Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
»Med förtjusning!» sade han och tryckte hennes framsträckta hand. TREDJE KAPITLET. William hade fått ett ryck af arbetsifver och modern blåste under på alla upptänkliga sätt. Hon skydde hvarken möda eller besvär för att göra honom allt så bekvämt som möjligt och det gick godt någon tid. Han satt i hennes mjuka länstol och diktade; orden kommo fram formlöst och utan stil, men hon fångade dem i flykten och skref dem ned. Hon fick hans utkast och hon ställde allt samman så godt hon kunde på rent hvitt papper med breda marginaler. Och när han såg det stå der så fint och prydligt med hennes fasta säkra piktur, greps han af nyfikenhet och intresse. Han satte sig att läsa, han ändrade och strök, flickade in och omarbetade, han kunde bli sittande der till långt ut på nätterna utan att märka hur tiden gick. Då höll hon sig alltid i bakgrunden, tyst som en råtta att han icke skulle störas af ett ljud. Hon hörde pennan raspa fram öfver bladen och hon kunde följa minspelet i hans ansigte. Ibland framställde han också högt en anmärkning, men hon svarade aldrig och han väntade icke heller på svar. När han då var färdig och reste sig upp röd i ansigtet men med en min full af belåtenhet, då kunde der ibland komma fram något ungt och lefnadsdugtigt i hans grå ögon. Och sedan hon en gång sett det, spanade hon ständigt efter det der uttrycket; det kunde hon sitta hela kvällen och glädja sig till. Hon kom så småningom in i hans tankegång; hon började bli bekant med hans personer och hon begagnade sig deraf för att locka honom till att tala. Hvad han såder samtalsvis berättade, skref hon ned sedan han gått. Ibland var resultatet magert men ibland när han var i stämning kommo orden af sig sjelf. Efter en sådan afton kostade det henne icke så litet arbete och hjernansträngning att följa med, minnas allt och få det antecknadt allt. Hon kunde sitta vid sitt skrifbord till långt ut på natten, men hennes sega ihärdighet gaf aldrig tappt. Och dagen derpå, när han kom, lade hon det fram med en min af undfallenhet. Han tog det, läste det och stoppade det i fickan; eller han satte sig ner, ändrade och strök. Tackade gjorde han aldrig; det stred emot hans principer.
I sjelfva saken har Utskottet, med stöd af förut åberopade, i Dcpartements-chefens betänkande (sid. 11.1 och 114) förekommande utredning i ämnet, funnit sig böra tillstyrka, att omförmälta legnings-koslnad Samt skoningsoch medika ments-penningar ina med de föreslagna beloppen å ifrågava rande anslag uppföras. Beträffande derefter de kostnader af enahanda slag jemte hyra för stallrum, hvilka vilkorligen blifvit ifrågasatte att af anslaget utgå för ett antal af 76 hästar, afsedde lill exercisen med det Artilleri-regementena tilldelade Bevärings. manskap, kommer Utskottet att härom yttra sig i sammanhang med frågan om ökadt anslag för utsträckning af Bevärings-manskapets vapenöfning. I afseende å äfven ifrågakomna legnings-koslnad jemte skoningsoch medikaments-penningar för de 100 hästar, som skulle erfordras för Ingeniör-korpsens Sappör-trupp, under en öfningstid af 30 dagar, får Utskottet, med hänvisande till hvad Departemenls-chefens betänkande sid. 115 derom innehåller, anföra att, ehuru vid truppens öfningar hästar torde vara behöflige för fällbrygge-trossens framoch åter-forslande, det likväl synes Utskottet icke vara af nöden hvarken alt hästantalet blifver så stort, som det ifrågavarande eller att hästarne begagnas och underhållas under hela öfningstiden. Och då Utskottet föreställer sig, att, när dessa hästar erfordras, desamma lätteligen kunna för tillfället genom tega anskaffas, samt tillgång för utgiften torde förefinnas å det af Utskottet redan tillstyrkta anslag för Ingeniör-korpsens praktiska öfningar, saknar Utskottet skäl att understödja Kongl. Majlis i förevarande afseende gjorda Nådiga framställning. De tillökningar i delta anslag, som Utskottet här ofvan tillstyrkt, uppgå till sammanlagdt 5,676
