Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr Lefre'n: Jag beklagar Hr Cederschjölds intolerans att icke vilja medgifva, att någon kan äga en bestämd tanke i en sak och densamma uttrycka, utan att taxeras såsom en frukt af sjelfförtroende. Jag beklagar, att Hr Cederschjölds förslag, att R. o. Ad. genom anställd votering skulle utröna mitt alltför stora sjelfförtroende icke kan komma att verkställas; ty R. o. Ad. lärer icke kunna få propos. på, huruvida det är rätt raisonneradl, att uti Sveriges aflägsenhet från verldsmarknaden ligger orsaken till Sveriges skiljaktighet från andra länder i afseende på silfrets inoch utströmmande; men i allt fall, om jag skulle blifva öfvervoterad, lärer deruti icke ligga mycket bevis för Hr Ceder - Den a5 Juli f. m. •99 schjölds maning, enär lian sjelf så ofta blifvit öfvervoterad uti Constit.Utsk. Hr Cederschjöld: En värd talare, Frih. Ehrenborgh, har förmenat, att jag i dag tillstyrkt, hvad jag i går afstyrkte i afseende på formen för frågornas behandling. Men så vidt jag kunde förstå, då jag under disciissionen i går sent uppkom, var fråga 0111, att en punkt skulle tagas till japropos. och till contra-propos. de öfriga punkterna. Sådant har mitt förslag icke varit i dag, utan jag har endast velat, att alla punkterna, fr. o. m. den 5:te t. a. in. den g:de, skulle efter hvarandra afsläs och derefter i deras ställe antagas det af mig uppgifna redactionsförslag. INågon motsägelse häremellan och hvad jag i går yttrade kan jag således icke inse. Samme talare har i det förslag, han uppgjort, stadgat såsom vilkor för Bancostyrelsens rättighet till silfverköp, noga tillsyn derå, att silfret från utländsk ort inkommer.
TJtdr. d. 3 Mars 1841. i55 N:o 7, i anledning af väckt motion om serskildt ansvar för förfalskning af enskilde Bankers sedlar. Bifölls. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Banco-Utskottets följande Memorial, Utlåtande och Betänkande: N:o 145, med hemställan, att Kronofogden, Assessoren A. H. Lagerlöf måtte beviljas eftergift af ränte-betalning för en Bankens Odlings-låne-fordran, derföre betalnings-skyldighet blifvit Assessoren ådömd. N:o 146, i anledning af gjord hemställan om afskrifning af nåsra utaf numera aflidne Kronofogdarne B. Carlsson och M. Rabe uppburne, men förskingrade låne-fordringar. N:o 147, med förslag till Taxa å expeditions-lösen i Rikets Ständers Bank samt dertill hörande Discont-Verk och Låne-Contoir. S. D. Vid nu skedd förnyad föredragning af Statsoch Banco-Utskottens Utlåtande N:o 144, i anledning af gjord framställning om sammanslående af de Banco-räkningar, hvarå det Manufactur-Disconten beviljade understöd i Banken är anvisadt, blef samma Utlåtande af Slåndet bifallet. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Banco-Utskottets följande Utlåtanden och Memorial: N:o 148, öfver en af Herr Biskop Agardh väckt motion, angående användande af en fjerdedel utaf Bankens framdeles årligen blifvande räntevinst till allmänna arbeten. N:o 151, i anledning af väckt fråga om upphäfvande af föreskriften i 228 §. af nu gällande Banco-reglemente, angående förkortande i visst fall af låneliden vid omsättning af från Banco-Disconten erhållet lan. N:o 152, med hemställan om afskrifning af obetald arrende-afgift för den till Malmö Låne-Contoirs hus hörande gårds-jord. S. D. Föredrogos ånyo Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens följande
När hennes varningar ingenting uträtta, måste hon, för att ej förnärma samvetsfriheten, lossa de synliga band, hvarmed hon faslhåller individen. Men ej tillhörer det henne, att liksom ledsaga den affällige in i ett annat religionssamfund. Och hvilken vore väl vinsten för kyrkan sjelf att få behålla inom sig dessa dissenterande, som kanhända vore de mot henne mest fientliga eller hvilkas tro och sedliga lif hindrade deras emottagande i annat religionssamfund? Kyrkan bör visserligen icke förskjuta någon; men hon bör ej heller fasthålla någon emot hans vilja. Split och söndringar uppstode derigenom inom henne, och hon förlorade sålunda den koncentrerade kraft, som kunde göra henne mäktig att värna sig sjelf. Och äfven inom församlingen