Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Professor Weber hade på sista tiden varit mycket nöjd med sin son, ty det hade icke på länge varit tal om pengar. Han antog därför, att Tomas hade börjat stadga sig och väntade endast att han skulle flytta hem igen, ju förr dess hellre. »Nå, hvad ska vi göra?» frågade Tomas. »Det är kanske inte så många vackra dagar kvar nu ... Och i eftermiddag är du ju bortbjuden.» Professorn var redan långt förbi dem, då Tomas såg honom växla en knapp hälsning med en kortväxt herre i rutig sommarkostym under den uppknäppta öfverrocken. Tegelhandlaren ... Kände också fadern honom? I nästa ögonblick hälsade också löjtnant Gabel på samma herre, och därefter var det Tomas’ tur. Tegelhandlaren smålog förbindligt diskret, då han besvarade hälsningen; han tog likväl icke cigarren ur munnen. »Hvem var det?» frågade Märta. »Det var en af mina förra lärare,» svarade Tomas. »Det är en skicklig matematiker, men han är mycket distrait. Eljes skulle han troligtvis ha tagit cigarren ur munnen, då han hälsade.» Solen brände på trottoaren. De gingo öfver gatan och kommo in i alléerna, där lindarnes grågula löf dansade kring deras fötter. Häradshöfding Ratsman gick förbi i en af sidoalléerna; han vände bort hufvudet och hälsade icke. Tomas hade förut hyst en oförklarlig antipati mot honom, men sedan han nu visste, att Ratsman en dag i juli hade fått en korg af Märta, kände han nästan ett slags vänskap för honom. Det var också i alla hänseenden en korrekt och behaglig man. »Vi ha otur i dag,» anmärkte Märta. »Eljes gå vi ju nästan aldrig och promenera tillsammans, och så möta vi just i dag alla våra bekanta, den ena efter den andra. Vi måste gå på några vägar, där ingen ser oss.» Hon hade knappt talat ut, då Gabriel Mortimer gick förbi dem; han var på väg till sitt ämbetsverk. Han hälsade halft förtroligt, medan han betraktade dem med en på en gång leende och svårmodig blick ur sina kupiga, närsynta ögon. »Om vi skulle fara ut till Drottningholm,» föreslog Tomas. »Där bör vara vackert en sådan dag som denna.
Nådiga förslag och hemställer derföre, att det för ifrågavarande föremål afsedda anslag må ökas lill 13,800 R:dr och såsom ett reservations-anslag å riks-slaten uppföras. 10:o Uti sitt utlåtande dVS 18, § 40, förklarade Utskottet, att, i afseende å den uti Rikets Ständers år 1888 församlade Revisorers af Statsverket berättelse omförmälda skuld, hvaruti Fangvårds-slyrelsen häftade hos Stals-kontoret, utgörande vid 1883 urs utgång 131,268 R:dr 22 sk. 9 r:st. B:ko, Utskottet skulle, vid afgifvandet af förslag till 2:dra Hufvud-titelns reglering, meddela särskildt yttrande, så vidt frågan rörde medels anvisande för framtiden till ett förlags-kapital för nämnde Styrelse. 1 anledning haral' får Utskottet först lemna en från Revisorernes berättelse heintad redogörelse för tillkomsten af ifrågavarande skuld. Då ofvanbemälde Styrelse år 1842 öfvertog förvaltningen af fångvården i dess helhet, bildades, vid hufvudbokens uppgörande för samma år, af en del fångvårdens dåvarande tillgångar ett kapital-belopp, sorn sedermera, efter afräkning af åtskillige deri ingående fängelsebyggnaders värde, i hufvudboken bibehållits, uppgående till 122,626 R.dr 36 sk. 6 r:sl. B:ko. Dels derigenom alt arbetena för fångvårdens behof, vid de större straftoch arbetsfängelset!^ under sednare åren erhållit en betydligare utsträckning, som fördrat större (örlags-kapital, dels i den mån en mera ordnad bokföring hunnit vid dessa fängelser införas, hvarigenom icke, på sätt förut tillgått, värdet af under året upphandlade materialier och förråds-artiklar i räkenskaperne afforts såsom en utgift i vidsträcktare mån, än för så vidt effekterne för samma år för fångvården användts, dels ock genom den af Kongl.
