Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bonde-Ståndet i alla delar till hälften nedsatt den af Utskotten i tariffen utsatte beskattningen, hvilken hälft kommer att utgöra hela skatten för sex månaders bränning; äfvensom afgiften för bränvin, ti i 1 ve r k a cl t med konstapparater, som icke kunna hänföras under någon af de beskrifae sorterna, blifvit nedsatt lill hälften eller 2 sk. 4 Beu.- samt Allm. Besv.- och Oecon.- Utsk:s Memorial N:o 7. för hvarje kanna; hvaremot de tvänne öfrige Stånden gillat Utskottens förslag i detta moment. Då Irenne Stånd godkänt den af Utskotten antagne grund för beräkning af den enkla pannans större afverkningsförmåga, medelst an vändande af enkel eller dubbel rectilicalor, jemte mask värmare, hemställa Utskotten, om icke Högv. Preste-Slåndet täckes biträda öfrige Ståndens beslut i denna del; kommande i motsatt fall frågan att afgöras af Förstärkt Stats-Utskolt, för hvilken händelse Utskotten föreslå följande voteringsproposition: Den, som bifaller Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens af Irenne Stånd gillade förslag i 10 Mom. af Utlåtandet N:o 5, att enkel reclificator och mäsk värmare med 175 proc:t samt dubbel reclificator och mäskvärmare med 200 proc:t ökar den enkla pannans afverkningsförmåga och alt dessa apparater i förhållande derefter böra beskattas; voterar Ja; Den det ej vill, voterar Nej. Vinner Nej; kommer, i likhet med Högv. Preste-Ståndels Beslut, afverkningens skyndsamhet att anses ökad för enkel reclificator och mäskvärmare med 12b proc:t, samt för dubbel reclificator och mäskvärmare med i5o proc:t, i nion hvaraf desamma böra beskattas. Hvad angår Hederv.
Horn första gången sade sin tanke vara den, att voleringarne i förstärkta StatsUtsk. skulle for tgå, äfven om Utsk. vöre mindre fulltaligt, så ansåg jag, såsom jag förra gången yttrade mig, alt han i det fallet bade orätt. Jag har sedan närmare tänkt efter och tinner lin att han har alldeles rätt, oclr anhåller alt få göra reda hvarför jag tror att så förhåller sig. Till en början kunde jag icke annat än firma det i hög grad orimligt, om en ledamot genom sitt uteblifvande skulle kunna paralysera hela del förstärkta Utsk:s förrättningar. Jag eftersåg sedatt i grundlagen, om det verkligen kunde vara dess mening att stadga ett sådant förhållande, men kom dervid till ett helt olika resultat och finner rut tydligen att grundlagen aldrig förbjudit alt votera inom förstärkt Utsk., oaktadt de närvar. ledamöternes antal icke uppgått till 120; och för alt ytterligare ådagalägga detta, ber jag att få uppläsa sednare delen af 69 §:n i 1809 års Reg.F., sådan den lydde för e den deruti vidtagna förändring. Den lyder så här: "Stanna två Stånd emot två, då skall StatsUtsk. förökas med så många ledamöter utaf RiksSttn, i vanlig ordning valde, att de blifva 3o af hvarje Stånd. Sedan en af delta Utsk:s samtliga ledamöter blifvit utlottad, röste de öfrige samfäldt och icke efter Stånd” fjäg beder R. o. Ad. lägga på minnet att ordet "samfäldt” har afseende derpå, att man icke, såsom före 180g varit fallet, skulle rösta ståndsvis, och icke der på huruvida t2o eller r rg skulle vara tillstädes.) "med slutna sedlar', till ovillkorligt antagande eller förkastande af hvad StatsUtsk. tillstyrkt, blott i de frågor, hvarom RiksSttn varit af skiljaktiga tankar; kommande de fleste sålunda röstandes mening att gälla såsom R. Sits beslut.”
