Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den 17 Mar lii, /. m. 43 Utskottet har vidare uti sitt Betänkande föreslagit att all beräkning al upplupen och vidaie upplöpande Ränta , sä väl å Treprocents^ Reverser, sorn de på AfskrifnihgsRäkningen emoitagne Lån, skulle försvinna. Emot detta Lw qvidations-sätt hafva alla Utskottens Ledamöter, som vid Betänkandet bifogat sina serskilta yttranden, enstämmigt förklarat sig, och förenar jag mig så mycket hellre med nämn** de UtskottsLedamöters tanka, som det med Lag och billighet är enligt, att den, som öfveitager Tillgångarne, äfven svarar för Skulderna} Räntan anser jag likväl icke böra beräknas till längre tid, än till den , då Disconterne upphörde att betala. Jag delar med många den öfvertygelsen , att vårt PenningeVerks oreda härleder sig huf^ vudsakligen ifrån ett, genom Disconterne, alltför vidt extenderadt LåningsSystemé, men det är en allmänt erkänd sanning, att då detta Sy* sterne en gång blifvit vidtagit, största försig-i tighet fordras att återföra detsamma innom ber höriga gränsor. De menligaste följder för Näringarne och för mångå Enskiltas välfärd skulle snart visa sig, om ingen annan tillgång till Lånebiträden funnes, än BancoDisconten i Stockholm. Jag hemställer i anledning häraf, om icke det blefve nödigt, att för Götheborgs Handelsrörelse, samt för den södra delen af Rikets Innebyg^ gare, tvänne utgreningar af BancoDisconten, om jag så får kalla dem, eller LåneContoir un* 44 Den 11 Martil, f. m. der Batiquens styrelse, samt med bibehållande af samma local, sorn Disconterne innehaft, blefve inrättade, dock med ett inskränkt, af Riksens Ständer faststäldt RörelseCapital. Den vinst, sorn tillföile Basquen, då den ensam bestridde Discont-rörelsen , skulle förmodligen blifva mera än tillräcklig att betacka de förluster, sorn genom några af
Afvikelsen är hufvudsakligen intressant såsom belysande Gladstones rastlösa själ, hvilken är ytterst begifven på ut-flygter, benägen att omsorgsfullt utarbeta detaljerna och att uppehålla sig vid bifrågor med en vidlyftighet som bortskymmer hufvudargumentet Det är äfven en ytterst sentimental och lättrörd själ och han tycks vara af den tron, att frågor af rent vetenskaplig art kunna afgöras genom passionerade vädjanden till känslan i förening med de gamla trosformlerna. I sådana vädjanden behöfva vi väl ej säga att Gladstone är hemmastadd och att de, som redan höra till hans oeundrare, skola i denna, liksom i hans andra skrifter, finna uttryck af en storslagen om än något vacklande och svulstig vältalighet, värd både att läsa och beundra. Icke heller kan det förnekas, att hvilken uppriktig läsare som helst, han må vara partisk eller ej, måste känna sin beundran växa för en man, hvilken midt under det politiska lifvets irriterande sysselsättningar kan hålla sitt sinne öppet för sådana frågor och stjäla sig till en ledig stund att ned-skrifva dem. Men om vi lemna åsido dessa biomständigheter för hufvudfrågan, kunna vi icke låta vår beundran for Gladstone hänföra oss att gifva mera vigt åt hans påståenden och argument, än om de kommo från någon okänd Mr Smitheller Mr. Jones. Frågan är helt-och hållet gifven och begränsad. Är eller är icke berättelsen om skapelsen, som innehålles i gamla testamentet sami — d. v. s. öfverens-stämmande med verkliga fakta, som ingen kan bortdisputerat I Gladstone företager sig att söka bevisa att den är sann och att dess öfverensstämmelse med den moderna vetenskapens konstaterade fakta i hög grad tjenar som bevis för att den bok, i hvilken den innehålles, är af Gud ingifven. För att kunna förfäkta detta påstående fordras naturligtvis i första rummet en grundlig kännedom om de nyaste upptäckterna inom astronomi, geologi, zoologi, fysiologi, och i sjelfva verket om alla grenar af denmoderna vetenskapen.
