Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag vill ytterligare tillägga några ord med anledning af en talares förslag att låta ett Ostgöta-reg:te sitta upp i stället för det nu föreslagna Vestgöta, ett förslag, som är föranledt genom Hr Björcks reservation. Detta skulle dock göra en betydlig lucka i de lörsvarskrafter, provinsen skulle kunna uppsätta; ty jag vill fästa uppmärksamheten på, att om ett Ostgöta-regde skulle uppsitta, återstode endast ett reg:te infanteri på 1200 man, som till sig skulle sluta provinsens hela beväring, hvilket vore högst olämpligt. Hvad Vestergötland åter beträffar, finnes ett skäl, som mer än många andra talar för att ett kavalleri-reg:te skulle uppsitta derstädes, och det är att det gamla Vestgöta-reg:tet ligger emellan Vestgöla-Dals, Skaraborgs och Elfsborgs reg:ten, hvarigenom dessa regiten lätt kunna upptaga den beväring, som nu tillhör Vestgöta reg:te; och dessutom kan man lätt fylla vakanserne genom transporter från och till dessa omkringliggande reg:ten. 126 Den 24 Oktober e. m. Ett annat Stånd har återremitterat frågan i den mening, att man borde tillse huruvida man icke genom en förhöjning i vakans-afgiften skulle kunna bereda medel för uppsättande af ett värfvadt kavalleri-reg:te. Onskligt vore om så kunde ske; men jag tror dock att detta kommer att möta svårighet, ty rusthåll och augments-hemman äro betydligt mera värda än rustningskostnaden, och detta gör att rusthållarne heldre rusta än betala en deremot svarande vakans-afgift. Om R. o. Ad. således skulle vilja antaga förslaget, tror jag det vore bäst att göra det i nuv:de stund; men till Hr Brakels förslag kan jag icke lenina min röst. Gr. Sparre, Erik: Hvad den siste värde talaren yttrat, synes mig så behjertansvärdt, att jag ansett mig böra fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet vid detsamma.
Brefvet till samtelige Consistorierne i Riket af den 4 Julii 1770 serskildt blifvit förordnadt, att Presterskapet i Ståderne och på lan - det skall till Stiftes Consistorium ingifva årliga förteckningar på Adelige födde, vigde och döde, så på manssom qvinnosidan, hvilka förteckningar sedermera böra af Consistorierna till RiddarhusDirectionen insändas: och som Ridderskapet och Adeln, uppå derom gjord hemställan, funnit de underrättelser RiddarhusDirectionen på sist omförmålte sätt , erhålla om sila de inom Ridderskapet och Adeln timade förändringar, i afseende på födelser, giftermål och dödsfall, vara i den nion fullståndige, att vidare iagttagande af Kongl, Brefvet den 3i Augusti 1762 icke synés vara af nöden; får till Eder Kongl. Maj;t Ridderskapet och Adeln i underdånighet hemställa örn icke Eder Kongl. Maj;t skulle täckas nämnde Kongl. Bref till all kraft och verkan upphäfva; men som det i en fram-, tid torde blifva ganska svårt om icke omöjligt, att, enär Adeliga värdigheten uti de sedan år j 80g adlade Åtter, bör till följd af inträffade dödsfall elier af annan orsak öfvergå från den äldsta till någon annan gren inom slägten , af Genealogierna öfver berörde Åtter kunna inhämta upplysning, hvilken person må vara berättigad, att i den Adeliga ^värdigheten inträda, derest icke desse Adelige Atters Stamfaders och, efter honom, dea persons, hvilken den Adeliga värdigheten sednast innehaft, alla söner varda å Gtmealogierne antecknade; och då ifrågavarande Bin 17 TSfbvmibcr e, m. 61 Adelsmäils döttrar, såsom enligt Författningar ne beråttide att i Wadstena Adeliga Jungfrustift inskrifvas, jemväl böra vara vid Riddarhuset kände, har Ridderskapet och Adeln ansett sig böra hos Eder Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att Rikets Consistorier kunde i nåder anbefallas, att förståndiga det under dem lydande Presterskap, att, å förberörde genealogiske förteckningar, utom hvad redan år föreskrifvet, åfven upptaga omförmålde Adelsmäns alla barn.
