Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då stannade bamsen och tänkte, och sedan han tänkt klef han upp på högen, stack sin tass genom gluggen och förde den så långt in som möjligt var. Han kände den skarpa gumpen af en ko, som skuttade och slängde sig i sitt bås. Han hörde en förtviflad konsert af de andra korna och hörde bindslena rassla. Den gamle storbjörnen! Han klämde sig tätt intill väggen för att nå långt och åtminstone få klösa. Käften stod halföppen och visade tänderna, som löpte i vatten — i seg saliv, som sakta steg öfver bräddarne och sakta sänkte sig mot gödselkasen i två månskensbelysta silfvertrådar. Bamsen stod länge — så länge tyst och orörlig, att tysken kröp ur sin fästning och sakta smög sig fram. Bamsen stod länge, men i ett nu drog han ut sin tass och angrep väggbeklädnaden. Samma sekund var det ett lefvande väsen med lyft gevär, som tog till fötters och försvann. Bräderna bräcktes och klöstes i trasor, smulades och ströddes omkring på gödselkasen. Det smälde för hvar och en, som lossades. Det skrek i spikarne, som drogos krokiga ur sina rostade hål. Det dunsade och var oväsen bakom fjöset, och inuti det var ett lefvande lif, som aldrig förr under tyskens tid, så länge han varit på Kyanaas. Väggen blef i hast naken, men hålet blef icke större. Den gamle ludne gossen stod missnöjd bland brädstumpar, splintor och stickor. Så lockande godt det luktade ur gluggen! Varma lefvande djur! Han måste sticka in hufvudet och vädra litet. Den gamle bamsen — han hade grå hår i pälsen led mera än de stackare, som därinne sågo det ludna hufvudet och de små stickande ögonen. Korna sleto i sina kedjor och vände sina stora ögon så att de blänkte som téfat inne i fjösets skumrask. Men hur de kastade sig, så sågo de detta lurfviga hufvud snusande föras fram och åter i gluggen. Nu gick sista afdelningen i rykande fart.
— Mot den af Utskottet nu föreslagna, med Presteståndets beslut öfverensstämmande redaktionen, kunde anmärkas: l:o) att detta mom. blifvit dunklare och i saknad af den nyttiga om ej behölliga hänvisningen till 1 och 2 §§, hvilke innehålla just de bestämmelser, som karakterisera de nya, i lagstiftningen ej förr sä bestämda begreppen »minuthandel» och »utskänkning»: 2:o) att, som det generellare begreppet (genus definitionis), hvaraf desse två äro uuderafdelningar, kan likaväl vara en rättighet (jus) som en handling (factum), man svårligen kan säga, att den, som icke har en af de rättigheter, hvilka benämnas med orden minuthandel eller utskänkning, kan genom den icke existerade rättighetens utöfning sig förbryta; hvaremot Utskottets förra förslag innehöll den enkla, klara, rent och blott faktiska bestämmelsen: »säljer bränvin i mindre belopp». Den redmen antydde ock blott ett enda lättare bevisligt factum: »säljer», vare sig en eller flera gånger; hvaremot utstryken »minuthandel» och »utskänkning» antyda en förbrytelse genom konsekutifva handlingar d. v. s. genom något som mer liknar idkandet af en rörelse; således en fortsatt försäljning: 3:o) att, som man ej kan »förvärfva» ifrågavarande eller någon annan rättighet utan att det sker i »stadgad» d. v. s. någon af lagen godkänd »ordning», eller, hvilket är detsamma, på lofligt sätt, orden »i stadgad ordning» äro alldeles öfverflödige, och böra således icke »sättas i lagtext, hvari prydnad och kraft bestå i korthet och noggranhet.» Kortare och klarare uttrycktes samma begrepp sålunda: »Den som olofligen idkar minuthandel med eller utskänkning af bränvin» bote etc.