Ett vigt sätt — då man ej sträcker tankarna längre än till de ämnet närmast liggande omständigheterna — för att bereda afsättning pr visserligen det, att, ulan att taga i betraktande varans beskaffenhet och pris, anbefalla den consumerande delen, hos hvilken det} 46a Den aa December e. m. skulle uteslutande köpa sina behof, vare sig att consumentens fordringar å varans beskaffenhet eller å priset äro uppfyllda eller ej. Om på detta sätt tillverkningens förädling eller förbättrande går i bredd med tillverkarens fördel kan en hvar något nära bedöma; men vågar man betvifla detta och anse tillverkarens fördel och beqvämlighet ej utgöra det enda syftemålet, man bör äga, utan den consumerande delens billiga och rättvisa fordringar äfven böra tagas i betraktande, torde bäst synas, om Hr v. Hartmansdorff!! argumentation leder till vinst för staten, i dess helhet betraktad, eller blott till några få individers, statens väl underordnade fördel. Den er fa ren hetssanning torde ej den värde talaren, hvilken, såsom embetsman, äger en nära beröring med fattigvården, bort förgäta, att ju mera tillfälle till arbetsförtjenst, desto mindre bör fattigdomen vara; och att genom vidgad näringsfrihet arbetsutvägarna böra kunna blifva flerfaldigare torde icke kunna hänföras till blotta suppositioner. Äfven en liknelse har Hr v. Hartmansdorff framställt, hvilken icke torde vara ur vägen att med ett par ord illustrera. Liknelser och exempel äro visserligen goda att framdraga; men ett requisitum är dervid nödvändigt, det nemi., att de böra stå i någon analogi med hvad man genom exemplet vill bevisa. Hr v. Hartmansdorff utgick derifrån att jemnföra jordbrukaren och slöjdidkaren, och framställde såsom exempel, huru den förre var skyddad i sin näring, att ej den sednare kunde så och skörda på den förres åker. Men jag frågar: har man velat tillerkänna hvem som helst eller ens någon rättigheten att intränga i slöjdeidkarens verkstad och begagna dess verktyg och der befintliga rudimaterier?
34) innehåller angående af Revisorerne Banco-Fulimägtige då meddelad erindran, att gå i författning derom att Banken måtte komma i åtnjutande af dess ,tillständiga rätt för de 298 myntade Koppar-plåtar, hvilka Kongl. Myntet från Banken utbekommit i och för anställande profvalsningar, få Revisorerne nämna: att sedan Kongl. Myntet i November månad i83o visat att den ifrågavarande Kopparen, utgörande 1843 mark Vict. vigt, blifvit använd till loyering af det för Banken uppmyntade Silfver, har den Räkning, hvarå samma Kopparmynt fanns Kongl. Myntet debiterad med R:dr Silfver 266: 1 skill., eller Banco R:dr 709: 18. 8., blifvit afslutad, och beloppet, efter det i Banco-Reglementet bestämda pris, påfördt en ny Räkning under titel: Allyst Kopparmynt, lefvereradt lill Kongl. Myntet; äfvensom Bankens återstående förråd af gamla Kopparplåtar, utgörande tillhopa 6,881 Daler 8 öre, blifvit i enahanda ändamål, samt i och för de af Kongl. Maj:t i nåder anbefallda försök med prägling af Kopparmynt, till Myntet öfverlemnadt och samma Räkning påfördt. F. Koppar-Skiljemyntet. Bankens förråd deraf uti General-Cassan utgjorde vid förrättad Inyentering den 11 i denna månad tillsammans Banco R:dr 71,133: 16. Sedan dubbla Runstycken, efter i66| R:dr på ett Skepp.
Majit, som funnit billigheten kräfva, att de (lottans matroser och båtsmän, hvilka icke hafva fri bostad i kronans hus, men af det å (lottans s. k. underhålls-stat »till inqvarterings-penningar åt matroser och båtsmän» uppförda anslag, 1,526 Ridr 65 öre, hittills erhållit inqvarterings-ersältning efter samma grund, som gäller för daglönarne vid (lottans timmermansoch handtverksstater, komma i åtnjutande af enahanda förmåner, som blifvit beredd dessa sednare, för hvilka, i anseende till de betydligt stegrade hyrorna, en förhöjning af 100 procent uti inqvarterings-ersättningen blifvit föreslagen, har af sådan anledning begärt, att ifrågavarande anslag måtte höjas med lörenämnda belopp, eller 1,526 Ridr 65 öre; Och får Utskottet, på de af Kongl. Majit anförda skäl, tillstyrka, att den äskade summan må af Rikets Ständer beviljas. 28:o. Jemte tillkännagivande att vid flottans stationer i Carlskrona och Stockholm samt depot i Götheborg, under vanliga förhållanden, 1,115 båtsmän vöre uppfordrade till årstjenst, oberäknad! de till sommartjenst vid Stockholms Slals-Ulskollels Utlåtande JY$ 72. station särskildt inkallade 223 man, samt att dessa båtsmän under uppfordringstiden, utom brödet, hvardera i daglig aflöning åtnjöto 7 sk. banko eller omkring 21 öre, med undantag af 118 s. k.
