Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Icke så att vi skulle underkänna betydelsen af den vetenskap, hvilken mer än mången öppnat nya, omätliga vidder för mänsklig forskning och vetande, eiler vara blinda för den mäktiga inverkan på människornas tankar och tro, för den omgestaltning af deras andliga uppfattning och åskådning, som denna vetenskaps rön utöfvat och än mera genomgripande skall ut-öfva, när dessa rön och konsekvenserna af dem hunnit tränga ut till de stora massorna. Men härmed äro vi ockinne på den sak, som dikterat och berättigar vårt omdöme. Den orientalistiska vetenskapens storhetstid är förbi; då Åkerblad, Champollion d. y. och Thomas Young tydde Faraonernas heliga skrift, då Grotefend och Rask löste kiltecknens gåta, då Oppert skref sitt historiska verk och Max Muller grundade den jämförande religionsvetenskapen, utförde de vetenskapliga storbragder af den mest betydelsefulla innebörd och man har icke rätt af dem begära något mera. Men om deras efterföljare skola i någon mån vinna rätt till samma berömmelse, måste de gå vidare framåt och icke nöja sig med att å den en gång lagda grunden rada upp materiel, af mer eller mindre värderik halt. Det tillhör dem att draga ut konsekvenserna af sin vetenskap, att låta hvad de inhemtat om de gångna tiderna komma vårt nutida samfundslif till godo eller med andra ord att gifva oss resultaten af sin forskning tillhanda i sådan form att de kunna inverka på vår verldsåskådning. Men härför hafva de visligen aktat sig och därmed är ock den orientalistiska vetenskapen i deras händer ofarlig och gagnlös. Icke ens Max Müller, hvilkens vetenskap dock af sig själf synes rent af tvinga därtill, har vågat eller kunnat gifva tillkänna den djupaste innebörden af sin forskning. Hade han så gjort, borde han blifvit vår konungs gäst, icke å Grand utan kanske snarare å en viss holme i Mälaren. Nu må man brösta upp sig och säga, att vetenskapen är sig själf nog, men der med frånkänner man den ock sin förnämsta uppgift: att verka ombildande på människoanden, utan hvilket dess ära är ringa och gagnet ytligt.
Jag kunde beskrifva för dig hennes höga växt, ädla hållning, hennes ansigte, der, oaktadt många skrynklor och en gulblek hy, spår af stor skönhet äro omisskänneliga, den höga pannan kring hvilken några svarta, gråsprängda lockar tränga sig fram, under den enkla mössan, jag kunde tala om hennes djupa, allvarliga ögon, hennes sakta och ändå högtidliga röst, och du kan dock ej göra dig en föreställning om hvad som gör henne så ovanlig. Man har sagt mig att hennes lif varit lika utmärkt genom exemplarisk dygd, som genom lidande, och dygd och lidande ha uppkallat inom henne en stilla storhet, en storhet som aldrig vinnes af lyckans och naturens gunstlingar och som stämplar hela hennes väsen. Hon såg mig ut som om alla verldens småheter gledo förbi henne oanmärkta. Jag kände för henne en ovilkorlig vördnad, som jag aldrig ännu så känt för någon menniska och tillika ett stort begär att komma henne närmare, att vara henne nyttig, att förtjena och vinna hennes aktning – jag tyckte som om jag sjelf deraf skulle bli litet större, eller åtminstone bättre. Och när jag förnam att hon sökte en skicklig och kunnig förvaltare för sitt mycket förfallna gods, tillbjöd jag mig i all, (eller utan all) blygsamhet, som en sådan och kände en nästan barnslig glädje, öfver att bli antagen och afreste genast till hennes gods, för att der göra mig hemmastadd och bereda allt till hennes emottagande.« Så Harald, nu till Susanna. Barbara Susanna Björk var ej vacker, kunde icke ens kallas täck, (dertill var hon för stor och stark), men hon kunde se bra ut. De blå ögonen blickade så redligt och öppet ut i verlden, ansigtet, rundt och fylligt, antydde hälsa, godhet och lefnadsmod, och när Susanna var glad, när den friska munnen öppnade sig till ett hjertligt skratt, då kunde man just bli glad, bara att se på henne. Men sannt är, att hon ganska ofta var vid dåligt lynne, och då såg hon alls icke behaglig ut. Hon var en stor, välbygd flicka, för dugtig i sina rörelser att de skulle varit behagliga, och hela hennes väsen röjde en viss brist på bildning. Stackars barn!