Under en sadan ställning, är det likwäl, Ridderffapet och Adeln dubbelt angenämt, att se de band af wänffap och förtroende upplifwas, som ärchett sa oumgängeligt willtor för en lycklig utgång af Riks-Standens bemödanden, och dä utaf det förra Riksmötets arbeten den fördelen Åtminstone är oss öfrig, att äga stadgade Grundlagar, samt en älskad och laglig Regering, wägar äfwen Ridderffapet och Adeln smickra sig, att igenom ett owillkorligt iagttagande af de förra, igenom ett upplyst och oegennyttigt förtroende till den senare, Fäderneslandets sär äler mätte kunna läkas, och dess hopp upplifwas, om också dess saknad icke förr än sent skulle upphöra. Ridderffapet och Adeln, som delar den med hwarje redlig.Swensk, tror ^ 2 den den endast böra wika för de stora fordringarna af Fäderneslandets behof och Medborgares wäl. Ridderffapet och Adeln innesluter sig i det Wällofl. Borgare-Ståndets wänskap och förtroende. Hederwärda Taleman, och samtelige Ledamöter af det Hederwärda B .nde-Ständet! Med en kansta af smärta, som endastckan jämnföras med storheten af den förlust, hwilken sä hastigt a nyo fördt Riks-Ständen tillsammans, har Ridderffapet och Adeln känt minnet af denna förlust upplifwas, wid hwarje erhindran af ett sä oförmodadt möte. Dä Ridderffapet och Adeln nu gär att beswara det Hederwärda Bonde-Ständets första hälsning, är det likwäl för Ridderffapet och Adeln en tillfredsställelse, att fä utgjuta sin saknad i de Medborgares fföte, hwilkas interesten och fördelar äro med Ridderffapets och Adelns och det Allmännas sä nära förenade.
Utan att föröfrigt vilja vara envis i denna sak, hvilken — jag erkänner det — till en stor del beror på den individuella uppfattningen af straffarbetets stränghet, synes det mig dock att det här föreslagna minimum af 4 år skulle vara fullt tillräckligt, och jag yrkar derföre bifall till Utsk:ts förslag. Hr von Ehrenheim: Gradationen af de särskilta straffen efter den större eller mindre brottsligheten af en handling är en af de största svårigheterna inom lagstiftningen, och det kan derföre icke falla mig in att söka uppställa någon regel derför, utan den åsigt jag uttalar, hemtar jag från de resultater, hvartill Utsk:t kommit genom de straffnedsättningar det föreslagit. Utsk:t har nemi. genom denna nedsättning blifvit nödsakadt att för konseqvensens -skull följa samma principer äfven vid de följande arterna af dråp, så att i 5:te §:ns sednare mom. har Utsk:t föreslagit ett minimum af 1 års straffarbete för dråp, visserligen begånget under särdeles mildrande omständigheter, men dock alltid ett brott, i afseende å hvilket lagen synes mig höra genom någon stränghet skydda medborgare, snarare än att genom alltför ringa straff uppmuntra brottslingen. Icke nog med denna konseqvens, som inom sjelfva dråpsbrottet blifvit en följd aff denna nedsättning; äfven i afseende å andra §§ inom det föredragna kap. har den föranledt konseqvenser, som synas mig i än högre grad betänkliga. Så t. ex. har i 10:de §:n minimum blifvit nedsatt ända till 6 månader. Då jag för min del icke kan finna nödvändigheten af dessa nedsättningar, förenar jag mig i yrkandet att den föredragna §:ns senare mom. måtte bifallas, sådant det blifvit af K. Gr. Sparre: Hvad den siste värde talarens anmärkning emot den 10:de §:n vidkommer, får jag erinra, att den deri förekommande nedsättning alldeles icke är någon ovillkorlig följd af öfriga i detta kap. föreslagna nedsättningar, så att R. o.
