Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag återkommer således till den beprisade jemnheten i Spannmålsprisen , och erkänner högtidligen, att jag tror den utgör grundva-' 248 Den 13 April. len för en Stats egentliga välstånd, och att alla mede!, som kunna föras derhän, äro värdiga ämnen så väl för Statsmannens, som Medborgarens fulla omtanka. Det är visserligen oneklig!, att en Magazinslnrättning möter många svårigheter, men der lärer äfven vara en rigtig princip, att man ej bör låta bli verkställa en god sak, derföre att den är svår , och då fördelarne visa sig med ostridig öfverlägsenhet i jemförelse till de mötande svårigheterna. De Land, der aldrig Magazinslnrättning varit etablerad , böra väl aldrig kunna uppgifvas såsom bevis på nyttan eller skadan deraf. Då England citerades, var det endast för att visa den nyttiga inflytelse, som införselförbud hade pä dess åkerbruk. Om denna inflytelse ägde rum från T463 till 1 <552, eller från 1688 till 176, är visserligen Ridderskapet och Adeln alldeles likgiltigt. Jag tror, att det var under denna sednare epok, som införsel förbudet lifvade Englands åkerbruk, men nekar icke, att ju ett dylikt äfven kunnat existera under den förra. Den fria införseln hade ändå ett litet spelrum ifrån 1552 till it>88, och det är mer än sannolikt, att den ej längre på en gång varit tillåten. Histoiiska uppgifter äro ej alltid lika, hvarigenom misstag så lätt kan uppkomma, och gör så väl den ena som den andra citationen mindre tillförlitlig. Den store Edmund Burke, hvars yttrande, i egenskap af en stor mans, citeras af Herr Grefve Mörner, har ej af sina Den 13 April. 249 egna Landsmän varit lika fördelaktigt känd. Om denne store man har blifvit sagdt, yttrar sig en stor Engelsk Författare: att han vr.r född för att upplysa, men lejde endast för att förvilla • att hans uppförande i alla allmänna är ender rättfärdigade nogsamt strängheten af denna anmärkning; att han har sunkit ända till förnedring , bade föraktad och hatad:
Jag beklagar likväl, att hon i vissa omständigheter medgifvit undantag af den liberala och efter min tanke skadliga beskaffenhet, att jag mäste vid dem göra anmärkn:r, ehuru ogerna det sker. Den föreslagna tullnedsättningen på salt och ved anser jag oriktig af skäl, dem jag förut i samma ämne anfört, hvarföre jag anhåller, att mitt förra yttrande derom på delta rum, måtte få åtfölja remissen till Bevilln:sUtsk. Derefter torde jag få fästa Ståndets upmärksamhet på följande artiklar i den ordning cle förekomma uti Kommerce-Colhii berättelser ang:de Sveriges införsel från utrikes orter, ehuru samma ordning icke är följd i den K. Propos. För att ej gå för långt tillbaka, synes det vara skäl att börja jemförelsen mellan tullafgifter och införselsbelopp från 1840, dä väsendtlig ändring i det förra inträffade. Jag utgår alltså från förhållandet enl. 1835 års Tulltaxa, som gällde då förändringarne vidtogs. Den Kongl. Propos. vill tillåta införsel af blekt, ofärgadt, otvinnädt, machin-spunnet Linnegarn mot 12 sk. fä. I 1835 års Tulltaxa var 1 fä linnegarn belagdt med 8 sk. b:ko. Detta fortfor intill år 1841, då tullen förhöjdes till 12 sk. på fä. Detta belopp qvarstod intill 1845 års Riksdag, då det höjdes lill 24 sk., hvarvid det sedermera förblifvit; nu föreslås en nedsättning till 12 sk. Ar 1839 infördes 1,200 fä, hvilken införsel sedermera upgått 1845 lill 7,900 fä, samt 1847 till och med 8,300 fä. Sedermera har den nedgått så att år 1851 utgjordes den endast af 1,600 fä. Det är, Mine Hrr! allmänt bekant, att man icke länge känt konsten att spinna linnegarn på maschin, att stora pratmier blifvit utsatta för vinnande af kunskap häri och att man 1UG Den 11 Januari. slutligen lyckats dermed på det sätt, att tågorna gå genom ljumt vatten.’