Majit framdeles, vid förekommande frågor om dylika verks anläggning, i hvarje särskildt fall tillse, om eller i hvad mon å de utaf bergslaget till stöd för berörda anhållan uppgifna omständigheter afseende må kunna fästas Ilvad dereft r angår Rikets år 1841 församlade Ständers, uti underdånig skrifvelse den 8 Maj nämnde år, gjorda framställning om upphörande af eller inskränkning i allmogens inom vissa socknar af Stora Kopparbergslän åliggande, alt in natura lefverera de lill Stora Kopparbergs Bergslag utgående liemmaTiSränlesamt qvarntullseller mantals-kol; i anledning hvaraf undersökning, rörande tillkomsten af Bergslagets privilegium att berörde räntor på sådant sätt utfordra, jemte de omständigheter och förhållanden i öfrigt, som med denna fråga ega sammanhang, blifvit of ofvanbemälde kommittérade förrättad, hvarvid fullmäktige för Thorsång® och Stora Schedvi socknar i Kopparbergs fögderi, Rättviks och Leksands socknar med Gopa T anlag i Ueder-Siljans fögderi, Säthers och Gustafs socknar jemte Mockfjerds kapell under Gagnefs församling, samt dessutom, af Stora Tuna, uti Ofvanbron och Utombron indelade socken, Laxsjö bruk, med byarne Långmyran, Hästberg, Smälla och Idkerberg af Brobygge fjerding inom Ofvanbron, Silfbergs och Skärsjö fjerdingar med Grängshammars bruk, Rämsbyg<den, Holmtjern och Myggsjön af Hesse fjerding inom Utombron samt delKih. till R. St.
Majit att, om och hvar så skulle pröfvas lämpligt, kunna efter samma beräkningsgrund förvandla de serskilda slagen spanmål och mjöl till tunnor spanmål, att utgöras med endast korn, samt i öfriga län och orter med råg och korn, eller råg, korn och hafra, efter del förlfåiknde emellan dessa sädesslag^, Kongl. Majt i nåder bestämmer. Stalt-Utskottets Utlåtande, IV.-o 3t2. 31 2:o att tills vidare räntan inom Stora Kopparbergs län förblifvser oförändrad; 3:0 att inom Westerbottens län utom Nordmalings sool:en och Norrbottens län ingen annan förändring vidtages, än att det i hvarfa mantals ränta ingående | # smör, hvarmed smör-räntan öfverst piter 2 | 1#, förvandlas till 8 runstycken banko, hvarigenom räntan för hvarje mantal blifver 2 | tunnor, 2 ~ 1# smör och 3 i r.dr banko i penningar. Förvandlingen kom, för bägge länen sam manni k 11a dt, endast att röra omkring 7 ltt smör. Att vid slutet af 23:d.je § införes följande tillägg: Dock undantagas från denna indragning de räntor och afgifter, som utgå af donerade hemman och lägenheter. Att efter § 26 införes en ny § af följande lydelse:
Med afseende på mom. 4 eller ang:de den ränta som bör beräknas å kreditiv, lemnade åt SparBankerne, så är jag till alla delar af samma tanka sorn Frih. Tersmeden. Kreditivet bör icke begagnas för att å detsamma lyfta penningar till utlåning, utan blott då den egentliga kassan vid något tillfälle tryter. Då är det äfven gifvet att det icke finns något skäl, hvarföre SparBanken skall behöfva eller ens kan begära att erhålla förmånligare vilkor än andra kreditiv-tagare. Jag får derföre, med afseende på mom. 4, anhålla om bifall till det af Frih. Tersmeden framställda förslag. Frih. Baab: Yi äro många ense derom att