Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
På järnväg foro vi till Hilleröd för att spara tid. Fredriksborg. Stolt och mäktigt reser sig Fredriksborg vid en liten sjö, omgifvet på de andra sidorna af vallgrafven. Én kungaborg för Danmarks store byggmästare Christian IV. Ty det var han, som uppförde detta renässansslott i stället för deu byggnad, som tjänade Fredrik II till bostad, då han uppehöll sig här, och som då kallades Fredriksborg. I 20 år byggdes på slottet och Esroms kloster refs ned för att lämna sten därtill. Ar 1623, då Christian ännu var på höjden af makt och anseende, stod det färdigt utoch invändigt att taga emot sin skönhetsälskande byggherre, hvilken sedan alltid gärna vistades där. Under kriget med Sverige 1657 — 58 blef slottet delvis plundradt och en del af bytet fördes af Karl X Gustaf till Drottningholm. Danmarks kungar ha krönts här — här och ändå icke här. Det är ej samma slott, om det också har alldeles samma utseende, inredning och proportion, som det kung Christian byggde. Det gamla slottet brann ned till grunden, då den siste af Oldenburgarne vintern 1859 bodde här med grefvinnan Danner. Det brann ned på några timmar, och endast ruiner stodo kvar af detta stolta slott, i hvilket oerhörda rikedomar hade samlats. Hvarje dansk man och kvinna kände det som hade de själfva personligen gjort en förlust, och höga och låga bidrogo till insamlingen, som sattes i gång för att skaffa penningar till återuppbyggandet. Ar 1875 hade slottet åter rest sig i sin forna prakt. Men det stod tomt. Då skänkte bryggaren J. C. Jacobsen öfver en half million kr. till dess inre utstyrsel, med villkor att det inrättades till ett nationalhistoriskt museum. Då allt är kronologiskt ordnadt, är vandringen genom slottet synnerligen intressant. Man går från århundrade till århundrade och hela Danmarks historia passerar förbi. I första våningen är man ännu i forntiden. Hallen prydes af två berömda runstenar och sedan ser man afbildningar af nordmännens eröfringar i England samt gamla rustningar. En trappa upp härskar medeltiden.
Lagbuden i dessa §§. §.112, på sätt förut är nämndt, alldeles lika med §. 120 i 1835 års Reglemente, öfverlemnar åt Banco-Fullmäktige, att när de så tjenligt finna, förstärka Bankens metalliska cassa, medelst inköp från främmande länder af guld och silfver, utan föreskrift af andra ”iakttaganden” d. v. s. utan andra inskränkningar, än att priset å guld ej fick öfverstiga det faststäldta utvexlingspriset för ducater; alt något silfverköp icke fick ifrågakomma, när coursen höll sig 28 Banco-Utskottets Utlåtande, N:o 27. öfver pari; alt priset derå ej fick öfverstiga vexlingsgrunden med mer än transportkostnaden , samt att noggrannt skulle tillses att silfret verkligen från utländsk ort inkomme. Utom dessa 4 bestämmelser öfverlemnas sålunda alla andra, som vid ett silfverköp kunna förekomma, åt Fullmäktiges egen pröfning, och då bland mångå andra, likaledes i 112 §. obestämda deltaljer, vid ett köp (råga kan uppkomma om förskott, måste rättigheten finnas öppen att kunna bevilja sådana, när de finnas nödiga och nyttiga. Att saken så betraktats af det Utskott, som föreslog de af Rikets Ständer antagna och i nuvarande 112 §. innehållna stadganden, synes deraf att Banco-Utskottet vid *834 ‘“’s Riksdag, i dess förutnämnda Utlåtande N:o 16 vid besvarande så väl (sid. i5) af Herrar Totties och Woirus emot Dess systern i allmänhet gjorda anmärkningar, som (sid. 34 och 35) af dem som specielt rörde de i afseende på silfverköp föreslagna stadganden, uttryckligen omnämnde köp med räntefria förskott, såsom kraftfulla medel att befrämja de med dessa köp afsedda ändamål och som sålunda måste af Utskottet ansetts ligga inom hvad de föreslagne stadganderne tilläto.
