Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men då ingen mensklig inrättning gifves der tf ister ej röja sig, och då de nty föreslagne Kamrgrne ej kunna i frågan om deras förvaltning annorlqnda anses än såsom de nu va* rande förmyndare, böra Kamrafne i afseende på deras redovisningsskyldighet vara underkastade domaremagten, och det måste således Den 17 Februarii. 429 blifva de af Domstolarne tillika förordnade Förmyndares lika sorn myndlingarnes närmaste franders rätt >4 att jemte det de äga att af Kamtarne erhålla aliade upp-lysningar om egen domsförvaltningen, som de för sig finna nödige Och Kamrarne äro i tillfälle meddela, kunna vid vederbörlige Domstolar tilltala Hamrarne, om någon olaglig åtgärd med myndlingens Egendom af dem vidtages eller högre arfvode än det stadgade, i räketiskapérne upptages o. s. v. På enahanda sätt tnå ock Hamrarne kunna vända sin talan mot fötmyndarne, om de ej behörigen tilldela myndlingatne det årliga underhållet sorn från Kamrarne af detri Uttages. Det följer af sig sjelf att öm lägförändringen sker, i sammanhang dermed dels bör öfverses förhållandet med den i Stockholm inrättade FörmyndareKamaren, dels ock stadgandet i 22 och 23 Cap. ÄrfdaBalken lämpas ef. ter de genom förändringen uppkommande o~ lika förhållaiidén. Om Hamrarne blifva inrättade och den ömsesidiga controll jag företagit iagttages, anser jag den omyndiges rätt vara långt mera tryggad än den nu är, dfels derföre att den förmögenhet Katnrarnes Ledamöter måste anses hvar för sig äga* är en borgen för dera* uppmärksamhet på förvaltningen, dels ocjt derföre att de en för alfa och alla för en deli 433 Dea 17 Februarii, ansvaret och det är ingen trolighet att det då skall hända hvad nu så ofta sker, att omyndiges Egendom anförtros åt personer som icke äga något att förlora, och som när myndlingen blifvit berättigad att fordra redo för förvaltningen af sitt Gods, möter honom med en Cessionsansökning, och den bedöfliga underrättelsen att af hans arf endast återstår — minnet.
Betänkanden, 359 Son, Börje Börjesson, från Halland; Johannes Andersson Myrin, Anders Larsson och Olof Håkansson, från Elfsborgs-län; Johannes Andersson, från Skaraborgs län, samt Erik Ersson, från Örebro län. Utskottet har tagit i noga öfvervägande, hvad sålunda andraget blifvit, och anser sig, efter föregången pröfning af alla hit hörande omständigheter, böra fästa Riksens HöglofL Ständers uppmärksamhet på de landsförderfliga följder, sorn den så kallade Gårdfarihandeln medfört. Då man i allmänhet ansett det medföra skadliga verkhingat, att utländska fabricater och lttxartiklar nationen påfördes, och till förekommande deraf vidtagit ganska kostsamma åtgärder, så synes det icke stå väl tillsammans med denna grundsats, att några få ' medborgare skulle hafva uteslutande handelsrättigheter, under hvilkas skydd de kring rikets alla delar utsprida förbudna öfverllödsvaror. Det har väl icke Undfallit Utskottets uppmärksamhet, att härvid kan invändas, det sådant är missbruk och icke en medgifven rättighet; samt att Kongl. Majit, under den 5 Juni 1822, utfärdat en författning, hvarigenom starka band synas laggda på Gårdfarihandeln, till förekommande afsådana missbruk och denna handels skadliga verkningar; Men Utskottet åberopar häremot en långlig erfarenhet deruppå, att de Öfverklagade missbruken icke kunna Eesv. och Ekon. Utsk. Éetänkanden. genom några författningar förekomma», att mångfalldiga försök förut blifvit, i det afseendet gjorde, och att det just äro de öfverklagade missbruken, som göra sjelfva handelsrättigheten förmånlig och lönande; hvadan man icke för tidigt torde nu hafva kommit till den slutsatsen, alt lill upphäfvandet af de skadliga följderna gifve» ej något annat medel än att upphäfva rättigheten sjelf.
