Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
som arfsynden, och jag tror att alla människor ljuga; man ljuger af fruktan som barn, af intresse, behof, själfupphållelsedrift när man blir äldre, jag vet de som ljuga af ren människovänlighet. I föreliggande fall, hvad dessa makar beträffar, tror jag ni får mycket svårt att utgrunda hvem som talar sannast; och jag vill bara varna er att ej låta någon förmening smyga sig på er. Ni är själf nygift och står under den unga kvinnans förtrollning; ni har därför lätt att bli intagen till förmån för en ung charmant dam, som är en olycklig maka och tillika moder. Å andra sidan är ni nyss barnafader, och skall såsom sådan icke undgå att röras af faderns förestående skilsmässa från sitt enda barn; akta er för medlidande åt någotdera hållet, ty medlidande med den ena är grymhet mot den andra. HÄRADSHÖFDINGEN. En sak kommer dock att underlätta min möda, och det är, att makarna äro ense i hufvudsak. PASTORN. Lita inte på det, ty så säga de alla; och när de väl komma inför dombordet, så står det i ljusan låga. Det behöfs bara en gnista här, så är det tändt! Nu kommer nämndemännen! Farväl så länge! Jag sitter kvar fastän jag inte syns. 14 Femte scenen. DE FÖRRA. DE TOLF NÄMNDEMÄNNEN. LÄNSMANNEN (ringer i en klocka i öppna fonddörren. Rättens ledamöter taga plats; folk strömmar in). HÄRADSHÖFDINGEN. Erinrande om strafflagens bestämmelser rörande tingsfrid i dess elfte kapitel, femte, sjette och åttonde paragrafer, förklarar jag härmed rättens förhandlingar öppnade. (Sakta till notarien; därpå:) Behagar den nyvalda nämnden aflägga ed.
Den omständighet, som den siste värde talaren nämnt, har visserligen icke undfallit mig, men jag håller mig blott till de facta, som ligga för ögonen, nemi. att under de •sitsa 5 åren inkomsten af denna titel i medeltal öfverskjutit det belopp, hvartill densamma nu är beräknad, med icke mindre än 15,000 r:dr b:co, hvarföre jag ansett, att denna beräkning alltförväl tålde den förhöjning, som jag tagit mig friheten yrka. Frih. Palmstjerna: Hr Gripenstedts första yrkande var, alt spanmålsqvantiteten skulle uppsättas till 20,600 t:r, och Frih. von Kramer har dertill svarat, att som denna post äfven innehåller blandsäd och bafra, så måste antalet af t:r minskas, när alltsammans skall upptagas lill ett medelpris, som är beräknadt efter hälften råg och hälften korn. Då StatsUtsk. gjort denna beräkning, så har spanmålsqvantiteten blifvit reducerad till 20,000 t:r, men uppförd till det pris, sorn StatsUtsk. ansett lämpligt, nemi. 6 r:dr t:n. Inom Utsk. var det mycken fråga om, huruvida della pris kunde antagas, när man tydligen kan förutse, att för det år, som löper, priset icke kan på långt när uppgå till 6 ndr. Utsk. hade likväl förhoppning på framtiden, och stannade derföre vid detta pris. Uti sitt sednare anförande har Hr Gripenstedt ansett, att detta pris borde höjas, enär föreg:de år hafva lemnat större behållning. Förhållandet är likväl, att år 1842 var behållningen 141,277 ndr, således 21,000 och ett par hundra ndr utöfver hvad Utsk. föreslagit. Då var markegångspriset på spanmål 8 ndr 17 sk. för t:n. Skulle man nu äfven kunna antaga, att markegångcn blefve 6 ndr t:n för detta år, så är detta det högsta belopp, hvartill den kan stiga, och mera än jag förmodar att den kommer att utgöra.