Vidare har Utskottet till behandling förehaft följande från Borgareoch Bonde-stånden remitterade motioner, som afse anslag dels till inrättande af nya, dels till utvidgande af redan bildade dylika skolor, nemligen: a) af Herr L V. Henschen, som dels med anledning af den åsigt, som skall hafva gjort sig gällande hos en del af Rikets Ständers år 1853 församlade Revisorer, hvilka, enligt motionärens uppgift, haft för afsigt fästa Rikets Ständers uppmärksamhet »på nyttan och angelägenheten af medels anvisande till inrättande af tekniska elementarskolor i hufvudstaden och i de rikets provinser, der sådana skolor icke finnas», Stats-Utskottets Utlåtande JW 122. 73 finnas,» ehuru berörda förslag icke af Revisorernes pluralitet antagits, dels med stöd af de yttranden, styrelsen för Teknologiska Institutet, nämnde läroverks föreståndare och Kongl. Kommers-kollegium i detta ämne afgifvit, dels ock på grund af särskild uppmaning från den stad, motionären representerade, föreslagit, att Rikets Ständer antingen måtte bevilja medel för inrättande af tekniska elementarskolor i de rikets provinser. der sådana icke finnas, eller, om denna anhållan i hela dess vidd icke kunde bifallas, åtminstone anslå 6,000 R:dr R:mt till en dylik skola i Upsala. Vid sistlidne riksdag, då enahanda förslag af samma motionär utgjorde föremål för Ri ets Ständers pröfning, yttrade dåvarande Stats-Utskott, som erkände det stora gagn för näringsflitens utveckling, som borde kunna hemtas af dylika skolor, att, äfven om Statens tillgångar medgåfve beviljandet af de betydliga bidrag, som erfordrades för skolors anläggande i alla provinser, dess medverkan i berörda hänseende likväl icke i vidsträcktare mån borde ifrågakomma, enär skicklige och duglige lärare i de undervisnings-änmen, som tillhörde dessa skolor, icke vore att tillgå, och hvad särskildt angick en skola för Upsala, att en teknisk undervisnings-anstalt i den mindre skala, som dermed åsyftades, icke kunde komma att uppfylla dermed afsedda ändamål.
Läkare derom, att vittnet i anseende till ett svårt bensår ej kunde gå och att han var å nämnde sjukhus intagen; ty och som den af de tilltalade åberopade omständighet, att med samma sjukhus vöre förenad en sjukvårdsanstalt för koppsmittade, destomindre utgjort giltig anledning för Rådst.rätten att Kärandens anhållan afslå, som läkarebetyget tillika innehållit, att vittnet ej var liggande bland koppsjuka; alltså och då icke heller i öfrigt laga hinder för bifall till samma anhållan förefunnits, samt Rådst.rätten följaktligen, likmätigt 17 kap. 4 § Rätteg.balken, icke bordt undandraga sig att det begärda vittnesförhöret å sjukhuset anställa; men Rådst.rätten likväl genom det åtalade beslutet förklarat, att Kärandens anhållan derom ej — 13 — kunde bifallas, pröfvade Kongl. Hofrätten rättvist, det skulle de tilltalade Ledamöterne, hvilka i Rådst.rättens omförmälte felaktiga beslut deltagit, derföre jemlikt 1 kap. 12 § Rätteg.balken böta tillhopa tjugufem daler silfverrnynt med åtta R:dr 16 sk. banko; öfver hvilket utslag någon klagan hos Kongl. Majit icke blifvit förd. Uti 1851 års berättelse träffas ett mål, till hvilket jag nu med smärta nödgas återkomma, emedan jag deri har att erkänna ett begånget fel, hvilket, i allt läll klandervärdt, skulle vara oförlåtligt, oin det kunde härröra från någon ting annat, än ren villfarelse, och följaktligen slarf. Jag hade i mina underdåniga besvär öfver Kongl. Svea Hofrätts utslag af den 3 November 1851, hvarigenom Häradshöfdingen N. C. Claesson blifvit frikänd från tillvitelsen om upptagande af en icke instämd talan, fällt det yttrande, att svarandens skriftliga anförande till Häradsrätten blifvit atlemnadt vid ett rättegångstillfälle, dervid lian dock hvarken personligen eller genom rättegångsombud kommit tillstädes.