De insigtsfull förfatlarnes bufvudsakligaste fel, och som de delat med många respective Utsk. vid närvar, riksdag, har varit det att förgäta, att i den ekonomiska lagstiftningen finnes ingen grundsats, som icke någon gång bör gifva vika för en annan, som då äger öfvervägande vigt, — att man visserligen icke bör bevilja detta tillbakasättande af en allmän grundsats för en annan, utan den strängaste pröfning om den öfvervägande vigten hos den sednare, men att om denna verkligen finnes, så vore det den högsta orättvisa, att uppoffra allmänt och enskildt väl för absoluta tillämpningen af en sats. Denna förgätenhet är orsaken, hvarföre, med alla förtjenslerna af comiterades arbete, antagandet af deras förslag till tulltaxa i sin helhet skulle vara en nationalolycka. Den vigtigaste af de grundsatser, comiferade framställt, är den af fri inoch utförsel af alla varor. Såsom allmän sals godkänner jag den, men med förutnämnda förbehåll, att i dess tillämpning den måste vika när en annan med öfvervägande vigt gör sig gällande. Såsom sådan t. ex. erkänner jag behofvet att i afseende på medlen till fäderneslandets försvar vara oberoende af ett tillfälligt afbrott i våra utländska förbindelser, och derföre instämmer jag i tillstyrkande af förbud mot införsel af krut och saltpeter, ehuru Statens behof af dessa varor deiigenom blifva fördyrade. Vidare anser jag såsom gilltigt skäl lill undantag från den fria utförseln vara, om vi äga ett råämne af en särskild och ingen annorstädes lill lika godhet befintlig art, och på hvars förädling inhemska näringar blifvit grundade, som ingripa och gifva lif åt hela provinsers rörelse, och derföre förbjuder jag utförseln af tackjern och jernmalm.
Och till på köpet i så djup négligé! tillägger han, i det han försiktigt närmar sig det mindre af de två skeletten, som stå i hvart sitt stativ, med hvart sitt vaxljus i den ena, utsträckta ben-handen. Han studerar benranglet med påfallande intresse, synar det från hjässan till tåbenen, knackar försiktigt med knogen på ett af refbenen och vågar slutligen tilltala den sköna: – Jaså, du har varit en kvinna, du! Med ett omhölje af lent hull ofvanpå den här benstommen. Kanske till och med ett hjärta därinne i bröstkorgen – Gud vet, hur många män du i lifstiden bedragit! – Ja, säg det den som kan! skrattar Struensee. Jag vet ingenting om hennes historia, annat än att hon dog på tukthuset. Men innan hon kom så långt, hade hon nog haft åtskilliga äfventyr. – Hm! filosoferar Brandt. Hvar gång man famnar en kvinna, famnar man således ett slikt åbäke. Gud ske lof, att man åtminstone glömmer det för stunden. I annat fall fruktar jag, att tanken skulle verka afkylande! – En nyttig lärdom, min käre kammarjunkare! Hvar gång ni famnar en kvinna, famnar ni döden! – Hu då! Ett sådant skelett är ju en moralpredikan i ben! Hvad säga era små väninnor, som komma på besök, om den här rivalen? – När jag har främmande härinne, sveper jag för anständighetens skull kapuschonger öfver Adam och Eva. Så här! Han drager fram ett grönt skynke, som är rynkadt öfver en järnring omkring stativet. – God natt, min käre kammarjunkare! säger Eva. Jag hoppas ni drömmer om mig! – Nej – Gud bevare mig! skrattar Brandt. Jag har aldrig skådat en kvinna, som verkat mindre tilldragande. Till och med en åttioårig häxa har en charme, som du saknar! Jag ämnar därför sofva som en stock. Innan en kvarts timme förflutit, börja ljudliga snarkningar vittna om, att han hållit ord. I kabinettet sitter Struensee, ännu fullt klädd, tillbakalutad i stolen och försjunken i tankar.