Det förefaller emedlertid mig oförklarligt, hvarföre, enär tvänne Domstolar i stad och med detsamma berättelseformaliteten vid Rådhus-Rätt ansetts öfverflödige, man likväl funnit denna tidödande, för parter betungande och till intet gagnande formalitet nödvändig, om Rådhus-Rätt fortfar att vara andra Domstol i stad. Man söker att förklara denna besynnerlighet genom den dubbla omtankan, man hyser dels för parter, i thy att berättelsen skall vara en control derpå, att de, icke af Rådhus-Rätten collectivt, utan af en dess tjensteman, emottagne handlingar verkligen komma Domstolen under ögonen, och dels för Domaren, emedan berättelsen förmenas tjena honom lill vägledning, vid målets afgörande; men man besinnar icke tilllika, alt den tjensteman, som utom Domstolen emottager handlingar, är edsvuren och ansvarig för åsidosättandet af sin pligt, samt att parternes skrifter åberopa de handlingar, hvilka jemte desamma och således icke inför Domstolens Protocoll ingifvas, hvadan en möjlig försumlighet vid actens hopfästande aldrig kan undfalla Domstolen, äfvensom att en rättskaffens Domare icke behöfver någon annan vägledning, än den han eger af sin ovilkorliga skyldighet att genomläsa och granska alla till målet hörande handlingar, och hvartill berättelsen icke är någon väckelse. Höglofl. Utskottet har fästat sig dervid, att jag icke föreslagit, det berättelserna måtte upphöra äfven i Hof-Rätterne, och att det icke skulle vara något skal för deras bibehållande der mera, än vid Rådhus-Rätt. Jag anser visserligen berättelserna vara umbärlige äfven i Hof-Rätt, men då hvarje sak mäste blifva för parterne vigtig, ju närmare den nalkas sitt slut, torde ifrågavarande afskrifnings-formaiitet vara af någon betydelse och vigt vid Hof-Rätterne, och ännu mera i Högsta Domstolen, der sakens öde oåterkalleligen afgöres.
Sådant kaffe har i undertecknads hus druckits i många år af man och barn för dålig mage och befunnits särdeles välgörande. fl. ; dir Rafaéi Hertzberg (Helsingfors), Georg Nordensvan, Johan Nordling (red.- sekret. ), Birger Schöldström, Adolf Hellander, L, A. Ahlgren (Scawola), Daniel Fallström m. fl. Amerikanskt kaffebröd. 1 kopp sur grädde, 2 koppar mjöl, 3 ägg, 1 tesked pulvriserad soda, 2 koppar farinsocier (brunt). Nejlikor, ingefära, kanel, pomeransskal (stötta). Sist iröres sodan. 1 å 2 skedblad smält smör (utan salt) slås i två formar, som äro smorda med smör och rifvet bröd. A. 11,000 e x. Annonser. PLATSSÖKANDE. Tandläkaren E n u n g flicka, af god familj, (e. o. postexpeditör) undervisningsvan söker plats i familj såsom LÄRARINNA. Hon är villig att dessutom biträda vid SKRIFoch / co » (orsgöromåI samt att gå frun tillhanda. Plats hos någon äldre dam såsom hjälp och sällskap antages tacksamt. l:ma betyg och referenser. Svar till » Ct », adr. Gumajlii Annonsbyrå, Stockholm. (G. Bostad: Stora Vattugatan 2, Mottagning: helgfria dagar kl. | 1 0 — | 12 f. m. K U L L DIVERSE. Doktor A. Afzelius l i l l a Vattu^ataii 34, 9 — 10 och 2 — 3. Riddargatan 2 6 A, I tr. upp, kl. 9 — 10 f. m.; | 3 — | 4 e. m. 24414) Panoraman Hamngatan 18 B, 1 tr. upp. (bredvid Svea-Saten) Denna vecka: lista Serien: J:sta Serien: Nästa vecka: • ' f Rundmålningsbyggnaden Spanien. S k o å t l Djurgården and. är öppen alla Entré 30 öre, barn 2 0 öre. dagar från kl. half 10 f. m, Abonnementskort, gällande för 8 besök, kr. Öppet alla dagar från kl. 10 — 10.
Skrifvelse, N.-o ij3. 343 YoJ Oell ljus för Willerhels-Academien, Fria Konsternes Academi sami Bildhuggare-Ateliern vid i äunare-banan 1,500: —« Summa Banco B:dr 55,023: 16. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den den 23 December 1840. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 16 Dec. 1840. Preste-Ståndet den 18 Borgare-Ståndet den ig Bonde-Ståndet den ig Rikets Ständers unde/dåniga Skrifvelse, angående regleringen aj utgifterna under Riks-Statens 3:dje Hufvud Titel. (Slali-Ulsk. Uti. N:iis 44 och 202 samt Mern. N:ris 301 och 370, äfvensom Forst. Stats-Utsk. SMem. N:ris 339 och 372.) S. A. K. I afseende på utgifterna under Riks Statens Tredje Hufvud-Titel, innefattande Militäroch Försvars-Verket till lands, hafva Rikets Ständer till pröfning (oreliaft, så viii hvad E. K. M:s Nådiga Proposition om Sluts-Verkets tillstånd och behof i berörde hänseende innehåller, som de hos Rikets Slän-> der väckta serskilda frågor, hvilka dermed egt sammanhang; och få nu underdånigst ann ähr deras beslut, rörande de serskilda a nslags-ti tia i ne i den ordning, de i senaste Riks-Staten förekomma. l:o Knigs-Collegium och Utrednings-förråden. I afseende å aflöningen för Krigs-Collegium, har E. K.