Dessutom yrkar jag, såsom ofvan nämnts, afslag å den ifrågasatta förhöjningen af afgifterna. Frih. Leuhusen: I anledning af Gr. Mörners anförande har Hr Ramsay redan ansifvit skälet, hvarföre introduktionsafgifternas belopp blifvit i Riddarh.-Ordn. infördt, eller att det endast är öfver Riddarh.-Ordn. R. o. Ad. har rätt att blifva hörd, men ej öfver de hittills i denna Iråga gällande författningar, hvilka K. M:t kan utan Adelns hörande upphäfva. Hvad sjelfva beloppet beträffar, bestrider jag att någon förhöjning egt rum i hvad dessa afgifter verkl. utgjorde, då de sista gången bestämdes, 1815, om i betraktande tages den betydliga förändring myntvärdet sedan dess undergått. Endast i afgiften till H. IV. 6 82 Deu 7 April f. m. Adliga Jungfru-Stiftet har förhöjning blifvit föreslagen, derför, efter min tanka, fullt giltiga skäi blifvit i Utskds motiver anförda. Jag anhåller om bifall till detta mom. Hr Anrep: Då, i fall vi intoge introduktions-afgiflernas belopp i Riddarh.-Ordnm, det kunde hända, att K. M:t vägrade sin sanktion å densamma, och vi således bli utan någon Riddarh.- Ordn., kan jag ej annat än instämma i Frih. Klinckowströms förslag beträffande det nu föredragna morn:!. Gr. Posse, Arvid: Hr Frih. Tersmeden bar framställt en fråga, som jag anhåller att i största korthet få besvara. Hr Frihm bar nemi. frågat, hvarföre högre introduktions-afgifter skola erläggas nu, än förut, då introduktionen medförde politiska rättigheter. Skälet är det, Mine Hrr, att förut, då man tog sitt inträde i denna sal, kunde man göra det med en känsla af fullt berättigande, emedan man då egde rätt att deltaga i vården af fäderneslandets vigtigaste intressen; nu deremot är det blott af fåfänga man låter sig upphöja i adligt stånd, och fåfängan må gerna beskattas.
N:o 15, om upphörande af den Handels-societeterne i Sjö- och Stapelstäderne, genom 7 mom. i Kongl. Kungörelsen den 10 September 1828, ålagde förbindelse att ingifva bevis öfver verkställd salt-import, samt rättelse af berörde Författning i öfrigt. B fölls. N:o 16, i anledning af väckt motion om befrielse för Rotehållare från skyldigheten att för Regements-Oflicerare förevisa recruter, innan de antagas. Bifölls. N:o 17, i anledning af väckt motion om vidtagande af åtgärder för Riksdagens förkortande. O Bifölls. S. D. Föredrogos ånyo Stats-Utskottets följande Utlåtanden, sedan den 25 April sisth å bordet hvilande, nemligen; N:o 42, angående löne-reglering för Landtstatens tjenstemän och betjente samt för Förste och Andre Landtmätarne. N:o 43, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om Calmar Läns fördelning i 2:ne Län. Återremitterades. N:o 55, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse, om anslag till ett af Vetenskapsoch Vitterhets-samhället i Götheborg inrättadt Naturhistoriskt Museum. N:o 56, angående väckt fråga om understöd för utgifvande af Tunelds Geografi. Eiföllos. Från II eder v. Bonde-Ståndet. :o 53, S. D. Föredrogos å nyo Stats-Utskottets följande Utlåtanden: Prot. Utdr d. 2 Maj 233 N:o 53, angående regleringen af utgifterne under Riks-Statens Fjerde Hufvud-Titel. Återremi tterades. N:o 54, angående reglering af anslagen under Riks-Statens Femte Hufvud-Titel. l:o angående iiskadt anslag till Svenska Academien. Bifölls. 2:o Om anslag för VitterhetsHistorieoch Antiqvitets-Academien.