Diskont-rörelsen icke är bankmessig, men om så är, så bör man icke göra den mindre bankmessig än den kan vara. Man bör åtminstone vid räntans bestämmande gå tillväga på samma sätt som vid de andra lånegreriarne, och göra räntan lika på lån från allmänna Diskont-fonden som från andra fonder. Häremot invänder man, att det 8r ett särskildt förhållande med allmänna Diskonten, emedan räntan afdrages vid lånets lifgifvande. För min del får jag då uplysa, att mau betalar förskottsränta såväl för lån från Manufaktur-Diskontfonden, som för andra lån på kortare tid, och när man kan betala förskottsränta för dem och ändå betala 6 proc, så kan man göra detsamma med lån från allmänna Diskont-fonden. Jag får derföre förena mig i det yrkande som flera talare framställt, nemi. att räntan för lån från allmänna Diskonten skulle bestämmas i likhet med räntan för lån från allmänna Handelsoch NäringsDiskonten. Hr Mannerskantz, Adolf Fredr.: I afseende på en talares anmärkn. att man icke borde bestämma räntan till 6 proc., derföre att räntan betalas i förskott, får jag säga: att de Filial Banker, som ännu icke ingått på de af B. St:r vid sisth Biksdag bestämda vilkoren, taga i detta ögonblick 6 proc., och likväl räntan i förskott;'det är i enlighet med det Begleimte som för dem blifvit sanktioneradt. Jag kan icke se, hvarföre icke allmänna
Enligt rättegångsprotokollen hade ej mindre än tre förmögna bonddöttrar samtidigt lagt sina snaror för » Magnus », men denne hade naturligtvis » så mycket mindre däraf kunnat draga någon försyn som hon var af samma kön som de. » Till sist blef en af dessa tre, en Maria Audersdotter, så förtviflad öfver » Magnus » kallsinnighet, att hon försökte beröfva sig lifvet genom hängning. Försö- ket misslyckades, och den älskogskranka blef kallad till pastor Kihlmark, för hvilken hon som orsak till själfmordsförsöket uppgaf sin obesvarade kärlek till den unge klockaren. Pastorn lät nu kalla bägge till sig och » föreställde dem deras väsende med tillfrågan, om Magnus (som han ännu intet vetat annat än at han var karl) ville taga Maria Andersdotter till hustru? Hvartill denne så kallade Magnus dock strax nekat » Emellertid fann hon, hemkommen från prästen, sig böra upptäcka för sin husbonde, skomakaren Lars Jansson, sitt rätta kön. Skomakaren å sin sida ansåg sig ej böra för vederbörande prästerskap hålla detta doldt, och följden blef att pastor Kihlmark för den världsliga myndigheten angaf förhållandet. Kronobefallningsmannen Johan - pfp, • I 1 Endast i forseglade paket. Hushållskaffe ä 1,25 pr paket ä ' / •&gt; kg. Fint kaffe ä 1,50 » » Finaste kaffe ä 2, — » » erfarenheter. Tålamod erfordras det nog, men har man sinne för att iakttaga de små blomlifvens utveckling, skall det bereda en mången stund af nöje. En mängd personer synes föredraga, framför att så frön, att köpa hela växter eller att sätta lökar och rotknölar, ja, de tycka t. o. m. det är ett tålamodsprof att vänta på att skott, som de satt, skola växa upp och blomma. Men jag säger: » den, som väntar på något godt, väntar aldrig för länge. » Jag har just aldrig ägnat mig åt skötseln af lökväxter.