Han berättar, at der warit scener med dåning, gråt och förtwiflan. La pauvre petite sotte hade giort en generalbikt för sit tråll til mor, gronderats och förmanats eftertryckligen, hwarpå fästmannen eftersändts, den gamle Abraham, och med all onction haranguerat för den lilla stackarn några sidor Biblisk Qwinnospegel. Och brölåppet bestämdes som til i dag, och just nu, ack, mon cher ami, nu är alt förbi. Hymen har röfwat från mig min charmanta domino bleu celadon. Redan hör jag nattwakten skråla elfwa, och i S:t Clara Komministerhus har redan en lekfull Cupidon dragit sparlakanen til kring min gudinnas paulun. Suckande och med bedröfvelig röst säger jag Adieu, Adieu mon Anne Charlotte, adieu Paniers, Vendanges sont faites. Men du, mon Pylade, lemna dit skuggiga Tusculum för at i dina armar sluta en wän, som i wänskapens sköt söker consolation för den obeständiga kärlekens gäckerier. Redan frågar din Celinde efter dig, der hon trippar med swarta skor och hwita klackar på Maja Lisas Caffehus. Skynda til staden. Må wåra namn förenta ljuda öfwer alkov och nattduksbord och låt oss med Bacchi ljufwa safter fukta wåra nog mycket för melankoli uplagda pergament. Du wänskapens afbild, skynda hit at embrassera Dess trogna dyrkare Gustaf Stenfelt. MED KONUNG GUSTAF I LUCCA. Ut på den af lilafärgade glycinier öfverväxta gatan längs San Martini dôm i Lucca trängde ett par höga sångröster, hvilkas drillar och koloratur ljödo allt starkare genom den gula eftermiddagsluften. Det var den stora kärleksduon i sista akten af domkyrkokanonikerns Francesco di Giorgios opera Clytemnestras död, som repeterades inne hos tonsättaren, hvilken själf satt vid klaviatyren och utförde det rikt figurerade ackompagnemanget.
saken,. sedan kvinna blifvit valbar. Den sociala ställning, som den burgnare klassens kviimor intaga, medför nainligeii att de icke röstberiittigade af dem oomtvistligt sitta inne med lika bildning, erfareniiet. och duglighet som de röstber8tti&amp;de, samt därjainte framför dessa i allinaniiet aga fördelen af att biittre kunna disponera, sin tid. Det liar darför visat sig, att man ofta vid uppstallaiide af Iiviiiliga kandidater till fattigvhdsstyrelse skiille nödgas förbigå de lämpligaste och inest dugande krafterna, ifall nian ej fick taga. sitt val afven ur .. kretsen af de mylicliga kvinnor, soni icke Bro röstbersttigade. Af denna anledning liar det ansetts aga sitt intresse att söka utreda, Iiur det kan föi~liillla sig ~lied denna sak. Enligt 8 10 i 1871 års fö; ordning skall .livarje fattigvårdssa~n7btilbe i stad liafva en fattigvårdsstyrelse. I sådant saml~tille p+ landet har kommunalniimiideii, utom sina öfriga uppgifter, janival till hliggande att vara fattigvårdsstyrelse nlecl ratt dock för sainliallet att inrätta snrskild fattigvårdsstyrelse. Ä r fattigvårdssamliiille. deladti rotar, ankominer det p&amp; Iivarje rote att bestiimina, Iiuriivida dess fattigvårdsniigeläge~~lieter skola Iiaiidliafvas af sarskild styrelse. Rörande organisationen af dessa fattig \ - &amp; rdsstelse iniielii3ller l 5 enligt dess lydelse i förordningen den 22 mars 1889:, l5 8.