Jag hoppas och önskar, alt vi mätte slippa allt detta uti skrifvelsen till K. M. Jag nödgas vid detta betänk, förnya samma anmärkn. som jag förut gjort vid några andra Ulsk:s, nemi. den, att språket icke är ren Svenska. Det är beklagligt, att, när II. St betala Utsk:s Secret. så väl, sorn de göra, de ej kunna få läsa eli språk, som, fastän icke jemförligt med det uti 1734 ars la§ och andra välskrifna författningar, åtminstone är eorrect. Här står i andra punkten, sid i5: ”skall sådant ”anbud af Konungens Bef:h:de antagas, ehvad de skjuts”skyldige dertill bifalla eller icke.” Jag beklagar, alt jag här måste gå till grammatikan, men jag nödgas anmärka, att man icke kan säga bifalla dertill, ty bifalla är ett adivi verbum; deremot kan man säga samtycka dertill, "emedan delta verbum är neutralt. Likaså borde ordet ”e - Den 10 J u n i e. m. hvad” utbytas mot ”antingen.” På sid. 3 står det: ”äfvensom, der beting icke kunde åstadkommas utan tillskott af "de skjutsningsskyldiga, de skulle lemnäs tillfälle alt yttra ”sig,” i stället för d e m skulle lemnäs tillfälle &c. Här finnas visserligen flera sådana fel mot Svenska språket, men jag vill icke trötta R. o. Ad. med deras uppräknande. Hvad jag anfört torde vara tillräckligt för att fästa ulsk:s-fedamöternes uppmärksamhet på nödvändigheten ali tillhålla sin cancelli-beljening alt efterse språket, när delta betänk, återkommer, om livars återremiss jag anhåller. Hr Lefre'n, Joli. Pehr: Jag har begärt ordet för att hufvudsakligen instämma i hvad Hr Gripenstedt anfört. Det finnes visserligen äfven åtskilliga af andra talare gjorda anmärkn.T, som jag anser grundade, men detta gäller mest den punkt som Hr Gripenstedt synnerligen fästade sig vid rörande Utsk:s uraktlåtenhet att fästa sig vid ett af de förnämsta villkor, som äro framställda uti K. M:s proposition. Frih. von Kraemer, Robert:
Den beskyllning, Stats-Utsk:t fått uppbära för det sätt, hvarpå det behandlat ifrågavarande motion, har förut blifvit af Utsk:ts ordförande besvarad, men jag anhåller dock att få tillägga, att Utsk:t ingalunda af sparsamhetskänsla afstyrkt beviljande af det äskade anslaget, utan att lJtsk:t grundade sin hemställan på sin öfvertygelse derom, att, sedan nu K. M:t sanktionerat den grundlagsförändring, hvarigenom riksarkivet beröfvats rättighet att kostnadsfritt erhålla ett exemplar af utkommande böcker, K. M:t äfven kommer att tillse beredande af ersättning åt riksarkivet och derom, om så aktas nödigt, aflåta förslag till riksdagen. Utsk:t ansåg icke lämpligt att i frågans outredda skick anslag beviljas, och trodde, att någon förlust icke skulle uppstå genom några få månaders anstånd dermed. Jag kan icke inse annat än att Utsk:t handlat fullt konseqvent, och får derföre yrka bifall till Utsk:ts hemställan. Gr. Posse: Man har här velat gifva diskussionen den rigtning, som om någon skulle hafva best ridt nödvändigheten för riksarkivet att erhålla anslag i och för inköp af böcker. Såvidt jag kunnat fatta, har ingen sökt bestrida nödvändigheten af anslag, utan jag och de med mig liktänkande hafva endast påstått, att, innan riksarkivets behof blifvit vederbörligen utredda, inga anslag derför böra beviljas. De mest skiljaktiga åsigter om storleken af det erforderliga anslaget hafva här framställts, och redan häruti ligger ett bevis på nödvändigheten af ärendets utredning. Man har här velat förmå R. o. Ad. att bifalla motionen, på den grund, att någon Kongl. Propos. så mycket mindre vore att förvänta, som en hos K. M:t redan gjord framställning lemnats obesvarad. Det torde, utan Dea 26 April f. m. 551 öfverdrift, kunna påstås, att K. M:t icke varit i tillfälle att besvara denna framställning, ty det är icke mera än 10 dagar sedan R. St:rs beslut om ifrågavarande förändring i Tryckfrihets-förordningen sanktionerades af K. M:t, och man kan val icke begära, att K.
