Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hon kan kontrollera, först att barnet öfvar sig, att det göres på den bestämda tiden, att det utföres ordentligt och i jemt tempo, d. v. s. till en. början ei fortare, än att hvarje taktdel kan tagas lika fort, motsatsen kallas » att hacka ». Ej ens här sluta moderns åligganden. Fastän hon för lärarinnan och hennes undervisningsmetod dels hyser fullt förtroende Och tillit, dels ger henne fullkomlig frihet att bestämma denna, så måste med denna frihet följa ansvar Den fullvuxna, ur skolan gångna flickan, får naturligtvis nu icke sitta och spela dagen i ända, om det intresserar henne aldrig så mycket, ty hemmet ställer anspråk på vida mera från hennes sida än musik eller blott tillfällig hushållshjelp. Egnar hon dagligen en timme — t. ex. på morgonen, eller på någon annan för hennes förhållanden lämplig tid — åt musiken och då allvarligt studerar några korta öfningar, en etyd Endast en sida a f p a p p e r e t b ö r eller sonat, ett vackert melodiöst stycke samt spelar ett par sidor prima vista, skall alltjemt syftet att komma längre — högre — nppnås — blott med denna enda timma. Sedermera, som ung fru, gäller samma regel, äfven då barn och annat taga hennes tid i anspråk, men med moderation förstås. Någon fullt regelbunden tid kan ju för mången vara både svårt och ofta alldeles omöjligt att bestämma. Det kan ju hända, att både dagar, veckor, ja månader kunna gå, utan att omständigheterna möjliggöra musikens studium — • ty ett stycke då och då för en god vän räknar jag icke; men hvad jag vill säga är, att hon aldrig ens för en minut får lemna detta musikens mål — längre, högre! — ur sigte, aldrig glömma, att den musikaliska gåfvan är ett pund, som ej får gräfvas ned i jorden, och för hvilket, som allt annat, hon har att aflägga räkenskap och ansvar. Och när nu en tid, en timme, ja, om blott en half erbjuder sig, då skall hon icke försumma att använda den samma. Mången vill kanske säga: » Ja, då är jag så trött af arbete och släp, att jag ej orkar, utan vill hvila åtminstone den stunden! » Ja, de som anse musikens studium för något annat än hvila, de må gerna afstå.
Komitén har beräknat kostnaden för banan emellan Svartå och Örebro å 635,000 Rdr pr mil, efter 4 mils längd, till något mer än 2| million Rdr. Från Svartå till Götheborg är 22 mil, och kostnaden för denna väglängd upgår enl. Komiténs förslag till 15,685,000 Rdr eller tillsammans cirka 18,200,000 Rdr. Lägges nu härtill kostnaden för en bangård i Götheborg, hvartill anslagits 465,000 Rdr utöfver den dertill redan använda summan, så skulle hela kostnaden för banan emellan Götheborg och Örebro öfver Svartå upgå till circa 19 millioner Rdr, allt efter JernvägsKomiténs’ beräkning. Men om man tager i öfvervägande, dels att Öfverste Ericsons förslag, troligen med afseende på ökade priser på materialier och dagsverken, uptager en kostnad af 65,000 Rdr pr mil mera än Komitén beräknat, hvilket för 26 mil gör en tillökning af mera än 1| million, dels att de redan verkställda arbetena emellan Götheborg och Alingsås mött sådana oförutsedda svårigheter, att de endast genom en betydlig tillökning i arbetskostnaden kunnat öfvervinnas, och slutligen, att vägen öfver Hallsberg är nära 1 mil längre än den öfver Svartå; så torde det icke vara någon brist på skäl för mitt tvifvelsmål, att de till sammanbindningen af Götheborg och Örebro anslagna cirka 1millioner blifva otillräckliga äfven i den händelse vägen skulle komma att emot det af K. M. framställda och af StatsUtsk. förordade förslag ledas öfver Svartå. Det beviljade anslaget bör dock blifva tillräckligt för vägen från Götheborg till Hallsberg; och det synes mig derföre vara i fullkomlig öfverensstämmelse med R. o. Ad;ns afsigt då de 13 millionerna beviljades, att nu anslå det begärda anslaget till jernväg från Örebro till Hallsberg såsom ett nödvändigt vilkor för vinnande af det ändamål man åsyftat.