Jönköpings läns pensionsförenings tillgångar, enligt bokslutet för år 1860, ett räntefritt lån från Jönköpings sparbank å 4,500 R:dr deruti inräknadt, utgjorde 78,992 R:dr 51 öre, hvaraf tillhörde besparingskassan 66,035 R:dr 31 öre, reservfonden 3,541 R:dr 63 öre och regleringsfonden 4,915 R:dr 55 öre. Under året hade i föreningen ingått 53 delägare, deraf 28 tillhörde Jönköpings, 12 Wenersborgs, 7 Carlskrona och 6 Skara - Jönköpings län. Brandförsäkring. Fattigvård. Dtsökningsmål. 17 o borgs län. Årsvinsten, fördelad efter stadgade grunder, hade utgjort för dem, som äro födda 1848, lägsta årsvinsten 6,31 procent och för dem, som äro födda 1800, äldsta åldersklassen 9,94 procent af behållningen vid årets början. Länets brandstodsbolag, der försäkringssumman vid sjunde brandstodsårets slut den 13 Mars 1856 var 16,408,135 R:dr, har jemväl under sista perioden vunnit ökadt förtroende, så att försäkringssumman vid tolfte brandstodsårets slut den 13 Mars 1861 utgjorde 23,928,470 R:dr; antalet af gällande försäkringar var 11,873 och utskrifningen till betäckande af brandskador, räntor och omkostnader för året 20,909 R:dr 12 öre. Städernas bolag till försäkring af lösegendom. Vid försäkringsårets slut den 1 Oktober 1860 hade försäkringarne för länets städer, som år 1855 utgjorde 1,908,420 R:dr, stigit till 3,034,010 R:dr, deraf för Jönköping 2,375,540 R:dr, för Ekesjö 554,490 R:dr och för Grenna 103,980 R:dr.
Jag för min del tror, att pröfvandet af en borgens antaglighet i förev:de fall icke hör helt och hållet öfverlemnas åt långifvaren, enär sådant ganska ofta kunde leda till förnärmande af den andra kontrahentens rätt. Om, för att välja ett af Hr Sparre redan framhållet exempel, ett arrendekontrakt för en längre tid blifvit ingånget och försedt med borgen af vederhäftige personer, af hvilka den ene efter en tids förlopp och sedan arrendatorn betydligt förbättrat den arrenderade egendomen, aflider, så skulle det, enl. Hr Sparres åsigt, stå egendomsägaren fritt att bryta kontraktet och före arrendetidens utgång återtaga besittningen af den på arrendatorns bekostnad förbättrade egendomen, derigenom all den förre vägrade att antaga en af den sednare i den afgångnes ställe erbjuden lika vederhäftig löftesman för arrcndevilkorens upfyilande. Sådant mätte väl vara förnärmande för den ene kontrahentens eller arrendatorns lagliga rätt, enär arrendeaftalets bestånd derigenom göres beroende icke allenast af en tillfällighet, eller en löftesmäns död, utan äfven af den andra kontrahentens eller egendomsägarens fullkomliga godtycke. Jag tager mig friheten anföra ett annat exempel på olämpligheten af det utaf Hr Sparre föreslagna amendementet. En förmögen person har iklädt sig borgen för en skuld jemte en annan fullt vederhäftig borgesman, dervid den förre just beräknat alt han, till följd af medborgesmannens vederhäftighet, ej äfvenlyrade mera än skuldförbindelsens halfva belopp. Nu dör denne medlöftesman före förfallotiden och borgenären, som vet att den qvarstående är fullt vederhäftig för hela beloppet, åtnöjer sig med en af den fattige gäldenären erbjuden ny borgesman, som ej äger ett enda runstycke och hvars borgen således ej skulle af den andra löftesmannen godkännas. Är icke i sådant fall denne sednares rätt på ett ganska betänkligt sätt kränkt?
