Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
(Lånet beviljadt vid 1844 och 1845 års Riksdag, samt första tiondedelen deraf utbekommen under år 1848.) „ staden Söderham?), för upprensning af den närmast staden belägna skärgård, emot enahanda, efter 1851 års slut vidtagande, belalnings-skyldighet. (Hevi [jad t \ id 1840 och 1841 års Riksdag å ett belopp af Transport: 1,154,680: 5. 10. lopp 154,957 R:dr 26 sk. 4 r:st., hvaraf hittills dock endast uttagils 151,000 R:dr.) 135,500: (Aterbetalningsskyldigheten vidtog är 1848.) . 4,000: Kammarjunkaren ./. von Engeström och Possessionaten F. Björkman, för utdikningen af Södra /Visjö mosse, ä Norunda härads allmänning, emot dito dito 3,500: , delugarne i Bälinge mossar, inom Bälinge härad och socken, för utdikningen och aftappningen af dessa mossar, emot dito dito, 2,058: 6. — deltagarne i uttappningen af Sandbysjön i Wesslands socken af Örbyhus härad, emot dito dito, 3,000: Transport: 1,311,677:27. 10. 1,156,302: 7 126,318: 38 1,433: 16 3,430: — 4,000: — 4,000: — 3,500: — 2,058: 6 3,000: — 1.304,042: 19. — 21 Transport: lill deltagarna i upprensningen af Slada* ån och sänkningen af Barknåreeller Griggabo-sjön i Hållnäs socken af 0- lartds härad, emot dito dito. (Betalningsskyldigheten vidtager år 1850.)
St. att genom lag stadga, det K. bef:de i hvarje län vore pligtige att upptaga och med andra länsstyrelser kommunicera dit inlemnade handlingar i promotorialmål; vidare att vid dylika handlingars inlemnande borde jemväl erläggas, på sätt Hr Gillberg föreslagit, utom lagsökningskoslnadei ne en viss procent af fordringarnes belopp, såsom ersättning för besväret; samt att K. bef:de ägde att lill handlingarnes emottagande och fortställande förordna länsbokhållaren eller länsnotarien. Härigenom tror jag de omtalta olägenheterna skulle kunna undvikas. Hvad Utsk. äfven synnerligen fäst sig vid, är den förmenta kollisionen emellan domareembete och ombudsmannaskap hos landsbro vid dessa måls handläggning. Jag kan icke inse huru han skulle kunna betraktas såsom ombud, då han endast hade en mekanisk åtgärd att verkställa, men det icke är ifrågasatt att han å borgenärens vägnar skulle afgifva någon förklaring. Men om man äfven skulle fästa sig härvid, så vore anledn. till den förmenta kollisionen lätt häfd, om man såsom jag nyss föreslog öfverlemnade bestyret med kommunikation etc. åt någon underordnad tjensteman vid landscancelliet. Vidare har Utsk. yttrat: att, ”emot grundsatserne i gällande lagstiftning skulle del strida alt ålägga K. befrde alt sjelf ombesörja alla de åtgärder, som åro oskilja k lige från ett lagsökningsmåls utförande, sedan borgenären genom handlingarnes inlemnande detsamma anhängiggjordt”. K. bef:des åtgärd skulle dock, efter mitt förslag, inskränka sig helt enkelt dertill, alt förordna den tjensteman, lill hvilken handlingarne skulle lemnäs. Vidare har Utsk. påstått att det skulle allt för mycket öka landtstats-tjenstemännens redan nog betydliga göromål. Denna invändning tror jag dock icke vara af särdeles vigt; dessutom tror jag alt vederbör, sjelfve icke äro obenägne alt emot en billig ersättning åtaga sig besväret. Dä flere landsh:r, förra gången dä saken var före, yttrade sig emot densamma, vill det synas som om den, hvilken såsom jag ej varit i tillfälle alt inhemta mycken sakkännedom härutinnan, ej eller borde derom yttra sig.
