägt den är iklädd för stunden. Om äfven hon, som all den tidens svenska poesi, måste stöta på prosodiska och stilistiska klippor och svårigheter, stannar hon ej och arbetar bort dem, utan hoppar öfver dem som en fors i skummande språng. Deraf denna vilda energi, detta friska patos, som man ofta anmärkt om Lucidors dikter.
Detta är visserligen sant, emedan K. M. icke föreslagit någonting afgörande, utan blott lemnat hänvisning till vederböra hörande och framtida komiterade, hvilka inom hvarje län skulle föreslå de persedlar till hvilka förvandlingen skulle ske, hvarefter K. M. ville meddela ny propus, i ämne t v Jag frågar dock, huruvida till en slik priliminär åtgärd må erfordras en propos. till R. St., eller om icke uti en sak, som varit så mycket och länge undersökt och afhandlad, R. St. med fog - bordt vänta ett bestämdt förslag. Jag anhåller att dessa anmärkn:r må åtfölja remissen till StatsUlsk. Frih. Raab: Ehuru jag icke anser det vara rätt att man beledsagar en remiss med en alltför vidlyftig diskussion, anhåller jag att få uptaga hvad llr Gripenstedt yttrat i afseende på dagsverkenas lämplighet såsom räntepersedel. Hr Gripenstedt förmenar nemi. att dagsverken i allmänhet bibehållas vid ett värde, relativt till jordprodukternas värde. Jag ber att få bestrida denna sats med påstående att just motsatsen ofta inträffar. Vi känna litet hvar att de år då spanmålen stått till lägsta pris, hafva dagsverkena blifvit som högst betalda och orsaken har varit den, att arbetaren, som beklageligen icke så som sig borde, sörjer för morgondagen, utan oftast endast för dagens behof, kan, då födoämnen stå i lågt pris, försörja sig, utan alt dageligen arbeta, hvaraf följer, att han blir sökt och ej behöfver söka arbetsförtjenst. I södra delen af Skåne, der sädén vanligen står lägre än i andra delar af Sverige, gälla i allmänhet dagsverken vida mera än i de delar af riket, der säden slår högre. Och i Danmark, der säden nästan alltid står i vida lägre pris än här i Sverige, betalas dagsverkena 50 proc. högre än hos oss. Således kan jag icke erkänna dagsverkenas relativa värde i förhållande lill säden, julan tillåter mig bestrida Hr Gripenstedts påstående om deras lämplighet såsom räntepersedel.
Denne, härom underrättad, anhöll i fakulteten om undersökning och, då sådant vägrades, införde i tidningarne en berättelse om förloppet och en försäkran om sin renlärighet. Han finner genom de öfrigas förfarande «sitt goda rykte vara i högsta grad förnärmadt» och uppmanar dem att bevisa, det han lärt något emot «kyrkans stydganden». Det minsta snedsprång förbi kyrkomötenas beslut och påfliga dekretaler är sålunda tillräckligt att göra en Münchnerprofessor ärelös. Schelling, verkligt geheimeråd, ordförande i vetenskapsakademien, general-konservator för alla vetenskapliga samlingar i München o. s. v., såg redan åldrig och förfallen ut. Fåfängt sökte man hos den lilla hopkrumpna gubben något spår af den unga modiga man, med den modiga hållningen, den eldiga blicken, som hans porträtt vanligen framställa. Deremot finner man någon likhet i följande beskrifning: «Der Mann, mit dem starren, stieren Auge, dem gespenstigen Blick und dem blassen, unbeugsamen Kopfe» Så mycket oss är tillåtet att ana angående denna väldiga andes tjuguåriga hvila, så har den icke varit sjelfvald, utan tvungen – ett barn af förhållandena. Ifrån början fallen i den gamla dualismen mellan kropp och själ, materie och ande, försökte han fåfängt att häfva den genom ett förutsatt Tredje, det absoluta såsom tertius interveniens. Detta förblef vid den Spinozistiska substansen, vid ett Något, som genomgick naturens och andens lif, som fanns före dessa båda, såsom deras enhet, men uti ingendera af dem framträdde såsom sådan, utan i dem blott hann en approximativ verklighet. En sådan lära kunde lätt lemna mindre inskränkta hufvuden, än Jacobi’s och hans vederlikars, tillfälle till beskyllningen för atheism. Anfallen, behandlade Schelling väl Jacobi som denne förtjente, och med den öfverlägsenhet man borde vänta. Men, tvungen till sjelfförsvar, förvandlade han det opersonliga Absoluta till en ande utom anden och försatte i denna den dualism, han förut förlagt utom det Absoluta, i dess manifestation såsom natur och ande. Dermed voro hans mod och styrka brutna.