Jag ser icke hwarföre icke Riksgälds-Oontoiret, såsom förr wanligt warit, skulle wid desse insättningar fä beräkna reciprogue ranka til 2 proLent. Hans llxcellenceHerrGrefwelluutb. En sadan reciprocitet är otwifwelaktigt ganska billig, men den är aldeles stridande emot Kanco-Författningarne, och kan således icke utan rubbning deri päbjudas. Fri h erre lil jencrantr.. Wid denna Riksdag anser jag der wara illustrerat, at mycket kan ske emot Lanco-Förfarmingarnes lydelse, dä Riksens Ständer sä befalla. Herr Grefwen och Landtmarskalken gjorde derefter proposition, at i kaninen skulle öpnas en särskild Räkning, pä hwilken be til Riksgälds-Oontoiret möjligen inflytande öfwerskottsmebel öfwer den bewiljade Summan, kunde insättas^ med 54 Den 2 Mars. med följande förbehåll, nemligen i:o At dessa mes del kunde anwändas af 8tat8-Oontoiret, j händelse någon brist j dess anflagne inkomster skulle upkomma. 2.0 At om derutöfwer skulle blifwa något öfwerskott, med detsamma matte fyllas hwad som brister i den million Kongl. Maj:t begärt til Förswarswerkets iständsättande, och z:o At om anda uägot ytterligare öfwerskott skulle blifwa, detsam* ma mätte af Riksgälds-^ontoirets Fullmäktige kunna äi8g0N6r38 lil afbetalning pä Utrikes skulden, vch i annat fall alt öfrigt j Languen förwaras til Riksens Ständers framdeles 6i8po8!tic>n. Biföflö» Herr Grefwen och Landtmarskalken wackte derefter fräga, huruwida de til afwentyrH til erhållande Inrikes Län borde anwändas til minskning i Lan^usns Utbetalningar.
Vid föredragning af Bevillnings-utskotlets memorial N:o 24, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets utlåtande N:o 21, i fråga om anvisande af medel för godtgörande af det lån, som Rikets Ständer beslutat upptaga till bestridande af rustnings-kostnader; fann Ridderskapet och Adeln lör godt att bifalla berörde utlåtande N:o 21, med de deri uti förevarande memorial tillstyrkta förändringar. S. D. Vid föredragning af Bevillnings-utskottets den 8 dennes på bordet lagda utlåtande N:o 25, i anledning af väckt motion om åtgärders vidtagande till beredande af rättelser i bevillnings-taxeringen för fastigheter, beslöt Ridderskapet och Adeln, att Rikets Ständer borde till Kongl. Maj:t ingå med underdånig anhållan, det Kongl. Maj:t täcktes från vederbörande infordra och Rikets nästkommande Ständer meddela de statistiska upplysningar som erfordras för uppgörande af en ny minimi-tariff för ifrågavarande taxering. Från Hög v. Preste-ståndet. S. D. Föredrogs ånyo Stats-utskottets utlåtande N:o 221, i anledning af erhållne återremisser å betänkandet N:o 198, rörande ifrågastäldt låne-understöd af allmänna medel till reparation af domkyrkan i Linköping. Bilt. till B. St. Med afslag å Utskottets Utlåtande biföll Ståndet, att af allmänna medel ett låneunderstöd,” stort 20,000 r:dr b:ko, anvisas till reparation af Linköpings domkyrka, under iakttagande af de vilkor i afseende på kapital-afbetalning och ränta, som af Rikets Ständer vid innevarande riksdag blifva i allmänhet bestämda för lån af statens medel. S. D. Föredrogs ånyo Stats-utskottets utlåtande N:o 220, i anledning af erhållne återremisser å betänkandet N:o 193, angående ifrågaställdt anslag till upprätthållande af den arméens pensions-kassa åliggande pensionering.