kunde dessa dissenterandes qvarhållande icke und gä att väcka oro och förargelse. Oaktadt uppenbart fientliga mot kyrkan, skulle de dock fortfarande få deltaga i behandlingen af frågor, som rörde kyrkan eller den offentliga undervisningen, äfvensom i prestval; ocb deras röst kunde dervid ofta vara den afgörande. Det är fara värdt att sådana exempel kunde locka andra att, i afsigt att få bilda egna församlingar, utträda ur en kyrka, som förvandlats till en tummelplats för en mängd emot hvarandra fientliga partier. Det är dock en invändning af skenbar vigt, som emot Utskottets åsigt i denna fråga skulle kunna framställas. Det vore den, att Staten, genom att tillåta utträdande ur kyrkan, ulan att den affällige inträdde i annat tillåtet religionssamfund, visade en vådlig likgiltighet om samhäilsmedlemmarnes religiösa lif och deras själavård. Men härvid bör framför allt erinras, att en sådan invändning förutsätter en alltför krass uppfattning af kyrkans betydelse och verksamhet. Ty skall kyrkan rätt uppfylla sin bestämmelse, måste hon vara detsamma som statens andliga luftstreck: hennes inflyiande måste vara såsom klimatets, hvilket ingen kan undandraga sig, fastän det verkar olika på olika individer.
Jag vill ej mäta mig med den adle Friherren i förmågan att bedöma kommande ting, och vågar således icke yttra mig om, hvarken huru många Båtsmän hvarje stad, vid en skeende slut - Den 12 Marse. m. 4.13 lig reglering, kommer alt erhålla, eller huru voteringen i BorgareStåndet denna afton kommer att utfalla; men jag behöfver deremot icke känna mycket af våra former, för att kunna bestämdt säga, att Utskottens Förslag aldrig kan af Regeringen verkställas. Det är en bestämd princip, att, vid sådane fall, vederbörande alltid skola böras, hvilket här icke är förhållandet, ehuru Friherren velat påslå att så skett. Dessutom säger ju Friherren, att den gjorde undersökningen är origtig. Han hänvisar till handlingar, som han sjelf medger vara opålitlige och föranleda till ny undersökning. Jag hemställer derföre, huruvida det är consequent handladt, att säga, det upplysningarne äro alldeles ofullständige, men vi bygge det oagtadt derpå förslagen till en provisionel reglering. Den Tabell, sorn åtföljer Utskottens Betänkande, visar, att det finnes mångå städer, som skulle förlora betydligt, såsom t, ex. Stockholm, hvilken skulle prestera i5p Båtsmän i stället för 100, samt Lund, som nu har 5, men framdeles skulle underhålla 8. Att Friherren och de som delat hans åsigt, ej varit så säkre på sine uppgifter, och att de sjelfva bordt komma under fund'dermed, synes deraf, att da först framkommo med ett Förslag, som i Utskottet voterades omkull, hvarefter de framställt ett nytt, som de voro lycklige nog att genomdrifva.
Att anspråken på fattigunderstöd blifvit i sednare lider ökade, åtminstone i förhållande till den ökade folkmängden, är dessutom ovedersägligt; varande således föga troligt, att totalkostnaden för allmän fattigvård å Länets landsbyggd kan betäckas med den summa, tabellen derför upptager, utan torde denna böra ökas med åtminstone 100 procent. Ett för detta Län sliftadt Hushållnings-Sällskap, försedi med af Eders Kongl. Maj:t Nådigst fastställde stadgar ocii nu mera arbetande på tvänne afdelningar, som hafva sammankomster i Wenersborg och Borås, bemödar sig val att uppmuntra till odlingsoch näringsflit samt till i allmänhet nyttiga företag; men finnér icke bland Länets invånare det deltagande, som skulle understödja stiftelsen och beforda en större verksamhet, hvilket kan antagas härröra deraf, att Länets jord innehafves och skötes, med få undantag i hvarje ort, af hemmansbrukande allmoge och andre än smärre jordbrukare. Föremålet för Sällskapets omtanke är äfven vidsträckt och af natur att ej medgifva någon hastig eller starkt i ögonen fallande framgång. Hushåilnings-Sällskapets kapitaltillgångar utgöra nu mera endast omkring 10,000 R:dr, hvarförutan likväl Sällskapet är egare till Velerinärinrättningarne i Wenersborg och Borås. Socknemagasiner finnas inrättade endast uti 27 å 30 socknar, och de äro således ganska få, jemförelsevis emot socknarnes i Länet stora antal.
