Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid denna tid hade emellertid arbetet icke hunnit afslutas, hvadan Hamn-direktionen till Kongl. Majit inkommit med en ytterligare ansökning, deruti Direktionen, jemte förmälan att ehuru ifrågavarande muddringsarbete påbörjades år 1855 och sedermera hvarje år under tjenlig arbetstid oafbrutet fortgått, detsamma, likväl, hufvudsakligen i anseende till hamnbottnens hårda och stenbundna beskaffenhet, ännu icke kunnat bringas till fullbordande, i underdånighet anhållit, att då de återstående muddringarne, enligt Chefens för södra vägoch vattenbyggnads-distriktet utlåtande, komme att erfordra en tid af minst 4 till 5 år, ytterligare förlängning af arbetstiden måtte medgifvas Stat8-Utslcottet8 Utlåtande J\s 87. 3 intill den 1 September 1870; — och har Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Malmöhus län, vid insändande af denna ansökning, densamma i underdånighet förordat. Styrelsen för allmänna vägoch vattenbyggnader, i ämnet hörd, har i underdånigt utlåtande anfört att, som muddringsoch fördjupningsarbetet i Ystads hamn alla år fortgått och årligen blifvit af Chefen i södra vägoch vattenbyggnads-distriktet besigtigadt, utan att skäl till anmärkning mot åtgärderna förefunnits samt vid inspektion å företaget i nästlidne Juli månad utrönts, att arbetet säkerligen nu skulle ernått sin fulländning, såvida icke i hamnens botten på en del ställen anträffats större och mindre sammangyttringar af stenblock, innehållande ända till flera hundra kubikfot hvardera, hvilka måste sprängas och upptagas, innan muddring med ångmachin varit möjlig att verkställa, Styrelsen, vid sådant förhållande och då Ystads kommun på bedrifvandet af detta muddringsarbete af stadens medel användt omkring 140,000 Ridr Rimt samt derutöfver bekostat kajbyggnader för ett belopp af omkring 102,000 R:dr, ansåge sig ega skäl i underdånighet tillstyrka, det Kongl. Maj:t måtte till Rikets Ständer aflåta nådig framställning om beviljande af ytterligare förlängning intill den 1 September 1870 af tiden för meranämnda arbetes fullbordande.
Att njuta snillets lön, och värd att afund vinna, Tillhör en s tilla själ . M:lle Löf. Men hvem? hvem f an är född att läsa sig ihjäl, Och en C apell-dräng j emt i trappan höra tralla, Och se Ordo natörn på basviolen f alla, Och dricka som en häst, och skina som en sol, Och höra oboë och natt och dag viol? Nej! afsked skall j ag ha, man bör det billigt kall a; 4 Och förr skall stå på språng min sista koft och kjol. Hjortsberg. Sitt ner! se h är en stol! Min nådiga, sitt ner! vi samlas rättnu al la. M:lle Löf. Jag k änner mi tt contract Hjortsberg. Och jag dem, som befalla. Men, i förtro ende h ör! vårt Reglemente lär, Min nåd! det s amma oss som uti andra riken! Vet hon väl, hvad det är? Jo, med en ädel vink att gillas af publi ken, Hon snillets domar bär. Men, apropos, ma chêre! En liten à la glac e en lingon-salladire, Och en obruten kork af skönas te madera! M:lle Löf. Jag k änner mi tt contract, jag spelar inte mera! 5 Gå bara ta' mej fan om j ag blir mer er vän! Hjortsberg , ( fattar med häftighet desert-knifven och nedfaller på knä ). Je v eux de cet couteau ensangl anter mon sein! De förra och Ordning smannen. Ordning smannen. Hå, hå, en tragedie! hvad den var g ruflig, den! Mig tycks Brynilda se och hennes Sigurd Sven. Men hvad är klockan nu? ( ser på uret ) en sak rätt svår att finna! Att ing en syns men ack ! hvad ser jag ? M:lle Löf. Tjenarinna! Ordning smannen. Hur mår Mamsell? M:lle Löf. Så der, i denna sorg epress. Scen. Ordning smannen. Har intet herr de B roen än kommi t bullrandes? Hjortsberg , (tittar genom fenstret)
