Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ank. till Exp.-Utsk. d. 22 Juni 1857, kl. 8 e. ro. Kongl. Maj:ts Kådiga Proposition till Rikets Ständer angående ogift grinnås ratt att vid viss ålder vara myndig; Gifven Stockholms Slott den 30 Maj 1857. Frågan huruvida ogift qvinna må af lagen tillerkännas rätt att efter uppnådd viss ålder vara myndig har redan ofta varit å bane såsom föremål för Rikets Ständers öfverläggningar och härigenom visat sig utgöra en af dessa samhällsfrågor, som, en gång väckta, icke kunna tillbakavisas, utan måste lösas i öfverensstämmelse med tidens fordringar. Med anledning häraf har Kongl. Majit funnit Sig desto mer uppmanad att åt denna frågas lösning egna Sin uppmärksamhet, som Kongl. Majit vid sista Riksdagen fann Sig icke kunna bifalla hvad Rikets Ständer då i ämnet föreslagit. Om än Kongl. Majit, med fästadt afseende å hvad i de flesta andra civiliserade länder finnes antaget och stadgadt rörande qvinnans myndighet, icke kan misskänna de anspråk, hon eger, att i allmänhet blifva erkänd som mannens jemnlike i förmåga af den omtanka och mognad i förstånd, som erfordras för att sjelf råda öfver sig och sitt gods, har Kongl. Majit likväl icke kunnat underlåta att äfven taga i betraktande de betänkligheter, som alltid möta vid alltför stora och brådstörtade förändringar af uråldriga förhållanden, serdeles då dessa sednare höra till de i samhället mera ingripande. Under den långa tidsföljd, som lagen hos oss hittills — ehuru måhända mera sorn en förmån än som ett tvång — förklarat en ogift qvinna af hvad ålder som helst böra stå under annans förmynderskap, har den beroende ställning, hvartill hon i följd häraf för hela sin lefnad varit bunden, icke kunnat undgå att utöfva ett mäktigt inflytande så väl på riktningen af hennes uppfostran och första bildning i ungdomen, som på hennes vanor och senare utveckling i en mera framskriden ålder; och verkningarne häraf kunna ej med lagens förändring genast försvinna.
> Ehuru flera i trakten befintliga lemningar efter forntida smälthyttor och bläster ugnar antyda 17 ugnar antyda sannolikheten af någon grufverörelse derstädes redan från urminnes tider tillbaka, synes det likväl, som skulle upptäckten af en silfverhaltig blyglansanledning hafva gifvit första upphofvet till en mera allvarlig grufvedrift. Ty, enligt den äldsta bekanta urkund rörande malmfältet, ett af Sten Sture den äldre år 1481 till Erkebiskop Jakob i Upsala utfärdadt gåfvobref, tilldelos bemälde Erkebiskop »för sig och efterträdare '/4 uti det då för några år sedan upptäckta silfverberget uti Film socken», såsom orden lyda i gåfvobrefvet, »för S:t Erik Konungs bön skull till Gud om bergets tilltagande gagnelighet och nytta för riket.» Men hoppet att ur den der förekommande blyglansen kunna utbringa någon särdeles mängd af ädel metall tyckes emellertid snart nog hafva slagit felt och uppmärksamheten i stället med allvar blifvit fästad på bergets tillgångar af jernmalm, hvilkas ovanliga omfång, rikedom och godhet man då likväl ännu lika så litet kunde ana, som deras framtida »gagnelighet och nytta för riket.» De först upptagne jernmalmsanledningarna drefvos i början såväl för Kronans räkning till de s. k. Kronobrukens, Löfsta, Österby och Gimo, förseende med malm, som äfven af enskilde jernverksägare inom orten. Men sedan Louis De Geer år 1627 af Kronan först arrenderat och slutligen år 1643, »såsom en everlu delig och fullkomlig frälseegendom», tillhandlat sig ofvannämnde kronobruk, har hela grufvefältet sedermera för blifvit i enskilde personers ägo. Berget brytes genom sprängning med krut, utom vid ortdrifningar, der eldsättning och sprängning gemensamt användes. Arbetsfolkets aflöning är inrättad på beting, så att allt det lösbrutna berget mätes i dagen uti dertill inrättade s. k. bås och betalas efter kubikfot. Men, utom denna kontanta förtjenst, har hvarje arbetare sig anslaget ett visst, efter hans hushål