409 §§, får jag blott åran lill prot. anmäla, ali jag icke var närvar, då beslutet fallades. Föredrogs StalsUlsk:s i gårdagens plenum på bordet lagda utlåt. N:o 163, i anledn. af K. M:s nåd. skrifvelse om anvisandet af ett särskildt kreditiv lill betäckande af koslnaderne för de rustningar, sorn af närvar, politiska förhållanden kunna påkallas. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Jag har just nu fått veta, att delta betänk, blifvit ä nyo bordlagdt i BondeSt. Jag anhåller all så mätte ske äfven här. Betänk, är icke tryckt och ingenstädes att tillgå. Man har icke heller haft tid att nogsamt begrunda en så vigtig fråga. I denna begäran hördes Hr Stjernsvärd, Glist. Mauritz, och Hr Löwenström, Joli. Jak., instämma, till följe hvaraf Hr Gr. o. Landtm, förklarade, alt ifrågavar. utlåt, komme att ytterligare hvila på bordet. Föredrogs ånyo LagUtskis d. 29 sisth April och d. 3 dennes på bordet lagda utlät. N:o 42, i anledn. af gjorde anmärkmr vid Ulsk:s betänk. N:o 15, öfver väckta motioner om förklaring, huruvida K. förordna! d. 19 Maj 1845, angalo förändring i vissa delar af lagens stadganden om giftorätt och morgongåfva, äger retroaktiv verkan. Hr Coijet, Carl Aug. Julius: Cti det här afgifna utlåt, har LagUtsk. upptagit skälen för och emot dess förra gången i. samma ämne afgifne betänk., och likasom Utsk:s egen öfvertygelse icke är rubbad, så lärer del icke heller vara fället med deras, som äro af skiljaktig tanka med Ulsk. Man säge hvad man vill, obestridligt är dock, att Konung och Ständer kunna antaga hvad lag de vilja öfverenskomma om. I delta fall har genom K. förordn:n d. 19
Pr esters bildning, så allmän humanistisk, som serskild theologisk, äro, på grund af Kong!. Brefven den 12 Maji samt den 10 och 17 September 2831, angående förändrade stadgar, i afseende på Seminarii-inrättningen i Upsala och Lund, ganska betydligt stegrade. Utskottet tvekar ej att anse detta såsom en välgerning och ett utmärkt prof af Kongl. Maj:ts visa och nitfulla omvårdnad om Svenska Kyrkan, och skulle ej önska den ringaste nedsättning af dessa fordringar; men kan dock icke undertrycka den öfvertygelsen, alt högst få unge män af grundliga insigter skola inträda på adjunctsvägen, der de sällan eller aldrig hinna något ljusare mål, så länge de allestädes och oupphörligen undanträngas eller förbigås af dem, som njuta dubbel årsberäkning. Att denna hädanefter må öfverallt försvinna, är således hvad Utskottet tror sig böra antaga. Men då Utskottet erkänner nödvändigheten af en sådan åtgärd i hänseende till det vid församlingen tjenstgörande Presterskapet, kan Utskottet likväl ej för sig dölja farhågan för det äfventyr, som för vissa af de offentliga Undervisnings-anstalterne möjligen skulle uppstå, om deras Lärare frånkännas all förhöjd Ijenstårsberäkning, den vigtigaste fördel de för sitt mödosamma arbete åtnjuta. För att vinna förslag till andra classens Pastorat, till" hvilka för Skollärare, om de ej ega utmärktare lärdomsmeriter, vägen egentligast är öppen, skulle de då behöfva nära trettio enkla tjenstår; och denna tid, liilbragt inom Skolans murar, torde vara mer än tillräcklig att hafva gjort en man mindre tjenlig åtminstone för Elementar-undervisningen. Att Läroverken skola lida genom i tjensten utnötte och åldrade Lärare, är otvifvelaktigt, äfvensom att denna följd skall inträffa om allt företräde i tjensteväg dem beröfvas. Väl hafva Skolans Lärare vunnit någon interims-förböjning i deras löner; men, äfven om denna skulle komma att fortfara, uppväger den ej tyngden af det trägna och enformiga skolarbetet och ersätter ej förlusten af en förhöjd befordringsrätt.
