Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Mm en resource i narrvarcnde penninge-behos, Skotte-kö-en för de ater, stäende Krono, Hedman fvnes mig bade nyttigt och nödwändigl. Dtt inkast som häremot göres, otl de öttige tryckande Uil.gsr göra dit lill en omöjlighet för Almogen alt akwm nu ertägga denna Skatte Lose-Sklllina, är hafwit dsijgenom att de blott gi-lwa en ! Hemmanet intccknad Obligation, med 6 procents ärlig ranta, dam papper stall alldrig sakna b.gäriig afgäna: rtt annat inkast att Kronan e> bör afhända sig en ägande rätt af stera Millioner för en mindre betydlig Lösen, efter 6 ärs Ränta beräknad, beswaros dermed, att sädan rättighet har Kronan redan af« händt sig genom meddelandet af Bonde-Ständers Privilegier. Sä ringa de hällas i helgd, kan ingen äterkallelse äga rum, men stulle nägonsin andra Ständs Privilegier gä öfwerända, lärer intet BondeStänder mera äga stäl pästä bi, behällandet af sina, och dä träder Kronan äler i den rätt hon ägde före Privilegiernas meddelande och allt sälteö pä gamla ivttn; oredan detta skulle förordsaka wore likväl stor, och hwarje »vältänkande Medborgare mä önsta att sädane tider aldrig mä inträffa. Herr Grefwe» och LanbtMarskalken förklarade att Riddecstapet och Adelns beslut redan »vöre fattadt. Ropades Ja. FL - 670 Dm ,! Januaris. Föredrogs ä nyo Allmänna BcswärS, och Oeconomi, Ulssotlekö d. iO Januar,i pä bordet lagda Betänkande ongäende upphälrvande of För» fattningarne om Hus wifitakloner och tagands esker sä kallade Bönhasar och Fustare.
Uti ett till Vällofliga Borgare-Ståndet ingifvet memorial,som blifvit till Lag-Utskottet remitteradt och den 27 sistlidne November hit ankommit, har Herr P. G. Alander, i afsigt att åstadkomma en skyndsammare lagskipning å landet, dels föreslagit, att Rikets Ständer måtte för sin del genom ett lagstadgande föreskrifva tätare häradsting, i hvilket hänseende motionären såsom sin motion npptagit åtskilliga §.§. af Lag-kommitténs förslag till Rättegångs-balk, dels ock hemställt, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t anhålla, att Kongl. Maj:t måtte nedsätta en Kommitté, som, efter vederbörandes infordrade uppgifter, gjorde upp förslag till samtlige landtdomares löner, äfvensom till lämpligaste sättet för domlösens ingående till Staten, samt att detta förslag, efter Kongl. Maj:ts nådiga pröfning, hlefve till antagande framlagdt för Rikets näst sammanträdande Ständer; varande af motionären jemväl uttryckt den önskan, att bemälde Kommittés verksamhet borde, om möjligt, äfven omfatta frågan om indragning till Staten af domlösen såväl för stadsrätter och för landssekreterare, som för alla andra rätter och embetsverk. Men enär motionären således, i strid med 51 §. Riksdagsordningen, i en och samma skrift framställt förslag af väsendtligen olika beskaffenhet, och af hvilka det sednare, eller frågan om förändradt aflöningssätt för häradshöfdingar m. fl., uppenbarligen utgör ett ämne, hvarmed det icke tillkommer Lag-Utskottet att taga befattning, föranlåtes Utskottet att omförmälda memorial till Borgare-Ståndet återlemna; hvilket för samtliga Riks-Stånden vördsamt tillkännagifves. Reservation: Åf Herr Grefve Hamilton, G. K., med hvilken Herr Henschen instämt: Då, enligt min öfvertygelse, ett Utskott icke eger att bedöma, huruvida 51 §.
