Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Konungen måste vara framför andra angelägen att föra samhället på goda vägar, och det måste då vara för honom en vinst att till följd af grundlagsbud afgifva förslag till fyllande af Statsbehofven, och således utan att kunna anses hafva inmängt sig i sådant, som hvarken de facto eller de jure tillkomma honom. Enl. Const.Utsk:s förslag inskränkes icke heller R. St:rs rätt i beskattningsfrågor; ty deras rätt att öfver sådana frågor ensamma besluta qva står oförändrad, men väl åstadkommes säkerhet för dem, att genom förslag i ämnet från Konungen erhålla en bättre utredning, innan de fatta sina beslut. Jag anhåller vördsamt om bifall till förslaget. Gr. Posse, Gustaf Mauritz: Enl. nu gällande stadganden tillkommer Regeringen att afgifva förslag på medel, sorn behöfvas, hvaremot d< n föreslagna förändringen åsyftar skyldighet för Regeringen att föreslå sättet, hvarpå medlen skola erhållas. I allmänhet ä det väl lättare att föreslå de medel, som för statsbehofven erfordras än att upgifva sättet för deras fyllande, och mig synes rigtigt att i samma förslag dessa behof framställas äfven sättet för mei lens anskaffande angifves, och hvem kan bättre än Regeringen vara i tillfälle dertill. Jag tror äfven, alt rätta creteriet på en ministers mer eller mindre duglighet är mindre hans förmåga att upgöra förslag om Statsbehofvens fyllande än sättet hvarpå detta skall ske. Jag tillstyrker bifall till förslaget. Hr Adelborg: l den nu gällande grundlags § är Konungen icke ålagd att upgifva sättet för anskaffande af de för Staten nödiga utgifter, men let är Honom icke heller förbjudet. Konungen eger således, >m än denna förändring icke bifalles, denna rätt, och jag kan derföre icke inse någon vinst af förslaget, men deremot finner jag lika med Hr von Hartmansdorff, att förslaget stundom skall föranleda till ett bittert klander af Konungens åtgärder, hvilket, såvidt möjligt är, man enl. min åsigt bör undvika. Skärskådar man Utsk:s förslag, tror jag, alt man deri skall finna ett begär att närma sig minister-styrelse.
På den grund får jag hos Gr. o. Landtm, anhålla om propos. på ett sådant tillägg i denna g, som jag här skall uppläsa: »Väckes i landsting fråga om förändring af grunden för afgift eller arbetsbiträde, som enligt lag eller gällande författning utgöres för inom länet nu befintlig anstalt eller inrättning, bör det förslag till sådan förändring, landsting kan finna lämpligt att uppgöra, till grundlagsenlig behandling hos K. M:t i underd. anmälas». Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade H. Exc. Hr Gr. o. Landtm., att derunder yrkats bifall till §:n med den förändring, att afdelningen litt. b skulle erhålla följande lydelse: »uptagande af lån»; hvarförutan Hr von Koch föreslagit, att såsom ett nytt mom. i §:n skulle antagas följande stadgande: »Väckes i landsting fråga om förändring af grunden för afgift eller arbetsbiträde, som enligt lag eller gällande författning utgöres för inom länet nu befintlig anstalt eller inrättning, bör det förslag till sådan förändring, landstinget kan finna lämpligt att upgöra, till grundlagsenlig behandling hos K. M:t i underd. anmälas». Härefter framställdes först propos. på bifall till §:n med ofvanomnämnde förändring och med R. o. Ad. förbehållen rätt att särskildt pröfva det af Hr von Koch föreslagna tillägget; och sedan denna propos. blifvit med ja besvarad, gjordes propos. på antagande af sistberörde tillägg, dervid svarades några ja jemte ett eller annat nej; och förklarades ja hafva varit öfvervägande. § 59. Tillkännagafs vara antagen af MedSt:n och bifölls. §60. Tillkännagafs vara antagen af MedSt.n. Hr von Kraemer, Gustaf: Som lämpligaste stället för införandet af den af mig nyss föreslagna nya §:n torde vara vid denna §, anhåller jag att densamma här, i stället för vid 49:de <§:n, måtte blifva införd. Den 15 Oktober. 233 Gr. af Ugglas: För min del kan jag ej annat än gilla den anmärkning, Hr von Kraemer nu framställt, och får jag derföre tillstyrka K. o.