Det första ofullkomliga utkastet till odling och samhällsskick 'stall verkställas genom nybyggarens krafter och af hans händer; och då skapelsen af cultUr och civiliseradt tillstånd i desse ödemarker är hans verk, är det ock gifvet, att i samma mån, som staten sörjer för framgången af hans företag, i samma man sörjer staten för en af sina vigt gist»? m g<-Jäg< m heter. 4 Sami. 4 Baud. 362 Stats-Utsiöttets BetänJcandens . Efter denna framställning af detta ämnes vigti gar Ekonomiutskottet att yttra sig ofver beskaffen» heten af de åtgärder, som iför ändamålets b'efor< drande, i Utskottets tanka, äro lämplige att vid* taga. Utskottet inser väl, det första steget dertill äVj att fästa allmänna uppmärksamheten på ämnets angelägenhet och nytta, och såmedelst i opinionen bereda det sin tillbörliga vigt, innan någre anstalter i stort med framgång böra påtänkas. Med erkännande af denna sanning, tror Utskottet s ig likväl icke böra underlåta att meddela yttrande, öf, ver de grunder, som vid bestämmandet af sådane anstalters beskaffenhet böra afses, äfvensom att fö; resia några åtgärder, som åtminstone till en början torde underlätta företagets framgång. I Herr Biuhrs och Mose3 Johanssons förslag, om bevilljandet af contanta understöd för nybyggare, måste man visserligen erkänna en berömlig omtanka för det goda ändamålet; men, utom de£ att sådane bidrag icke kunna blifva annat än otillräckliga. anser Utskottet första och vigtigaste åtgärden vara, att tillstyrka undanrödjandet af de locala hinder af olämplig beskattning ock för dry-i ga utskylder, som motverka odlingens framgång. Uti Konungens norrlands län, nyssnämnde 5 års berättelse anföres: ?,a(£ skattläggningsförfattningarnes olämplighet, re* Stats-Ufs kottets Beta tile a n den. 363 latlrt till denna landsort
M:ts Nådiga Förordning, den 51 Augugusti 18x9, blifvit i så måtto ändradt, att skyldigheten att taga årstjenst, i saknad af bestämdt och ständigt näringsfång, blifvit mindre o vil - 3o Tixp. Utsi:, Furslag till tind. Skrifv. N:o 353. korlig, men förnämligast deri, att påföljden lör underlåtenhet deraf endast drabbar sådana lösdrifvare, hvilka antingen kunna öfvertygas att hafva besvärat allmänheten med tiggeri, eller undergått bestraffning för stöld, emedan de endast, i dessa tvänne fall, kunna, enligt nyssnämnde Kongl. Förordning, till Arbetsoch Correctionshus försändas, samt, enligt E. K. Mus Nådiga Circulaire, den 8 Sept. 1824» ingen må dädanefter och tills vidare dömas på den grund till Krigstjenst, att han saknar laga försvar. Beträffande åter frågan om Handels-Betjentes, Gesällers m. fl. ställande under LegoStadgan, få R. St. i underdånighet åberopa nedanstående §. §. och Artiklar af de förslag till Handels-Ordning, samt till Förordning angående Handtverkerien i Riket, som Rikets vid 1825 års Riksdag församlade Ständer till E. K. M:t i underdånighet aflemnat. Förslaget till Handels-Ordning. 4 yirt. Om inskrifning i Handel, samt om Handlandes och IJandels-Betjentes ömsesidiga förhållanden. §. 1. “Då Handlande vill någon till biträde i sin “rörelse antaga, åligge det honom, att med en “sådan person, om han är myndig, eller, i an“nat fall, med hans lagliga Målsman upprätta “skriftligt contract, så val om tjenstetiden, som F.xp. Utsi. Förslag till und. Skrifv. N:o 353. 31 ‘öfriga vilkor dem emellan.
