Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För att de skattskyldige skola erhålla kännedom ang:de dem påförda utskylder, måste .de således nu hos häradsskrifvare!! förskaffa sig upplysning, huru utskyIdema blifvit af Beredn:s-Comiteerna föreslagna, samt sedermera förvissa sig derom, huruvida ändring blifvit af Taxerrs-comiteen beslutad, hvarom underrättelse, socknevis, skall af häradsskrifvare!! meddelas, för att i kyrkorna uppläsas. Att sådant för å landet bosatte personer medför stora svårigheter, är tydligt, hvadan ock ofta händer, att de förlora det tillfälle att söka ändring uti påförda utskylder, som med Pröfnts-coroite' är åsyftadt. Jag hemställer af denna orsak, att öfver hela Riket måtte vidtagas enahanda ordning, som för närvar, uti Stockholms stad, eller att debetsedlarna utfärdas och tillställas de skaltskyldige inom viss kort tid efter det taxeringarne blifvit verkställde, på det de skaltskyldige derigenom må, utan för stort besvär, erhålla upplysning om hvad dem blifvit påför dt och kunna deruti söka rättelse, om de det åslunda; hvarefter de förändringar, hvilka kunna uppkomma i följd af Pröfn.-s-comilés beslut, iakttagas medelst afkortning eller ytterligare debitering. Om hvad här förut blifvit föreslaget skulle godkännas, och debiteringen således kunde verkställas förr än enligt nu gällande stadganden, blefve deraf en följd, att i detta hänseende intet hinder mötte för uppbördens tidigare företagande. Härvid förekommer således endast att tillse, om och hvad förändring i denna del kan vara lämplig och mest passande för de skattskyldige. Den nuvar. uppbördsliden har blifvit bestämd med af - Den j Man e. m. scendo dcrfi, alt ägare och innehafvare pf jord skulle erhålla nödigt rådrum att försälja sina produeter, eller, uti bergslagarna, genom kolning och körslor bereda sig tillgång till utskyldernas erläggande.
Delta kan icke vara meningen, och enär jag ej kan instämma deruti alt man borde inlaga i denna författning 26 cap. 1 §:n Byggn.-b:n, hvilket cap. och § kan komma alt upphäfva* vid en annan riksdag och således icke bör finnas i denna författning, som således i sådant fall äfven blefve upphäfven; så vill jag tillstyrka att i denna 2 §, i stallet för orden: ”efter de grunder, som i särskilda orter följas i fråga om kyrkobyggnad,” malte införas: på det sätt alt byggnadsmaterialier, körslor och annan kostnad utgöras efter hemmantalet, utan afseende på hemmanens natur, och dagsverken efter matlag eller rök. Då förblifver sladgandet sådant, ehvad förändring vår nuvar. allm. lag kan komma alt undergå; man åberopar ingen § hvarken i lagen elfer författningen, och man påbjuder icke att de grunder skola följas, som för kyrkobyggnad i lag äro stadgade, hvarigenom förökad tiondesättning eljest skulle komma att äga rum i de orter, der kyrkor skola byggas och underhållas af sådan tionde. Hr Ribbing, Bengt: En värd ledamot, Hr Palmcrantz, har gjort oss uppmärksamma på den orättvisa, sorn skulle drabba personer, som af enskildta medel inrättat skolor, genom antagandet af denna §, och alt desse borde vara befriade från ett gemensamt deltagande i de nya skolhus» byggnader, hvarom betänk, handlar. Jag kan ej neka att den yttersta rättvisa möjligtvis kräfde, att man gjorde afseende på ett sådant förhållande; men det är vid många tillfällen, som man icke kan följa rättvisan i sin aldra yttersta grad, utan att riskera att begå en ännu större orättvisa på annat båll. Jag hemställer till talaren den händelsen, att en egendomsägare rådde örn -§ eller af en församling och linde inrättat egen skola, örn det väl då vore möjligt för den återstående lilla delen af församlingen alt'förmå bekostandet af en fast skola. Jag tror att det oftast blefve en omöjlighet.
