Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skulle man således utgå från den förutsättningen, att embetsverken vilja utgifva courirer för extraposter, och skulle man jemväl förutsätta, att de kunna förvexlas, så borde Utskrs princip erhålla tillämpning på alla embetsverk, sora afsända både courirer och extraposter; i följd hvaraf Utskrs förslag bort innehålla, att alla sådana embetsverk måtte sjelfva vidkännas kostnaden för extraposters afsändande; ty jag ser icke skäl, hvarföre en sådan grundsats skall ensam tillämpas på Cabinettet. Jag får således anhålla om propos. till afslag på hvad Utsk. i denna punkt föreslagit. Gr. Cronhjelm, Otto Au g.: Jag vill visserligen gerna medgifva den siste värde talaren, att skillnaden emellan extraposter och courirer kan vara bestämd och ej tåla förvexling, enär den skillnad finnes, att courirer af Cabinettet afsändas direct och extraposter sedan depechen eller brefvet blifvit lemnade till postcont. Det är likväl säkert, att extraposter tillskynda postverket en stor utgift, enär de afgå på ovanliga timmar och särskildt för det bref, Cabinettet vill afsända. Någon förvexling i sjelfva benämningen kan visserligen ej äga rum; men om Cabinettet, som vid flera föregående riksdagar begärt ökadt anslag för ministerstalen, icke kunnat bereda tillökningen på annat sätt, än alt dess depecher, i stället för att afskiekas med courirer, nedskickas till postcont. för att afgå med extraposter, och Cabinettet ville begagna en sådan utväg, skulle en stor lättnad för cabineltscassan uppkomma på postverkets bekostnad; och jag har uppfattat betänk, så, som hade Utsk., till förekommande deiaf, föreslagit: "att hos K. M. genom lind. "skrifvelse anhålles, det dylika utgifter hädanefter ej må belasta postverket, utan cabineltscassan påföras.”
I sammanhang med den af Utskottet nu anförda framställningen, hafva Fullmägtige, beträffande den vid 1850 och 1851 års riksdag väckta och ännu icke slutligen behandlade frågan om en ny eller förändrad organisation af Riksgälds-kontoret samt reglering af dervarande förvaltningsbestvr och tjenstegöromål, anmält, att Fullmägtige under den sedan sistförlidne riksdag förflutna tid funnit sig förhindrade att till verkställighet befordra det i sagde hänseende under tiden mellan nyssnämnda och derpåföljande riksdag, med hänsigt till dåvarande förhållanden, uppgjorda förslag; och hade denna organisationsfråga för närvarande af Fullmägtige ansetts icke böra till afgörande företagas, enär tillräcklig erfarenhet ännu saknades om både mängden och beskaffenheten af de göromål, de utrikes upptagna jernvägslånen, sedan desamma indragits, komme att, med hänsigt till derför förestående liqvider och behandlingen af andra af dessa mål föranledda ärenden, under hela amorteringstiden medföra för nästan alla vid Riksgälds-kontoret anställde tjenstemän. Dessutom och derest, på sätt redan vid 1853 och 1854 års riksdag beslöts och af Kongl. Maj:t samt i åtskilliga väckta motioner vid denna riksdag föreslagits, Riksgälds-kontoret skulle få sig ålagdt att, mot fonderade statsobligationer, inom landet företaga en betydligare upplåning, komme detta nya uppdrag att ega ett högst väsendtligt inflytande på beskaffenheten af göromålen och tjensteåliggandena vid samma Verk. Då den nuvarande tidpunkten fördenskull syntes mindre lämplig för prölningen och fastställandet af en till framtida iakttagande afsedd reorganisation af Riksgälds-kontoret, ansåge Fullmägtige den slutliga handläggningen af det härtill utarbetade förslag böra ytterligare uppskjutas, helst den ifrågastäilda organisations-förändringen så mycket mindre hade något samband med Stats-Utskottets Memorial N:o 207. 3 eller inverkan på den nuvarande tillfälliga löneförhöjningens uppförande på stat, som Riksgälds-kontoret, såvida icke dess nuvarande bestämmelse och åligganden skulle upphöra, svårligen kunde så organiseras, att de der nu anställde ordinarie tjenstemännens antal förminskades.