Så t. ex. tågade de, anförda af en liten gosse med en blågul flagga, fram under afsjungande af en bekant skolsång, o c h ofrivilligt sade man till hvarandra: » Hvad de se snälla ut! » Vid tiotiden intogs supé, hvarefter dagen afslutades med bön och sång. Det var i sanning en god minnesfest, och när man ser resultaten af hushållsskolans verksamhet och dess inflytande på de många egna hemmen, måste man instämma med fröken C. i hennesofia uttalade önskan: » Ack, om det funnes flere hushållsskolor för bildande af tjänarinnor! » En af de närvarande vid 25-årsfesten. skola. En 2 5 års ' £ 2 CO i » O) M zs u o cn iJ CO •a CD JE &lt;E fest. Ill lä under senare åren det husliga elementet i Ej kvinnans uppfostran mer och mer kommit till T sin rätt och olika slags hushållsskolor här och hvar uppstått, vilja vi i dag berätta något om en 25-års fest, som nyligen firats med eleverna från den äldsta hushållsskolan i Stockholm. Den 24 sistlidne april hade fröken Hedda Cronius till sig inbjudit forna elever från den gamla praktiska hushållsskolan, från dess början 1870 till 1891, då nämnda skola ombildades till ett aktiebolag. Vid sextiden samlades den ena skaran efter den andra till Västra Trädgårdsgatan n:r 19, där fröken Cronius numera har sitt verksamhetsfält. Unga mödrar åtföljdes af barn af olika åldrar och något senare kommo fäderna. Antalet af gästerna lärer ha uppgått till 180. Allas ansikten buro prägel af glädje och belåtenhet, hvilket uttryck dock tycktes öfvergå till en mera högtidlig stämning, då inbjudarinnan dekorerade skolans båda första elever med hvar sin blomsterbukett, å hvars band lästes årtalet 1870 — 1895. Medan kaffet dracks, hade man tillfälle att helsa på hvarandra och mödrarna presenterade sina små. Därpå tågade man upp i öfre våningen, o c h barnen jublade öfver de kulörta lyktorna i trappan. I fonden af salen var en vacker dekoration af växter omkring en Kristusbild, och nedanför denna satte sig nu den ena ringen efter den andra af skolans f. d. lärjungar.
Snart livälfver vildsint vågen min bog emot; jag trotsar, djärf i hågen, dess öppna hot. Re ' n hafvets vrede tiger; men tung och kall en dimma långsamt stiger ur djupets svall. Hon sol och himmel höljer, haf finns ej mer, allt hennes svek fördöljer, blott grått jag ser. Hon fast vid mig sig hänger med däfven arm, modstjålande hon tränger tätt till min barm. Jag griper då min åra, jag ror och ror, men ingen väg kan spåra ur töcknets flor. Jag skriar: doft det ljuder, och allt är still. — Välan! Hvad ödet bjuder jag möta vill. Skall, där på okändt vatten blindt drifs min slup, jag sjunka, gömd af natten, i böljodjup? Hilda: Tidningar? Nej tack, du! lioligare kan mau ta sig till. D e där milslånga politiska ledarne om riksdagsval och unionskonflikter och hvad det är allt för slag — hu så ledsamt! Axel: Ja, men kära barn, det är ju saker ändå, som man behöfver ha reda på. Hilda: Behöfver man? Inte har jag känt något behof i den vägen, det kan jag försäkra dig, min lilla gosse. När tidningen kommer hem om kvällarne, klipper jag ur följetongen och tittar igenom döda och födda och vigda och trolofvade och ser efter, om det finns någon lifvad giftermålsannons. Det är hvad jag tar reda på, inte ett dugg mera. Axel: Nå, än teaterrecensionerna då? Hilda: Jo, det är sant, och småplocket förstås. Vet du, det stod en så ' n rysligt rolig witz häromdagen; vänta, så skall jag leta rätt på numret! Axel: Nej, för all del, Hilda lilla, förskona mig! Inser du inte själf i alla fall, att det där är ett tämligen ytligt sätt att följa med dagens händelser? Hilda (retligt): Jag bryr mig inte om dagens händelser, har jag sagt. Hvad skall jag med dagens häudelser att göra! Jag har nog af mina egna händelser. Axel (suckar): Min tillkommande är eu liten ytlig flicka, som. Hilda: Axel!!