på det Riksens Stms fattade beslut måtte så snart som möjligt kunna tillämpas, skulle tilldelas rättighet att om dem underrätta Fullmäktige i RiksgisKont., hvarjemte Utsk. säger, att dessa beslut naturligtvis komma att införas i Riksg:sKont:s nya Reglemente. Utsk. skulle sålunda underrätta Fullmäktige i Riksg:sKont., att ofördröjligen sätta i verkställighet beslut, af hvilka flere, enligt hvad nyss sades, äro af beskaffenhet att dessförinnan fordra Konungamaktens medgifvande; och allt detta utan att ens afvakta Ständernas fastställelse å det blifvande Reglementet för RiksgisKont.! Detta sätt att gå till väga kan jag, för min del, icke annot än på det allvarligaste ogilla, hvarföre jag vördsamt yrkar propos. på utslag å Mein., såvida R. o. Ad. icke skulle finna lämpligare, att detsamma varder fiterremitteradt, hvilket jag visst icke vill motsätta mig. Hr Printzensköld, Carl: Om jag å ena sidan villigt er känner den välmening, som hos Ilöglofl. StatsUtsk. legat till grund för det förslag, hvilket i förevide Betänk, framställes, så kan )ag likväl, å andra sidan, icke undertrycka den anmärkn:n, att detta förslag icke blott vittnar om föga bekantskap med sätlet för förvaltningen af Kronans intrader, utan äfven ådagalägger nog liten omtanke i afside på den säkerhet för Kronan, som med denna förvaltning alltid bör vara förenad, så att ensamt härutinnan Iigga de mest giltiga skäl tili förslagets förkastande, äfven om icke detsamma, hvad likväl den ledamot, som näst före mig hade ordet, uti ett sakrikt anförande redan ådagalagt vore uppenbarligen stridande emot Reg:sF:n, och således redan af denna orsak alldeles oantagligt.
I entréqvintetten har tenoren några lätta och lediga tonfall, alldeles i karaktär med hans obekymrade, chevalereska väsen, elägt som han tydligen är med lord Edvard Armel, f. d. Georges Brown (Hvita frun). Qvintetten är ett äkta pariser * fabrikat, hvadan den ock högeligen gouterats därstädes. Jämförd med Bizets Carmen-qvintett, blir det just ingenting qvar af Délibes, men utan slik förkrossande jämförelse gör stycket ingen ledsam effekt, löper ledigt undan i flyende takt och med delvis rätt pepprade harmonier. Att intermezzokupletterna, som afhandla, den ena orienteus den andra occidentens sätt att älska, äro skrifna alldeles lika hvarandra, innebär ett misstag och en smaklöshet. Här kunde Auber ha gjort något. Som de nu äro, kunna de uteslutas. De äro obetydliga nog till det. Konversationstonen mellan de engelska herrskaperna är lyckligtvis ej troget lokaliserad, à l ' anglais, utan dess bättre fransk, i små witziga uddar, garnerade af ett sinnrikt och lifvande förstående ackompagne-ment. Kontrasten mellan de indiska sagogestalterna och herrar och damer från vår egen samtid och krets är litet besk att smälta. Men då nu vår tids societet ej passar att operiseras, måste ju hrr librettister från Indien hemta nödigt operastoff, kompositören orientalisk kulör. Märkvärdigt är dock, att vår tids på ämnen så strandsatta kompositörer ej taga Indien helt och hållet, och ej blott några ingredienser som Délibes här, eller Auber (le Dieu et la Bayadère, le Premier jour du Bonheur) eller Adam (Si j ’ étais roi! ) eller Halévy och — Hallström (Jaguarita 1 ’ Indienne). Richard Wagner sades vara betänkt på att efter Parcifal öfverge de germaniska folksagorna och egna sig åt sanskritliteraturens briljanta hjeltar och hjeltinnor, hvartill han nog varit rätte mannen. Men han dog, och ingen annan tycks vara född dertill. Körerna spela ingen stor sol i op. Lakmé.