Statskontorets, å Landshöfdinge-ackordsfondens vägnar, utfärdade obligationer, årligen inbetalas 6 procent utaf de infriade ackordernas belopp, hvarvid 4 procents ränta för den vid hvarje liqvid återstående lånesumman beräknas; dock hafva Rikets åren 1847 och 1848 samt 1853 och 1854 församlade Ständer medgifvit nedsättningar i de först bestämda årliga ränteoch kapital-inbetalningarne för ackordsersättningsbeloppen vid Landshöfdinge-beställningarne i Kalmar och Wermlands län. Lån till vattenaftappningar och odlingsf öretag: inom Upsala län: till Majoren J. A. Sundmark, för aftappning af Bo och Gallerå-sjöarne i Elfkarleby socken af Örbyhus härad, å 5,250 R:dr, emot återbetalning af 5 procent årligen å denna summa, dervid 3 procents ränta beräknas å kapital-återstoden; hvilken betalningsskyldighet vidtog år 1847, 4,044: 8. 3,903: 24. k deltagarne i upprensningen af vattendraget genom Mösa-, Ruckoch Hesslinge sjöar till Ekavik vid Mälaren, för beredande af aflopp för vattnet i träsket Blackfjärden inom Lillkyrka och Löths socknar, å 6,000 R:dr; hvilket lån skall återbetalas genom erläggande, jemte kronoutskylderna, af 300 R:dr för åren 1848 med 1877, och 299 R:dr 69 öre för år 1878 6,293: 2. 5,993; 2. » dito i sänkningen af Granebergs och Hallarby sjöar uti Litslena socken, å 6,000 R:dr, dito dito af 300 R:dr för åren 1849 med 1878, och 299 R:dr 69 öre för år 1879 6,599: 69: 6,299: 69.
Annat är förhållandet i England, der på 10 millioner menniskor endast 2 millioner finnas vid jordbruket, hvilka 2 millioner föda sig och de andra 8 millionerne; theorier, rigtiga för detta och andra dermed likhet ägande Länder, passa således aldeles icke för oss; de borde åtminstone grundas på säkrare premisser, än Hypolhesen af en öfverproduetion, som icke äger rum. Omständigheter, som äfven böra tagas i öfvervägande, äro de stora afstånden som linnas i Sverige, och de små transportmedel, som äro tillgänglige, hvilka särdeles försvåra Spannemålcns förande ifrån de orter, der öfverskott äger rum, till dc, der brist linnes; äfven bör ihågkommasLandets 88 Den 15 Mars f. m. Geografiska läge, sorn gör det förmånligare för den enskildte speculanten, att hemta Spannemålen från de gent öfver liggande Östersjökusterne, och i synnerhet från Finland, än långs den Svenska kusten och från Skåne. Ett enda sätt finnes hos oss att tillvägabringa Inrikes Spannemälshandel, men knappt vågar jag yttra det, ty anathémet blir min lott; detta sätt äx Brännvinsbränning i stort, hvarigenom husbehofsbränningen och det dermed följande husbehofsfylleri af sig sjelf skulle upphöra. BrännvinsFabrikerne uppköpte då den för tillverkningen erforderliga Spannemål, hvilken, beräknad efter den nuvarande tillverkningen, 3o millioner kannor, skulle, om endast \ beräknas såsom tillverkad af Säd och f af Potates, likväl uppgå till En million Tunnor, och detta skulle mer än allt annat upprätthålla Spannemålsprisen i Landet samt hindra ytterlighet deri; men ett ännu större föremål skulle härigenom kunna vinnas; tillverkningen skulle då kunna beläggas med en Accis af till exempel 8 skilling per kanna, hvilken, för 3o millioner kannor, producerade en inkomst af 5 millioner R:dr Banko. Hela den directa Beskattningen, bestående af Krono-tionden, JordeboksRäntan och större delen af Roteringsskyldigheten, skulle då kunna efterskänkas, och Kronooch Skattehemman förvandlas till ej mindre än Säterier. För att iakttaga full