Ständer för enahanda ändamål beviljat till utgående under sagde år, samt att af detta kreditiv må utbetalas det belopp, 4,543 R:dr 84 öre, som erfordras för betäckande af den för föregående året uppkomna blist i dåvarande kreditiv-summa; samt dels för åren 1864, 1865 och 1866 likaledes å Riksgälds-kontoret anvisat ett årligt kreditiv af Etthundrafemtio tusen R:dr, att i mån af behof användas till betäckande af den skilnad, som för Arméens pensions-kassa under berörda år kan uppstå genom den nya pensioneringens tillämpning; och må detta kreditiv till Direktionen öfver nämnda kassa utbetalas sålunda, att hälften deraf utgifves den 1 April och den andra hälften den 1 Oktober hvarje år, med förbindelse för Direktionen att, vid reqvirerande af första halfårets belopp, med afslutade räkenskaper redovisa föregående årets utgift. § 163. För upprätthållande af den Flottans gemenskap förunnade förbättrade pensionering äfven för nästa statsregleringsperiod, hafva Rikets Ständer å Riksgäldskontoret anvisat under åren 1864, 1865 och 1866 ett årligt kreditiv af Fyratio tusen R:dr, hvaraf livad som finnes vara för det afsedda ändamålet behöfiigt må af Amiralitets-krigsmanskassan lyftas under hvaije års lopp, med förbehåll likväl, att icke något utaf ett följande års statsbidrag utbekommes, innan styrkt blifvit i hvad mån bidraget för det föregående året till ifrågavarande pensionering åtgått; dock må hvad utaf detta bidrag under ett år icke erfordrats, under det följande dertill användas. § 164.
Det har händt och torde vidare kunna hända, att, då häradsting blifvit till viss dag utsatt, domaren väl inställer sig på utsatt dag, men ej alltid på den uti Rättegångs-Ballcens 2 Kapitel 3 § utsatta tid, klockan nio på morgonen, utan först på eftermiddagen samma dag, sorn tinget blifvit utlyst, men i dess ställe fortsatt med tingets session långt öfver den tid, som Kongl”. Brefvet den 27 Maj 1801 tillåter, och, icke nog härmed, man har sett att 4 ä 5, ja, till och med nära 7 månader förlupit från don dag tinget varit utlyst, till dess expedition af protokoll och utslag blifvit meddelade; och att rättsökande förlora på ett sådant dröjsmål af domaren är lätt att inse, ty genom det att en domare dröjer med att afsluta ett ting och meddela expeditionerna för detsamma, till dess tiden för det nästkommande är nära för handen, hinner ej den rättsökande att fullgöra de prestanda, som honom blifvit ålagda, och han på detta sätt går miste om den rättvisa honom tillkommit, om tillräcklig tid, för iakttagande af domstolens föreskrifter, blifvit lemnad. Flera exempel på att parter haft stor olägenhet af domares dröjsmål med afslutande af häradstingen och fördröjd expedition kunna anföras. På grund af hvad jag anfört och på det rättelse härutinnan må vinnas, får jag vördsammast föreslå, det Rikets Ständer måtte, med ändring af Kongl. Brefvet af den 27 Maj 1801, för sin del besluta ett lagstadgande af följande innehåll: Tingsrättens sessioner böra hvarje dag i god tid begynnas och ej sednare än klockan sju hvarje afton slutas. Ting bör inom tvänne månader afslutas, och vare domaren pligtig att inom sagda tid hålla de rättsökande tingets utslag och öfriga handlingar mot lösen vid tingsstället 440 Motioner i Bonde-Ståndet t86‘ö. N:o 303. tillhanda. Bryter domare häremot, varde det som tjenstefel ansedt och beifradt. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 15 November 1865. P. Östman, från Wester-Norrlands län. %«> 303.