Hvad H fodret angår, har det under längre tids regn på många ställen med svårighet kunnat skördas och till god* heten funnits försämradt. Angående Malmöhus Län anföres, ätt inbergningen blifvit väl fulländad, men att afkastningen i det hela ej utfallit lika fördelaktig, som Halmen fyllt Ladorna ; Att Höstsäden varit jemnogd, men mindre gifvande, Vårsäden i flere orter svag och ärternci kring Malmötrakten icke sakra till utsäde; Att antagas kan, det Rågen och Kornet gifva 5te till 6te, men Hajran och Trindsäden 4de till 5te kornet. Halmtillgången och Höfångsten hafva deremot varit förmånliga, och den tilltagande Potatoesplanteringen förmodas skola ansenligen minska åtgången af Spannemål till branvinsbranning. Efter berättelsen ifrån Hallands Län skall sädesväxten i allmänhet och särdeles Vårsäden varit ganska god ; Rugen dock icke så gifvande, som förväntats, och något deraf, äfvensom en del Korn och måst fugtiga i Ladorna, införas. Trindsädett som likväl ej så allmänt nyttjas, skall mycket lidit af långvarig väta ; Och Potatoes skörden ej motsvarat det hopp, man gjort Besv. oeh Ekon. Utsi. Betänkanäeh. *ji 'sig derom. Höj ångsten skall deremot varit mycket förmånlig och båttre än Förlidet årj ehuru på mångå ställen illa inbergåd. Landshöfdingen anser undsättning af Råg nödig för Länet* innan nästa Höst, till ett ungefärligt belopp af 1200 Tunnor* fördelade på Länets Mägaziner i Halmstad och Varberg. Uti Götheborgs och Bohus
Under-Officerare till' ett sådant till Kongl. Majits Kongl, Majus nådiga Skrifvelse Nio n, 27 omedelbara disposition ställdt belopp, alt pensioner deraf äfven må kunna tilldelas Militair-personer, som vid inträffande krig hädanefter kunna varda blesserade.— Arméens Fullmäktige hafva äfven, i sammanhang med afgifvet förslag till accordens inom Arméen amortering, hvarom Kongl. Majit jemväl serskildt i Nåder förordnat, gjort underdånig anhållan om framställning till Rikets Ständer derom, dels att Accords-fondens Styrelse mätte tillerkännas rättighet, antingen att, emot framdeles återbetalning, få på en gång lyfta det anslag af 100,000 Ridr, som Rikets Ständer, i och för regleringen af accorden, såsom Creditiv redan anvisat på Riksgälds-Contoret, eller ock att, om sådant icke kunde medgifvas, årligen tillgodonjuta räntan å denna summa, efter fem för hundradet räknad, dels ock att accordsfondens Obligationer må få belänas så väl af Directionen öfver Arméens Pensions-Cassa, som af enskilde lill enahanda belopp och lika ränta, som för de med Rikets Ständers garantie utfärdade Obligationer redan blifvit fastställde eller framdeles kunna bestämmas; och har Kongl. Majit, enär, för befrämjandet af Accords-regleringen och den i sammanhang dermed stående amorteringen, som äro grundade på Kongl. Majits och Rikets Ständers gemensamma erkännande af rättvisan af utgifne och fastställde aecoi-ds återbetalande, inga lämpliga medel eller utvägar böra åsidosättas, samt Staten för öfrigt icke kommer att till accords-regleringen gifva annat bidrag än det ofvannämnde, velat, med understödjande af Fullmäktiges anhållan i ena och andra delen, till Rikets Ständer öfverlemna alt härom ändamålsenligen besluta. Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och ynnest städse välbevågen.
Nu är blott fråga om StatsUtskls åtgärd att framställa voterts-propos:r, och då, såsom för en stund sedan jag hade äran nämna, alla Stånd uro öfverens om att R. o. Ad. är ensamt om sitt beslut; så hemställer jag, om icke StatsUtsk. deraf haft en tillräcklig ledning att låta saken förfalla, såsom af 3 Stånd afslagen, enligt alla Ståndens förklarande vid återremissen. Men StatsUtsk. fortfar med att nödvändigt vilja votera öfver en sak, sorn 3 Stånd ogillat, och detta fortfarande bemödande anser jag för min del vara föremål för discussionen nu; och för att undanrödja denna stötesten för StatsUtsk., från hvilken Utsk. icke synes kunna hjelpa sig. har jag föreslagit, atl R. o. Ad., sorn är ensamt om sitt beslut, ville förklara att Ståndet frångår detsamma. Derigenom slippa vi atl lala om denna stötesten, och kommer frågan att visa sig i sin enkla beskaffenhet, som är att den förfaller. Frih. Cederström: För att besvara Frih. Sprengtportens sätt att tyda StatsUtsk:s befattning, hemtad från innehållet af 53 §:n Reg.F:n. anhåller jag att få läsa upp de orden, som denna § innehåller, ang:de StatsUtsk., nemi.: ”Ett StatsUtsk. att utreda och för R. St. uppgifva statsverkets och riksg.verkets tillstånd, förvaltning och behof.” Här finnes icke ett ord om StatsUtskjs rättighet att göra förslag om indragning etc. Men den 3o §:n RiksdOrdn. innehåller tydligen i hvilka fall detta Utsk. har motionsrätt, och det 366 Deli 13 November. är icke vid frågor om besvarande af K. Alldeles icke, ty i frågor om besvarande af Konungens propositioner eller besvarande af enskild riksdagsmans motion är Utsk. pligligl at! hålla sig inom det ämne, sorn blifvit ofvei lemnadt till StatsUtsk:s behandling, och må Utsk. icke försöka at! till It.
