Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Stockholm den 21 Juli 1857. Reservationer» Af Herr Henschen, som tillstyrkt Rikets Ständer, att uti underdånig skrifvelse anhålla, det Kongl. Majit måtte, efter vederbörandes hörande, vidtaga de åtgärder, Kongl. Maj:t kunde finna för de öfverklagade olägenheternas afhjelpande nödiga. Af Herr Bodell: ”Jemlikt 10 kap. 5 § Ryggninga-Ralken hade vites-förhudet icke bordt omfatta gående öfver kronoparkens skogseller utmark eller bär-plockning derstädes, med mindre åverkan derstädes skett, hvarför jag anser, att Rikets Ständer måtte antingen, för sin del, besluta att ifrån sådant vile afstå eller åtminstone hos Kongl. Majit underdånigst anhålla om sådana åtgärders vidtagande, hvilka Kongl. Majit kunde finna för de öfverklagade olägenheternas afhjelpande nödiga.” Af Riksdags-fullmäktige Anders Medin från Kronobergs län, Lars Rasmusson från Götheborgs och Bohus län samt Efraim Larsson från Elfsborgs län. 4 Statssamt Allm. Besvoch Ekon.-Utsk. Utlåtande N:o 14. Ank. till Exp.-Utsk. d. 4 Aug. 1857, kl. 3 e. m. Utlåtande, i anledning af väckt motion, angående dagarfvode till Magistrals-person, som skall närvara, då penningar, stämpladt papper m. m., inlägges eller uttages ur Landt-ränteri. Hos Vällofliga Borgare-Ståndet har Herr Rudling uti väckt och till Sammansatta Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterad motion föreslagit, att den Magistrats-ledamot, som skall hafva nyckel till Landt-ränteri och derstädes uppvakta då penningar, stämpladt papper eller annat der skall inläggas eller uttagas, måtte berättigas att för detta sitt besvär, som uti ett eller annat län lärer påkomma flera gånger i veckan eller nära nog dagligen, åtnjuta dag-arfvode.
Jag säger således, att jag i princip bestrider den l:sta punkten helt och hållet, men i ock med detsamma yrkar jag alldeles icke på dess återremitterande, ty jag vet, att örn äfven återremiss derpå beviljas, så måste den i sakens nuvarrde skick ändock återkomma, sådan som den är. Jag har blott velat nämna detta, såsom min enskilta reservation, emedan jag tror det vara oriktigt i princip, att förbjuda provinser att bygga egna jernvägar. Hvad detaljerna angår, så kommer det,i följande punkt. Hvad beträffar beräkning af kostnaderne för vägar och deras framtida afkastning, så är det alldeles omöjligt att ifrån första stunden upgöra den korrekt, emedan förhållanden inträffa, under loppet af tiden för verkställigheten, som göra att man omöjligt pa förhand kan beräkna dem. Således vore det till och med icke underligt, om det inom Den 22 September f. ni. Europa skulle finnas få vägar, hvilka blifvit byggda för deras ursprungliga anslagssumma, men jag tror, alt den saken är nu mycket mindre farlig än förr, ty man har nu förvärfva! en betydligt större erfarenhet, än man hade i början. Man bar icke så fasligt brådtom, när man gör upp kostnadsförslaget, och lemnar alllid en ganska rund stimma för åtskilliga tillfälligheter. Emedlertid vill jag framdraga ett exempel på huru man kan missräkna sig. Uti Köping-Huits bolagets kostnadsförslag uptogs lösen för jorden till 300, 200 och 100 R:dr b:ko per tunnland. Nu får jag äran uplysa, att vi hafva jord, som måst betalas med 3,800 R:dr tunnlandet, och det grundar sig på dom af en jury. Naturligtvis är detta ett högst extra ordinärt exempel, men det visar huru, äfven med ganska förnuftig kalkyl, man kan komma att slå under kostnadsförslaget. Deremot är det klart, alt när ett kostnadsförslag upgöres, såsom det här vid slussen upgjorda, af den man, som onekligen har deu största skicklighet i landet, och som icke har någon som kontrollerar sig, så kan han föreslå en rund och tillräcklig summa, och säga, jag vill utföra byggnadsföretaget, om ni antager mitt förslag, och gör ni icke det, så bryr jag mig icke om det.