Giovannis och »la charmantas» händer lades tillsammans af »il padre», och så föll ridan under en skur af pisksmällar från de älskandes skyddsengel, som troligtvis icke hade något annat sätt att bevisa sin glädje. Applåder och inropningar ville icke taga slut, och straxt derpå lemnade vi salongen. Vi hade skrattat nog och ville icke förstöra det naiva intrycket genom primadonnans troligen mer konstnärliga framställning af aftonens glansnummer, »Den sköna trädgårdsflickan», åt hvilken baronen tydligen ämnade sin bukett. Dagen derpå lemnade vi Taormina, som aldrig förefallit mig så skönt. Mandeloch orangeträden doftade starkare än vanligt, Etna hade iklädt sig sin trolskaste, fagraste drägt, den gamla teatern vinkade så hemlighetsfullt och lockande, hafvet glittrade och strålade, sköljande i långsträckta vågor den skumuppfylda stranden, med ett ord, Taormina liknade en vän, som i afskedets stund blottar hela sin själs rikedom för att förmildra afskedets smärta och i stället gör det dubbelt svårt. Om någon tror, att det ligger öfverdrift i min beundran för Taormina, så säger jag blott: res dit och se. Turister, hvilka genomkorsat hela Europa, gifva det utan tvekan skönhetspriset. Hvad under då, om en stackars liten nordbo, hvars frusna blick der först fullkomligt tinade upp för Italiens mäktiga skönhet, lägger sin blygsamma hyllning vid dess fot! Messina, öns tredje stad, som ligger blott ett par timmar från Taormina, har ett vackert läge mellan grönskande slätter och yppiga kullar strax invid Medelhafvet. Staden är liflig och rätt väl byggd med en utmärkt hamn, en vacker domkyrka, hvars dörrar i synnerhet förtjena att uppmärksammas, samt en kyrkogård, så vacker och fridfull, att den nästan försonar en med tanken på hvila i den främmande jorden. För öfrigt har Messina föga, som kan intressera främlingen. Ingen stad på hela ön har lidit så af jordbäfningar som denna. Också är mest hvarje minne från fordom grusadt intill marken, och dess stora merkantila intressen skjuta de mer ideala i bakgrunden.
Uti högstberörde nådiga skrifvelse har, i anledning af Rikets Ständers vid sista Riksdag gjorda underdåniga anhållan om åtgärders vidtagande fotinfordrande af statistiska upplysningar om hemmanens medelafkastning och saluvärden i allmänhet inom hvarje län, samt att dessa upplysningar, i tabellarisk form uppställda, måtte vid nästpåföljande Riksdag Rikets Ständer föreläggas, i ändamål, att de, med ledning deraf, måtte blifva i tillfälle att, efter en allmän öfversigt, bestämma i hvad trion rättelse uti mini mi-tariffen öfver hemmansvärdet kunde ega rum, Kongl. Majit jemväl gifvit Rikets Ständer tillkänna, att, i betraktande deraf, att de uppgifter, hvilka i berörde afseende möjligen stöde att erhålla, hvarken kundåj lemna tillförlitlig grund för bedömande af hemmanens rätta värde, eller uppfylla det af Rikets Ständer med de begärda upplysningarne åsyftade ändamål, Kongl, Majit ej funnit lämpligt att för det närvarande i Nåder anbefalla någon serskild åtgärd för insamlandet af så beskaffade uppgifter, som af Rikets Ständer äskats, men att Kongl. Majit emedlertid velat, för de vidare upplysningar i ämnet, som deraf kunde hemtas, lemna Rikets Ständer del af de från läns-styrelserne infordrade yttranden, hvilka, för sådant ändamål, kommit Bevillnings-Utskottet tillhanda.
