Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Beloppet beror helt på styrelsemännen efter det begrepp de gör sig om varornas värde och säljbarhet. § 5 Kompaniet avstår från alla varuinköp och all handel för egen räkning och skall endast till försäljning utbjuda genom offentlig auktion eller på annat sätt de varor som de fått sig tillsända. All handel är förbjuden för kompaniets betjäning och fullmäktige. De kan inte under någon förevändning vare sig i sitt eller andras namn driva handel med mindre än att de förlorar sin tjänst och döms att betala vite. § 6 Aktieägarna kan inte begära mer än 6 % ränta på sitt insatta kapital till dess fonden dubblerats. Därefter skall hela vinsten när förvaltningskostnaderna är avdragna utdelas bland aktieägarna. § 7 Om dessa åtaganden uppfylls, lovar Vi att under 20 år all kompaniets egendom, vare sig aktier, pengar, varor eller effekter skall njuta fullkomlig säkerhet. Detta gäller även vid krigsutbrott så vitt det ankommer på Oss och Våra undersåtar. Kompaniets anförtrodda egendom får aldrig som represalier tillgripas eller kvarhållas. § 8 Den egendom, som anförtros kompaniet kan inte tas i mät för skulder och fordringar till tredje mans fördel. Innehavare av pant skall betala sina varor och kompaniet är skyldigt att redovisa behållning och som gäldenär fullgöra vad lag och författningar föreskriver. § 9 Förbudet att utföra silver och guld samt utländska myntsorter upphör. Kompaniet har samma rätt som andra att inoch utföra guld och silver dock inte svenskt silvermynt. § 10 Till lättnad för kompaniets rörelse och att befordra försäljning av deras anförtrodda varor tillåts de liksom Ostindiska kompaniet att anställa offentliga auktioner. De får också liksom Båtförar-Gillet i Göteborg vid varors transport inom hamnen använda egna båtar och farkoster. § 11 Då kompaniet hunnit skaffa sig egna magasiner skall de för egen räkning få bevakningsinspektor boende vid nederlaget. Detta för att underlätta och befordra hastigheten av deras expeditioner. Inspektoren och den övriga betjäningen kommer att avlönas av kompaniet. § 12 Jämte stadfästande av bolagsreglerna tillåter Vi kompaniet att föreslå regler för dess kassaförvaltning. Ännu förbehåller Vi Oss rätten, att som rättesnöre antaga den metod som används av Hamburger Bank.
Förhållandet i Norrbottens lAn, sorn un* der Sommarmånaderna l8oy väl icke var blottställdt för plundring, ehuru ständigt Troppar derigenom tågade till Umeå, fick vid det i Augusti månads utgång afslutade stilleståndet emottaga Ryska Arméen, som då förlädes i Piteå och Luleå' Socknar, hvarest de mest fryckände utskrifningar af Boskap och Spannmål måste fullgöras, så att, clå Ryska Arméen i början af November månad omsider lemnade Landet och gick tillbaka öfver Riksgränsen vid Torneå, var tillståndet i Landet så olyckligt, att, utom det-något litet penningar blefvo qvarlemnade, befann sig Allmänheten nästan i allmän brist och enligt d© ■ se - Den 2 9 Maj. sedermera infordrade uppgifter frän alla Socknar, befunnos förlusterne, behörigen styrkte, dä utgöra en Summa af mera än 600,000 R:dr Banco, och ehuru årsväxten 1809, der den fick skördas och inbärgas* var gifvande, funnos dock alla vid I/andsvägen liggande Byar, genom fiendens tillitande, i den belägenhet, att af den till orten uppkomna Undsättnings-spannmål, som för de i Banken låntagne 50,000 R:dr upphandlades, nöd.' gats uttaga till och med 13, 14 å 15 Tunnor å Hemmanet, hvars återbetalande nu icke skulle varit förknippadt med så stor svårighet, om ej 18 < o och 1812 årens missväxter för lifsuppehälle och utsäde medtagit Allmogens alla tillgångar, utom det att den ännu häftar för en betyd, lig skuld till Allmänna Magazins-Direction; och då inom de näst infallande tvänne åren 1816 och 1817, denna skuld skall till Banken utgöras, blifver för en ganska stor del af Allmogen ej annan utväg, än att föryttra den jord, af hvars odlande den skulle påräkna dess framtida utkomst. Igenom Eders Xongl.