Hvaremot Borgaren-Ståndet stadna! i det beslut, att den hufvudsakliga pröfningen af detta mål, borde intill nästa Riksdag uppskjutas . och Riksens Ständer, till svar på Kongl. Majrts Nådiga Remiss, med anmälan härom , i underdånighet anhålla , det Committerades , till utarbetande af plan för en förbättrad fattigvård , afgifne Betänkande och Förslag , samt Utskottens ofvanberörde Utlåtanden, mätte emedlertid serskilt befordras till trycket, och hållas Allmänheten tillhanda, på det allmänna omdömet öfver dessa vigtiga och grannlaga ämnen må , innan nästa Riksdag , hinna stadga sig , och kommande Ständer blifva i tillfälle att, äfven med ledning deraf, öfver förslaget sig utlåta. Herr von Hyne, Georg: Då Riksens Ständer vid förflutne Riksdagar begärt att en sådan Comité skulle nedsättas, som uppgjörde grunden för en allmän Fattigvård, erkänner jag med underdånig vördnad Kongl. Majrts omvårdnad, i det Kongl. Maj:t bifallit en sådan Ständernes önskan, samt förordnat en Comité i detta ändamål; men jag har med mycken förundran afhört Co»litens förslag, och med lika förundran, att de sammansatte Utskotten förenat sig deruti f att ca allmän. fotUS-väpds Dag skulle 8o Den 17 Ko v ernber e. m, vara nyttig för Landet Jag anser dell deremot vara så betungande för landet, att jag ej kari annat än begära afslag å betänkandet. Jag skulle hafva mycket att anmärka emot Betänkandet, grundadt på en 20-årig erfarenhet, såsom Landtshushållare, om jag ville granska deta]jerne i förslaget; men jag tror mig icke behöfva yttra annat, än mill öfvertygelse, att någon sådan författning, sorn ifrågavarande förslag, ej kan för bela Sverige utfärdas, emedan den icke kan inefatta sådan.e stadganden, som voro fördelaktiga på alla ställen i Riket, och hvarmed Folket vore belåtit dock torde det vara en möjlighet att förslaget är nyttigt och lämpligt för Städerne men jag yttrar annu en gäng att det ej är antagit för landet.
Men dervid bör man icke öfvergå till den andra ytterligheten eller alt frånkänna handelsboken allt vitsord, ty det vore lika olämpligt, utan endast fråntaga säljaren rätt till edgång och öfverlåta den åt köparen, så vida nemi. hinder deremot ej möta, hvilka domaren i hvarje fall äger att pröfva. En talare har sagt alt edgång icke ovillkorligen borde föreskrifvas, utan att man borde å hvarje särskildt fall ät domarens pröfning öfverlemna huruvida edgång bör äga rum eller icke. Men detta är just hvad den föreslagna lagen förutsätter och bestämmer; således torde den invändningen icke förtjena något afseende. Vidare har en värd talare, den som sist hade ordet, yrkat, att i lagen borde stadgas en viss tid, inom hvilken handlanden borde underkasta domstols pröfning den köparen tillställda, men af denne sednare klandrade räkningen; och har han derföre föreslagit en preskriptionstid af natt och år. Det är visserligen sannt att man derigenom skulle kunna åstadkomma en inskränkning i den tid, som vanligen åtgår innan affärerne emellan handlanden och säljaren formligen uppgöras; men jag hemställer likväl huruvida det skulle vara lämpligt att gö - 14 Den 4 Mars f. m. ra en sådan ytterligare inskränkning i den bevisningskraft som man numera velat medgifva handelsbok. Jag kan icke eller inse orsaken hvarföre man skulle i detta fall stadga en preskriptionstid af natt och år, då fordringsägare i allmänhet hafva en längre tid inom hvilken de kunna göra sina anspråk gällande. Man måste så vidt möjligt är undvika att lägga allt för tunga band på handel och vandel. Slutligen är emot Utsk. anmärkt att den 4 §:n af den K. proposm blifvit i betänk, utesluten. Såsom skäl för upptagande i den föreslagna lagen af ett stadgande derom har man anfört, att dylika motböcker vore nyttiga och nödiga såsom ett bevisningsmedcl, att lagstiftaren borde anvisa ett bevisningsmedel så lämpligt som detta och att det i alla fall berodde på domarens pröfning hvad vitsord kunde en sådan handling tilläggas.