Ank. till Exp.-Utsk. den 4 Nov. 1859, kl. 10 f. ui. Memorial, med öfverlemnande af Banko-Fullmäktiges till Utskottet afgifna berättelse. Enligt 2 § i den för Banko-Utskottet gällande Instruktion, åligger det Utskottet att, till befordrande af en fullständig kännedom om Bankens ställning vid Riksdagens början, skyndsamligen meddela Rikets Ständer, jemte andra upplysningar, den berättelse, angående Bankens tillstånd och rörelse, som Utskottet vid sitt första sammanträde eger att af Banko-Fullmägtige emottaga. I följd häraf varder Fullmägtiges omförmälda berättelse, hvilken denna dag kommit Utskottet tillhanda, till Rikets Ständer härmed vördsamt öfverlemnad; hvarvid Utskottet, i likhet med hvad vid början af föregående riksmöten egt rum, ansett sig böra redogöra för förhållandet, enligt den till Fullmägtige sednast inkomna rapport, mellan Bankens metalliska kassa samt utelöpande sedlar och depositionsskuld jemte obegagnade andelar af kreditivoch låneförlag. Berörde förhållande visade sig den 29 nästlidne Oktober på sätt som följer: Sedelskuld: Utelöpande invisningar och insättningsbevis: emellan Depositionsoch Kassa-Aldelnin garne 76: 38. emellan Låneoch Kassa-Afdelningarne . 109,033: 53. 35^31^543; 27. Depositions skuld : Behållning tillhörande allmänna verk och inrättningar samt bolag och enskilde personer 6,336,279: 20. Sedeloch depositionsskuld 41,697,822: 47. Obegagnade andelar af kreditivoell iåneförlag: tillhörande Depositions-Afdelningen 4,493,802: 66. „ Limed» 3,345,638: 57. ^ Siimmi. Härifrån afgå: Riksgälds-Kontorets kreditiv 1,500.000: Vexlingsförskott till landsorterne 73,400: Inlösta otydliga sedlar 5,125:
- Hon var således en hetär, sade en annan. Sådana kvinnor börja med fröjd och ända med förtvivlan. Det är vanligt, det. - Nej, utbrast Myro, hon var aldrig en hetär, aldrig en fallen och föraktad kvinna som jag. Ingen må skymfa den arma med ett sådant namn. Var hon icke olycklig nog i livet för att befrias från skam i döden? Det är Rakel, Baruks dotter, den rike mäklarens, som I alla kännen. Viljen I vara rättvisa, så dömen icke henne, utan Karmides, som förförde henne, och den hårde fadern, som jagade henne ur sitt hus, medan hon bar detta barn sitt sköte. Myro kunde icke säga mer, ty hennes röst kvävdes av snyftningar. Men upplysningarna, som hon lämnat, gjorde starkt intryck på de närvarande, och man hörde dem överbjuda varandra i uttryck av medlidande med den döda och harm över dem, som förorsakat hennes olycka. Det var dock mindre den trolöse älskaren än den grymme fadern, mot vilken deras vrede uttalade sig. - Han skall nu få veta vad han gjort, sade Myro; jag skall uppsöka honom och föra honom hit. Om han har hjärta för annat än sitt guld, så skall han ångra sin hårdhet; men hans ånger har kommit för sent, och det skall vara hans eviga straff. Myro skyndade ut. En stor del av åskådarne följde henne för att giva luft åt sin harm mot den rike mäklaren och bevittna det sätt, varpå han emottoge underrättelsen om sin dotters och hennes barns död. Hopen, förd av Myro, begav sig först till hans handelskontor. Men göromålen voro där för dagen redan slutade, och man fann icke den man sökte. Den outtröttliga Myro skyndade nu till Baruks bostad i kvarteret Skambonide. Vägen dit var lång, och flertalet av hennes nyfikna följeslagar hade skilt sig från henne, innan hon anlänt till det på toppen av denna kulle belägna huset. Myro fann porten låst. Hon fattade portklappen och bullrade så länge, tills det slutligen öppnades. En gammal tjänare med judiska drag visade sig och sporde vad hon ville. - Jag skall tala med Baruk, sade Myro och ville tränga in. Tjänaren höll henne tillbaka, då han vid portlampans sken igenkände vem hon var och såg hennes upprörda utseende.