Vägen upp erbjuder på hvarje punkt nya, sköna utsigter, och man har svårt att återhålla sin nyfikenhet, tills man hunnit spetsen af berget. Sista delen af vägen underhjelper dock bemödandet genom den täta skog, af hvilken vandraren här omgifves. På en half timma kan man hinna upp. Der nere, der åsnorna stodo, fanns ett värdshus; på halfva vägen ett annat. Det företa man deruppe stöter uppå är åter ett värdshus, detta dock mera inbjudande, än de föregående; men en enda blick nedåt, och man rusar förbi det, vore man än så trött och törstig, och står nu på brädden af en afgrund, men den skönaste inbillningen kan framtrolla. Här äro utsigterna från Godesberg och Rolandseck förenade, och ännu dubbelt mera dertill. Man ser Rhein vid foten af berget, mera än tusen fot under sig, och ögat kan följa dess lopp uppåt och nedåt till en sammanlagd längd af minst 5 à 6 mil. Åt ena sidan ser man den vid Unkel, ett bland flodens smalaste ställen från Strassburg till Nordsjön, qvälla fram mellan bergen, som derefter något litet vika ifrån hvarandra och bilda den täcka dal, hvilken redan till större delen kunde öfverses från Rolandseck. Men här ligger äfven den venstra stranden, med dess bergsuddar, och bakom dem halft gömda dälder och byar öppna för blicken, och genom bergets ram, i fonden af taflan, kan den skåda ett helt nytt landskap, en vid, tätt befolkad landssträcka bortom Unkel. Just ifrån den punkt, der åskådaren befinner sig, der bergen från båda sidor åter närmat sig hvarandra, vika de ännu en gång tillbaka ifrån floden, men denna gång i en 35° vinkel, så att de hastigt bilda den stora åt norden belägna slätt, uppå hvilken Bonn, Köln och mindre orter till hundradetal äro kringströdda. På venstra sidan af floden kan man följa den sakta böjda båge, som den skogbekransade bergsarmen bildar, förbi Godesberg, Poppelsdorf, Kreutzberg, o. s. v. tills den vid horisonten förlorar sig i sjelfva slätten.
Utskottens Utlåtande, Vll i. s ao3, bif. af Adeln, IX s 271, af BorgareStåndet, IX s 277, af BondeStåndet, ix. S 279, af PresteStåndet, IX s 286. om ny Lagstiftning angående; Motion, remitt. till Lagoch Ekon. Utskotten, II s 12 79. Utskottens Utlåtande, YII 1. s 2^0 — 249» bif. af PresteStåndet, IX s 299, af Adeln, IX s 3o3, af BorgareStåndet, IX s 3t2. Svanesund, 0111 Frimarknad vid; Motion, remitt. till Ekon. Utskottet, II s 1210. Utskottets Utlåtande, Vill s 72 — 74, bif. af Adeln, IX s 137, af PrestcStånclet, ix s 148, af BondeStåndet, IX s 1545 af BorgareStåndet, IX s i63. Underd. Skrifvelse, X 1. s 121, 123. RiksdagsBeslutet, §. 44- Svar, motiveradt, från Utskotten äfven på ett enda Stånds återremiss, med anledning af 49 §• Riksdagsordningen, fordradt af BondeStåndet, IX s 4f)ö, ytterlig till StatsUtskottet aflåteyi fordran, med inbjudning till MedStånden att i den sig förena, IX s 675 — 679. * Adelns Svar på inbjudningen, IX s 800, BorgareStåndets, ix s 893, BondeStåndets *94 Beslut med anledning af MedStandens Svar, IX s 929. Ytterligare uppmaning till Adeln och BorgareStåndet att sig bestämdt förklara, IX s io85, besvarad af Adeln, ix 3. s 43o, BondeStåndets slutliga åtgärd, 1x3. s 4Ö1. Svar, på återremiss af Exped.