Förslaget blef derföre af vigt så väl för församligen som för de befordrings-sökande; men derigenom gjordes grunderna för befordring till föremål för ej mindre uppmärksamhet. De utstakades slutligen genom Kongl. Maj:ts Nådiga Bref till samtliga Konsistorier i Riket om vidtagande af några sådana mått och steg, som må befordra goda egenskaper i läroståndet, af den 21 Augusti 1786. Derigenom stadgas, bland annat: i 7 §, att vid förslagers upprättande till Kyrkoherde-lägenheter skall det åligga Konsistorium att först och främst hafva afseende på de sökandes gudsfruktan samt ett dygdigt och stadigt uppförande; att i öfrigt endast förtjenst och skicklighet gifva den ena företräde framför den Lag-Utskottets Betänkande N:o 69. 5 andra; att det bör skattas för skicklighet att sökanden äger lärdom och de kunskaper, sorn till sysslans fullkomliga bestridande fordras, samt för förtjenst att han med kännedom, nit och försigtighet skött det kall honom varit anförtrodt och såmedelst gjort sig förtjent af vidare befordran; att lärdom skall utrönas af examina, disputations-akter, föreläsningar samt utgifna skrifter, dock att, om en yngre, som beständigt haft tillfälle sköta sina studier, skulle synas i kunskaper öfvergå en äldre, som väl eger mogen lärdom och öfrige egenskaper, men hvilken måst använda sin tid på en mödosam tjenst och således ej hunnit uppnå en lika vidsträckt lärdom, den sednares arbete och erfarenhet skola så jemföras med den förras beläsenhet, att, å ena sidan, ej må saknas uppmuntran till nyttiga vetenskapers allvarliga skötsel, och, å andra, skickliga män ej afskräckas att ingå i arbetssamma och mindre lönande beställningar vid undervisningsverken och församlingen; — i 8 § att emellan dem, som äro hvarannan jemlika i förtjenst och skicklighet, må den tid, som på verklig tjenstgöring varit använd, blifva grund till förslagsrättigheten; — samt i 10 §, att vid upprättandet af förslag till Kapellans och andra sådana beställningar de tre, som hafva de flesta tjensteåren böra föreslås.
Skrifvelse, N:o 438. ver all annan sin egendom, har också i och med detsamma den grund förfallit, som förmådde 1800 års lagstiftare lill afvikelse, hvad arfvejord angick, från tillämpningen af de åsigler, som ledde honom vid bestämmande af liden för beståndet af arrendekontrakt om aflingejord. Å andra sidan har rigtigheten af dessa åsigter, hvilka i ökad trygghet för arrendatorn i besittningen af den arrenderade jorden funno ett af de verksammaste medlen för landtbruket förkofran, icke blifvit jäfvad af erfarenheten. Tvärtom och i samma mån landtbruket utvecklats och ett tidsenligt bedrifvande deraf kräfver allt större insigler och omtanka, men stigande jordvärden och bristande kapitalstyrka utgöra hinder för mången skicklig landtbrukare alt genom köp förvärfva sig jordegendom, har fördelen af arrenden på längre lid blifvit allt mera erkänd. Genom sådana arrenden tillgodoses i lika mån arrendatorns och jordegarens intressen. Den förre kari å jorden nedlägga arbete och kostnad med lull förtröstan alt derför inom arrendets slut erhålla full godtgörelse; och jordegaren behöfver ej befara, att arrendatorn begagnar arrendet endast för att af jorden draga den största möjliga vinst för ögonblicket och derefter ålerlemnar den till egaren i utmattadt skick. Helt annat är förhållandet med arrenden på kort tid. I sådant fall kan icke arrendatorn, utan att blottställa sig för förluster, å egendomen verkställa någon väsendtligare förbättring, utan blir det merendels hans enda ögonmärke alt taga af jorden allt hvad den i befintligt skick möjligen kan lemna under de få år arrendet varar; och gäller della äfven om arrende af arfvejord, hvilket, om än afslutadt för längre tid och behörigen intecknadt, likväl, i följd af det anförda stadgandet i 1800 års förordning, icke medför någon visshet om arrendets bestånd utöfver den korta tiden af feni år.
