Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Riksdagsordningen , ofördröjligen inkomma med fullständig redaction af de uti RiksStånden gillade Grundlagsändrings-förslag, på det underdånig skrifvelse derom till Kongl. Maj:t måtte skyndsamligen kunna expedieras. 7:0 Vägran att instämma uti BondeStåndets inbjudning till Presteoch BorgareStånden, att i afseende på Punkten af SlatsUtskottets Betänkande N:o 54 och i:>.3, angående Mantalspenningarne, foga sig efter hvad Ridderskapet och Adeln samt BondeStåndet beslutit. 8:0 Underdånig anhållan hos Kongl. Maj:t om uteslutande och indragning af det så kallade Årstrycket, samt föreskrifters meddelande i afseende på FörfattningsSamlingens redaction och utdelning. 9:0 Anmodan till ExpeditionsUtskottet att uppsätta Rikets Ständers underdåniga skrifvelse med uppgift på de af RiksStånden godkände Gruudlags-förändringar. 10:0 Beroende vid nedannämnde Utskotts Memorial och Utlåtanden: 366 Den 7 September e. m. StatsUtskottets: Öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets Betänkande, rörande tryckningen af BnndeStåndets Protocoll vid innevarande Riksmöte, samt deras aflefverering till RiksgäldsContoiret. BevillningsUtskottets: I anledning af erhållen återremiss af Utskottets Betänkande angående serskildte förslag till förenklande af Beredningsoch TaxeringsCommitleetnes förrättningar. Lagsamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUlskottens: Med föreslaget tillägg till Utskottens förut afgifne Betänkande, rörande förklaringar och tillägg i Kongl. Kungörelsen den 17 Martii 1824, om ekonomiske besigtningar å Kyrkoherdeboställen, m. m. Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets: I anledning af gjorde anmärkningar emot Utskottets Betänkande, angående yrkad förändring i stadgandet om lästeafgift för fartyg, som förses med Turkiska pass. 11:0
Skall åter GeneralCas - Den 4 April f. ni, 39 san debitera vexeln efter första uppbördscoursen, så försvinner väl skiljaktigheten för den gången och GeneralCassan får samma debet eller 241 R:dr 32 skMen då är redan granden bruten, att vexeln skall tecknas till sitt rätta värde i den stund den hos hvar och en ii i 1 uppbörd kommer eller begagnas. Men vidare, da vexeln skall lefverera* till Räntekammaren är Coursen åter förändrad. Ändteligen, när den ankommer till Hamburg, händer, att den bUr protesterad, och skall då vandra samma vägar tillbaka. 1 stället att, så länge den bokfördes i sin rätta myntsort, den gällde för sitt innehåll med 100 R:dr hela vägen, får nu hvevdera afskrifva ett olika belopp, och all öfverenstämmelse mellan räkenskapen kommer att upphöra, samt i följd deraf, också den nödiga cantrollen.” ■”Likaså blir förhållandet uti en ännu vidlyftigare form, sedan vexlarne ingått i RänteKammarräkningen, hvilket, för sammanhangs skull, Eder Kongl. Maj;t i nåder torde tillåta Comiterade att här i underdånighet utveckla. Ifrån Tullverket öfverlämnäs vexlarne till Räntekammaren i den raan de i uppbörden inflyta. Då måste genast besörjas om deras accept och incassering, för att sedermera i moa af behofvet disponera den inflytande valutam Vexlsrne insändas alltså till de Handelshus som äro anförtrodde denna commission. Nu skulle Räntekammaren debitera dessa vexlar efter Tulluppbördscoursen i Svenskt BancoMen, som ofvan i underdånighet anföres. alla Den 4 April f, ni. dessa vexlar blifva ej accepterade. För en eller annan orsak skull kommer någon, oagtadt I ali försigtighet vid deras emottagande, tillbaka med protest, sorn då mäste utbytas eller ersättas efter det värde som coursen under tiden bestämt, på det att StatsCassan icke måtte blifva lidande genom Courgiörändringen. utan få den primitiva valutan i Hamburger Banco behållen.