Adressen, som bär samtliga medlemmarnes af associationen namnunderskrifter, är prydligt textad i färger af hr John Olsson och därjämte försedd med en allegorisk vignett: en lagerkrans med blågula band, en lyra, den tragiska och komiska masken m. m., och det hela inneslutes i en praktfull portfölj från F. Beck &amp; Sons atelier af rödt marokäng med gyllene lagerkvistar och mottagarinnans monogram i kulört lädermosaik. Portföljen är invändigt fodrad med ljusblå atlas. Teater och musik. Kungl. operan har återupptagit Delibes ' vackra opera » Lakmé », hvilken förra säsongen gjorde så stor lycka. Titelpartiet har nu, sedan fröken Petrini för studier rest till utlandet, öfverlemnats åt fröken Parsberg. Reprisen gafs första gången i onsdags och uppföres åter i afton å abonnementsföreställningen. Rollbesättningen är för öfrigt följande -. Gerald hr Odmann, Nilakantha hr Lundqvist, Frederic hr Johanson, Ellen fröken Karlsohn, Rose fru Heintz, misstress Benlzon fru Strandberg och Mallika fröken " Wolf. V i hinna ej nämna något närmare om denna intressanta repris förr än i nästa nummer. Dramatiska teatern gaf i fredags åter den från ett föregående spelar bekanta » Kärlekens komedi » af Ibsen. I Svanhilds roll debuterade en ung norska fröken Mejlcender — med god framgång säges det; själfva hafva vi tyvärr varit förhindrade bevista någon af de tvänne representationer, vid hvilka reprisen uppförts. I dag fredag uppföres for första gången det nya programmet » Kärlekens triumf », dramatisk legend på vers i 2 akter af Giuseppe Giacosa, bemyndigad öfversättning från italienskan af Helmer Key, samt » Familjelycka », komedi i 3 akter af Anne Charlotte Leffler, hertiginna di Cajanello. Ett alltigenom intressant program, som äfven gifves i morgon. Svenska teatern gaf i onsdags för första gången » Kumlander », folklustspel med sång i 5 akter, efter en främmande idé af Harald Molander.
Nej, jag reser ej utan henne; jag skall befria henne! utropade han, sprang öfver barnens lerkruka och rusade bort öfver grafvarna. Hagar kom till besinning först när hon åter stod räddad vid slottets trappa. Där erinrade hon sig de enstafviga ord hon uttalat för hvarje trappsteg, när hon steg ned, och nu fann hon ett nytt ord för hvarje steg, när hon steg samma väg upp: Det ... var ... väl ... att ... jag ... ej ... gick ... med ... Göst ... Minor och kontraminor. Staten har sin moral och en hederlig karl sin. Rådets skrifvare, kunglige sekreteraren Nils Nilsson Tungel infann sig pligtskyldigt klockan sex på morgonen i rikskanslerns förrum att mottaga sina order för dagen. Han fick vänta länge, hans höge förman befann sig hos drottningen, såsom numera ofta hände, för att meddela henne viktigare ärenden. Tungel väntade icke ensam; här var styrelsens medelpunkt, här flög myggsvärmen ständigt mot ljusskenet; här vände mången åter med svedda vingar. Blickar af hemligt förstånd utvisade, att de fleste anlitat skrifvarens mäktiga förord. Hvad kan nu vara så brådt å färde? frågade en adelig ryttmästare, hvars ärende var att begära en förläning af jordagods för obetald lön. Skrifvaren vet det: få vi krig med Danmark? Gud bevare! svarade Tungel med en axelryckning, som han lärt i statsmännens skola. Krig ha vi mer än vi godt kunna sköta. Jag tänker det är något klagomål från bönderne om adelns förläningar. Slikt kommer rådet till, medan fröken är omyndig, rättade en häradshöfding, som var stadd i bugningar för en lagsaga. Gud gifve hon vore myndig och sloge juten för döförat, efter hon skall vara så karlavulen, suckade en Åbo-krämare, som blifvit illa prejad på sin salpeterlast. Säg det! anmärkte en äldre, reputerlig tjensteman med en stor vårta på hakan. Det är länge sedan vi sett en holländare i våra farvatten, allt för den fördömda Öresundstullens skull.
