Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
R^dr. r bwarje qwartal, och säledes liff en början uti innewa. rande Junii mänad för 2:ne qwartaler tillsam.f^^^rättade mans 360000: Rchr. Specie att af Kongl. Stats-Conroiret tilt Banken blifwa inbetalte. Af de sseende inbetalninqarne, beräknas och godtgöres Räntan enligt Banco finl, till Twä procent lör äret och afföres det öfriga af hwarre inbetalning pä Capitalet, intikt de§ hela För. ffotts. Summan blifwit tiff fullo äterbetald. Öfwer det ena och det andra ssulle Utdrag af Protocollet till Herrar Commistarierne eLpedicras^ Genom underdänig ssnfwelse at denna dag, ssulle den af Banco. Fullmäktige i förberörde mätto widtagne anstafft till de bewiljade För Den 10 September. 383 Emot Kongl. Stats.Contoirets ofwan omörmälote nu afgifne F w!krif..ing, fä wäl för )ela Creditiv-Länet pä En million Rdr., som ör de pä är 1809 genom Riks-Dimont Meret till Rikets understöd utgängne Län, kom. ner Tull-Arrende Societetens Förlkr-rning af )en 14 Martn'1809, ä förstnämde Län, samt Kongl. Stats-Contoirets till Riks-Discont-Weret ä sistberörde Län-biträden afgime och derrfter pä Banken transporterade Förssrifningar, ttt emot behörigt recipifie till Kongl. Stats.
Till godtgörande förskottsvis af de kostnader för laga skifte å boställe, hvilka af boställshafvaren måste gäldas, hafva Rikets Ständer anvisat ett belopp af Etthundrafemtio tusen R:dr; hvarjemte Rikets Ständer, med underdånig anmälan härom, hos Kongl. Majit anhållit om utfärdande af nådig förordning, hvarigenom nu gällande bestämmelser i Kongl. Kungörelsen den 4 Maj 1827 blefve sålunda förändrade, att boställshafvare blott förpligtas å berörda förskott, intilldess detsamma blifvit till fullo guldet, årligen erlägga Fem procent i ränta och Två för hundradet i amortering. Stockholm den 16 November 1863. Bih. till R. St. RÄTTELSER Stats-Utskottets Memoria! Sid. 13 rad. 7 nedifr. står: hafva Rikets Ständer på Riksgälds-kontoret anvisat — läs: hafva Rikets Ständer, till Kongl. Maj:ts disposition, på Riksgälds-kontoret anvisat „ „ „ 5 „ 1:0 till Kongl. May.ts disposition, — läs: 1:o fyllnadsan slag till Kongl. Majds Hojhållning STOCKHOLM, tryckt hos E. Westrell, 1863 Stats-Utskottets Memorial M 233. 1 N:o 233. Ank. till Exp.-Utsk. den 17 Nov. 1863, kl. 11 f. m. Memorial, angående särskilda gratifikationer till åtskilliga af Stals-Uiskottets tjenstemän.