Men vid den rättegång, som derpå följde, kunde hvarken i första eller andra instansen någon enda tillvitelse ledas i bevis, och domstolen dömde den anklagade fri. Han bar sedan inträdt i tjenstgöring och någon klagan har mig veterligen icke sedermera försports. Frågan om ett nytt reglemente för inrättningens förvaltning samt rättigheten för åboer att lösa til! sig hemmanen under enskildt äganderätt, har, såsom Betänk. och flera föreg:de talare uplvst, varit föremål för vederbörande embetsmyndighefers åtgärder och K. M:s pröfning. Det förhåller sig härvid, såsom den siste värde talaren uplyst, att det icke är fråga om att köpa hemmanen till skatte, såsom vanligt är med kronojord, utan egentligen att friköpa dem under enskild äganderätt. Kuratelets majoritet hade i detta afseende tillstyrkt, att den del af godset som blifvit indragen och sedan åter donerad för inrättningens behof, skulle få försäljas under äganderätt, men trodde sig icke kunna utsträcka denna rättighet äfven till de testamenterade och icke till Kronan indragne hemmanen. KammarColkm gick längre och tillstyrkte att hemmanen måtte till inne - Den 9 Maj. hafvarne få försaljaa under enskild äganderätt, ehvad de voro indragne eller icke, och Just.Kiinsleren har vilkorligt tillstyrkt detsamma. Nu återstår likväl en uplysning som Utsk. förtegat. Det är den, att K. M. redan afgjort denna fråga. Ar 1853 d. 1L April afslog K. M. det väckta förslaget om friköpande, på samma gång som vederbörande anbefalldes att upgöra förslag till en sådan förändring i de för stipendii-hemmanens förvaltning och uplåtande gällande föreskrifter, att derigenom, utan mehn för stipendii-kassan, hemmans-åboernes bästa, så vidt rättvist och billigt är, må kunna befrämjas. I den egenskap jag innehar såsom ordf:de i styrelsen, kan det icke anstå mig att hvarken tilleller afstyrka någon åtgärd.
Men reflexionen är fri och afväger begrundande det ena mot det andra eller söker skärskåda föremålet från så många synpunkter som möjligt och detta desto mera, ju friare och därmed högre den är. Den når därför i och för sig icke fram till den säkerhet och fasthet, som tillhör den omedvetet organiserande verksamheten och som är behöflig för genomförande af en fullständig organisation af själens lif. Men denna brist afhjälpes så, att den förra verksamheten tränger in i och tager i sin tjänst den senare. På detta sätt förbindas styrka och kraft med inre ordning i organisationen. Känslan får tillfälle att verka impulsivt och omedelbart; viljans riktning på målet blir fullödig och hel. Men under detta är reflexionen ständigt vaken, rensande motiverna och klargörande målet. Så uppstå karakterer sådana som Sokrates och Jesus. Vi taga nu ett språng från den filosofi, som tillhör den enskilde personligen till (den, som kan sägas tillhöra mänskligheten, i sin helhet betraktad. Det är klart, att stor olikhet skall vara rådande mellan dessa båda slag af filosofi. Den förra behöfver tydligen icke äga sträng giltighet eller vetenskaplig karakter, blott den tillfredsställer individen själf. Därför har ofvan blifvit framhållet, att den kan vara grundad i en på auktoritet (särskild »uppenbarelse») hvilande religionsuppfattning eller vara byggd på en liflig af känsla uppvärmd fantasi. Men den senare måste naturligen åtminstone göra anspråk på teoretisk giltighet för hvarje förnuftigt väsen; därför är det nödvändigt, att den har till organ det af de logiska lagarne bestämda eftertänkandet, hvilket är möjligt blott om den har vetenskaplig form. Mänsklighetens filosofi är sålunda speciellt den filosofiska vetenskapen. — Men ännu en sak är att taga i betraktande härvid. Vi erinra oss från det föregående, att individens världsoch lifsåskådning är hans egen genom själfreflexion vunna själsenhet använd såsom grund för en sann och egentlig organisation af hans andliga lif. I analogi därmed är det antagligt, att den filosofiska vetenskapen skall visa sig vara en enhet, som mänskligheten vunnit genom själfreflexion, och som den gjort till grund och måttstock för en sann och egentlig organisation af sitt inre lif. Men nu ligger det i öppen dag, att individens enhet är af helt annat slag, än den som till äfventyrs finnes hos mänskligheten.