Revisorerne, som tagit i ögnasigte Bankens Myntoch Medaille-Cabinetle, hafva funnit det vara väl vårdadt och omsorgsfullt ordnadt; hvarjemte Revisorerne inhämtat, att detsamma, under i836 och innevarande år, vunnit icke obetydliga tillökningar, dels genom föräringar, i hvilken egenskap blifvit dit öfverlemnade: från Hans Maj.t Konungen ett Exemplar af den Minnespenning, hvilken Hans Maj:t låtit prägla, i anledning af Svenska Academiens den 5 April i836 firade femtionde årsfäst, samt från Svenska Academien ett Exemplar af den Minnespenning, Academien, i anledning af samma fäst, låtit prägla, och en Minnespenning öfver Riks-Rådet, FältÖfversten, Grefve Kils Brahe, dels ock, genom flere af Bankens t. f. Garde de Medailles, Docenten Magister B. E. Hildebrand, föranstaltade inköp af, till en del, sällsynta Mynt och Skådepenningar, samt utbyten af douppletter, under nitiskt iakttagande af dertill yppade förmånliga tillfällen.
Jag är inte herre öfver allt det inom mig, som förr var fjättradt och bundet. Det bryter sig fram med våld ...» han afbröt helt plötsligt och tillade i en annan ton: »Ja, grefvinnan ser, att jag blifvit en stackare, eftersom jag sitter här och beklagar mig.» Hon skulle velat resa sig upp och gå; men hon kunde icke. Det fanns någonting, som manade henne att fly så långt bort att denna röst icke kunde nå henne. Men hon satt kvar, lyssnande till hans ord, af hvilka hvart och ett var en spindelväfstråd kring hennes själ. Hon kunde icke slita en enda af dessa trådar, spunna af hans kärlek — och hon skulle icke velat lösgöra sig, om hon kunnat det, ty det var just lyckan att känna sig så helt och starkt bunden. Han började åter — och nu med en klang af bunden lidelse: »Jag vet nog, att jag är ingenting för er. Hvarför skulle ni då be mig komma. Jag har kommit därför, att ni ville det. Och det, att jag sett er, har gjort allting mjukt inom mig — också viljan, som borde vara hård. Det är därför jag talar till er så, som jag nu gör. Jag borde vara starkare — det vet jag nog. Jag borde vara stolt nog att gå bort ur er åsyn utan att någonsin säga ...» Han tystnade tvärt och reste sig upp. Återigen for han med handen öfver sin panna och han vände sig bort några sekunder. Då var det som om senorna i hans kropp fått sin spänstighet igen, och när hon ånyo såg hans ansikte framför sig, bar ansiktet ett småleende. Kallt och ödsligt var det; men ett småleende ändå. »Förlåt mig!» sade han i det han bugade sig. »Jag skall gå nu. Grefvinnan är säkert trött. Farväl. Och så var han borta. Hon satt kvar. Hon hörde hans steg öfver borggårdens grus. Det var som om hennes Jag delat sig i två väsen. Det ena följde honom på vägen, där han gick — ville hålla honom kvar med smekande, ömma ord. — Det andra gladde sig åt, att allt nu var förbi, att den sista kris, som kunnat bryta hennes lif i sär, nu var lyckligen öfverstånden. Han skulle aldrig själfmant komma igen; det visste hon.
Mellan Triest och Venedig finnas både jernvägs-och vattenkommunikation; samma förhållande eger rum mellan Marseille och Toulon, och nu är man i Italien sysselsatt att bygga jernvägar längs med såväl Medelhafvet sorn Adriatiska hafvet. På intet af dessa ställen har man funnit, att dylika dubbla kommunikationer inverka störande på hvarandra, och det finnes således ej något skäl att antaga, att detta skulle blifva fallet i Sverige. Anhängare af norra linien hafva till stöd för sina åsigter anfört, att hufvudäridamålet med denna linie, och dertill hörande bibana, skulle vara vexeltransport af malm och tackjern från bergslagen till vestra Wermland samt af kol från vestra Wermland till bergslagen, och skulle detta utbyte lända till såväl skogssom grufegares båtnad. Beträdande denna vexeltransport får jag åberopa en odentlig handling, som legat på Stats-Utsk:ts bord, nemi. den af Jägmästaren Torgal Norrby uppgjorda beräkning öfver skogstillgången i vestra Wermland, af hvilken inhemtas, att priset på en stig kol k 24 tunnor betalades vintern 1864—65: vid bruken vester om Glafsfjorden mot Norska gränsen 8 rdr » Jernskog, Skillingsmark, Köla och Eda 7 ä 8 rdr » öfra Fryksdalen 6 å 7 rdr » Löfstaholm (öster om Fryken) 6 rdr och vid sådant förhållande hemställer jag, om det är möjligt, att genom jernvägens anläggande kolprisen i vestra Wermland skola sänkas. Jag tror tvärtom, att de skola höjas, och att således den förespeglade stora koltransporten till bergslagen kommer att Den 14 Mars e. m. 321 att blifva ganska obetydlig. Frih.