Betänkande N'o 8, för Bevillnings-afgiften, Kongl. Svea HofRätt likväl, i afseende på flere derstädes uppvisade Testamenten, emottagit sjelfve original-löftesförbindelserne och desamma jemte öfrige handdngatne till Riksgälds-Contoiret insändt , men hvarifrån de till Kongl. Hof-Rätten måst återställas; och då dé genom Högstberörde Nådiga Kungörelse påbudne controller å Testaments-Bevillningen icke kunde handhafvas under annat vilkor, än att hvad sorn är stadgadt om Uppbördsmännens attesters aflemnanrie till Domstolarne behiirigen iakttoges, hafva Revisorerne ansett sig böra nämnde förhållande anmäla, såsom en anledning för Rikets Höglofl Stan. der att taga under öfvervägande, huruvida, till befrämjande af en säkrare och ofelbar verkställighet af hvad, i afseende på Testaments-Bevillningen, Domstolarne till iakttagande är föreskrifvet, det må befinnas nödigt, att någon serskild ansvarspåföljd för underlåtenhet härutinnan stadgas; hvilken hemställan Högvördige Presre-Ståndet, Vällofl. Borgare-Ståndet och Hedervärda BondeStåndet, med bifall till 3 §, i 2:dra Afdelningen utaf Höglofl. Stats-Utsfeottets Utlåtande N:o 67, öfverlemnat till sammansatte Utskottens gemensamma handläggning. Utskotten, sorn tagit frägan i behörigt öfvervägande, anse rtägot stadgande af serskildt - Hevilla. och Lag-Utsk Betänkande N:o 9. 9 skildt ansvar för underlåtenhet af Dom.' stolarne i anmärkta afseendet destomindre cfördras eller vara lämpligt, som 1 Cap, 12 §. Rättegångs Balken i allmänhet be stämmer anSvar för Domare, som fäller orätt dom eller sina EmbetS åligganden i öfrigt åsidosätter i dock varder en närmare pröfning häraf till Rikets Höglofl. Ständer öfverlemnad. Stockholm den 8 Maji 1829.
På de ställen der detta föråldrade bruk ännu fortlefver, der kan naturligtvis boställsinnehafvaren icke deri deltaga; men Utsk:s förslag afser ju endast de orter, der detta bestyr öfvergått från ett personligt till ett menighetsbestyr d. v. s. der ständig aflönad fjerdingsman blifvit antagen och på dessa ställen finner jag intet skäl, hvarföre icke äfven boställsinnehafvaren skall i aflöningen deltaga. I brist derpå lager man slutligen sin tillflykt till, ett »barmhertighets-skäl», man klagar öfver att den fattige boställsinnehafvaren betungas af denna afgift, Afven i de minsta socknar bestiga sig hela saken till den stora summan af 2 R:dr per mantal. Jag hemställer om man för denna lumpenhet bör sätta sig emot en lika rättvis som nyttig förbättring. Jag tror det icke, och är fullt öfvertygad att den fattigaste underofficer eller komminister gerna betalar denna skärf, lycklig om hvar och en af hans utgifter kommer honom lika direkt till nytta. Hr von Troil, Sam. Gust.: Då äfven jag yrkar bifall till Betänk:det, kan jag vara så mycket kortare i mitt anför:de, Den 28 Januari f. m. 119 som mina åsigter i della fall vedan blifvit af Gr. Björnstjerna och Hr Nordenfelt tydligen framställda. Jag ber endast att få fästa upmärksamheten pä att före 1850—51 års Riksdag skulle kronofjerdingsmans-bestyret endast bestridas af sådana personer, som voro innehafvare af frälse-, skatte-, eller brono-hemman; att vid nämnde Riksdag genom de 4 RiksStrns sammanstämmande beslut denna skyldighet äfven ålades den priviligierade jorden, och det enda undantag som dervid gjordes, var för civila, militära och ecklesiastika boställen.