Jag hade verkligen icke väntat, att StatsUtskottet skolat yttra en sådan mening, innan det ännu fulländat sina gemensamma arbeten med BancoUtskottet, af hvilka en motsatt slutföljd uppkommit. Jag hoppas likväl, att då Rikets Ständer, såsom jag förmodar, besluta myntets stadgande, så skall äfven StatsUtskoltet ändra öfvertygelse. De åtgärder Kongl. Majit föreslagit till förenkling af Statens uppbörd, utgifter och bokföring, anser jag för min del vara ledande till ordning och besparing af onödig vidlyftighet. Jag inser sålunda ej något godt skäl, hvarföre StatsUtskottet i allmänhet dem afstyrkt. Om de nu icke gillas, skall tiden dock äfven i detta hänseende uttaga sin rätt, och jag vill icke underlåta att genast uttala min öfvertygelse derom. För öfrigt får jag instämma uti den reservation, som Grefve von Schwerin bifogat Utlåtandet. Jag har dock redan i detta afseende Den 2y Maji. 217 uttalat min öfvertygelse 1 delta Sinne, då Grefve von Schwerins sista Motion remitterades, men i händelse Motionen och detta Utlåtande på olika tider komma att af Utskottet handläggas, har jag äfven nu velat uttala mia mening. Uppå Hans Exccllence Herr Gref vens och LandtMarskalkens derefter gjorde proposition blef StalsUtskottets berörde Utlåtande, på grund af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitteradt. Föredrogs ånyo och bifölls Allmänna Besvärsoch EkonomiUtkottels den 1 dennes under N:o go afgifne, och den 7 derpåföljde e. m. på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af väckt fråga, att KrigsAcademien på Carlberg måtte såsom ElementarLäroanstalt upplösas.
F. von Scheven hade uti skrift, som inkommit till Justitie-Ombudsmans-Expeditionen den 24 Aug. 1853, angifvit följande förhållande: Sedan Långhundra Häradsrätt den 29 April 1852 beviljat inteckning uti 2 mantal Kionoskatte Stångberga samt 2 mantal frälse Aby i Össeby Garns Socken till säkerhet för en af godsägaren Carl J. fiergman den 15 Mars samma år till Bruksägaren G. Sjöquist eller Ordres utställd, med Litt. A. betecknad förskrifning å Sextusen Rdr med sex procents ränta, ställd att betalas den 1 Juli 1860, och hvilken inteckning borde gälla med förmånsrätt framför andra under samma dag intecknade, af Rergman till Sjöquist utgifna skuldebref å tillsammans Tjugotvåtusen Rdr allt Ranko, hade Rergman kort tid derefter, på omförmälde revers å Sextusen Rdr sökt lån hos Ryttmästaren von Scheven; — och som Bergman dervid företett ett af Domhafvanden i orten, den 1 Maj 1852, efter då afslutadt vinterting med Långhundra Härad, utfärdadt Gravationsbevis öfver de pantförskrifna fastigheterna, enligt hvilket dessa icke voro besvärade med äldre inteckningar till högre belopp, än Tjugoett-tusen trehundratrettiotre Rdr 16 sk. Banco, så belånade Ryttmästaren von Scheven förstnämnde intecknade revers, fullt öfvertygad, att de pantförskrifne egendomarne lemnade säkerhet för de Tjugosjutusen Rdr med räntor, för hvilka egendomarne borde svara, derest Ryttmästaren skulle för reversens innehåll vara betäckt. 11.