Kongl. Maj:t hade redan tillåtit, att en frimarknad må 2:ne gånger om året hållas i Rydaholms Socken af Jönköpings Län. Frågan om de öfriga frimarknader samt Stads-anläggningen remitterades till Commerce-Collegium, som egde att inkomma med underdånigt utlåtande, sedan vederbörande blifvit hörda. Målet å nyo föredraget den i3 Junii 1824, då, enligt Commerce-Collegii underdåniga tillstyrkande, framställningen om marknaden vid Wrigsta bifölls, men deremot en marknad vid Steninge Sund afslogs; hvarjemte närmare undersökningar ansågos nödiga om den föreslagna Stads-anläggningen. Sedan dessa undersökningar blifvit fullbordade och vederbörande med infordrade ytterligare utlåtanden i ämnet inkommit, har Kongl. Maj:t nu mera, under den 10 October 1828 beslutit, att en Köping skall anläggas vid Ljungby i Kronobergs Län. Bil. t. R. St. Angående an förändrad reglering af Postgången. Anmäld den i3 Augusti 18^3, och remitterad till Cancellie-Styrelsens och ÖfverPost-Directeurens utlåtande. Målet å nyo föredraget den 28 Julii 1824 och uppskjutet, och förekommer nu till pröfning i sammanhang med en af Kongl. Maj:t sedermera anbefalld allmän reglering af Inrikes Postgången. 36. Om undsättnings Spannmåls återleverering lill samma Magazin der den uttages. Anmäld den i5 Sept. 1823. Rikets Ständers anhållan bifallen, och i följd deraf Nådiga Skrifvelser expedierade till Allmänna Magazins-Directionen och Kongl. Maj:ts Befallningshafvande. 37. Angående en föreslagen segelled genom sundet vid Södra Stäket. Anmäld den 19 Augusti 1823, då utlåtande jemväl infordrades af General-Ad - i6 Bil. U. R. St. Just. Omb.ns Emb.-Ber. ä, 4 Nov. 1828 jutanterne för Armeen och Flottan.
— Monsieur kan må hända säga mig, hvem den damen är? — frågade qvartermästaren, hvilken armbågat sig fram till trappan, i det han slog kavaljeren förtroligt på axeln. — Jag trodde mig rätt väl känna alla damer af condition här i residenset. — Här harklade han och tog på sig sin vigtigaste min. — Hm men denna damen är mig i sanning obekant. Kavaljeren hade vid första ordet lagt handen på värjfästet, men qvartermästarens lappade uniformsrock och trasiga filthatt bildade i sjelfva verket en så löjlig motsats till den förnäma hållning, han sökte antaga, att kavaljeren började skratta. — Nej, min gode man — svarade han — ma foi, om jag känner den damen, fast jag som ni är rätt curieux att veta, hvem hon är. — Och visste han det ock — hördes strax bredvid mäster Fibigers basstämma — kan du lita på, käre bror, att han vore för förnäm att säga dig det. Men maka åt sig nu, mor Kerstin — fortfor han och trängde sig närmare — här ha' vi alla lika rätt till diskvattnet, kan tänka! Nu hördes höga rop upp ifrån backen, blandade med trumhvirflar. Det var den gamle slottsfogden Hircinus, som uppmanade menigheten att hålla sig lugn och ställa sig höga öfverhetens bud och befallningar till efterrättelse. — Nu får hon sin sista förmaning, — sade mor Kerstin andäktigt, — ja, Gud vare hennes arma själ nådig. Aldrig trodde jag väl, att den flickungen skulle ha' så mycket ondt i kroppen på sig, men envis och svår var hon dock, så långt jag mins till baka. — Och när voro qvinfolken annat? — inföll qvartermästaren, med en menande blick ur sina röda ögon. — Se så man, — sade mor Kerstin, barskt, i det hon makade honom åt sidan, — intet pjosk så här dags. Ej ska' han tro att jag kräfver honom mindre för det jag hållit honom undan för gamle Grijs, om han spökar sig så der! Qvartermästaren skulle helt säkert fått höra mången mustig speglosa för sin misslyckade kurtis, om icke den allmänna uppmärksamheten nu dragits åt annat håll.