har emellertid ej i sin bok upptagit dessa; mojligen forutsatter han att de iiro tillriickligt kanda for att behofra pipekas. For lekar, synnerligast springlekar, fordras kraftiga lungor. N&amp;got verksammare medel for ntveckling af lungorna an den lingska gymnastiken finnes icke. Vetenskapsmiin och fysiologer h a f ~ a diirfor af ven lcallat denna gymnastik:; lungggmnastik: ~. Hvillzeu slciluui ' i Br det cj att se en uppgymnastiserad flicka fritt rora sig mot en som ej Sir van vid dessa slags iifningar! Den forra riir sig ined 1Hngt stiirre liitthet och uthUighet iin den senare. Gymnastik ocli lek kunna e j ersatta hvarandra, men gemensalnt 6ro de oviirderligu hjiilpmedel vid s %val den kroppsliga som den andliga uppfoetrm. Pehr Henrik Ling slutar iifven sin libas pedagogiska afdelni~ig ined en \; ink om lekar, i det han anser dem, sHvtil som simning ocb annan idrott, sgsom supplement till gymastihen. Boken 3i.r Hart och redigt uppstiilld samt fiirtylligar flera lekar genom uppritade planer ofver lekfiiltet och de lekaades olilca stiillning. Till vagledniug for liirarinnor och andra, sorn, churn ej ~lelrmiin3, dock intressera sig fijr ett friskt och hnrtigt lif bland v 9 a flickor, horde denna lilla bok vara viil rkrd att rekokmenderils till pmktiska sommarstadier. *: $ * 5 '. Berattelser af F r e d d i xycnider. Om man borjar liisa denna bok med frulrtan att f B vetn fiir n~yckefi om segling och fiske och beredcr sig pd att. fiirf.
I lretragtande as dessa omständiglreter, lrvilka närmare 6nnas utvecklade i Irisogade Drotoeolls-utdrag, oelr med kännedom olerjemte st det nit, de insigter oell den rätträdiglret, lrvilka städse utmärkt, säväl Herr Diulrerre ^er^e/m^, 8om Oretve //ärr/^ tillr^ggalagda emketsmanna-lrana, liar Xongl. IVlajtt lunuit 8ig, träde st pligt oell lröjelse, uppmanad att söka trereda Iremälde s. cl. Dodamöier as konungens 8tats-käd nägon ersättning för den inkomst, de nu genom afskedstagandet sig lrerökvat; oell Xongl. Nuj:t vill derföre lrärmed till Rikets 8tänder trafva i Nätter ofverlemnat, att tor »tern anvisa lämplige pensioner, lrvilka Xongl. Naj:t anser 8ig tröra föreslä: lör Derr Drilrerre ^er-^/e/rrr till D)ua tusende Dem Hundrade Riksdaler, svarande mot sulla lreloppet at dess innelratda 8tats-tts<ts-lön, oelr sor (trelve /särr/ till 1^1'» lusencte kilisäuler ärligen. 4 6>5. XouAi. Naj:t foiiiiitvel likets 8tänc1er meci ali XonZl. Mil oell VnN68t 8täcl86 VällzLVaAeN. Datum ut 8UPIU. 6^ lil. lOll.VIV. /o/^a^ tt/d /'- okc>co//ek ö/r-e/' /i>rcr,rce-^, e,r^e»a^ ^ä//ek r/r/H zl/a/lt »t/ <5/ott c/c,r 19 M// 18/so. iVäivslanlle:
F. d. legationssekreteraren de Billing vittnade, att den tunisiska statsskulden varit föremål för många spekulationer, men att han icke hade sig bekant, att Roustan tagit någon del i dessa spekulationer. F. d. finansinspektören Villet och f. d. ministrame grefve d ’ Arlot och Imbert de Saint-Amand ' hade inga upplysningar om saken att meddela. Gay, en i Tunis bosatt fransman, vittnade, att Roustan underhållit förbindelse med tunisiske understatssekreteraren general Elias och dennes fru. Deputeraden Camille Pelletan, som företagit en resa till Tunis, vittnade, att han der erfarit, att Roustan gifvit nyssnämde general Elias och dennes fru dyrbara skänker. Dessa