Men slutligen trodde man sig finna, att det absoluta cellsystemet hade ett skadligt inflytande på fångarnas moraliska tillstånd, och man öfvergick i stället dertill, att arbetet borde förrättas uti gemensamma arbelssalar, men hvarje fånge aga särskildt sofrum, emedan deras sammanvaro om nätterna motverkade den moraliska förbättringen, som under dagen utgjort föremål för vederbörandes omsorger, samt lemnade tillfällen till sammangaddningar, rvmningsförsök in. m. Den grundsats, som antogs för correctionssystemet, blef således: strängt arbete om dagen och enskildt fängelse om natten. Byggnader uppfördes, der ett stort antal fångar inom en liten rymd nattetid förvaras uti särskilda celler på ett så säkert sätt, att, så vidt de hit ankomna berättelser utvisa, ingen derifrån hitintills kunnat undslippa, och framgången har visat sig så gynnande, att, vid de bäst styrda inrättningar, inkomsterna icke allenast betäckt utgifterna, utan äfven lemnat öfverskott; och den sedliga förbättringen har tyckts öka sig i mån af arbetsprodueten. LagCommitte'ens förslag innefattar äfven, att hvarje fånge bör förvaras i särskildt sofrum, och synes åsyfta, att straffanstalterna böra vara inrättade i närmaste likhet med de bästa, som nu finnas i Norra Amerika. Men huru skola vi kunna erhålla sådana? Vid inrättningen å Långholmen finnas väl ett större antal celler; men eonstruetionen deraf skiljer sig så väsendtligen från de Amerikanska, alt de ej kunna jemn förås eller på enahanda sätt begagnas. Så vidt jag förstår, är det icke möjligt att förändra en redan varande byggnad lill likhet med de Amerikanska correctionsfängelserna, utan ar det alldeles nödvändigt, att sådana böra af nyo uppbyggas, om inrättningen 3 H, 19 i/46 Den i Mars e. m. stall blifva sa fullkomlig, att resultatet kan medföra säker erfarenhet. Till uppförande af så beskaffade byggnader er•fordras dock stora kostnader; och hvar skola medel dertill erhållas i en tidpunkt, då andra behof synas vilja medtaga alla Statens disponibla tillgångar? Denna fråga är så bekymrande, att jag länge tvekat, om det Jonte mödan att nu framställa någon motion i detta ämne.
Jag anser emedlertid väl, att striden numera blifvit öppen, och hoppas, sedan detta skett, att R. o. Ad. ej skall underlåta att utöfva den rättighet, som tillkommer Ståndet att emancipera sig undan Constit.Utsk:s förmynderskap. Gr. Horn: Jag hoppas, att jag ej behöfver yttra mig vidlyftigt öfver Frih. Cederströms än vidare fortsatta påstående, att hvarje af Constit.Utsk. framstäldt förslag skall, oberoende af RiksStms deröfver yttrade tankar, hvila till nästföljande riksdag. Jag kan tänka mig, att Utsk. framkommer med förslag af sådan beskaffenhet, att de, enligt allas tankar, ovilkorligen böra förfalla; men om nu t. ex. Utsk. föreslår borttagande af 5y § om Svenska Folkets rätt att allena sig beskatta, så skulle, efter Frih. Cederströms åsigt, RiksStm icke hafva rätt att ogilla ett sådant förslag vid första riksdagen, utan detsamma ovilkorligen blifva hvilande till påföljande riksdag, och detta är en så orimlig tanka, att jag ej begriper, huru den kan förfäktas. En ledamot har särskildt vändt sig till mig med åberopande af 56 §; men en annan ledamot har redan med större rättskänsla motsatt sig den värde ledamotens, Hr Lagerhjelms åsigt och visat, huru orätt han har, då han vill, att intet afseende skall fästas på ett Stånds från de öfrigas skiljaktiga tankar. Den siste talaren har nemi. ådagalagt, att intet RiksStrs tanka kan undertryckas utom i förstärkt Constit. Utsk., och det är således ej otänkbart, att BorgareSt:s »44 Den 11 December f. m. mening i denna fråga kan blifva R. St:s, om den förmår att göra sig gällande vid votering i förstärkta Constit.Utsk. Jag vill för öfrigt ej uppehålla mig vid det besynnerliga yttrande, sorn här blifvit fäldt om Constit.Utskrs magt öfver R. St., utan inskränker mig till en förnyad begäran om återremiss af ifrågavar. betänk. Gr. Björnstjerna:
Hvad angår, att det endast vore i en framtid, sorn Dircctionen kunde hoppas få begagna den tillfredställande rättigheten, att till andra 112 Den 9 Februarth behöfvande Familier disponera dessa Pensioner; så får jag hemställa, hnru grundad denna Supposition kan vara, då af Genealogierne kan inhämtas, att, hvad Reuterskjöldska Ätten angår, af de 3:ne mine Brorsöner, som nu innehafva dessa af Testator tiildeldte Pensioner, den äldste är snart 16 och den yngste 13 år, och således det långa Perspectivet till en del g och det mäst aflägsna 6 år; äfvensom att den Vefverstedtska Ätten på manliga sidan utslocknat.; men jag förmodar att vigtigare göromål upptagit det Höglotl. Utskottets tid, än att, till följe af en afliden Riddersmans hyste förtroende, söka befrämja några få Individuers framtida väl. Sluteligen får jag inför Ridderskapet och Adeln yttra min farhåga, det då alla möjliga svårigheter och hinder läggas i vägen för att om intet göra ett Förordnande, som, ehuru ej regelmässigt, dock varit förmånligt för behöfvande Riddersmäns Barn, som ty värr kunde vara många, torde sådant hafva den menliga verkan, att afskräcka förmögna men barnlösa Medlemmar af detta Samfund, att göra någon förmånlig Stiftelse för behöfvande Ättlingar, hellst Testatorerne ej så noga kunna känna hvad som erfordras för att fä ett sådant Förordnande. antagligt eller förekomma dess tillintetgörande i en framtid eller genast efter deras död, såsom nu skedt. Begärdes på bordet. Herr Den 9 Februarii. na Herr Hederstjerna, Erland, uppläste följande : Vördsamt Memorial! Då jag kommit i erfarenhet att vid Protocolls-Jusferingar, nya Anmärkningar och Tillägg fått åtfölja en remitterad Motion, är det af denna anledning, jag, under begagnandet af samma rättighet, utbeder mig Herr Grefvens och LandtMarskalkens samt Högloft.
Att en sådan blandning af höga och triviala mål skulle inskränka tankeflygten, vore en högst beklagelig följd, enär en sådan blandning af ämnen icke en gång i Konungens Conseil kan undvikas, enär den åtminstone är oskiljaktig ifrån hvarje Embetsmans befattning som, vid en större verkningskrets, måste igenom detaillernas granskning, bereda det helas fullkomlighet och bevaka enskildtas, likasom det Allmännas rättigheter. Att, till minskning i Ständernas göromål, utvidga folkets Petitions rättighet och inrätta Oeconomi® Comitéer, med vidsträktare verkningskrets än den nuvarande hushålls sällskap, är visserligen en både populair och måhända i flera afseenden nyttig tanka, som också uti en något olika form, redan blifvit i en trykt skrift (Blandade ämnen) förut yrkad; men innan denna idée kan verkställas, torde det fordra en nogare undersökning huruvida Petitionsrättigheten skulle, hos en dervid ovan Nation, rätt begagnas, huruvida icke Oeconomi® Comitéernas ökade magt, kunde blifva en anledning till uppehåll, snarare än till skyndsam verkställighet. Att imedlertid, innan detta blifvit afgjordt, utur Regerings Formen utesluta Allmänna Besvärs och Oeconomi® Utskottet, med alt hvad om Ständernas befattning i detta afseende är sagdt, kan jag så mycket mindre för min del bifalla, som jag tror Nationen skulle derigenom förlora en rättighet, utan att hafva någon annan i stället, och som jag vill hoppas, att, ju längre närvarande Constitution äger bestånd, ju mera skola Besvärs och Oeconomi®-Utskottets göromål få en ädlare och högre rigtning. Jag tror icke heller man kan med skäl säga, att detta Utskotts göromål uppehållit de öfriga Riksdags-Ärendernas gång. Det har, i min tanka, icke uptagit annan tid än den, som under afbidan af de öfriga Ärendernas beredning varit ledig; och Oeconomi® Utskottets befattning är till sin natur icke sådan att den skulle kunna uppehålla någon Riksdags afslutande.
