Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den, som vill att Häradshöfdingen Carl Daniel Poppius förklaras berättigad till lyftning af det Häradshöfdingen Knut Wilhelm Sandels i lifstiden beviljade räntefria Stats-Utskottets Memorial Jtf 143. 5 lån, 7,000 R:dr, på de vilkor, som vid lånets beviljande blifvit af Rikets sednast församlade Ständer föreskrifna, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, kommer ifrågavarande lån icke att utgå. Omröstningen har utfallit med 60 Ja mot 59 Nej; hvadan Rikets Ständer beslutat enligt Ja-propositionens lydelse. Den, som godkänner Stats-Utskottets hemställan, att aflpningen för Registratorn, Kammarförvandten och förste Revisorn i Kongl. Fångvårds-styrelsen bestämmes till endast 2,200 R:dr, men att årliga arfvoden af 300 R:dr utöfver denna ordinarie lön, böra de nuvarande innehafvarne af ifrågavarande tjenster för deras tjenstetid tilläggas, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, är lönen för bemälde 3:ne tjenstemän fastställd till 2,500 R:dr för dem hvardera. Voteringen har, sedan en sedel såsom dubbel blifvit kasserad, utfallit med 70 Ja och 48 Nej, till följd hvaraf Rikets Ständer beslutat i enlighet med Ja-propositionens lydelse. 11: te Voteringen: Den, som vill att till kontraproposition vid den blifvande hufvudvoteringen antages Ridderskapet och Adelns beslut, att ett belopp af 4,900 R:dr årligen beviljas, för att såsom extra anslag under nästa statsregleringsperiod ställas till Kongl Maj:ts disposition och användas till löneförbättring åt
LOUISE. Ja, Viggo, också med dig. VIGGO reser sig upp. Förlåt mig. Det var inte min mening att pina dig. Jag trodde bara inte LOUISE. Hvad? VIGGO. Att du också kände dig främmande för mig. LOUISE sträcker ut sin hand efter honom. Det gör jag inte, Viggo. Men jag kan inte tala om det. Jag tycker, du borde förstå mig ändå. Jag vill ingenting dölja för dig det fins ingenting att dölja. Jag skulle önska, att jag vore af glas, och att du kunde se allt, som rör sig inom mig allt det der, som jag har så svårt att profanera med ord. VIGGO. Nu förstår jag. ^Böjer sig ned och kysser henne på pannan.^ Kära lilla syster! LOUISE. Det fins en gammal saga om en jungfru, som blef bergakungens brud. Jag mins den mycket dunkelt men jag tror, hon dårades af glansen i trollens verld; och se'n hon en gång sett den, längtade hon alltid dit igen. Jag är som den jungfrun i sagan bländad af glansen i en verld, som icke är min det stolta, fria lifvet derute ... VIGGO. Också jag har känt något liknande LOUISE skakar på hufvudet. Inte som jag. Du är lycklig, du. Du är en riddare, som stiger ditner och hemtar sin brud Jag? Hvad är jag? En skugga, bunden till en annans tillvaro dömd att fjerran ifrån honom föra en sjelfständig och derför overklig existens VIGGO. Det der förstår jag inte. LOUISE. Förstår du inte, att denna känsla måste bryta mig loss från mitt föregående derför att den strider mot mina grundsatser, min uppfostran ja, mot sjelfva min naturs egendomligheter Derute ha de friare tyglar der ger man sin kärlek för stunden icke för lifvet. VIGGO stirrar framför sig ett ögonblick under tystnad; derpå säger han sakta. Jag borde inte ha rest ifrån dig derute. Jag borde ha stannat hos dig. Nu efteråt kommer det för mig, hvilken underlig beklämning, som grep mig, då vi skildes det var en så bestämd aning om, att en olycka hotade dig LOUISE.
