Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I afseende härä finner Lanco - Ntstottet sig ej böra lemna obemäldt, huruledes, sedan enligt hwatz förberördt ar, kmi-ciuons nu ägande ^onä, samlad igenom de Irenne ft,LlpoÄive Staudens ansvariga och besvärliga forwaltning, nu egenteligcn utgör ratta styrkan af sainma Standä för Wcrket ingangne och oafbrutet widhäftande garantis, det lärer befinnas rättwist, at i händelse det Hederwärda Bonde-Ständet, pä förberörde sätt, nu korinne, at med de öfrige Ständen uti Lanco-förwaltuingen deltaga , samma deltagande dä beledsagas, med en sa beskaffad uttryckelig, det Heberwärda Bande-StändclS rngäende förbindelse, at Slandet til Werkels M uprätthällande, med desi gemensamma fasta ägendom snswarar för sä stor summa, fäsom hwartil hwardera af ve irenne UespeÄive StandcnS andel uti Laurens mr ägande Konä sig belöper. Dernäst, och da wid et Penningewerks astm!- nittration, det är af högsta wigt, at wid öfwerlöggningarne om WerketS angelägenheter, de Författningar, som derwid finnas nödige, icke stadna uti inaökivitöt; hwilket fler, da uti Befluten twänne Stand kommo at stadna emot twänne; torde en sädan rättelse härutinnan finnas angelägen, at wid dvlike händelser, de twanne Skänds Ledamöters röster, bäde uti Karwo-Utskottet och Uevilionerns altid fä utgöra bestulet, hwilka före det Hedenvärda Bonde - Ständeks deltagande i sörwaltningen, densamma innehaft. Härwid anser Kanoo-Utflottet widare för aldeles otwifwelagtigt, at, i likhet med de öfrige UeIpeöUve
Man är i Sverige 4jopt och allvarligt öfvertygad, att Holsteins besittning endast skulle bringa olycka åt Norden. Man är lifligt öfvertygad omt att det förenade Norden skulle kunna utöfva inflytande på den europeiska politiken genom hvad det sjelft är, men icke derigenom att det besutte en bråkdel af en främmande nationalitet. Holsteins besittning blefve för Skandinavien detsamma som de italienska ländernas för Österrike: en källa till oro, kraftuttömning och ständig förödmjukelse. Det är en kombination, så resonnerar man här, som lika mycket strider mot vår tids hela politiska utvecklingsprocess, som mot Danmarks bittra erfarenhet under de senare åren och den Nordens enhet, som man vill upprätta. Man kan nämligen vil tänka sig två monarker inom ett statsförbund eller en enda monark i spetsen för ett sådant; men svårare blir att tänka sig enoch samma monark säsom ledamot af två särskilda statsförbund, det skandinaviska och det tyska, af hvilka det senare komme att oupphörligt söka undergräfva det förra. Ty så länge en bit tyskt land hör under Danmarks k ro Da, antingen i hel statlig förening eller i personal-union, så länge skall också slesvig-holsteinis-men fortfara att arbeta sig fram till Danmarks märg. Blott en fullkomlig skilsmessa mellan danskt och tyskt kan afbryta denna förstörelseprocess, hvilken, om den genom Danmark inympades på det skandinaviska statsförbundet, skulle småningom angripa äfven det öfriga Skandinavien. Så tänker man allmänt i Sverige, och derför betraktar man Holsteins afskiljande från Danmark såsom ett hufvudvilkor för möjligheten af ett Skandinavien. Må man nu ha rätt eller orätt i denna sin uppfattning, den är emellertid ett faktum och torde, såsom sådant, böra tagas af Danmark i betraktande. Jag tillåter mig här tala i fullkomligt öppen förtrolighet, och jag upprepar derför, att H. exc. Monrads senast tillkänna * gifna afsigter, beträffande Holstein, åstadkommit ett störande intryck. Emellertid kan man mycket väl förstå, att det på grund af dynastiska intressen är synnerligen svårt för Excellensen Mon-rad att helt och hållet kasta Holstein öfverbord. Men kuntle icke dessa intressen tillfredsställas, utan att tyskt land inympades på Skandinavien?