Klagas det, att någon fängslig hålles, utan att vara till allmänt häkte lemnad, såsom nu sagdt är; förordne Rätten eller Konungens Befallningshafvande, der den klagan föres, att fången utan dröjsmål skall der inställas, och beslute om dess lösgifvande eller allörande till allmänt häkte, efter som skäl dertill finnes. Uteblifver griparen, eller medhafver han icke fången och visar ej heller, att denne Iösgifven blifvit; då skola de båda till Rätten eller Konungens Befallningshafvande hämtas. Förebär griparen, att fången fiir sjukdom eller annan orsak ej kunnat inställas; varde fången hämtad, så fort dess helsotillstånd det medgifver. (Hvad som i Lagförslaget afhandlar fångvården, från och med § 29 till och med § 40, enligt Lagberedningens redaktion, skulle här följa och utgöra §§ 16 till och med 27.) § 28. Nu går man i borgen för den angifna, såsom i § 2 sägs, och varder denne förthy lemnad på fri fot, men inställer sig icke, när han skall för rätta svara, ändock att kallelse dertill honom kungjord är; kan Jöftesmannen honom ej framskaffa; vare då denne skyldig att för honom svara; utgifve ock de böter och det skadestånd, hvartill den anklagade dörnes. Ej skall löftesman annat straff för honom lida; vare ock saklös i allt, der den anklagade sjelf tillstädeskommer, innan domen skall i fullbordan gå. Vill målsägare eller åklagare icke godkänna den borgen, som bjudes; vare då den angifne i häkte, tilldess löftesmäns vederhäftighet är af Konungens Befallningshafvande eller domaren pröfvad. § 29. Dör den, som borgen ställt, innan dom öfver honom skall i fullbordan gå; vare då löftesman från borgen fri. Vill han dessförinnan den uppsäga; gore det i den anklagades närvaro inför Konungens Befallningshafvande eller domaren, och vare sedan fri. § 30.
STOCKHOLM, IDUNS KUNGL. HOFBOKTRYCKERI. W. A. Douglas ' välbekanta drag; därnäst komma: sekreteraren i riksgäldskontoret S. L. Wikblad (konsultativt statsråd), justitieministern P. S. L. Annerstedt, finansministern, grefve H. H. Wachtmeister, samt längst i bakgrunden vår n y e sjöminister, kommendörkapten G. Dyrssen. Ja, så se de ut, dessa framstående och ständigt omtalade män, som för närvarande bära regeringsbördan på sina skuldror. TECKNING AF ALGOT RINGSTRÖM. I D U N 1899. — 2 — BLOMMOR. S AIMA TOLKAR sin sorg och kärlek uti doftande rikedom. Fram ur kylande, fröstig dimma spirar skäraste rosenblom. Allt hvad renast i hågen drömmer, hvarje suck, som ur bröstet går, allt det ljusa och allt det bittra tar sitt uttryck i blommors vår. Denna tystnad i skönhet talar mer, långt mera än ord förmå. Alla hjärtan dess tanke fatta, godt dess sällsamma språk förstå. Allt det arma och stolta landet sjunger däri sin stumma sång, sjunger trohet och frihetskänsla, sjunger allt, hvad det ägt en gång. Ödemarkernas tunga vemod andas där i fevart ord, hvar ton, mörka furorna sorgset susa, vinden suckande drar kring mon, bleka stjärnor i kvällen tindra, böljan slår mot den tysta strand blomsterskatterna måla troget karlsrum och äta smörgås med rochefortost — hvad du menar är, att det är orätt både mot en själf och den man håller af att låta andra människors fördomar fördärfva de bästa åren af ens lif, d. v. s. ungdomsåren, som man under nuvarande förhållanden ofta är nödsakad och tillbringa i väntan på det egna hemmet. Du menar, att man bör använda denna pröfvotid till att grundligt lära känna hvarandra och komma hvarandra nära, att stödja och uppmuntra hvarandra, och du anser, att man därutinnan har större skyldighet att lyda sitt eget samvete och goda omdöme än de mer eller mindre öfverflödiga konvenanslagar, hvarmed föräldrar och uppfostrare ända sedan barnaåren ha omgärdat en.