Den gälla lilla klockan pinglade, när past mer än ett barn, hade hon redan fått något dörren rycktes upp, några repliker byttes, af mognande jungfru öfver hela sitt väsende, » kling-kling » till afsked, och det blef åter tyst. Plötsligt, efter en lång stund af tystnad, får öfver skickelse och gestalt. Att hon var vacker, kunde ingen förneka. hon höra ett utrop, ett enda kort utrop som Det ljusa håret, ännu lika silkeslent och gult, af smärta, höjer förskräckt hufvudet och lyss. I D U N Men nej, hon måste ha misstagit sig! Allt är lugnt, nästan sömningifvånde lugnt. Den stora väggklockans ticktack gör intrycket af en hammarsmedjas dån, enväldigt som det herskar öfver stillheten rundt om. Hon känner dock en förunderlig, nästan hemsk oro inom sig, den hon ej kan förklara, och den drifver henne att resa sig upp och gä ut i butiken. Ännu i kammaren innanför, hör hon intet ljud och skyndar nervöst på sina steg. Hon skjuter upp dörren, som står på glänt. På golfvet inom disken ligger den lilla frun, segnad ned som träffad af en blixt, med ansigtet nedåt och armarna öfver hufvudet, orörlig som en död. Med ett skri störtar Ruth fram och på knä vid hennes sida: » mamma, älskade mamma, är du sjuk — svara mig — ack, svara mig! » Och hon försöker lyfta upp hennes hufvud med sina darrande händer, men dess ögon äro lyckta och det faller tungt tillbaka mot golfvet med en duns. Ruth brister i gråt, en häftigt klagande, abrupt gråt af smärta och förfäran; hon måste bort, ut efter hjelp! Hon försöker resa sig, men hennes knän vika sig under henne, och hon blir sittande som förlamad bredvid moderns kropp. Då pinglar det i den lilla klockan och en qvinna stiger in. Det är räddning! Ruth får mod och krafter och hon lyckas åter komma upp på sina ben. Det är en af grannhustrurna, som kommer for uppköp. Innan ens hennes ögon hinna se något i skumrasket bakom disken, beder Ruths stämma, häftig, stockad af gråten: Helsovård. Diet. s. v. Huskurer. Mot v å r t o r.
Ridd. af SO. 4Ö8 — l^iljostvöin. ^Äco>-iVlkrievm^ CapikaiN/ Riddare af Sivards-Orden. 862 Ovltoil oooll. gol,lin 06rån, Major Riddare af Swärds-Orden. 1Z41 — OnZetor-on». fullm. Herr diontKomörie, l^it-ario, Ofwekste Lieutenant, i 1977 - Olirjxrnplwi-Z Öfwerste, Rid dare af Swärds-Orden. 2186 — vov sNrenäHr^^nÄsrsMrukspatroN. Den 4 Augusti. Dewillnings - Utskottet: 6i Greswe Onllsr-, fullmägtig, Friherre OronFsoob Otto, Major. 87 Friherre ?0586, Osri Heni-io, Ofwerste, Commendeur af Swärds-Orden, och Riddare af Swärds-Ordens Stora Korst. Z19 Friherre r»t' Korelli, hollan, Landshöfdinge, Commendeur af Nordstjerne-Orden. Z21 Friherre Isvnsr, ^odnn Oenrie, General -Major, Ridd. af Sw.Ord. Stora Korst. 939 Herr LnNiototr, Ousrat, Lieutenant. 778 — l^eijonsnkÄl', fullm. Friherre l>lannerkeim, Ousrsk, Major. L762 — von OlrUotk, fullm. Herr l>Lonr§omsrio, Lagman. L87L — XVsitenoronn, fullmägtig Herr Hoos, Major. 1940 — 7k,oob, Brukspatron. r999 — k^sl^etttteZr, /Vltolf, Kongl. Secret. L099 — von XrnnSiOoni-ncZ^erctingnch Major.
Ständer beviljat för andra angelägna ändamål, än Rikets försvar. Af denna summa hade, vid detta Riksmötes början, 4oo,ooo Rdr blifvit i sådant ändamål använde. Sedan sjukdomen nu mera inom Riket yppats, erfordras ytterligare att från Riksgälds-Gontoret reqvirera So.ooo Rdr till ersättning af de summor, Stafs-Gontoret under tiden, för samma ändamål, förskjutit, så att endast 50,000 Rdr nu mera dertill återstå. Utom till de Slats utgifter, hvilka §. i Kongl, Kungö relsen af den 12 November »8.31 omförrnäier, nemligen lill Läkares reseoch underhållskostnader utom station, läkemedel åt fattiga sjuke, hvilkas oförmåga att dem sjelfve betala, varder, på det i Författninga rne redan ^ A 1» ,ntnr<na t; Ifla tagne quarantnines-anstalters kostnader utöfver quarnntai nes-afgifterne, samt de militaire bevaknings-åtgärder lill sjös och lands, hvilka kunna erfoidras, hafva från de orler, hvarest sjukdomen redan härjat, understöd af allmänna medel blifvit •hegärde, för att upprätthålla icke blott sjukvården, ulan äfven en vidsträcktare fattigvård, serdeles om en mängd bara, hvilka genom sjukdomen blifvit beröfvade föräldrars och anhöiiges omsorg. Kongl. Majit har förutsett, att dylika understöd skulle varda bchöilige, och fördenskull i 43 §. af berörde Kongl. Kungörelse lofvat att, vid serdeles Ömmande omständigheter, derom göra Nådig framställning till Rikets Ständer.' Dessa omständigheter äro hittills blott lör få orter kända, och deras vigt jemförelsevis, orterna emellan, ännu outredd. Men behofvet att erhålla hastiga förskott har redan visat sig, och skall, örn farsoten ytterligare framtränger och tilltager, utan tvifvel ökas. Kongl. Majit innefattar således jemväl dessa understöd under den summa af 5qo,ooo Rdr Rico, hvarå Kongl.