Beträffande beskaffenheten af de aflemnade Utdragen ur Hufvudböckerna för åren 1840 och 184 r > hafva Revisorerne fästat uppmärksamhet vid det förhållande, att Armeens Pensions-Kassas andel i Krigsmanslmsmedlen, af uppgifvet skäl, icke finnes vara lill uppbörd tagen i Utdraget ur 1841 ;°,rs Hufvudbok, då likväl i samma Utdrag bordt synas det belopp, 51,801 R:dr 29 sk. 7 r:st., sorn "Wadstena Krigsmanshus-Kassas räkenskaper för år 1S41 allöra, såsom under samma år till Armeens Pensions-Kassa levereradt, och hvilket äfven blifvit, å Pensions-Kassans vägnar, af dess Ombudsman qvitleradt. Med anledning häraf, får Direktionen i underdånighet anföra, att då kapital-räkningen i Armeens Pensions-Kassas Hufvudbok bör upptaga hvarje inkomstoch utgifls-tilel till det belopp, densamma föråret verkligen utgjort, hafva Pensions-Kassans Adelar af Wadstena KrigsmanshusKassas äldre inkomster för år 1S41 icke kunnat i kapital-räkningen ingå och utföras, innan deröfver erhållits liqvid, som utvisade deras belopp för året; och hvad angår den åberopade, under året 1841 Rån "Wadstena Krigstnanshus-Kassa verkställda levereringen till Armeens Pensions-Kassa, så hafva dessa medel blifvit levererade, dels under den 3o Juni, i afräkning på jhdelarne för år 1840, med 4o,ooo: — dels den 3o December, såsom återstod af ?:delarne för år 1839, med 11,851: 29. 7. Summa B:ko 5i,85i: 29. 7.
För öfrigt halva under alla tider städerna halt högre ersättning för skjutsuingsbesvärets utgörande än landet, och särskildt i Stockholm har icke ens Regeringen egt att bestämma skjutslegans belopp, utan detta bestämmande har tillkommit en särskild stadsmyndighet. Att nu vilja höja skjutslegan på landet ända till 1 rdr 50 öre, är icke i jordegarens intresse, ty om en del jordegare äro skjutsskyldige, så är en annan del icke skjutsskyldig, och dertill kommer, att antingen skulle tjerstemännen, med sina små löner, icke få någon ersättning för sina förökade resekostnader, eller ock skulle statsverket härför betungas med stora utgifter. Det är icke en småsak att, såsom här blifvit ifrågasatt, höja skjutslegan med ända till 50 proc., och redan det att, såsom Utsk:t föreslagit, höja den med 20 proc., torde vara ganska hederligt tilltaget. Jag yrkar bifall till det föredragna mom:t oförändradt, men vill icke motsätta mig Hr von Köchs önskan, att det omordade mom:t c måtte antagas, ehuru jag icke kan finna att det är behöll i gt. Häri hördes flera ledamöter instämma. Hr Wolffelt: Den siste värde talaren har bestridt, att skjutslegan å landet borde uppgå till samma belopp som i stad, på den grund, att skjutsningsbesväret i stad besörjes af personer, som icke skulle kunna förtjena med sina hästar annorlunda än genom skjuts, 1 strid häremot påstår jag, att då i allmänhet städernas skjutshållning besörjes af åkare och dylika personer, som äfven på annat sätt än genom skjutsande kunna förtjena med sina hästar, så kan jag icke finna något skäl hvarföre landt boen - Deu 19 April. 353 böen skall få lägre skjutslega än stadsboen, då de skjutsa samma väg. Samme talare framhöll särskildt, att tjenstemän derigenom skulle få betala en högre skjutslega samt att sål. äfven Staten derigenom skulle få vidkännas förökade utgifter. Hvad beträffar Statens utgifter för reseersättningar, ilar jag redan förut anmärkt, att dessa utgifter betydligt nedgått elter inlörandet af det nya resereglemente!.