Öfvertygelsen at, då så många andra redan genomgått alla prof, med efter utseende tämmeligen medelmåttiga natursgåfvor, de äfven borde kunna det, tröstade dock något. – Skämtande öfver sit öde, följde de Ceremonimästaren til et annat rum, där trenne bord, försedde med skrifmaterialier, stodo til deras tjenst. Hvar och en satte sig vid sit bord, och Ceremoni-Mästaren aflägsnade sig och riglade vid utgåendet dörren, så at främmande hjelp blef omöjlig. Uno var litet Poët. Redan som barn hade han genom Charader, och sedan genom små, ofta lyckliga vers, ådagalagt sin fallenhet för skaldekonsten, och hoppades således nu, at bäst lyckas i meter och rim; han doppade pennan för at börja, men det ville platt intet gå. Han tog liknelser, ifrån Fursten på sin thron til slafven smidd i bojor, från Nordens pol intil Eqvatorns rand; ifrån slottet uti Fez til Skettlands lägsta kojor, från Nubiens öknar ned til Davis land – lika förgäfves. – Nog påminte han sig at Mabillon, ända til sit 26 år, ägde et så medelmåttigt och inskränkt förstånd, at man med möda ville antaga honom i det andeliga Ståndet, och at et våldsamt fall, hvarigenom hans hufvudskål remnade, gaf utrymme för hans snille, men detta tröstade föga, ty en dylik cur ansåg han vara aldeles för våldsam at nu försöka. De gamla Finnarnes trollkur emot mangel på förstånd, at äta gröt, såsom et offer åt Biewe eller Febus, hade han ej eller tilfälle at försöka. – Förargad ref han papperet i bitar, och började i stället at skrifva följande Poëtiska prosa, såsom lättare än vers. – Under titel af Arabesk och med motto: — Vi allting våga böra Och mången litet nog i verlden skulle göra Om ingen gjorde mer än hvad han dugde til: ”Hesperiskt doftade Nattviolen – en lätt aftonvind krusade ännu den lilla insjön och återkastade i tusendubbla brytningar Solens diamantstrålar. – Bofinken slog, gälla slag, och ifrån ängen genomskar
Riksgäldskontoret ingående sammandragen öfver bevillningen, då anmärkningar vid granskningen af desamma uti bemälde kontor förekomma, öfverlemnas till ^Kammar-kollegium, för att pröfva felens beskaffenhet och hvad ansvar derå följa bör,” synes hafva endast af förbiseende vid redaktionen, kommit att i Bevillnings-förordningen qvarstå, efter det nämnda kollegium blifvit skiljdt från dess förut egande befattning med uppbördsoch räkenskapsBih. till B. St. S Saml.l Afd. 2 Höft. 5 34 Bevillnings-Utskottets Betänkande, N:o 4. verket, hvilken befattning numera tillhör Kammar-rätten, jemlikt detta Verks instruktion af den 15 Oktober 1836, har Utskottet funnit det uti ifrågavarande mom. förekommande ordet: ”Kammar-kollegium’7 böra utbytas mot ”Kammar-rätten.” Uti från Heden. Bonde-Ståndet remitterad motion har AWSvartling från Östergöthlands län föreslagit, att uti Bevillnings-förordningen föreskrift måtte medelås vederbörande tjenstemän, att vid debitering af bevillning, som utgår efter hemmans värden, uti debet-sedeln inrymma en kolumn, hvari egendomens taxerings-värde vore upptaget; men som så beskaffad föreskrift redan förut finnes medelad, på sätt det Bevillnings-förordningen bifogade formulär till debet-sedeln utvisar, lärer ifrågavarande motion finnas icke föranleda någon åtgärd. Rörande i öfrigt de vid Bevillnings-stadgan fogade formulärer; så, enär Utskottet icke, förr än Rikets Ständer fastställt grunderna för allmänna bevillningen samt bränvinsbrännings-rättighetens utöfvande, blir i tillfälle att tillse, i hvad mån förändring i berörde formulärer kan erfordras eller att derom afgifva utlåtande, har Utskottet gu endast skolat sådant hos Rikets Ständer anmäla. Öfver en inom Vällofl.