För öfrigt och uppå framställning af KonstitutionsUtskottets Herr Ordförande, att Utskottet måtte erhålla del af de inför Kongl. Majrt rörande Handels och finansärenden i StatsRådet samt angående Ministeriella mål förda Protokoll, som innefattade Kongl. Majrts nådiga beslut angående det den 7 November 1826 meddelade uppdrag åt Herr StatsRådet Grefve Wirsén att negociera och H. E. Herr Grefve af Wetterstedt att upptaga och ikläda Barthelemyfonden betalningsskyldighet samt Kabinettskassan borgens ansvarighet för ofvanomförmälda lån 50,000 R:dr Hamburger Banko, har ifrån f. d. HofKanslersEmbetet den 13 sistlidne Maj det svar erhållits, att något öfver Handels och finansärenden 67 fördt Protokoll rörande nyssnämnda ämne icke funnes, äfvensom att något Protokoll i Ministeriella ärenden angående samma sak icke vore i Kongl. Kabinettets eller HofKanslersExpeditionens Arkiver förvaradt. Genom hvad sålunda blifvit upplyst torde, jemte det styrkt är, att Kabinettskassan blifvit iklädd löftesförbindelse för ofvanberörde å S:t Barthelemy kassans vägnar utgifna obligationer, kunna anses ådagalagdt, att Statsverket, enär Kabinettseller Ministerkassan bildas af de medel, Rikets Ständer dertill anslå, och följaktligen tillhörer Riket, är vordet, genom ifrågavarande löftesförbindelser, hvilkas ingående Rikets Ständer destomindre kunnat medgifva, som de derom saknat kännedom, emot stadgandet i 76 §. Regeringsformen med gäld belastadt; eftersom löftesförbindelse, äfven då den, hvad nu är fallet, icke såsom för egen skuld blifvit ingången, likväl alltid lärer innefatta en skuldförbindelse.
Att Näringsoch Drätsel-ärenden höra ätskiljaSj under hvar sin Föredragande. Herr Munck af Rosenskjöld: Vid denna Punkt får jag förnya den erindran, som jag förut gjort i Constitutions-Utskottet, det jag nemligen skulle anse bäst , att så väl de FiMandelia , som Kammar-ärenderne behandlades af en och samma Föredragande. Häraf skulle uppstå den fördel , art Finance-Ärenderne icke blefvo handlagda isoleradt , utan i förening med Stats-Oeconomien i allmänhet: Korteligen, att Financerne byggdes mera på Stats-oeconomiska grunder, och icke så mycket på en Arithme - Den 1 December f m. a9 tisk beräkning af Sedelstockens förhållande till Silfverfonden. Härtill kommer, att Financeförvaitningen i vårt land hufvudsakligen icke skötes af någon Stats - Secreterare eller Minister, eller elen executiva rnagten , utan af Riksens Ständer, hvarföre jag tror, att en och samma Minister ganska väl kunde medhinna , att sköta dessa bägge Förvaltningsgrenar. Herr Mannerstam: Jag medgifver riktigheten af Herr Munck af Rosenskjölds åsigt 1 detta fall , ehuru verkställigheten deraf torde möta alltför många svårigheter. En person skulle svårligen medhinna alla dessa göromål, hvarföre dessa bägge förvaltningsgrenar för framtiden torde böra åtskiljas. Detta bör så mycket mindre medföra någon olägenhet för Administrationens gång, som alla ärender inför Konungen i Stats-Rådet föredragas, hvarigenom enhet åstadkommes i Styrelsen , särdeles då de Föredragande få afhöra hvarandras föredragning, jag instämmer således i den fördelning Utskottet föreslagit, nemligen att Handels-ärenderne skola höra till Inrikes - Departementet , och Kammar-ärenderne till Drätsel - Departementet. Men på det man ej i framtiden, lika som nu, må finna sig bunden af denna reglementariska föreskrift, anser jag öfverflödigt, att införa den i Constitutionen annorlunda , än att der uppräknas ibland Ministrarne en för Inrikes Ärendernes och en för Drätsel - Arendernes förvaltning.
— Man sökte nemligen, någon längre tid förrän Bankens moratorium år 1818 utfärdades, efter hand inskränka utvexlingen af silfvermynt genom att lemna de aldra minsta myntsorteme. Det har dessutom förut varit fråga om att låta slå t. ex. 10-lödigt eller 8-iödigt silfver, och frågan var t. o. m. så allvarsamt före, att den afgjordes genom förstärkt Bankoutskott. Om man nu skulle tänka sig att de minsta silfvermynten icke voro 12-lödiga, såsom de nu äro, hvilket utom andra olägenheter äfven medförde den, att de blefvo mindre hållbara och att Banken hade rätt att i utbyte mot sedlar lemna hvilka myntsorter som helst, så skulle följden blifva en verklig myntförsämring. Det är den erfarenhet, som vi redan i den vägen haft och i följd af sakens natur ett sätt att väcka misstroende om bankosedlarnes rätta verde. Talaren afbröts här genom ankomsten utaf Hr StatsEAdet» B. af K. M:ts N. O. Carl Joh. Malmsten, som öfverlemnade 2:ne K. Propos:r och en K. M:ts Nåd. skrifvelse til! E. St* Sedan Hr StatsBådet blifvit utbeledsagad, upropades ånyo och yttrade Gr. Liljencrants: Innan Hr StatsBådets ankomst sökte jag fästa iipmärksamheten derå, att man icke borde vidtaga några sådana åtgärder, som kunde väcka farhåga för realisationens bestånd. Måhända torde, genom alslag å BankoUtsk:ts framställning, en sådan farhåga vinna fäst fot, och jag måste derföre tilltvrka, att B. o. Ad. behagade bifalla det tillägg, som ett annat Stånd, enligt upgift, redan godkänt, hvarå jag anhåller om propos. Hr Åkerman, Predrik: Stadgandet i 96 § af nu gäl lande Bankoreglemente, att Banken skulle vid vexling eller inlösen af sina sedlar lemna mynt af de sorter, hvarå tillgång finnes, är enl. min åsigt ett bevis på de mångå försök, som stundom hos oss gjorts, att genom små finesser bevara realisationen.