Genom mäskebeskattning skulle man således omintetgöra användandet af frusen potates till bränvinsbränning, hvarigenom årligen en betydlig del af detta material helt och hållet Norska Kommiss. Betänk, ang. Bränvinsbränningen. 25 hållet skulle förloras, enär sådan potates är så godt som otjenlig till föda för menniskor, liksom den, sedan den blifvit upptinad och derigenom tagit skada, ej heller finner något fördelaktigt användande i landthushållningen. Eller också skulle man derigenom tvinga landtmannen eller bränvinsbrännaren att inreda åt sig dyra källare, hvaruti han kunde förvara hela sin potatesskörd och skydda den mot frost, eller åtminstone hela den qvantitet, som han under vinterns lopp bestämt till bränvinsbränning. Men icke ens härmed vore man helt och hållet hulpen, eftersom potates till följd af deras stora vattenhalt är så lätt utsatt för att frysa, att nian vid deras, ofta (lera mil långa, transporterande under vinterkylan, äfven om man omsorgsfullt håller dem betäckta, icke kan freda dem derifrån, liksom det äfven får märkas, att man blott behöfver öppna dörren till deras förvaringsrum en kall vinterdag så mycket sorn erfordras för framtagande af den qvantitet, som man behöfver, för att de öfversta lagren frysa, hvarvid det öfriga äfven lätt utsättes för att taga skada. Hvad som vidare talar emot mäskbeskattningen och förmodligen gör dess användande omöjligt hos oss, är den kontroll sorn erfordras. För att man nemligen må vara fullt betryggad emot missbruk, äfven under ögonen på den mest vaksamma kontroll, måste nödvändigt hvarje kontrollör vara så noga bekant med brännerirörelsen, särdeles hvad mäskningsprocessen angår, att han förstår att bedömma alla hithörande omständigheter. Men huru skulle man kunna erhålla det härtill nödiga antal (-loö)j personer, som i denna riktning ville utbilda sig, endast för att möjligen under 1 a 2 månader om året blifva begagnade såsom kontrollörer?
Dessa omständigheter bestå, dels i det höga priset på spahmål^ hvaraf bruksegare vanligen behöfva tillhandla sig större förråder, för alt underhålla sina många arbetare, dels ock i de förhöjda forlönerna i följd af den allmänna foderbristen, hvartill slutligen kommer, att en stor del bruk under två å tre månader icke kunnat drifvas, i brist af vatten, förorsakad af den torra hösten och den ringa snön under vintern. I medlersta delen af landet har den ringa snön, sorn fallit, såsom man säger, gått upp i rök, i st. f. att smälta till vatten. Hvad priserna kunna blifva, kan icke beräknas under nuvar.-de politiska förhållanden. Eii talare har anmärkt, att de som önska framgåiig åt Hr Wänns motion, äro jernverksegare, och således jäfvige att yttra sig i målet. Vill man sträcka jäfsanmäfkningar så långt, så skulle man äfven kunna säga att äfven husets öfriga ledamöter äro jäfvige; enär det är gifvet, att en lindring i skatten för jernverksegare kan komma att verka till förhöjningen i skatten för öfrige skattdragande. De anses emellertid icke jäfvige att yttra sig i bevillnings-frägor, ehuru bevillningen gäller lika mycket dem som jernskatten jernverksegarne. Med en serdeles förskräckelse har man talat om borttagandet af grundskatter. Jag kan icke neka, att en sådan benämning, som grundskatt, på en fabrik är serdeles olämplig; ty om hela fabriken uphör så försvinner ju äfven grunden för skatten. Man liar äfven sagt att, om en lindring bör medgifvas, sådant icke bör ske i fråga om grundskatten, hvarpå Regeringen under kinkiga förhållanden kan beräkna Statens inkomster, utan den bör ske genom nedsatt bevillning, och att frågan således först bordt förekomma i sammanhang med bevillningen. Denna hänvisning .synes mig hafva tycke af de obotfärdigas förhinder.
När nu Staten redan tillräckligen sörjt för att tillfällen icke saknas för inhemtande af de kunskaper, som erfordras vid de yrken, der en högre grad af bildning är nödig; så synes det, som skulle det kunskapsmål!, hvilket såsom minst Den 18 Februari f. ra. 381 Lör fordras af hvar och en, som begagnar undervisningen i folkskolan, kunna skäligen inskränkas lill god innanläsning af Svensk och Latinsk tryckt stil samt utanläsning af Luthers eller lilla catechesen och den gällande förklaringen deröfver. Jag anser minimimåttet för hvar och en menniskas kunskap i Jäsning kunna inskränkas härtill, innan hon beredes af presterskapet till sin första nattvardsgång. Och om religionslärarens undervisning, der den vidtager, är förenad med ett varmt nit för det vigtiga kall han bekläder och med en sann eli rist lig vandel; så tvekar jag icke att säga, att detta skall åstadkomma mycket mera godt för sedlighetens befrämjande, än så inrättade folkskolor, som nu blifvit föreslagna. Min mening är dock ingalunda att icke uti folkskolan skall kunna vara tillfälle att för ofri g t vinna större eller mindre del af det kunskapsmålt Utsk:n såsom nödvändigt föreslagit. Men det bör stå hvar och en fritt att för sina barn bestämma detta kunskapsmålt, och kostnaden dertill bör hvarken församlingen eller Staten hafva någon förbindelse att besörja, utan den bör drabba dem, som fordradetta högre kunskapsmått, än som erfordras för att vara god menniska och alt kunna sig ärligen försörja.