Om nu sådana resultater icke innefattade tillräckliga bevis, att de lagar, som tillstadde ifrågavarande nesliga bestraffningssätt, icke stöde i öfverensstämmelse med tidehvarfvets fordringar på humanitet, och att desamma måste utöfva en skadlig inflytelse pä andan hos arméen; utan man fortfarande till stöd för bibehållandet af de ifrågakomna straffarterna åberopade deras oumbärlighet, behöfdes det icke mer, för ådagaläggande af ett motsatt förhållande, än att hänvisa tili exemplet af de länder, der nämnda slags straff redan vore afskaffade, och dervid i främsta rummet Frankrike, inom hvars armée krigstukten i alla tider kunnat upprätthållas utan några förnedrande straff. Hos Svenska folket visade sig i allmän het nästan lika stor fallenhet för krigareyrket som hos det Franska, och det sednare befunne sig i intet afseende på högre moralisk ståndpunkt. Inom Svenska krigareyrket funnes väl en lång historia af vanärande straff, men dessa egde sin förklaringsgrund i arméens ofullkomliga organisation och fordna tiders anda, som påkallade hårda straffbestämmelser till manstuktens upprätthållande. Arméerna uppsattes nemligen och flottorna bemannades hufvudsakligen genom värfning, hvarvid lockande, tubbande, berusning och falska förespeglingar, ofta äfven våldsam pressning användes, och för sammanhållning af de sålunda utan urval sammanförda individerna fordrades ett ögonblickligt verkande, på kroppslig misshandling grundadt straffsystem. Men i den mån arméens organisation fullkomnades, framträdde allt starkare behofvet att bortkasta qvarlefvorna efter den äldre tidens barbarism. Detta behof hade, hvad beträffade de skymfliga kroppsstraff^, blifvit oafvisligt, sedan, genom bevärings-institutionen, blomman af landets ungdom blifvit under en viss tid underkastad krigslagarna; ty hos denna ungdom vore afskyn för de kroppsliga straffen så rotfästad, att, så länge dylika bibehöllos, skulle motvilja mot hela bevärings-institutionen alltmera utbildas och stadgas, samt ail håg för krigareyrket slutligen försvinna.
Och har Kongl. Maj:t tillika uti högstberörde Nå diga Skrif veise liilkännagifvit, att Kongl. Maj:t funnit rotejemknings-förrättningen vara, med vårdande af allmän och enskild rätt samt till Provinsens och rolehållarnes båtnad, inom en, i jemförelse till förrättningens omfattning, kort tid fullbordad; hvarjemte Kongl. Majit till Rikets Ständer, för alt af dem, för deras del, fastställas, öfverlemnat roterings-jemknings-läugden, hvilken Kongl. Majit låtit, tillika med de till ämnet hörande handlingar, Utskotten tillställa. Härförulan liar Riksdagsfullmägtigen Niclas Jönsson från Christianstads Län, uti en hos Hederv. Bonde-Ståndet väckt, lill Utskottens handläggning remitterad, motion anmärkt: att, ehuru man egt anledning förmoda, alt omnämnde Rotejsmknings-Commission sjelf bordt ega att undersöka hvilka rotar, som behöfde lindring i dem ålagd roterings-skyldigliet, hade likväl den föreskrift blifvit meddelad, att endast de rotehållare, som inom viss bestämd tid anmälde sig hos Konungens Befallningshafvande till erhållande af en sådan lindring, skulle deraf komina i åtnjutande; hvaraf följt, att ålskillige rotehållare, de deraf okunnighet försutit nämnde tid, kommit i mistning af den lindring i rolerings-bördan, som varit för dem åsyftad och af hvilken de varit i behof. I anledning häraf Ivar motionären påyrkat, att det af Ridderskapet och Adeln, skiljagtigt från de Öfriga Stånden, den 22 Februari t83o i frågan fattade beslut, nu måtte af Rikets Ständer antagas, hvilket beslut innefattad# den mening, att en allmän jemkning uti den år 1811 verkställde extra rotering äfven måtte öfvergå Provinsen Skåne, utan afseende på den derstädes bestämda ordinarie rotering, hvilken sålunda borde upphäfvas; men att, efter skedd och i laga ordning sladfästad jemkning med hela extra rolehålls-skyldigheten Statssamt Allm.