Hvad som emellertid förefaller desse färjeman såsom en tung börda, och hvilken omständighet äfven gifvit mig anledning att nu begära ordet, är det egna stadgandet, som ålägger färjeman, att utan ersättning öfver sundet fortskaffa i tjensteärenden stadde personer samt Kronans folk. Af en så beskaffad tunga vet ingen gästgifvare, som har att fordra skjutslega af hvarje slags resande han fortskaffar pä torra landet. Här anser jag rättvisan fordra att Staten träder emellan med någon denna tunga motsvarande ersättning. Jag får således vördsamt föreslå, ”att Rikets Ständer till ersättning åt färjemännen vid Fårösund och på Fårön för dem åliggande förbindelse att utan betalning öfver Fårösund föra i tjensteärenden stadde personer och Kronans folk ville lemna ett årligt anslag af tillsammans 50 R:dr Runt efter den fördelning dem emellan, sorn Konungens Befallningshafvande i orten kan finna skälig och billig.” Om remiss af denna motion, hvilken ock åtföljes af ett saken upplysande kommunalstämmoprotokall, till Höglofliga Stats-Utskottet anhålles vördsamt. Stockholm den 14 November 1865. D. Söderberg Af Biskop Brill£: Om byggnadsunderslöd för Westerviks elementar läroverk. Då elementarläroverkens kraf vid denna riksdag, liksom vid flera föregående, utan tvifvel komma att utgöra ett med särdeles välvilja omfattadt föremål för Rikets Ständers omtanka, sä anser jag mig kunna, med trygg förhoppning om framgång, påkalla deltagande och understöd äfven för ett af läroverken inom det stift, hvars närmaste vård blifvit mig i nåder anförtrodd. För Westerviks på reallinien fullständiga högre läroverk har saknaden af ett lämpligt och rymligt lärohus länge varit högligen kännbar. Under det lärjungarnas antal vid nämnda läroverk synes nästan jemnt vara i stigande, äro lärorummen redan för det nuvarande lärjunge-antalet, som 80 Motioner i Preste-Ståndel '1865. N:o 35. föga understiger 200, sä helt och hållet otillräckliga, att för flera klasser rum mäste hyras pä privata ställen i staden.
Här talas blott om sådan redskap, sont! begagnas i större brännerier, och då det aldrig varit meningen att denna skulle förseglas, har jag ingenting emot att antaga BorgareStåndets inbjudning. Hr Reutersvärd: Då jag genom missupfattning af BorgareStåndets inbjudning, föranleddes att yrka dess läggande till handlingarne, får jag nu afstå från denna min anhållan och förena mig med Gr. af Ugglas om samma inbjudnings antagande. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade H. Exc. Hr Gr. o Landtm., att han, till följd af Hr Hjärnes yrkande om återremiss, ville fästa upmärksamheten derpå, att den 22 <§:n redan varit föremål tor R. o. Ad:s beslut, och att fråga om ändring deri endast blifvit föranledd af BorgareStåndets förev:de inbjudning, hvarföre R. o. Ad. blott hade för sig öppet att afslå eller antaga denna inbjudning, och propos. å något annat yrkande kunde ej framställas. Härefter gjordes propos. å antagande af ifrågv:de inbjudning