Bellas glada ögon och mjuka röst trängde genom allt och fylde hennes drömmar, när hon ändtligen somnade. Men hon kastade sig oroligt af och an och vaknade ibland af att något oändligt sorgset tryckte hennes hjerta, något som hon ej kände eller kunde gifva namn. I nattens stillhet blef detta något henne slutligen öfvermäktigt och dref till hennes ögon tårar, som hon nästan glömt att funnits till. De gjorde henne godt, och hon lät dem flöda, tills sömnen småningom stängde deras källa. Dekoration Dekoration I skolan gick allt sin lugna, jemna gång utan andra afbrott, än de sedvanliga månadslofven. Hanna hade efter det första besöket i Bellas hem, dragit sig än mera inom sig sjelf; det var svårt för Bella att få ett ord ur henne. Dörren hade plötsligt smält igen, utan att Bella kunde förstå orsaken. Låt den tvärviggen vara, sade kamraterna, när de märkte huru bedröfvad hon var öfver Hannas halsstarrighet. Du ser ju, att hon föraktar oss allesamman och helst vill slippa vårt sällskap. Men Bella kunde icke låta henne vara i fred, hon drogs af en oförklarlig sympati till den trumpna, skygga flickan. Hon kände en längtan att hjelpa henne att bli lycklig och ansträngde sig för att finna en nyckel till denna hårdt reglade dörr. Trots Hannas köld och tillbakadragenhet intresserade hon likväl kamraterna. Hon beherskade dem ofrivilligt, såsom alltid det starka och klara vinner inflytande öfver det svaga och outvecklade. Men hon visste det icke sjelf, och flickorna skulle säkert högljudt protesterat, om någon sagt dem att de läto sig ledas af Hanna Rappe. De vädjade till henne, när någon svårlöst fråga var å bane, och hon var klassens ombud hvarje gång det gälde en beskickning till någon af lärarne. Hon glömde ibland sin slutenhet för att tala med dem och de funno med förvåning huru litet de tänkt öfver de naturligaste saker. Men deremellan var hon ohjelpligt tyst och allvarsam och undandrog sig hvarje vänskapsbetygelse med en kärfhet, som ofta sårade de mera vekhjertade kamraterna. En dag i Mars, när det var bitande kallt, var Bella på hemväg från skolan.
Byron med nattens höghet och mörker öfver sinnet och nattens stjärnesvärmeri om pannan. Heidenstams djäfvul är hedningen Heidenstam, som under kristendomens inflytelse väl kan misstänka sig själf för sataneri, men är för helleniskt naiv att fullt begripa sig själf såsom djäfvul. Det kräfves att svika sig själf för att blifva djäfvul och kanske, ehuru möjligen icke med nödvändighet, äfven för att skildra det djäfvulska med sanning. Man må vara aldrig så högmodig och hänsynslös — så länge man är det på god tro, är det intet djäfvulskt däri. Det kan väl vara tvifvelaktigt om landsförrädaren Alkibiades någonsin kände den ångrande obotfärdiges pina och lust att pina — att han i alla fall till sist uppförde sig otadligt nobelt mot Athen, var möjligen endast i enlighet med den suveränt samvetsfrie äldre evpatridens stadgade smak för det ädla, liksom hans landsförräderi varit den unge evpatridens otålighet att vara bunden med något som hälst band på sin maktoch ärelystnad. Jag känner emällertid icke Alkibiades’ inre historia — möjligen har äfven han haft en kamp med sig själf och en luttring att genomgå. Och så torde äfven ha varit fallet med hans närmare äller fjärmare fränder i senare tider — en Bolingbroke, en Mirabeau, en Armfelt, en Byron. Planen för dessa kåserier omfattar inga grundligare källstudier och jag vill därför icke tum för tum undersöka hvad Heidenstam är och icke är — endast framställa ett och annat af de intryck han gjort på mig såsom skriftställare och personlighet. Hans lefnadsfilosofi lär skola finnas i Hans Alienus samt här och där annorstädes. Jag minnes icke äller har aldrig vetat mycket om denna filosofi. Jag misstänker, att Heidenstam är filosof något så när på samma sätt som Goethe var det, en som är intuitivt medveten om mångt och mycket, som andra filosofer icke drömma om. Men någon systematiker äller terminolog är han väl näppeligen, och jag misstror i hög grad hans förmåga af konsekvens i utsagor.