Utlåtande, i anledning af väckt fråga om ett för andr adt sätt för inlösen af Riksgäldskontorets kopparskiljemyntspolletter. Från Vällofliga Borgareståndet har Utskottet emottagit en af Herr C. C. Hörnstein väckt motion, innefattande förslag till förändring af åtskilliga föreskrifter i nu gällande Banko-reglemente, uti hvilken motion Herr Hörnstein, bland annat, yttrar: ”Imellan Banken och Riksgäldskontoret är visserligen en ringa sak, angående kopparpolletter, men som räckt sedan 1823 och derför synes vara förtjent af ett slut. Den fond, som Banken afsatte för deras inlösen, är nu något öfver 72,000 r:dr banko, hvaremot Banken godtgör sig polletternas kopparvärde, cirka 54,000 r:dr, såsom en fordran hos Riksgäldskontoret, när en gång dessa slantar blifva inlösta, hvilket väl aldrig lärer inträffa. Saken synes enklast uppgöras, om Banken får emottaga, uti sina kassor, dessa polletter efter sin prägel, liksom annat kopparmynt, så att Riksgäldskontoret från deras invexling befrias, och affären verken emellan qvittas. En del af litt. a) och 4 morn. i 122 § samt hela 150 § i reglementet skulle då komma att derur försvinna.” Till närmare utredning, angående tillkomsten af Bankens skyldighet alt inlösa Riksgäldskontorets koppar-skiljemynts-polletter, torde det tillåtas Utskottet att i minnet återföra innehållet af reglementariska föreskrifterne härutinnan. Uti 4 art. 3 afd. 9 § af 1823 års Banko-reglemente stadgades, som följer: ”Den summa af kredit-sedlar, reducerade till bankomynt genom J:dels afdrag, hvilken den 31 December 1823, enligt Riksgäldskontorets räkenskaper är utelöpande, skall, efter Bih. till R. St.
synnerligen lägger vigt på, är de högre klassernas ohåga eller oförmåga att erkänna de lägres människovärde samt att de anse sig kunna behandla dem såsom verkligt sämre naturer och tycka sig ha gjort ej blott tillräckligt, utan något mycket förtjänstfullt, då de i st. f. att göra dem rält, på ett fÖrvändt sätt söka göra dem godt. Solidaritetskänslan saknas. Lika löjligt, som farligt vore, om de förhållanden som forf. skildrat skulle anses icke äga motsvarighet hos oss, och man, såsom nyss antyddes, icke kan eller vill känna igen personerna samt förklara den af dem beroende handlingen såsom oss icke vidkommande. Bättre är att erkänna, det de förhållanden som framhållas i detta skådespel kunna gälla för alla. Ijåt oss vara tacksamma mot den forf. som haft mod att framställa dem och förmåga att göra framställningen med så stor talang, att den icke blott är fullt njutbar, utan ock verkar med konstnärlig kraft. Modet finnes sannerligen icke hos litet hvar bland oss. I allmänhet äro vi alt för fega för att utsätta oss för de misstydningar som ett sådant arbete brukar framkalla. Förf. af » Hur man gör godt » lider icke af denna allmänna feghet, och oförekräcktheten kommer otvifvelaktigt af människokärlek, så stark, att den ej häller vet af någon människofruktan. Det är i Blankas personlighet, som denna människokärlek får sitt fulla uttryck och som man finner den starkt verkande, försonande ljusglimten i det omgifvande mörkret Vackrare uttryck for den sanna människokärleken finner man svårligen än framställningen af denna unga flicka, som i lifvets skola utvecklasfrån det lättsinne, hvaruti hon uppfostrats, till en allvarligt tankande och viljande kvinna, hvilken bryter med alt som fornt varit henne kärt för att egna sig åt en verksamhet, hvilken, så mycket, på henne beror, skall söka upprätta hvad andra, ej alltid i sin ondska, men så mycket oftare i sitt oförstånd nedbrutit.Literära notiser.