Men de tider kunna dock inträda då detta samband för ögonblick, skenbart åtminstone, lossnar, då grundvalen för konungamaktens styrka sålunda sviker, och uti dessa ögonblick, är det väl otänkbart att denna makt, icke öppet stödd af den sansade delen utaf nationen, icke anser sig böra, eller kunna våga eli motstånd hvilket med direkta faror synes hola? För ögonblick sådana-sorn dessa, vill väl R. o. Ad. afsäga sig sin rätt, att skyddande uppehålla Fäderneslandet och stödja thronen? — Jag tror det ej, och hoppas att R. o. Ad., ge nom det votum det går alt nedlägga, skall bestyrka denna min tro. Gr. von Platen, Baltzar: Då jag under loppet af f. m. begärde ordet, hade största delen af de talare, som sedermera upträdt, icke i ämnet sig yttrat. Jag har sökt upfatta dessa talares -anföranden så godt jag förmått; jag har hört utvecklas skälen så väl emot som för förlaget och jag mäste erkänna, att jag funnit de sednare för mig mera tillfredsställande än de förra. Äfven jag hade tänkt att mera utförligt redogöra för det votum, jag ämnar afgifva, men nu mera anser jag det icke vara passande att dermed uptaga R. o. Ad:s tid, Såsom R. o. Ad. torde erinra sig, röstade jag för det förslag lill representationens ombildning, som vid sisth Riksdag var föremål för Ständernas pröfning. Att jag icke finner nu förevande förslag sådant jag önskade det, torde således ej väcka någon förundran; men då jag tillika finner, att det ovedersägligen skulle afhjelpa många och betydliga brister, hvilka för det närvande vidlåda vårt representationsskick, anser jag mig böra lill förslagets befrämjande-med min röst bidraga. Då det är fråga om att vidtaga någon reform i ett samhälle, bör man, enl. min åsigt, vid den föreslagna förändringens bedömande taga till utgångspunkt icke det i det ideal, man i sådant hänseende för sig upställl, utan det redan befintliga tillståndet, och finner man, alt detta tillstånd verkligen skulle förbättras genom det i sådant ändamål upgjorda förslaget, bör man antaga hvad som erbjudes och betrakta det såsom ett närmande lill idealet.
En sak är nemi. att, sedan en fråga blifvit gemensamt behandlad, hvarje Stånd för sig röstar deröfver utan all sammanblandning med hvarandra, en annan sak åter att, såsom här föreslås, om Ståndens beslut blifva olika, låta ett naket enkammar-system inträda. Nämnden skulle ju då af Landtm, framropas och utan vidare betänkande afgöra frågan, »stante pede». Denna inrättning påminner allt för mycket om den Norska RiksFörsamlingen, der det ena Thinget upslukar det andra. Med Förstärkta Utslcn kan icke heller den föreslagna Nämnden jemföras. De förstnämnde väljas särskildt för hvarje fråga, sammankallas för hvarje gång och kompletteras af Stånden om så erfordras. Utslcns Nämnd deremot skulle en gång för alla utses vid Riksdagens början, Jag hemställer till Gr. Lagerbjelke 428 Dan 30 September f. m. sjelf huru en dylik Nämnd, vald för nära ett år sedan, nu, inom detta Stånd, skulle se ut. Troligen återstode knappast 4 eller 5 af de 30 utkorade. Jag frågar då om R. o. Ad:s rätt verkligen genom detta fåtal kunde anses betryggad. Svaret är gifvet. Jag yrkar fortfarande afslag på Betänk. Gr. Lagerbjelke: Jag vill blott förklara, att med den mindre Nämndens tillsättning och komplettering skulle tillgå på alldeles samma sätt som nu vid Förstärkt Utsk. är fallet. Förstärkt StatsUtsk. valdes under sommaren: om det nu skulle sammanträda i November, så finge man väl, om iedigheter yppades, besätta dessa genom nya val. Det blir således icke svårare att hålla dessa 30 platser besatta i Nämnden, än f. n. i ett Utsk., och skillnaden ar så ringa, att den till och med kunde kallas Först. Ekon.Utsk., om man så skulle önska. Gr. Liljencrantz, Gust. Fredr.: Mot det framställda förslaget hyser jag åtskilliga betänkligheter. Den af dessa vigtigaste är, att detsamma tilläfventyrs kan komma att inleda oss på en väg, sådan att man ej kan göra sig reda för följderna eller det mål, der man skall stanna.