Naj:t sökande äret 1lidet8 8tän,!er tilldänna, att, i an8eende till dävarande dri8t pä di8ponidla tillgängar, Kungl. älaj:t sann 8ig ni»d8adad upjld^nta ined srain8tällning oin upptorainle pä 8tat ut' den det^dliga tillödning ä Vinlia Ilutvud-ddeln, sorn s«>r Dantlt-8tat8-löneregleringeii 8dulle erl'urdra8; Oöd 11idet8 8tänder sördlarade derefter, att ined denna reglering dorde an8tä, inen andöllo Ii08 dlongl. Denna Kidet8 8ti»nder8 andällan varder nu as Kongl. Naj.t fullgjord, dä Kongl. Naj:t, eller gran8liN!iig ut'
Denna innefattar att Hallin »villfarande meningar upptänkt och, uppå erhållen alfvarlig förmaning, sig »icke rättat, hvadan han, jemlikt Kyrkolagens \ kap. 2 §., måste räknas för en a[- »fälling och derjemte anses förvunnen att hafva brutit sin embetes ed, enligt hvilken 81 »han lofvat alt icke hos sig hafva någon annan lära än den, som Gild den Hellge »Ande häfver sjelf dikterat och lärt och i den hellga Bibel vidlyfteligen är författad, »men korteligen uti vår tros bekännelse och antagna symbola blifvit vedertagen och »gillad.» För att rätt fatta innehållet af den åberopade §. i Kyrkolagen är det af nöden att korteligen anföra den föregående 1 § i 1 kap. af samma lag. Kongl. Majit bjuder der att, »uti vårt konungarike skola alle bekänna sig endast och allena till »den kristeliga lära och tro, som ar grundad uti Guds heliga ord, det gamla och nya »testamentets prophetiska och apostoliska skrifter och författad uti de tre hufvud»symbolis, Apostolico, Nicseno och Alhanasiano, jemväl uti den oförändrade Augs»burgiska bekännelsen af år 1530, vedertagen i Upsala Concilio 1593 samt uti hela »så kallade Libro Concordia förklarad.» Derefter stadgar den följande 2 §: »Dem af Läroståndet, så väl som alle andre, af hvad stånd de äro, skall ock »härmed alfvarligen vara förbudet häremot att upptänka och utsprida några villfa»rande meningar, eller bruka några anstötliga ordasätt, Guds församling dermed att »bekymra eller förarga: Gör det någon och uppå föregången alfvarlig förmaning sig »icke rättar, vare, efter laga ransakning och dom, räknad för en affälling, miste em»betet och förvises riket — —».
N. RLä» kro^. till A. §1. är l8-io.) 8 54 /'öV/oo//rrrrK « sc/t/srre rr/Ar/Ze-', sorn L/r/v// cr/rvrs/e /)« oc/r rr/^c/// 0/ rr/rr/ee /rö/rc/e?' /rcr/vK/rr/o Met/e/, «// //// e/«s7//r//rA «/rmtt7«s /ros ////e/s K/ttrrt/e?'. Ldlico, Ilo Kättegängen emellan Xnankin samt f. <1. Dykerioell Dergnings-OomjiagnieL, enligt Kongl. Drefvet den 16 December 1886 26,662 34 3 lill Dom8 fullgörande i Kättegängen emellan Kronan 006 Öfverås D/rressoov Kru, angående bu8röte-er8ättning vid Kltuna Kungsgård, enligt Kongl. Drelvet elen 2 Inni 1837 14,707 28 7 Krsättning Lill Arrendatorn ^veovvo/r för en genom missväxt liden förlust, jemlikt Kongl. Drefvet den 11 Dec. 1838. 213 42 I oclr tor fullfölj! al rättegängen med lracteur F/ö/Vrmo,^ sä- 8vm Arrendator af Dro-afgiften vid de emellan 8tockbolm ocli Drottningholm belägne broar, enligt Kongl. Oalva eller förskott utan säkerliet Lill de brandskudade i 8uderbamn, enligL Kongl.