Ständet sjelf, wid nogare eftersinnande stola ätertagas, som derigenom Sweriges Allmoge stulle lemna et ytterligare bewis af den medfödda redlighet och tänsta för rättwisan, hwaraf den tilförene alltid Den 19 Juni». 808 alltid warit utmärkt. Med detta enda wilker torde äfwenledes Bonde - Ständets iil billighet återkomne tänkesätt, blifwa af de öfrige Riksständens beredwillighet i w'Za mindre utsträckta ! afseende» erkändt, och det är med sädan förutsättning som jag til Ridderskapets och Adelns eget ompröfwande öfwerlemnar, huruwida nägon jämkning, något allmännare, men i wi§ propai iron utstakat deltagande af Säterier samt Insockne och Rä och Rörs hemman uti Kronoffjutsningar och Jnqwarteringar, endast under Krigstider, mä genom detta första Ständs friwilliga och ädelmodiga ätagande kunna äga rum. Min afsigt kan ej wara, at pä nägot sätt störa eller ens wägleda Ridderskapets'och Adelns i Regerings-koi-^en kraftigt förwarade fria öfwerläggnings rätt, och jag har derföre genom detta handbref til Eder gifwit min framställning formen af en enskilt yttrad önskan. Min förnämsta anledning til det steg jag nu widtagit, har warit den säkra förtröstan, Jag hyser til Ridderffapets och Adelns ädla och Patriotiskatänkesätt, en förtröstan den jag hämtar ej allenast af fordna tiders erfarenhet utan äfwen, af de upoffringar til Fäderneslandets bästa af gamla företrädes-rättigheter och förmäner, som detta Rikets första Ständ, med en berömwärd sjelfförsakelse, under närwarande Riksmöte redan gjordt.
Slnbra tito 5‘* 3nfpectorer, ^actorer, Cafleurer, BotbdUare ocg ©frifware, lifa meb tern i §. 27. tTIasmdftare, Byggmdflarc, éammarfmebet meb flere anbre Slr&etS* förefldntare mib 23ruf odö S3ergmerf, i 2rc Slager: Sörpa Slagen $R:br 5: Slnbra tito 3: Xrebje tito 2: tnjölnate, fe Omarnar. l tndfterSwenner 1: 16. tndftare mib Skriferne 0# öfrige Snrdttningar, i Sem Slager: Sörfla Slagen 5t:tr 8: Sintra bito 6: Srebje tito 4: Sjette bito 3: Semte bito —■ — s: (SefäUer mib tege 2Betf, fe ©efdfler t ©tdterne. preditanter, Bruts, i 2md Slager: Sörpa Slagen • g: Slnbra tito — —* 2: 38 SCrt.
Jag föreställde mig, att man med skäl skulle kunnat förebrå mig att hafva handlat oskickligt, derest jag, medan discussionen i sjelfva hufvudämnet ännu fortgick, hade deruti inblandat denna jäfsfråga ; och jag skulle då måhända rättvisligen hafva gjort mig förtjent af att blifva uti mitt anförande afbruten af Hr Frih. o. Landtnäs klubba, hvars begagnande emot mig förliden gårdag deremot var så mycket mer oväntadt, som, äfven om den tolkning Hr Frih. o. Landtm, nu gifvit åt 53 §:n Riksd.Ordn. verkligen vore riktig, den åtminstone, mig veterligen, tillförene ej blifvit så tillämpad, enär Hr Frih. o. Landtm., sedan discussionen i sjelfva saken blifvit slutad, derefter alltid tillåtit hvarje talare att yttra sig uti de frågor, som sedermera i formelt hänseende kunnat uppstå i afseende på sjelfva beslutets fattande. Emot Hr Frih. o. Landtnäs vägran att uppropa mig, reserverar jag mig äfven af det skäl, att 53 §:n Riksd.Ordn. ej synes mig rimligtvis kunna vara mera hinderlig för Frih. Boye och mig att få ordet, än den i sådant afseende varit hinderlig för Frih. Jacob Cederström och Hr Stråle, hvilka båda tillätos att, sedan votering var begärd , få yttra sig uti den af mig framställda frågan. Beträffande åter det af mig anmärkta jäfsförhållande, hvars framställande säkert af mången ansetts obehöfligt; så tror jag mig hafva erhållit det säkraste bevis påanmärkntns behöflighet just genom de yttranden , som tvänne af Riksrättens ledamöter i afseende derpå afgåfvo. Den ene af dessa ledamöter, Frih. Cederström, förklarade nemi. att han ganska väl kände innehållet af i3 cap. i §:n Rätteg.-b:n, samt att han derföre icke ämnat att i R. o. A:ds fattade beslut deltaga. Hr Frihtn godkände således den af mig framställda jäfsanmärkn:ns riktighet.
Då de enligt Grundlagen uppgöras af Länets egne innevånare, böra de för Länet vara den enda normén; och med det uti detta hänseende uppgifne undantag, tillstyrker jag bifall till Oeconomie-Utskottets förslag. Friherre Wrangel, Henning: Utan att ingå i någon pröfning, huruvida principen i Oeconomie-Utskottets förevarande betänkande är rigtig eller icke, har jag alltid farhåga för de propositioner, som i Landsorterne göras, i afseende på Rustning och Rotering. Vi hafva ett varnande exempel i Skånska Roteringen. Enda sättet, hvarpå ifrågavarande inrättning Den X September e, m, 89 bor tillvägabringas, är att medgifva, det de frånvarande må anses såsom nekande. Med detta förbehåll förenar jag mig med de värde Ledamöter, som tillstyrkt bifall till betänkandet. I annat fall instämmer jag med Herr Anckarsvärd, att detsamma bör afslås. Friherre Ctderjlrbm: I anledning af hvad Herr Hjerta yttrat, får jag fästa uppmärksamheten derpå, att, då markegångspris efta utsattes å articlar, som ej finnas inom Länet, det faller af sig sjelf, att prigen icke kun • na bestämmas efter verkligheten, utan måste suppositionsvis fastställas af de Ledamöter, dem Länets innevånare sjelfve utsett, hvadan de således icke kunna dirigeras af Landshöfdingen. Om nu händelsevis sådane pris blifva origtiga. och högre än dem, efter hvilka Krigs -Collegium kan lefverera pcrsedlsrne, så hemställer jag , hved verkan detta skulle hafva på de Rustandee bördor, efter varan kunde erhållas för lägre pris, än den uti msrkegångsiaxan bestämda. Derföre bör i sådant fall Krigs Collegium kunna jemka dem.
Föredrogos å nyo och biföllos Stats-Utskottets den 1 dennes på bordet lagde Utlåtanden:' N:o 204, i anledning af väckt fråga, örn godtgörélse åt vissa Acade mier och andra allmänna Inrättningar för mistad rättighet, att uti Rikets Ständers Bank efter al pari invexla silfver; N:o 286, i anledning af väckt fråga, om anslag af allmänna medel för underhållet af i stad för brott häktade personer, intilldess slutligt Ut slag fallit; N:o 237, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss uppå öfversteLieulenanten J. M. Nordencreutz’ Enkas underdåniga ansökning, att varda bibehållen vid de löne-inkomster, mannen i lifstiden innehaft4 N;o 288, i anledning af vackt fråga, om rättighet för indelta Armeens ,Civil-Stat, att, lika med den Mililaira, njuta ersättning för utgifne accord; N:o 239, i fråga om hegardt Stats-anslag till en brobyggnad öfver sjön Nätareu i Jönköpings Län; N:o 240, i anledning af hegardt bidrag af Statsmedlen för anläggningen af en bro och en väg öfver de så kallade Hammarsuddar och Edslandet; N:o 243, i anledning af väckt motion, om rättighet för åtskilliga heminans-innehafvare inom Frötuna och Rådmansö socknar, att få lösa sine hemmans-räntor efter ett visst stadgepris; N;o 249, i anledning af Kongl. Maj:ts till Utskottet aflåtne Nådiga Proposition, angående rättighet för Götha Canal-Bolag, att i RiksgäldsContoret lyfta medel till anskaffande af Ångbogserinsts-fartyg. S. D. Lades till handlingarne, Constitutions Utskottets den 1 dennes på bordet lagde Memorial N:o 3o, angående Herr M. Crusenstolpes anmärknings-anledning emot Stats-Ministrarne, Stats-Rådet samt Föredragande. S. D. Remitterades lill Stats-TJtskottct ett af Herr Sillén, Georg Bih, till R, St. Brot.
Den hade naturligtvis många svaga sidor: ett par af berättelserna voro underhaltiga; ofta voro de behandlade ämnena obetydliga, utan någon motsvarande öfverlägsenhet i den konstnärliga behandlingen, hvilken kunde uppväga deras obetydlighet; i allmänhet liknade skisserna brottstycken af råmalm, hvars gedigna metall icke utsofrats genom någon konstnärlig vaskningsprocess; personerna hade mestadels icke fått kött och blod eller lifvets egen ande, rörlighet och mångsidighet, utan gjorde stundom intryck af döda led i en bevisföring. Men trots allt detta var »Gråkallt», som studiesamling betraktadt, ett godt arbete. Det bar en bestämd personlighets särmärke, en sund, stark personlighet, tankeklar och känslovarm. Denna hade tryckt sin prägel på sjelfva stilen, en hård, omelodisk stil, målande med få, djerfva, kantiga ord, verkande med en viss »samlad kraft». Denna stil hade i sig liksom en lukt af tång och något af sjöns friska sälta, den hade öfver sig en färgton som af hafvets kalla blyfärg och senhöstens molngrå dager och en stämning som af hedens tunga ödslighet. Den lämpade sig bäst till skildringen af stora, nakna, öde scenerier, såsom en bar hed med ett blygrått haf i bakgrunden; landskapets egen karghet och torftighet afspeglade sig i stilens. Och så innehöll boken åtminstone tre små utkast, som voro förträffliga, hvart och ett i sin genre: en humoristisk interiör ur medelklassens lif ute på landsbygden, en fin radering med motiv från ett öländskt fiskläge samt en skildring af en kvinnas äktenskapshistoria. Då man lagt boken samman och tänkte tillbaka på den, var det tre scenerier, som fastnitat sig i minnet: prosten och majoren vid toddyn och brädspelet, den gamla fiskareenkan utanför sin koja vid det vida, öde hafvet samt Elsa, som, medan skymningen faller på och brasans skimmer spelar och darrar, med hufvudet mot sin mans knä, sakta gråter öfver sitt lifs förspilda lycka.
sanliga ' begrepp inan gjort sig om orsak och följd förefaller oss frk. K: s förklaring, att det var, hennes starka Bänsla af egen sinnesrenliet, som gaf henne ökadt inod att behandla äinnen, som kvinnor vanligen g&amp; iitomkrings, aatt Iion visste sig vanligen ha ratt, nar hon vill vågaw o. s. v. Vi skulle kunna fylla ' sidor med citat, lika ' betecknande för frk. K ' S stil och bevisningskonst som f ö r liennes oförinåga att ge en klar bild af deii författarpersonlighet, so111 de afse att teckna. E t t narinare skärskådande af frk. K: s analys af skvinnans, karakter och väsen lämnar oss lika otillfredsstiillda. Hos Anne Cliarlotte Leffler hade man svårt, säger biografen, satt upptäcka några af de brister, dem man plägar lralla karaktersfel. Men inan märkte lätt atskilliga tomriim. w På ett annat ställe: s hon va.r lifligt öfvertygad oin, att intet absoliit rätt eller orätt finnes, men sarnina person som hylla dessa principer förklaras längre frain kiinna wse sin såväl som andras rätt i fullt riktiga inbördes proportioner., Frk. K: s utredning af skaplynnet Iios fru Lefflers perso&amp;gliet, vare sig lion påvisar toinriiininen eller, och detta sker natiirligtvis långt oftare, framliåller ' de lysande sidorna far emellertid stå för hennes räkning. Vi anse oss ej befogade att yttra oss om livad ' biografen trott sig böra med lof framhålla ellcr med tystnad förbigk, vi hafva nöjt oss med att endast till vissa frk K: s uttalanden göra ett eller. annat inkast, ocli vore iitrymmet ej så begränsadt skulle dessa kiinna niangfaldigas. Ty det är mhngt och mycket, inför llvilket en i iskon' ventioiialismens band a insnärj d läsare - och huru inåpga kunna raknas till de utvaldas skara? - står spörjande och iindrande. Konventionalisni! Vi återfinna detta uttryck p&amp; snart sagdt hvarje sida i frk.