Utskotten, som nu gå att vördsamt hesvara alla i dessa serskilda hänseenden Utskotten meddelade erinringar, tro sig komma Rikets Höglofliga Ständers önskan om undvikande af lidsspillande vidlyftighet närmast till mötes, om, utan serskildt upprepande allestädes af de Ståndsledamöters namn, sorn sig i ämnet utlåtit, endast hufvudsakligen redovisas för sjelfva anmärkningarne och Utskottens, vid granskning deraf, antingen förändrade eller bibehållna åsigter. -O Så väl utaf flere reservanter mot Utskottens förra Betänkande, som ock af åtskilliga Högv. Preste-Ståndets Ledamöter, Lag-s. Allm. Besv.o. Occ.Utsk. Utl. N.o 60. 7 har det först blifvit klandradt, ”att de sammansatta Lagoch Oeconomie-Utskotten tili någon granskning upptagit det senare, Rikets Ständer i Väder meddelade, alternativa förslaget om upphäfvande af alla hittills brukliga Prest-val, hvilket förslag, såsom förutsättande en Grundlags-förändring, ansetts ensamt tillhöra Constitutions-Utskottets pröfning”. Jemte förnyadt åberopande af de i förra Betänkandet, sid. 12, andragne skäl, få Utskotten häremot, med instämmande uti den inom Högv. Preste-Slåndet af åtskilliga Ledamöter redan yttrade mening, vördsamt förklara sin tanka oförändrad vara den, att detta ämne, som icke blott är af Constitutionel, utan tillika af Juridisk, Administrativ och Ecclesiastik natur, för bedömandet åtminstone af behoj<vet och nyttan af den föreslagna förändringen, tillhört dessa Utskotts primitiva behandling. Icke elier kunna Utskotten häraf inse något hinder hvarken för de respective Riks-Stånden, att målet, der så nödigt pröfvats, till Höglofl. Constitutions-Utskottet jemväl hänvisa, ej eller för sistnämnde Utskott att, i följd af erhållna remisser, öfver detsammas Constitutionela egenskap sig utlåta. Vidare har af en Ledamot inom Höglofl.
!£>å ^öt tttnämnc någon till befallning af Den be* ffajfcnfjet, att lött på fat DenuiD ej åtföljer, eller förf framDeleö fornmer att åtnjutaö, l>v»arunDer förfåö tjenfegraDer i ?(rméen famt viD @tocfl)olntö borger* ffapö 3fti(itär»£orpfer, belägget? Derom utfärDaD fullmakt ellet öppet bref, utom l 9l:Dr för figtllpenntngar, meD fämplaDt papper till 12£ procent (inbegripen £anj(i» gebuf)r a 7\ procent) af Den lön, forn åtföljer Dplifa eller meD Dem jemförliga befallningar; bvarviD iafttageö, att för fullmagter t ^regemente, Sorpé eller Sltmeen, utan affeenDe på, wiD l)tui!fet Regemente eller toiD l>vilfen (Eotpö Den till bögre graD beforDraDe tjenar, äfvoenfom för fuUmafter raiD ©tocffyolmö fSorgerfapö Militär* Sorpfer, beräfningen alltiD fer efter faten för $ron* ^rtnfené «£)uj?ar»9Segemente, fann att, i affeenbe å be ferjfilbta ©eneralö*graberne i Arméen, 2Sårt nåbiga Söref af Den 18 december 1843 tanber till efterrättelfe. ‘tftär någon, forn förut marit eller är i kronans eller annan offentlig tjenft, tillägges f>ögre namn, fjeber od) märbigljet af embete eller tjenft, c^arteraö be Derom ttt Den på flat beflåDE>a orDittarie lön, Silfen, Derejl Den är inDelD, bör efter feDnafte årets markegång uträfnaS. SDiplomer för: Conful (inbegr. Sanjligeb.