Som härwid icke maril nägot att anmärka; Sa uptager 1812 ärs projeclerade Stat enahanda Summa. äoSpitalerS Underhäll t 809 ars Ordinarie Stat uptager: ,66 T:c 21^ k:pr KronoriondeSpan nemälazöst. rsz Ojndeldt . 733 32 —^ ^ 858 3Z — Extra Ordinarie Slaten: Oindeldt 66 32 — 9SZ 16 — r8lo lZ98 Den 22 Novemberr8io ars prsjeclerade Star »pläger: Oindeldt 756 z2 Skillnaden bestar deruti, att Stats - Utskottet ansett följande utgifter böra med detta är ifrän Staten uteflutas och till Stats - Werkers lisa indragas, nemligen:
N:o (j3, öfver Herr C. Hallenborg* motion, åsyftande förändring i liu gällande föreskrifter rörande Cassa-Creditiv åt Hypotheks-föreningar; N:o g5, öfver väckta frågor om afsättande utaf en fond i Rikets Ständers Bank, att användas till lån mot pant af ritorr spanmål; och N:o g6, öfver Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående sökt Credit! v-rätt i Rikets Ständers Bank för Stockholms Stads DräLsel-Commission. Utskottet får, med anledning häraf, endast tillkännagifva, att omförniälde Utlåtanden blifvit, under näsllidne 30 September och 3 October, af öfrige 3:ne Riks-Stånd bifallne; samt alt i följd deraf de erbållne återremisserne icke kunna föranleda till någon åtgärd från Utskottets sida. Stockholm den 6 November 1840. Auk till Exp. Etsk. den Nov., kl. 1 e. ». Memorial med anmälan af en rättelse i Utskottets under N:o 28 aflålne Betänkande. Uli omförmälda Betänkande, innefattande hemställan, alt uppsägning af de så kallade Låne-Baneo-Capitalen icke må för närvarande ega rum, hafva å sidan 9, raden 24, de uti Bancofullmägtiges Memorial i ämnet omförmälda Silfver-Sedlarne kommit ali bland Låne-Banco-Capitalen upptagas. Men sorn Silfver-Sedlarne öro ställde på viss förfallotid och icke på uppsägning, såsom de öfrige Låne-Banco-Obligationerne, har Utskottet, ehuru berörde förbiseende icke kan leda till någon påföljd, likväl ansett sig böra, såsom räLlelse uli ifrågavarande hemställan, anmäla detta löihållande. Stockholm den 6 November 1840. Bill. lill li. St. Tryckt hos A. G. Hellsten, 1840. Baneo-Utskottets Utlåtande, N.o 118. * N:o 118. Ank. till Exp. Utsk. den 18 Nov., kl. 1 e. m.
Som jag afsändt dessa estafette!’, får jag förklara, alt jag ej vid deras expedierande hyste så vidtomfattande planer, och att jag då icke tänkte på någon riksdagstactik eller ens känt, förrän vid detta tillfälle, de tvenne upplysande ordspråk, som i afseende pä densamma nu af Gr. Cronhjelm blifvit anförda. 36 § i utlåt. Biföllos, 3g, 4° och 41 §§ > utlåt. Dessa §§ ansågos ej erfordra någon åtgärd. 42 § i utlåt. N:o 22 och i3 punkten i utlåt. N:o 170 samt 43 § i utlåt. N:o 22 och 14 punkten i utlåt. N:o 170, Biföllos. 44 och 4^ §§ > utlåt, N:o 22, Dessa §§. ansågos ej erfordra någon åtgärd. 46 § i utlåt. N:o 22 och i5 punkten i utlåt. N:o 170 samt 47» 4^ > 49» ^o och §§ i utlåt. Biföllos. 52 § i utlåt. Denna § ansågs ej erfordra någon åtgärd. 53 och 54 §§ i utlåt. Biföllos. 55 § i utlåt. Denna § ansågs cj erfordra någon åtgärd. 38o Den 17 Juli f. m. 56 § i utlåt. N: o 22 samt 16 punkten i utlåt. Gr. Cronhjelm. Då belänk. N:o 22 förevar hos R. o. Ad., vågade jag fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på den fullkomliga obillighet och, såsom jag äfven skulle tro, olaglighet i Utsk:s förslag, att, om någon enskild man har hos statsverket en fordran och ej inom natt och år uttagit assignationen för densamma, han skall vara sin fordran förlustig. Hittills har hos allmänheten varit den tron, att en fordran skall vara lagligt gällande i 10 år.
Då skall ni också ej ha svårt att förmå er man att läsa en liten bit i Idun, äfven o m han tycker att en fruntimmerstidning ej anstår honom. Vill ni försöka hvad ni förmår? Jag skulle här vilja påpeka, huru lätt små missförstånd kunua uppkomma i telefonen. Kanske skola möjligen dessa små anvisningar hjälpa till att försona alla älskvärda abonnenter med — » de rysliga telefonisterna. » B ' örst måste jag dock tillåta mig en anmärkning: abonnenterna tro, att de ha alla rättigheter på sin sida och telefonisterna endast skyldigheter. Detta är ett misstag, men jag fruktar att o m en särskild förordning utgåfves för abonnenternas räkning, skulle de icke göra sig besvär att läsa den — alltför många gånger inträffa saker, hvilka gifva vid handen, att abonnenterna icke ens gjort sig besvär med att genomläsa de få anvisningar, hvilka för deras räkning finnas i katalogerna. Det är j u tydligt, att om » telefonen » skall kunna arbeta väl och säkert — vi tänka oss nu hela telefonmaskineriet — så måste samarbete råda mellan abonnenter o c h telefonister. Ju bättre » tiderna » passas, desto flere samtal medhinnas. Alltför ofta blir en hel rad af rikssamtal försenad, emedan en person icke infunnit sig för samtal på en tid, som han själf begärt. Också är det icke annat än rättvisa, då en person, som kommer ' för sent, blir nekad samtal — ty hvarför skola människor, hvilka ordentligt passa sin tid, vänta på eller kanske rent af träda tillbaka för den opå- passliges skull. Men äfven sådana samtal, för hvilka icke nå- gon bestämd tid begärts, fordra en viss påpasslighet å abonnentens sida. I landsorten finnes en och annan telefonlinie, s o m är jämförelsevis litet upptagen, så att man kan ha hopp att genast erhålla ett önskadt samtal. Den s o m begär ett samtal, bör stå kvar vid telefonen, d. v. s. med hörseltelefonen för örat, tills han eller hon af vederbörande telefonist upplyses o m, huruvida linien är ledig eller icke — om också linien vid abonnentens centralstation är klar för samtal, händer det att nästa station, hviiken man olyckligtvis måste transitera, säger sitt » upptaget ».