Här importeras äfven hästar ifrån England. De rikare blott införskrifva dem, och de kunna väl betala. Herr Hjerta ; Uti den Kongl, författtun - nen Ig Augusti f. m. 777 gen om tullen för införsel af hästar är det skiljdt så, att i R:dr betalas för en hingst, 2 Ridr för ett sto och 5 R.dr för en YVallack. Om man således skulle behålla samma proportion, torde friherre Wrangel vara belåten, Och mepingarne lättast samnjanjemkas, Friherre Wrangel; Jag tycker att jag hela tiden yttrat farhåga , att dea låga tullen skulle skaffa in för mångå Danska hästar. Jag föreslår således 10 procent lör hingstar, 15 för Ston och 25 för Wallackar, Friherre Toll förenade gig med Friherre Wrangel. Grefve Cronhjelm'. Med den siste talaren förenar jag mig med undantag deraf, att j*g ej tror att man bör lägga så hög tull på race. hingstar. Man har som skäl mot en hög tull anfort, att tullförsnillning vore att befara. Men då man som princip antagit, att ju mera voJume eo artikel har, ju mindre kan tullförsnillning äga rum, så då vi förut lagt högre tull på varor af mindre volutne, än den nu ifrågavarande, tror jag till och med att tullen Kunde vara betydligt högre, men förenar mig puti hvad Friherre Wrangel sednast föreslagit. Herr Cederfchjöld: I händelse det var mig, sorn den siste värde talaren mente, har han missförstått mig; ty jag har trott att en ökad tull skulle göra, att hästarkomme att insmygas, Friherre Wrangel: Den farhåga, Herr Ce derschjöld yttrat, kan visserligen inträffa, att 773 Ben 20 Augusti f. tthj det skulle blifva tullförsnillning, men elen t
Enär den vid sistlidna riksdag förbättrade pensionering för Arméen alltifrån dess införande den 9 Februari 1858, dä den i nåder fastställdes, i allmänhet visat sig tillfredsställande och icke heller i tillämpningen medfört några svårigheter, har Departemenls-Chefen, enligt hvad åberopade Stalsråds-protokoll innehåller, i underdånighet tillstyrkt, alt samma pensionering mätte med oförändrade grunder tills vidare bibehållas; hvarjemte Departements-Chefen — med upplysning, att af det vid förra riksdagen för denna pensionering beviljade årliga kreditiv å 150,000 R:dr, för är 1858 endast behöft användas 12,675 R:dr 44 öre, att för år 1859 beräknades åtgå omkring 50,000 R:dr samt att jemväl för år 1860 en betydlig del af kreditivet torde blifva besparad — förklarat med säkerhet kunna antagas, att ett kreditiv å samma belopp som det förra, eller 150,000 R:dr ärligen och under enahanda vilkor, som dermed voro förenade, skulle blifva tillräckligt för pensioneringen under åren 1861, 1862 och 1863, äfven om de under föregående åren uppkornne besparingar icke toges i beräkning; men om dessa besparingar, hvilka tillhopa torde komma att utgöra minst 300,000 R:dr, finge för sistnämnde tre år, i mån af behof för pensioneringen användas, erfordrades icke för samma år större kreditiv, än 50,000 R:dr årligen, eller för alla tre åren tillsammans 150,000 R:dr. 1 öfverensstämmelse härmed och med antagande af det sednare alternativet, har E. K.