I anledning af Revisorernes erinran, att ovisshet uppstått huruvida de så kallade Stofferingspenningar, som af en del Regementen förut blifvit utgjorde, numera, sedan en ny4reglering, angående Indeldta Infanteriets beklädnad af Konung och Ständer vidtagits, likmätigt Kongl, Förordningen derom af den 30 December 1819; har StatsUtskottet ansett det vara en följd af 2 §. nämnde Förordning, att S offeringgpenningar ej böra utgå af de Rotehållare, hvilka på en sjettedels-bidraget till Soldatens beklädnad ingått, och tillika tillsyrkt, att hvad Bil. till Ridd, o. Ad. Pr, lil Band. 3 34 Den 4 April f. in. eö del Regementen sedan den tid lefverera?} borde dem restitueras. Förenämnde §. innehåller intet uttryckligt stadgande, att de Rotehållare som, ingingo på beklädnadsbidraget, icke vidare skulle erlägga Stofferingspenningarne, men förklarar deremot, som ock Utskottet anmärkt, att för Rotehållare åter, som icke ville, eller af locala öfriga förhållanden attsåge sig icke kunna deruti ingå, utan önskade att vid KneckteContractens ordalydelse i den delen förblifva, komma den penningeafgift, som enligt samma Contract skulle i Och för bekläd - naden utgöras, så väl som deså kallade Stoffelingspenningar, de der ägde rum, att dädanefter utgå, icke med deras primitiva belopp,' utan efter förhållandet st myntvärdet den tid contracten upprättades. Detta beslut tillkännager att en ytterligare gravation i sättet att utgöra Stofferingspenningarne, skulle träffa de Rotehållare som icke ingingo på beklädnadsbidraget} men fråga är om det ock vill säga detsamma som att
Vid den ytterligare pröfning, som af sistberörde utlåtande föranleddes, hafva Riks-Stånden förklarat, Ridderskapet och Adeln, att ”berörda utlåtande N:o 26, i hvad det angick artikeln Glas ”blef af Ridderskapet och Adeln bifallet;'’ Preste-Ståndet, att ”Utskottets vid denna artikel förekom”mande yttranden och tillstyrkanden i utlåtandet N:o 26, tarif”fen för beräkning af band å hvitt fönsterglas, samt den i afseende - Bevillnings-Utskoltets Memorial, N:o 3o. 41 ”ende på Optiska glas gjorda hemställan godkändes; och att Slån”det således hade från t rädt sitt i afseende på artikeln hvitt fönsterglas vid föredragning af betänkandet N:o n fattade beslut*’; Bonde-Ståndet, atL ”Utskottets hemställan bifölls;” hvarjemte Borgare-Ståndet, som vid föredragningen af betänkandet N:o 12 icke vid denna artikel fattat något difinitivt beslut, nu i afseende å rubriken Buteljer, Burkar och Flaskor, och, angående förlullningssättet för fönsterglas, godkänt betänkandet N:o 12 och utlåtandet N:o 26; beträffande införselstullen å hvitt och grönt fönsterglas bibehållit 184^ Os tulltaxa, samt i afseende å tariffen för beräkning af band å hvitt fönsterglas och angående rubriken Optiska glas gillat utlåtandet N:o 26. Af hvad Riks-Stånden sålunda beslutat torde ostridigt böra följa, att de samtlige varit ense derom: alt den första rubriken bör lyda: ”Buteljer, Barkar och Flaskor (karafiner och slipade ’Jlaskor härunder ej inbegripnealt nuvarande förtullningssätt for jönsterglas, nemligen för det gröna per 120 skifvor och för det hvita per 20 band bör bibehållas; att den föreslagna tariffen for bandberäkningen skall, näst under rubriken, hvitt fönsterglas, till allmän efterrättelse i taxan intagas; samt att bland Optiska monterade glas skall vid glasögon och lorgnetter tilläggas 'Kikare och Binoc/es.”