KONGL. MALTS OLFÄLT .NTNGSH AF VANDES UTI STOCKHOLMS LÄN TILL ä I) I t Q i mmdertlåniyhet nfyifnn FEMÅRS-BERÄTTELSE för urea 1851, 1852, 1853, 1854 och 1855. *o-3h3>-5 STOCK CIOIi!TI, 1857. P. A. NORSTEDT <5l SÖNER, KONGL. BOKTRYCKARE. Kl -'A \J ' ■ ; k:.. Underdånig Berättelse om tillståndet i Statistiskt och Ekonomiskt hänseende inom Stockholms § L E; ii nets allmänna beskaffenhet. Stockholms Län, som har en yta af omkring sextiosju qvadratmil, är till naturen omvexlande. De delar deraf, som ligga närmast Mälaren och intill med lersta delen af Upsala Län, äro gamla slättbygder, som hafva foga af skogar och vatten samt sträcka sig östligt Lill det inre af Länet, till dess de två Lill tre mil från hafskusten mötas af mera kuperadt land, der åkerfälten i allmänhet äro af inskränkt vidd samt skogar och sjöar mera förekomma. Af sistnämnde beskaffenhet är i allmänhet äfven Länets nordligaste del, Frösåkers härad, och en del af Närdinghundra härad, såväl som Länets del söder om hufvudstaden, det så kallade Södertörn, derinom dock på några ställen förekomma temligen betydliga och bördiga slätter, såsom i Österoch Westerhaninge, Jerna och Thuringe socknar. Särdeles uppfyldt med berg och o.ländiga xnarker är Wermdö skeppslag. Ehuru skogsoch utmarker upptaga den betydligare delen af Länets yla, har Länet ändock icke några särdeles stora sammanhängande skogar. De mest omfattande äro de skogar, sorn höra till jernverken i Länets nordligare del, samt de inom Länet befintliga fyra härads-allmäuningar, äfvensom den skogsmark, som till slör del bildar gräns emellan Sotholms och Svartlösa härader i Södertörn.
Anckarsvärd har, till stöd för sina åsigler, framtagit ett exempel, nemi. att ett hemman inom ett visst län skulle, genom bibehållande af persedlarnes utgörande in natura, komma att betala i afgifter vida mera, än då skatten samma hemman åsatles, och Gr:n ansåg detta förhållande bevisa icke allenast orimligheten af skatters bestämmande i persedlar, utan äfven att skatten blifvit ökad genom stegring i varuvärdena. Om nu, hvad jag likväl icke tror, en förhöjning i skatten uppkommit, härleder sådant sig icke frän någon stegring i varuvärdet, utan frän en försämring i myntvärdet efter den tid skatten hemmanet åsattes. Här finnes icke någon statsekonom, som med någon grundlighet behandlat frågan om varuvärdet, hvilken icke erkänner, att då penningen under en kort tid är en säker mätare af varuvärdet, så blifva både spanmål och dagsverken, såsom för meuniskor oumbärliga, under långliga fider vida säkrare mätare af värdet än penningen. Orsakerne till penningevärdets stigande eller fallande kunna vara mångahanda och deribland den ymnigare tillgång på de ädlare metalierne, som understundom inträffat och synnerligast efter upptäckten af Amerika. Det fall i myntvärdet, som var en följd af denna verldsdels rika silfveroch guldgrufvor, skulle väl hafva upphört genom den ökade folkproduklionen inom Europa och annorstädes, men varan silfver är beroende af den mängd, som af densamma finnes och behofvet af denna vara, enär andra ämnen kunna göra bruket af silfver mera umbärlig!, Endast begagnandet utaf porslin och brons har till en ganska betydlig grad minskat behofvet af verksilfver och såmedelst åstadkommit ett fall i myntvärdet. Afven uppfinningen af nysilfver och dess bearbetande till hvarjehanda ändamål, har i sin mån gjort silfver mera umbärlig!. Jag vill icke vara vidlyftig, Den 8 September f. m. 93 emedan man möjligen kunde aflägsna sig härifrån och jag dessutom nu tror mig hafva visat att silfret, när fråga är om en längre tid, är en vida mindre säker mätare utaf värden än både spanmål och persedlar.