Om vi å ena sidan måste medgifva, att samhällen funnits, hvilka, utan att hvila på kri - Veu 22 Maj. stendomens grund, dock uppnått en viss grad af civilisation, så mäste vi också å andra sidan, om vi jemföra dessa samhällen med dem, som grunda sig på kristna läran, erkänna att de sednare gå med sin civilisation i en sannare riktning och till ett skönare mål, som de förra ej kännt, men hvilket vi böra befordra. De anmärkningar, som af Frih. Thure Cederström blifvit gjorda emot denna §, aro i första rummet, att han linner den personliga inställelsen hos kyrkoherden kunna gifva anledning till chikaner, och således böra ur §:n uteslutas. Det finnes likväl ingen möjlighet att blifva af kyrkoherden varnad, utan personlig inställelse, ty varningen kan väl icke ske genom korrespondens. Kan sådant, enl. TTtsk:ts förslag, ske utan chikaner, så lärer det väl äfven kunna låta sig göra enl. K. M:ts Propos. Dessutom fordras redan personlig inställelse hos prestön vid t. ex. lysning, utan att det gifvit anledning till chikaner, och slutligen ber jag att få anmärka något, som måhända kan försona Frih. Cederström med förslaget, nemi. alt just denna rad är ordagrannt hemtad ur Korska dissenterlagen. Jag är fullt förvissad, att alla de ledamöter af R. o. Ad., som här motsätta sig 14:de §:n i K. M:ts Propos., icke gjort det derföre, att de ju icke önska, att alla personer, som finnas i värt fädernesland, böra fortfarande bekänna sig till en kristlig lära, och att således deras yrkande icke haft för afsigt att befordra ett sådant utträdande; utan de hafva utgått från religionsfriheten såsom en grundsats, hvilken icke tål någon begränsning, och derföre måste de konseqvent motsätta sig hvarje lagbestämmelse, som derutinnan kan göra någon inskränkning. Men lika nödvändigt måste det vara, i konseqvens med de beslut K. o.
Det var således först, då alla de gamla fördomarnes makt måste vika för farorna, och Rysslands, Danmarks och Norriges förenade stridskrafter sattes i rörelse, för alt hämma Sveriges Konungs halstarriga fiendtlighet mot den hjerfve, Franska verldsbesegraren, som en folkbeväpning här i landet påtänktes; men i följd af brådskan, planlösheten och oskickligheten, att ej säga illviljan, vid dess organisation och utrustning blef Land/värnet, i stället att gifva en förebild för landets framtida försvarsorganisation, snarare ett medel att fortfarande afskräcka från bildandet af ett på folkbeväpning grundadt nationalförsvar, Likväl var het just ett sådant som behöfdes, då Finland gått förloradt och Aland lemnades i Ryska maktens händer. Den Finska, sjövanda kustbefolkningen förstärkte nu Ryska sjömakten i dubbel män, då den förminskade våra egna krafter; och om vi äfven med ofantliga uppoffringar för en örlogsflotta skulle upprätthålla vår fordna jemlikhet med den Ryska i Östersjön, så förblef dock en sådan n vanmäktig att hindra fiendtlig landstigning ifrån Finska hamnar och Aland, allt ifrån Norrbotten ända till Södra Roslagen, samt hvarje vinter utan all nytta. Då dessutom våra tillgångar icke medgåfvo en sådan tällan, skulle alla våra kuster vara utsatta för samma fara. Sveriges krigsmakt, i stället att förut mot den östra grannen kunna bibehålla sin artfalls-natur, genom krigets genast skeende förflyttande till närheten af Rysslands hufvudstad, mäste således nu ordnas för det vidsträckta rikets försvar. Anfallens möjlighet på en kuststräcka af 200 Svenska mil, gjorde en stående här alldeles otillräcklig. En allmän beväpning blef nödig, för att kunna skynda alt hindra landsättningar eller bortdrifva den fiende som lyckats alt utföra den: och under det att ett, pä sådan beväpning grundadt, central-försvar skulle blifva en borgen för bevarandet af de folkrikaste och förmögnaste delarne af landet, måste den äfven göras nog manstark, att i de derifrån af - Den t 1 Mars f, m. 131 lägsnare delar motstå en fiendes försök, att få fast fot och derifrån framtränga i hjerlal af riket.