Ohrvall dit ingifneMepiorialer, hvarigenom bemälte Herr Doåor och Piskopp, i afseende dertill att Häradshofdingar* ne, pä sätt här ofvan är förmäldt, blifvit uteslutne frän den Lönförbättring, sorn tillagts de fleste öfrige Pepningg-Löntagare, samt deras lörpt innehafde inkomster äfven äro vordne förminskade derigenom att dem förment' att utfärda ProtocollsUtdrag öfver andra och Tredje Upbuden och att Käranden befriats i forliktp mål pflösa Expedition, hemställer: 1:0 att åt Häradsö höfdingarne, jemte den dem förut anslagne iiögst ringa Pennjngelön, må beviljas något anständigt tillskott vare sig i Penningar eller Spanmab eh ler efter enahanda grund som blifvit iakttagen, da andre Penninge-löntagare vid sista Piksdagen erhöllo en skälig Lönförbättring; o«h 2to att, på det Domares pågon gång mahanda tryckande behof förlikningar uti de vid DornStolarne anhängige mål ej matte hindras eller motygrkas, i stället att befrämjas, Domaren må vara tillåtet pcb obetpget att utfärda ProtocollsUtdrag afven ofver forlikte mål, emot enahanda lösen, som är faststäld för Utslag i andre civile mål; och Herr Prosten Ohrvall åter, med framställande af de enahanda omständigheter, hvilka af Herr Häradshöfdingen Nyberg och Herr Piskpppen Dodor Ahnqvist blifvit andragne samt den förminskning uti förut tillcjeldte inkomster, fdäradshöfdingarne tid efter annan iriåst vidkännas, yrkat, att desses Lönvilkor ina så förbättras, att de ickp behöfva ljda nöd, utan aga tillräcklig utkomst Ofver dessa Motioner får nu Lagutskottet Statsoch Lag-Utskottens Betänkamlen. för sia del i ett sammanhang afgifya följande yttrande :
Eleclorerne borde följaktligen uppgöra en duglighetslisla på alla de personer, som sitta i Utskrn, på det att man må vela, när dessa Utsk. sammanträda, hvilkendera personen anses dugligare än den andra. Detta blir så att säga ogörligt i verkställigheten och kan icke föranleda annat än oreda, åtlöje och missnöje. Jag anhåller följaktligen, att R. o. Ad. måtte bifalla betänk, och låta oss slippa att längre uppehålla oss med denna sak. Gr. Mörner, Carl Göran Detloff: Det är i anledn. af den siste värde talarens yttrande, som jag tillåtit mig alt begära ordet. Det har blifvit sagdt, att det skulle vara förnärmande för de andra Stånden, om R. o. Ad. inom sig valde ordförande, emedan man derigenom uttryckte den tankan, att inom R. o. Ad. funnes den största skickligheten, och derföre skulle icke de andra få deltaga i valet. Något sådant uttryck skulle jag icke tro ligga i det ifrågavarande beslutet. Deruti ligger ett erkännande af nödvändigheten, alt då någon måste vara ordförande inom ett Utsk., så bör denna utses på det sätt, som med minsta oreda kan dertill utfinnas. Ett sådant val verkställt inom alla Utsk:s-ledamöter vid en riksdags början, då ledamöterne från de särskilda Stånden ofta äro för hvarandra okända, skulle komma att bero af en slump och alldeles icke af skickligheten hos den valde. Huruledes detta skulle komma alt bero af en slump, dertill kan man tydligen sluta, dä man vet huru det går med tillsättningen af Utsk:ns secreterare och betjening. Den som vid några riksdagar har vunnit erfarenhet af förfarandet i denna del, måste vara fullkomligt öfvertygad om olämpligheten deraf, att vid en riksdags början öfverlemna åt Utskms ifrån alla landsorter hit kommande ledamöter, alt sig emellan efter främmande recommendationer eller efter intrig utse ordförande. Detta motiv har bestämt mig alt för min del afslä det hvilande grundlagsförslag, som åsyftade att åt de särskilda Utskrn Den 28 December. 691 medgifva rådighet att välja ordförande.