De anmärkningar, som mot denna § blifvit gjorda, äro af beskaffenhet att jag icke vet hvartill en återremiss skulle tjena. Såväl Gr. Liljencrants som Gr. Hamilton föreslå att orden »på sätt i § 21 föreskrifves, å postkontor aflemnad», skulle uteslutas, och Gr. ffamilton dessutom, att slutmeningen skulle utgå. Dessa förändringar kunna lätt vidtagas utan någon återremiss, och jag ser icke hvarföre det Höglofl. Ståndet icke genast kan fatta sitt beslut. För öfrigt står det Ståndet öppet att, enär förändringen icke är af någon vigt, h. o. h. afslå §:n och bibehålla den gamla §:ns ordalydelse. Frih. Rappe: Jag tror att det är alldeles nödvändigt att återremittera §:n. Ingen talare har uppträdt emot det föreslagna stadgandet, att utmätning skulle ske först 8 dagar efter terminens ingång, i stället för att utmätning för försummelse att erlägga afgift för anmäld bränvinstillverkning, enligt gamla förordningen, skulle ske genast. Det föreslagna stadgandet i detta hänseende skulle således stå qvar, men den del af §:n, som åberopar 2l:sta §:n, hvilken redan blifvit af R. o. Ad. afslagen, måste naturligtvis förändras. Under sådant förhållande och då en del af §:n måste qarstå, en annan del åter på grund af äldre beslut utgå, anser jag nödigt att §:n återremitteras; hvarpå jag anhåller om Hr Gr:s o. Lantnus propos. Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att derunder hade yrkats dels af Gr. Hamilton bifall till §:n med uteslutande af såväl orden: »eller, på sätt i §:n 21 föreskrifves, å postkontor aflemnad», som ock af den sista meningen, hvilken lydde sålunda: »dock vare han förlustig den i nästföreg:de § omförmälda rättighet att, på grund af ringare tillverkning än hvarför afgift blifvit erlagd, någon del af denna återlyfta»; dels af Gr.
Den 22 Juni. 513 villningsUtskottet dermed fager någon befattning } men då Riksdagstiden nu är kort, så finnér jag icke att §. egentligen lägger något hinder i vägen, att saken ju kan tiil BevillningsUtskottet remitteras , tor att uppgöra grunderna till Bevillnings fördelningen, som böra endast provisionelt uppgifvas. Dylikt har äfven handt vid förra Riksdagar, och således kan efter omständigheterna, när man fått känna förhållandet imellan Statens inkomster och utgifter, Bevillnings-summan ö* kas eller mindskas. Herr Munck af Rosenschöld, Eherhard; Jag anhåller att få hos Eders Excellence Hr Grefven och LandtMarskalken förfråga mig , om bifall till remiss af StaisUtskottets Betänkande, med förslag till Bevillnings summan, innefattar bi fal 1 till den föreslagna Summan, eller om icke denna Summa blott förslagsvis må uppgifvas till BevillningsUtskottet, så att detta Utskott derefter må kunna uppgöra grunderna för Bevillningen. Herr LandtMarskalken yttrade, att enligt den nyss upplästa §. borde summan bestämmas innan JBevillningsgrunderna kunde inkomma. Herr Danckwardt, Carl Gustof: För min del finner jag icke något hinder af den nu upplästa §. i Grundlagen för den tillämnade remissen till BevillningsUtskottet, ehuru summan blott kan anses såsom förslagsvis upp* Ridd. 0. sid Erot. N:o 6$. 66. 514 Den 22 Juni. gjord, och för ingen del nu lärer kunna af Ridderskapet och Adeln beviljas, innan StåtsUtskottet inkommit med Stats regleringen och Ridderskapet och Adeln fått tillrälle att densamma granska. Jag anser det å andra sidan vara af yttersta vigt, att Bevillningsutskottet genast kunde göra fördelningen och inkomma dermed så tidigt till Riksens Ständer, att tillfälle till öfverläggning icke må saknas, och det icke blifva en nödvändighet, att utan all granskning antaga Utskottets arbete.
Efter erhållen nådig remiss å den insända ansökningen samt deröfver afgifvet underdånigt utlåtande, har vägoch vattenbyggnads-styrelsen, på grund af Kongl. Maj:ts nådiga Brof den 26 Mars sistlidet år, infordrat yttrande rörande företaget, af Distrikt-chefen i norra Väg-och Yattenbyggnads-distriktet, som intygat väganläggningens stora och väsendtliga vigt för den ifrågavarande orten; och har Styrelsen, som ej funnit något mot det uppgjorda kostnadsförslaget att anmärka, antecknat samma företag till erhållande af särskildt understöd, motsvarande omkring fidelar af den beräknade kostnaden, eller för jemn räkning 40,000 R:dr Runt; varande härvid af Styrelsen tillika upplyst, att, sedan undersökningen för plans upprättande för mcranämnde väganläggning till sjön Waikijaur blifvit verkställd, hade förberedande undersökningar förevarit, som visat möjligheten att ofvanom sagde sjö kanalisera Luleå eif på flere mils sträcka, men att, innan detta företag Stats-TJtskottets Utlåtande N:o 120. 11 sattes i fråga, väganläggningen bordo vara bragt till verkställighet, enär densamma utgjorde det första steget till lättad kommunikation emellan Luleå Lappmark och kusten. I ofvannämnda till Kongl. Mnj:t den 7 Maj 1857 aflåtna underdåniga skrifvelse, yttrar Konungens Befallningshafvande i afseende på ortens behof af den nu ånyo ifrågaställa väganläggningen, att saknaden af kommunikations-anstalter emellan Norrbottens kustland och länets Lappmarker, sorn länge utöfvat ett menligt inflytande på befolkningens utveckling och bergning, blifvit ännu mera kännbar sedan befolkningen i Lappmarkerna och trakterna närmast derintill ökats till omkring 1G,000 personer, hvilka måste på afstånd af två till tio mil och ofta ännu längre medelst bärande på ryggen fortskaffa lefnadsförnödenheter till sina hem.