Till den förra utsågs det ställe, der vägen från Sjövik, följande insjöns strand, delade sig i tvenne, den ena förande till Signildsborg, den andra till Vanloos eremitage. Mötestiden blef hvarje läglig qvällstund, sedan göromålen för dagen voro slutade, och den för älskande så behagliga skymningen utbredt sig öfver nejden. Johanna kunde desto lättare smyga till dessa möten, som hon egde en förtrogen i fröken Maria, för hvilken hon hade upptäckt sin lilla kärlekshandel. Sålunda sammanträffade de båda unga i all ärbarhet och tillbragte alltemellanåt en halftimma dels med att tala om sina bosättningsplaner, dels med att gnabbas. I båda fallen njöto de lyckan att vara nära hvarandra – och det var hufvudsaken. Petrus hade nu på en gång blifvit mycket förändrad; han lofvade sin far att till våren bli flitig i trädgården, slöt fred med portvaktaren och blef snart en gunstling såväl hos denne som de öfriga tjenarne, hvilka hitintills betraktat honom som en svår husplåga. En vacker månskensqväll hade de älskande träffats på mötesplatsen, sedan de på flera dagar icke sett hvarandra. Petrus redogjorde för sina framtidsutsigter väl för tionde gången, och Johanna tröttnade icke att höra på. – Ser du, min tös, sade Petrus, – nu vill jag hädanefter taga fars råd i akt och lära allt hvad han sjelf kan i trädgårdsskötseln. Se’n säger jag farväl till Sjövik och vandrar till min gamle farbror, som är sin egen trädgårdsmästare helt nära Stockholm. Gubben har inga barn, är orkeslös och vill gerna ha ett biträde, som kan styra, ställa och sköta hans näring. Han helsade förliden sommar på far, just för att få mig med sig hem, men far ville icke släppa mig ... – Kantänka, inföll Johanna; – du var väl oumbärlig på stället! – Ja, så sade far till farbror, men till mig sade han sedan: jag ville icke släppa ut dig, din odåga, för att icke ha skam af dig ... Men nu lofvar jag, att han ej skall behöfva skämmas.
Som detta synes mig vara stridande mot rättvisa och billighet, tager jag mig friheten föreslå ett tillägg i ofvannämnda Kapitel och § af innehåll: bar delegare före skiftet från by utflyttat med sina åbyggnader och uppfört dessa på sådant afstånd från byn, att de, vid utläggning af det nya skiftet, icke ligga till hinder för beredande af ett beqvämt och formligt skifte för de öfrige delegarne, så skall den sålunda utflyttade delegaren befrias från deltagande i den allmänna ulflyttningskoslnaden inom skifteslaget. Uti samma Kapitels § 6 har blifvit stadgadt: ”eller skall i skiftet bland inrösningsjorden ouppodlad mark emot odlad jord intagas; då bör —• bestämmas, huru de delegare, som af den odlade jorden komma att undfå tillökning skola för hvarje tunnland eller kappland fullgod jord odlingsersättning utgifva, antingen med penningar eller spanmål, foder eiler arbete etc.” Vid tillämpning af detta stadgande hafva likaledes landtmätare, egodelningsdomare och Högste Domstolen förklarat, alt endast den till åker uppodlade marken vore alt anse som odlad jord. Följden haral har blifvit den, att om en jordegare vid skiftet, i vederlag för åker erhållit äng, har han dessutom blifvit tillagd odiingsersättning för den bristande åkerjorden, utan alt behöfva utgifva ersättning för öfverskottet i äng, äfvensom att, om en delegare undfått öfverskott i åker samt fyllnad i afrösningsjord för bristande äng, han det oaktadt fått betala odlingsersättning för bela öfverskcttet, utan alt erhålla ersättning för bristen i ängsmarken. Detta är så mycket mera orättvist, som det är allmänt erkändt alt ängen är moder för jordbruket och att om man har tillräckligt med äng, man alltid kan göra Motioner i Bonde-Ståndet 1862. N:o 463. 747 sig åker.