Detta yrkande innefattar en werkställighets åtgärd, hwarmed Utskottet anser sig icke kunna taga någon befattning, af det stal, att, pa satt denna punct inneballer, Borgare - Ståndet redan är 1809 medgifwit Bonde-Standet de ofwan uppräknade förmåner, och Utskottet icke kanner, att något hinder blifwit lagdt i wägen för deras åtnjutande, samt det således lärer bero af Hederwärda Bonde.Standets Medlemmar sjelfwe, att anmäla sitt behof hos Kongl. Ma,:ts Befallningshafwande, som wisterligen icke underlåta att leinna den handräckning, ftm med ConseSstonen instämmer. 2si8 Den i,o Ausust»'. Utssettet finner, pä nu anförde stöl, fig endast böra hänwisa Hederwärda Bonde-Srändet till Wälloft. Borgare, SlandetS gjorda Consession, såsom frrllkoinligen utstakande de rättigheter, vswanberörde 9-de punct omnämner, och hwilken Concessions tydlighet icke kunnat sättas i fräga. Uti roche punccen pästar Hederwärda BondeStändet: "Att den »fran Högloft.
Jag tillstyrker, att denna §. må under N:o 27 införas näst efter den nyss antagne 26 §. Herr Biben: Sista Momentet af 3o §. i nuvarande Riddarhusordning är af enahanda lydelse med Utskottets af den sista Talaren omförmälte förra förslag. Jag har föga att tillägga hvad som i afseende å denna fråga finnes anfördt i Utskottets förevarande Memorial; men jag ber att få fästa uppmärksamheten derpå, att om nu Landt - Den 7 Augusti f. m. aa3 Marskalk dör, skulle det besynnerliga uppträde inträffa, att intet Plenum kunde hållas, förrän en ny LandtMarskalk vore utnämnd. Den, hvilken Kongl. Maj:t skulle vilja gifva detta förtroende, kunde möjligen finnas i Skåne; en Expres skulle då först dit afgå, för att fråga, om denna person mottog utnämningen. Svar skulle derom åter till Kongl. Maj:t afgå, och denna person uppresa till Stockholm; emellertid skulle RiksdagsÄrenderna alldeles afstadna. Jag her äfven att få fästa uppmärksamhet på en annan omständighet. Konungen af Sverige och Norrige kan möjligen befinna sig i sin andra ResidenceStad Christiania. Anständigheten klafver dessutom, att Kongl. Maj:t ej genom blotta ryktet blir underrättad om LandtMarskalkens frånfälle; Ridderskapet och Adeln bör på ett officielt sätt i underdånighet anmäla en sådan händelse; och detta kunde ej ske, om det gamla stadgandet bihehålles, emedan ingen då ägde rättighet att sammankalla Ståndet. Friherre Cederström: Med Herr Riben instämmer jag deruti, att redactionen af nu gällande Riddarhusordning i det ifrågavarande fallet ej är tjenlig; men jag kan ej instämma med honom deri, att något sådant stadgande är öfverflödigt. Det bör vara ungefär så här: Dör LandtMarskalk, begär e Ridder skåpet och Adeln hos'Kongl. Maj:t utnämnandet af en ny, och under 224 Den 7 Augusti f. m> tiden företrädes hans ställe af den äldste öfter Matrikeln närvarande Ledamot e n. Grefve Mörner:
Uii till Hedervärda Bonde - Ståndet ingifvet Memorial , se till Stäts-Utskotts åtgärd b ifva öfverlämnat, har Riksdags-Fullmägtigén Trän Bohus Län Eric Svensson andragit, huruledes, då af Riksens Ständers Revisorers sist afgifne berättelse inhämtades, ali en betydelig Summa af Nionde Hufvud-Titulns medel utgått såsom lån åt Landshushållnings-Sällskaperne , det vore nödigt, att desse Sällskap föibundos, att åiligen, eller till oeh med hvarje halft år , redovisa de af Staten oeh det Allmänna erhållande medel, hvarigenom Riksens Ständer komme i tillfälle, att undersöka i hvad mohn Hushåll* riings-Sällskaperne uppfylla deras ändamål: Anförande Eric Svensson såsom skäl för sin framställning, att Bohus Läns Hushållntngs-Sällskap, i följd af Kongl. Maj:ts Nådiga Bref den ii October 1815* undfått Utaf förenämnde tillgång 5000 R:dr, ena hälften sorn lån oeh den andra som gåfva, samt dessutom uppbär 500 L:dr 0 ärligen i Lern år till Linberedningens befordran, men att okändt vore, huru och på hvad sätt desse medel förvaltas. Då Hushållnings-Sällskaperne, som hufvud‘ sakligast bestå af Riksens Ständers medlemmar, äga visse af Kongl, Maj:t i Nåder gillade Stadga* och Reglementen för deras åtgärder, är Stau-Utskottet öfvertygadt, att desse Sällskap) Stats Utskottets Betänkanden. *7*9 med iagttagande deraf, använda de medel, som till deras disposition öfverlämnäs, på ett med Inrättningarnes föremål instämmande sätt:
Stuart och numera aflidne Majoren G. A. Löwenborg., hos Banco-Disconten år 1817 upptaget lån, stort 2,400 R:dr, derföre full betalning icke varit att hos låntagaren eller löftesmännen tillgå, bevakning år 1887 skett uti urarfva-målet efter Stats-Secreteraren von. Printzencreutzhvilken för berörde lån jemväl tecknat betalnings-ansvar, anhållit, att, enär sökanden lyckats att med största delen af fordringsegarne träffa accord, det måtte Rikets Ständer, emot det capital-återstoden å lånet inom viss lid till Discont-verket af sökanden inbetaltes, förunna eftergift af all efter lånets förfallotid upplupen ränta. JDirectionen öfver Banco-Discont-Verket har, uti häröfver afgifvet utlåtande, upplyst, att, redan före omförmälte Iåns förfallodag, den 14 Augusti 1817, såväl låntagaren, sorn ena löftesmännen till borgenärers förnöjande sina tillgångar afstått, och att dels genom utdelning utur deras ooncursmassor och dels genom användande af andre löftesmannens tillgångar, samt vunnen införsel uti hans lön vid Wermlands Infanteri-Regemente, lånet minskats till dess nuvarande capital-återstod, 971 R:dr 11 sk. 4 r:st.; att, sedan sistbemälde löftesman jemväl aflidit och, enligt redogörelsen för det efter honom yppade urarfva-mål, all tillgång till utdelning åt oprioriterade fordrings-egare saknats, Discont-Verket, som, i anseende till inträffade hinder’ för utredningen af förstnämnde löftesmannens concurs, icke varit i tillfälle att göra sin talan emot Stats-Secreteraren von Printzencreutz i lifstiden gällande, sedermera, efter det lånet vid 1836 års revision blifvit, Dih. till RSt.