voro de vittnen, som Henri de Rochefort 1 &gt; kunde framföra för att bestyrka, att expeditionen till Tunis varit » en med mord förenad stöld *. Den förste af dem, som Roustan inkallat som vittnen f. d. utrikesministern Barthélémy Saint-Hilaire yttrade: » Jag förklarar, att herr Roustan icke haft något slags personligt inflytande på det beslut, som regeringen tagit, och att det tunisiska krigets orsaker gå längre till baka än hr Roustans vistelse i Tunis. Hr Roustan är genom sin ifver, sin intelligens, sin energi och sin samvetsgranna redbarhet en diplomatisk agent af första rangen. Under 23 års tjenstetid har hr Roustan aldrig gifvit anledning till den minsta anmärkning, hans redlighet har alltid förblifvit orubblig och det är sin outtröttliga energi i de franska intressenas tjenst som han har att tacka för de motståndare och fiender, som förtala honom i Tunis. » En ' annan f. d. utrikesminister, Waddington, afgaf ett ännu mer smickrande vittnesbörd till Roustans fördel. Den tredje af Roustans inkallade vittnen, Suez-ka-nalens skapare Ferdinand de Lesseps yttrade: » Jag känner personligen hr Roustan sedan trettio år; jag hyser föf honom den högsta aktning, och långt ifrån att tro honom i stånd till en oärlighet eller en brottslig handling af hvad slag det vara må, betraktar jag honom v
Sedermera äro här mot 2tne punkter särdeles muntrande anmärkntr gjorda, hvilka jag lemnar i sitt värde, men torde dock få taga mig friheten att redogöra för de motiver, som vid dessa frågor ledt Utskottet. Den ena anmärkntn angick det förslaget, att den dräng, som följde med hästarna, skulle hafva rättighet alt köra dem, om de voro 2, men icke om de öfverskredo detta antal. Detta förslag gäller blott de ställen, der entreprenader äro inrättade, och då Utsk. föreslår, att det skall åligga Konungens Befthtdc att årligen undersöka och hålla hand öfver att entreprenörerne skola vara försedde med säkra skjutsdrängar, som äro fullt på - Den 10 Junie. ra. pålitlige att köra för fiktion; så har IJtsk. trott, att det i de tirsta händelser är säkrare, om en bonde eller dräng, som är van vid sina hästar, får köra dem sjelf, så länge det är fråga om sådant anspann, som han är öfvad att köra, nemi. 2 hästar, än att lemna hästarna att köras af en person, som ieke kände dem; oell Utsk. har tillika ansett det såsom ett nödvändigt villkor för entreprenörers erhållande, alt man fråntoge de resande den dispositionsrätt öfver hästarna, hvilken de tills dato haft, och som ofta föranledt kreaturens misshandling. Utsk. har trott, att sådant möjligen kunde tolereras af större skjutslag, der skadan delas till eller blott träffar hvar femtionde eller hundrade af de till skjutsens bestridande anslagna hästar; men det skulle hafva ett högst förderfligt inflytande på en entreprenörs bestånd, som skall hålla 10 eller 15. hästar, om han får någon af dem förstörd; det blefve då omöjligt för honom alt bestrida entreprenaden. Alt åter vilja utsträcka samma villkor till våra större vagnar, försedda med större anspann än det vanligen brukliga, hafva vi ansett farligt, eftersom allmogen icke är van att sitta högt upp på en kuskbock och köra 4 eller 6 hästar. Derför har Utsk. föreslagit, alt den resandes kusk då må få köra, men med fullt ansvar för hvad som hända kan.