— Dä medel til någon widsträcktare hjelp icke torde wara gr tilgä, öfwerlemnar Kongl. Maj:t til Riksens Ständers omtanka, at göra denna sä werksam, som med Lantens säkerhet möjligen kan förenas, eller snarare, som Langusns säkerhet kräfwer. Riksens Ständer lära finna, at de Författningar, som i lyckligare tider widrogos i den dubbla afsigten, at befrämja Jerntilwerkningens utwidgande, och at forcffynda desi mffeppning, icke äro i alla delar anwandbare cil nuwarande förhallanden, dä denna hufwudnäring, lidande af en fleräng wanmagt, och horad med undergäng, fordrar egentligen at uprärrhallas. Och äfwen om denna för hela Riker wig - Den z Mars. 171 wigtiga angelägenhet endast berraktas fran den särskilta synpukten af kanguens inrert-sse, anser Kongs. Majit Sig böra anmärka, at, til dervarande af Verra Penningewerks nyttigt utsträckta Lreun och af dest päräknade inkomster, fordras,^ framför alt annar, ar penninze-omloppet underhålles och medel inbringas genom Näringarnes oafbrurna drift. — Kongl. Majit gör Sig derföre i näder förwissad, ar Riksens Ständer lämpa de fordna Förfarcningarne vin Län pä Bruks-etköcker efter Jernwerks-rörelsens närwgrande förhållanden och behof, undanrödja alla för baugueus säkerhet icke vwilkorligen nödiga swarigherer derwid, och genom wisa föressrifrer satta deras Fullmagrige i tilständ at med marden om k-mguen förena en stälig omtanka för Näringens beständ under ännu möjligen inträffande widrigherer och mitzöven. Kongl.
Besinna därtill, att järnet måste hembjudas till staten, som ingenting har att betala med, och att det på hela bruket knappast finns tre arbetsföra karlar att skicka ned i smedjorna. Och ändå står den gamle Soopen så grann och vacker och skakar Gjörtzens koppargudar ur påsarna. I är för girig efter världens goda, mor Ingebritt. Det mena alla. – Fattigdomen föder omtanke, – mumlade hon sträft. – Aldrig har en sådan nöd gått öfver ett folk. Sedan november ha vi ätit barkbröd, och för att kunna hålla dragon gick salig Vibelius själf på åkern som en gårdskarl ända till dess han dignade och uppgaf andan. För fem daler kan jag knappast få ett skålpund socker, en tunna strömming knappast för femtio, och saltet kostar öfver hundra. I morgon ha vi julotta, men inte talg till ett enda ljus. Vi ha ingen prästman, som kan föreläsa Herrans ord, och ingen klockare. Hästarna äro tagna till trossen, och kommer inte drängen tillbaka, är jag förlorad, ty då står gården utan man. Vid Guds nåd, säg mig att han kommer! Hon tryckte pannan mot rutorna, stammande och rådvill. – Han kommer! – svarade Trulsson. – Jag hör steg ute i snön. I detsamma stöttes dörren upp med slammer och larm. Några högröstade knektar i trasiga uniformer stapplade öfver tröskeln, och bakom dem följde en flock af utmärglade vägstrykare, mest ynglingar och gossar. De voro hemskt svartnade och hoptorkade i ansiktet af barkbrödsföda och hade klutar af fårskinn bundna om benen och fötterna. I den bortersta ynglingen igenkände hon drängen, och hon förstod att han var tagen till krigsman och bortfördes med de andra. – Duka nu upp hvad huset har att bjuda, – befallde den ene knekten och blåste i de stelnade händerna. – Här finns intet, platt intet! – svarade hon orörlig. – Hvad som inte bjudes får tagas! I sju timmar ha vi irrat ikring på Tiveden från ödehemman till ödehemman. Huggvärjorna och sporrarna klingade, rösterna sorlade, och mor Ingebritt vaggade fram och tillbaka samt plockade med händerna på förklädet.