När nu så är förhållandet, eller rättare, när man bör så betrakta saken, då framstår ©tvifvelaktigt såsom riktig deu grundsats, att man bör företrädesvis upmuntra den lärda tjenstemannen, om jag så får yttra mig, genom att förse honom, när han blir uttröttad af det ouphöriiga själsarbetet, med en sådan löneinkomst, att han icke dröjer qvar längre på en plats, hvartill hans utnötta krafter icke vidare göra honom lämplig, utan lemnar den åt en person med yngre krafter. Då är också nödvändigt att så ställa till, att icke vederb:de myndighet, som skall bereda tillfälle för den trötte och utnötte tjenstemannen, sättes i nödvändighet att hos K. M:t föreslå och tillstyrka afsteg från den ordning, som R. St:r hafva föreskrifvit för de löner, hvilka till Universitetets lärare blifvit anslagne. Med afs:de härpå tror jag det vara välbetänkt af motionären att föreslå, det de visserligen icke till stort antal varande emeritilöner, som finnas vid Universitetet, måtte ställas till sådant belopp, att den professor, hvilken af ålder och arbete är i behof af hvila, må kunna utan alla särskilda åtgärder genast lemna den plats, han innehar, och taga lönen, utan att behöfva i det fallet frukta att han vid afgången Den 29 Augusti e. m. 341 skall lida någon minskning i inkomst. Jag anhåller följaktligen om afslag å 8tatsUtsk:ts Utlåt, och bifall till motionärens förslag. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade H. Exc. Hr Gr. o. Landtm., att derunder yrkats dels bifall till Utskits förev:de hemställan, och dels afslag derå, samt bifall till motionärens förslag, att de på Nionde Hufvudtiteln till Professores Emeriti vid Universiteterna uplörda lönebelopp af 4000 rdr för dem hvardera, skulle förhöjas till 4,500 rdr. Härefter framställde H.
Samlingar i allmänhet, och i synnerhet Konstsamlingar, på ett värdigt och behagligt vis ordnade, hafva det egna, att de nästan på ett magnetiskt sätt, tid efter annan tilldraga sig andra omkring och bredvid dem existerande samlingar. Genom detta slags sammansmältning hafva större delen af de förnämste så allmänna som enskildte samlingar småningom vunnit tillväxt. Sorn ganska troligt torde få antagas, att också lios oss detsamma skulle inträffa. Mången ägare af isolerade konst-stycken af värde skulle lätteligen inse att det nöje han af deras ägande rönte, ej motsvarade tillfredsställelsen att se desamma fylla en plats i ett väl och systematiskt ordnadt Museum; och mången samlare skulle, häldre än han ville veta den konstskatt han med mycken möda och innerlig kärlek sammanbragt, efter hans borrtgång förströdd och i profana händer, öfverlemna den till en publik anstalt, hvilken han på det sättet gagnade, under det hans namn hedradt och heder - t 320 Den 10 December f. m. Värdt, öfverginge till tacksamme efterkommande. Att sådane gåfvor verkligen ägt rum, bevisa alla vära offentliga samlingar af hvad art sora hälst, och hvad jag nu anfört är således ej att anse som en på eget vis yttrad from önskan. Ett annat motiv att ej lemna våra konstsamlingar i det skick de nu befinnas, och hvilket, ehuru jag medger det ej vara så bindande som de förut anförde, likväl ej bör åsidosättas, är den obehagliga verkan ett dylikt förhållande gör på utlänningen, som besöker Sverige. I våra tider, då ej allenast alla moraliska distancer så mycket som möjligt utplånas, utan äfven de physiska afstånden genom den lätthet och den hastighet, hvarmed de passeras, mindre och mindre tagas i beräkning, kan man på samhällena lämpa ett uttryck, som ofta om individer begagnas — man kan om dem säga att de börjat umgås. Att då emellan dem ett förhållande måste uppstå, något när liknande det som emellan individer kallas ton eller convenence, synes naturligt. Något måste således nu göras, för att behålla anseendet och en önskad consideration hos sina umgängesvänner.