Lundblad af hälften utaf 1852 års spanmåls-arrende-belopp för Strömsholms Kungsladugård. Anmäldes till justering, men begärdes på bordet, ExpedtsUlskts nedannämde Skrifvelse-förslag: JW 117, angtde eftergift af Kronans rätt till dana-arf efter Närings-idkerskan Johanna Emilia Hollander; och JVf 118, angtde eftergift af Kronans rätt till dana-arf efter Enkan E. Ch. Bäng och Jungfru Chr. Lundström. Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från Utsktn inkomne Mein., Utlåt, och Belänktn, nemi. från Conslitutions-Ulskollel: JVs 43, med voter:s-propos:r, rörtde Consl.Ulskts uti Memtn Ntris 22 och 32 väckta förslag till ändring af 35:te §:n RegtsFormen; JYi 44, i anledn. af PresleSits ålerremiss af Mern. JVs 34, innehållande förslag till voteris-propostr, rörtde del i Mern. JVs 13 afgifna förslag till ändring af 52:te §tn Regts-Form. och 24:de §:n Riksd.-Ordn.; J\s 45, i anledn. af PresteStis ålerremiss af Mern. M 35, innehållande voterts-propostr, rörtde Ulskts förslag i Mern. M 46, i anledn. af PresteSt:s återremiss af Mern. M 37, innefattande hemställan om voter:s-propos:r, ang:de det i Mern. M 17 afgifna förslag till ändring af 14:de §:n Riksd.-Ordn.; StatsUtskottet:
Dan 21 April f. m. 253 församlingarne blir större, så kan en något högre afgift i följd deraf till pastor ges, om pastor deraf är i behof. Men om nu 1865 alla församlingar öfver hela riket reglerades och elter ytterligare 50 år man böljade reglera, skulle man taga i beräkning presterskapets rättigheter, sorn de förut, haft. men jemföreUen mellan de öfrige församlingarne blefve haltande, derföre att lönerna 8ro bestämda för 50 år sedan. Allt, inflytande, som kultur och ökade lefnadskostnader kunde hafva på löneregleringen, denna jemförelsepunkt försvinner. Då således komiterade saknade stöd af en sådan jemförelse, så skulle resultatet blifva att man å ena sidan höll sig strängare till författningen samt å den andra motsatte sig äfven sådana förbättringar i presterskapets lönevilkor, som förändrade förhållanden kunde göra både nödiga och hilliga. Jag befarar i alla fall icke, att om denna reglering skulle vinna R. St:rs bifall, den skulle, såsom här yt*rats, draga ut 50 år eller något mera, utan sannolikt efter loppet af de första 20 åren försiggått, och jemförelsen blir således ieke så fullständig, som den borde vara. Men något är likväl derigenom vunnet. Jag tror mig således hafva skäl för min anhållan om bifall till K. M:ts Propos., nied det tillägg, som ITr Fåhraeus yrkat. Hr Fåhraeus: Genom föregående talares anförande finner jag mig öfvertvgad om företrädet af redaktionen i det Kongl, förslaget, framför Utsk:ts, och jag får derföre, med vidblifvande af hvad jag i mitt förra yttrande för öfrigt tillstyrkt, sålunda modifiera min hemställan, att jag anhåller om propos. å den föredragna punkten i öfverensstämmelse med det Kongl, förslagets lydelse, med det af mig föreslagna tillägg. Hr Adelborg, Anders Otto: I denna punkt har K. M. föreslagit att löneregleringen för presteskapet skulle successive tilllämpas. Fördelen deraf har blifvit af Gr. Hamilton framställd, men jag tror att han dervid förbisett de olägenheter, som deraf skulle följa.