Med den vetenskapliga utveckling obh den noggran het i beräkningar, sorn Ilandets - förhållanden Nationérne emellan Erhållit, är den handlande verlden en gemensam verld för sig, som sträcker sina förelag från detv ene vefldsdelens yttersta grans till den andras, och (ar till inål för sin vinstberäkning hvad helst sorn sig dertill framställer; lemnande sålunda ej heller den egna pcnnitigear ten utan uppmärksamhet, hvilken, skilje! från den allmänna penningeartens natur, att vara användbar titan inskränkning till omlopp»,rum , säkert skulle lämna ett allt mera vidsträckt fält för omvexlande speculationer derå, i den mohn dess qvantitet ökades, under det, att ali verksamhet för dess återförande till allmän penningeart hade upphört. Men Utskotten vilja för öfrigt följa den varda Ledamotens eget exempel, och, Utan vidare upptagande till vederläggning af hvad anfördt blifvit, vördsamt hemställa det ena och det andra, till Rikets Höglofl. Ständers eget om pr öfvande. Den värde Ledamot, som sedan han, efter hvad orden lyda, lösligen vidrört nägra af de sti - StatsOch Banko-Utskottens Betänkanden. 473' serskilda idéer, dem lian i Utskottens Betänkande ansett mest anmärkningsvärde, nödgas f ör klara, att lian i Betänkandet, betraktadt såsom helt, saknar den klarhet i äsigten, den bestämdhet i syft~ ningen, den öfverensstämmelse i medlen, som kunde berättiga det till namn af Financ ep l an; torde Utskotten få besvara, att, ehuru det ej skulle synas Vara serdeles behagligt för Utskotten,' att nödgas emottaga denna förklaring, skola Utskotten likväl, utan allt nödgande tvång, möta honom på halfva vägen med den lika uppriktiga, som frivilliga bekännelse, att de lämna allt anspråk på den vigciga benämningen af Financeplan.
Aberg, hvilken, enligt Fullmäktiges resolution den 15 Juli 1852, blifvit antagen till Vexlings-förrättare inom Upsala Län, utan vexlings-förskott från Ranken, men med de rättigheter och skyldigheter i öfrigt, som finnas i gällande Ordnings-Stadga bestämda, bar under ifrågavarande 2:ne år, uti förslitna småsedlar till Ranken insändt tillhopa B:ko R:dr 01,200, samt i utbyte deremot återbekommit enahanda belopp uti nya sedlar af 2 R:dr och 32 sk. samt silfvermynt af l och TV R:dr Specie. §. 35. På Räkningar i Dop o si lion sAjdeln ingen innestodo den 30 Juni 1853 Depositiomföljande belopp: rot elsen. Usta Klassen: Dukater. R:dr B:ko. Medel, som bero af Bankens egen Styrelses disposition 7,965: 21. 6. 2:dra Klassen: Äldre Kreditiv eller Förlag af Banken . 2,719,111: 19. il. 3:dje Klassen: Staten samt dess Allmänna Verk och Kassor tillhöriga medel 334. 4,023,840: 3. 6. Medel, tillhörande de under Stockholms Stads Styrelse lydande Embets-Verk och Kassor, jemte åtskilliga allmänna Inrättningar, Välgörenhets-austalter, Konkursmassor m. fl 5:te Klassen: Medel, tillhöriga Stiftelser och Bolagsforeningar, grundade med beräkning på vinst för den enskilde, äfvensom en - Dukater. 334. — Under tiden från sistnämnde dag till den 1 nästlidne Juli uppgingo insättningarne till 9,477. 156,647,035: 20. 4. 4. skilda klasserna hafva Insättningar. Summa.