Kanske är det den enas födelsedag eller kanske skola de endast dröja en stund, medan de vänta på nästa båt eller vagn för att bege sig vidare någonstädes, dit de äro bjudna ¡på middag. Under ett belcfvadt konverserande ledsagar herr Friis dem in i trädgården. I fall damerna kanske ha för afsigt att bo på hotellet, så skall han strax låta hemta deras saker? Eller kanhända damerna önska intaga några förfriskningar? I sådant fall vill han föreslå dem att göra det uppe på Utsigten, hvarifrån man just i dag kan se alldeles charmant och långt in i Sverige, der man redan börjat skörda sädesfälten. Ja, det vore verkligen önskligt att vädret ville hålla i sig och vara vackcrt. Jaha, två chokolad! Med en djup bugning lemnar han sina bländade protegéer vid nedersta trappsteget och ropar på återvägen, i det han pekar med tummen öfver axeln: gäster till dig, JeppeBen, två chokolad uppe på Utsigten. Och Jeppesen flyger upp för de 57 trappstegen för att torka af bordet och höra om det skall vara något bröd. Och så flyger han upp igen med chokoladen och åter upp med en kikare och så med en tidning och slutligen för att fö betaldt — Hvad fick du? frågar Friis, som emellertid genom pince-nez har studerat Politiken. — Sex öre, svarar Jeppesen med andan i halsen. — Idiåt 1 Långsamt stödjande sig på parasollerna komma nu damerna ner för trappan. Friis närmar sig ånyo, hoppas att de ha varit belåtna, beklagar att de redan vilja lemna stället, plockar i förbigående två maskstungna rosor och öfverlemnar dem som ett litet minne! Detta är öfverväldigande. Så mycken artighet kan icke fö blifva obelönad. Den ena gamla damen hviskar till den andra och upp ur portmonnän kommer nu till den vördnadsfiiUtöfverraskade Friis en tjugufemöring, som han midt för sin kollegas näsa öfvermodigt kastar i Inf ten ooh åter fångar på afvig-sidan af handen med ett: » Det är så man tar dem, Jeppesen! »
Behofvet har jag haft äran visa vara för handen och då StatsUtsk. har tillstyrkt ifrågavar. anslag, så har det förmodligen tagit tillgångarne i betraktande, men jag anser mig dock skyldig tillägga, att ju längre man dröjer med bygggandet af dessa häkten, ju större blir behofvet och kostnaden, ty under den mellantid, som förlöper innan sådana byggningar blifva uppförda, kan ett ganska stort antal brottslingar ytterligare beträda brottets bana och dessa skola ovilkorligen öka behofvet af sådana fängelser. Det är på grund häraf, som jag anser mig böra yrka bifall å StatsUtsk:s betänk. Gr. Lagerbjelke: Att, innan den nya kriminallägen och deraf följande nya straffsystem blifvit pröfvade, eller, åtminstone att innan man hunnit fullborda ransakningsfängelserna, hvilkas både konstruktion och behöflighet är oberoende af det nya straffsystem, som kan komma att antagas, anslå medel till uppbyggande af straffängelser, torde vara mindre lämpligt. De ledamöter af detta hus, som talat för bifall till Utsk:s betänk., hafva också ansett Utsk:s mening endast hafva varit att anslå medel till uppbyggande af ransakningshäkten. Jag ber likväl att i detta afseende få fästa uppmärksamheten på den tydliga ordalydelsen i betänk. — I sjelfva beslutet uti detta mern., äfvensom i den K. propösm, står tydligen hemstäldt att R. St. måtte bevilja medel för uppförande af fängelser efter cellsystemet. Detta uttryck lämpar sig lika väl till straffängelse!-, som ransakningsfängelser, och om meningen hade varit att inskränka anslaget endast till uppbyggande af ransakningsfängelser, så borde 2 II. " 42 658 Den 23 Februari f. m. väl Utsk. uttryckligen hafva föreslagit R. St. att bevilja anslag lill ransakningsfä/igelxer efter vellsijstemet. Om således Utsk. endast afsett ransakningsfängelset-, sä synes här vara ett redaktionsfel, som ensamt förtjena!' en återremiss.
Undertecknad, Munck af Rosenschöld anhåller få i underdånighet anmäla, att jag vid den tid, då reqvisition af Postoch Inrikes Tidningar för är i863 i December månad 1862 verkställdes, bevistade då pågående riksmöte. Med största undersåtliga vördnad, nit och trohet framhärda, Storinäktigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Majrts underdånigste och tropligtigste tjenare och undersåter: TH. MUNCK af ROSENSCHÖLD, J. H. NOLLEROTH. G. BERGENSTRÅHLE. C. HÄGERMAN. J. FREDRIKSON. F. CAS. WREDE. AXEL BERGSTRÖM. RUD. HORN. C. C:HEIM GYLLENSKÖLD. C. J. LINDENCRONA Kristianstad den 2 December ‘1864. Axel Leth, Kongl Krigvliofrätteus underdåniga utlåtande i anledning af den anmärkning, Rikets Ständers Revisorer framställt vid granskning af Hofrättens expensmedelsräkning för år 1862. Stormäktigste, Allernådigste Konung! Sedan Rikets Ständers sednast församlade Revisorer uti deras den 14 sistiidne Oktober afgifna berättelse i underdånighet anmält, hurusom de, bland annat, vid granskningen af Krigs-hofrättens expensmedelsräkning för 1862 anmärkt, att en del dervid fogade verifikationer icke blifvit, på sätt eljest i allmänhet egde rum, af vederbörande attesterade; så har Eders Kongl. Maj:t, genom remiss den 22:dra nästlidne November, i nåder anbefallt Krigs-hofrätten att häröfver inkomma med underdånigt utlåtande så tidigt, att detsamma kunde inom den i 7 § 3 momentet af instruktionen för Revisorerne den 17 April 1841 bestämda tid till Fullmäktige i Riksgälds-koutoret öfverlemnas.
Utskis sysleme annorlunda än att hvardera kammaren sätter sini egna Utskott. 6:0 Riksd.Ordnts 27 § 2 morn. föreskrifver, att ”'jemtö alla proposlr från Konungen till R. St. eller deras Ulsk. böra Statsrådets deröfver hnlnade yttranden tillika medde* las.” — Rådgifvaren, som motlalat afgifvahdet af eh Konungens pröpös. i conseljen, skall äfven mottala den I ti För representationen, och således inför nationen! Hvad är detta an* nät än att mottala sjelfva proposin och tillstyrka Ständerna att deli afslå? Detta förhållande i ett monarkiskt statsskick! — Ingen republikansk giUndlagsstiftare har någonsin ansett det behörigt. Mätte denna föreskrift blifva reviderad! Att den afskaffas är min lifliga önskan. I anseende lill det myckna besvär jag redan förorsakat det Högh Const.Utsk. med mina många mera., och den rict* 24 *7 Den ij April c. m. ga framgång de rönt, vill jag endast på detta sätt hafva underställt Utsk. dessa mina oförgripliga åsigter. Hr Lagergren, Anders: Då här egentligen är fråga om formen för ämnets behandling, vill jag så litet som möjligt inlåta mig i hufvudsaken. Några ord synas dock nödvändiga. Statsförfattningar kunna ej uppgöras efter en allmän theori, de få ofta lof alt vara olika efter olika länder, ja, någongång för samma land under olika tiller. Ingenting allmängilltigt finnes sålunda i detta hänseende. Härmed har jag ock uttalat den tanke, ett en tid kan komma, då ståndsbildningen bör ur vår statsförfattning helt och hållet afskiljas. Men att denna tid ej ännu är inne, synes mig äfvenledes klart. Väl haren värd talare sagt, att ståndsbildningen i våra häfder tecknat så många blodiga och sorgliga drag, alt den derföre skulle vara mogen för fall. Men sådana enstaka exempel bevisa föga eller intet; ty det kunde vara lika lätt att framdraga facta, som bevisade att vårt fädernesland genom ståndsbildningen framgått i ära och anseende.
Dsputationen beswarades och afcradde. Likaledes en Ospurarion fran der Hcderwarda Bonds - Ständsk, anförd af Riksdagsmannen lVlgrrs kebrrion i Utsund frän KopparbergL«Läii, som liikäntiagaf, at Ståndet hserteligen öi-skat kunnat förena sig med Ridderfkapet och Adeln i fragan om betalande af deras Kongl. HöghcterS Hertigarnas Skulder, men ansett omständigheterna, genom älskiiliga redan stadgade sfgifter, wara fä tryckande, at Bonde-Ständer för sm de! icke sert sig kunna deruti jnga. Vesivarades och aftraddc. Hans Lxerliencs Herr G re swen och Lanbc-Marffalken. Höglofl. Ridderffayet och Adcln har tyckrS mig willja bifalla 2. §. af Hemliga 1! sVöktets klxkrgokum Lrotoco!!! med de killäggnjn» gar, ar en Socken bestående af so Hemman och derunder ager waksa en Fullmägkig, ak Lommiktsraäo frän Socknarna böra wara bofaste Män och Jordägare, samt at walet bör ske efter oförmedladt H mmantal. Harti! ropades Ja. Grefwe -8 krom keit tilläde äfwen, at Adela matte walsa inom H wadet och icke försimilaS pä Lands - LancelliLr. Ätskillige ropade harti! Nes; men Grefwe 8 crom kel c förnyade sia tilläggning och yttrade sig befara, ak Zfdeinö sammankallande hos Landshösdmge-Ambttct fVulle ej tjena til annat, ä„ at Åstadkomma Lsbalsr. Herr 8 rest t bestridde denna tilläggning. Grefwe ^amillon förenade sig med Grefwe Lkrömkslc deruti, at Adeln kunde »välja inom Häradet.
Hennes elfenbensbleka, tärda ansikte och fjärrseende ögonen hade en särskild kraft att kalla fram människors andakt och försonlighet. Motsatser och kantigheter utjämnades af sig själfva i hennes närvaro, fiendskap och höga röster mildrades. Redan känslan af gemensamhet med denna fromma kvinna, för hvilken allt i lifvet var religionens teckenspråk, helgade eljes bristfälliga band, och de sinnrika gamla bibelord, som bundo de närvarandes själar vid hennes, enade dem också inbördes. De många barnen, som skockades kring husets söner och lekte med sitt lottospel – fattiga barn äro själfskrifna gäster på påsken – sågo upp från sina nötter, den gröna nummerpåsen och sifferkartorna med glasbitarna för ett höra henne berätta om en stackars enfaldig judinna, som då hon en sabbat ej hade olja till lamporna hällde ättika, och se, den som låter oljan brinna, gaf också ättikan lyse. Ensamt Esther hörde ej på moderns tal. Hög och stilla stod hon vid väggen och blickade tankspridt mot tröskeln, där just nu hennes far och Kalonymos trädde in. Så vandrade alla ut i salen. Det stora rummet fylldes helt af påskbordet. Duken strålade i skenet från de tre silfverkandelabrarnas tända vaxljus, och alla silfverbägarna skimrade mot de fladdrande lågorna. Men vid ena bordsändan blef högtidstaffeln ett offeraltare. Där lyste två stora silfverpokaler, föresångarens och den, som till brädden stod fylld för kvällens alltid väntade gäst, profeten Elias, det närmaste förebudet för Messias, som också han en påsk i kvällsbranden skall stiga ner och frälsa Israel. Där lågo på silfverskålar invecklade i hvita dukar armodets och ökenfärdens osyrade bröd, saltvattnet, som sinnebildligade plågorna och träldomen i Egypti land, fårbenet, som erinrade om påskalammet, och det hårdkokta ägget, symbolen för lifvet i dess förändring och fullbordan. Framför dessa skålar slog Henoch, föresångaren och husfadern, sig ner i den höga hedersstolen med sin hustru bredvid sig, och de båda gamla i de hvita dräkterna tronade som ett helgens kungapar vid bordsändan.