Utnämnde är underdänigt yttrande lrärutinnan asgisvit 8amt Kammar-Kollegium oelr 8tats-Kontoret derösver blifvit lrörde, lrade Kongl. Napt under den y December i836, i lXäder anbetallt, att den beslutade Katbedral-8kolan i Kund 8liulle, Lä sort tillgängarne det medgäkve, 8ätta8 i verli8amlret, ösra akdelningen deras, Lvm motsvarade K^mnasium, sörLt inrättaL oell sör lietta ändamål använcla8 den de! as Klockarnes llelgonsk^/Ids-säd, Irvillien, jemlilit Kongl. Dresvet den 2/^ Nars 182/j, esterliand oelr i mon as nuvarande innel,alvares akgäng, krorde indragas; utgörande, enligt Konsistorii uppgifter, l,o^ tunnor livin, lrvaras 5vA tunnor srän Nalmobus, krän Kbristianstads oelr srän Llekinge Kän. Ned anledning as säväl ätskillige innelrasvares utås dus Datronatus, som oeli al svrsliilda församlingars, under den 3o Nars i83g, gjorda underdåniga ansolian, rörande dispositionen al sörenämnde spanmäl, lrar Kongl. Naj:t den 21 duni i83^, i lXäder lörordnat, att dessa borde i srägan liöras, sör att närmare uppgifva sliälen till deras förmenta anspräk pä Klocrare-belgonsk^ldens lramtida okörminskade bibebällande vid KIockare-Kägenlreterne, samt att vederbörande Kandslrösdingar oelr Konsistorium skulle derektör med underdäniga utlätanden i ämnet inliomma. d?ill söljd lräras basva, vid lrällne sammanliomster inför Konungens
Inom Kommunen fördelas denna skatt, såsom andra Kommunal-utskylder.” Derjemte beslöts, det skulle andra momentet af denna §, enligt Kommitterades och Utskottets förslag, uteslutas. § 48. ”Till ledning för Landstings-skattens bestämmande böra Häradsskrifvarne på landet, hvarje år, efter slutade Taxerings-förrättningar till Landstingets Ordförande, genom Konungens Refallningshafvande insända förteckningar, som för hvarje socken summariskt upptaga beloppen at åsatt taxeringsvärde. Genom Konungens Refallningshafvande insände Magistraterna dylika uppgifter för städerna; hvarefter Landstingets Ordförande låter genom Räkenskapsföraren deraf upprätta sammandrag, upptagande hela länets taxeringsvärde, samt huru mycket sig belöper på hvarje stad eller socken.” § 49. ”Konungens Befallningshafvande ombesörjer, på Landstingets derom framställda begäran, att de till uttaxering beslutade medel varda inom Kommunerna i länet, under benämning Landstingsmedel, debeterade och af vederbörande uppbördsman indrifna, samt i Landtränteriet insatta inom den tid och med det ansvar, som är för Kronans uppbörd stadgadt.” I sammanhang härmed beslöt Borgare-Ståndet att vördsamt och vänligen inbjuda Högloll. Ridderskapet och Adeln alt i Borgare-Ståndets bestämmelser, angående nu pröfvade 47:de, 48:de och 49:de paragrafer, sig förena. I fråga om §§ 50 och löljande till och med den 60:de, äfvensom §§ 62 och 63. Godkändes, enligt Kommitterades förslag, och således var Högvördiga PresteStåndets inbjudning, i afseende härå, bifallen. Hvad beträffar § 61, antogs densamma, enligt Kommitterades förslag med den förändring, att orden: ”huru många öre Riksmynt sig belöpa på hvarje Riksdaler Bevillning” utbytas till dessa ord: ”huru mycket sig belöper på hvarje Kommun.”