N:o 457- angående arfvode för emoltagningen och utdelningen af de vid Riksdagens slut öfverblifna exemplar utaf RiksStåndens protocoller, samt hillänget dertill m. m. XXII. B. 207. XXIII. A. 171. .— N:o 458, i anledning af BondeStåndets återremiss u Utskottets memorial N:o 38g, med förfrågan om RiksSländens beslut, angående byggnadslånet till staden Wenersborg. XXII. B. 207. XXIII. E. 3. B. A. i73. — N:o 45g, i anledning af erhållen återremiss å SlatsUtskottels utlåtande N:o 235. XXII. N:o 460. i anledning af väckta motioner, angående förhöjning i anslaget för Tullverket och Tullbevakningens förstärkning. XXII. B. 207. XXIII. 173. XXIV. A. 317, — N:o 461. angående tiden för nästa revision af Stats - ( 236 ) H;i nk ooell Riksgäldsvrrkens förva Ilning och räkenskaper. XXII. I!. 207. XXIII.
Att oupphörligt ändra Författningar, utan dertill gällande ”anledningar, anser jag dessutom vara mindre rigtigt; af Herr Ahrnberg, som ansett den af Utskottet i Bevillnings-Förordningens \o\ §. föreslagne förändring icke utgöra något correctiv emot de missbruk, som dermed velat förekommas, utan att egentliga correctivet läge i andra Författningars rigtiga hand hafvand e; af Eric Persson från Gefleborg^ Län: ”Jag reserverar mig emot det i följd af 72 §. af Utskottet afgifne Formulaire till uppgift för Bruksegendomar till Berednings-Comiteen, på den grund, att jag väl medgifvit, att Bruksegare må afdraga tillverknings-kostnaderne, men icke alt denna rättighet må sträcka sig så långt att afdrag får ega rum för förlamade Smedersr och Enkors underhåll samt kostnader för transporter till Yåg och Commissionairers arfvoden;” af Per Jönsson från Christianstads Län deremot, att Utskottet icke funnit skäl att nedsätta det i g 1 §. Bevillnings-Förordningen stadgade vite af 6 R:dr 32 sk. för uteblifvande från Taxerings-Comitées sammanträde. N:o 3g. ^ * Ankom till Exp.-Utsk. d. i3 Nov. Betänkande, angående Städernes salu-accis.
Att det med ljufligt ljud till inre bröst sig tränger, När kyska stråkan med hans snälla händer rörs; Och när han börjar rätt på Davids harpa klinga, Hans drift kan honom vidt om sol och stjernor svinga, Så att dess skära klang till tredje himlen hörs. Det är det ädla frö, som mognar strax om våren: Det är det skaldeguld, som luttradt blir med åren. Den andre (som tecknat sig endast med initial-bokstäfverna J. P.) har, i sjelfva verket oöfverträffligt, målat Skalden i en skildring, som förtjenar meddelas hel: Det tviflas föga mer om Svanens afskedssång Och att han för sin död så ganska ljufligt qväder, Att ho som helst det hör, sig öfver döden gläder: Ty djuren längta ock att lösas af sitt tvång. Ja! han med slikt behag en fredsam död gör möte, Att han ej vet sig dö, men somnar i dess sköte. Så ock vår vittre Skald, som här sitt afsked tar, Med slik beveklighet sig döden möta bjuder, Att ingen luteklang så sött i örat ljuder, Att allt i glädje rörs, som lif och anda har. Välsignad röst! hur må jag dock din ifver prisa! Din ton är Zions sång, och salighet din visa. Fru Nordenflycht. När som mitt spel om aftonstunder Härmar de ömma fåglars bröst, Och väcker upp från närmsta lunder Echos röst: Finner jag i menlösa under Ro och tröst. HERDINNAN I NORDEN. Till underrättelsen om Freses död lystrade med deltagande en täck tioårig flicka, som, vid denna tidpunkt, ömsom i Stockholm, ömsom på en föräldrarna tillhörig landtgård, satt efter befallning vid sin sybåga eller knyppeldyna, men med uppmärksamheten sällan fästad på sömmen eller knypplandet. Mestadels nämligen läste hon i någon bok, den hon dock skyndsamt, så ofta hon hörde modren eller en annan lärmästarinna komma, gömde under sitt lilla förkläde. Var boken henne alltför kär, så hände väl ock, att hon djerft framtog den äfven när de voro i rummet tillstädes, men sysselsatta med något, som vände dem bort ifrån henne.