Verk, eller den särskilta förvaltning, för hvilken de blifvit utgifna, eller oek, efter pröfning af deras behörighet, formelt uppföras på det statsanslag, hvartill utgiften hörer, utan att anslaget derigenom öfverskrides. Men då det icke kan randvikas, att förskotter må^te utgifvas under olika tider af året och till dess slut, kunna de icke heller alia ersättas eller afföras under samma år, ulan måste såsom sådana balanseras till följande år, vid hvars ingång de, enligt gällande föreskrifter, skola hos Stats-Kontoret — 220 — anmälas, för alt befordras antingen till afskrifning på behöriga utgifts-litlar , eller till ersättning genom vedei börandes åtgärd. Ibland dessa förskotter finnas åtskilliga, dock till mindre betydliga belopp, hvilkas utredning fordrar vidlyftigare undersökning och skriftvexling ; och ehuru icke något blifvit af Stats-Kontoret underlätet, för att befordra deras skyndsamma ersättning eller afskrifning, har det lik val icke kunnat undvikas, att några af dem ännu måste, såsom icke till fullo utredda, balanseras. Sådana äro de af Re visorerne, såsom oersatta, uppgifna 11,000 Rdr för Kongl. Personers resor, deraf likväl de i sednare åren utgifna , efter revisionsåren, blifvit godtgjorda, men andra, som hafva sin tillkomst från längre tider tillbaka, lill och med före år 1809, äro ännu oersatta.
Vidkommande åter Frälse-eller Landtbondes voterings-rätt, hafva Utskotten forst 24 Lag-samt Allm. Besv. o. Oec. Ut sk. Bet. N.o3S. i öfvervägande tagit en af Hedervärda Bonde-Ståndet till Utskotten remitterad Motion af Eric Ersson från Stockholms Län, hvaruti yrkas, att, ”då egare till Frälse-hem®man icke sjelf hor och vistas i en församling, der jus Patronalus icke eger rum, ”och han icke eller sjelf, eller för sin egen ”räkning, brukar sitt eller sina frälse-hem”man, utan har deni upplåtne åt frälsebönder, desse Bönder, så framt städjan är ”uppgjord för en tid af minst 5 år, måge ”förklaras berättigade att för det eller de ”af dem innehafvande frälse-hemman deltaga uti Prest-och Klockare-val, lika med ”sjelf-egande Sockenboer”. Yid granskning derefter af Comiterades förslag uti denna § hafva Utskotten funnit den deruti antagna grundsatts, om lika rösträtt för all slags jord, utan afseende på egarens stånd, i sjelfva verket förutsätta, och i vidsträcktaste måtto, den af Eric Ersson för Frälse-bönder yrkade rättighet, enär desse snarare torde böra hänföras till deras dass, som under arrende eller andra vilkor besitta en egendom, för hvars onera de ansvara, än till classen af hälftenbrukare eller eget tjenstefolk. Af denna grund, och då Utskotten dela Motionairens öfvertygelse om billigheten deraf, att åboer å frälsehemman, enär de derföre utgöra alla åtföljande publika utskylder, i allmänhet åtnjö - Lagsamt Allm. Besv. o. Oec. Utsk. Bet.