Ilplästes Bewillnings-Utffoltets memorial af denna dag, innefattande förslag till jemkning! i Riks-Ständens skiljaktiga meningar rörande Bewillningen. Wid första nämnvfrägan,om capirations-afgiftens bestämmande till i R:dr eller, enligt Ridderfkapet och Adelns tanke, till 4 dagswerken, yttrade stg Grefwe körner, 6öran: Man la» Micke kunna skyllaRidderskapetochAdeln,atti denna fräga Den r 2 Augusti685 fräga hafwa warit egennyttigt, enär koppskatten icke blifwer den afgift, som för dem är känbarast, och det således kan wara dem lika Mycket, efter hwad grund den upbäres. Men dä likafullt andra frägor gä kill nämnd, tror jag något stal wara, att benna äfwen mä följa med. Utskottets förslag gillades. Andra och Tredje nämnd fragorna angående lindring i Tjensiemäns bewillning. Grefwe klörner: I anledning af dee nu Upläste undantag för penninge löntagare, torde jag fä hemställa, om icke detsamma borde gälla äfwen för penstonairer, med icke mer än 200 R.ds pension. Jag tror dek war endast en glömska, akt de förra gängen icke blefwo nplörda kill befrielse, och jagtror denna är sä mycker billigare, som de flesta, med ständiga afdrag pä sina löner, rist en stor del bidragit till sin pension. Zerr Drufva, erindrade, att penstonairer för. Ut, i BewillningsMjkottets första prvjcct, wörö ställde i likhet med penninge löntagare.' Herr Landt-Marskalken stvarade att beflämdhelen likwal fordrade den af Grefwe kckörnec gjorda tilläggning, hwilken ock af Ridderskaper och Adeln bifölls. Fjerde och Femte nämndfragorne godkändes. Sjette fragan rörande arbetsfolk ä landet, som icke är i lagstadd tjenst, uplästcs.
Ex ProtoColIo J. CLorich. Ankom den a3 Junii »8x3. Utlåtande, angående Riks-Statens 6:te .Hufvud-Tittel. V id granskning af anslagen å denna HufVud-Tittel, som innefattar hvad Staten består till milda Stiftelser, har Utskottet, enär hvarje utgift bör synas under den Tittel med hvars föremål den instämmer, funnit det vara lämpligare, att de för Spinnhuset i Stockholm i sammanhang med anslaget för fattigvården derstädes, å denna Tittel upptagna 8000 R:dr, måtte hänföras till 8:de Hufvud-Titteln, der utgifterne för 147° StatsUt skottets Betänkanden. Spinnhusen i Landsorterne förekomma så väl som anslagen för fångarne i allmänhet), men för öfrigt, har någon tillökning eller annan förändring af 6’:te Hufvud-Tittelns summa icke blifvit föreslagen än den, hvarom Riksdags-Fullmägtige Eric Svensson och Johan Olsson Longberg väckt fråga, i afseende på anslaget å Institutet för Blinda och Döfstumma, hvaröfver Stats-Utskottet gemensamt med allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet sig utlåtit; hvilket vördsamt skolat hemställas och anmälas. Stockholm d. 27 Junii 1823. Ankom den 28 Junii 1823. Utlåtande, i anledning af Kgl. Majrts Nådiga Proposition, angående Stats-Verkets tillstånd och behof, i hvad den rörer Riks-Statens 7:de HufvudTittel.
Under den 15 Juni 1861 har till Ivammar-kollegium expedierats nådigt bref, med infordrande af underdånigt utlåtande och förslag i afseende på de åtgärder, hvilka för verkställande af Kongl. Maj:ts och Rikets Ständers i ämnet sammanstämmande beslut äro att vidtaga. 5:o Kongl. Civil-departementet. 57:o af den 16 November 1859, angående D. M. Konungens och Drottningens kröning. (1.) 1860 den 13 Januari i underdånighet anmäld, då dagen för kröningen utsattes. 58:0 den 25 Januari 1860, angående Riksdagens förlängning på en månad. (19.) 1860 ilen 27 Januari i underdånighet anmäld och bifallen. 59:o den 25 Januari 1860, i anledning af Kongl. Maj:t proposition om indragning till kronan af det kronolänsmannen i Sunnerbo härads sydöstra distrikt på lön anslagna bostället Bökhult Södergården JY§ 2 mot kontant ersättning till boställ-innehafvaren. (16.) 1860 den 10 Februari i underdånighet anmäld, och Rikets Ständers beslut meddeladt Kammar-kollegium och Statskontoret för behörig verkställighet. 60:o af den 28 Januari 1860, i anledning af väckta förslag om nya byggnads-Iagar m. m. (29.) Vid underdånig anmälan af denna skrifvelse den 12 Juli 1860, beslöt Kongl. Maj:t, att med pröfningen deraf borde tills vidare anstå, och att samma skrifvelse skulle till behandling förekomma i sammanhang med de uppgjorda förslagen dels till lag angående sundhetsförhållandenas ordnande och dels till ordningsstadga för Rikets städer. 61:o Den 8 Februari, i anledning af Kongl.