Banco, derigenom tvänne af dem blifvit fullkomligt ruinerade, och att ett lika öde utan tvifvel äfven skulle träffa de öfrige, så vida återstoden af Arrendet för åren 1820 och iSar, om hvars utbekommande ansökning redan blifvit gjord, skulle uttagas, men att sådant icke vore billigt, enär berörde Äng under sistnämnde år, sedan Arrendatorn allidit, blifvit för Kongl. Majits och Kronans räkning afbärgad. I anledning häraf, samt uppå de flere uti Bonde-Ståndets den underdåniga ansökningen bilagde Protoeolls-Utdrag för den 28 sisth Februarii anförde skäl, Pehr Pehrsson grundat sitt hopp, att Kongl. Maj:t skulle finna bans och öfrige Borgensmännens sökte befrielse från ifrågavarande Arrende-afgift förtjena Nådigt afseende, med underdånig anhållan derjemte, det täcktes Kongl. Majit i Nåder meddela Rikets Ständer eller deras Stats-Utskott en sådan Nådig Proposition i äinnet, som med billighet och de anförde ömmande omständigheter kunde vara förenlig. Betänkanden. 437 Kongl. Kammar-Collegium, sorn erhållit
De la Gardie och Herr Rosensköld, i synnerhet som jag tror, att det för Fäderneslandet medförde stor skada, om Stenkolsverket finge förfalla; men då jag känner, att 3 Stånd bifallit Betänkandet, och en återremiss således skulle vara utan ändamål.samt Grefve piper, som väckte motion i detta ämne, ej yrkat någon ändring uti Utskottets beslut, utan tvärtom tyckes med detsamma vara nöjd, så skulle jag för min del vilja tillstyrka Ridderskapet och Adeln, att vid förevarande Betänkande låta bero. Herr Munck af Rosensköld: 1 händelse 3 Stånd redan bifallit Betänkandet, som Herr Grefve Mörner yttrat, har jag ingenting vidare att tillägga; mew anhåller, att detsamma då endast må läggas till Handlingarne, samt deri vid icke beledsagas af Ridderskapets och A~ delns bifall. Gusfaf: I anledning af hvad Harr Professor Munck af Rosensköld yttrat, får jag för min del förklara, att jag ej anser någon näringsgren, som åtmindstone ej vore för Samhällets bestånd absolut o, umbärlig, böra medelst skänker af Staten understödjas och uppmuntras. En Näringsgren, som ej bär sig för enskifta, skulle ej kunna drif vas af Staten, utan annu betydligare förlust; och en sådan näring bör nedläggas. Hvad det beträffar, 55att gåra sig oberoende af utländning en,” sker det ej genom ett med förlust förknippadt sträfvande, att inom sitt eget land producera alla sina behof Detta bör nemligen inskränkas blott tili sådsne företag som löna sig. Eljest borde man af ännu mera skäl älven söka producera Salt, helst erfarenheten bestyrker, att man äfven af Östersjöns vatten kan erhålla denna nödvändigt hetsvara.
Ad. åtskiljdes kl. f till 12 på dagen. In fidem protocolli, Albert Munck. Måndagen den 24 Juli 1854. Plenum kl. 5 e. m. Justerades 6 Prot.Utdrag för d. 22 dennes. Uplästes till justering och godkändes Expedit.Utskis under JM 86 afgifna Förslag till R. Stis underd. skrifvelse till K. M:t, om antagande af decimal-system för mått och vigt. Uplästes ett af Hr Gripenberg, Carl Fredr. Wilh., inlemnadt sålydande Mern.: Den 24 Juli. 409 Sorn jag erfarit, att jag under d. 21:sta dennes af R. o. Ad:s Hrr Elektorer blifvit vald till ledamot i Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk., men mina tjensteåligganden ej tillåta mig att nämnde förtroendeplats emottaga, får jag nu densamma mig afsäga. Efter upläsningen häraf och med tillkännagifvande, att Gr. Taube, Edv. Henning, såsom ledamot af Bevilln.Utsk., begärt och erhållit 3:ue veckors ledighet, samt att Hr Charpentier, Gust. Reinh., som blifvit utsedd till ledamot af LagUtsk. återlemnat sin Riksdagsmannapolett, anmodade Hr Gr. o. Landtm. Hrr Elektorer, att utse en ledamot i LagUtsk., i st. för Hr Charpentier, en ledamot i Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk., i st. för Hr Gripenberg och en ledamot att inträda i Bevilln.Utsk. under Gr. Taubes frånvaro. Företog H. R. o.