Enligt berörde §, sorn bestämmer makars giftorätt i bo, eger den ena makan giftorätt uti allt hvad till boet hörer, utom den fasta egendom å landet, som den andra makan före eller under äktenskapet ärft eller förut förvärf!. Denna inskränkning i makars rättigheter vore emellertid, efter hvad Riks dags-fullmäktigcn Nils Svensson från Jönköpings län, uti ett till Hedervärda Bondeståndet ingifvet memorial förmenat, både orättvis och obillig. Det skulle nemligen strida emot rättvisa att äkta makar å landet hafva inskränktare rättigheter, än i staden; och någon billighetsgrund för denna olikhet syntes destomindre förefinnas, som äktenskapet allestädes är lika heligt, samt innefattar ett så innerligt förenings band emellan makarna, att en gemensamhet i allt hvad de ega eller kunna komma alt ega, bör, utan afseende å åtkomstens beskaffenhet, med äktenskapet inträda. I följd häraf bar ock Nils Svensson föreslagit, det måtte omförmälda lagrum så förändras, att makar äfven må njuta giftorätt uti hvarandras före eller under äktenskapet ärfda eller förut förvärfda fastighet å landet. Detta förslag, hvilket till Lag-Utskottets behandling öfverlemnats, har, enligt hvad ankommet protokolls-utdrag visar, blifvit understödt af åtskilliga ledamöter af Hedervärda Bonde-ståndet; och det kan ej heller förnekas, att detsamma förtjenar en särdeles uppmärksamhet. Vill man forska efter orsaken till den af motionären anmärkta olikhet att giftorätt eger rum i all stads-fastighet, vare sig ärfd eller förvärfd, men ,endast i den fasta egendom å landet, som makar under äktenskapet förvärfva, måste man gå tillbaka till fordna förhållanden, som grundade olika lagar för land och stad. I den Bih. till R. St. Prot. 1856 $ 1857. 7 Sami. 1 Afd. 7 Haft. 1 2 Lag-Utskottets Betänkande N:o 15. mån dessa förhållanden upphört eller undergått förändring, har man emellertid sökt att undanrödja de särskilda lagarnes skarpt utpräglade olikheter, hvilka till en del bibehöllos, då samma lagar af 1754 års lagstiftare sammangötos i en enda codex.
R. och Ad:s sista plenum den 1 dennes, då val-listan till utskolts-ledamöter öppnades, har jag först nu kommit i tillfälle att inför II. R. o. Ad. vördsamt anmäla, det jag, under liflig önskan att hafva kunnat efterkomma det mig visade smickrande uppdrag alt vara ledamot i 11. Bevilln:s-Utsk., i an - 320 Den 5 Februari. seende lill mina öfriga tjensteåligganden, som icke tillåta mig detsammas emottagande och vederbörliga bestridande, nödgas nämnde uppdrag mig afsäga. Hr Cederstråhle, Johan Casimir, hade inlemnat ett så lydande anförande: Som jag icke är i tillfälle att åt det mig lemnade uppdrag att vara ledamot af LagUtsk. egna den tid och verksamhet, som erfordras för att icke svika det erhållna förtroendet; så får jag, med stöd af 23 §:n Ridd.Ordn., härigenom vördsamt afsäga mig nämnde befattning. Hr Pauli, Axel, hade inlemnat följande: Med stöd af 23 §:n Ridd.Ordn. får jag härmed afsäga mig den plats i Bevilln:s-Utsk. hvartill Hrr Electorer behagat kalla mig. Hr Lannerstjerna, Adolph: Icke närvar, i sista plenum, då listorna öfver valet till utskotts-ledamöter öppnades, får jag nu tillkännagifva, att jag, i anseende till enskilda angelägenheter, nödgas afsäga mig förtroendet att vara ledamot af Ridd.Utsk. Justerades 2:ne prot.-utdr., innefattande R. o. Ad:s den i dennes fattade beslut. Gr. Hamilton, Henning Ludvig Hugo: Då det enl. i5 §:n Ridd.Ordn. åligger ordför. i Ridd.Utsk. att, uppå begäran af den, hvars anhållan om inträdes-pollett icke blifvit af Utsk. beviljad, anmäla förhållandet, får jag tillkännagifva, att, vid de 2:ne sammanträden Utsk. haft, 2:ne fullmakter blifvit företedda, sorn icke ansetts kunna godkännas.