Ser ni, det fins stora, vuxna karlar, som ha behof af ömhet precis som små barn. Min mor dog när jag var en pys på nio år. Men jag mins henne så väl. Mörka höstqvällar, när det stormade riktigt, då kunde jag ligga med lakanet upp öfver öronen och skrämma upp mig sjelf med att hela huset skulle störta omkull. Och när jag såg upp, tyckte jag väggarne vackla. Hvilken obeskriflig trygghet var det icke då, när mamma kom fram till min säng tyst och stillsamt, som hon alltid brukade stoppade täcket fast omkring mig och kysste mitt hår! Ibland kunde jag narra henne med att låtsa som om jag sof, och så helt plötsligt vända mig och slå armarne om hennes hals. Och som jag skrattade! Då var all rädsla försvunnen. Så väl jag mins det ännu, fast det är så länge, länge sedan! Det var så härligt att känna, hur det fans en, som höll af en så öfver allt annat i verlden. Det var den lugnaste lycka att få trycka sig in mot hennes axel och lita så fast på henne, tycka att hon hade makt till allting och veta att hon alltid skulle vara den samma, att ingenting kunde hända, som skulle förmå henne att ändra sinne. Men ni gråter! Hvarför gråter ni? Jag gråter inte. Siri. Birger. Att vi också dricka téet här. Om icke jag kommit, skulle ni bestämdt ha stannat här. Ja, det skulle jag. Siri. Birger. Och här ha vi nu blifvit hemmastadda. igen). hjelper henne). Birger. Ernst Ahlgren. Birger. Siri. (Forts.) - Bagatell i en akt af Siri Nu skola de göra narr åt mig med. Hvarför det? Hör ni, är det inte lustigt i alla fall? Alla de andra äro resta ifrån oss, och vi två lemnade ensamma hemma, stälda i skamvrån af brist på baldrägt. Men herrar öfver hela huset! ha endast att befalla. Inte sant, Nilla? Jo, Gud välsigne henne! (Går.) Gud ske lof att jag ser er glad igen! Jag var rädd att jag gjort er ledsen. Nej. Det var roligt ni kom. Jag känner det som om vi varit bekanta i hundra år. Nu är jag inte det minsta rädd för er. Var ni det strax? Birger. Siri. Birger. Nilla.
Ehuru jag väckte denna fråga hufvudsakligen derföre, att jag, som vid beslutets fattande angrde referenters antagande var af motsatt åsigt med majoriteten, af sådan orsak kunde synas vilja draga ut på liden med desse referenters anskaffande; återstår likväl för mig, i anseenende till de olika tankar, som uppstått i afseende på sältet att verkställa R. o. Ad:s beslut, icke annat, än alt förena mig uti Hr von Troils anhållan, alt saken måtte få hvila till nästa plenum, enär jag icke kan förena mig uti Gr. FröJiehs och Frih. Stjernstedts åsigt, att Ridd -directtn skulle kunna sjelfmant besluta uti de hänseenden, som jag tagit mig friheten att underställa R. o. Ad:s pröfning. Frih. Raab: Då jag väckt den motion, som gaf anleda. till R. o. Ad:s fattade beslut att hålla sina egna referenter, så kan jag icke med liknöjdhet se, hvarken att ett sådant beslut fattas, eller att en sådan önskan yttras, att hvad R. o. Ad. i detta hänseende beslutat icke bringas i verkställighet förr än det blir för sent. Då R. o. Ad. med stor majoritet beslutat alt hålla referenter, så måste det vara mest öfverensstämmande med R. o. Ad:s fördel att låta detta besluts vidtagande verkställas så fort som möjligt. Lika med Gr. Frölich har jag trott, att det icke behöft underställas R. o. Ad:s afgörande, huru med beslutets verkställighet förhållas skulle; och vågar jag hemställa, om icke Frih. Boyes framställning må betraktas, icke såsom en motion, utan såsom en enskild förfrågan. Ehvad den besvaras med ja eller nej, komma vi likväl till målet, nemligen att erhålla referenter. Jag anser det icke vara fördelaktigt för 36 Den i5 Augusti f. m. It. o. Ad., alt våra förhandlingar icke blifva för allmänheten kända, och önskar derföre att något beslut må blifva fattadt, så att frågan icke varder skrinlagd. Frih. Boye: Då Frih.