Motionen härom blef väl af dåvarande Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskott tillstyrkt, men ogillades sedermera utaf tre stånd, så att denna fråga kom att förfalla. Efter öfvervägande af hvad motionären anfört, linner Utskottet sig endast hafva att undersöka, dels huruvida det må vara lämpligt att, såsom motionären ifrågaställt, till folkskole-lärare hädanefter endast antaga lärjungar från elem en tar-läro verk en, hvaraf indragning af samtlige seminarierne skulle blifva en , dels ock om, äfven i det fall, att folkskole-lärarnes bildande i seminari - Allm. Best.- och Ekon.-Utshollets Betänkande, N:o 67. 5 erne kan finnas böra fortfara, sådane olägenheter må hafva uppkommit af en allt för stor tillvext i de uti seminarierne bildade skollärare-kandidaternes antal, att det på grund deraf må finnas nödigt att minska antalet af seminarierne. Hvad nu först angår förslaget, att endast åt personer, som erhållit undervisning i elementar-läroverk, anförtro folkskolelärare-befattningar, så skulle detsamma, enligt Utskottets öfvertygelse', hafva ganska menlig inverkan på undervisningen i folkskolorna. I anseende till de ringa förmåner, som lärarne vid dessa skolor hafva att påräkna, skulle det i nämnde fall säkerligen högst sällan inträffa, att till folkskole-lärare erhölles annan sökande, än sådan, som, i följd af bristande naturanlag, funne sig förhindrad att med fördel begagna sig af undervisningen i elementar-läroverket och derföre föranlätes att afbryta sin kurs derstädes. En sådan sökande skulle naturligtvis sakna erforderlig skicklighet för undervisningen; och då antagas kunde, att lärare-platsen vid folkskolan af honom betraktades blott såsom nödfalls-utväg att vinna bergning, vore ej heller hos honom att förvänta det nit för befattningen, hvarpå undervisningens framgång beror. Då nu dessutom sådane praktiske öfningar ej i elementar-läroverken förekomma, som äro nödige för utrönande och utbildande af elevens fallenhet att meddela sina kunskaper åt andra, anser Utskottet sig böra afstyrka detta förslag.
Af Anders Söderholtz från Södermanlands län, om a/skaffande af pastoral-examen. Pastoral-examen och densammas lörelöpande disputationsprof hafva så långe varit utdömda af en upplyst och rättänkande allmän opinion, att del är med den största förvissning örn det Hedervärda Ståndets kraftiga understöd för milt syfte, som jag nu vågar föreslå afskaffandet af dessa s. k. lärdomsprof, utan all några andra sältas i deras ställe. Att uppräkna alla de skäl, som blifvit anförda emot de ifrågavarande pastoralprofven, vore att alltför mycket taga det Hedervärda Ståndets tålamod i anspråk, hvadan jag inskränker mig till några få, börjande med ett, som den allmänt öfverklagade bristen på extraordinarie prestmän gilver vid handen. Pastoral-examen, hvarunder jag, för korthetens skull, hädanefter äfven inbegriper det föregående disputalionsprofvet, skall nemligen aflåggas inför Domkapitlets ledamöter, således i stiftsstaden, der följaktligen examinanden måste uppehålla sig en längre eller kortare tid, allt eftersom han förut hunnit förbereda sig eller i mån af sina belygsanspråk, hvilken kostnad alltid medtager ett års inkomst. Pastoral-examen fordrar således en längre eller kortare tjenstledighet, som under närvarande prestbrist blifver allt svårare alt erhålla. Jag känner tillförlitligen alt för två eller tre år sedan, då preslbristen ännu icke uppnått sin närvarande höjd, en Kapellpredikant i Strengnäs stift af sitt Domkapitel vägrades begärd tjenstledighet för pastoral-examens atläggande, emedan Konsistorium icke visste någon utväg för Ijenstens uppehållande i församlingen under hans frånvaro. Med anförande af detta förhållande ingick nu Kapellpredikanten till Kongl. Maj t med en underdånig anhållan om befrielse från pastoral-examen; men denna ansökan biel' af Konsistorium afstvrkt och af Kongl. Majit i nåder afslagen, på föredragning af nuvarande Herr Ecklesiastikministerns närmaste företrädare. Hvad skall väl en prestman göra i ett sådant läll, som det nu anförda?