Till en början skulle vi upoffra 115,000 R:dr. Det vore väl om vi sluppe dermed. Här är sagdt, att Postverkets inkomster stiga. Det vore önskligt, emedan dess utgifter ökas. Så behöfvas t. ex. nya postfartyg. Om inkomsterna emellertid minskats, så är klart, att de icke förslå till dessa fartygs anskaffande. Blifva nu Postverkets intägter i allmänhet nedsatta: så räcka de ännu mindre till för andra behof. Man har då alt motse statsbidrag till en inrättning, som under nuvande förhållanden lemnat Staten öfverskott. Man har yttrat, att den nu föreslagna ändringen skulle medföra lättnad för Postverkets tjenstemän; Lättnaden att begagna frimärken' kan i alla fall ega rum. På få ställen i Sverige, kanske intet utom Stockholm och Götheborg, är brefvexlingen så stark, att tjenslemännens antal skulle kunna mindskas derigenom, alt allt porto betalades lika. Annat är förhållandet i 392 Den 16 Augusti e. m. folkrikare länder, såsom i England, der I. ex. från London omkring 200,000 bref dagligen afgå. Man bör således icke jemföra Sverige med England, inom hvilka länder förhållandet är så olika. Frih. Cederström har omförmält den svårighet, som upkommer vid det föreslagna portots inpassande i tiotalsräkningen. Det är klart, att denna svårighet kommer att drabba Postverket ej mindre än alla andra inrättningar, der taxor behöfvas. Skall detta räknesätt införas, får man naturligtvis plågas af följderna såväl vid Postverket som annorstädes. Då det är en K. Propos., som skall, i förevande hänseende, besvaras, lärer det icke vara tillräckligt att blott afslå Utsk:s Betänk., utan man måste väl upgifva något annat i stället. I sådant fall föreslår jag, att vi måtte vidhålla den närvarande porto-inrättningen. Hr von Knorring: Den anmärkn., som den siste talaren gjort i afseende på svårigheten att inpassa föreslagna portot i decimal-systemet, har äfven varit förutsedd i Utsk.
Musei samling af dyrbara och fäderneslandet hedrande konstverk, som äfven de under Vitterhets-, Historieoch Antiqvitets-akademiens värd ställda historiska samlingar af till en stor del fosterländska minnesmärken, väl utan all fråga borde i främsta rummet vara afsedda att i national-museum inrymmas, och ehuru, hvad Kongl. Bibliotheket och Lifrustkammaren anginge, komiterade icke hyste någon tvekan, hvilken af dessa båda lämpligast skulle från beinälda museum afskiljas, helst den sistnämnda obestridligen stöde i helt nära samband med de historiska och konstsamlinga.rne, hvaremot ett bokförråd, om än aldrig så dyrbart, icke vore på sin rätta plats i en byggnad, som både Stals-Ulskollels Ullålande N:o 198 3 nätnnes oell anses för ett museum, koiniterade dock, i betraktande deraf att Kongl. Bibliothekets värderika och snabbt tillvexande samling länge varit i behof af en ny, rymlig lokal och att detta behof för hvarje år visat sig allt mera kännbart, ansett sig böra framställa två alternativa förslag till inrymmande och väsendtligt ordnande af ifrågavarande samlingar, med undantag likväl i det förslå förslaget af Lifrustkammaren och i det andra af Biblioiheket; — allt under förutsättning att, i händelse af det första förslagets antagande, Lifrustkammaren, och, i händelse af det sednares, Kongl.
Skulle det vid innevarande riksdag falla Rikets Ständer in alt förordna, det Banken skulle förskaffa sig obligationer till 6,000,000 r:dr i stället för 5.000.000 r:dr, så innebure ett sådant stadgande tydligen detsamma, som att 1.000.000 r:dr af bankovinsten skulle användas för della ändamål. Att man då ej tillika kan förordna, att samma million skall afstås till Riksgälds-kontoret, synes vara temligen klart. Orsaken att 1844 års Banko-Utskott och Ständer så kunde misstaga sig ligger sannolikt deri, att man sade att grundfonden skulle lill ett belopp af 5,000,000 r:dr utgöras af obligationer. Att vilja påstå att grundfonden skall företrädesvis utgöras af den ena eller dea andra af Lånebankens tillgångar, leder endast till begreppsförvirring. Det är tillräckligt att stadga, det Banken skall vara innehafvare af obligationer till ett belopp af 5,000,000 r:dr. På sådant sätt hafva emellertid 535,000 r:dr och 755,000 r:dr eller tillsammans 1,290,000 r:dr af hvad man trodde vara låne-bankens vinst blifvit bundna,så att de ej kunna för annat ändamål disponeras, så framt man nemligen med vinst endast förstår den del af kapital-öfverskottet, som lånebank en kan undvara utan att brista i sina förbindelser. Hvarest de återstående - 390,000 r:dr af vinsten, eller skillnaden mellan 1,680,000 och 1,290,000, ligga förborgade, kan jag ej för närvarande på siffran uppgifva, emedan för en sådan undersökning erfordras en detalj-granskning af 1844 års bokslut. De ligga emedlertid helt säkert i en felaktig beräkning af sedelstocken i Utskottets betänkande N:o 44, pag. 53 och 54, äfvensom i det .oklara sluttillägget till 122 §. i nu gällande Banko:reglemente.