Län, Anders Nilsson från Östergöthlands Län, Petter Persson från Jönköpings Län, Gustaf Apelqvist från Blekinge Län, Sone Persson från Malmöhus Län och N. Strindlund från Vesternorrlands Län. Af Herr Schartau: ”Emedan jag tror senare tiders erfarenhet hafva alstrat tvifvel om rigtigheten af den ide, hvarpå orthopedien hvilar, nemligen att genom yttre tvång afhjelpa kroppsliga missbildningar, och jag ej vågar tillstyrka statsutgifter för andra, än sådane allmänt nyttiga företag, om hvilkas ändamålsenlighet striden redan är utkämpad; så nödgas jag neka mitt bifall till Utskottets förslag i detta afseende, ehuru, i händelse pluraliteten varit af samma tanka, och densamma gifvit anledning lill utlåtandets återremitterande från respective Riks-Stånd, jag med nöje skulle sett mig deraf så upplyst, att jag kunnat med full öfvertygelse äfven för min del egna en gärd åt den outtröttliga stiftarens menniskovänliga nit.” 6 Stal s-Utskottets Utlåtande, N.o 116. Ank. till Exp. Utsk. den 12 Maj, kl. 1 e. in. Utlåtande, i anledning af Herr Dalmans, TV. F., motion, angående subscription af Rikets Ständer för bildandet af en Uppfostringsanstalt för fattiga sjömäns söner. QU. ao Från Höglofl.
— Skånska provinsen, hvars egentliga afkastning skulle tagas ur landtbruket, har äfven på dettas förbättring fästat ett nödigt afseende. Genom fortsatta enskiften, ar till större delen jorden tagen i bruk och föga synas nu mera de s. k. fäbodar utgöra betydlig areal af tält sammanpackade illa byggda byar; dessa sistnämnda äro utflyttade, boningshusen bättre uppförda, lagda i egna ägor, samt, åtminstone i den bördigare delen af provinsen, nu mera knappt någon jord, som icke under bruk af plog och spade gifvetnågon afkastning. — Men huru ändamålsenligt tillgår för det mesta detta jordbruk hos allmogen? Med få undantag odla de säd efter samma principer och samma ordning, som förfäder redan sekler igenom nyttjat, utan fästadt afseende på den nytta, ett förbättradt systeme skulle medföra; man kan ej heller vänta ett ombyte af brukningssätt, om man ej genom öfvertygande exempel kan visa, och genom theoretisk undervisning kan meddela öfvertygelse om de fördelar ett ombyte af metod skulle åstadkomma. Det är sannt, att ett betydligt antal af de större jordägarne i Skåne antagit ett mera rationelt hushålls-systeme, och deras exempel hafva på många orter verkat på allmogen, hvaraf synes något framskridande; men då jag vågar säga, att Skånske bonden önskar komma till ett bättre bruk af sin jord, får jag äfven fråga: huru skall han vinna detta ändamål, om han ej har tillfälle vid någon ej för långt aflägsen läroanstalt inhemta de kunskaper en sednare tids erfarenhet samlat, och sorn nu i flera länder, genom inrättande af jordbruks-instituter, spridas?
Isis. — Leäcriparre, Fulmägtig Herr Lanäerliijolä, Olai iV^zssnus, Lag!Nan. iZic). — von Vobeln, 6oor§ Lori, Oswerste-K.isu kLNLN. r. Is2l — ^erliiröm, kror Daniel, ^iiesior. isLs. — von !ifn, ?edr, Dieulensak och lif Drskanr. Is28. — Osklenr-im, Osr! Outiot, Lornerrs. is4Z. — t4oclsrk)erna, (larl, Kongl. Leererzrare, Härold Ivid Kongl. Sw. Oräen. Iss4. — v»n klasro!!, Oart k^rsäric, (lärmors! wid lätta Orsgonarnr. !s77- — ^en^erlein, ^zcok, Kammarslrifware. i;86- — kaok, 6utiat ^Vilkslin, Fcndrjck. — DannerlrjernL, polian XVilkelm, KrigsRas, R. N. O. Is 94. — von lisans, 6sorx, Lapikains. is97- — ^rieclenreiok, Fullmägrig Herr W^irAin, (älres ^uZutt, IVlojor, R. S. 0. a) KIsÄor. L) Lcd. uti Bewillnkngs. Ulff., r6L0. Herr Lrsun-uststs!m, Lsr! 5/!ii§nus, Hof> Jun, kars. a) Eidt mera Herr LlsuosriFelm, I^rräric, Rytuuäjr^. r6or. — (^öerkcll, kekr, Ofwxrste - I^isutenanr, Kammar-Iunkare. i6iz — Hri^LnsclmtZ!, ^näarr Lartsricst, I^ieurenqnr. löis.