Rådets ledamöter rösta öppet, utom då fråga är om att upprätta förslag, utnämna tjenstemän, återkalla eller suspendera sådana i hvilka fall, der absolut majoritet äfven afgör, omröstningen är sluten. Hilliga lill Allin. Bett - och Ekon.-Ulsk:s Bet• JW 127. 87 Ordföranden, då han är medlem af rådet, röstar sist, LXVII. Vid hvarje sessions början uppläses och justeras protokollet för den föregående, hvarefter protokollet undertecknas af Borgmästaren och Sekreteraren. Likväl må, när rådet så för godt finnér, protokollet under pågående möte uppsättas, helt och håller eller till en del; oell varde det då af de närvarande ledamöterna underlecknadt. Medlem af rådet äfvensom Borgmästaren, är förbjudet: l:o. Att vara närvarande vid öfverläggning om saker, af hvilkas utgång de sjelfva eller såsom ombud, utsedde före eller efter valet, kunna vänta omedelbar nytta eller skada, eller hvaraf andra, sorn med dem äro i skyddskap eller svågerlag till och med 4:de led, kunna vänta nytta eller skada. 2:o. Att medelbart eller omedelbart taga del i någon uppbörd, leverans eller försäljning, som sker för kommunens räkning. 5:o. Att uppträda såsom advokat, ombudsman, notarie eller affärs-fullmäktig i någon emot kommunen anbängiggjord rättegång. Han kan icke heller i sådan egenskap inför rälta utföra, gifva, råd uti eller fullfölja någon rättegång i kommunens interesse, så vida det icke sker utan ersättning. Att deltaga i granskning af räkenskaper vid sådana till kommuner hörande allmänna inrättningar, af hvilka de sjelfve äro ledamöter. Dessa stadganden tillämpas äfven på Sekreterarne. Ej må det vägras någon af kommunens innevånare, elier den tjensteman, som derom erhållit uppdrag af Guvernören eller Provins-rådets Ständiga Utskott, att taga kännedom om Kommunal-rådets öfverläggningar och beslut, dock utan att dertill hörande handlingar få från stället borttagas. Kommunalnämnden eger likväl stadga, att beslut, rattade inom lyckta dörrar, skola under en bestämd tid hållas hemliga. Ingen handling rörande förvaltningen må kunna undanhållas granskning af Kommunalrådets medlemmar.
N:o 10. 657 Ledamot af ett Stånd, icke bör kunna hvarken med sin person representera eller ens för sin person ställa fullmägtig i ett annat. En sådan Kongl. Nåd vore då, under den constitutionella synpunkten, förgäfves gifven och ginge i sin början blott till det ena Ädelskapsinrättningens ändamål, belöning, ej till det andra, Ståndsrepresentation. Äfven väl kunde sägas, att, när enligt Riksdags-Ordningen vissa Embetsmän äro uteslutne från alla Utskott och val till Utskotts-Ledamöter, så kunde, i följd af den nya grunden för upphöjelse till Adelsman, Friherre eller Grefve, tidtals familjer på Riddarhuset finnas, för hvilka ingen vore berättigad till annat än stympade Riksdagsmanna-befattningar; mig skulle således synas med princip mest förenligt, att med fadrens upphöjelse alltid på samma gång följde äldste sonens, hvilket jag alltså härmed får tillstyrka, såsom ett till nästa Riksdag hvilande förslag till Riksens Ständer, hvaremot jag, i anledning af ofvan anförde skäl, får på det eftertryckligaste förklara mig emot all vidare utsträckning af någon slags adelig värdighet; hållandes jag för öfrigt för lämpeligt, till undvikande af en brokighet utan ändamål, och då ej skyldigheter, men väl rättigheter, som ej förnärma andra, kunna göras retroactiva, att hvad i afseende på nämningar hädanefter till någondera af de 3:ne adeliga värdigheterne kan tillstyrkas, äfven må tillstyrkas blifva gällande för de allt sedan den 6 Junii 1809 till sådane värdigheter upphöjda familjer. Öfver några, inkast, som i en af de uti detta ämne gjorda motioner blifvit framstälda emot den nya Adelskapsinrättningen, utbeder jag mig nu särskildt få yttra mina tankar. Det är sagd t, att »om Majorater åtföljde adeliga värdigheten, då kunde de yngre (nemligen ofrälse) ättegrenar, som uppstege, vara i tillfälle att, genom den namnet åtföljande egendomen, gifva sina barn en uppfostran, lämpad efter deras Stånd».