Jag tror den likväl vara riktig och får fästa upmärksamheten derpå, att beloppet af de beviljade löneförhöjningarne upgå till 2,000,000 Rdr om året, och att i st. för påräknadt öfverskott en brist af 58,000 Rdr upstår. Jag tror, att detta bör tågås i öfvervägande, då man vill öka lönerne utöfver hvad K. M. föreslagit. På dessa skäl anhåller jag om bifall till Utsk:s förslag. Frih. Alströmer, Carl Jonas Oskar: Vid behandlingen af denna fråga har Utsk. frångått K. M:s förslag, hvartill, jag medgifver det, Utsk. haft goda skäl. Vill man likväl vid Akademierne fästa utmärkheter och skickligheter, så måste man ställa så till, att vid de lägre läroverken personer icke behöfva söka anställning, hvilka böra tillhöra Universiteten, hvarifrån vetenskapen har sin utgångspunkt. Jag förordar således II. Exc. Hr. Gr. Sparres förslag och tror, att det är mindre farligt att något öfverskrida Utsk:s förslag än att äfventyra, att Universiteten komma i vetenskapligt hänseende uti ett tillbakagående. Gr. Björnstjerna: Frih. Leijonhufvud har förordat Utsk:s förslag på den grund, att de beviljade löneförhöjningarne upgå till Den 20 November f. m. 509 så höga belopp, att knappt något mera finnes att för ändamålet tillgå. Det är visserligen rätt lyckligt, att Frih:n och jag befinna oss på 4:de HufvudTitelns stat, och således redan undfått vår beskärda del, medan ännu några medel funnos qvar, men om detta kan blifva skäl att afslå de nu ifrågasatta förhöjningarne, lemnar jag derhän. Jag anhåller om bifall till H. Exc. Gr, Sparres förslag. Hr Cederschiöld: Jag är hufvudsakligen förekommen af Gr. Björnstjerna och tror, att Utsk. bort upgöra en tablå öfver de disponibla medlen, ty i annat fall skall följden blifva, att man beviljar anslag till de första HufvudTitlarne och de sednare få intet. Skulle Frih.
Cederström upplyst, erhålla postförarne ersättning efter högre beräkning för den postskjntsning de bestrida utöfver ett bestämdt milantal; de känna bestämda dagen då skjutsningen skall utgöras, då deremot den, sorn är till krono-, håll» eller reservskjuts förbunden, intet ögonblick vet sig ledig. Utskm säga alt sammanräknade betalningen i och för postföring år iS3g utgjorde en summa af 96,009 r:dr 47 sk. 1 ltst. b:eo; meri deruti äro inberäknade utgifterna i och för fortställandet af södra och Norrska snällposterna. Den betalas såsom gästgifvarskjuts, och jag ser icke hvarföre skjutsning af snällposten skall betalas dyrare än gästgifvarskjuts, enär snällpostens lass icke väger så mycket som en resandes, om han begagnar sig af den uti skjutsförfatlningen medgifna rättigheten att medtaga saker till den bestämda vigten. Om den, som skjutsar snällpost, nödgas vänta, så erhåller han väntpenningar. Poslskjutsningen är sålunda ingalunda svårare än reservskjulsningen. Det är väl sannt, att de måste köra något fortare än vanliga resande, men de sednares lass äro också alltid vida tyngre. Hvad uppförande af stall beträffar, så vet jag ej huru de skola kunna tillvägabringas; ty vid postcontoren är det omöjligt, emedan postmästaren icke har någon jord att dertill disponera och gästgifvaregården med jord och hus tillhör vanligtvis gästgifvaren, som således icke kan åläggas att upplåta någon tomt för uppförande af stall. På dessa skäl instämmer jag med Frih. Cederström uti anhållan om återremiss af betänkandet. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Hufvudsakligen instämmande med Hr von Rosen, får jag blott tillägga, att Den 20 Januari e. m. 335 för fortskaffandet af de nya poster, som tillkommit sedan år i83o, betalas full gäslgifvareskjulslega. I afseende på frågan om stalls uppförande får jag anmärka, alt mig veterligen finnas blott fyra ställen i Riket, der posthusen tillböra Kronan.