Maj 1827 omlörmäles. Kongl. Hofrättens den 28 Augusti 1857 öfver nämnde åtal gifna utslag innehåller: att, .emedan Rådstufvu-rätten felaktigt förfarit derutinnan, att den underlåtit att, i enlighet med föreskriften i nyss åberopade Kongl. Bref, sammanlägga och på en gång förvandla de böter, som genom ifrågavarande särskilda utslag blifvit ådömda, hvarigenom liändt, att den sakfällde kommit att undergå två dagars fängelse vid vatten och bröd mera, än vederbordt; och Borgmästaren derförutan vid den bötesfälldes förpassande till länshäktet, för undergående af förvandlings-straffet, i ofvan anmärkte hänseende oriktigt förfarit, dömdes, jemlikt 1 Kap. 12 § Rättegängs-balken, Rådstufvurättens Ordförande och Ledamöter att, för hvad dem sålunda vid embetets utöfning till last kommit, böta, den förre 13 R:dr 16 sk. samt hvardera af Ledamöterna 6 R:dr 32 sk., hvarjemte de förpligtades att återgälda Kongl. Maj:t och Kronan den kostnad, som motsvarade två dagars underhåll i fängelse vid vatten och bröd. Genom nyss bemälde Kongl. Hofrätts utslag den 27 Februari 1857 är efter åtal, som Justitie-Ombudsmannen förordnat, en t. f. Domhafvande i Quille härad, dömd att, jemlikt i Kap. 12 § Rättegångs-balken böta 16
Den firade konstnären tänkte på ting, som hade litet att göra m e d flirt o c h ordlekar; i hans själ kämpade glödande längtan m e d känslan af att han b o r d e afstå o c h försaka. När aftonen k o m, hade det bästa i hans själ segrat. I en blomsterbutik valde han ut den vackrast bukett, han kunde finna, o c h några minuter föreställningens början sände han in IDUN den till henne m e d några rader, s o m blott inneböllo ett farväl och en välönskan. Han visste ju, hvar hennes plats var belägen, och från scenen kunde han tydligt se, huru hennes ungdomliga skepnad g e n o m den ljusa dräkt, som h o n bar, framträdde ännu tydligare m o t halfmörkret i salongen. Hans vänner sade efteråt, att han aldrig spelat o c h sjungit så bra s o m den kvällen. Det var också för henne han sjöng: hvad brydde han sig om sin lilla motspelerska, det var henne han ville bedåra m e d sina toner, — henne, s o m han nyss af stått från! När han i samma ögonblick som ridån för sista gången gick ned, såg henne sitta där, ljus, fager o c h skär, greps han af en bitter ånger öfver det afsked, han uttalat i biljettens ord. Men samtidigt kände han innerst en tillfredställelse öfver sitt beslut; han visste att han handlat s o m en man — det, s o m han helst af allt ville vara —. l i a n fick aldrig återse henne, men han lyckades att få reda på det namn, s o m h o n k o m att bära, samma namn s o m han i kväll läst på det lilla häftets titelblad. Var h o n ännu bland de lefvande? Säkert var hon då nu lika vissnad s o m den bukett han en gång skänkte henne; kanske de blå ögonen dock ännu kunde blicka lika sällsamt —. Den ensamme gamle konstnären lutade sig bakåt i sin stol, o c h medan höststormen därute sjöng om alltings förgänglighet, drömde han om henne, s o m han velat spara.