Hvad åter vidkommer senaste delen af Hr von Hartmansdorffs anförande, med ett till hälften gjordt yrkande om ändring i beslutet, så nödgas jag motsätta mig det af skäl att det verkligen finnes åtskilliga sportler i HofRälterna, som svårligen kunna pä ifrågavar:de sätt ersättas, hvilket är anledningen, hvarföre sednare delen af tillstyrkandet blifvit upstäldt så som det synes af Utsk:s Betänk. Jag anhåller derföre om bifall på sjelfva det förslag till beslut som Utsk. framställt. Uppå härefter särskildt framstälde propos:ner bifölls Utsk:s nu i afseende på ifrågavar:de punkt gjorda hemställan, men ogillades följande pag. 6, uti motiveringen för denna hemställan, förekommande ord: ”och en sådan utredning måste i allt fall blifva utan ändamål, då för lönebeloppens bestämmande egentligen erfordras att känna sportlernas reglering för framtiden, hvilken det åter tillkommer K. M. att afgöra. I fråga om en sådan reglering delar dock Utsk. den åsigt, som af många RiksSt:ns ledamöter yttrats, att, efter den nya organisationens trädande i verksamhet, all expeditionslösen bör odelad tillfalla vederbör:de expeditionshafvande”. H:le och de öfrige punt,'terne. Utsk:s yttranden lades till handlingarne. Föredrogs ånyo och lades till handlingarne StatsUtsk:s den 21 och 22 dennes på bordet lagda Utlåt. N:o 182, i anledn. af erhållne återremisser å Betänk. N:o 69, ang:de utgifterne under RiksStatens Fjerde Hufvudtitel. 410 Den 20 Juli. Föredrogs ånyo StatsUtsIcs flen 21 och 22 dennes på bordet lagda Utlåt. N:o 183, i anledn. af återremisser å Betänk. N:o 71, ang:de reglering af utgifterne under RiksStatens Sjette Hufvudtitel. Detta Utlåt, företogs punktvis till afgörande, och förekoramo dervid Utsk:s yttranden ang:de nedannämnde punkter af Betänk.
Hr Akerman har anmärkt att summan, som skulle ingå för hela riket i afbetalning af fastighetslån, icke är större än 300,000 r:dr, och utgjorde således i jemförelse med hvad upbördsmännen förut hafva om händer ett ganska obetydligt belopp. Jag medgifver detta förhållande, men om man äfven anser summan på det hela vara obetydlig, så följer icke deraf att icke inbetalningarna inom ett eller annat upbördsdislrikt, i jemförelse till hvad de möjligen äro i andra distrikt, kunna vara ganska betydliga, och således denna uphörd innefatta en lockelse för upbördsraannen att oredligen förfara med sin upbörd, enär han har ökadt tillfälle dertill genom de flere serskildta slags medel, som ingå i hans redovisning. Såsom aktor i dylika mål har jag vunnit öfvertygelse derom att upbördsmän i allmänhet företrädesvis åsamkat sig balance på sådana medel, som icke stå under allmänna upbördens kontroller, emedan dessa medel icke kunna i upbördsböckerna och upbördslängderna upföras. En utskrifning af afbetalningslängderna skulle för hvarje fögderi blifva nödvändig, ifall raan ville ställa upbörden under lika kontroll med statens medel. Men en så beskaffad utskrifning skulle förorsaka så mycket besvär, att nära nog en serskild tjensteman finge tillsättas, för att kunna med ordning och redighet verkställa detta arbete. Det finnes likväl en annan utväg att bereda de låntagande en betydlig lättnad, hvilken utväg redan är af arméens pensionskassa begagnad. Denna inrättning har genom offentliga kungörelser tillkännagifvit, att kassans gäldenärer, ega rättighet att vända sig till en tjensteman inom kassan med sina ränteliqvider, emot det att de låta Den 12 April f. m. 343 räntebeloppet åtföljas af jemt så mycket, som fordras lill postporto, för att kunna återsända qvitto på de erlagdc räntemedlen. Jag ser icke något hinder hvarför ej Bankens Öfverstyrelse skulle kunna i detta hänseende vidtaga enahanda åtgärd.