Bolagets direktion skall hafva skyldighet att under byggnadsåren, inom den tid och till den embetsmyndighet, Kongl. Maj:t behagar i nåder föreskrifva, årligen afgifva berättelse om väganläggnings-arbetets fortgång under det näst föregångna året, samt att, sedan jernvägen blifvit för trafiken upplåten, enligt af Styrelsen för allmänna vägoch vattenbyggnader uppgjorda formulär, afgifva berättelser angående trafiken och hvad dermed eger gemenskap; börande ej mindre förvaltningen af bolagets angelägenheter, än de afslutade räkenskaperna vid årligen skeende revisioner granskas; uti hvilka revisioner Staten må genom ombud, som Kongl. Maj:t utser, deltaga, intilldess det af allmänna medel erhållna låneunderstödet blifvit återbetaldt. 9:o. T den mån jernvägen varder fullbordad och till allmänt begagnande upplåten, skall bolaget vara skyldigt att, mot den ersättning, som Kongl. Maj:t, efter vederbörandes börande, pröfvar skäligt bestämma, på densamma fortskaffa trupper och allmänna posten samt ombesörja alla andra för Kronans eller det allmännas räkning ifrågakommande personaloch varutransporter. Derjemte skall det åligga bolaget att utan ersättning medgifva anbringande längs efter jernvägen af elektriska telegraflinier med hvad dertill hörer. 10:o. Afgifterna för passagerareoch varutrafiken skola utgå enligt den taxa, som Kongl. Maj:t, efter dertill af bolaget afgifvet. förslag samt Kongl. Maj:ts vederbörande Befallningshafvandes hörande, i nåder fastställt, och hvilken taxa i allmänhet hvart femte år lämpas efter sig då företeende förhållanden. ll:o. Skulle behållna inkomsten af jernvägen, efter afdrag af den årliga inbetalningen å det af Staten erhållna lånet, öfverstiga sex procent å det belopp aktie-egarne tillskjutit, ankommer på Kongl. Majit att, utom begagnande af den i näst ofvanstående punkt Kongl. Majit förbehållna rätt att pröfva och bestämma de enligt taxor utgående afgifterna, föreskrifva, huru stor del af detta öfverskott skall afsättas till underbållsoch ombyggnadsfond eller ock användas till ökande af den för lånet stadgade amortering. 12:o.
Bifallandet af denna sak torde äfwen wara nyttigt i anseende derril, ac del än mera befästar kan^usnr säkerhet och Osäll; I ^aliijskt afseende är det ock i synnerhet i denna period nyttigt at leda och föra allt hwad möseligt är ril enighet och förtroende alla Stand och Closter emellan. I följe af allt detta tager jag Nlig de» friheten ödmjukast kilstyrka antagandet af det Hederwärda Bonde-Srandetg begäran, at jämte de öfriga rekpegnv, Standen fa deltaga lili Bsnguensförwalkning, jamt ac derwid hafwa Fullmägrige, dockcag. tia af sit eget Stand. För öfrigt bifaller fag LmcciIllslotcets Betänkande, sä wäl i anseende tii utgiven för Bonde-Sländets Fullmägtiga och klevisorec^ som de sjelfwe torde bestrida, som ock dek propvnsrgsts vorerings-fättet. Jag underställer allt delta Hägloflige RidderskapetS och Adelnö godtfinnande. Herr von Kofenstoin, ldllilr. De uplysningar, hwilka al Krnco-Utskortct blifwit äskade, ä. ro nu inkomna och kemnade med ali den fullständighet, som kunnat önskas.Om de a ena sida» bewisa, at BondeStandek werkeligen afsagt sig all befattning med Kanguen och under et långt kidclöpp ingen rättighet bertil yrkat, sä lemnäs derigenom a den andra de xaranreranäe Ständen et sa mycktt önstkiigare tilfalle at wisa det Hederwarda BondesStändek sin waltvillja och sin benägenhet at fullgöra hwad det sam. ma nu begärt. Skalen, som Verkst böra föranleda, aro af stera Ledamöter redan omnämnda. För mig äterstar endast at med dem instämma ost) tilstyrkck Högloft. Riddcrskaper och Adeln ak bifalla Bonde. Ståndets önskan. Mea i anseende lil stelfwa sättet anhäller jag at sa yttra mina tankar.