Den har för år 1826 utgjort i,pi3R:dr 16 sk., men för år 1825 endast i,433 R:dr 9 sk. 4 r:st.; och torde, i enlighet med detta senare förhållande, härtill kunna upptagas en Förslags-Summa afRrdr i,5oo; varande de häremot svarande Hemmans-Räntorna redan tagna i beräkning uti ofvan i underdånighet afgifna Förslag öfver Inkomsterna, så att någon ytterligare Inkomst-tillökning i detta afseende ej bör ega rum. 2:0 A Academie-j Gymnasiioch SchoIm-Staten har, enligt 1826 års Riks-Huf - Bil. till K. M. Nådiga Propos. N.-o 2, 87 vudbok, utöfver hvad Rikets Ständers Riksstat upptager, utgått i contant 609 R:dr 1 sk. 9 r:st , hörande till de utgifter, som före i8a3 års Statsreglering varit upptagna under Titeln: Anordning utom Stat; och blifver vid skeende Statsreglering en rättelse härutinnan nödig. 3:o Enligt hvad Eders Kongl. Maj:t, genom Nådigt Bref af den 24 Februarii 1826, tillkännagifvit, lärer serskild Nådig Proposition till Rikets Ständer blifva aflåten, om nödiga Medels anslående i och för Religionsoch Barna-undervisningen i de nya Capell-Församlingarna i Wermlands Finnmarker. Femte Hufvud-Titeln. Sköna Konsterna. 1:0 A Staten för Mechaniska Scho~ lan bespares årligen, enligt Eders Kongl. Maj:ts Nådiga Bref af den 8 Junii 1826, ett Lärare-Arfvode af R:dr iqo: och de till Skrifmaterialier och Verktyg anslagna . „ j5: hvadan denna Stats Summa hör minskas med R:dr i^5: och som, enligt högstberörda Nådiga Bref, 88 Bil. till K. M. Nådiga Propos. No 2.
Ett Stamholländeri af Pembrokeshire-race, bestående af 20 kor och 2 tjurar, underhålles på Herr Löjtnant Kuylenstjernas egendom Marielund. Korna hafva sedan de ditflyttats från Wexiö län betydligen ökat sin mjölkproduktion. Detta stamholländeri har ännu icke, genom spridande af afvelsdjur, kunnat inverka på boskapsafvel, men de sedan längre tid tillbaka till åtskilliga egendomar (hvaraf förnämligast må Berättelse öfver Hallands Län för åren 1851—1855. 2 10 nämnas Skottorp och Dömestorp, tillhöriga Herr Ryttmiistaren Möller) inkomna djur af korthornsoch ayrshire-racerne hafva deremot redan utöfvat ett gagneligt inflytande. Af ädlare får finnes endast cheviots-racen, hvilken hufvudsakligen utspridts från Tjolöholm i norra Halland, hvars ägare, Herr Dann, dithemtat en hjord från England^ Hästafveln bedrifves icke betydligt, emedan allmogen ännu odlar sin jord med oxar och äfven med kor; likväl uppdrager allmogen i medlersta delen af länet både starka och goda arbetshästar. Till upplysning om verkställde landtmäteri-åtgärder under de fem sednast förflutne åren meddelas följande tabell: Bolstäder. Afmätta eller skiftade hemman. A r e a l. Utflyttande. Qvarboende. Inrösningsjord Afrösningsjord. Impedimenta. Summa. Åker. . 3 qa Uppodlingsbar mark. Af åboerne hafva ungefär 43 procent utflyttat och 57 procent qvarbott å gamla bolstaden. Genom desse utflyttningar har både länets utseende förändrats och odlingarne i betydlig mån tilltagit, särdeles i socknarne utmed hafvet, som nu äro till det mesta skiftade.