En borgen af denna art kan icke, enligt min tanka, varasvår att erhålla, tv mot magtens möjligen nvckfulla ömtålighet, står lagens majestätiska lugn, tillåtande ljus öfverallt, utan eldsvåda; och lagen skall först hafva talat, innan den materiella penningen kommer i fråga. Af dessa skäl biträder jag förslaget om borgen, intill dess något^ bättre medel till ändamålets vinnande kari uppgifvas. Jury i Tryckfrihetsmål har jag länge ansett vara det enda rätta sättet att rigtigt kunna döma öfver en skrift; och den skulle visserligen ännu hafva bibehållit min röst, om den under sin icke korrta verkningstidtillvunnit sig stöd af det allmänna omdömet. Detta har den, så vidt jag kunnat fatta, icke gjort. Alla folkslag hafva sina särskilta egenheter i lynnet. Det förefaller mig 254 Den 25 Januarii f. m. såsom Juryinrättningen icke skulle ingjuta sig till full natur med våra; och derföre har jag röstat för dess afskaffande. Dom öfver tanka, synes mig höra till samhällsinrättningens högmål. Tankeyttringens frihet är en så väsendtlig förmån för hvarje nation, som äger den, att den i sin första instans må bedömas från en högre och mera bemärkt ståndpunkt. Denna frihet har törhända siri farligaste fiende inom möjligheterna af sina egna verkliga missbruk* Lagar emot dessa skola alltid kunna gäckas af konsten att sammanfoga örd> om ej på sätt Utskottets förslag i g §. innehåller, Domstolen tillerkännes en> så till sägandes Juryartad, rätt att tillämpa dem, men det offentligen inför nationens åsyn, efter att hafva hört dess ombud. Från denna synpunkt utgick jag, då jag med min röst biträdde förslaget om tryckfrihetsmålens första afdömande af HofRätt. Ehuru frågan om TryckfrihetsCammitte^ns hörande icke är bland de nu till pröfning upptagne ämnen, anhåller jag dock, i anseende till dess för min tankegång oskiljaktiga sammanhang med Domstolsfrågan, få uppläsa följande. TryckfrihetsCommitteen synes mig vid våra Grundlagars första stiftning hafva haft ett högt ändamål.
Under åberopande, bland annat, hurusom Bestyrelsen för det i Götheborg år 1860 hållna Nionde allmänna landtbruksmöte!, uti ofvanomförmälda skrifvelse af den 5 Maj 1861, hos Kongl. Maj:l i underdånighet anmält mötets enhälligt uttalade önskan att för framtiden större tillgång måtte beredas för åstadkommande vid sådana landtbruksmöten af rikhaltigare utställningar i allmänhet samt betydligare prisbelo - Bil. N:o 5 till Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1862. 35 belöningar i synnerhet för hästar, hade Akademien, som genom remiss af den 15 Juni sistnämnde är fått sig anbefalldt alt, efter samråd med Sluteri-Öfverslyrelsen, i berörda ämne sig yttra, såsom sin och bemälde Styrelses gemensamma åsigt anfört, att, enär erfarenheten å ena sidan nogsamt visat, alt allmänna utställningar och täflingsmöten, i förening med utdelning af ett större antal premier för det utmärktaste af hvad vid sådana möten företes, verka högst förmånligt lill väckande af håg för förbättringar inom jordbrukets särskilde delar samt till framkallande och underhållande af en ädel täflan mellan dess idkare, men å andra sidan äfven blifvit ådagalagdt, att den summa, som för sådant ändamål hittills utgått, eller 3,000 R:dr årligen, varit alltför ringa för att kunna väcka en allmännare täflan eller förmå mera aflägset boende att vid mötena deltaga i sådan täflan, syntes det vara i hög grad önskligt, om ifrågavarande premier, hvilka ofta ej ens betäckt kostnaden för transporten af de belönade föremålen, kunde komma att ökas; och tillstyrkte derföre Akademien, att Kongl. Majit måtte hos Rikets Ständer äska, att, för prisbelöningar vid allmänna landtbruksmöten för husdjur, redskap och machiner samt ladugårdsprodukter, jemte sädesslag och andra jordbruksalster, det hittills utgående årliga anslaget blefve fördubbladt eller höjdt till 6,000 R:dr årligen. 10:o. angående prisbelöningar för gödboskap.