Delägare i solidarisk bank, commandit-delägare likväl undantagna, ansvara med egendom och personer för uppfyllande af alla bankens förbindelser i sådan ordning, att, derest, vid anställda utmätningsförsök hos directms ledamöter, tillgång i lösören saknas för betalning af fordran, den någon hos banken äger, borgenären är berättigad för bristen vända sig emot den eller de delägare honom godt synes. Har banken kommit i concurstillstånd, äge borgenärerne emot hvardera delägaren den rätt, nu sagd är, änskönt försök till utmätning hos directms ledamöter icke föregått, 2Ö § af Utskottens förslag. Hr Stråle: Jag tillstår, att jag mycket tvekat, huruvida det vore rätt att medgifva den ändring uti nu gällande lagar i afseende på solidarisk ansvarighet, som denna 5 innehåller. Nu är stadgadt, att icke någon delägare i sådant bolag, hvari solidarisk ansvarighet äger rum, kan derifrån entledigas annorlunda än genom pålysning af bolaget, att årsproclama hålles för alla delägarne, hvarefter han kan blifva från bolaget skiljd. I följd deraf hafva delägare i bolag, som uraktlåtit denna formalitet, efter många års förlopp, då bolaget råkat på obestånd, blifvit dömda att ansvara för bolagets skuld. Likväl finner en hvar, att detta vore ett alltför svårt band för solidariska banker, och fastän den, som har att fordra', ej kan gå i mistning om sin rätt, utan att hafva blifvit hörd, då någon söker att blifva fritagen från den ansvarsförbindelse, hvaruti han står, så ligger ej deri ett ovilkorligt hinder emot denna §:s antagande; ty man kan säga, att fordringsägarens rätt är iakttagen derigenom, att kungör, utfärdas om bolagsmannens afgång och att likafullt bans ansvarighet ej upphör förrän ett år derefter. Då erhåller fordringsägaren lid att bevaka sin rätt, och detta är eu slags årsproclama. Jag vill der - Den 21 Mars c. m. 479 före ej motsätta mig antagandet af denna §; men vill man yrka antagande af reservantens förslag, så har jag mycket att deremot anmärka, ty jag tror det skulle medföra mycken våda för den solidariska ansvarigheten.
Hamilton afstå från en begäran, som han tvänne gånger upprepat. 436 Den 22 Maj f. ra. Gr. Hamilton: Då många nu icke närv:de ledamöter af Ståndet varit öfvertygade att Irågan icke skulle förekomma förr än i morgon, kan jag icke afstå från min begäran. Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande BankoUtsk:ts den 13 och 20 dennes på bordet lagde Betänk. N:o 35, med förslag till reglering af Bankens låneoch kreditivrörelse samt om användande af upplupen bankovinst. Irsta, 2:dra och 3:dje punkterna. Biföllos. 4:de punkten. Hr Nordenfelt, Enar Wilhelm: Då i detta Betänk, förekomma flera §§, som äro alldeles lika med dem i det nuvarande reglementet, hemställer jag, att sådana §§ ej må behöfva uppläsas. Sedan Hr Gr. o. Landtm, framställt propos. på bifall till den nu föredragne punkten och dertill svarats ja, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att Hr Nordenfelt hade föreslagit, att under föredragningen af förevrde Betänk, sådana delar af Utskrts förslag, som voro till innehållet alldeles lika med motsvarande stadganden i nu gällande Banko-reglemente, icke skulle uppläsas, såvida det ej af någon ledamot särskildt äskades; och hemställde Hr Gr. o. Landtm., huruvida R. o. Ad. härtill ville lemna bifall. Ropades ja. 5:te—8:de punkterna. Biföllos. 9:de punkten. Hr von Ehrenheim, Per: Utsk:ts afstyrkande af Hr Wallenbergs motion öfverensstämmer ej rätt väl med de grundsatser för Bankens förvaltning, som på sednare tider gjort sig gällande hos R. St:r och som Banko-Utsk:t äfven i öfrigt vidhållit, eller ens med de åsigter, ang:de ifrågav:de kreditiv, som blifvit framställda och vunnit framgång. Så har bankolagstiftningen tid efter annan gått ut på att indraga allmänna diskonten, fastighetsbelåningen, så hafva skiftesoch odlingslånen längesedan upphört, och i afseende å detta kreditiv beslöto R.