att jag måste bekänna, att det förundrar mig att icke Hr Gr. och Landtm., om han också icke velat afbryta de talare som i denna riktning yttrat sig, åtminstone fört dem till minnes nödvändigheten af att återgå till det ämne som är i fråga, Det har, efter det mest upmärksamma åhörande af denna episod, varit för mig oförklarligt hvarifrån hela denna utgjutelse af bitterhet kunnat härleda sig, så vida jag icke möjligen skulle kunna spåra en anledn. dertill i det yttrande af Hr Gripenstedt att han ansett det vara angeläget, att de medel som nu finnes förhanden icke må genom en skeende anvisning förlora sin provisoriska natur, och att han fördenskull trott sig böra andraga de anmärkmr mot Riksg:sKont:s Fullmäktige, som i afton blifvit framställda. Jag öfvergår nu till några här gjorda upgifter, hvilkas riktighet jag, i likhet med en annan talare, anser böra bestridas. Det har nemi. blifvit sagt, att R. St:r vid sistl. Riksdag antogo som grundsats, att Jernvägarne skulle bekostas endast och allenast med lån. Gr. Anckarsvärd har opponerat sig emot detta yttrande; men sedermera bar en annan talare, Hr von Troil, opponerat sig emot Gr. Anckarsvärd, samt märkvärdigt nog i början af sitt an - Den 18 April e. m. 311 förande sagt, att Gr. Anckarsvärd missförstådt Hr Bildt, hvars mening det aldrig varit att påslå, det R. St:r beslutat att kostnaderna för Jernvägsbyggnaderna skulle bestridas endast med lånta medel; hvarefter likväl Hr von Troil i slutet af sitt yttrande sjelf förklarat, att Jernvägarne skulle bekostas endast med länta penningar. Dessa tvenne yttranden af samma talare stå således, såsom mig synes, i strid med hvarandra; man måste då söka efterforska hvilketdera innebär den rätta upfattningen af Hr Biidts utsago, och som Hr Bildt icke är närv:de, måste jag söka på egen hand skaffa mig ett stöd för min upfattning af denna utsago. Så vidt jag kan minnas yttrade nemi. Hr Bildt, att R.
Inför en sådån storsinthet slår man ock döförat till för illviljan, som erinrar om, dels att 1873, samma riksdag, som den förkättrade kompromissen kom till eller då, såsom en dess fiende sade, det » morganatiska äktenskapsförbundet mellan försvarsväsende och skattefrågor », ingicks, hade Sparre mot Charles Dickson uttalat sig * för en grundskatteafskrifning såsom en rättvis reglering af skatteväsendet och dels att Sparres egendomar till största delen bestodo af säterier och frälsejordar. Något som djupt upprörde Sparres sinne var förekomsten vid riksdagen af dessa olyckliga » ruskiga » järn vägsstrider, hvilka i följd * af de enskilda intressenas inbördes kamp verkade sönderslitande och fördärfvande. För att förekomma dylika utkastade han 1869 sitt ryktbara stora järnvägsnät och arbetade vid mångfaldiga tillfällen med händer och fötter mot all utsträckning af statsbanesystemet. I stället för att tigga af staten, skulle man bygga sjelf, så gjorde t. ex. elfsborgarne. Till regeringens disposition skulle * * Detta uttalande anses ha bland annat bidragit till, att Sparre togs till nåder och fick åter gå in i lagutskottet året deipå.dock stå ordentligt med pengar att utlåna till dylika enskilda företag. Han delade tydligen icke Hedlunds här nedan anförda betänkligheter mot det enskilda, af staten subventionerade järn vägsbyggandet: » Det har i afseende på Sveriges af staten subventionerade järnvägsföretag insmugit sig åtskilliga missbruk, hvilka i tid måste påvisas, på det icke den kräfta, som är värre än hvarje annan kräfta, nämligen opålitligheten, måtte insmyga sig hos vårt ärliga svenska folk. Här tecknas till exempel aktier i ett bolag till ett visst belopp, för att sedan få understöd af statsmedel; men undersöker man hvilka aktieteckname äro, så finner man att de äro insolventa. Sedan dessa personer sålunda inbetalt tio procent af det tecknade beloppet, bry de sig icke om någon vidare inbetalning och aktierna återgå då till bolaget enligt bolagsordningen.
Förklarar han det icke så, så nödgas jag icke blott protestera mot det fattade beslutet, utan hemställer till Hr Frih o. Landtm, samt Ståndet, 0111 icke samma beslut må anses såsom icke fattadt. Hr Dalman, Wilh. Fredi., och Hr Tersmeden, Carl Reinh., förenade sig med Gr. Frölich. Hr von Troil, Emil: Jag får anmäla min reservation mot det uppskof med passevolance-frfigans behandlande, som R. o. Ad. lärer fattat, innan jag hann att i plenum uppkomma. Jag kan ej undertrycka min förundran öfver detta sätt ett föredraga mål till afgörande, innan Ståndets ledamöter hunnit någorlunda manngrannt samlas; och del förefaller mig så mycket mera besynnerligt, som det alltid varit vanligt, att några ämnen för Ståndet icke blifvit föredragna, förrän justering af prot. och prot.utdr. blifvit verkställd. Så har icke varit fallet med denna sak; ty jag uppkom under justeringen af ett protutdr., och då var redan uppskofsbeslutet fattadt. Hade jag uppkommit förr, skulle jag ingalunda utan votering underkastat mig beslutet. Frih. Sprengtporten, Jac. Wilh.: Då Hr Rosenblad gjorde sin framställning, var jag inbegripen i en discussion, och öfverlänkte just hvad jag skulle svara en ledamot, som gjort anmärkntr mot mitt anförande, så alt jag verkligen icke altenderade till Hr Rosenblads förslag, hvilket jag eljest skulle på det högsta hafva satt mig emot; och jag kunde så mycket mindre föreställa rnig, att detta förslag skulle angå ett uppskof och ny tids bestämmande för passevolancens afgörande, som R. o. Ad. redan fattat beslut om den tidpunkt, då frågan skulle afgöras.