WALTER. något ändå fulare. Du vågar... WALTER. för någonting. För all del... Du skulle aldrig Var lugn, Hanna! Jag anklagar dig inte Koketteri. Och det kallas till och med för HANNA. kunna gå öfver gränsen. Men till gränsen går du, så långt du kan komma, till det allra yttersta, med tåspetsarna på strecket. Och dit lockar du dina själar. Vill de öfver, så hindrar du dem fint och förståndigt, stöter dem tillbaka och låter dem komma igen. Men aldrig öfver. Det vackra namn har det: studera människosjälar och njuta lifsglädjen! (Paus.) Men det heter också något annat. Behagsjuka! HANNA. Jaså. Du också! WALTER (slår om). Jag kan inte se dig upptagen af någon annan, utan att börja på att tvifla på allting. Säg, att du älskar mig! Säg, att du gör det! HANNA (doft). på mig, som du tror mig om... Det ä' andra gången i dag som du tviflar WALTER. ä' ett intressant spel, och du vinner alltid. Och Åh, Hanna, det svindlar för mina ögon... kommer en sådan oro öfver mig. (Trycker henne Du håller ju af så många. Och ibland ­ 93 ­ intill sig.) Hanna, Hanna, säg, att du håller af mig för min egen skull! (Paus.) HANNA. inte för att få fara till Paris! Hvarför skulle jag längta att gifta mig, om (Drar af sig förlofningsringen och kastar den utåt WALTER. Hanna _________ golfvet. Springer in till höger.) ­ 94 ­ TREDJE AKTEN. Samma rum som under de föregående akterna. Hanna kommer från de inre rummen och går brådskande åt tamburen, medan hon knäpper sina handskar. Fru Hermens sitter i soffan och slår upp en predikan FRU HERMENS. Ska du gå ut så tidigt? HANNA. Ja. FRU HERMENS I kyrkan? HANNA. Nej. FRU HERMENS. Tag på dig väl. Det ä' kallt. HANNA. Ajö! (Går.) WALTER (från sitt rum). Var det Hanna, som gick? FRU HERMENS.
Med afslag å Utskottets hemställan lemnade Ståndet sitt bifall till inkomstafdelningens i Herrar Berggrens och Staaffs reservation, sidorna 8 och 9, upptagna förslag. JVS 46, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition angående förändring i gällande bestämmelser om godtgörandet af kostnader vid laga skifte å boställe. Ståndet, som afslog Utskottets hemställan, biföll för sin del Kongl. Majrts ifrågavarande nådiga Proposition. JVS 47, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition angående eftergift af 1863 års arrende för kungsladugården Åhs kloster i Hallands län. Bifölls. JVS 48, angående anvisandet af anslag till komplettering af bristande trafik materiel å redan anlagda jernvägsstambanor. S. D. Vid förnyad föredragning godkändes Banko-Utskottets Memorial: M II, med förslag till ändringar i femte artikeln af Banko-reglementet om Bankens styrelse och några särskildta åt densamma gifna uppdrag; , ; M 12, angående föreskrifterna i nionde artikeln af Banko-reglementet; och M 13, i anledning af Kamereraren A. W. Wässer örns ansökning om eftergift af upplupna öfverräntor å till Banko-diskontverket inbetald skuld. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkanden:
Huru många tappande parter gå ifrån domstolen med rättvis känsla för domaren och rättvisa uttryck om hans åtgärd? Till hvad grad kunna vi vara säkre på, att vi ej af tillgifvenhet för en genom ett domslut ruinerad vän, af medlidande för en till armod dömd / famille, låta oss förleda att glömma, det domaren ej ansvarar för domens följder, ej en gång för dess billighet (märkom skillnaden emellan cequum och justum), utan blott för dess rättvisa efter lag? Hvem af oss är säker på, att han ej i längden kan blifva förledd till fordom emot en domare, om händelsen ofta velat, att slägtingar, vänner, grannar inom den cirkel, i hvilken han lefver, genom denne domares åtgärd råkat i fattigdom, om han dageligen till deras lidande är vittne och hans öron rlageligen varit uppfyllde af beklagansvärda, men rätt dömda parters verop öfver sin domare? Innan vi nu gå att hedömma embetsmän, som genom utöfningen af sin pligt dageligen såra menniskans ömtåligaste passioner, ha vi pröfvat, huruvida vi sjelfve äro emot all otillbörlig inflytelse så bemannade, att känslan i intet fall hos oss får tala, då, såsom i detta fall inträffar, förnuftet ensamt strängt och kallt bör dömma? Att vi sjelfve, ledde af ett otillbörligt medlidande, ej gå att med den mest smärtande skymf tillfredsställa vår fördom emot en domare, som till äfventyrs genom falsk beskyllning för just ett sådant medlidande blifvit ett mål för denna fördom? Att vårt omdöme med ett ord är stålsatt mot åverkan af alla våra passioner ? Likväl har jag nu endast tält om de ädlaste — om vänskap och medlidande — ej om den egoismen alstrar; blott om förhastande och illa öfvertänkt värme i deltagandets utsträckning, ej om öfverlagd ensidighet, med hvilkens möjlighet jag ej bör såra edra öron eller smutsa min penna. Ännu ett. En minoritet emot Högsta Domstolen 26 602 Riksdagen 1812. Bilaga A till Exped. N:o 8. 603 yppas i Nämnden.