Utsk. har i detta betänk, föreslagit, att om 10 år anläggandet af jernbruk skulle blifva fullkomligt fritt, så fritt, alt jag knappast tror, alt någon näring, med undanlag af boktryckerierna, för närvarande är det i lika grad. Det torde först böra tillses, huruvida icke detta går för långt och om icke denna handtering går under, ifall den blir så fullkomligt fri. Svenska jernliandteringen har under sekler varit bunden med många band, som visserligen varit skadliga, men dock med några, hvilka jag tror att Sverige har att tacka för att dess jernhandtering står på dess närvar, punkt. 1- bland dessa band räknar jag alla de författningar, som gått derpå ut, att så mycket som möjligt spara de skogar, hvilka ligga omkring våra rikaste malmberg, till bedrifvande af tackjernsblåsningen. Jag hemställer till herrarne, huru det skulle hafva sett ut i dessa trakter, om det varit tillåtet för 100 år sedan att med oinskränkt frihet begagna dessa skogar, — troligen så, att der numera icke hade fuhnits någon skog och att malmerna derföre måst föras långa vägar för att kunna förädlas, att vår, således nog dryga tillverkningskostnad hade blifvit betydligt högre, och att sålunda i de trakter, der tillverkningen framförallt borde uppmuntras, densamma ej hade kunnat drifvas. Jag fruktar, att antagandet af Utsk:s betänk, skulle leda till delta resultat för framliden, och tror derföre alt del är vådligt att i närvar, ögonblick på en gång lossa de band, som hittills skyddat denna näring. Jag anser det vara en oeftergiflig pligt alt tillse det våra efterkommande draga nytta af våra malmlager, sorn för närvar, utgöra vår förnämsta export-artikel På de grunder jag nu anfört, kan jag icke gilla Utsk:s betänk, i dess helhet. Tre Stånd hafva visserligen redan bifallit betänk. och kan således synas vara temmeligen likgiltigt hvad beslut R. o. Ad. fattar; men jag skulle dock för min del önska, att R. o. Ad. vidtoge en åtgärd, hvarigenom man åtminstone i möjligaste måtto förekomme, att friheten blefve till den grad utvidgad, som Utsk. föreslagit.
Maj f. ni. 3oi åtgärder, hvilka till en del fordra Konungens sanctina, innan de kunna ingå i någon sorts beräkning från StalsUtskts sida, dels äro af natur att först efter en längre tids förlopp kunna medföra någon inkomst, oell hvarmed således det närvar, behofvet ej kan fyllas. De håda bilagorna äga derjemte den egenskap, att dels icke upptaga alla af Utsk. föreslagna indrnghtr, dels upptaga andra, än som uti sjelfva utlåt, äro anlörda. En närmare granskning af ifrågavar. bilagor skall följa, sedan jag - framställt de anmärknjr, sorn vid de särskildta anslagstitlarna kunna ifrågakomma. K, Krigs-colle gium och Ulrecin in gs-förräden. På skäl att, ”såsom en följd af den vid innevar. riksdag beslutade nya organisationen af Statsrådet, en förändring mäste förestå i sammansättningen af armeens och ”försvarsverkets styrelse,” har Utsk. icke trott sig äga anledn. tillstyrka beviljandet af den af K. M. äskade lön fölen president i Krigs-colltm, äfvensom Utsk. afstyrkt uppförande på stat af de i63g t:r spanmål, hvilka vid collegii nya organisation erfordrats utöfver lönerna. Af samma skäl får jag endast fästa Utskts uppmärksamhet på att, om, vid en annan organisation af försvarsverkets styrelse, presidentsplatsen i Krigs-colltm skulle anses öfverflödig, lönen således aldrig kommer att utgå; att deremot, om presidents-platsen anses behöflig, organisationen, i brist af löneanslag, blifver försvårad; och att, i alla händelser, de lägre tjenstemännen, för hvilka det obetydliga spanmålsanslaget under lönerna varit afsedt, komma att, åtminstone intill dess den stat, som den nya organisationen kan erfordra, blifver underställd R.