Vid §. 6, att lastpenningar för Svenska fartyg böra belt och hållet försvinna, helst rederierna mer än väl behöfva denna lindring, men då detta mitt förslag inom Utskottet genom votering förlorade, tror jag billigheten fordra, om icke mera, så att Svenska fartyg böra vid inkommande vara från afgiften befriade, då de inkomma i ballast eller utan last. Vid 7 §:s redaction, sådan den nu föreslås, vore ännu mycket att erinra, men jag inskränker mig blott till att fordra mera än \ dagars besinningstid, för alt bestämma mig till varas inlösen. Denna vara bör af mig dels kunna beses, dels är måhända penningebeloppet betydligt, och det kan uti en mindre stad icke så hastigt anskaffas; jag föreslår alltså ro dagar, helst Statens fördel är dermed förenad. Jag föreslår derjemte tillägget af ett 3:dje moment till denna §, och grundar mitt förslag derpå, att med varu-classificationernas möjligaste förenkling icke är förenligt att utfinna ett i allo lämpligt medelpris å uti denna Taxa, pag. 70, yr, 72 och 73, under namn af Väfnader upptagne varor. För att, om ej tillfredsställa, åtminstone afväpna alla intressen, synes mig vara nödigt, att så väl Tullkammareföreståndare som godsegare böra vara berättigade, att, om de så nödigt finna, tullen må in natura erläggas i sådane varor. Detta moment skulle 32 Bil. till Bevillnings-Ut skol tets Betänkande> N.o 21. då få följande lydelse: ”För alla i denna Taxa (nu pag. 70, 71, 72001178) under namn af Väfnader upptagne varor, som i tull erlägga hälften, tredje-, fjerdeeller femte-delen af värdet, hafva Tullkammare-föreståndare rättighet att fordra enkom tullens erläggande in natura; samma rättighet vare ock godsegare förbehållen, och drage i sådant fall, hvar för sig serskildt, de kostnader, som å sådan vara tillkomma Staten och staden.
Jag anhåller om bifall till hela denna punkt på grund deraf, att under öfverläggningen om denna fråga inom Utsk. ansågos tjenstemännen vid Bibliotheket i Lund åtnjuta så tillräckliga löner, alt innehafvarne deraf borde vara belåtne. De af dessa tjenstemän, hvilka hafva förhöjd årsberäkning, äro i intet afseende förpliktade att afsäga sig denna förmån, och dä dessa tjenstemän en gäng afgå, förutsåg man, att lönerna skulle vara så tillräckliga, att efterträdare i tjensten icke komma att saknas, äfven om dermed icke vore förenad den högre tjensteårs-beräkningen. Jag kan icke påminna mig lönernes belopp, och icke heller har Hr Rosenblad upgifvit dem såsom i allmänhet otillräckliga. Förrän detta blifvit ådagalagdt, anser jag icke skäl att göra någon ändring i lönerne, serdeles som de nuvar. innehafvarne derigenom icke blifva förnärmade. Hr von Troil: Till hvad Frih. Palmstjerna anfört, som tydligen ådagalägger, att något egentligt behof icke förefinnes för löneförbättring för tjenstemännen vid Lunds Universitet utom Bibliothekarien, anhåller jag att få tillägga, att då vid cn riksdag StatsUtsk. ansett sig kunna för Universiteten föreslå en tillökning i anslag med 24,120 r:dr och för Bibliothekarien i Lund serskildt blifvit beviljade 800 r:dr till löneförbättring, synes mig, att man icke med skäl bör sträcka fordringarna längre. Jag anhåller således om bifall till hela denna punkt. Hr Rosenblad: Jag hade föreställt mig, att StalsUtsk. bort hafva sig bekant beloppet af lönerne, men dä jag finnér, att en sådan uplysning icke kunnat af Utsk:s här närvar, ledamöter meddelas, torde det tillåtas mig, att lemna den, och hvar och en kan derigenom bedöma lönernes otillräcklighet. Vice Bibliothekarien, andra mannen vid Bibliotheket, åtnjuter 400 r:dr, förste Amanuensen 250 r:dr och andra Amanuensen 200 r:dr.