och, då dervid svarades många ja jemte några nej, förklarades ja hafva varit öfvervägande. Elter tillkännagivande, att nu endast återstode att pröfva den 72 och sista §:n i förordningsförslaget, blef nämnde § föredragen. Gr. af Ugglas: Då jag har mig bekant att inom Preste Ståndet den förändring vidtagits i afs. på denna §, att inlösningssumman för bränvinsredskap bestämts till 25 i st. f. 20 proc. öfver metallens värde, får jag för min del föreslå R. o. Ad. att förena sig i detta beslut. Ett annat skäl till denna förhöjnings bestämmande till 25 pioc. är äfven att de personer, som innehafva sådan enkel redskap, hellre erbjuda sig att försälja sin redskap, då de få den till högre pris ersatt. Hr Virgin, Christ. Adolf: Jag ber att få instämma med Gr. af Ugglas i den af honom föreslagna förhöjningen af T/4 i st. f. VB öfver den metalls värde, hvaraf pannorna äro förfärdigade. Hr Hjärne:
Det var häri, som den af mig i reservationen omnämnda öfverraskning bestått, och hvilken derföre både till intention och möjlighet måste förefalla desto mer förlåtlig, som man nu hört Hr Rosenblad hafva tagit orden i försvar, under gillande af motivet till deras inflickande, men förbiseende af ordens efFect i annat afseende. Vill man åter förekomma, hvad som var intentionen att förekomma genom des ords inflickande, kan sådant rovcket lätt åstadkommas på sa> Biskop Hedre'n uti sin reservation föreslagit, der han pag. 2 säger: "De, som djupare se in i saken, lära icke härom tvifla; och skulle möjligtvis någon betänklighet härvid återstå, kunde lätteligen ett tillägg göras vid 12 punkten, som handlar om bolagsstämma, der det kunde stadgas, att bolaget under intet villtor ägde att disponera öfver någon Dexi 26 November g. ra. 285 större eller mindre del af den en gång insatta grundfonden, utan endast öfver vinstmedlen.” Att vilja förbjuda disposition af grundfonden kan naturligtvis icke hafva varit Biskop Hedrens mening, såsom stridande mot den åsigt, han försvarar, utan endast ett återtagande deraf. För resten har Hr llosenblad gjort den anmärka, mot denna §, att förskrifningar och andra förbindelser ej skulle inräknas uti det belopp, som skulle jemnföras med de insatta hypotheken och med grundfonden. Deruti kan jag icke annat än instämma med Hr Rosenblad och förklara, att sådant sketttalideles emot mitt förslag, men att jag ansåg det vara en sådan omständighet, hvaruti jag cj ville vara envis, då jag ansåg opinionen fordra alla möjliga, om än öfverflödiga garantier. Dernäst får jag anmärka i afseende på första perioden af 8 §, hvarest det beier: ”Skulle så inträffa, att offentlig bolagsbank icke vid anfordran sina creditsedlar inlöser med Rikets gångbara mynt.” Dessa ord: ”gångbara mynt” tillkommo i Utsk:n till förändring mot hvad förslaget innehöll, der det stod: ”med Rikets metalliska mynt eller sedlar af den bank, under R. St:s garanti och vård, som äger utgifva sedlar, hvilka äro förklarade att för mynt i Riket gälla.”