Kan man för särskilta Stands-pnvilegier anse oeconomiska Lagar, conLtituer^ncle naturen, förmånerna och skyldigheterna af witz egendom, witza tjenster och witza näringssätt, til hwilka en regelbunden åtkomst ej bör nägon samfunds-medlem förmenas? Med lika skäl borde ju til särskilta Ständs, privilegier nphöias alla stadganden, som bestämma naturen, förmanerna och skyldigheterna af hwarje annat flags egendom, hwarje annar flags tjenst, hwarje annat flags näringö-sätt, som i Riket finnes: och sadanr lärer man ej pästä. Detta yrkande wore likwal enligt med princip: hwad woee dä der förra. Jag tilstar mig twifia det någonting mycket grundligt kan inwändas mot de hufwud-satser jag nu framställt Ur sä mycket större skäl wäinär jag mig at anfallas rakt pa mina affigter: och de, til antalet kanske mänga nog, torde finnas, som uttolka mitt syftemål sä, som skulle jag wilja blindt och revolutionärt jemna alla rättigheter, i den godtrogna, men bedrägliga, tanken, at man, der alla band först äro brutna, kunde införa hwad ordning tjenligast funnes. Detta omdöme skulle wara mig okärt: til en början fär jag swara, som Ibemistokles: Sla, men hör i In» i26o Den 29 Mars. Intet af alla mina yttranden innebär mer, an at jag skulle anse enligt med förnuft och billighet ar krivilLZierne, såsom särskilta Stands-förmamer, uphörde: uti intet af mina yttranden har jag upmanat til et lagstridigr utplanande af någon rättighet, eller til en förkastelse af sadana, hwilkas bestånd samhälls-ordningen och rättwisan kräfwa.
Befhide rättighet att tillsätta utskänkare och ulroinuterare, är det gifvet, alt den person, som erhållit krogrättighet och förhåller sig ordentligt, kan vara någorlunda säker, att, efter de 3 åren, varda bibehållen. Denna säkerhet, altv om han håller ordning i sin rörelse, varda vid densamma bibehållen, måste altså för honom utgöra en sporre alt vinlägga sig härom, hvaremot, om högsta anbudet vid auktionen skall bestämma företrädet till rörelsen, denne sporre försvinner, och innehafvaren blir då tvungen att, genom en så stor försäljning af bränvin, som möjligt, utpressa af rörelsen den högsta möjliga inkomst, på det att han, vid auktionen, må kunna göra högsta anbudet, 70 Den 4 Oktober e. m. för att få behålla rörelsen. Det är således naturligt, att, genom antagande af auktionssystemet, man skall komma derhän, att man tvingar utskänkare eller ulminuterare att försälja så mycket bränvin sora möjligt, och man har då, i st. f. nykterhet, befrämjat dess motsats. Ii. o. Ad:s förra beslut synes mig alltså välgrundadt, och jag hoppas att R. o. Ad. vidblifver detsamma. Den siste talaren har äfven medgifvit, att hvad utskänk nings-ställena beträffar, det har mycket skäl för sig. Jag kan dock icke finna, hvarföre icke de skäl, som, i fråga om utskänk nings-ställena, grundlagt 11. o. Ad:s beslut, icke skola få gälla, i fråga om utminuterings-ställena. Det är ganska gifvet, alt om utminuterings-ställena skola verka nyttigt, måste de förestås af personer, hvilka icke der tillåta lönkrögeri, som blir ganska frestande. Om man nu ställer så till, att en utminuterare, hvilken i sin rörelse hållit sträng ordning, kan vara säker, att, så länge han dermed fortfar, få behålla minuteringsrälten, har man den största säkerheten, att erhålla duglige och pålitlige personer.