Jrt. •• ■!.: •;n -Vo9,8ert8 # • -*\r - J,«S : '1 • ' - V:’ rov.,tr\r\ <•!. • . ■ina-Trn—- ■- r '(fil?* ' '7 fl >i) ’ - 't i : J-'X ■ *5:2 r.l V" •’ U ■.V’? *.* -t* -.0 v riJi >n;l doo ; i aaJittö / ' -v■ ■ • ,'l ur m kÄ^Wfrai^aru rfeWwli ■\a. • i •»*>'it. o ' .livfi'1..- i % -•al • I 1' • ' VIT ' lr qiJO1 'J .'! • 2 ' . I , ; >To[' ; fi ■ ■I il; ■■ I' ’ 1 •>.. ■ . ‘A. ; iO .. o ■ ■■ . .» i • i.' ■: /:>" ' C •: I..- yl* ■" ‘.T i ■ — 101 — Credit. Utgifter: Balans till år 1860: Till följd af Direktionen utaf Arméens sednast församlade Fullmäktige meddelad föreskrift, har följande utredning blifvit till Revisorerne öfverlemnad: (Bil. Litt. Q.) § 2. Revisorerne hafva i afseende å räkenskaperna icke funnit något att erinra. Amiralitets-krigsmanskassau. Till Rikets Ständers nu församlade Revisorer hafva blifvit öfverlemnade de af Kassa-direktionen aflemnade ntdrag af räkenskaperna för revisionsåret. Dessa räkenskaper utvisa följande förhållande angående utgifterna, särskildt för pensionsoch särskildt för gratialfonden: Pensionsfonden. Inkomster: Anslag af lotsverket 1,500 — Förverkade båtsmanslöner 1,453 78. Böter af rustoch rotehållare 79 — Afoch tillträdesafgifter 25.500 — Inskrifningspenningar 300 — Arliga afgifter 21. Utgifter:
(>3:0- Dä de vid naturhistoriska Riksmuseum anställde 5 Intendenter, nemligen 3 för den zoologiska. 1 för den botaniska och ! för den mineralogiska afdelningen, hvilka åtnjuta i lön, den äldste zoologiska Intendenten 1,600 R;dr och de fyra öfriga Iniendenterne 1,000 R:dr R.ko hvardera, hade sig anförtrodd vården om Statens natur - 88 Ståls-Utskottets Utlåtande N:o 'US. historiska samlingar och, i loijrl af (lossa samlingars numera vunna betydliga tillväxt, innehade särdeles trägna befattningar, samt då desse tjenstemän derjemte mäste ega hög vetenskaplig hildning, och det hufvudsakligen vore genom dom, som samlingarna kunde och borde göras för vetenskapen fruktbärande, hafva de för nämnde tjenstemän bestämda allöningsbelopp. ansetts icke siå i rättvist förhållande till de fordringar, sorn ä dem gjordes, hvarföre Kongl. Maj:! i den Nådiga Propositionen äskat, att lönerna för de 2 äldste Snlendenterne vid berörde Museum mätte bestämmas lill 3,000 R.dr och för de 3 öfrige lill *2,500 R:dr K:ml hvardera. Uti särskilda, inom Preste-sländet af Professor Selander och inom Borga re-ståudet af Herr /{rinck, väckta och till Utskottet remitterade motioner äro dessa löner föreslagna: för 2 äldre Intendenter till 4,000 födr och för 3 vngre till 3,500 R:dr Runt hvardera. Motionärerne hafva såsom skäl härför hufvudsakligen anfört, hurusom det naturhistoriska Riksmuseum vore ämnadt att vara Sveriges Central-rnuseum för zoologi, botanik, palmontologi, geologi och mineralogi samt således ett institut för den vetenskapliga forskningen i dessa ämnen af samma slag, som den naturhistoriska delen af "Britisk