I18Z 420000 och StatSKontorcts sid. 1195 . - , 275000 dä Summan R:dr 2,145450 blir^ hela ^kcwillningc». L:do RiksgäldsKontorets behof i andra händelsen sid. 1175 ° 1,491450 Bör ökas med Bankens inbetalning s. 1185' 420000 och StatsKontorets sid. 1195 - . - 275000 i hwilken händelse Summa R:dr 2,186450 hör utgöra Bewillningen Den 2 October. 1197 Ao Till Riksgälds Kontorets behof l denna händelse std. 1175 1,522650 läggas Bankens std. 118Z 420022 och StatSwerkets std. 1195 275022 dä Bewillningen blir dc§aS Summa 2,217652 ^tv Dä Riksgälds Kontorets behof more (se sid. 1175) 1,47967) som ökades Med Bankens - s 422222 och StatsKvntorets 2-5222 blefwe Bcwillningen Summa R:dr 2,174672 Den högsta Bewillningssumman skulle sälcdes, sedan Banken utgifmit det nu pägäende förskott af 2 millioner R:dr, och hvilket icke är till fullo utbetalt förrän om 7 weckor, ölifwa 2,217652 Rcdr, och den lägsta 2,147452, härrörande denna still,-ad, 74L22 R:dr, frän be orsaker, som srammansörc, std. 1176, äro nämde.
Jag fägnade mig derföre uppriktigt åt den motion, som inom Utsk. väcktes, att nemi. föreslå R. St. att hos K. M. anhålla om prolongation å privatbankernes octrojer till 1849 års slut, på de villkor, som nu äro gällande, hvarmed ytterligare skulle förenas det stadgande, att privatbankerne borde ställa sä till, att, jemte det att tillfälle lemnades för de skattskyldige att vid uppbörden få uppgöra sina liqvider med privatbankssedlar, privatbankerne äfven skulle vara pligtige att, inom en kort tid efter erhållen underrättelse från landtränterierne eller uppbördsmännen om det belopp privatbankssedlar, som vid uppbörden influtit, göra utbyte af den emot Riksbankens sedlar. Detta villkor blef ickväl icke af majoriteten inom Utsk. antaget, och jag har derföre också vid nu förevar. betänk:s allemnande till Stånden, deremot mig reserverat. Jag tror, att om ett sådant villkor gjordes och således privatbankernes sedlar, sälänge privatbankerne fortfara, kunde tjena till fullgilltigt betalningsmedel vid alla tillfällen, så skulle den orättvisa ovilja, som nu förefinnes mot dem, till en stor del, om icke helt och 464 Den 16 April e. m. hållet försvinna. Man säger allmänneligen, att om icke en prolongation för privatbankerne på nu gällande villkor äger rum, så skola privatbankerne icke efter deras nuvarande octrojers slut ingå på en fortsättning, i enlighet med den lag, som i detta afseende nu är föreslagen. Jag tror visserligen icke, att, efter den nya lagen, vinsten skall blifva sådan, sora en värd ledamot bär förespeglat; men jag tror å andra sidan, att den föreställning, att inga privatbanker derefter skola uppkomma, innefattar ett hvad man kallar skrämskott.
Utskottet af frägan om Tjenstehjons Bewillningsafgift, emedan Borgare-Ständet uti sitt beslut warit stiljagtigt fran de andra Ständen. Upplä - FIL Den 18 October. Upplästes Protoeolls-Utdrag frän detWW loflige Borgare-Ständet af den iZ October, innefattande: Beslut att B:hanget till Riks-Ståndens Prctocollcr stall pä Allmän bekostnad trpckaö, och Stats-Utstottet anmodas att medel dertill foresta. Aterrenust af Oeconomi-Utskottets Memorial om Magazins-inrättningens styrelse velom afhjelpande af Spannmälens wanpt^. Bifall till Bewillnings-Utstottets Memorial om en prisfrägas, utsättande rörande en förenklad method till utgörande af Bewillmng. Bifall till Oeconomi^-Utskottets Memorial om Noteringsoch Förstärknings-manstapet. Äterremist af Bewillnings-Utstottets Memorial om ReglorochFormulairer för taperingarne. Af den 14 October: Instämmande med Ridderstapet och Adeln uti präglandet af en Medaille tell Åminnelse af Hans Kongl. Höghet Kron -Prinsen Larl Godkännande af EMdttions-UtstottetsMemorial om nägra förändringar af redactionen i nägra §. §. af Riksdags-beslutet. 'Bifall till Stats-Utskottets Memorial om Kungsoch Kungsladugärdarne, sedan Statsutskottet yttrat sig öfwer hos tre Riks-Ständ derwid gjorda anmärkningar. Beslut i anledning af Ridderstapet och Adelns, Borgare-Ständet i dag meddelade beslut, rörande Lag-Urskottets förändrade project till Upplopps-Lag, att som Ständet redan förut af fle-. ra skäl funnit en sadan ny Lag vfwerflödig, kunde det nu ej eller i pröfning af förslaget mgä, Den 18 October. Ziz ingä, och beflöts altsä, det skulle fragan förklaras hwilande, anseendes likwäl