Bör denna stora tiilvext af folkmassan glädja eller bekymra? Denna fråga är icke lätt besvarad. Det börjar nemligen visa sig att närings - medlen icke lill vexa i samma mon som folkmängden och mara tror att en nog mycket lättad delning af jorden, jemte minskade anspråk på besutenhet och laga försvar äro orsaker till en ökad både folkmängd och fattigdom. "Med biträde af freden, vaccinen och potäterne har man också i hög grad lyckats att stegra folkmängden, men ock att öfverfylla Landet med Backstugor.” I ett enda fögderi, Norra och Södra Wedbo Härader, finnas l34p sådana och i många af dem flera än ett hushåll. Man föreställe sig dessa hushåll, utan annan förinögcnhet än sin arbetskraft och deras öde när denna antingen tryter eller af grannarne icke tillitas. Desse Backstufvu-sittare äge sällan ett lefvande kreatur, om icke en gris, och hela afkastningen af deras egna jordbruk är några tunnor potäter, skördade i den sandiga mark, der de fått uppsätta sina nästen. "På detta sätt har folkmängden stigit och stiger årligen, men i samma förhållande och i ett vida högre, stiger äfven armodet, och Tabell-verket förvandlas efter hand till en Fattiglista.” Men icke må detta beklagliga förhållande mycket tillskrifvas författningnrne om jordaskiften och besutenhet. De utkommo 1827 och hafva icke kunnat verka på ett tillstånd, somärlångt äldre: De angå ock blott den sjelf-ägande jorden, hvars innehafvare af allmogen befinna sig, som man nedanföre skall söka visa, i tämmeligt välstånd. Den theoretiske Stats-Oeconomen må emedlertid beprisa folkökningen huru myacket som helst: det må dock förlåtas den practiske, om han, med hoppet att krig och farsoter uteblifva, förenar en viss fruktan, då han, om än för närvarande blott i perspectiv, ser en öfverbefolkning som, arbets-och näringslös, i kommande sekler står färdig lill folkvandringar och emigrationer. Man skall, sorn nyss nämndes, söka visa alt den jordägande allmogen är tämmeligen behållen.
Skulle egaren ej gitta eller ej vilja ställa den ofvannämnda borgen eller nöjaktig säkerhet, då må den, som beslaget gjort, låta utbryta pannan och henne med tillhörande redskap i taka händer sätta; ålig - Ao Bev.~, LagSand Allm. BeSiKoch OeconUtsi:8 Utlåtande N:o 8. gande det beslagaren alt, vid slika confiscalions-till fällen, låta i ojäfvige vittnens närvaro verkställa pannans uppmätning och marka redskapen medelst påslående af tjenlig stämpel. 59 §. Undersökning eller visitation i afseende på öfverträdelser af det som i denna Författning är stadgadt, så väl om bränvinstillverkning, som om bränvinsredskapens inneliafvande och försegling, må alla lider på dygnet anställas ali brännet ier, kök , bryggoch bagerislugor, ättiksfabrikör och andra rum eller byggnader, hvilka för bränvinstillverkning kunna begagnas. Beslagarne, så framt de vilja tillgodonjuta det beskydd, dem lagligen tillkommer, böra, vid dylika tillfällen, synbart på sig bära deras brickor eller andra för dem påbjudne tecken, eller, i brist deraf, deras fullmagler eller förordnanden, hvilka alltid, innan visitation eller beslag göras, skola på sLällst uppvisas; vare likväl ordinarie, i orten kände och boende Kronooch Stadsbetjente frikallade ilrån skyldigheten att deras behörighet till sådana förrättningar styrka. Ingen må, vid Trettiotre R:dr 16 sk. bot, vägra beslagare att på ofvanberörde ställen visitation företaga; desse vare icke heller något ansvar för densamma underkastade, oansedt någon förbrytelse ej upptäckes, så rida icke visitationen företages emellan kl. 10 om aftonen och 4 om morgonen, då, i händelse någon förbrytelse icke skulle finnas vara begången, beslagaren böter Trettiotre R:dr 16 sk., egarens ensak.
För den händelse åter, att Rikets Ständer icke skulle finna för godt bifalla Statsoch Banco-Utskottens här ofvan åberopade memorial, samt frågan om den deruti tillstyrkta omskrifning af Bankens nu innehafvande Stats-obligationer följagtligen skulle komma att förfalla, har Utskottet, då ett stadgande, angående infriandet af dessa obligationer, jemte dertill hörande ränte-cuponer, i allt fall, måste uti Riksgälds-Contorets nya Reglemente införas, ansett sig, för sådan händelse, jemväl böra uppgöra ett alternativt och på Rikets sednast församlade Ständers beslut grundadt förslag till nu ifrågavarande D u § 5. (att i Riksgälds-Contorets Reglemente införas, derest frågan, angående omskrifningen af Contorets till Banken utgifnn obligationer skulle förfalla.) Utaf de, jemlikt Rikets sednast församlade Ständers beslut, af Riksgälds-Contoret, under den 30 September 1841, utfärdade 968 st. 4 procents-obligationer för Svenska Stats-verkets då återstående skuld till Rikets Ständers Bank, i anledning af derifrån utbetalda förskotter till kostnaden för 1808 och 1809 års krig, infrias årligen Tjugutvå st. å ett sammanräknadt capital-belopp af 88,000 R;dr; hvarförutan, vid hvarje års slut, af Riksgälds-Contoret inlösas samma åx’s ränte-cuponer för alla dessförinnan icke infriade obligationer.