Hvad angår Ilr Bildls yttrande, alt det vore olämpligt, att besluta en ålerremiss. så vill jag icke bestrida, alt det yttersta resultatet skulle blifva sådant han förutsagt: alt frågan vid denna Riksdag är eller blir i öfverensstämmelse med Utsk:s Reänk. afgjord: men en ålerremiss innebär en protest mot det sätt, * hvarpå beväringsfrågan blifvit af Utsk. förhandlad vid denna Riksdag. och jag tror alt för kommande tider del icke vöre ulan skäl att inlägga en sådan protest. R. o. Ad liar vid mer än ett tillfälle beträdt denna bana. R. o. Ad, bär t. o. m. beviljat åteire - 410 I>en 14 Februari. miss då 3:ne Stånd redan bifallit ett Betänk. Af alla dessa skäl önskar jag återremiss, äfven om jag icke har hopp att dermed vinna någonting. llr Stjernsvärd: För att icke blifva missförstådd, har jag måst åter begära ordet. Min åsigt är fullkomligt densamma som den siste värde talarens, atL alla legningar böra uphöra; jag har redan uttalat denna åsigt och hoppas att den skall göra sig gällande, Jag anser hvars och ens ovillkorliga pligt vara att med sin person betala sin skuld till fäderneslandet; men under närvarde förhållanden, med nuvärde organisation af beväringen, sorn jag anser stå på fullkomligt samma punkt efter den K. Propos:n som förut, — då sålunda legningar icke lära kunna afskaffas, hade varit bättre, att Staten af dem erhållit någon vinst, genom alt en viss penningesumma derför till Slaten olades. llr von Knorring: Jag ber om ursägt för det jag ånyo uptager U. o. Ad:s tid. Min mening var visst ej natt man skulle fä friköpa sitt lif" genom den der betalningen.
1 stället för nu varande lydelse af 6 § sista moment, nemligen: »I fråga om »fartyg må anses lastadt eller barlastadt, skall, äfven med hänsigt till skyldigheten »att erlägga lastpenningar, tjena till efterrättelse hvad finnes stad »gadt», föreslås följande redaktionsförändring: »För bestämmandet härvid om fartyg »må anses lastadt eller barlastadt, skall tjena etc.» Benämningen »societet» å de ställen der den förekommer i 9 § lärer, till följd af Kongl. Maj:ts den 22 December förlidna år utfärdade fabriksoch handtverksordning, böra utbytas mot »förening» och paragrafens sista moment, som medgifver schäferiägare och ullproducenter rättighet att i de städer, dit grof ull får införas, hålla ombud för tillsyn på förtullningarna deraf, uteslutas, sedan för all ull föreslagits lika tull. Då hvad i 11 § yttras om varors »tullbarhet» och derstädes stadgas med hänsigt dertill, att en varuartikel »befinnes vara till införsel förbjuden», komme att i allmänhet sakna tillämpning, sedan endast tackjern borde vara till införsel förbjudet, lärer, jemte någon jemkning i öfrigt i lydelsen af l:a momentet, orden »tullbarhet eller» kunna ur detsamma uteslutas, samt hela senare momentet böra utgå. I öfverensstämmelse med hvad här ofvan för kreditupplagstarifen blifvit föreslaget, bör uttrycket i l:a momentet af 14 § »minimivärde» utbytas mot »minimiqvantiteler».