Piper, Claes Gust. Fritz, anmält, att han af enskilda angelägenheter vore nödsakad att afresa från bufvudstaden samt derföre anhållit att få, med bibehållande af sin riksdagsmannaråll, afsäga sig sin befattning såsom Elector, lemnade R. o. Ad. äfven härtill sitt samtycke, hvarefter Hr Landtm, anmodade Hrr Bänkman att ulse 2:ne Electorer, i st. f. Gr:ne Piper. Upplästes ett af Frih. Palmstjerna, Carl Otto, inlemnadt sälydande mern.: Nödsakad att till följd af läkares föreskrift afresa till en badort, får jag äran anmäla, att jag erhållit ledighet för den befattning hvarmed R. o. Ad:s förtroende hedrat mig genom sitt val lill ledamot uti Hemliga Utsk.; samt anhålla, all med bibehållande af min riksdagsmannarätt, af R. o. Ad. erhålla tillstånd alt lemna öfrige befallningar R. o. Adis benägna förtroende mig uppdragit, nemi. att såsom ledamot deltaga uti talmans-öfverläggningarne och uti det förstärkta StatsUtsk., och alt vara Bänkman uti 5:te Bänkinis-afdin. R. o. Ad. lemnade härtill sitt samtycke, hvarpå Hr Gr. o. Lan dim. tillkännagaf alt, lill ersättande af de ledigheter bland Bänkmännen, som uppkommit efter Frih. Palmstjerna och Hr Kröningssvärd, val af en Bänkman, hvardera af 5:le och 17:de Bäukmis-afdme komme att förrättas i början af nästa plenum. Då härefter Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. behagade, i st. f. Frih. Palmstjerna, utse en ledamot till deltagande i Talmansconferenserue samt nu utsätta tiden för detta val, anmälde sig och yttrade Gr. Lagerbjelke, Gust.:
— En af vårt lands stormän skref nyligen om sin tidigt bortgångna moder: » Jag anser sannolikt, att den uppfostran, jag under mina första fem år fick af min moder, haft, bland många andra faktorer, inflytande på min lefnad och mer än någon annan bestämt min världsåskådning. » — Sonen till en af nordens förnämsta skalder skref under en resa i söderns härliga land hem till sin syster, som troget under åratal satt vid deras faders sjukbädd: » Tanken på dig har ofta varit mig en ledstjärna under min växlingsrika färd och har styrkt och bevarat mig i frestelsens stunder. » — En framstående vetenskapsman yttrade om sin maka: » Jag kan ej nog värdera det renande och höjande inflytande, hon på mig utöfvat »; och en åldrig ämbetsman uttalade ett liknande omdöme angående sitt lifs följeslagarinna: » Hon är hemmets värmande, lif vande sol, kring hvilken vi alla röra oss i kärlek och frid. » — Om en ung fru uttalades det omdömet: » Blott hon träder in i ett sällskap, kännes den andliga atmosfären renare. » — En af våra unga skalder sjunger med tanken på sitt hjärtas vän: » Då jag i hennes öga såg, svalkade mig den renaste våg, det var som hon ville en maning gifva: är rent ditt hjärta, skall din jag blifva. » Tvänne hörnstenar i denna grundval heta — kyskhet och nykterhet. Att befästa dem bör vara en af kvinnans förnämsta plikter. Upprifvandet af dessa hörnstenar var det, som förnämligast störtade de gamla civilisationerna, så väl den grekiska som den romerska. Afven nittonde seklets civilisation hotas af samma faror. Äktenskapets och familjens helgd liar i alla tider ansetts som samhällets fastaste underlag. Där denna grund sviktar, står förfallet nära. Åtskilliga företeelser visa, att vår tids civilisation verkligen är utsatt för denna fara. Inom skönlitteraturen höjas många röster för upplösande af familjebanden, och hvad värre är, de nedtystas ej af ett allmänt ogillande, utan höras tvärtom ' af många med begärlighet, af några med beundran, såsom profeterande en ny, bättre tid. Bland dessa beundrare ser man, eget nog, ej blott män, utan äfven kvinnor.