Efter det sätt, som för valdistrikternas ordnande är föreslaget, och enligt hvilket hvarje domsaga på landet utgör ett distrikt, derest ej dess folkmängd öfverstiger 40,000, och de mindre städerna sammanföras i valkretsar, så vidt ske kan, länsvis, skulle, med afseende på nuvarande folkmängds förhållanden, komma att utses omkring 130 Representanter för landet och 50 för städerna. Då det för samhällsordningens lugn kan vara vigtigt, att valrätten inskränkes till personer af sådana lefnadsförhållanden, som kunna anses lemna någon håg och tid öfriga för ett sjelfständigt deltagande i det politiska lifvet, men detta icke lärer kunna ske efter några fullt tillfredsställande och allmängiltiga grunder, hafva begränsningarne synts åtminstone böra göras så få som möjligt och likartade för alla, så att icke några vissa medborgareklasser såsom sådana uteslutas från ifrågavarande medborgerliga rättighet, hvilket t. ex. enligt nu gällande Grundlag är fallet i städerna med dem, som endast för sjelfförsörjning utöfva ett yrke/enskilde tjenare, vaktbetjening m. fl. Då för öfrigt det ena yrket icke bör mera än det andra berättiga till andel i lagstiftningen, synas skattebidragen till Staten vara den bästa gemensamma måttstocken för bestämmandet af den gräns, nedom hvilken valrätten till Riksdagsman ej må sträckas; och som deltagande för Statens högre intressen icke kan påräknas fullt så långt ned, som intresset för kommunens angelägenheter, bör nämnde gräns sättas något högre än gränsen för rösträtt i kommunen. Med afseende derpå, att egandet af fastighet i allmänhet kan antagas dels utvisa en mera tryggad och oberoende ställning än den vanliga daglönarens, äfven om denne för tillfället eger god förtjenst, och dels medföra ett stort intresse för samhällets förkofran och välgång, hvarigenom äfven en ringa fastighets värde kan betydligt ökas, har likväl valrätten blifvit till förmån för fastighetsegare längre än i fråga om andra, i förhållande till skattebidragen, utsträckt, i det ett så lågt fastighets Bih. till B. St. Proposition N:o 61. värde, som 1,000 R:dr R:mt ansetts böra för egaren medföra valrätt sä väl på landet som i stad.
Ekenman akt, i öfwerensstämmelse med den för honom under samma dag utfärdade Nådiga Jnstruction företaga en resa genom Wermland, Dalarne och Herjeada^ len ända till Frösön i Jemtland, förakt under ledning af redan lemnade anwisningar, pä stallet göra nödiga recognosceringar och observationer till utrönande af bästa sträckningen för denna wäg, harbemälte Major numera fullai ort Kongl. Masts nödiga uppdrag och i underdånighet ingifwit ej mindre de af honom i berörde afseende författade generela och speciela Chartor, jemte detaillerad beskrifning af förekomna locala omständigheter, än en fullständig berättelse om hela förrättningens fortgång med Statistiska anmärkningar och uppgifter samt ungefärligt kostnads-förstag. Bihang. Nro rs. Kongl. Kongl. Maj:k, som funnit denna förrättning, under åsigt till desi föremal, med omtanka och stick, ligyet utförd, har af Handlingarne hufwudsakligm inheurtat, att den projccterade wägen borde sträcka sig fran Carlstad langö Klarelfwcn till Räda, Uddeholm, Oi-ölo öfwer gränsen mot Dalarne till Äppelbo, Ut, nied Wanä rvattcndrag till Siljanöforsi, wester om sion Siljan till Mora, förbi Elfwcdals kyrka och Porphyrwerk, langö Rotelfwen och Ryman till Olingskog i Herjeådalen, öster om Ormvsiön och lill Herrdal at Elfros, öfre Hogdal till Wittwatts, krogen i Jemtland, samt widare till Ratan, Asar, ne, Berg och östersund. Att desi längd, sidogre, narne inberäknade blefwe emellan gs och y6mil,hwar, af likwäl nara 4 t aro uppbrutna, och art anläggandet af ben ouppbrutna delen, tillika med oundgängliga för, bättringar a den redan anlagda, skulle fordra omkring 218.000 karl, och 107,200 enkla öke-daaswerken. Kongl.