Betänkandet måtte erhålla en lämpligare redaction, så att deri ej må uttryckas ett orilkorligt förkla~ I 1 Stals-Utskotcelt liilålnnde N:o 24$* rande om rättighet till pension, utan endast innefatta ett enkelt Tittryck om hvad, efter Ständernes mening, bör vara rättesnöre i dylika fall, samt af åtsk ilige Ledamöter, hvilka ansett, att Utskottets befattning med detta m81 bort inskränkas till yttrande, huruvida Statens tillgängar för närvarande medgifva, att det för lilesserade rriilitairer å Allmänna Indragnings-Staten uppförde anslag i någon mon fikas. Hvad nu först beträffar den af Herr Waern gjorda anmärkning, att soldaten vöre den, som i första rummet borde med pension ihogkommas; så enär, på sätt äfven inom JJorgareSlAndet vid Utlåtandets föredragning under diseussionen blifvit upplyst, för blesserude soldater finnas flere stiftelser, som af statsmedel underhållas^ anser Utskottet sig icke, f afseendepå pensions-rättighiifens utsträckning, böra förändra sitt förra tillstyrkande. Vidkommande åter dels frågan, att en Tariff för pensioneringen nu äfven bort upprättas och fastställas, dels ock hvad sorn blifvit yttradt, rörande redactiouens mindre bestämdhet;så finner Utskottet några sådane skäl i anmärkningarne icke vara anförde, hvilka kunna föranleda Utskottet att frångå eller förändra hvad dess redan af atae Stånd bifalla#- Utlåtande i berörde hänseenden innehåller. Ankom tilt Exp. Utsk. den ar Aug. Utlåtande, i anledning af väckt motina, om rättighet för åtskilliga hemmans innehafvare inom Frötuna och Rddmansö socknar , att fä lösa s ne hemmans räntor efter ett visst stadgepri . (I. A.J t • *'
Det är nemi. en allmänt antagen och följd rättsprincip, alt, då en person, hvars arfvingar ej äro kända, aflidit, tillträder den arfvinge, sorn först anmäler sig, qvarlåtenskapen och om sedermera andra förut okända lika eller närmare arfsberälligade personer sig anmäla, så få äfven de utkräfva deras lagliga rätt af den, som arfvet redan tillträdt. K. M. eller R. St. hafva, derest de besluta, att den försutna tiden skall återställas, icke någon rättighet att innehålla någon del af ifrågavar:de arf, om hvars utbekommande lagliga arfvingar sig anmält, derföre att andra lika arfsberättigade personer möjligen kunna finnas. Således möter det intet hinder i Svensk lag för de tillstädeskomne arfvingarne efter enkan Sandelin att utfå hela arfsbeloppet och då dertill kommer, att de öfriga personer, som skulle slå i arfsförhällande till bemålde enka, under en längre tid ej låtit sig afhöra, så ligger äfven deruti ett skäl att bifalla Betänk, och låta ifrågavande behöfvande personer ändlligen utfå det arf, sorn lagligen bordt dem tillkomma. Hr von Troil: Om Hr Printzensköld läst så väl K. M:s Propos. som SlatsUtsk:s Betänk., så hade den värde ledamoten utan tvifvel funnit, att hans nu gjorda förutsättning är oriktig. Jag anser mig icke böra yttra något vidare, ulan anhåller blott ånyo om bifall lill Belänk. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.: Genom den utredning af frågan, som StalsUtsk. lemnat, finna vi att här icke ifrågakommer någon laglig rätt för enkan Sandelins Finska anförvandter att utbekomma det efter henne fallna arf, ty denna rätt har med praescriptionstidens utgång för dem gått förlorad. K. JVI:s Nåd. Propos. inskränker sig icke till att endast och allenast föreslå R.
Af Revisorerne är anmäldt, att vissa uppgifne skuldposter hafva åren 1829 och i83o oförändrade blifvit balancerade, utan att i balancerelationerne upptagas, eller att något synts vara tillgjordt för deras indrifvande. Och som i anledning häraf Kongl. Krigs-Collegium upplyst, att åtgärder dels blifvit vidtagne dels äro under handläggning i afseende på samma skuldposters indrifning eller afskrifning; anser Utskottet detta ämne icke utgöra föremål för Rikets Ständers beslut. §• 71, Siats-Utskottets Utlåtande N:0 22. §• V (Rev. -B. i83o. Förkl. p. 5. — i832. Förkl. p. 5p.) Likasom vid 1837 och i83o årens revisions-förrättningar, har, jemlikt Revisorernes anmälan, äfven år i83o saknats sammandrag öfver Kronans krutförråd, hvarigenom fullständigt kunnat utredas, huru mycket krut dit ingått och derifrån utlevererats eller såsom behållning qvarstått. Och då kostnaden för kruttillverkningen, förslagsvis beräknad, uppgått till minst 4° R.‘dr per centner, har krutförsäljningen för Statens räkning synts utfalla med betydlig förlust. Kongl.