Du vet att jag för honom upptäckt allt; då det var mig omöjligt att dölja den oro som pressade mitt hjerta, då jag med säkerhet visste att Feodor varit med i striden mot fransoserne vid deras utdrifvande från Moskwa, äfvensom sedermera vid Beresina. När jag sedan genom din goda man fick säker underrättelse, att han lefde och, utom tvenne lindriga blessurer, genomgått dessa eldprof, och då var med på segertåget till Paris, var pappas glädje nästan lika stor som min egen, och han lofvade med öppna armar emottaga honom som sin son. Om några dagar skulle fru Bärendorf fara hem. Hvad skulle jag göra? En bestämd aning sade mig, att han försvunnit härifrån för att fara till mig, men här qvarhölls jag af pligt och erkänsla. Jag förtrodde mig nu som alltid till min andra mor, för att låta henne bestämma mitt handlingssätt, sedan jag öfvertygat henne, att jag ej misstagit mig om personen. Se här hennes ord: — «Det vore illa af mig att afhålla dig från att träffa den, som har din fars bifall, men besinna sjelf mitt barn, hvad verlden — och verld kalla vi ju de menniskor som omgifva oss — hvad de skulle tänka och säga, om du genast vände hem, utan att kunna uppgifva något skäl derför, när de veta, att du ärnat blifva hos mig en tid. Har din Feodor rest för att se dig, träffar han ju din far, och får genom honom veta hvar du vistas, och då erhåller du snart antingen bref, eller ett besök af honom sjelf. Huru välkommen skall han icke blifva, om jag finner honom värdig min Leonna! och jag, innan min svaga lifstråd brister, får lägga ditt öde i en redlig mans hand.» Jag blef qvar, lycklig att vara så älskad af henne. I anledning af freden tillställdes också en bal. Vi blefvo alla bjudna, men hvarken Emma eller jag läto öfvertala oss att lemna den kära sjuklingen. Jag ådrog mig derigenom lagmanskans stora missnöje. Hon syntes ega ett eget intresse att bland fremmande menniskor visa mig i sällskap med sonen.
Allt hvad han säger vittnar blott om hans messianitet och mensklighet. Det är efter sin uppståndelse – då han vid grafven uppenbarar sig för Maria Magdalena – som han uttalar dessa märkliga ord: „Gack till mina bröder och säg dem: jag far upp till min fader och eder fader och min Gud och eder Gud“ (Joh. 20, 17). – Äfven om den minst sannolika uppfattningen af Tomas’ utrop vore den riktiga; äfven om det vore bevisadt, att han dermed velat förguda Messias; måste således detta betraktas som ett enstaka drag, förklarligt af de omständigheter, under hvilka det skedde, men för öfrigt utan ringaste kristologiska betydelse. Vi hafva nu mönstrat samtliga de bibelställen, hvilka ortodoxerna framdraga såsom hufvudstöd för sin lära om Kristi gudom. Öfverlemnande åt läsarens eget omdöme att draga resultatet af denna mönstring, kunna vi nu återupptaga tråden af vår framställning utaf nya testamentets kristologi. De rubriker, som vi hitintills genomgått, hafva till formen varit af negativ beskaffenhet, och deras resultat har varit: Kristus är icke Gud. Vi komma i följande kapitel till den positiva kompletteringen af detta resultat. NYA TESTAMENTETS LÄRA OM KRISTUS. (Forts.) Kristus skapadt väsen. – Kristus menniska. De olika föreställnin garne i nya testamentet om Jesu börd. – Kristus idealmenni skan; såsom sådan syndfri; förutbestämd i Guds verldsplan att omgestalta verlden; preexisterande. Logosidéen i judiska spekulationen och hos Johannes. Kristus iklädd köttet, för att frälsa sina bröder. Genom och efter döden återupphöjd i herr ligheten och grundläggare af messianska riket. Men äfven i herrlighetens tillstånd menniska och underordnad Gud, samt nedlägger efter fullbordad verldsfrälsning sin magt. – Några antropologiska ställen. – Slutord. Sonen skapadt väsen. „Fördenskull, helige bröder, delaktige i himmelsk kallelse, akten väl på vår bekännelses sändebud och öfversteprest Jesus, som var trogen honom, hvilken honom gjort hafver“. Om uttrycket „hvilken honom gjort hafver“ (τφ ποιησαντι αὑτον) anmärker prof. G.
4* — på RiksSalen vid Riksdagens början. I. 53. 6i. — såsom Ordförande för Ridderskapets och Adelns hälsningsDeputation vid Riksdagens början. I. 53. 68. — på Rikssalen vid Riksdagens slut. VI. 3o8. — såsom Ordförande för Ridderskapets och Adelns afskedsdeputation vid Riksdagens slut. VI. 311. — till Ridderskapet och Adeln vid Riksdagens slut. VI. 324. — af Grefve Oxenstjerna, Johan Gabriel, vid Riksdagens slut. VI. 320. — af Grefve Mörner, Adolph Goran, såsom Ordförande för Ridderskapets och Adelns liälsningsdeputation till de andra Stånden. I. 21. — af Grefve Liljencrantz, Johan Wilhelm, såsom Ordförande för Ridderskapets och Adelns afskedsdeputation till de andra Stånden. VI. 319. — af Ordförande för de öfrige tre Ståndens hälsningsdeputalioner till Ridderskapet och Adeln vid Riksdagens början. I. 12. 14. 17. — af Ordförande för de öfrige tre Ståndens afskedsdeputationer till Ridderskapet och Adeln vid Riksdagens slut. VI. 3oo. 3o3. 3o4» lil Talmans-beredningen om utseende af Ledamöter af Ridderskapet och Adeln hvilka böra deruti deltaga. I. 61. Taxeringssättet för Akademierue angående. Se Akademierne. Theatern, Svenska National-, om ett anslag till understöd för. III. 535. V. 59. B. 845. P. U. 974. U. »557. Tidningar, att de ej måtte taxeras. II. 479- R. 609. — om portofrihet för. I. P. U. 747* V. U. 53o. A. 624. P. U. 629. E. 1347. Tjenstedrängar, om upphäfvande af ett i Carlstads Län utfärdadt förbud för dem att gå utom
Ofvanstående skref jag på förmiddagen och till min obeskrifliga förvåning kom Axel Lundegård hit med flickorna på qvällen. Det var ett riktigt trefligt och gemytligt samspråk. Flickorna snaskade i sig små omogna päron, hvilka naturligtvis icke kunde anstå kräsmagade literatörer, men Mathilda fann ett mycket godt äpple och det delade literatörerna som bröder. Det fins så mycket i ”Lycka” som han tycker om, att det förargar honom att han inte sjelf gjort det, säger han.91 Hörby d. 30 Sept. 1884. I eftermiddag har min unge kamrat varit och sagt farväl. Och nu sitter jag här ensam qvar. Saknaden riktigt faller ned öfver mig. Strax kunde jag icke fatta det klart, att det verkligen var farväl för en så lång tid. Men nu ! Det värker i tinningarna och det käns en klämning och tryckning kring hjertat som icke håller upp en minut. Det är liksom en fruktan, en farhåga för något. Det pinar mig. Åh – det käns som om bröstet ville sprängas. Hvad är det så? Först samvetsqval, verkliga qval öfver att jag inte kunde få fram ett enda vänligt ord till afsked. Kunde han missförstå det? Kunde han icke känna att jag teg, derför att ingen af de banala afskedsfraserna i ringaste mån uttryckte hvad jag skulle vilja ha sagt? – Sedan kommer farhågan att han tillbakastött af detta skall låta mig vänta länge på bref – och jag som kommer att längta så! – Den sista och tyngsta beståndsdelen är icke, som man skulle tro, smärtan af att veta att jag icke får se och träffa honom – fast det naturligtvis väger tungt nog, nej det är: – känslan af att jag sjelf skall glömma, att alla dessa friska intryck skola utplånas, att alla dessa vackra stämningar skola draga bort, spårlöst som en förklingad ton, att allt detta som jag erfarit så varmt skall falna, långsamt och säkert, som allt annat, att all den skönhet som med sjelfva solljuset strömmat in genom mina ögon ända ned till bottnen af min själ,92 att den skall dö och förintas som jag.