Anledn:n till beslutet ronde tackjernet var sålunda att icke för samma sak behöfva erlägga betalning två gånger, eller dubbel afgift. Då nu H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, framställde propos. till bifall å Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s förevar, utlåt., ropades starka nej, blandade med ja; hvarefter H. Ex. hemställde om R. o. Ad. ansåge de emot samma utlåt, gjorde anmärkmr föranleda till detsammas återremitterande, samt då svaren härvid utföllo med 380 Den 12 Mars e. m starka ja, jemte åtskilliga nej, förklarade det han trott sig finna det ja varit öfvervägande. Föredrogs ånyo Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s d, 26 sisth Febr. och d. 1 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 44, i anledn. af väckte motioner, dels om förändradt aflöningssätt för ordinarie presterskapet i allmänhet, dels om förhöjning i Komministrarnes aflöning och dels om ändring i sättet för upbörden af kyrkoherdarnes inkomster. Frih. Raab. Adam Christian: Denna fråga har, som betänk. utvisar, redan varit föremål för R. St:s tillgörande vid sisth riksdag; hon var det äfven vid riksdagen derförut, då jag var motionär i ämnet och sålunda äfven nu hyser ett visst intresse för densamma, och må det på sådan grund förlåtas att jag uptager några ögonblicks tid för dess belysning. Det lärer vara en sanning, som icke kan bestridas, alt samhällsinstitutioner svårligen kunna bära sig eller någon reform bära frukt, som icke ytterst hvilar på en religiös grund; likväl hafva vi vunnit den erfarenhet, att de reformer, som i senare tider påyrkats och äfven en och annan sådan, som verkligen genomförts, visat benägenhet att emancipera sig ifrån kyrkan.
Det är på grund deraf jag äfven för min del vill bestrida antagandet afBorgareStts inbjudning, för att undvika det R. o. Ad. måtte taga stridiga beslut i denna fråga; det är alltid för Utsktn lättast och rättast att vid granskningen af de skiljaktiga förslagen sammanjemka till ett helt hvad som bäst kan i dessa tidsförhållanden antagas eller blifva möjligt att antaga. Hr von Rosen, Georg: Utan att inlåta mig i något yttrande om fördelarna af en förändring i R. o. Ad:s beslut, håller jag mig nu egentligen endast till formen och får till Gr. Frölichs uppmärksamhet anvisa, alt om det varit blott ett Stånd, som varit af olika tankar med oss, så kunde det kanske hafva varit formenligast att låta Utsk:n sammanjemka Ståndens beslut; men som jag temmeligen säkert känner att 3 Stånd redan antagit §:n sådan som BorgareSt:s inbjudning afser, tror jag att vi vinna både tid och ett lika fördelaktigt resultat, då inbjudningen går directe från BorgareSt. hit, i stället för att gå till Utsk:n först, hvarigenom endast tiden skulle förhalas, innan man kunde komma till en sammanjemkning. R. o. Ad. har samma tillfälle nu att besvara BorgareSt:s inbjudning, som framdeles att besvara en inbjudning från Utsk:n, hvarföre jag tillstyrker propos. på BorgareSt:s inbjudning samt bifall till densamma. Gr. Anckarsvärd, Carl Henr.: Jag har på mellantiden, sedan R. o. Ad. i denna fråga fattade sitt beslut och 21 H. 4 aG Den i Mars. vid den nuvar. öfverläggningen om BorgareSt:s inbjudning, icke funnit någon anledn. att frånträda den mening, jag då biträdde, och hvilken blef R. o. Ad:s beslut. Jag skulle således nu anse såsom ett fel mot en skyldig grannlagenhet mot mina värda motståndare inom Huset i denna fråga, om en blott inbjudning från BorgareSt. i delta ämne skulle på mitt omdöme i frågan verka mera äti de många och utförliga skäl, som af dem anfördes för den motsatta åsigten. Jag kan således, äfven utgående från denna synpunkt, icke biträda BorgareStis inbjudning.