O (Stals-Utsk:s L’tl:de N:o 224.) S. A. K. Hos Rikets Ständer har blifvit anfördt, hurusom, fastän Calmar domkyrka, uppförd emot slutet af I7:de århundradet, med skäl gjorde anspråk på att räknas bland fäderneslandets skönaste kyrko-byggnader, detta värderika arf från en tid af utmärkt konstskicklighet och storartade förelag likväl mast vidkännas menliga följder deraf, alt erforderliga medel för kyrkans framtida underhäll icke vore anvisade; och då eli sådant redan frän begynnelsen grundlagdt missförhållande mellan behof och tillgångar för byggnadens vidmakthållande med liden orsakat, ali denna kyrka, hvilken äfven af eldsvådor tagit skada, för några tiotal år tillbaka kommit i det skick, alt den syntes vara nära sin undergång, om icke snar och betydlig hjelp kunde beredas, hade Domkyrko-rådets Ordförande bos E. K. M:t i underdånighet anhållit, att de jordar och lägenheter, sorn tillhörde Calmar f. d. fästning, måtte domkyrkan, såsom fond för hennes underhållande, lill everldelig ego upplåtas, i hvilken syltning jemväl Chefen för Ingeniör-korpsen, vid afgifvande af ritning och kostnadsförslag till demolering af Calmar f. d. fästning, den 7 Mars 1825, hos Krigs-kollegium hemställt, alt alla (ill fästningen hörande jordlägenheter, med undantag af sjölinierne lilla Grimskär och Kronön, måtte till domkyrkan, emot vissa^Vilkor, lör alltid öfverlålas. Och sedan E. K. M:t derefter läckts, genom 206 ExpeditionsUtskottets Förslag till underd. Skri frelse N:n 206.
Brefvet af den 2 Nov. 1824, utförde Summa för Lö~ nings Stater ne har hos H. R. o. A. Hr Grefve Cronstedt j Clasj anmärkt, att Spanmålen under lönerne blifvit upptagen till i4,54 1 T;i' men utgör rätteligen endast 14,533 T:r hvilket härrörer deraf, att uti K. M:ts Nåd. RegleringsStat af den 2 Nov. 1824, missskrifningar eller misstag som vid 1825 års Nådiga Staters utfärdande blefvo rättade, i så måtto ägt rum, att Spanmålen under lönen för en Expeditionsbokhållare vid Carlskrona Station upptagits till 5o T:r i stället för 3o Tr, men att deremot en VaktmästareLön vid samma Station, eller i4o R:dr, med derunder beräknade 12 T:r Sprml, blifvit alldeles uteglömd, i följd hvaraf Utskottets beräknade totala AflöningsAnsIag i penningar 435,535 R:dr 36 sk. jemväl borde tillökas med sagde i4o ll:dr, men anslaget i Sp:ml under Lönerne med 8 T:r förminskas; och har Hr Grefve Cronstedt derjemte erinrat, att, sedan erfarenheten nu mera vitsordat, att CivilPersonalen vid Flottans Stationer i Stockholm och Götheborg vid RegleriugsStatens uppgörande år 1824 blifvit för ringa beräknad, densamma ovilkorligen mäste, utöfver nämnde af Utskottet följde regleringsStat tillökas med 7 254 Stats-Utskottets Vid Stockholms Station, Spant un - der Lönen 3o: - i Revisor, Lön ..