Sådan är lagens åsigt, då den om tvistemål förordnar, att det som gäller är ”de flestas mening, som på en grund sig stödja, ändå att flera ”meningar äro, som af olika grunder komma”. Lagförslaget afviker från denna åsigt, gör ingen skillnad imellan öfverensstämmelse i slut och öfverensstämmelse i grunder, utan föreskrifver, att ”om särskilda meningar sam - 77 ”manstämma i en del, men ej i allt, de då skola till hvarannan jemkas, ”och det gälla för rättens beslut, hvari de fleste sammanstämma”. Jag föreställer mig en skuldfordringstvist, hvari 7 ledamöter döma. Två af dem förklara skuldsedeln falsk; två andra döma krafvet föråldradt; de sammanstämma således i det slut, att fordringen skall ogillas. Men de tre finna hvarken skuldebrefvet vara falskt eller krafvet föråldradt, utan fastställa fordringen. Desse tre gifva således dom efter svensk lag, men icke efter lagförslaget. Ty enligt detta måste antingen de fyra förklaras sammanstämma i allt, då de sammanstämma i hela slutet, eller ock skola de anses sammanstämma hlott i den del, som är slutet, och icke i den, som är grunderna; och i sednare fallet skola de derutinnan sammanfogas genom jemnkning. Huru skall denna jemnkning tillgå? Skall domen säga både att skuldebrefvet är falskt och att krafvet är föråldrat? Oberäknad oförenligheten af dessa två domskäl i en dom, kan det ju hända, att de, som anse krafvet föråldradt, och derföre icke pröfva frågan om skuldebrefvets äkthet, ej heller ville förklara det falskt, i fall de pröfvade den. De åter, som anse skuldebrefvet falskt, kunna icke medgifva, att de ansett krafvet föråldradt, emedan de ej så ansett det. Domen kan således icke genom denna sammanjemnkning motifveras, ”fästas på skäl och lag”. Man måste då tillgripa hlott ettdera af skälen — och hvilkeldera? Det ena är af lika många röster ogilladt, som det andra.
Öfverintendents-embetet likaledes erhölle den befattning med underhållet af kronans magasinsbyggnader, så i Stockholm som i landsorterne, hvilken tillförene ålegat Statskontoret, E. K. M:t, genom serskildt beslut af den 19 Oktober sistlidet år, i nåder befallt, att sistnämnde befattning skulle ifrån och med början af innevarande år på Öfverintendents-embetet öfverflyttas; och då vid sådant förhållande det vore mindre lämpligt och endast ledande till större vidlyftighet att fortfarande hafva anslagen till magasinsbyggnader afskiljde frun dem, som a 7:de hufvudliteln äro uppförda för kronans öfriga hus och byggnader, har E. K. M:l föreslagit, att dessa anslag måtte sammanföras, serskildt för hufvudstadeh och serskildt för landsorterna, samt att desamma måtto få såsom reservationsanslag anses, dock att ifrån anslaget för hus och byggnader i landsorterna borde afdragas de 4,000 R:dr, som hittills deraf utgått lill fängelsebyggnaders underhåll och nu enligt hvad i sammanhang med förslaget till reglering af utgifterna under andra hufvudtiteln blifvit ifrågastäldt, skulle til! berörde hufvudtitel öfverflyttas. Hvad serskildt beträffade de för underhåll af Kronans hus och byggnader i landsorterne uti Riksstaten upptagne indelta anslag, så ansåge E. K. M:t, att af desamma borde uteslutas ej mindre de räntor med kronovärdi af 5 R:dr 30 sk. 5 r:st. eller markegångsvärde af 39 R:dr 20 sk. 11 r:st., som vore för högt upptagne, än ock, sedan Fahlu Kungsgårds-hjelp numera upphört, det för nämnde kungsgård beräknade anslag af 173 R:dr 19 sk. 1 r:st. i kronovärdi med 314 R:dr 42 sk. 1 r:st. efter markegångsvärde. Äfvenledes har E. K.