Dessa äro invid hafskusten och de mera bebodde trakterna mycket medtagne, hvaremot inåt Landet tillgången derå är ymnig. De hafva likvist icke de sednare åren blifvit mycket anlitade till Skeppsbyggerier, emedan ganska få fartyg derunder, emot hvad tillförene vanligt varit, blifvit byggde. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Lag-Ulsholteis Ullålande A:o 40. 5 J\ o 40. Ank. till Exp.-Utsk. den 2 Juli 1863, kl. I e. m. Utlåtande, i anledning af framställda förslag, angående bestämmande af viss tid för doms afkunnande i Bådstufvu-rätt. 2:dra momentet af 24 Kap. 5 § Rättegångs-balken har, efter den förändring detta lagrum undergått genom Kongl. Förordningen den 18 April 1849, följande lydelse: ”1 Rådstufvu-rätt böra parterne vid middagstimma dagen förut stämmas genom anslag å Rättens dörr att dom å tid föresatt afhöra; dock må Rådstufvurätt genast och utan anslag dom muntligen eller skriftligen kungöra, der saken af ringa värde är.» Med åberopande dels deraf, att nyssnämnda föreskrifter om stämning å parter genom anslag för att afhöra dom ganska ofta ledde till onödigt dröjsmål med rättegångs afgörande, och dels af den besparing af eljest illa använd tid, som vunnes, om parterne undgingo att efterse anslag å Rättens dörr, har Rikets Ständers Justitie-ombudsman uti sin till innevarande riksdag afgifna embets berättelse (sidan 108) föreslagit, att nämnda stadganden borde ändras till likhet med dem, som gällde för under-domstolarne på landet, och att derjemte måtte föreskrifvas, att i Rådstufvu-rätt icke finge med doms utgifvande dröja längre än tre, högst sex veckor ifrån den dag parterne öfverlemna! saken till afgörande.
Jag har högt motsatt mig detta; men jag skall också lika högt motsätta mig det steg inpå området af folkets prerogativer, som nu är föremål för mina anmärkntr, och jag kan aldrig gilla den retlighet, hvari jag tror mig linna förnämsta orsaken till den behandling, Regeringen lemnat åt denna fråga. Har, såsom jag nyss angifvit, denna ock låtit förmärka sig från Ständernas sida, och hvilket alltid är skadligt för den constitutionelia friheten, så är det likväl icke Regeringen värdigt att utkasta ett nytt retelse frö. Jag begär altså, att R. o. Ad., såsom yttring af en värdig opinion i detta ämne, måtte antingen ogilla eller återremittera betänk. Hr Hjärne, Harald: Gr. v. Fersen har omnämnt en strid, för hvars utagerande han ansett riksdagen otillräcklig. Om han menat striden ang:de LagUtsk:s skyldighet att upptaga frågan, så får jag erinra, att denna strid vore dermed afgjord, att RiksStm återremitterade betänk, samt förklarade Utsk. skyldigt att ingå i handläggning af sjelfva saken. Dertill är riksdagen icke otillräcklig; ty LagUtsk. har tillräckligt ådagalagt sin färdighet i frågors behandling, då t. ex. K. M:s eontraproposm den ena dagen remitterades, och Utsk. redan den påföljande hade till Stånden deröfver afgifvit betänk. Så kunde ock nu ske, och Stånden kundev i öfvermorgon afgöra öfver ett förnyadt betänk. Jag instämmer altså i begäran om återremiss. Den 18 Maj. Frill. Boye, Ludv.: Uti del ämne, som nu är föremål för öfverläggning, ligger formen för mycket i vägen för saken, för att jag kan känna särdeles behof af att fasta mig vid den sednare; men jag har begärt ordet, då jag hört en ledamot tala om försök af den ena statsmagten till usurpation på den andras område. Jag delar nemi. denna åsigt, men i omvänd ordning mot den, hvari den förre talaren framkastat påståendet; och jag tror, att man här icke ens gått öppet tillväga från Ständernas sida, ulan sökt framsmyga sig till en inskränkning i Konungamagtens prerogativer.