Tills vidare förräntade medel „ i,344>726; 29. 10. — •—. Summa R:dr 5,513,923: 3o. 8. 3,784,743: 17. 10, På sätt förestående Sammandrag samt åberopade Tabell utvisa, understego Riksgälds-Kontorets inkomster under år 1843 utgifterna med 9or,63o Rdr 24 sk. 10 rst.; hvilket förhållande hufvudsakligen förorsakades deraf, att, under detta års lopp, ej allenast hela den till statsbehofvens fyllande för år 1842 anvisade summa, i,5o5,o5o R:dr, utan ock i,3o5,5oo R:dr utaf 1843 års statsfyllnadssumma, måste från RiksgäldsKontoret utbetalas. Till följd af 1843 års ansenliga utgifter, hvilka icke kunnat bestridas med Riksgälds-Kontorets kontanta behållning vid årets början 808,484 R:dr 5 sk. samt inkomsterna under samma år 4,612,276 R:dr 39 sk. 11 rst., var Kontoret nödsakadt att mot slutet af åi'et begagna sitt kreditiv å Rikets St:rs Bank, deraf ett belopp af 93,146 R:dr 19 sk. 10 rst. alltså fanns lyftadt vid årets utgång; varande denna kreditivskuld inom föreskrifven tid nästpåföljde år godtgjord. Af Fullmäktiges Berättelse hafva Revisorerne inhemtat, att Riksgälds-Kontorets inkomster — med inberäkning af den, efter 1841 års Riksdag, såsom fond för det så kallade stora krediti vet, på särskild räkning i Banken afsatta summa 210,260 R:dr 7 sk. 3 rst., hvilken, jemlikt Rikets sednast församlade Ständers beslut, blifvit i nästl.
Efter hvad jag vill erinra mig, brukar vanligen i sådane mål, uppå hvilka R. o. Ad. vägrat remiss, icke något prot. i sjelfva saken till Med-Stånden afgå. Då det likväl torde vara mindre lämpligt, synnerligen i en fråga som denna, att en reservation emot R. o. Ad:s beslut afginge, utan att om sjelfva beslutet kännedom komme att meddelas, får jag hemställa, att ett prot.-utdrag i ämnet af innehåll att R. o. Ad. enhälligt vägrat remiss å Hr Stjernsvärds förev:de motion, måtte till Med-Stånden expedieras. Till detta lemnade R. o. Ad, uppå framställd propos., sitt bifall. Föredrogs Hr von Köchs, Nils Samuel, d. 25 sisth Februari bordlagde förslag om tillsättande af ett särkildt Utsk. för behandling af K. M:s Nåd. Propos. ang:de ny sjölag. Hr von Ehrenheim, Per: På samma gång jag tillstyrker bifall till Hr von Köchs förev:de förslag, får jag jemväl hemställa, Den 4 Mars e. m. 49 ställa, att detta särskilda Utsk. måtte komma att bestå af 4 ledamöter utaf hvart Stånd, i stället för 3. De frågor, detta Utsk. skall behandla, äro nemi. ganska vidlyftiga samt af en svårare beskaffenhet, och torde väl behöfva det af mig nu föreslagna antal. Hr von [foch: Jag har så mycket mindre att erinra mot det af Hr Ehrenheim nu gjorda amendement, som jag har mig bekant, att uti ett annat Riks-Stånd, Borgare-St., — som mycket intresserar sig för denna fråga, — en allmän önskan uttalat sig att fyra ledamöter till detta Utsk. skulle utväljas. Jag anhåller således om bifall till det af Hr Ehrenheim nu framställda förslag. Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad, yttrade Hr Gr. o.
Dä man ofta hör talas om embet,sverkens organisation, torde ock förtjena uppmärksammas, att all förändring af Kommers-kollegium till något förenklad! bättre ej later verkställa, sig, med mindre detta Kollegium befrias frän de för det - Motioner i Borgare-Ståndet 1862. 405 samma alldeles främmande göromålen vid en betydlig penningeförvaltning och lånerörelse. Angående Manufaktur-diskonten hafva äfven Rikets Ständer 2:ne gånger uttalat sitt omdöme. Vid 1856—1857 årens riksdag yttrade Rikets Ständer, såsom skäl för deras dä beslutade indragning, stor 450,000 Riksdaler, af Manufaktur-diskontens hos Riksbanken beviljade kreditiv, att anvisandet å Riksbanken af särskilda låneoch kreditiv-förlag, för att anlitas uteslutande af vissa samhällsklasser, — örn också i fordna tider tilläfventyrs för industriens befrämjande lämpligt, — dock hvarken öfverensstämmer med en rigtig bank-förvaltning eller är af benofvct päkalladt, i samma män som tillförene, sedan utvägarne att annorledes erhålla låneunderstöd blifvit för en hvar underlättade. I anledning af den vid sistlörflutna riksdag väckta fråga om Manufakturdiskontens upphörande, yttrade Banko-Utskottet i sitt. betänkande, att Utskottet till alla delar instämde i förenämnda åsigter; men emedan indragning af Manufaktur-diskontens kreditiv och dess rörelses afstadnande sannolikt skulle, under förhanden varande penningeställning, medföra väsendtligen olägenheter för de låneberättigade näringsidkarne, hade Utskottet, efter hvars tanke utförandet af denna låneinrättning* upphörande borde afpassas efter tidsomständigheterna, på det att verkningar ne deraf må för den enskilde blifva så litet störande sorn möjligt, ansett tiden ej vara tjenlig för åtgärdens vidtagande, och Utskottet hemställde derföre, att frågan för det dåvarande ej mätte till någon åtgärd föranleda.
Stads befrielse ifrån Inqvartering åt den derstädes förelagde Escader af Armeens Flotta. 2:0 Föreslaget Arfvode för ÖfversteLieutenanten Warberg, såsom Hydrograph för Sjön Wenern. 3:o Förbättring i LandtRäntmästares Löningsvilkor. 4:o Segelleden genom BaggensSundet och Södra Stäket. 5:o Förbättring i Aflöningen för Ledamöterne i Rikets Allmänna Ärenders Beredning. Af Samma Dag: Om instämmande i Höglofl. Ridderskapets och Adelns Beslut, angående ett Serskildt Utskotts sättande för utarbetande af de allmänna Grun - Den 3 Martti. i gg derne, så väl för indragning och sammanslående af öfverflödige Embeten och Tjenster, som ock för en förbättrad Arbets-method. Af den 1J Februarii: Dels om Remis till BevillningsUtskottet af LagUtskottets Utlåtande, angående bidrag af Allmänna Medel till Aflöning för KronoUppbördsBetjeningen i Stockholm och Götheborg samt öfrige Städer i Riket. Dels om Återremiss af följande Betäukanden, nemligen: Från Lagutskottet: 1:0 Angående föreslagen ändring i Författningen om Barnamord. 2:0 Om förrymd Makas rättighet, att ingå nytt Äktenskap. Från OeconomiceUtskottet : Om rättighet för Lumpsamlare att kringresa i Landet, samt om sättet till Lumpors anskaffande för PappersBruken. Frän StalsUtskottet: Om ändring i Lefvererings-stället af Kronans Ränte-liö från Westmanland. Och dels om Bifall till följande Betänkanden, nemligen: 136 Den 2 Mar t ii. Från BevillningsUtskottet: Angående Grunderne för den Allmänna Bcvillningen. Från BancoUt skottet: Örn Lånerättighet i BancoDiscont Verket, för Götheborgs och Bohus Läns Innevånare. Från Lagutskottet, angående: 1:0 Sökt Företrädesrätt af Jordägare till
Jag förmodar, att jag gjorde rätt i att ej omtala för henne, att jag känner honom och hur mycket jag känner honom. Det kan ju hända, att det stannar vid blott och bart kurtis och att han ej friar. Gör han det, hvad skall jag då göra? — Om han endast vore en flyktig och opålitlig kurtisör, ginge det väl an, han kunde det oaktadt göra henne lycklig — det har man sett exempel på. Men han är till ytterlighet kall, beräknande och hänsynslös och har alltid för mig haft detta obeskrifliga något, som gör, att jag instinktlikt känner, att han ej är någon bra människa. Endast det sätt, på hvilket han ser på ett fruntimmer! — Och det han säger sedan! — Stackars Petra, han, denne estetiske finsmakare, denne nästan besvärlige skönhetsdyrkare, skulle älska henne för hennes egen skull! Jag kan inte räkna alla de rika flickor, till hvilka han friat, sedan han för några år sedan kom hit. Det kunde jag möjligtvis låtit Petra förstå, — visst inte för att jag tror, att det skulle ha hjälpt — sådant hjälper aldrig — om jag inte själf hade varit ett af föremålen för hans spekulation och om jag ej hade för princip att anse hemlighållandet af ett afslaget frieri för en hederssak. — Jag kan så väl förstå, att han hade användning för mina pengar, helst jag som änka har dem till min disposition, och dessutom inte har någon annan att taga till råds än »mitt eget hjärta», som han brukar säga. Fröken Petra däremot tycktes ha en kritisk pappa, som, efter hvad jag förstod af hennes halfva förtroende är så pass kritisk, att han ser honom med allt annat än blida ögon. Hvad henne beträffar, är det, som om tron på denne man och hans oegennyttiga kärlek blifvit det centrala i hennes lif. Hon tycks höra till de olyckliga, som när de tro på någon, göra det blindt, med hvarje fiber af sin varelse, hvarje skälfvande nerv, hvarje hloddroppe. Det vore grymt att rubba denna tro. Den 28 Mars. Och ändå! Jag har hört honom tala om henne. Jag hade icke behöft det för att veta hvad han tycker och tänker — jag känner honom så väl.
“Det glömde jag. Vinden var god. Jag träffade sockenbor från Gärdslösa, de bjödo mig att segla med sig. Mitt bröst var tungt, jag hade slagit mig, och jag hade behof af att inandas hafsluft. Jag for på aftonen och är nu åter här frisk och sund, trött och hungrig.“ “Tanklösa barn, visste du icke, att du skulle oroa och bedröfva din mor?“ yttrade biskopen. “Hade jag tänkt därpå,“ sade gossen mildt och fattade faderns hand, “så skulle jag icke rest. Nu föll det mig icke in, att någon kunde vara orolig.“ Erik var blek. Modern gick medlande emellan, så att han undgick all bestraffning af fadern, utan undfägnades i stället med ett godt mål och fördes sedan af Stina till en god bädd. Erik Johan Stagnelius var fullkomligt olik alla andra barn. – Redan såsom liten gosse hade han ett drömmande och slutet lynne. Han var i allmänhet otillgänglig och tycktes uteslutande intresserad af den värld, som låg inom honom, eller af läsning. De rika poetiska anlag naturen slösat på honom röjdes redan i barndomen och gåfvo sig luft i utgjutelser, hvilka hans omgifning icke alltid kunde fatta. Hans mor, biskopinnan Stagnelius, som ännu år 1815 lefde i Kalmar och vistades hos sin gifta dotter, borgmästarinnan Engzell, beskref sin son Erik, då han var minderårig, såsom ett underbarn. Han hade själf lärt sig läsa och tidigt visat stor skärpa i omdömet och en excentrisk sträfvan efter att i allt finna det fullkomliga. Uppfattningen af det sköna i tankar och känslor var utvecklad hos honom vid helt unga år, ehuru redan då den slöja af svårmod låg utbredd öfver hans själ, som sedan öfvergick till dysterhet. “Glädjen,“ sade hans mor, “var icke för honom. Han kunde endast vid ovanliga tillfällen öfverlämna sig däråt; det vill säga, när hans sinne blifvit exalteradt; men han hängaf sig nästan aldrig åt barnets ystra fröjder, utan föredrog ensamheten.“