Der ett enda absolut straff är utsatt, såsom dödsstraff eller lifstidslängelse, kan denna pröfningsrätt ej komma i fråga; men på sätt Utskottet förut anfört, har frihetsstraffet, under lifstidsfängelset, blifvit indeladt i serskilda grader, hvarje innefattande en viss tidrymd af dels två år och dels mindre, och i detta 6 Kap. har domaren fått anvisning att bestämma straffet till ett visst lidsmoment inom de grader, hvarunder brotten ansetts hänförliga, äfvensom vid tillämpning af bötesstraffet domaren i de många fall, der beloppen ej blifvit bestämda, fått sig öfverlemnadt att antingen inom det i allmänhet fastställda minimioch maximi-beloppet, ellei inom vissa andra för serskilda fall bestämda gränsor utsätta en viss bötessumma För domarens ledning i omförmälrla hänseende, stadgas uti il i agaställda Kapitels 1 §: Straff skola, inom de i lagen derjöre satta gränser, mätas efter gerningens mer eller mindre svära beskaffenhet och den. större eller mindre brottslighet i viljan, gerningsmannen ådagalagt. Sålunda ökas eller minskas straffbarheten i män af: deri större eller mindre fara, skada eller förargelse, som brottet medfört: mängden eller vigten af de bevekel segrunder, som från brottet afhåll t bort: gerningsmannens större eller mindre förmåga att brottsligheten inse: den större eller mindre djerfhet, list eller ihärdighet, som till brottets utförande varit använd: den inflytelse, som gerningsmannens egna elakartade begär eller böjelser, eller ändras bemödande att förleda, eller ock tillfälliga anledningar, såsom nöd, öf verilning och mera dylikt, må anses hafva utöfvat på hans vilja: den kallsinnighet, gerningsmannen visat för den förfördelades lidande, eller deri omsorg lian visat att hindra eller godtgöra gerningens onda följder i så ock öfriga omständigheter, som försvårande eller mildrande äroj uti 5 30 Lag-Ulskoltcts Betänkande, N:o 93. Förekomma både försvårar,de och mildrande oms'ändigheter, prof ve Domstolen hvilkadera öfvervägande är o-, samt uti G §:
Få torde likväl de vara som ej medgifva, hvad som nu är, vata mara öfverensstämmande med tidens kraf, än hvad som förut varit. Vett en [kap erne hafva ej saknat hägn. Oberäknadt enskilta uppoffringar af Konungen, hafva af de få Statsmedel, dertill kunnat användas, anslag för dem blifvit gjorde, och en förbättrad organisation af den Academi, söra bär deras namn, vidtagen. Io4 Ben io Julii f m, Läk ar ev Sr den har fortfarit att njuta det kraftiga skydd, sorn under 14 år så fördelagtigt ändrat dess skick inom Fäderneslandet. En fördelning inom Provincerne af BataljonsLäkarne, Lazaretternes utvidgande och förbättrandet eller rättare grundläggandet af den hittils i Riket nästan alldeles vårdslösade veterinärkunskapen vitsorda detta. Lättade^tillfällen för allmänheten att tillgodonjuta Lagarnes hägn genom lättad tillgång till Domstolar, och en vaksam tillsyn öfver desse hafva visat Kongl. Maj:ts Regerings omvårdnad för Lagfkipningen. I Inre Förvaltningen hafva införandet af förbättrade räkenskapssätt så väl vid Tullverket, som LandtRänterierne, RikshufvudboksFörslagets fullbordande, de från mer än 70 år qvarvarande balancemes afslutande, bestäm-j mandet af en viss utsatt termin för uppgörandet af alla en publik uppbördmans räkenskaper gifvit hela det vigtiga uppbördsverket en ordning och en säkerhet, man tryggt kan påstå, det aldrig förr ägt. Till vinnande af de så mycket önskade statistiska upplysningarne, hafva så kallade Femårsberättelser från Landshöfdingarne blifvit infordrade, hvartill formulärer uppgjorts, och medgifver jag att flere af dessa berättelser sprida mycket ljus öfver kännedomen af Fäderneslandet.