Sih. lill R. St. Uppläst oell godkändt hos Ridd. och Adeln den 15 Aug. 1857. Presle-Ståndet deri 19 Borgare-Ständet den 19 Bondc-Slåndet den 22 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående ändring i stadgandet om den minsta enheten, hvartill, vid räntepersed larnes omsättning och förenkling, hvarje persedelslag må uti jordaboken uppföras. (Stats-Utskottets Ullålande N:o 92). S. A. K.
Beslut skola ”bestämdt oell tydligt upptagas, varde vid ”sakeus slut skiljd från DomareEmbetets ”utöfning på längre eller kortare tid, dock ”icke under en månad, samt ersätte till ”hälften med den tappande Parten ali den ”kostnad och det besvär, som den vinnande Parten bevisligt blifvit tillskyndadt. Är ”det ÖfverRälts Dom eller Utslag, som sålunda af Högsta Domstolen ogillas, varde ”ÖfverDomare på dubbelt längre tid, ärr ”UnderDomare, från Embetets utöfning ”skiljd, och kostnadsersättningen blifve sora ”nyss är nämndt. Gifver Domare oriktig ”hänvisning till ändrings sökande, ersätte ”likaledes all kostnad och förlust, sorn Par”ten derigenom fått vidkännas; och skall ”den Domstol, eller det Embets-verk, dit ”Partén oriktigt blifvit för vist, genast bestämma berörde ersättning, i fall Parten "det äskat och förteckning derpå ingifvit.” Om Remiss till Lagutskottet, samt. communication med de öfrige RiksStånden, anhålles. Lades på bordet. Upplästes ett från Riddarhusutskott©!;: inkommet så lydande 3/4 Den 4 December e. m. Hörsam ste Memorial. Genom ProtocollsUtdrag af den i^:de i denna månad, har Högloft. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Den 17 Martil, f, m. 109 vändes till en del på UtlåningsSystemet och för öfrigt tillgreps af PrincipaiDirectionen. Sådant är förhållandet med detta, som nu får den lätta benämningen af förskott; det är visserligen motbjudande att nödgas aftäcka oredligheten; men det gifves fall, i hvilka det är ett ondt att dölja Sanningen. Bade CanalDirectionen och den af Disconten kände de Reglementen, efter hvilka de borde handla. Disconten ägde ju icke hvarken rättighet eller medel att göra förskotter af annat än den uppkomna vinsten i CanalVerket icke att tillgripa medel tillhörande en Allmänhet, sorn icke anade någon osäkerhet.
lVlen dä tillika tages i he tragtande, all den ifrägaställde luljheslämmelsen kör spanmäl till en hörja» mäste anses säsom ett försök, hvars resultat ieke med kull visshet kunde förutses, samt enär i allt kall den hlikvande tull-inkomsten kor span - 24 d'rc>/i0^d/c>/r T^.o ^o. mäl leire torde under de första arén , esler asgjsternes fastställande, indals tili ett betydligare belopp, 83 trodde Röredraganden, utan att sör öfrigt biträda Oommitterades mot begreppet as en säker oell ordnad spanmäls-bandei stridande omdöme, att 8taten !,orde, till nödigt sörlags-eapital sör spanmäls uppköp oell tillbandabällande, lemna söisträekningar, det blifva angeläget, att Rongl. lVIajtt äfven, sörutom nämnde tiligängar, varder sör8edd med serskilda medel, 8om sör det ifrågavarande ändamälet mä sunn» af Kongl. l^laj:t disponeras. Vidare instärrrde Röredraganden liti den asLommitterade yttrade tanke, att, såsom det lämpligaste sätt att i missvaxt-sr bispringa den arbetande klassen, serskilda sörsörjnings-utvägar borde bereda sör denna klass, hellom arbeten si 8törre vmsäng, såsom vägars aidäggande oell förbättrande, sirumrensningar m. m., oclr att, under förutsättning as vedeibörande menigbeters sk)'ldigbet att bärum besörja, erforderliga förskott, pä sä lindring vilkor 8om inöjligt, borde linnur, af 8taten meddelr,8, till uppmuntrande oeb understödjande af sådana företag.