Lönesummans utbetalning från Riksgälds-kontoret sker på vissa terminer, hvilka lämpas efter arbetsårens antal, så att, efter hvarje arbetsårs ingång, motsvarande andel af lånesumman får lyftas; dock bör, förr än något utöfver lånets halfva belopp utbetalas, på förut stadgadt sätt vara styrkt, att hela aktiesumman är tecknad, samt att bolagsmännens förbindelse i afseende på denna summas utgörande blifvit vederbörligen deponerade; skolande bolagsmännens inbetalningar ske i förhållande till de andelar af lånesumman, som lyftas, och före lyftningen deraf; 7:o, för den händelse, att den för järnvägsanläggningen fastställda arbetsplan icke skulle följas, och derifrån, utan sökt och erhållen nådig tillåtelse, skedd afvikelse icke varder på föreskrifvet sätt rättad, eller i fall jernvägsarbete! icke skulle i stadgad ordning fortsättas samt inom den derför bestämda tid fullbordas, eger Kongl. Majit låta inställa all vidare utbetalning af det beviljade låneunderstödet samt återfordra hvad deraf utbekommits, att på en gång eller successivt till Riksgälds-kontoret inbetalas inom den tid, Kongl. Majit finner för godt i nåder bestämma, Skulle åter jernvägsanläggningen under arbetstiden öfvergifvas, eller jernvägen, efter dess fullbordande, icke så underhållas, att den framgent kan begagnas, eller om betalningsskyldigheten för det erhållna lånet icke skulle kunna af bolaget fullgöras, kommer jernvägen att hemfalla till Staten, utan rättighet för aktie-egarne att, till större eller mindre del, utaf det allmänna erhålla ersättning för de tillskott till detta företag, som dessförinnan blifvit af dem utgjorda; 8:0, bolagets direktion skall hafva skyldighet att under byggnads-åren, Stats-Utskottets Memorial N:o 220. 45 inom den tid och till den embetsmyndighet, Kongl.
Den 107 §:n åsyftar ett annat slags felaktighet hos Konungens Rådgifvare., Dessa kunna ”ali. sina rådslag om allmänna, mått och Konstitutions-Utskotlets Memorial , IV:o 18. steg”, således icke blott i ett eller annat mindre vigtigt rådslag; utan i många, kontinuerligt och utan att ändra sig, hafva förbisett Rikets sannskyldiga nytta; eller ock kan någon Föredragande hafva brustit ”i oväld, nit, skicklighet och drift”, under det han ”sitt förtroende-embele utöfva t.”" Till felaktighet af denna beskaffenhet kan således ingen göra sig skyldig genom en eller några få mindre betydande åtgärder. Der blott sådana mot Rådgifvarne förekomma, användes efter mitt förmenande icke riktigt den 107 §:n. Att den i förevarande tillfälle blifvit riktigt använd, måste af mig förnekas, då blott några få mål blifvit ansedda såsom felaktigt behandlade, då blott en ringa del af dessa mål, kanske icke något enda, kan anses ega en stor betydenhet, och då, med undantag af en enda Konungens Rådgifvare, mot hvilken tvenne felaktigheter anmärkas, hvardera af de öfrige klandras blott för en enda åtgärd. 2) Det nu redovisade sättet att förstå 106 och 107 §§äie i Regeringsformen tillåter mig icke att använda den sednare mot män, som hafva lemnat Konungens Statsråd. Jag anser denna §:s hela ändamål ligga deri, alt Riksens Ständer skola hafva en utväg att begära Rådgifvares entledigande, hvilkas »tjenlighet vitsordas af Statsråds-protokollen. Något annat ändamål är icke i Grundlagen uppgifvet, och kan således icke af mig erkännas. Utskottet har icke, i öfverensstämmelse härmed, tillämpat ifrågavarande §. Af dess Sex anmärkningar har det låtit Fyra träffa män, som redan äro entledigade från Konungens Statsråd, och den Femte vara riktad mot en f. d. Rådgifvare, som nu är död.