Jag erkänner vigten af den siste värde Talarens anmärkning, och tror, att den Man, hvilken skall vara Ständerna ansvarig för sina rådslag inför Konungen, ieke blott bör vara af den Evangeliska Läran, hvilket ändock icke torde vara så högst nödvändigt; utan att han fast iner ovillkorligen måste vara infödd Svensk. Jag fruktar nemligen, att ansvarighetslagen skulle förlora en betydlig del af sin betydelse för en man, hvilken kunde undgå allt lagligt ansvar endast derigenom, att lian begåfve sig till sitt Fädernesland. Jag har uti Utskottet, angående denna punkt, varit af serskild tanka, och funnit tillägget öfverflödigt, emedan jag ansåg Konungen redan sakna ali anledning, att till Rådgifvare i Commandomål antaga någon annan än en infödd Svensk, som bekänner sig till den Evangeliska Läran. Då Konungens öfrige ansvarige Rådgifvare enligt 4 §• Regeringsformen ovillkorligen måste vara infödde Svenskar af den rena Evangeliska Läran, så synes (let samma äfven böra gälla för Rådgifvaren i Commandomål. Dessutom stadgas i a8:dc §. att alla Embetsman skola vara infödde Svenskar, med undantag blott för Militären, till hvilket slags Embeten, utom likväl till Commendanter i fästningar, Konungen må nyttja utländske män af sällsynt skicklighet. Men sorn det förtroendet att vara Rådgifvare i Commandomål ej lär kunna anses såsom ett militäriskt Embete, hellst det icke lär finnas å Rikets Stat uppfördt, så synes också Konungen icke dertill kunna nämna 12 Den 16 December. någon annan än infödd Svensk man af den rena Evangeliska Läran. Jag tror således, anmärkningen böra lemnäs utan afseende, icke såsom likgiltig, utan som öfveidlödig. Herr Rosenblad: Början af aS:de §:s innehåll visar, att Konungen mäste antaga infödda Svenskar till beklädande af alla Embeten, utom serskildta Militärposter.
Scholan, hvarest under visas omkring loa Gossar och 75 Flickor, äger Fastighet till ett värde af 18,000 K;dr, samt en Capital-fond af 44>794 R;dr ig sk» 3 rist., och uppbär årligen af allmänna Fattigcassan 3oo K:drr af den till Kyrko-reparation anslagne Fastighets-afgift inom Församlingarne 333 Ridt 16 sk., samt en Collect uti Församlingarnes kyrkor. g) Tyska Församlingens National-Lyceum, hvarest meddelas undervisning för 87 Gossar och 16 Flickor, har 5 Lärare, nemligen Rector, Conrector, Subrector, Moderator och Apologist, hvilkas aflöning utgår med 815 Rldr af Kyrko-cassan samt 5o å 60 Ridr i Ränte-medel af en testamentarisk disposition. h) Marica Magdalena Församlings Fattig-Schola, eller så kallade Philippsenska Scholan, der 100 Gossar och g5 Flickor undervisas af 1 Lärare, som njuter i lön 700 Ridr, och; 1 Lärarinna, som aflönas med 333 Ridr tö sk. Scholan, ställd under en serskild Direction af 5 Ledamöter, har en Capital-fond af ig,666 Ridr 32 sk., och understöddes årligen med 800 Ridr af Församlingens Fattigförsörjnings—medel. i^ Samma Församlings Handtverks-Schola, med 3o Lärjungar och r Lärare, hvars lön, 5o Ridr, jemväl af Fattig-medlen utgår. k) Catharina; Församlings Fattig-Flick-Schola, med r Lärare och 2 Lärarinnor, hvilka tillsammans undfå i aflöning 'joo Rldrj iqo Barn njuta här undervisning i nödiga läro-ämnen och handaslöjder. Scholan äger, utom Fastighets-värde i5,jo5 Ridr 3 sk. 5 rist., en behållen Capital-fond af i4,528. R:dr i3 sk. 7 rist.