Den sålunda grundade crediten lofvar en lycklig inverkan på äganderättens fortsatta befästande, och blir af en ännu allmännare nytta, om samma system med urskilning fortsattes. De önskningar J yttrat i afseende på en fastställd tull å införseln af utländsk spannemål, hafva, genom Min Förordning i detta afseende, blifvit förekomna, och Jag äger ali anledning hoppas, att detta beslut skall blifva lika välgörande för handeln, som för jordbruket. Yåra förbindelser med främmande Makter lemna ingenting öfrigt att önska, och grannsämjan hvilar på de mest vänskapliga förhållanden. Yår sjöfart bör vänta en ny utvidgning, så väl i Medelhafvet och Svarta Hafvet, som på de Amerikanska farvattnen; men ingen fördel vinnes utan stora kostnader, och handeln, som lifvar allt, brafver, utom Vårt område, det kraftigaste understöd af diplomatikens och sjöstyrkans verksamhet. Innan Jag går att förena Mig med den Konung, som upptog Mig till Sin Son, känner Jag Mig lycklig, att, genom Mina tjensler, hafva förvärfvat Mig rättigheten, att säga Eder: Förs tån Eder Regering; det goda den uträttat gifver Eder en ledning Den 19 Mars e. m. 421 dertill. J veten, att jag alltid funnit Min sällhet i det allmännas, och Jag fortfar att nedkalla den Allsmäkliges skydd, dess bistånd och himmelska välsignelse öfver Fäderneslandet. Med stöd af RegeringsFormens 109 § förklarar Jag detta Lagtima Riksmöte slutadt, och förblifver Eder, Gode Herrar och Svenske Män, alle samteligen och hvar och en i synnerhet, med all Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen. 2:0 Kongl. Maj:ts Nådiga svar till Ridderskapets och Adelns AfskedsDeputation: Gode Herrar af Ridderskapet och Adeln! Jag emottager alltid med nöje hvarje förnyadt uttryck af Eder tillgifvenhet. J kännen redan de tänkesätt, Jag för Eder hyser. J håfven varit i tillfälle att uppskatta det goda, Jag sökt åstadkomma, och Jag delar Edia förhoppningar om en lycklig framtid för Fäderneslandet.
Jag tror icke, såsom en talare här i mitt grannskap, att ideell kan dö: den skall genom sin oemotståndliga kraft tverlom utvecklas och gå lill sitt mål. Hr Lagerhjelm har sjelf erinrat, att 1734 års lag var ett seklers verk, och att den icke utarbetades genom en delegation. Just delta visar, att stora frågor icke kunna hastigt genomdrilvas. Men de förlora icke derpå. 1734 års lag har under ett sekel beundrats af vetenskapsidkare och praktiska domare. Jag erinrar Hr Lagerhjelm vidare att reformbillen i England fordrade ett sekel innan den gick igenom, sedan den första gången väcktes. Så fortgå reformerna sedan idéerna hafva utkämpat. Man har frågat, hvilka skulle blifva ledamöter i denna comité', och en talare bar yttrat: hine film laerinia:. Ja, jag erkänner det. Jag instämmer i den talares yttrande, som hemställde, huruvida R. o. Ad. har skäl att lemna detta förtroende åt Regeringen. Man skall påstå, säger man, att om R. o. Ad. afslär detta förslag, så vill R. o. Ad. motstå representationsreformen. Det är åtminstone icke min mening. Jag vill en re presentationsförändring varmare än någon. Jag hoppas måhända en gång kunna ådagalägga, att jag icke fruktar den, att jag vill den längre än någon annan; ja, alt jag icke ens skall hålla på det Stånds representation, till hvilket jag hörer. Men dessförinnan måste idéerna hafva utkämpat. Representationsförändringen hos oss mäste grundas på afsägelsen af vigtiga företrädesrättigheter, men Regeringen kan icke, med iakttagande af rättvisa, fordra en så stor afsägelse, ulan den måste komma från representationen sjelf. Jag önskar medverka till hvarje annat förslag, hvarigenom representationsreformen kan befordras, t. ex. om R. St. vilja utsätta en belöning för utarbetande af det representationsförslag, som nu behöfves, men jag vill att förslaget skall utgå från R.