Utlåtandeangående trycknings-kostnaden för] RiksStandens ProtocolL vid innevarande Urtima Riksdag, pra numer ationen ä samma Protocoll, samt redovisningen för de tryckta exemplaren, (RGS. A.) Genom Protocolls-Utdrag af elen 20 sisth Mars, har Preste-Slåndet gifvitStatsTJtskottel; vid handen, att, vid förnyad föredragning af det förslag, röjande tryckningen af Ståndets Protocoll, hvilket 2:ne af Ståndets Couiiterade i idem nät, och i sammanhang med de Beslut, som i anledning deraf fattades,. Ståndet Bifallit, alt någon annan redovisning för Ståndets Protocoll icke åligger Ståndets Secreterare, än att, i den moa tryckningen fortgår, aflemna upplagan, efter innehållning af de för Ståndet behöflige exemplar, till Riksgälds-Contoret, sorn torde föranstalta, att Preste-Ståndets Protocoll hållas Prenumeranter tillhanda, efter Én Skilling, arket, samt redovisa, så väl härföre, sorn för hvad derefter af liela upplagan öfverblifver; hvilken punkt till Ståts-Utskottet Blifvit remitterad. Likaledes har Borgare-Ståndet, genom Protocolls-Utdrag af den 1 2 sisth Februarii, lemna t Stats-Utskottet del af Ståndets fattade Beslut, i afseende på tryckningen af Ståndets Protocoll vid innevarande Riksdag, hvarigenom 1:0 upplagan af Protocoll Bestämmes lill 200 exemplar, 2:0 de motioner, som af Ståndets Ledamöter väckas, skola nu, såsom vid arne föregående Riksdagar, tryckas uti ett serskildt Band, kalladt Bihang till Borgare-Ståndets Protocoll, 3:o upplagan af Bihanget Bestämmes ej Blott till det emot upplagan af Protocollen svarande antal af 200 exemplar, utan äfven till 5o exemplar derutöfver, i ändamål* att dessa må kunna lill vederbörliga Utskott utdelas, J ■ StatsUlsk. Utlåtande D/.
De flesta af nyssberörde nybyggnader gifva likväl ytterligare anledning lill den jemväl i Öfver-Slåthållare-Embetets sisla Femårs-Berättelse framställda anmärkning om bristande smak och prydlighet i de inom Hufvudstaden i sednare tider uppförde byggnader, och ådagalägga än vidare behofvet af de föreskrifter till beredande af en vackrare archilecture, som influtit i Öfver-Ståthållare-Embetets till Eders Kongl. Maj:t ingifna underdåniga Förslag till ny Byggnads-Ordning för Hufvudstaden, hvilket förslag nu beror på Magistratens samt Politie-, Embetsoch ByggningsGollegii underdåniga utlåtande. Hvad dessutom i Hufvudstaden blifvit åtgjördt till gatornas, gatulysningens, renhållningens och sundhetens förbättrande, om behöfligheten hvaraf yttranden under denna rubrik förekomma i sednaste Femårs-Berätlelsen, skall i underdånighet anföras längre fram, uti Afdelningen om Stadens Politie. Det torde icke vara olämpligt att pä detta ställe nämna, att Stadens Ingenieur är sysselsatt med upprättande af en ny charta öfver Stockholm med sina tilihorigheter, för hvilket ändamål nya mätningar anställas; och blifver denna charta författad i en scala af 100 alnar på en decimal-tum, på det att ej allenast qvarter och gatu-nummern må kunna utsättas, utan äfven gränsorna omkring hvarje tomt, med 1810 års nummer, jemte adressnummern, derå utmärkas.. 5 2'.o Invånare. Enligt Mantals-Förteckningarne har Hufvudstadens Folkmängd utgjort: Mantalsskrifne: Mankön 23,6. Mantalsfrie: Qvinkön 11,143. - ~ 2D',2jO. q é \ _____ o i) 242 • „ i834. Mantalsskrifne: Mantalsfrie: Mantalsskrifne: Mantalsfrie, Mankön 18,270. Qvinkön „ i536. Mantalsskrifne:
Han har medgifvit, att han icke läst betänk., och det förklarar saken; ty Utsk. har, fastän icke i officiel, likväl i enskild väg, erhållit den upplysning, att genom af K. -.M:s vidtagna nåd. åtgärder 9 landshöfdinge-embeten redan blifvit accordsfria, äfvensom att amortering af accorder till fem andra är beslutad och påbörjad. Det är derföre, särdeles då man vet, att K. M. enskildt härtill betydligen bidragit, som jag anser tacksamheten denna gången icke vara öfverflödig, utan anhåller, att meningen derom må stå qvar. Gr. Cronhjelm, Otto Aug.: Jag erkänner visserligen, att det kunde vara likgiltigt, om den underd. tacksägelsen varit uttryckt, eller icke. I anledn. af hvad Hr Cederschjöld yttrat, att meningen om en slik tacksägelse bör ur den underd. skrifvelsen uteslutas derföre, att någon officiel kännedom icke erhållits om de åtgärder, som till accprdernas afskaffande blifvit vidtagna, likasom det icke heller varit officielt bekant, att accorder funnits, får jag nämna, att om någon officiel kännedom om accordernas tillvaro icke funnits, har dock såväl deras tillvaro som amortering varit Dcii 2i Maj. länd genom de s. k. lettres de retenue, Dessutom tror jag, att det icke kan vara skadligt, utan tvärtom gagneligt, att R, St. i denna sak uttrycka en fullständig opinion. Jag tillstyr-’ ker derföre bifall till betänk., sådant det befinnes. Hr Cederschjöld: Såvida uti sjelfva den und. skrift velsen repiten i Utsk:s betänk, kominer att intagas, sorn lenirnar nödig upplysning om förhållandet, har jag intet att animalia mot antagande af Utsk:s betänk. Hr Danckwardt, Magn. Georg: 1 anledning af Hr Cederschjölds framställning, huruvida accorder vid landshöfdingetjenster verkligen finnas, får jag yttra, att det torde vara allmänt bekant, att sådana accorder sedan längre tid tillbaka existerat; att de således icke af vår nuvarande Regering blifvit införda, men att den söker efterhand afskaifa dem.
Bolagsreglorna, genom hvilka delegarne skola sig inbördes förbinda, böra dessutom innefatta öfverenskommelse och stadganden i följande ämnen: a) om beloppet af teckningssumman eller grundfonden och dess fördelning i lotter, hvilka ej må ställas å mindre belopp än 400 R:dr B:ko; b~) om det belopp i reda penningar, som delegarne vilja tillskjuta, och på hvad tider; c) om antalet af direktionens ledamöter, hvilka vid hufvudkontoret böra vara minst fem; d) om tiden och sättet för årlig revision af förvaltningen och revisionsberättelsens kungörande i allmänna tidningarne; e) om tiden för den årliga ordinarie bolagsstämman, vilkoren för sammankallande af extra bolagsstämma och om röstberäkningen; f) om sättet för ändring i bolagsreglorna; g) om sättet för utlåning och om kassa-kreditivrörelse; h) om deposition på räkning i banken. Majus Nåd. Såsom säkerhet för den del af teckningsumman eller grundfonden, som ej uti reda penningar tillskjutes, må begagnas icke allenast guld och silfver, ulan äfven sådana aktier eller allmänna verks och inrättningars räntebärande obligationer eller faslighetsinteckningar, som för ändamålet af bolaget godkännas, efter pröfning, den Wår Befallningshafvande, eller den han i sitt ställe förordnar, bör öfvervara, med rättighet att dervid göra anmärkning, om skäl förefinnes; Mom. 2. Samma rättighet tillkomme ock Wår Befallningshafvande vid pröfning af handling, som inlemnas till utbyte emot förut ställd säkerhet, när sådant utbyte, af en eller annan orsak, blifvit af bolaget medgifvet; Mom. 3. Enskild Banks lottbref må såsom hypolhek för grundfond i sådan Bank icke antagas; Mom. 4. Ej må insätt grundfond genom utdelning minskas, så länge Bankens rörelse fortfar, och icke heller vid dess upplösning i vidsträcktare mån, än att återstoden fullt motsvarar beloppet af Bankens utelöpande förbindelser af alla slag; Mom. 5.