Proposition, N.-o 56. laget, eller om lian är skyldig att, efter aktiens inbetaldta belopp eller annan grund, för den aktie lösen taga. § 8- Då det ansetts nödigt, att aktiebolagsstyrelse i texten af alla skriftliga afhandlingar, i hvilka den å bolagets vägnar ingår, begagnar orden allmänt aktiebolag> synes det för fullständigheien äfven böra utsättas, alt under alla sådane attiandlingar skall tecknas den firma, å hvars vägnar underskriften sker; likasom påföljden för underlåtenhet härutinnan torde böra blifva enahanda. I sammanhang härmed syntes böra brslämmas, att påföljden drabbar de styrelsens ledamöter, hvilka antingen genom beslut elier genom underskrift i afhandlingen ingått. § 9. Uti denna § söker man att bevara borgenärprnes rätt, så att tillgångar, till gäldande af bolagets skulder, må finnas. Stadgandet i denna syftning är likväl sådant, att anledning till vidlyftiga och invecklade rättegångar kan uppslå samt alt ringa eller ingen säkerhet syntes genom detsamma vara vunnen, ty någon kontroll eller ansvarighet derför, att de tillgångar, bokslutet upptager, verkligen hafva det värde, som deruti utsattes, är icke föreskiifven, så att detta värde vid skeende realisation kan mer eller mindre understiga det i bokslutet för hvarje serskild post och för det bela upptagna, utom det att poster kunna vara, å ena sidan, bland tillgångarne inberäknade, hvilka under denna benämning rätteligen icke höra, eller ock, å andra sidan, bland skulderne uteslutne. Deremot och i öfverensstämmelse med den åsigt, som i anmärkningarne vid 5 och 6 §§ af förslaget blifvit uttalad, syntes det vara bolagets oeftergifliga pligt alt, utan afseende på sättet, huru bokslutet uppgöres och det resultat, deraf sig visar, hålla bolagets borgenärer tillhanda hela det i bolagsordningen bestämda aktiebelopp och följaktligen i lagen böra införas sådane bestämmelser, som, för det i denna § förutsätta fall, finnas nödiga till betryggande af bolagets borgenärers härunder beroende rätt.
Om ägare till gamla skattlagde Vattenverk, t. ex. Qvarnar, häraf skulle finna sig förnärmade, hafva de derutinnan orätt, så framt de ej kunna i bevis leda,'att deras äldre verk blifva till den grad, och utan deras eget förvållande, skadade af yngre anläggningar, att deras intägt ej motsvarar den fjerdedel de årligen utgöra till Staten. Som nu detta lärer inträffa vid få, elier må hända inga Qvarnar i hela Riket, utan deremot att ett ansenligt öfverskott gemenligen uppkommer; så finner hvar och en, att Staten verkligen förlorar i den inkomst som af Qvarnar fran början varit påräknad. Detta öfverskott, som genom sednare tiders betydliga odlingar, tillkommit, och hvaraf således ingen skatt till Staten erlägges', kan väl icke ägarne till de gamla skattlagde Qvarnarne med skäl påstå böra dem för ev år de,liga tider uteslutande och för intet tillfalla, om än detta öfverskott blefve flera gånger Den 3 Martti. fÖrdubbladt, genom en stigande produktion af Spannmål? Så vida Statsverket således skall erhålla, åtminstone i någolr mott, hvad längesedan bordt tillkomma detsamma, synes sjelfva billigheten fordra, att nya qvarnar tillåtas dela bfverskottet med de gamla, derföre betala skattg och Statsverket härigenom erhålla en betydlig inkomst, allt efter sohl prodlictionen af spannmål och folkmängden ökas. Men hvad jag hr’ vid framför allt yrkaVj ar, att hvarest ett pär stenar redan blifvit tillåtne oell skattlägde att mala föi* tull, böra änhtt ett eller flere pär få skattläggas, då ägaren sådant begär, enär erfarenheten besaiiiiar, att hatt med det enda stettparet ingalunda kan vara belåten, och nöjaktigt betjena mäldlaget, helst hatt med detta nödgas förmala alla olika sädesslag både för folk och kreatur, hvilket förorsakar mycket uppehåll, genom rensning, omställning, reparationer m. hi. Någon skada medelst uppdämning bör, genom tillökadt antal stenar, härvid svårligen kunna komma i frågäi Hvad åter andra vattenverks-ägare beträffar, sorn till inbördes försvar, hafva orttgifvit