Ändamålsenligheten af det antagna och vid utförandet följda byggnads-systemet vore, såsom Chefen för Statens jernvägs-byggnader vidare anfört, i första rummet beroende af huruvida de fastställda lutningsoch kröknings-lörhållandena, af hvilka maximum för de förra blifvit bestämdt till 1 : 100 och minimum för de sednare till 1000 fots radie, hade grundade skäl för sig, eller om de besparingar i terrasserings-arbetena, hvilka skulle uppkommit i fall brantare stigningar och mindre kröknings-radier antagits, hade motsvarat de ökade driftkostnader, som deraf blifvit en följd. Likasom, på sätt i den af Utskottet förut omförmälda promemorian finnes närmare utveckladt, från karakteren af vårt lands lokala förhållanden hemtats anvisning för det byggnadssätt, banans lutningar och krökningar samt rörelse-mate rieleus häraf beroende konstruktion, som, med afseende tillika å framtida ekonomi och säkerhet, för Statens banor antagits, mäste äfven, enligt hvad samma promemoria vidare innehåller, beskaffenheten af landets rörelse, det stora afståndet emellan de större handelsplatserna och den efter årstiden ojemna rörelsen, hafva inflytande på bestämmandet af rörelse-materielens beskaffenhet i öfrigt och den permanenta vägens styrka. Om den åsigt, att rörelsen skulle kunna besörjas med mindre starka och lunga lokomotiver, och, till följd deraf, lättare och mindre kostsamma räler kunna begagnas, också till en början varit hyst, så var del likväl angeläget att tillse, hvilken besparing per mil, som genom en sådan lättare, svagare och mera provisionel konstruktion, i jemförelse med en varaktigare och starkare, verkligen skulle hafva uppkommit.
Det var således ej för alt uppväcka löje som jag yttrade dessa ord, utan derföre alt jag ansåg i fråga var. tvänne tjenster ej böra förenas. Hr von Rosen: Hr von liarimansdorff bar visserligen bragt å bane en ganska vigtig fråga, nemi. den, huru en skollarare skall kunna försörjas när han för oskicklighet eller af andra skäl måste upphöra att vara skollärare. Jag tror att på det sätt, Hr von Hartmansdorff föreslagit, skulle i alla fall, när klockaren blir äldre och förenar både skollärareoch klockaretjensterna, den substitut han då valde ej blifva en af de bättre, och den pensionsanstalt, som derigenom kunde tillvägabringas för skolläraren, befarar jag alltid skulle tillkomma på skolans bekostnad. Jag tror deremot, att om skollärarebefattningen icke sammanblandas med klockarebefattningen, skulle det vara lättare för skolläraren alt slutligen dels få en bättre tjenst och dels måhända erhålla klockarens befattning. Om han har vunnit pastors och församlingens förtroende under sin skolläraretid, så betviflar jag ej, att han vid inträffande klockareledighet kan erhålla denna tjenst, ifall han vill hafva den. Jag tror äfven, att med de lönevillkor, som möjligen kunna lemnäs åt skolläraren, blir denna tjenst ej så lucrativ, att icke han skulle önska sig en klockarebefattning, hvarigenom han således, när han blefve äldre, kunde i ekonomiskt afseende befordras. Församlingen skulle troligen vinna mera derigenom, att den lemnade honom aspect på denna tjenst, när han blefve äldre, än om begge tjensterna innehades af samma person. På detta sätt tror jag att skollärarne i allmänhet blifva lyckligare på sin ålderdom, än om de skulle vara nödsakade att hålla en substitut, som skötte tjensten, utan att kunna uppfylla dess åligganden, emedan det då berodde på klockaren alt lemna tjensten åt hvem han behagade. Tjensters skötande genom vicarier kan jag i allmänhet ej gilla.