Jag tror icke, att vi åt glömskan böra öfverlemna de Skrifter, som upp* lysa oss om den Nordiska Fornåldern, med dess Hjeltar och der.iS bedrifter ; tvertom an-: ser jag vår Forntids Historia som det 6könaste arf våra Förfäd.-r oss lemnat. När vi läsa i Häfderna, huru mången gång Sverige stod på bianten af sitt fall, men upprätthölls af kraftfulle Män, upptändes ej då äfven hos oss begiret att efter‘ölja dem? Aldrig underkufva; d.s ett Folk, aldrig böjde det sitt hufvud under oket, så länge det heligt bevarade sin Forntids minnen, och Sverige skall evigt för-, blifva Frihetens hemvist, sa länge vi ihågkomma hvad vi fordom varit och vår urål-, driga sjelfständighet. Det var under den store Gustaf Adolph» under Carlarnes tidehvarf, som Svenska Krigarens tapperhet uppnådde sin största höjd» som vi ej blott försvarade egen jord; på andra sidan om Hafvet rann äfven värt blod för mänsklighetens heligaste rättigheter, för Samvetsoch Religions friheten. På samma tid använde äfven utmärkte Män sm tid och sin möda till forskning i Forntidens Häfder. Nationen erhöll derigenom känsla af sin kraft, och den utbröt i djerfva handlingar. Matte afven vi ihågkomma Forntidens exempel; mätte vi, såsom Nordens fordna Inbyggare, upp-j eldas af åtrå till ett odödligt namn, och efter-! sträfva att lefva i en tacksam Efterverlds håg*. 378 Den 19 Martit. komst, och bland oss skall aldrig saknas Män, som i farans stund med glädje uppoffra lifvet och alla jordiaka fördelar för Fosterlandet. Harr Lagerhjelm, Pehr: Emedan jag icke hade den äran att vara närvarande då Hög« loflige Ridderskapet och Adeln tog sitt bislut, angående de Alternativer, som Höglofl.
Vid lista törnen finnes fogadt ett af sjelfva bokslutet oberoende, men på detsamma grundad!, tabellverk, innehållande: dels generelt sammandrag öfver samtliga i den allmänna förvaltningen ingående medel, så väl dem, hvilka, enligt hvad förut är nämndt, erhållit egna konti i rikshufvudboken, som äfven sådana, hvilka, *åsom tillhörande enskilde, kommuner och korporationer m. m., ansetts icke böra i okföringen lika utförligt behandlas, dels ock special-sammandrag, som blifvit upprattade, ett för hvarje slag af omförmälda medel. — 4 — Vid 2:dra tomen märkes: att, i afseende å sättet för behandlingen af statsinkomsttitlarne och utgiftsanslagen, hvad de förra angår, å hvarje konto upptages, utom de i nuvarande rikshufvudbok debiterade inkomstbeloppen för året, med specifikation af hvad deraf afkortats, blifvit till disposition behållet eller vid uppbördsårets slut befunnits resterande, äfven det i riksstaten påräknade beloppet samt det, vid jemförelse dermed, framträdande öfverskottseller brist-beloppet, samt, beträffande utgiftsanslagens konti, som i nu gällande rikshufvudbok endast tjena till att sammandraga de anordnade summorna, ä dessa konti uti förslagshufvudboken införas så väl reserverade behållningar från föregående år, som anslag för året, de tillfälliga inkomster något anslag kan äga, samt, efter anordningens jemförelse dermed, jemväl resultatet af brist eller besparing; hvarförutan, i stället att nu gällande rikshufvudbok på särskilda konti skiljer de anordnade beloppen för året och föregående åren, förslaget deremot pä samma konto sammanställer hela anordningslikasom hela tillgångsbeloppet; och äro de, vid jemförelse emot riksstatsbeloppen, uppkommande differenssummor tillförda, hvad utgiften angår, efter omständigheterna, dels särskilt inrättade konti för hvarje hufvudtitels besparing och brist, benämnda besparings fonder nas konti, dels äfven ett konto, kalladt statsregleringens öfverskott och brist, dit äfven inkomsternas öfverskott och brister öfverföras äfvensom de s. k. utgifterna å öfverskotten på statsverkets inkomster, i följd hvaraf å detta konto, genom fering från andra konti, sammandragas alla de hufvudbelopp, som verka till statsregleringens slutliga resultat, så att man å detta konto med lätthet kan inhemta, huru detta resultat uppkommer, då deremot, enligt planen för den gällande rikshufvudboken, detta resultat, icke såsom en följd af bokföringens serie, utan genom ny debitering eller creditering framställes å ett mindre bemärkt ställe (Riksgählskontorets general-räkning).