Preste-Ståndet emottaga remiss af den Motion, Riksdags-Fullmägtigarne från Calmare Stift, Ilerrar Prostarne Fornander och Wahlbom, framställ till vinnande af enahanda beviljande af Rikets Ständer i afseende på Gymnasiioch Scholaj-hus-Byggnaden i Calmar, sorn dem, hvilkas oundvikliga nödvändighet Consistorium i underdånighet hos Kongl. Maj:t anmält; hafva begge Utskotten ansett 51 o Stats-Utskottets sig böra gemensamt behandla den väckta frågan om ytterligare anslag af 5,ooo R:d., såsom tillökning uti det år 1818 beviljade Låne-biträdet; och enär någon särskild tillgång, såsom säkerhet för det begärde tillökade Låne-anslaget, icke blifvit uppgifven, samt den, som vid sistlidne Riksdag uppgafs till Pantförskrifning för det då såsom tillräckligt antagne Lånets återbetalning, bestående uti de till Byggnads-Cassan för Lärohusen i Stiften, enligt så väl allmänna Författningar som särskilda Kongl. Maj:ts Nådiga' tillåtelser, in» flytande inkomster, nu förmäles icke kunna ens lemna tillgång -till ränte-betalning de första åren; hafva Utskotten, som äfven i allmänhet ansett dylika Låne-biträden, som det ifrågavarande, mindre lämpelige att från Rikets Ständers Bank meddela, såsom med dess egentliga egenskap icke öfverensstämmande; så mycket mindre funnit skäl att tillstyrka förökandet af det Galmare Consistorium beviljade Låne-anslag. Beträffande åter den väckta frågan om ändring af det, som år 1818 af Rikets Ständer föreskrefs, i egenskap af vilkor för utbekommandet af då beviljadt Lån; hafva Utskotten samfält funnit detta ämne, såsom beträffande endast Förvallnings-sättet af Banken, och ett tillbörligt iakttagande af dess nödiga säkerhet, tillhöra Banco-Utskottets enskilda behandling; och detta Utskott får ock deröfver framdeles afgifva särskildt Utlåtande; Betänkande?i. 511 men hvad förenade Utskotten nu anfördt, varder Rikets Höglofl. Ständers ompröfning vördsamt understäldt.
Man skall då icke tvifla om de orsaker, hvilka, sedan de genom tiderna fortgått, slutligen icke allenast skakat thronerne, utan ock rubbat folkens dygd och kraft, eller ock, hvad värre är, försatt dem i en modlöshet, som för sina utbrott aldrig väljer medel. Jag har förutskickat denna betraktelse, för att desto lättare kunna utmärka den högre statsmanna-synpunkt, utur hvilken jag anser företeelserne, vid granskning af Statsrådets protokoll, böra uppfattas. Det är icke småsinnets jagande efter anmärknings-anledningar, som bör leda Konstitutions-Utskottets tillgörande. Det är Styrelsens grunddrag — dess system — dess anda — som Utskottet bör söka urskilja och framhålla, ty, om regerings-grundsatserne icke varit sanna och rättvisa, så måste nödvändigt följderna hafva blifvit ända i det oändliga skadliga. Erfarenheten bevittnar, att falska styrelse-principer hafva bildat den förgiftade källan till de Europeiska Staternas olyckor. Hos flertalet af Furstar har den villfarelsen varit allmän, att Gud anförtrott dem folken, med afseende allenast på deras personliga egenskaper — deras storhet — deras lycka — samt att undersåtarne voro bestämda att tjena till verktyg för deras böjelser, önskningar och lidelser! ”Derföre”, yttrar sig såsom Kronprins, Fredrik den Store, ”detta få”fangliga sträfvande efter bedrägliga lofoffer!. Derföre detta lifliga begär att 'Tåda i allt! Derföre denna obenägenhet att lindra undersåtarnes afgälder! ”Derföre denna tröghet, denna orättrådighet, denna saknad af humanitet! ”Derföre detta öfvermod, som stundom urartat till tyranni! De Regenter ”allenast som förmå höja sig öfver dylika irriga föreställningar, kunna fatta ”och inse, att den rang, om hvilken de i allmänhet äro så ömtåliga — ”är — likasom sjelfva deras thron-upphöjelse, folkens verk, samt att fol”ken gifvit dem makten, icke för att blifva martyrer för deras egensinnighet ”och tjena till lekboll för deras fantasi, utan för att genom dem förvärfva ”sig en stark och rättvis Styrelse.