Betänkandets'. åtgärder till Creditens återställande, äfven åsyftas sådane, genom hvilka Långifvare matte påräkna att, utan svårighet och tidsutdrägt, återbekomma sina försträckningar, upphäfva en utväg dertill, hvilken åtminstone vid de fleste LandshöfdingeÄmbeten hittills begagnad, i synnerhet varit afvigt för sådane Borgenärer, de der å aflägse orter måst göra fordrings-anspråk anhängige. Emedlertid, och då Konungens Befallningshafvandes af många allmänna och vigtiga Ämbetsgöromål upptagne tid, kunde behöfva ledighet från den Promotorialjnålen tillhörande särskilde uppmärksamhet, såsom egentligen åsyftande enskild nytta , har Herr Ehrenborg ansett ett stadgande behöfligt, som dels till enhet sammanförde hvad i detta ämne blifvit olika practiseradt, dels ock, med bibehållen lätthet för Borgenärer, att, å fremmande ort, äfven utan tillgång på kändt Ombud, få Lagsöknings» render utförde, befriade Konungens Befallningshafvande från omsorgen, att följa dem med lika oafbruten uppmärksamhet, som allmänna Ärender; och dä ett sådant stadgande blifvit af LagCommittehn föreslagit i 3 Cap' 7 §. UtsökningsBalken i nya Lagförslaget, så lydande; "Borgenär, sorn vill lagsöka Gäldenär i annat Län, må gifva in Lagsökningshandlingarne till Konungens Befallningshafvande i det -Län der Borgenär vistas, och sände han deni till Konungens Befallningshafvande i det andra Länet. Sedan förordno den Be - Lag UtskottetsBetättkändttt', g6r fallin ngshafvande skicklig och säker man, att målet å Borgenärs vägnar för skäligt arfvode bevaka och utföra;” så har Herr Ehrenborg anhållit , att Lagutskottet ge» liom åter-remiss måtte få tillfälle yttra sig, om icke de olika åsigterne skulle, genom antagande af nämnde förslag, kunna förenas.
I afseende på sjelfva Tulltaxan i detaille vill jag icke uppehålla Ridderskapet och Adeln med några anmärkningar, oaktadt äfven jag kunde hafva anledning göra nästan de samma, som vid sistlidne Riksdag. Jag vill dock instämma uti anmärkningen mot den förhöjda tullen på Salt, Sill och torkad fisk, emedan i synnerhet de arbetande och medellösare klasser få vidkännas den. Dessutom får jag särskilt åberopa de anmärkningar jag vid 1815 års Riksdag framställt emot den då af särskilta Utskottet föreslagna betydliga förhöjning i tullen på en del utländska varor. Jag kan icke nog yttra min förundran i Stats-ekonomiskt afseende, kanske för det jag ej känner några politiska skäl till åtgärden — att man sedan Finland upphörde, att vara ett Svenskt Landskap, genom förnyade Tracla - 364 Den 19 Ju n i i e. m. ter förlängt nedsättningen i införsel-tullen på Finsta varor, utan afseende derpå, att Finland, sorn äfven påfört oss varor från öfriga Ryssland under namn af Finska, haft en verklig öfvervigt i handeln med Sverige, det vill säga, sållt till oss mycket mera varor, än det från oss köpt. Detta förhållande har isynnerhet ägt rum sedan år i8i5, då Styrelsen olyckligtvis gjorde så mycket afseende på Ständernes af särskilta Utskottets Förslag föranledda önskningar, att den betydligt förhöjde Tullen på en del utländska varor, utan att på samma gång tillerkänna Stockholm Nederlags-frihet för dem, hvarigenom Finnarne tvungos att lära sig raka vägen till aflägsnare utländska Handelsplatser, för alt derifrån taga colonialoch andra utländska varor, som de förut tagit i Stockholm, och derigenom Stockholm förlorade en betydlig del af sin Transito-handel. Till afhjelj lande af denna olycka föreslog jag vid den påföljande Riksdagen i8iy, således så tidigt som det stod i min förmåga, en sådan Nederlags-frihet för Stockholm, men mitt Förslag afstyrktes af StatsUtskottet och afslogs af Ständerne.