Preste-Såndet den 12 Borgare-Ståndet den 12 Bonde-Ståndet den 12 Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående förändring i riikonen för ett till skolhusets i Nyköping utvidgning och reparation beviljadt lån. (Stats-Utsk:s Uti., N:o 55.) S. A. K. I afseende på de af Rikets Ständer, vid riksdagen åren 1844 och 1845, fastställda betalningsvilkor för det då beviljade och af Strengnäs stifs Domkapitel sistnämnde år från Riksgälds-kontoret utbekomna lån af 3,000 r:dr till utvidgande och reparerande af det hus, som af högre lärdoms och apologist-skolan i Nyköping begagnas, har, vid innevarande riksmöte, framställning hos Rikets Ständer förekommit derom, att den, för sagde lån, medgifna ränteoch kapital-betalningsfrihet under 5 år efter lånesummans lyftning måtte, i anseende till den bekymmersamma ställning, deruti stiftets läroverks byggnads-kassa för närvarande sig befunne, varda under ytterligare fem års tid förlängd, helst all anledning vore att kassan sedermera, utan ny skuldsättning, skulle kunna fullgöra den föreskrifna årliga inbetalningen af en femtedel utaf lånesumman, samt tillika erlägga den till 3 procent årligen bestämda ränta. Vid de uti detta ämne hos Rikets Ständer anmälda och upplysta förhållanden och med afseende å ej mindre det föremål, för hvilket nämnda lån blifvit beviljadt, än det mindre betydliga belopp, hvarmed detsamma utgått, samt den jemförelsevis med betalnings-terminerna för andra genom Riksgälds-kontoret utgifna byggnadslån, korta tiderymd, som vid lånets beviljande blifvit för dess återbetalning bestämd, hafva Rikets Ständer, under härvid fästadt förbehåll, att Strängnäs stifts Konsistorium, å stiftets läroverks byggnadskassas vägnar, fortfarande ansvarar för ränteoch kapital-inbetalningarnes behöriga verkställighet, funnit Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse, N:o 33.
An vidare måste man ihågkomma, att del utländska, serdeles det Engelska, med stenkol tillverkade jernet, som förr aldrig kunde uthärda täflan med det Svenska jernet, ' numera genom förbättrade smidesmethoder fullkomligt ersätter detsamma för de fleste behof, så att vårt Svenska ståljern, hvilket förut ansetts oumbärligt, allt mer och mer undantränges af Engelskt jern, tillverkadt med stenkol. Häraf följer, hvilket erfarenheten äfven redan visat, att det Svenska jernet blifver allt mer och mer sällsynt på den utländska marknaden. Enda möjligheten för tillverkaren att kunna täfla med utländningen är att nedsätta priset ä sin vara, så att det kan blifva uträkning för köpmannen att köpa.detta jern. Förhållandet har också varit, under loppet af de sista decennierna, att det Svenska} jernet ouphörligt fallit i pris, och under vissa år har det betalts med endast 13| R:dr pr Sktt. Man har nu, såsom skäl för afslag å Betänk., anfört, att priset å jernet äter stigit, och att jernkonjunkturen är bättre än den förut varit; men jag får fästa upmärksamheten derpå, att jerntillverkaren sjelf häraf icke skördar serdeles inkomster, helst han för sitt yrke måste inköpa icke obetydliga qvantiteter spanmål till ganska höga priser, samt att många jernverk f. n. icke kunna drifvas i brist af vatten, men att verksegare likväl måste underhålla sinasmeder med deras familjer. Jag tror icke att man bör hålla sig till enstaka förhållanden, i fråga om näringarnes framtid, och att det kan vara likgiltigt om stångjernspriset noteras pä börsen i Stockholm till 390 Den 22 Mars e. m. 16 R:dr eller i Götheborg till 16 R:dr 32 sk.; ty factum är, att i samma mån den utländska tillverkningen tilltager i så ofantlig proportion, i samma män måste äfven priset derå falla, och det Svenska jernet nödvändigt följa med. Ser man