Ad:s blifvande beslut derom varder allmänneligen kun gjordt, äfvensom att med uppbörden och redovisningen af dessa medel må förhållas på sätt, som hittills stadgadt varit. § 3. Uti denna § har Direct. anmält, att ehuru Riddarhusets genealogiska tabeller genom upplysningar, erhållne under och efter sista riksdag, vunnit en ökad fullständighet, likväl åtskilliga stamtaftor finnas i så måtto incompletta, att de icke utvisa afla till' ätten hörande personers ättledning, och har Direct. i anledn. deraf anhållit, att R. o. Ad:s vid riksdagen närvar, ledamöter måtte i Ridd.cancelliet taga kännedom om beskaffenheten af sina ätters stamtaflor, samt derefter i möjligaste mån desamma complettera Utsk. har desto hellre bort instämma i denna af Direct. framställda önskan, som Utsk. till fyllest inhemtat, att ett stort antal stamtaflor, särdeles öfver de äldre ätterna, befinna sig i ofullständigt skick; och föreslår Utsk. derföre, att det R. o. Ad:s beslut, hvarigenom Ståndets medlemmar uppmanas, att sine genealogier complettera, må, för att blifva destomer kändt af Ståndets vid riksdagen närvar, medlemmar, i Riddarhus-salen anslås. § 4. Här uppräknas de sedan 1840 års början tillkomne eller utslocknade ätter. De förra äro 7 Friherrliga och 6 Adliga, hvaremot de sednare utgöras af 3 Grefliga, 7 Friherrliga samt 22 Adliga, eller tillsammans 13 introducerade och 32 utslocknade ätter; derförutan äro, med ledning af R. o. Ad:s beslut vid 1834 och 1835 års riksdag, utur uppropslistan afförde 2:ne Friherrliga och 11 Adliga ätter, å hvilkas stamtaflor ingen mansperson funnits antecknad såsom föddunder de sistförflutna 100 åren. Antalet af nu lefvande introducerade ätter är 75 Grefvar, 194 Friherrar samt 824 Riddersoch Adelsmän, tillsammans 1093. § 5.
Det är Eder, mine Hrr, nogsamt bekant huru ett sådant steg allöper. Den klagande parten kan på visst sätt anses erhålla en uprättelse i den opinion, som en icke medgifven undersökning skall bilda, ty inför hvarje tänkande mans omdöme måste den person framstå renare, som vili en undersökning, än den som söker att förhindra en sådan. BankoUtsk. säger att en klagande har sig öppet att besvära sig hos Utskott eller Revisorer. Denna besvärsrätt är endast medgifveu i det fall, att någon blir dömd från tjensten Men för att dömas från tjensten, mäste han tvenne gånger förut blifvit dömd för tjenstefel. Ofver dessa tvenne föregående domar eger icke besvär rum, och icke ens rätt medgifven Utskott, eller Revisorer att uptaga dessa domar till granskning, hvaraf följer att, om de tvenne Don 16 November. 487 törsta domsluten äro orättvisa och olagliga, och den sista domen har synbara skäl för sig, så kan en tjensteman, på grund af en sådan lagskipningsrätt, till följd af en enda verklig måhända ofrivillig förseelse, gå i mistning af sitt timliga väl. Att så praktiseras inom R. St:rs Bank, kan jag bevisa, och hade blifvit offentligen ådagalagdt, om 11. St:r medgjfvit den laga undersökning, jag i en föregående motion begärt. 11. St:r hade då erfarit, att den ende inför lag verkligen brottslige var förmannen, och hvad som värre är, att denne förman presiderade i den domstol som fällde utslaget. Att detta faktum undfallit Banko Utsk. , bevisar tillräckligt behofvet af min nu föredragne motion, och måste äfven bevisa, att de uplysningar, som ensamt af protokollerna kunna hemtas, äro af en särdeles tvetydig natur. Att detta sista yttrande äfven är grundadt, derpå finnas flerfaldiga bevis, och den som liar lust att få ljus i detta orena dunkel, kan få en god ledniug i K. St:rs Just.Ombudsmaus Expedition. Annu ett bevis, mine Hrr, huru