Ingenting hade vi upplefvat, först nu hade vi funnit hvarandra. Smygande oss tätt intill hvarandra, gingo vi fram på den smala gångstigen, och vi talade knappast ett ord, men mellan oss flögo känslor och stämningar, som fjärilar fladdra från blomma till blomma och bära kärlekens bud på sina brokiga vingar. Jag tänkte på, hur jag hade känt det för Pierre först, och hur jag kände det nu. Jag fick en sådan oändlig tacksamhetskänsla mot denne man, som gjort mig till sin lyckliga hustru och gjort mitt lif ljust, att jag måste taga hans hand och kyssa den, medan jag tänkte på, hvad jag allt skulle vilja göra för honom, om han behöfde det. Jag tyckte, att jag velat dö i denna stund, då lifvet var så härligt, och mitt hjärta spratt inom mig, när jag kom ihåg, att vi icke voro ensamma på jorden, utan att våra barn skulle ligga i sina bäddar, och vi fingo se dem, när vi kommo hem. Vi stannade kvar äfven öfver middagen, och dagen syntes oss ändå för kort. Sist när kvällen kom, sutto vi åter på den lilla båten, som förde oss tillbaka till Paris. Rundt omkring oss sorlade röster af människor, som varit ute och roat sig, på afstånd hörde vi det obestämda bullret af Paris, som börjat nattens sprittande fest, och när vi kommit i land, ljöd omkring oss bruset af spårvagnsklockor, hästars tramp, människors tal, höga rop och ångpipors hvisslande. Men vi hörde egentligen ingenting af allt detta, det hade blifvit så tyst och stilla inom oss, tror jag, att intet yttre ljud kunde tränga in i den helgedom, som vi under hela dagen badat i vårens sol och prydt med minnenas rosor. Meudons gamla träd och den tysta Seinens vatten följde oss midt igenom gatubullret i Paris, som beredde sig till nattens nöjen. Hvad jag minns allt detta! Jag minns hvarje detalj, som om den varit ritad i sten, och jag darrar ännu, när jag tänker på, hvad som följde. Pierre var upprörd som jag, upprörd och lycklig. Kanske hade han känt mot mig, litet af hvad jag kände för honom. Ja, han hade känt det. Ty han sade mig det ju själf.
— Nu frågas, om icke yttringarna af den tidens skandalpress med skäl kunna anses mer föraktliga än de, för hvilka den nuvarande tiden debiteras, särdeles om i betraktande tages, att den äldre skandalpressen alltid beskyddades af regeringen; men det synes man numera icke vilja ihågkomma, af farhåga naturligtvis för välgrundad erinran derom, att regeringen, så länge skandalpressens utgjutelser icke riktades direkt mot henne sjelf och hennes åtgöranden, såg genom fingrarne med missbruken, och först när hon såg sig sjelf angripen, fann strängare ansvarsbestämmelser af behofvet påkallade. Jag röstar för afclag å den kungl. propositionen. » Att denna skulle förkastas af bondeståndet, var så mycket oundvikligare, som detta stånd kommit till riktig insigt af, att om Tryckfrihetsförordningen degraderades till civillag och sålunda blefve beroende på tre stånds beslut, så skulle det sannolikt i många och kanske de vigtigaste fallen bli de tre andra stånden, som bestämde öfver tryckfriheten, i strid mot bondeståndet.Fru Charlotte Strandberg oeh Stjunde Budet. Några etisk-estctuka hugskott. » Du skall icke stjäla! » Naturligtvis fick Lotta Linderoth läsa katekesen som liten stampa, d&amp; hon p&amp; 30: talet gick i skola i Stockholm, innan hon vid 14 ftrs ålder antogs som elev vid k. operabal letten, den pappa, ur hvilken den tiden alla storheter ooh icke — storheter atvecklade sig. Men aok hur illa den lilla m&amp;tte lärt sig sjande badordet! Gadinnan Iduna har med fasa gjort den apptäckten, att ett af hennes äpplen sedan längre tid varit bortetalet. Hvem har väl knipit det, om icke fra Charlotte Strandberg, som na vid sin afg&amp;ng från scenen säges ha testamenterat frakten jemte alla sina roler åt en älskad svärdotter? Ty förklara mig miraklet utan tjufveri, miraklet, som fru Ch.