Till undanrödjande af dessa missförhållanden har motionären föreslagit, att Rikets Ständer måtte, i underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t, anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes anbefalla Biskopar och andre vederbörande, att tillse, det nya billiga taxor i församlingarne uppgöras å hvad som vid begrafningar skall af sterbhus erläggas, med ett för hvarje fall bestämdt minimum, äfvensom att öfvervaka, det icke någon emot sin vilja betungas med afgifter derutöfver, samt att de kyrkans tjenare, hvilkas aflöning är grundad på tillfälliga inkomster af sterbhus, varda på annat sätt, helst genom bestämda löner, godtgjorda. Då det bör antagas, att genom Kongl. Förordningen den 11 nästlidne Juli, angående allmänt ordnande af presterskapets inkomster, de nu från sterbhus till presterskapet vid begrafningar utgående, ofta ganska dryga kostnader småningom skola regleras på bestämda, med billighet och rättvisa öfverensstämmande grunder, synes någon vidare åtgärd i detta hänseende ej erforderlig. Beträffande åter de andra af motionären öfverklagade, i och för begrafningar uppkommande afgifter, såsom för klockringning, likvagn, prestaf ra. m., har Utskottet väl erfarit, att, på sätt motionären anfört, dessa afgifter, särdeles i hufvudstaden uppgå till ett belopp, som äfven för icke alldeles obemedlade sterbhus synas nog betungande; men enär dessa afgifter kunna i hvarje församling vid kyrkostämma fastställas af församlingsboerne sjelfve, anser Utskottet någon lagstiftningsåtgärd, ej heller i sistberörda hänseende erforderlig; hvadan Utskottet föranlåtes afstyrka bifall till ifrågavarande motion. Stockholm den 18 December 1862. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-V Iskottets Betänkande •>! 25. 19 N:o 25. Ank. till Exp.-Utsk. den 19 Dec* 1862, k). 3 e. m. Betänkande, t anledning af väckt motion (N:o 86) angående tre årliga häradsting i Wermland.
Silfver utöfver ett visst Lodtal. /po Grefve Lewenhaupts, Charles Emil, Memorial, angående förbud emot utländskt Pappers införande. 5:o Herr Munck af Rosenschötcls, Eberhard, Memorial, angående vidtagande af sådana anstalter, hvilka befordra de inom Stockholms Stad belägna Claras-, Rörstrandssamt FatebursSjöarnes uppränsning eller igenfyllning. Ridd. 0. Ad. Prot. II. B. 83, 84 658 Den io Januarii. 6:0 Herr Munck af Rosenschölds , Eberhard3 Memorial, om upphäfvande eller inskränkning af Författningen rörande SkogsPlanteringen i Skåne. 7:0 Herr Munck af Rosenschölds, Eberhard, Memorial, angående befrielse för gifta Manspersoner från deltagande i Beväringsskyldigheten. 8:0 Herr Elgenstjernas, Jonas Reinhold , Memorial, angående förändring i Flyttningstiden för Tjenstehjon å landet. rpo Herr Elgenstjernäs, Jonas Reinhold, Memorial, angående förändring i Skjutsningsskyldigheten. 10:0 Hans Excellence Herr Grefve TVachtmeisters, Claes, Memorial, angående en förbättrad hushållning med Skogarne i Riket. Till Lagutskottet: 1:0 Grefve Gyllenborgs, Johan Henning, Memorial, angående ändring i vissa fall uti Författningarnes föreskrift om RättegångsProeessen till vinnande af mera beqvämlighet för Parter. 2:0 Friherre Mannerheims, Lars August, Memorial, angående upphäfvande af Embetsverks rättighet, att dömma i Mål hvarmed de förut tagit befattning. 3:o Grefve Löwenhjelms, Gustaf, Motion, an - Den io Januarii. 659 , gående böters erläggande i Brottmål, efter den. Brottsliges förmögenhet.