Borgare, Ståndets beslut, ifrågavarande Tull att, för 1 K oberedda torra hudar och skinn, bestämmas till 4 r., samt för 1 U oberedda, saltade, till 3 rist. De öppnade Voteringssedlarne hafva innehållit 8a Ja och 37 Nej. Och är, till följd häraf, afgjordt att, i öfverensstämmelse med dl. o. A:Sj Presteoch Bonde-Ståndens Beslut, för införandet af Hudar och Skinn, sorn ej inbegripas under Pelsverk, en Tull skall bestämmas af 8 r:st. per $ för oberedda och torra, samt 6 rist. per # för saltade. ''s 3io angide Silke, rått, ofärgadt, oberedt. ”Den, som gillar BevillningsUtskottets, af Höglofl. R. o. A. j Högv. PresteStåndet och Hederv. BondeStån - Betänkanden, N."o 3g4- 441 det bifallne förslag, att Införselstull på rått, ofärgadt och oberedt Silke, skall bestämmas till 6 sk. per u röstar Ja. Den det ej vill, röstar Nej. Yinner Nej; kommer jemnlikt Vällofl. BorgareStåndets beslut, Tullen å dylikt Silke att förblifva vid hvad derom i 1826 års Tulltaxa stadgas, eller 2 sk. per W.” Efter Voteringssedlarnes öppnande befunnos 81 Ja och 38 Nej. Och som Ja vunnit; altså är BevillningsUtskottets, af R. o. A.j PresteStåndet och BondeStändet bifallne förslag, att InförselTull på rått, ofärgadt och oberedt Silke, skall bestämmas till 6 sk. per % godkändt. 4:o ang:de Socker. ”Den, som vill att, jemnlikt BevillningsUtskottets af Höglofl. R. o. A.j Högv. PrästeStändet otu Heder v.
Emb.-B er ätt else den 15 Nou. 1847. 16 §. Täger någor sig talan för Rätta i den sak, der han hvarken är målsägande eller ombudsman, eller äger å embetes vägnar kära och söka, eller efter lag dertill lof häfver; bote i Underrätt fem daler, i Hofrätt tio daler, eller mera, sorn saken är till: Sker det hos Konungens Befallningshafvande; bote fern daler, Konungens ensak: fylle ock i dessa fall allan skada. 16 Hafi. Andra punkten i 1 § ändras lill följande lydelse: IS öjes ettdera /tarten ej deråt; gifve han det Rällen tillkänna genast, el/er sist innan nästa dagen tilländagåitt, och lägge sedan dess besvär in i Hofrätten, inom hälften af den tid, som i lagvadda saker föreskrifven är: vare ock Domaren skyldig att teckna å utslaget hvad dag, klockan före tolf, del ske bör. 11 Kai». Fjerde punkten af 3 § ändras sålunda: Kommer ej vittne, som stämdt är; bote i Underrätt tre daler, i Hofrätt fem daler: och lägge Rätten sedan viss dag och vite före. Slutet af 31 §, sådan den lyder i Kongl. Förordningen den 30 Maj 1835: ”Faller Lagman någon till ed, då bör lian den gånga, innan Tinget slutes: är han sjelf ej tillstädes, lagge eden af inför nästa domstol i orten, inom den tid, som Lagman föreskrifver”, kommer alldeles att utgå. 18 Kap. Första punkten af 3 § skall lyda sålunda; Ar någor sak genom vad kommen till Hofrätt, och gifver sig en annar först der an: finnes hans talan sådan, som i 1 sägs; gånge dermed, som der föreskrifves. 19 Kap. 1 § ändras sålunda: Reser någor bort, då hans sak för Rätta är, ulan han. häfver Domarens lof dertill, eller laga fullmäktig ställt, och Rätten del kungjort; böle i B. St. Just. Ombudsm.