Proposition N:o 73. dånighet föreslå, att vid jemförelse af ifrågavarande hemman sig emellan eller med andra i anseende till mantal och ränta skola afses det mantal och den ränta, sorn vid indelnings-verkets upprättande varit hvarje hemman åsatte och blifvit behörigen fastställda; att vid de ränte-gifvande hemmanens uppskattning må, i stället för det af Kongl. Maj-.ts Befallningshafvande uppgifna, invecklade, till stridigheter och tidsutdrägt ovilkorligen ledande, men ändå föga tillförlitliga, förfarande, tillgå sålunda, att med användande af den utaf hemmans-egarne sjelfva uppgifna samt i Taxeringsoch Pröfnings-kommittéerna granskade uppskattnings-grund, Kongl. Maj:ts Befallningshafvande anbefolles att ifrån Häradsskrifvarne i länet infordra förteckningar å alla inom hvars och ens distrikt belägna, tillskotts-ränta betalande, hemman, upptagande för hvarje hemman dess ränta äfvensom bevillnings-taxerings-värdena för de sednast förflutna 10 åren jemte derefter uträknadt medel-laxerings-värde, samt att på grund af dessa uppgifter och med iakttagande af hvad i öfrigt är vordet föreslaget, uträkna jemförliga värdet i penningar å hvarje ränte-betalande hemman och derefter bestämma huruvida och till hvad belopp jemkning i dess ränta kan böra ega rum; att Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes härutinnan meddelade beslut skola i vanlig ordning' få öfverklagas, och de af nu ifrågaställda särskilda åtgärder föranledda kostnader få, såsom förut i likartade fall är vordet medgifvét, utaf Stats-verket bestridas, samt att med afseende häruppå och då fråga är om föreskrifter, afvikande från hittills följda förmedlings-grunder, äfven detta ärende måtte varda till Rikets nu församlade Ständers pröfning öfverlemnadl.” Kongl. Maj-.t behagade till alla delar i Nåder gilla och bifalla hvad
Majit har, vid öfvervägande af detta ärende, funnit de i berörde måtto anförda omständigheter förtjena det afseende, att Kongl. Majit härmed velat till Rikets Ständer öfverlemna, om icke förre Myntmästaren, Assessoren J. A. Grandinson må, för mistningen af det frånträdda Mynlmäslarebostäilet, tilläggas en till Fyrahundra Riksdaler banko årligen beräknad ersättning och hvilken ersättning, i detta fall, skulle, från och med den 1 Oktober 185G beräknad, å Rikets Allmänna Indragningsstat uppföras, för att Assessoren Grandinson under hans återstående lifstid tillgodokomma. De denna fråga rörande handlingar skola till vederbörligt Utskott aflemnas. Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med ali Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. OSCAR. ./. A. Gripenstedt. Utdrag af Protokollet Öfver FinansÄrenden, hållet inför Hans Maij t Konungen i Stats-Radet å Stockholms Slott den 30 Oktober 1856. Närvarande: Hans Excellens Justitie-Stats-Ministern Herr Gunther, Hans Excellens Stats-Ministern för Utrikes ärendena Herr Friherre Lagerheim, Stats-Råden: Herr Fåhreeus, Wallensteen, Gripenstedt, Grefve Mörner, Grefve Gyldenstolpe, Anjou och Almquist. Chefen för Finans-Departementet, Stats-Rådet Gripenstedt, uppläste till justering ett, i öfverensstämmelse med förut fättadt beslut, uppsatt förslag lill Kongl. Majlis NåBih. tilt H. St. 'H Höft. 4 22 Kongl. Maj-.ts Nåd. Skrifvelse N.-o 10. diga skrifvelse till Rikets Ständer i anledning af förre Myntmästaren, Assessoren J A Orandinsons, underdåniga ansökning om ersättning för förlorade boställsrum. Kongl.