Domkapitlen deltaga i val lill ledamöter af kyrkomötet, derföre att Domkapitlen liro redan representerade vid mötet genom biskopen, eller i hans frånvaro af den främste ledamoten i kapitlet, och att i sådant fall jag anser det icke vara lämpligt all dessa kapitel representeras, så väl genom en sjelfskrifven ledamot, som genom af dem valde ledamöter. Detta är anledningen till min tvekan i fråga om lämpligheten af biskopsvalen, såsom norm för dessa val. Jag känner dessutom icke huru Domkapitlens röster beräknas vid dessa val. Om Kapitlet har en kollektiv röst, eller om hvarje ledamot har en enkel röst, likasom de öfriga prestmännen inom distriktet. Detta är mig obekant och Gr. Liljencrants torde ursäkta att LagUtsk. icke meddelat uplysuing om ett valsätt, som Utsk. icke tänkt på ali föreslå. Utsk. kunde icke lemna uplysning om huru del tillgår vid val af biskop, efter Utsk. icke hade någon anledning dertill och det torde således vara ursäktligt alt så icke skett. Hr von Hartmansdorff: Del måtte icke vara någon af Ståndet, mer än Gr. Sparre, obekant, att biskoparne äro sjel fskri fne, att de representera sig sjelfve och alldeles icke sitt konsistorium. Hvarje dess ledamot, som är kyrkoherde, kan sjelf blifva vald. Följaktligen kunna både Biskop och Lektorer frän samma Domkapitel samtidigt vara Riksdagsmän. Frih. Gederström: Om man just ville, nog skulle det kunna bevisas, all här finnas kathegorier utelemnade, på hvilka afseende billigt vis torde bort göras. Sålunda finnas t. ex. ur kyrkans ordinarie tjenst endtledigade prestman, hvilka likväl icke afklädt sig egenskapen af prester, men 380 Den 13 September e. m. begärt och erhållit afsked ifrån den speciella presterliga beställning de innehaft. Sjuklighet, ålderdom, önskan att genom eget tilibakaträdande bereda plats åt rikare förmågor, dessa så giltiga skäl, och många andra omständigheter af aktningsvärd anledning kunna dertill verka. Huru månde det förhålla sig med dessa presters rättighet alt välja och att väljas?
Men då jag är skyldig att respeclera den opinion, som gjort sig gällande, och de lagar, som i följd af denna opinion skola stiftas,> måste; stå i consequens med densamma, så länge den fortfar att vara rådande, skulle jag äfven tro, 43 § Reg.F. faller i ganska i;oda men att innehafvaien deraf Den 9 O c t o b e r e. m. att vi böra öfvergå från den säkerhet, som grundlagen nedlagt i denna §, till den andra meningen, sora lämpligen torde kunna uttryckas i denna redaction : ”Går Konungen i falt —, förordne han 4 ledamöter af Statsrådet att föra —, som 8 § stadgar." Hvem som skall vara ordförande säger sig sjelf. Det blir nemi. den äldste af dessa 4 ledamöter. Hr von Troil, Emil: Jag instämmer med Gr. Horn, utom hvad Hr Gr:s åsigt rör:de ordföranden för den tillförordnade Regeringen beträffar Jag tror nemi., att det icke bör bestämdt utsättas, att ordföranden skall vara en af Statsrådets ledamöter. Såsom skäl härför behöfver jag blott påminna R. o. Ad. om hvem, som under närvar, förhållanden är ordförande i Regeringen, då Konungen aflägsnar sig från hufvudsladen. Ehuru nyttig en sak må vara, kan jag likväl icke med min röst understödja densamma, då den står i strid med grundlagen. Jag tror derföre, att man icke bör förbise detta tillfälle, då fråga är om en förändring i 43 § Reg.F., att bringa grundlagen i öfverensstämmelse med det förhållande, man önskar matte äga rum, och jag anhåller i följd deraf hos Hr Gr. o. Landtm, om den propos., huruvida R. o. Ad. förklarar för dess gemensamma tanka, att § bör erhålla denna redaction: ”Går Konungen i fält, eller —, förordne han 3 ledamöter af Statsrådet, under den ordförande, som Konungen särskildt nämner, att föra sorn 8 § stadgar. Ordföranden uti denna tillförordnade Regering åge der tvenne röster," Hr von Hartmansdorff:
Bankens metalliska cassa får ej bibehållas vid ett belopp, som understiger två millioner Riksdaler Silfver Specie; åliggande det Banco-Styrelsen att, när behofvet så fordrar, för detta ändamål vidtaga förberedande nödiga åtgärder, så tidigt, att metalliska cassan icke må qvarblifva vid detta nedsatta belopp. 12:0 Banco-Slyrelsen må, då den så tjenligt finner, förstärka Bankens metalliska cassa, medelst inköp från främmande länder af guld och silfver, under iakttagande, dels att kostnaden för guld, vare sig ducater, controleradt ducatoch arbets-guld, eller annat omyntadt guld, i Banken levereradt, icke öfverstiger det fastställda priset för utvexlingen af Svenska och Holländska ducater, dels ock att något köp af silfver för Bankens räkning icke må ifrågakomma, när cursen håller sig öfver pari; samt att priset derå aldrig får öfverstiga vexlingsgrunden, enligt Myntbestämnings-lagen, med mer än hvad som motsvarar transporten af silfver från uppköps-orten till Banken, äfvensom att af Banco-Styrelsen noggrannt tillses, det silfret verkligen från utländsk ort jnkommer. Banco-Utskottels Memorial N.o 112. 5 13:o Allt silfver, som till Banken, eller för dess rakning, levereras, med undantag af controleradt verksilfver, de äldre Svenska Riksdälerssorterne och sådant utländskt mynt, som erbjudes till omedelbar invexling, efter de af R. St. fastställde Tariffer, äfvensom allt guld, hvilket likaledes varder levereradt, med undantag af controleradt ducatoch arbetsguld, kommer hädanefter att, i likhet med hvad hittills vanligt varit, undergå prof af vederbörande vid Kongl. Mynt-Verket, hvilkas deröfver utfärdande attester skola utvisa ej mindre verkliga beloppet i fint, än äfven värdet i R:dr eller Ducater; beroende det af Banco-Styrelsen att bestämma, huruvida silfver och guld under den i allmänhet bestämda lägsta halt må emottagas eller icke. i4:o
Cederström, Jacob: Det ämne, som för närvar, utgör föremål för R. o. Ad:s öfverläggning, är af för mycken allvarlig beskaffenhet, för alt det skulle kunna förbigås, enär det rörer ett grundlagsvidrigt och på sidan om hvarje Svensk författning från Const.Utsk. till R. St. afgifvet utlåt. Const.Ulslcs bestämmelse i afseende på den 107 § Reg.F. är af den siste talaren ganska riktigt efter denna §:s innehåll framstäldt; men samme värde talare har dock litel på sidan om grundlagen försökt tillämpningen af hvad som af denna § skall följa och gillat Utsk:s anmärkn. i betänk. N:o IS. Jag vill derföre litet närmare följa detta Utslcs tillgörande vid detta betänk., för att utreda, huruvida det, med iakttagande af dess bestämmelse, att uti Sverige utgöra en statsmakt på sidan om R. St., hvilken vid granskningen af Statsrådets protocoll pröfvar hvad som bör anmälas efter 107 § eller bör till åtal efter 106 § directe till Just.ombudsm. öfverlemnas, kan anses hafva fullgjort hvad grundlagen detsamma i detta afseende ålägger. Mine Hrr! dessa båda §§ i vår grundlag äro bland dem, vid hvilka vårt statsskicks innersta lif är fästadt. Ett förbiseende af detta Utsk:s både bestämmelse och rättighet försätter Staten i ett revolulionstillstånd, deruti vi icke veta hvar vi äro eller hvart vi kunna komma. Const.Utsk. har här, efter att hafva förutsändt den korta mening, att ”någon tillämpning af 106 § Reg.F. har den verkställda prot:sgranskningen icke föranledt; men deremot har Const.Utsk., efter öfvervägande af förekomna omständigheter, pröfvat skäligt att, enligt Reg.Fts 107 §, emot Vederbör, ledamöter af Statsrådet anmärka rådgifvare-åtgärderne i följande mål,” uti Irsta punkten, ang:de afskrifning af ett från Hand. o.