Be» räknade io38 T:r Spannmål samt 1725 Ridå* i386 Stats-Utskottets Betänkanden, 44 sk. Bekiädnads-Penningar, och skulle det häraf uppstådde Behof komma att successivt minskas och försvinna i mohn af de personers afgång, som till följd af det lija Regementets organisation skulle förflyttas på I11- dragnings-Stat samt Löneoch Beklädnadspenningarne för desse sednare vid innehafvarnes afgång ofelbart uppföras på BeväringsRegementets Stat m. m.; åliggandes Bevärings Regementets Officers Corps, som till största delen blifvit utsedd bland förre LifDrabante Corpsen, att vid högtidliga tillfällen och Ceremonier hos Kongl. Maj:t tjenstgöra såsom Lif-Drabanter, klädde i Kyller och Harnesk, samt dessimellan fortfara med Vakthållning hos Kongl. Maj:t. Stats-XJtskottet har väl funnit, att denna af Kongl. Maj:t för nödig och nyttig pröfvade förändring med Lif-Drabante Corpsen, till en början medför ökade utgifter utöfver de för denna Corps på Riks-Staten vid sista Riksdag anslagne 24,443 U:dr 14 sk., men som denna högre utgift likväl efter hand, som Lif-Drabanter antingen öfverflyttas till tjenstgöring på Lif-Bevärings Regementet eller på annat sätt från Corpsen afgå, försvinner och deremot besparing med tiden uppkommer, emedan Lif-Bevärings Regementets Stat erfordrar mindre anslag, än förra Lif-Drabante-Corpsen, har Utskottet trodt något anslag dertill nu icke behöfva anvisas, utan föreslår, att det förra Slats-ansla get - Sta tsUlskottets Betänkanden.
Efter omförmälande af de flera betydliga och högst kostsamma samt till största delen för kringliggande landsort jemväl gagnande arbeten och byggnader, m. m., sorn under sednare åren blifvit af Christianstads stad företagna och hufvudsakligen utförda, samt de ansenliga utgifter, som staden för dessa förelag måst vidkännas och hvilka för den numera i det närmaste fullbordade hamnbyggnaden vid Åhus saint tillvägabringande af segelled deremellan och Christianstad vida öfverstigit det först uppgj orda kostnadsförslaget, har nämnde stads ombud vid innevarande riksdag, Herr 4 Stats-Utslsottets Utlåtande, N:o SO. S. Österberg, i motionsväg framfört stadens anhållan, att, då staden för omförmälda arbetens utförande varit nödsakad att utöfver dertill erhållna bidrag af allmänna medel upplåna en summa af ej mindre än 153,000 R:dr ”emot ganska hög ränta,” hvilken svårligen utan ytterligare skuldsättning kunde af staden betalas, Rikets Ständer måtte bevilja meranämnde stad elt lån å 100,(XX) R:dr emot 2 å 3 procent ränta och årlig' amortering med ett denna ränta motsvarande? belopp samt emot den säkerhet, som för samma lån kunde anses erfordras och böra foreskrifvas. Enligt hvad Stals-Utskottet, till hvars utlåtande den härom väckta motionen blifvit af liorgare-Sländet remitterad, inhemtat af deruti åberopade och Ulskottet tillställda handlingar, hafva de intill sistlidet års slut bestridda kostnader för hamnbyggnaden vid Åhus utgjort 140,049 R:dr 21 sk. 7 rsl. och för anläggningen af llernesta kanal jemte upprensningen af Helgeå 23,857 R:dr 43 sk. 1 rst.; varande kostnaderna för de ännu återstående arbetena i Åhus hamu beräknade till 5,530 R:dr och för nämnde kanals fullbordande samt mudd rings-ar betena och kajbyggnaden vid staden m. m. till 13,860 R:dr.