Borgrätterne må indragas och deras domsrätt öfverflytta* till de allmänna Domstolar, dit de mål och ärenden, hvilka Borgrätterne nu, enligt serskildaFörfattningar, upptaga och behandla, efter allmänna lagens grunder höra; b) att Riksmarskalks-Embete! s executionsrätt må till Öfverståthållareembetet» Cancellie öfverlemnas ; c) att Slott sr ätterne må upphöra , och de till deras jurisdiclion hörande mål af vederbörande allmän Underrätt upptagas; dock att Slotlsrätterne i Stockholms Stad och på. Stockholms Slott, i anseende till serskilda local-för hål landen och den egna beskaffenheten af åtskilliga dit hörande mål, varda tills vidare bi-r behållne ; d) att Posträtter, så väl enkla som blandade, må afskaffas, och dera» domsrätt öfverflyttas till vederbörande allmän Underdomstol; ga LagUtskottets Betänkande N:o 89» e) att, i följd deraf, Kongl. Cancelliet rattens befattning med sa kalladt post/nål ma upphöra , och dess; mål lrån Underdomstol fullföljas vederbörande Hofrätt; f) att Bergstingsrätters samt Grufveoch Bergsrätters domsrätt i alla dt bruksoch bergshandferingen rörån' de tviste-, brottoch utsökningsmål, hvilka, genom Kongl. Förord ningen den 17 April 1828., blifvii öfverflyttade från Bergs-Collegiun till Svea Hofrätt , må Uppdragas ål vederbörande allmänna Underdomstolar ; och g) att Sjötullsrätter, Gränsetullrätt er och Hallrätter må indragas och deras befattning med judiciela ärenden öfverlåtas åt RådstufvurätternC 1 de städer, der förstnämnde Domstolar Annas. Men som en noggrannare och mera de) tailerad kännedom , ån den Utskottet eger,' angående flere bland de till indragning före» slagne serskilda Domstolarnes organisation och' verkningskrets, är nödvändig för att kännai bestämma de åtgärder och stadga de regiel man-:
Men glia bor ike lika rätt, och fammo el ergisrvenhet alwen bervisas alla uwbökds man som söra ba« >M K!' Den ii Ianuarjr', 65z Friherre Lsclerstsnm, Iscob, förestälde akt he Personer om hwilka bär wore fragg bstfwit narrade gencm ett stälmttvcke som de ej kunnat förekomma. De wörö för det närwarande i rn olycklig belägenhet , och Enkor och Barn de egentellgen f dande. Det lunnes Documenter till bewrs alt inga ttllgLngar kunde anstaffas lil! stuldenS betalande, och Banken kunde l alla sqll aldrig fä igen sina penningar. Herr XlinZspyrr, erindrade att Magsstroken f Släderne wore answarig för de utgifne WägAttesters listighet. Herr Amilton, -^xel: Summan är ju icke större än 1200 R dr; nägon rätttgb k till aiffrni ing kan ej äaa rum. men jag ber alt den af gunst och näde mätte dewiljas, Friherre klsrmerbeim, l.sr8 Angust; Deg vvpade balancen för Arboaa Maalstrat är en solid af den afwekne Bruks-Pakron k-l uiene iälllvnra Bonqucrvut När han säg sin undergång säker, anwände hon alla medel att staffa sig pevninqar. Näara Slä! bunkar blekwo 1 B nken ernof bekörig Attest belänte. Etter hans lresa wjlle Banken i Panten söka sin säkerhet. Bu k^rneöpos y ides och befunnos uppsopa bara med yw rjchanda je nströp Awwarighelen drabbade yä Wägmästa^. ren och Magistraten, och drabbar lör det närwaran-? d° tili en de! d ras E.kor och Burn.
Utlåtit matte få behålla dess nuvrde rum på malslistan; och ausåge H. Exc. sig böra hemställa, att derest Hr Dalmans förslag vunne R. o. Adins bifall, detta beslut icke måtte anses utgöra ett hinder derför, att från Utskin möjligen inkommande smärre Memir, innehållande förslag till voter.proposir eller annat, hvars snara afgörande inverkade på tiden för riksdagens afslutande, blefve framför LagUtskits oftanämnde Utlåt, uptagne å ofvansagde dags föredragningslista. Härefter blef, uppå framsläld propos., Hr Dalmans förslag bifallet med nyssberörde förbehåll. Föredrogs, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, LagUtskits den 8 dennes bordlagde Utlåt. N:o 49, i ani. af gjorda anmärkningar samt skiljaktiga beslut inom RiksStånden vid förehafvande af Utskits Betänk. Nio 28, öfver väckta motioner om dels uphäfvande, dels och inskränkning af rättigheten att börda jord å landet. Efter föredragning af LagUtskits den 8 dennes bordlagde Utlåt. Nio 5 0, i ani. af gjorda anmärkningar samt skiljaktiga beslut inom RiksStånden vid förehafvande af Utskits Betänk. Nio 34, i fråga om antagande af ny lag om tioårig prsescription och om årsstämuing, begärdes detta Utlåt, af flere ledamöter ånyo på bordet, hvarjemte anmälte sig och yttrade Hr Dalmani Jag hemställer om icke denna fråga har så nära sammanhang med frågan om konkurslagen, att föredragningen deraf bör upskjutas. Gr. Mörner: Jag förmodar~att det är Hr Dalmans mening att detta Betänk, skall sättas näst efter Betänkit om konkurslagen, hvarom jag äfven anhåller. Uppå i ani. häraf gjord propos., beslöt R. o. Ad., att ifrå ga v:de Utlåt, skulle upföras å föredragniugslistan för den 19 dennes näst efter LagUtskits Utlåt. Nio 48. 158 Den 12 September e. m.