Vid 1844 och 1845 års riksdag anhöllo Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet, att de å detta anslag, tid efter annan, inträffade besparingar måtte fortfarande få förblifva under Kongl. Stats-kontorets förvaltning för att vid möjligen inträffande behof kunna till sådana utgifter, som med anslaget varit afsedda, af Kongl. Majit disponeras, äfvensom att, för beredande af fondens ytterligare förkofran, medlen måtte genom utlåning göras fruktbärande; och har Kongl. Majit, med bifall härtill, genom nådigt bref den 24 September 1845, anbelällt Kongl. Stats-kontoret att om de reserverade medlens förräntande gå i författning. Anslaget till Lappmarks ecklesiastik-verk. Uppå Kongl. Majits derom gjorda nådiga proposition, beslöto Rikets Ständer vid 1834 och 1835 års riksdag, att de till ecklesiastikverket i Lappmarken anslagna, förut under Kansli-styrelsens disposition ställda, inkomster, bestående af landträntor, arrenden, kollekt-medel m. m., skulle till stats-verket indragas, och den samlade fonden till Riksgälds-kontoret emot viss årlig ränta öfverlemnas; och blefvo, i § 15- § 16. följd häraf, de förut af ecklesiastik-verkets medel bestridda aflöningar å riksstaten uppförda med ett motsvarande kontant förslagsanslag, hvilket vid 1850 och 1851 års riksdag, sedan beslut då blifvit fattadt, att upptagandet af nämnde kollekt-medel skulle upphöra, ökades från dess dåvarande belopp, 6,200 R:dr, till 7,600 R:dr. Genom nådigt bref den 14 April 1846, har Kongl. Majit förordnat, att reservationerna å anslaget skulle för samma anslags räkning af Kongl. Stats-kontoret göras fruktbärande. Sliogsplanterings-kassan. I afseende å denna kassa hänvisa Revisorerne till hvad längre fram i berättelsen, under rubrik »Skogsplanterings-kassan», förekommer dels om kassans tillkomst och ändamål, dels ock om redovisningen för densamma.
– Var god och stå stilla, – sade han, – så få vi se, om vi inte ska skära ned den litet mer i halsen. – Slutligen kunde den bredaxlade, stora, röda slagtaren, utan att helsa och naturligtvis utan att resa sig, med dundrande röst tillropa mig en förfrågan, om rostbiffen, som han föregående dag skickat upp till Brunegg inte varit ännu mörare än vanligt. Att vid ett sådant tillfälle söka omgifva sin person med något slags sken af värdighet skulle, i händelse man varit nog dum att vilja det, icke gerna varit möjligt. Det var först om söndagen, hvilodagen, utflygternas dag, då några af Bruneggs rum samt terrassen förevisades, som de vid jemlikhet vana gästerna från biljardsalen grepos af medeltidens anda, när de i sjungande skaror begåfvo sig upp till det förfallna slottet. Om man då händelsevis mötte dem i trappan, helsade de, slagna af nedärfd respekt för borgens innehafvare, ödmjukt som lifegna på sin herre. Det, som i hög grad bidrar att göra jemlikheten fullständig på landet i Schweiz, är, att rika och fattiga, tjenstemän och handtverkare, vanligen hvarken genom sin klädsel eller sitt uppträdande kunna skiljas från hvarann i hvardagslag. En afton voro en svensk turist och jag ute och åkte. Vagnen hade anskaffats af värdshuset, i hvilket han bodde. Då kusken skulle likvideras, blefvo vi tveksamma, om drickspenningar skulle gifvas eller icke. Han såg så fin och burgen ut, att vi fruktade såra honom, så mycket mer som drickspenningar just icke voro brukliga der på landet. Vi beslöto, att icke gifva några. Det var bra, ty följande dag erforo vi, att han, kusken, var – öfverste! Öfverste? Ja, dylika öfverraskningar möter man i alprepubliken, der öfverstlöjtnanten tidvis kan stå bakom boddisken och der vi en hel vinter umgingos med en godmodig liten borgare utan aning om att han var major och en erkänd förmåga inom militärfacket. Titlar brukas, lofvadt vare förnuftet, aldrig, och vi visste endast undantagsvis, hvilken rang våra egna gäster på Brunegg innehade på exercisfältet.