Den 2l September. 607 alla de af Riksens Högloft. Ständer, wid nästltdne Riksdag, rörande Finance-Planen widtag. ne bestut och Författningar, sä har Stats. Utsi ottel deribland äfwen sig underrättat om hwatz Riksens Högloft Ständer fastställt dels i af. seende pä de Län, Riksgälds Contoiret ffulle komma att upptaga emot g Procent, och dels i afseende pä de sä kallade Annuitets-Länen; och derwid har hos Stats-Utskottet den omständig, het förekommit, att af Riksens Högloft. Stän. ders första underdäniga ffrifwelse i detta ämne, ffulle kunna dragas den mening, som anteck, nings-tiden till begge detze Län blefwe lika och inskränkt inom 6 weckor efter den derom till utfärdande Nädiga Kungörelsens dalum, hwar. emot r en sednare underdänig skrifwelse Riksens Högloft. Ständer yttrat, att Anteknings. tiden till Annuitets-Länen borde räknas 6 weckor i. frän Kungörelsens afkunnande frän Predikstolarne. Stats-Utskottet anser sin pligt likmätigt att göra Riksens Högloft. Ständer uppmärk, samme pä den twifwelaktighet om detze särffilte föreskrifters rätta förständ, hwilken ffulle kun. na uppstä; och fär tillika, med anledning af den kunskap om Riksens Högloft. Ständers af. sigt i afseende pä berörde Läne-Spstemer, Stats. Utskottet inhämtat, »vördsammeligen föreflä, det Riksens Högloft. Ständer behagade förklara, att Riksgälds. Contoiret icke till nägon witz tid inffränkeS att upptaga de sä kallade 5 Procent Länen, samt att hwad angär Avnuitcts. Länen, An. Antecknings, tiden dertill förblifwer wid bwad utsatt är af 6 weckor efter Kungörelsens af. kunnande derom ifrån Prediksiolarne; i sam. ' manhang hwarmed Riksens Högloft.
Om afkastningen af fattigvården tillhöriga fastigheter och capital, jemte inkomsten af sterbhusafgifter, böter, collecter, frivilliga gåfvor och andra sådana bidrag, icke äro för fattigvårdsbehofvet tillräckliga, åligge det fattigvårdsstyrelsen att förslag öfver tillgångar och behof inför sockenstämman uppgifva, hvilken derefter, i öfverensstämmelse med de i 3 §:n stadgade föreskrifter, äger besluta om de afgifler, som utgå skola.” Hr von Hohenhausen: Frih. Cederströms röst är icke alltid väl hörd i denna del af salen, der jag har min plats, ty jag kunde åtminstone icke märka något vara af honom framstäldt med hänseende till behofvet af afkortningar eller undanlag, och det är likväl egentligen om dessa undantag, som vi här discuterat, och hvarom nu är fråga. Mot det föreslagna sammanförandet af iÖoch ig §§:na till en enda § har jag ingenting alt invända. De fleste, som bär yttrat sig, synas vilja hafva ordet "fattigvårdsstyrelsens” utbytt emot ”sockenstämmans” och för att icke öka vidlyftigheten af denna discussion, skall jag afstå från mitt framställda yrkande, dock med den anmärkn., att fattigvårdsstyrelsen skall i sitt protocoll införa skälen, hvarföre den, vid förekommande fall, handlat så eller så. Sockenstämman ina sedermera med ja eller nej afgöra frågan. Den bifaller undantag för den ena och nekar för den andra, allt efter majoritetens beslut. Hr Liljenstolpe: Till en början får jag bedja om ursägt för det jag förlänger discussionen; men jag liar be - Den i5 Mars f. m. 5o3 gärt ordet för att besvara en anmärkn. af Frih. Boye. Hr Frihm har, om jag icke hörde orätt, förundrat sig deröfver att jag kunde finna lämpligt stadga att en myndighet pröfvar och en annan beslutar.