— För öfrigt borde hwarje sädan Spelhuswärd wara fördunden wid nedanför projecleradt wike att hos Konungens Besalintngshafwande l den Stad elier ä dck ställe han sig uppehäkrr elier Spelhus halla tänker, promt angliwaaiia de rum elier ställen der han Haz rd-spel idkar, iäiöm ock hälla en noga Journal för hwarje är och för hwarje dag, med anteckning ä ort och Italie uppä alia Personer som Spel Klubben ftequenterar och benna Journal för hwcm tom haldst det begär uppwl-a, hwilket troligen afhäUer dem som äro wäne om sin heder och t synnerhet ynglingar att icke göra en mana deraf; men egenkeligen dillmer denna Comroli gagnelig, akt fa upplysnmaar om Personer lvm spela bort andras eder HuöböudecS penningar snön, ock tili upptäckande af Tfuswerter under Marknader. UraMäier han nägvtdera as desin skyldigheter bör han förlora sin rättighet att hälla Spelklubb, m?n Ilka tulit erlägga den ärliga afgiften iör äret han pä Auction sig ätagit, lamt l händelse Ven redan more liqwiderad bör han, utom förlusten of iörutnamde rättighet, medelst äterlcmnande af Kammar-Collegit nllständs-dref som honom genast bör ftäntogas och ny Lluctwn dä anställas, äfwen stropt erlägga en plikt af minst zvO R-dr Banco elier träda i arrest tili betz nämnde plickr är berald, och hwllken altid tillfolier Fattigelier Kurhusinrättningen i den ort der denna förbrytelse stedt; hwilket dä bär Kammar-CoVegium tillkännagifwas. Som en regel dör det anses att den som icke, pä sätt förest
Henry Schröder “& Comp. i London befullmägtigad såsom dess ombud för ifrågavarande låne“affärs preliminära behandling och denna firma dessutom för sin stora soliditet “inom affärsverlden odeladt åtnjuter ett högt anseende, fanns ej något rimligt “skäl för Fullmägtige att tillbakavisa honom, äfven om namnen på medlemmarne “af det i ftmening med nämnda firma stående consortium i och för låneaffären “hade tills vidare förblifvit för Fullmägtige okända. Sådant var dock icke förhållandet. Dessa namn meddelades Fullmägtige redan från början, och de under “fortgången af underhandlingarne från den förstnämnda bland dessa medlemmar “ingångna, af Herr Heinemann företedda, bref och telegrammer i frågan bekräf“tade detta meddelande fullständigt." Hvad Fullmägtige nu anfört “gäller principielt äfven till alla delar den af “Herrar Revisorer gjorda anmärkning deremot, att Baron R. Erlanger, då han på “egna och öfriga medlemmars af consortium vägnar aflat brefvet af den 10 April “rörande kontraktsunderskrifterna och consortii förklaring att vidblifva de af “kontraktet härflytande förbindelser, icke var försedd med fullmagt dertill för de “sednare. Bankirfirman J. Henry Schröder & Comp:s underskrift var emellertid “redan för sig allena tillräcklig att göra lånekontraktet ömsesidigt bindande och “på samma gång gifva godkännande och bekräftelse åt de deruti upptagna, med 40 Stats-Utskottets Utlåtande J/S 29. “ombudet träffade öfverenskommelse!-; en bekräftelse, som genom nämnda forida “ring vinner en förstärkning, hvars 'effekt är omedelbart bindande för dess utgifvare och i afseende å de öfrige medleminarne utgör en emellan dem oell ut“gifvaren validerande specialfråga.
För de första 10 månaderna förslår mycket väl den nu så allmänt spridda » Hushållsvågen », en tryckvåg, som ger utslag ända upp till 10 kilo. Jag brukar vid vägningarna ställa vågen på ett bord, tar af skålen och ersätter den med en liten oval tvättkorg (eller en bricka) vid barnets längd. Härpå lägger jag nu en liten kudde och de kläder, den lilla brukar få på sig strax efter badet. Jag tecknar mig nu noga till minnes, hvad korg, kudde och kläder tillsammans väga. Då vårt barn nu är färdigklädt, lägga vi det i korgen, denna ställes på vågen, och, medan tjenstflickan från ena sidan och jag från den andra hålla armarne under korgen, så att barnet ej skall kunna falla, läser jag skyndsamt af, hur mycket bruttovigten går till; från denna dragés nu vigten af korg, kudde och kläder. Hvad då återstår utgör naturligtvis netto-, d. v. s. den verkliga vigten. Att anteckna vägningsresultatet är äfven derför nyttigt, att man senare kan anställa jemförelser mellan de olika barnens tillväxt. Elisabeth. Det utsatta priset, 30 kronor, för en uppsats om Konsten i hemmet har tillerkänts fru Ida Elisabeth Björklund, Ljusdal, för hennes insända skrift i detta ämne, hvilken återfinnes på annat ställe i dagens nummer. Synnerligen förtjenstfidl har äfven Dolly Roons uppsats synts oss. Ebon Hoi, som skrifvit öfver Musiken i hemmet, och Inga, som mera allmänt hållit sig till ämnet, nämnas med erkännande. Dessa tre signaturer belönas med hedersdiplom och rättighet att för nästa år (1889) erhålla Idun gratis. Redaktionen. Hvartill vi behöfva termo^ metern. fp|rtl) au skänker nu för tiden bort så mycket g-Å^g öfverflödigt och onödigt till brölloppsgåfva eller hedersskänk, som derefter obegagnadt blir stäldt å sido i ett hörn; mycket klokare vore det väl att på en gång skänka ett hälft dussin termometrar, ty allt mer och mer vinner detta lilla instrument användning i hvarje hushåll, och der det en gång tattat fast fot och verkligen blifvit rätt nyttjadt, får det snart namn af att vara alldeles » oumbärligt ».