Att BorgareStts inbjudning angår sak visar sig klart derutaf, alt i händelse densamma skulle antagas, så följer deraf att det blefve 3 Stånds beslut uti de frågor, hvilka inbjudningen angår, och alt all votering derom i förstärkt StatsUtsk. således skulle förfalla. Gr, Horn har vidare hemställt, huru en ordförande inom förstärkta StatsUtsk. skulle kunna ansvara för uraktlåtenheten att votera inom berörde Utsk., då voteris-proposjna för en sådan omröstning af Stånden blifvit godkända. Jag tror icke att någon kunde lägga ordföranden lill lust, att han uppskö.le alt föranstalta votering in - 436 Den 39 Maj f. ra. till dess frågan blifvit fullständigt utredd, och det är boil icke, så länge det ännu återstår för 2:ne RiksStånd att yttra sig öfver en inbjudning, som dermed äger gemenskap. Om R. o. Ad., på sålt Hr von Hartmansdorff begärt, skulle förklara att något hinder å R. o. Ad:s sida icke möter företagandet af votering inom förstärkta SlatsUtsk., så hade R. o. Ad. äfven i och med detsamma indirect afgjort inbjudningen; ty det är naturligt, att om R. o. Ad. skulle antaga densamma, så uppstode derigenom ett hinder å R. o. Ad:s sida emot denna votering; och således då R. o. Ad. förklarar alt något hinder icke möler, så är det detsamma sorn att säga, att R. o. Ad. ämnar afslå inbjudningen. Jag kan således icke inse hvarföre Ståndet genom att fatta ett sådant beslut, som det Hr von Hartmansdorff föreslagit, skulle gå pröfningen af inbjudningen i förväg. Efter hvad jag nu hört, har PresleSt. lagt inbjudningen till handlingarna. Om R. o. Ad. förfar likaledes, så kommer saken i sitt rätta skick. Jag tillstyrker således att R. o. Ad. måtte lägga till handlingarna förstärkta StatsUtsk:s anmälan och besluta att uti nästa plenum, såsom första målet, företaga BorgareStts inbjudning. Frih. Cederström, Anders:
Men så är icke förhållandet; ty om så vore, skulle vi vid 5 §:n antingen frånträda vårt beslut öfver i §:n eller ock vara utestängde från möjligheten att få författningen så redigerad, som Ståndet kan anse lämpligt; följaktligen bör äfven Mars månad införas i i §:n, såvida man vill att ordinarie sockenstämma för det i §:n uppgifna ändamålet skall hållas i nämnda månad. I anledn. af hvad Hr Aminoff anmärkt derom, att alternativet af Juni månad, såsom möjligen behöflig tid för den uti i §:n omnämnda sockenstämma, borde utgå, af det skäl att landtmannen den tillen mera än i Maj månad skulle vara af jordbruket hindrad att deltaga uti förefallande förrättningar, så anhåller jag att få erinra derom, att källossningen uti de flesta orter inträffar först i böljan af Juni månad, och att följaktligen åkerbruket så tidigt icke påkallar någon trägnare sysselsättning. Gr. Anckarsvärd, Carl Henr.: På sammaskäl, som Frih. Cederström och Hr von Hohenhausen anfört, önskar äfven jag att §:n måtte erhålla den förändrade lydelse, alt 2:ne sockenstämmor årligen böra hållas. Såsom ytterligare skal derför kan jag åberopa den erfarenhet och kännedom jag äger om communernes likgiltighet för sockenstämmor i allmänhet. Jag tror, att de mångfalldiga sockenstämmorna på landsbygden äro ett stort ondt. Jag anser derföre, att man bättre kommer till målet att få verkligt intresse hos communerna för sockenstämmor, om det bestämmes att 2:ne ordinarie sockenstämmor skola hållas om året, helst folket redan är vant dervid, nemi. en i Maj för räkenskapernas öfverseende, och en som torde böra förflyttas till November, ehuru jag gerna bibehåller den vid Michaeli, såsom en 2t H. 16 122 Den 6 Mars. lämpligdPG årstid.