Sverige åliggande betalningsskyldighet bör på en gäng fullgöras, eller betalningen utgå terminvis under åren 1863 med 1867; så, och ehuru räntan å det öfverenskomna aflösningskapitalel i sednare fallet endast är bestämd lill 4 procent å det efter hvarje liqvid återstående kapital, hafva dock Rikets Ständer, i betraktande af det icke särdeles betydliga belopp, hvartill nämnda aflösningskapital uppgår, beslutat, att hela nämnda summa skall på en gång under första hälften af innevarande år utbetalas, jemte ränta, beräknad i enlighet med traktatens innehåll. [ fråga om anvisandet af de härtill erforderliga medel, hafva Rikets Ständer, lika med E. K. Majit, funnit önskligt, alt ifrågavarande utbetalningar kunde anordnas till utgående från Handelsoch Sjöfartsfonden; men då, enligt hvad E. K. Majit uti den nådiga Propositionen tillkännagilvit, nämnda fonds tillgångar genom derå gjorda anvisningar äro så starkt anlitade, att beviljandet af särskilda medel, åtminstone till en betydligare del deraf, är oundgängligen nödvändigt, hafva Rikets Ständer beslutat, att på Riksgälds-kontoret, till E. K. Majlis disposition, anvisa ett förslagsanslag af 270,000 Ridr, att, i mån af behof, utbetalas, dels för godtgörande af den utaf konsulsfonden med 3,699 Thaler 24 sgr., för tiden till den 1 Juli sistlidet år erlagda ränta, dels till liqviderande på en gång af ofvanberörda aflösningskapital, 92,495 Thaler, jemte derå ytterligare upplöpande ränta.
Det förslag, som i anledning häraf uppgjordes, var beräknadt derpå, att byggnaden skulle inredas, dels till butiker och dels till boningslägenheter, samt att byggnadskostnaden, åtminstone till någon del, skulle betäckas genom upplånte eller af Staten förskjutne medel, hvilka borde efter hand återgäldas genom inflytande hyresafgifter för uthyrde lägenheter. — Vid pröfningen af delta förslag har, med afseende derå att vanprydnad för en af hufvudstadens vackraste platser skulle uppkomma, derest, efter rifning af ofvannämnde gamla trädbodar, tomten blefve lemuad obebyggd, hvaremot uppförandet å densamma af en mot lokalen svarande byggnad skulle betydligt bidraga till stadens förskönande, Kongl. Maj:t funnit det vara önskvärdt, om en dylik byggnad kunde åstadkommas; men då, i händelse sådant genom Statens försorg skall verkställas, det likväl vore mindre lämpligt, om det skedde med syftemål, att huf - Kongl. Maj:ts AVM. Proposition, JV.o 10. 35 vudsakligen använda samma byggnad till uthyrning, för att genom hyresafkastning betacka en genom lån eller förskotter bestridd byggnadskostnad, har Kongl. Majit, innan dylika åtgärder vidtagas, trott i främsta rummet böra tillses, huruvida icke byggnaden kunde för allmänna behof vara nödig och användbar, samt om det ej kun* de blifva möjligt att, utan lån eller Statens betungande med serskilda anslag, bereda tillgångar till företagets utförande.