De kallas »Heimdalls nio mödrar», emedan han, den rena eldens, gnideldens, gud framföddes genom kvarnstenarnas gnidning mot hvarandra. Angerboda (Angrboða), »den gamla i Järnskogen», det namn, som Gullveig bär, sedan hon blifvit förvisad till nämda skog, der hon förblifver med sina och Lokes barn, ulfjätten Hate och hans bröder, intill Ragnarök. An (Ánn), konstnär under Mimer. Saxo Grammaticus ger Egil, den store bågskytten, bland andra namn, äfven namnet An bågskytten (Ano sagittarius). Anund (Onundr), binamn till Valand. Armt (Örmt), en af de älfvar Tor har att genomvada på vägen till gudarnes tingsstad vid Urds brunn. 182. Arvak (Árvakr), den ene af Sols hästar. 8. Asar (Æsir, sing. Áss), i äldre form Anser. Benämningen i sin vanliga och inskränktare betydelse omfattar Oden och hans ättlingar; i vidsträcktare bemärkelse äfven de i Valhall upptagna gudarne af vanastam. Asabrag (Ásabragr), binamn till Tor. Asbro (Ásbru), binamn till bron Bifrost. Ask (Askr), människoslägtets stamfader, danad af ett träd, som uppvuxit ur ett ollon från världsträdet. Asken Yggdrasil (Yggdrasill), världsträdet Det kallas äfven Mimerträdet (Mimameiðr), emedan Mimer vårdat dess mällersta rot, Saft trädet (Læráðr, Hrár viðr), emedan det näres af safterna i de tre lifskällorna i underjorden, Ödesträdet (Mjötviðr) och Vattenbegärliga karet (Sægjarnker). Se Yggdrasil. Asmegir, Asens barn. Så kallas de i Mimers lund med Balder boende människorna Lif och Leiftraser, som skola varda stamföräldrar för den kommande världsålderns människor.
Uti en jemväl inom Bonde-Ståndet väckt motion (N:o 174) har Riksdagsfullmägtigen Magnus Svensson från Skaraborgs län, under åberopande af de flesta församlingars behof af dels nya dels utvidgade folkskolor, föreslagit, dels att Rikets Ständer måtte anslå den summa att årligen utgå, som till understöd för folkskolor med examinerade lärare erfordrades för att hvarje sådan skola kunde årligen bekomma 250 R:dr, deri inberäknad distriktets andel af folkskoleafgiften, dels att den fond, som Rikets Ständer afsatt för understödjande af mindre och fattigare kommuner med afseende på aflönandet af folkskolelärare, måtte förhöjas till det belopp, att sådana kommuner kunde derifrån understödjas äfven med afseende på uppförandet af nya eller utvidgade skolhus. Men af enahanda skäl, som under nästföregående punkt är anfördt, samt då Utskottet dessutom anser betänkligt att frånträda den hittills tillämpade grundsatsen, att kommunerna böra tillhandahålla lämpliga skollokaler, föranlåtes Utskottet hemställa, att jemväl förevarande motion ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. 104-.O. Till understöd åt sådana församlingar, hvilka till följd af medellöshet icke kunna till erforderligt belopp bekosta aflöning åt sina folkskolelärare, har Kongl. Maj:t begärt för år 1867 ett belopp af 20,000 R:dr; och då det för innevarande statsregleringsperiod till nämnda belopp årligen anvisade anslag befunnits för ifrågavarande ändamål väl behöfligt, tillstyrker Utskottet, att det begärda anslaget, 20,000 R:dr, må anvisas, att från Riksgälds-kontoret utgå. Stats-TJtshottets Utlåtande F:o 66. Vidare har Kongl. Maj:t föreslagit att Rikets Ständer måtte bevilja dels till undervisning i trädgårdsskötsel vid Folkskolelärare-seminarierna för år 1867 ett extra anslag af 3,000 R:dr och dels för inköp och tillredning åfjord dertill, för en gång, 10,000 R:dr.