Erkännande den välmenande syftningen af det sålunda framställda förslaget finner Stats-Utskottet likväl de af motionären anförda förhållanden företrädesvis gifva stöd för den åsigt, att förevarande, onekligen ganska vigtiga, fråga numera blifvit bragt derhän, att en såvidt möjligt tillfredsställande lösning deraf torde kunna emotses, utan att för sådant ändamål särskilda åtgärder behöfva af Rikets Ständer åtminstone för det närvarande vidtagas. Hvad sålunda angår de förberedande undersökningar, som i en fråga af denna beskaffenhet äro i första rummet nödvändiga, får Utskottet endast hänvisa till den i motionen omförmälda, bland Riks-Ståndens ledamöter utdelade, underdåniga berättelse af Statistiska Central-byrån, hvilken innefattar en, såvidt Utskottet kan inse, noggrann och fullständig utredning af de oegentligheter, som förefinnas i landets nuvarande indelning. Att Kongl. Maj:t, till afhjelpande af dessa förhållanden, redan vidtagit en, efter Utskottets tanke, ganska ändamålsenlig åtgärd, är likaledes af motionären omförmäldt; och Utskottet anser, för sin del, lämpligast att tills vidare afvakta verkningarne af hvad sålunda blifvit i saken vidgjordt. — Yäl har under öfverläggningen i ämnet Utskottets uppmärksamhet blifvit fästad derpå, att då en eller annan tjensteman kan, på grund af fullmagt, vara berättigad till inkomster Stats-Utskottets Utlåtande N:o 12. 7 af vare sig vissa hemman, socknar, fögderier eiler härader, hvilkas indelning borde förändras, sådant skulle medföra hinder för verkställandet af en omreglering och att denna olägenhet kunde förekommas derigenom att i hädanefter utfärdade fullmagter, infördes de vilkor eller förbehåll, som för nämnde ändamål funnes erforderliga; — men Utskottet kan icke betvifla att vederbörande Embetsmyndigheter, af hvilkas handläggning detta ärende beror, skola taga i betraktande såväl nu antydda omständighet som allt hvad i öfrigt kan bidraga till en snar verkställighet af ifrågavarande reform, deraf behofvet numera är allmänt kändt och insedt.
Enligt hvad de vid den Nådiga Skrifvelsen bifogade handlingar utvisa, är uti 8:de punkten af det angående arrendet af Motala krono-fiske och dertill hörande qvarnlägenhet med Nämndemannen Jonsson afslutade contract föreskrifvet: att alla de äfventyr och vadliga händelser, som, utan arrendatorns förvållande, bevisligen ske, ej skulle ligga den oskyldige till last, utan dermed förfaras efter Lag och Laga stadgar; dock under det uttryckliga förbehåll på kronans sida, att, om under arrende-åren qvarnen eller fiske-byggnaden genom vådeld eller annan olyckshändelse blefve förstörd, kronan i sådant fall icke vore skyldig att förse arrendatorn med hus eller byggnad för desammas begagnandej utan borde arrendatorn dem, efter föregången pröfning af deras beskaffenhet, i afräkning på sin byggnadsskyldighet, sjelf uppföra, mot erhållande vid arrende-årens utgång af den ersättning för derutöfver verkställd byggnad, hvartill han efter lag och författningar kunde finnas berättigad, hvilken ersättning då borde af den blifvande arrendatorn, i afräkning på hans byggnadsskyldighet, godtgöras. Af omförmäkle contracts innehåll kan följaktligen icke härledas något lagligt åliggande för kronan att åter uppföra och iståndsätta de till ofvannämnde fiske och qvarn hörande, genom valtuflöde och isdref förstörda, byggnader och inrättningar, eller att genom contant understöd eller lindring i arrende-vilkoren bereda arrendatorn utväg att härom sjelf gå i författning.