Den olikhet i priser som äger rum emellan skoglösa och skogrika trakter, kan svara emot det behof af byggnadsvirke, som säljaren i den skoglösa trakten i alla fall är tvungen, att dyrt nog skaffa sig. Skogens mer eller mindre täthet, kan af ett vant öga bedömas, samt alla im?>edimenta af berg, sjöar odi slätter uppmärksamt afdrages. Ehuru mö* dosamt det är så kan man tämmeligen hinna öf« ver en skogsträcka, utan att den på charta är uppfattad. Hvad större lättnad är det icke då skogen är uppmätt. Att närmare bestämma förhållandet tror jag endast vara möjligt med tillhjelp af en studerad Holzvorsteer. Till vinnande af lika fulkomlighet vid jordens beskattning, fordras äfven en Agromme till hvars yrke det ensamt hörer, ait äga kännedom om jordpartiklarna och hvarom län* 682 Den 24 Februarii, gre fram skall omständligen blifva ordadé. Skulle skogseld eller förödande tillfälligheter inträffa, blifver sådant allmänt bekant. Jordägaren bör då hos Landshöfdingen begära syn derå, då värdering af skadan sker, samt afseende göres huru länge af den nedbrända skogen, gagn kan påräknas, efter hvilken tid den upphör, att höra till beskattningen förr än efter så inånga år, som den anses att kunna åter brgagnas. Denna nedbrända skogens beskattning skulle på ett lagligt sätt förmå till mera skogsvårdande. än hittills skett. %■ 2f. Mrändtorfsmås sar, kunna fördelas uti 3:ns sorter nemligen 1 :stajsorten, eller den mörka och drygaste. e:dra sorten något ljusare och lättare, 3tdje sorten eller ljusaste, samt lättaste och minst dryga. En 4-de sort kunde äfven uppräknas, som består af flyeller hvitmåssa. Denna sistnämd* bör blott undersökas om den kan dikas, då med tiden, deraf äfven kan blif • va Brändtorf, hvars godhet kan jemföras med sämsta sorten af de sine.
Jag tror, att med de inskränkningar, som vid sista riksdagen af R. St. gjordes, är anmärkningsrätten kommen inom tillbörliga gränsor. Nu kunna inga anmärkningar göras, i fall den skattdragande, Kronans ombud och taxeringsmännen äro om beskattningen ense. Om någon af dem är missnöjd och målet i klagoväg kommer till Kammarrätten, skall det der afgöras. Hvad revisionen af räkenskaperna beträffar och mitt sätt att läsa, fruktar jag, att Gr. Gyldenstolpe begått ett misstag, dels i följd af hans eget felaktiga sätt att läsa 3:dje punkten, dels derföre, att han icke varit i tillfälle att jemnföra den med en i sammanhang med bevilln.förordn. utkommen förordn. och med R. St:s beslut vid sista riksdagen. R. St. hafva be* G Den 12 Maj f. m. slutat, att den skattdragande ej skall drabbas af sådana anmärkningar, och nu står här i 3:dje punkten af i4g §., att Kammarrätten äger upptaga och afgöra sådana anmärkningar, sorn vid revisionen af räkenskaperna kunna förekomma emot debitering, uppbörd och redovisning af bevilln:smedlen; d. v. s. att revisorerna skola göra och Kammarrätten afgöra anmärkningarna. Debitering, uppbörd och redovisning stå här i samma kategori; och jag hemställer, om det är den skattdragande, som har att göra med debiteringen. Således drabbar ju anmärkningen ingen annan än uppbördsmannen. Men om ock saken här skulle finnas mindre klar, synes förhållandet tydligare af Ständernas beslut och af K. M:s särskilda förordn., deruti det heter, att sedan R. St. borttagit Kammarrättens anmärkningsrätt emot de skattskyldiga, vill K. M., att Kronans embetsmän med yttersta noggrannhet vid taxeringarna skola bevaka dess rätt. Ett sådant K. bref är ulfärdadt, och jag har sett det hos uppbördsman här i Stockholm; således är jag öfvertygad, att det, soin motionären åsyftat, redan är stadgadt. Jag vill äfven, såsom Utsk., afslag å motionen, men af motsatta skäl; Utsk., emedan det anser stadgandet skadligt, och jag, emedan jag vet, att ett sådant stadgande redan finnes.