Stånd godkänt berörde förslag; hvilket utgör ett Rikets Ständers beslut; Borgare-Ståndets afgifne förklarande, det Ståndet, med bifall till nämnde § i öfrigt, bestämde Götha Canal-Actiers belåningsrätt till 12 procent af det nominella värdet, icke kan, från Utskottets sida, till någon åtgärd föranleda. 25 §, med förslag till åtskilliga föreskrifter, rörande utlåningen på namn och reverser genom BankoDisconten samt Lånecontoren i Götheborg och Malmö. I afseende på framställningarne i denna § hafva Riks-Stånden fatlat följande beslut: Ridderskapet och Adeln har, med bifall lill mom. litt. a) b) c) d) e) g) h) och 1), jemväl godkänt moni. litt. f), likväl med den förändring, att orden: ''utan förminskning af Bankens egen utlåning” borde införas i stäl O O O let för slutmeningen: ”under vilkor öfverskridas”, äfvensom mom. litt. i), med den ändring, att för beräkningen af straffränta skulle bestämmas 6 i stället för 3 månader, samt derjemte gillat mom. litt. k), utom hvad anginge respit-tiden, som ansetts böra förkortas lill En månad; Preste-Ståndet har, med afslag å morn. litt. a) b) c) d) e) och f) beslutat, att ett stadgande af detta innehåll i stället skulle inflyta: a) ”Bankens fond för utlåning genom Banko-Disconten i Stockholm samt Låne-Contoren i Götheborg och Malmö bibehålies vid dess närvarande belopp, nemligen 5,850,000 R:dr Banko för Banko-Disconten, 2,100,000 R:dr för Låne-Contoret i Götheborg och 1,100,000
Secreterare vid Kongl. Musikaliska Academien, serskildt å Allmänna Indragnings-Staien uppföras. 24:0 Uti en från Höglofl. Ridderskapet oell Adéhn lill Utskottet remitterad motion, har Herr Rosenqvist af Åkershult, F. L., begärt, att f. d. Hofmäslaren Meunier, som, då de år 1 Sop till Kongl. Hofvet hörande personer uppfördes att erhålla sina löner på Pensions-Stat, i stället beordrades lill tjenstgöring hos Hans Majit Konung Carl XIII, men hvilken tjenstgöring icke fortfor längre än lill denne Konungs kröning, sedermera StatsUtskottets ZTtlåtande, IV.'o 65. fåLt uppbära sin Hofmästarelön uti Kongl. Hof-Contoret lill år 1814» lian, i följd af ett Kongl. Bref, utan uppgifven eller af honom känd orsak, skiljdes från en lön, hvilken han icke bordt kunna mista, eftersom han, lika med den öfrige personalen, som var i tjenst då Regementsförändringen inträffade, varit berättigad att lönen såsom pensiön erhålla, nu måtte af Rikets Ständer uppföras å Allmänna Indragnings-Staten, till åtnjutande af den lön, han år iSocj innehade; men då inga handlingar blifvit motionen bifogade till stöd för de deruti uppgifne omständigheter; anser Utskottet, i sakens nuvarande outredda skick, sig böra afstyika bifall till motionen. a5:o Från Högloft. Ridderskapet och Adeln har lill Utskottet blifvit remitterad en af Ilerr Liljenstolpe, A. F, väckt motion, om ett årligt understöd af 3 eller 400 f»;dr till Kongl. Danske f. d. Consulat-Secreteraren, private Skol-läraren Ludvig Thulstrup; men då bemälde Thulstrup icke varit i det allmännas tjenst och de bevekande omständigheter, som i öfrigt må lala till hans fördel, icke kunna vid reglerandet af Statens utgifter tagas i betraktande, måste Utskottet afstyrka motionen. 26:0