Från erläggandet af merberörde afgift äro dock Såkallade däckade fartyg och båtar af mindre, än 10 läster, samt sådana odäckade skutor och båtar, hvilkas drägtighet icke öfverstiger i5 läster; äfvensom uti vissa andra, i Författningen uppgifne, händelser, lindring uti eller befrielse från merberörde afgift får tillgodonjutas. Lika med motionären, kan Utskottet väl icke undgå att finna den uti högstberörde Nådiga Reglemente meddelde föreskrift om Fyroch Båkumgäldernes erläggande till visst faststäldt belopp, oberoende af det större eller mindre antal fyrar och andra sjömärken, hvilka af fartyget under resan förbiseglas, — på grund af hvilken föreskrift t. ex. ett från någon vid Nordsjön belägen hamn till Strömstad eller Uddevalla ankommande fartyg är underkastadt enahanda Fyroch Båk-afgift, som bordt utgöras, derest fartygets resa fortsatts till Haparanda, — icke vara med billighet fullt öfverensstämmande. Men då en nedsättning uti ifrågavarande afgifter skulle endera medföra utgifter, hvilka blefve betungande för Stats-Verket, som redan med ansenliga summor bidrager till Fyrarnes underhåll, eller ock ersättas genom ökade afgifter på skeppsfarten från de orter, hvilkas aflägsna belägenhet föranledde behofvet för fartygen att begagna vägledning af ett större antal fyrar; så och då derjemte en fullt tillförlitlig controll å de passerade fyrarnes antal torde blifva svår att åstadkomma, anser Utskottet under nuvarande omständigheter någon nedsättning uti Fyroch Båk-afgifterne icke lämpligen böra medgifvas; hvadan Utskottet afstyrker bifall till hvad uti Hr Lindströms ifrågavarande motion blifvit yrkadt och föreslaget. Ank. till Exp.-Utsk. d. ii Nov. kl. il f. m. Utlåtande, i ättledning af Kongl.
Och hon hade två stora tårar i ögonen, då hon fattade hans huvud mellan sina skälvande händer och benådade honom med ett sommarregn av kyssar. X Nu september. Tomas bodde icke längre hemma; det var endast han och Märta som visste varför. Han åt likväl fortfarande hemma hos sina föräldrar, ty eljest hade han över huvud taget icke kunnat äta. Han hade hyrt ett lågt vindsrum i ett gammalt förfallet hus uppe vid Adolf Fredrik, ett litet torftigt och gammalmodigt möblerat rum med sluttande golv, och vars enda fönster låg åt en stenlagd gård med stora susande träd. Där låg han om förmiddagarna på soffan med en bok i handen, men han läste icke mycket; han grubblade mest över frågan, hur han skulle göra för att förtjäna pengar. Tills solskenet, om det var en vacker dag, föll in på sned genom rutan, började leka bland tapetens vissna blommor, klippte av hans bekymmer och lockade honom ut. Där tillbragte också Tomas och Märta de flesta av sensommarens långsamt bleknande eftermiddagar med armarna slingrade om varandra, och sekunderna hastade förbi och blevo minuter, och minuterna drevo undan i ilande flykt, som sand för vinden, medan de med blundande ögon lyssnade till suset i almarnas grenar tills de bägge på en gång höllo andan och deras ögon med ens stodo vidöppna och stirrade in i varandra med hemlig undran och var och en i den andres blick läste samma tysta fråga, ledsagad och buren av vindens sång därute: vart bär det hän vart bär det hän Tomas kom gående utför Sturegatan. Hela förmiddagar igenom kunde han driva omkring på gatorna utan andra mål än stundens ingivelser, medan dammet lade sig i allt tjockare lager över studieböckerna hemma på hyllan. Han var lycklig, men utan ro. Han kände sig gå i medvind, på en sluttning, och han andades lätt; men han såg icke sin kurs. Då han kom ner på Stureplan, gick han in i en blomsterbutik för att köpa blommor åt Märta; det brukade han ofta göra, när han hade pengar. Kvällen förut hade han lagt in en mängd gamla romaner och diktsamlingar i ett paket, gått ut i regn och blåst och sålt dem i ett antikvariat.