Detta alt jemte ett af Herr Professor 'Ur-Uvenkelt till Utskottet inlemnade yttrande af de mest uplyste och skicklige Läkare häri staden, hwarä Utskottet fastat ett rattwist afseende samt nägra Ledamöters särskilda tankar som härwid pä begäran bifogas, får Utskottet till Riksens Högloft. Sränders egen granskning och afgörande »vördsammeligen öfwerlemna. Stvck-holm den zc> Januarii 1810. Pä Högloft. Ridd. och Adclns Pä Högw. Preste.Ständ, Ledamöters mägnar Lesamöters magnar ioki. 6- Oxenstierna. LtaZnelius. Pä Wällofl. Borgarc-Ständ. Pä Hederw. Bonde-Ständ» Ledamöters mägnar Ledamöters magnar LLcstänkrerr. 8. Uricslon. k. 7. Netre!. Utdrag af Prolocollet, hällit hos RiksénHöglofl. Ständers Allmänna Beswärsoch Oeconomie^Utskott den zo Ian». 1810. SD. Wid justeringen af Ukffottets Betan» tande i anledning af Herr Professor Irakvenkelts M Den i2 Zebruaru. 6iZ Memorial om Läkare-wärden pä Landet m. m. erindrade Herr Borgmästaren Viökorin, att dä bestämmandet af merit-är, för Prester sorn tillika moro Läkare, uti Utstorlec afgjordes, medgaf Herr Borgmästaren, att för KIeälLM».Doclorer endast stulta beräknas g.ne är, af det stal, att Herr
Jag har ett ärende från Madame Bonaparte till din hustru. Är hon uppstigen, den lilla Madame Loulou? Förmodligen — han knep skrattande Junot i örat — när du är det. — Min hustru är i sin salong — hon har besök af en väninna, Mademoiselle de La Feuillade. När Junot nämde Edmées namn, kunde han ej låta bli att se rätt skarpt på Förste Konsuln. Bonaparte förändrade icke en min. Han hade icke lust att ha några förtrogna i sina intimaste affärer, och trots det han visste, att Junot — som kände honom så väl — af hans uppförande på balen hade dragit vissa slutsatser, och att han, för öfrigt, i allt fullständigt kunde lita på denne ungdomsvän, föll det honom dock icke in att inviga honom i denna sak. Han sade lugnt: — Så mycket bättre! Mademoiselle de La Feuillade är en dam, som jag alltid har lust att träffa — hon är förtjusande! Jag tror också, att hon kan vara mig nyttig. Hon har stått i beröring med de flesta Vendéer och kan, utan att ens sjelf ana det, ge mig vigtiga upplysningar. Fouché tror ju jämt — men det är väl hans onda samvete, som slår honom — att faran skall komma från den kanten. Edmée hade behöft hela sin sjelfbeherskning för att låtsa som ingenting, när hon hörde, att Förste Konsuln var inne hos general Junot. Laurette, som också var en smula feberaktig i anledning af detta den store mannens första, oförmodade besök i hennes hem, gaf emellertid föga akt på henne. Hon väntade hvart ögonblick, att han skulle komma in och helsa på henne, men då tiden gick och han inte kom, blef hon misslynt. — Jag tror, jag går min väg, eftersom han icke behagar uppmärksamma mig en smula. Kan du tänka dig något så oartigt? Han, som känt mig, sedan jag var så hög som så — hon visade med handen — och umgåtts dagligen derhemma! Edmée trodde icke, att general Bonaparte kunde vara underrättad om, att hon var på besök hos Junots, och hon ville helst undgå att träffa honom tillsammans med dessa främmande menniskor. Hon svarade derför strax sin väninna: — Ja, gå du bara, Laurette.