Jag tillägger ännu en fråga; ty, när man skrider till rubbning af en § i grundlagen, böra icke allenast nya redactionsfel undvikas, utan äfven de gamla rättas — hvilken skicklighet, således, är sällsynt ? Inom fä räder hafva vi här utsådde tre särskilda frökorn lill det vederstyggeliga ogräs, som, dageligen växande, uppfyller våra öfverläggningar, nemi. meningsslrid om grundlagens tydning. Grundlagar, som böra efter ordalydelsen tillämpas, måste ovillkorligen sä affatlas, att ingen tydning behöfves. Hvar och en vet, att del gifves lieie protestantiska bekännelser, och ej blott en. Deremot torde, af oss alla, knappast någon tilltro sig att afgöra, huruvida alla de afvikande sekter, som uppkommit inom de egentligen så kallade protestantiska kyrkornas sköte, skäligen må anses inbegripna under ett uttryck af så slö och sväfvande begränsning. Predicaterne ”vetenskaplige” och ”sällsynt” äro likaledes till rätta bemärkelsen beroende af subjectiv uppfattning. Jag förmår ej att återhålla en ytterligare anmärkn. ehuru den, ensam, icke skolat förhindra mig att rösta för en nyttig förändring af ifråga var. §. Den slutas med följande ord: ”pä sätt nyss säges? Om annars jag befattade mig med tillverkning af grundlagar, skulle jag anse mödan värdt, att innan jag framlade texten för Ständerne, genom rådplägning med någon språkkunnog, förvissa mig, att adverbium '"'nyss'1 här kan förenas med presens ”säges.” Skulle, måhända, denna sammanställning utgöra ett språkfel, så bör den icke finnas i Reg.F. I våra yttranden, äfven 244 Ben 7 September. de skriftliga, må ömsesidigt öfverseende göras oss behof — jag tager detta öfverseende sjelf i fullaste anspråk — men Svenska lagar måste skrifvas på Svenska. På anförde skäl förhindras jag antaga förslaget, ehuru jag önskar, att detsamma i förbätlradt skick, äfven med någon utsträckning, mätte återkomma till pröfning vid nästa riksmöte. Gr. Lagerbjelke, Gustaf:
Friherre har anfört de economiffa olägenheterna af den erclusiva besittningsrätten til ^wisi slags jord , och sednare tiders erfarenhet har tilräckeligen besannat huru killei-Lommiss och Bergsmanshemman, genom deras privilegiers orubblighet, gansta mpcket fallit i relatift wärde. Det är endast i denna fräga wi begare en upoffring af något annat Ständs Medlemmar, nemligen / Bergsmannerna, och jag är öfwertpgad at de af dem som ratt känna sit interefie stola ej allenast wara willige at afsäga sig detta erclusiva privilegium, utan äfwen uprigtigt önsta, at ej nägot hindsr deremot mätte upkomma. När til desia allmänna stäl kommer rättwisans oemotsägliga fordran at ingen medborgare r Staten matte wara stängd ifrän nägon förman som Staten lagligen kan meddela, ser jag ej nägon betänklighet kunna upstä, at bifalla denna punkt. Det är et gansta swagt stäl deremot, at det under de sednare arén stätt hwar och en ofrälse man öppet, at mot en afgift til et Hospital och nägre Ämbetsmän erhälla tilständ at besitta Säteri. Detta har warit alldeles stridande mot inrättningens afsigt, och et stags oanständigt gyckel med författningar, som ej wäckt allmänt mitznöje, endast derföre, at et godt ändamäl derigenom wunnits. Men wi mäste äfwen wara mäne at författningar ej finnas, som göra et sädant gycklande med 442 Den 2 Junit. med dem ursäktligt och kanske nödwändigt. Det enkla medlet är i wära händer, och jag ger mig full förhoppning at det antages: och da jag nu för min egen del afsäger min ellmida besittningsrätt af Säterier, werkställer jag hwad jag länge äsyftat, och endast et orimligt twäng och wär för detta Konungs af sjelftagen myndighet utfärdade författning hindrat mig at göra. Mid den fjerde puncten anhäller jag at Högloft.