Motioner hafva äfven vid flere riksdagar varit väckte för sådant ändamål, och vid 1050 och 1851 årens riksdag gick Lag-Utskottet motionärernas önskningar til! mötes, då det förslag, att vid hvarje ting skalie en förliknings-kommitté vara alt tillgå för parterna, och att intet tvistemål finge af domstolen företagas innan det af förliknings-kommittéen varit handlagt. Detta betänkande godkändes, tyvärr, dock ej af Ständerna, och sedan dess har Utskottet äfven helt enkelt afstyrkt alla motioner om inrättande af förliknings-kommiltéer, och vid sistlidne riksdag ansåges de med så stort förakt, alt Utskottet ej ens behandlade dem; åtminstone afläts ej något betänkande derom. Jag måste derföre ånyo försöka, om jag vid denna riksdag kan få något utlåtande öfver mitt förslag. I alla andra civiliserade länder linnas freds-domstolar, men här i riket vill man att embetsmånnen skola blanda sig i allt; ja tvister, äfven om de gälla blott några öre, ser man ej sällan passera alla instanser af domstolar. Man har väl sökt minska dessas anta! genom indragning af Lagmans-rätterna, men man har uraktlåtit att i deras ställe inrätta freds-domstolar, och följden har blifvit Hof-rälternas förstärkning. När dertill kommer att vänskapen ingalunda kan återställas genom laga dom, men väl genom förlikning; så ligger deri förliknings-kommiltéernas stora företräde, äfven om man ej skulle göra afseende på skilnaden i kostnader. Jag kan derföre ej underlåta alt ånyo framhålla idéen om förliknings-kommiltéer, dervid jag tror mycket reglementerande ej vara af nöden, och vili derföre blott föreslå några allmänna grunder, under önskan att Utskottet, derest de ej godkännas, målte göra de ändringar eller tillägg, som pröfvas lämpliga för vinnande af målet. Jag föreslår: i:o att i hvarje församling, eller åtminstone i hvarje härad, bör finnas en förliknings-kommitté.
Detta kan icke ske annorlunda, än på sätt 3o §:n Ridd.Ordn. föreskrif ver, och då ingen talare yrkat derpå, samt då man ingenting vinner med att betyga Hr Munck af Rosenschöld sitt ogillande af hans framställning, så ser jag icke, mine herrar! att det kan vara hvarken riktigt eller Huset värdigt ali begära en sådan propos. Jag nödgas således protestera emot denna propos. och tycker mig hafva förmärkt, att lii Frih. o. Landtm, redan funnit alt den icke bör äga rum. Hr Lefren: Jag tänker icke tvista med den sista var da talaren om pvopostns lämplighet, och huru ordalagen dertill böra författas. R. o. Ad. torde vara tillräckligt i er - 84 Den 7 Juni. farenhet af huru sådana tvister hunna förlängas i evighet, då man med den värda talaren deruti inlåter sig; men jag vågar anmärka, tverteinot hvad samme talare anfört, att det icke är hufvudsaken om porträtt af Gr. Lewenhaupt skall målas eller icke målås. Pi. o. Ad. behöfver blott gå till sin känsla, för att veta att detta icke är hufvudsaken, utan att den ligger uti något helt annat, som jag icke nu behöfver beskrifva. Jag anhåller, alt Hr Frih. o. Landtm, täcktes förklara på hvad sätt Hr Frih. o. Landtm, uppfattat R. o. Adis svar på den först gjorda proposm, ty det synes mig numera vara det enda sättet att komma till något uttryck af hvad R. o. Ad. i delta fall synes vara böjdt att förklara. Hr von Knorring: Jag begär endast ordet, för att hemställa till Gr. Frölich, huruvida den af honom åberopade 3o §:n Riksd.Ordn. här kan vara tillämplig, och tror, för min del, att den icke lämpligen kan eller bör här komma i fråga. Hr Munck af Rosenschöld: Jag får upplysa den sista värda talaren, att 3o §:n Riksd.Ordn., såsom han uttryckte sig, handlar om StatsUtskottet. Hr von Knorring: