Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I högstberörda Proposition har E. K. Maj:t i nåder föreslagit, dels att brånvins tillverkning, så framt ej högst vigtiga omständigheter föranledde dess inställande, måtte få utöfvas under alla tider af året, dock att året indelades i 24 terminer, hvilka toge sin början den 1 och 15 i hvarje månad klockan tolf på dagen och räckte till nästa termins ingång, med de bestämmelser i afseende å sönoch helgedags inträffande å nämnda dagar, som mom. 4 och 5 i § 2 af gällande brånvinstillverkningsförordning innehölle, samt att af dessa terminer tillverkaren måtte få välja hvilka och huru många han sjelf åstundade, med den inskränkning likväl, att icke kortare tid i sender måtte till begagnande medgifvas, ån två terminer eller en månad .såsom hittills, dels att stadgandet i 4 § rörande maximum af daglig tillverkning måtte borttagas; men då brånvinsbrånningens frigörande, i afseende å tiden för dess utöfning och beloppet af den dagliga tillverkningen, skulle hafva till påföljd en alltför öfverdrifven såväl produktion som konsumtion af bränvin, hvarjemte fabriker måhända uppstode, som, genom att under hela den tillåtna tiden fortsätta handteringen och dervid använda utländsk spanmål, kunde betydligt nedtrycka Bih. till B. St. Skrifvelse, N:o 118. priset på den Svenska, hafva Rikets Stander ansett de i förevarande hånseenden nu gållande bestämmelser böra bibehållas oförändrade. §§ 5 och 41. Då Rikets Ständer funnit det i 5:te § intagna stadgande, att på samma egendom å landet eller gård eller lågenhet å stads område bränvin icke samtidigt får tillverkas i flera ån ett bränneri, ej heller i samma bränneri flera ån en redskap finnas, numera icke vara erforderligt, hafva Rikets Ständer af sådan anledning ansett den nuvarande 5 § böra ur författningen utgå, i följd hvaraf jemväl de i 41 § för dessa fall meddelade ansvarsbestämmelser blifvit uteslutna. § 6.
I afseende på utgifterna för pröfning af det nya Lagförslaget, för brällvinsredskaps försegling, för ersättning af skjutsfärdspenningar, för löneersältning till Borgmästaren Sturnegk, för tillverkning af bergskrut — 27 — utöfver hvad Krutbruken varit pligtig all lemna, för rolejemkningskostnader, för brukandet af indragna Militieboställen och för observationsprocent å influtna Krigsfonds-mrdel, få Revisorerne, lika med hvad i j83n och i83g årens Revisionsberättelser förekommer rörande utgifter af lika beskaffenhet, vitisorda riktigheten af de skedda dispositionerna. Beträffande ersättningen för bristande prostetunna i Vester-Fernebo Kontrakt, ansågo väl Rikets Ständer vid nästlidne Riksdag frågan af så ringa vigt, att Revisorernes derom gjorda anmälanden fingo förfalla, men nu församlade Revisorer få likväl hemställa, huruvida icke, ehuru summan är obetydlig, densamma borde, för ordningens skull, i Stat såsom vederlag uppföras. Bristen i anslaget för Beväringsmanskapets vapenöfningar 183g är af Rikets Ständer vid nästlidne Riksdag afskrifven. Ersättningen för husröta å indragna Militiebostället Ramsta, äfvensom det belopp, som år i83p utbetalts till Arrendatorn af Pauliströms Kronobruk, hafva, enär inkomsten af nämde fastigheter ingått till Statsverket, i Revisorernes tanke, rätteligen belastat Öfverskolten. Upplysningsvis meddelas, att bostället Rumsta nu är på 3o år utåt renderadt. Charta Sigill a t a -Verke t. Dess Räkenskaper, hvilka för båda revisious-åren blifvit i Kongl, Kammar-Rätten, granskade med anmärkningar, utvisa följande förhållande : år 1338. år 1839. ISeltef. Balans från föregående året:
Då detta förhållande, äfvensom södra stambanans, i jemförelse med den vestra, större brutto-inkomster per mil synes erhålla förklaring dels af folkmängdens olika täthet omkring de särskilda banorna, dels af folkmängdens fördelning utefter vägens längd och al den omständigheten, alt de delar af de färdigbyggda banorna, som blifvit för trafiken först öppnade, varit belägna närmast de 2:ne större städer, hvilka utgöra de färdiga bandelarnes ändpunkter, torde det icke kunna med säkerhet slutas, alt rörelsen å stambanorna skall komma att lemna ens så fördelaktiga resultater när banorna vidare utsträckas. Innevänarnes antal pä tre mils afstånd å bada sidor om jernbanan utgör nemligen, för hvarje mil jernväg, från Malmö till Finjasjön 26,000, från Göteborg till Falköping 19,000 och från Falköping till Göta kanal 13,000. Från Finjasjön till Nässjö utgör folkmängden endast 9,000, och från Göta kanal till Katrineholm likaledes 9,000, samt uppnår först mellan Katrineholm och Stockholm åter en summa af 15,000 innevånare för mil. Deremot synes den erfarenhet, som redan vunnits, med temlig visshet gifva vid handen, alt jernvägarne i vårt land, med det hittills använda anläggningssätl, endast sent kunna komma alt gifva någon ersättning för de å dem nedlagda kostnader.
N:o 110, i ani. af väckte motioner om inrättande af Kommunal-nämnder. Hr Tersmeden, Pehr Reinh.: Då jag varit en af de motionärer, hvilkas förslag man här temligen knapphändigt affärdat, torde det tillåtas mig att till besvarande uplaga de skäl, hvilka Ulsk. till stöd för sitt afstyrkande anfört. Först vill jag likväl i förbigående nämna, alt då jag icke, i likhet med Gr. af Ugglas, afgaf ett fullständigt utarbetadt lagförslag, utan nöjde mig med att endast angifva grunderna, skedde sådant dels af bristande förmåga, dels af en på erfarenheten byggd farhåga, att elt dylikt förslags öde i lyckligaste fall blifvit att sönderbrytas i alla sina fogningar, och sedermera genom uteslutningar och tillsatser göras oigenkännelig! för sjelfva författaren, hvarförutan jag jemväl ansåg, att det bästa sättet för frågans lyckliga lösning vore det af Frih. Alströmer i hans reservation föreslagna. För att nu återkomma till Ulsk:s argumentation, så yttrar det pag. 19, efter att hafva vitsordat sakens nytta och behöflighet, att dylika institutioner redan finnas i sockennämnderna och länens hushållssällskaper. Hvad de förra beträffar, så är det visserligen en sanning, att de höra utgöra sjelfva grunden och första stadiet för en kommunal-förvaltning, men för att kunna upfylla detta ändamål, måste de vara upförda på en hredare basis, på sätt jag i min motion sökt antyda, och icke, såsom nu är fallet, genom sjelfva sin ursprungliga organisation hufvudsakligen vara afsedda till en för presterskapets beqvämlighet inrättad verldslig adjunktur samt till ett slags kronofogdebiträden.
I alla Sjö-Stater äro Lotsvch Bak-afgifter föreffrifne och Ofwerskolter narurligtwis i Stats-Lasell inflytande. Jag anhaller derföre ödmjukeligen, ar äfwen dennaaf BeLänkandec matte ur Högloft. Ridderskapets och Adelns underdåniga hemställan i ämnet urgä. Friherre Leclerström, Uuäolk, förenade sig med Herrar (Haeim 6^!leri8cklölcl och 8cbiitLercrantL, och ansag det icke hafwa tilhörtMtskotten, at utlaka sig, huru med öfwerskottsmedlen borde för hällas. Herr k§or<Z6N8tolpe, /^näerb. Jag erkänner, at jag icke äger fullkomlig kännedom mi förewarande ärende, men fär dock bekänna, ar jag icke kan instämma med hwad en wärd Ledamot Herr Den 2Z Mars. 965 Herr Afwerste 8cbut?.ercrant2 uti sitt Oickgmen yttrat om nödwandigheten at bibehålla gamla wanor, eller den wada han tyckes befara af den föreslagna ärliga tryckta BerättelsenFör ö/rigt har jag sa fullt förtroende til hwad Herr Ofwersten ak 8cbuitLu tilstyrkt, sa ac jag deruti helt och haller instämmer. Herr Larlbeim L^llenscbölä. Ing ar stylvig den wärdiga franwarande Ledamot/ öfwer hwars anförande Herr Laxitam l>lor6eu8tolpe trott sig böra göra en anmärkning, förklara / at han ingalunda pastan, det tryckande af Lots-Werkets Räkenskaper och Handlingar skulle blifwa wädelig, men at han blott icke inser hwad nytta stall upkomma derigenom/ at Allmänheten får kunskap om Lotsars och Fyrwaktares efter behof tilökta Löner m. in. Da Kongl. Maj:t förordnar ett StyrelseWerk, som bör äga det förtroende, at det häruti upfyller sina pligter, förenar jag mig Mven i denna del fullkomligen med hwad Herr Ofwersten ak Lcliulteu yttrat.
Enligt hvad de derom hållna öfverläggningar antyda, äro grunderna för samma beslut att finna icke i någon åsigt, att ett sådant grundlags-stadgande vore onyttigt eller i allmänhet obehöflig!, utan i de omständigheter, dels att den föreslagna ordalydelsen, att haturaliserad utlänning skulle njuta samma rättigheter och förmåner, som infödd Svensk man, kunde komma att väcka åtminstone villrådighet i tydningen oell tillämpningen af föreskriften i 4 g Regerings-Formen, att till ledamöter af Stats-Rådet skola kallas och utnämnas »infödde» Svenske män, och dels att Rikets Ständer ännu icke vore genom något i behörig ordning väckt förslag satte i tillfälle att vidtaga erforderlig åtgärd för stiftande af den Civil-lag angående ordningen och vilkoren för naturalisations beviljande, hvarförutan det ifrågasatta grundlags-stadgandet ko ulme att sakna all tillämplighet. Vid sådant förhållande och då sistnämnde tillfälliga hinder för antagande af det i förevarande hänseende nödiga tillägg i Grundlagen kan vid nästa Riksmötes början blifva undanröjdt, har Utskottet, med föranledande jemväl af en utaf Herr Grefve Taube, 11. /i., ingifven motion, ansett sig böra nu taga i öfvervägande, huruledes ofvanberörde förslag må kunna genom lämplig förändring bringas i det skick, som utesluter den anförda betänkligheten i afseende på tillämpningen af stadgandet i 4 § Regerings-Formen. De uti Konstitutions-Utskottcts ofvanåberopade Memorial närmare utvecklade skäl, sorn i allmänhet tala för jemnande af den hitintills gällande skillnaden emellan den infödde och den naturaliserade medborgaren, i fråga om behörigheten till innehafvande af Statens embeten och tjenstår, utesluta icke afseende å deras mening, som anse inskränkningen fortfarande böra ega bestånd i hvad angår Statens högsta förtroende-embete, Stats-Råds-embetet.
Slutligen och då de talare, som här upträdt, hufvudsakligast fästat sig vid försöken, att kunna motarbeta möjligheten af en blifvande plundring utaf den privilegierade jordens fördelar, så får jag förklara, att jag vid förslagets framställande haft till hufvudändamål möjligheten att bereda en så högst behöflig nedsättning i den oprivilegierade jordens grundränta, hvilken nedsättning, pä sätt jag i motionen haft äran antyda, sannolikt icke kan beredas på annat sätt, än att den privilegierade jorden öfvertager någon del af den andras grundränta. Hr Sandströmer: En af de talare, som efter mig yttrade sig, har sagt, att, genom bifall till motionen, den vigtiga fördelen skulle vinnas, att den privilegierade jorden korame att öfvertaga en del af den oprivilegierade jordens beskattning, hvarigenom det odiösa i nuvar. förhållanden, att ali jord icke drager samma skatt, skulle på ett rättvist sätt uphöra. Afven jag anser, att det vore önskligt om en dylik förändring i beskattningen kunde ega rum på rättvisa grunder, men det nu ifrågavar. förslaget har dock en annan och vidsträcktare syftning. Motionären har väl sagt, att meningen icke vore, att åstadkomma en allmän skatlejemkning, och den talare, hvilken jag nyss antydde, syntes vilja åstadkomma ändamålet egentligen derigenom, att den privilegierade jorden skulle öfvertaga någon del af den oprivilegierade jordens beskattning. Men jag anhåller att få fästa Hrrmes upmärksamhet derpå, att hvad sålunda blifvit yttradt, icke synes stå i full öfverensstämmelse med motionens inne - Den 4 Januari. 39 håll.
Då jag i allo instämmer i de åsigter, som i fråga härom till protokollet den 14 Oktober samma år yttrades af den bland Eders Kongl. Maj:ts rådgifvare, åt hvilken Chefskapet för Ecclesiastik-Departementet då var anförtrodt, anhåller jag nu att få åberopa de skäl och grunder, som för hans tillstyrkande blefvo anförda, nemligen att undervisningen i fysiologi vid medicinska fakulteten i Upsala alltid tillhört Professorn i anatomi, en förening af läroämnen som i fordna tider hade fulla skäl för sig, då den rena descripliva anatomien egentligen är alt betrakta såsom en del af fysiologien, men att om ock det nära sambandet emellan dessa vetenskaper orubbadt fortfore, möjligheten af deras förening såsom läroämnen hos en enda lärare numera upphört, enär de respectiva vetenskaperna, sedan professionen i anatomi och fysiologi stiftades, mångdubblat sitt innehåll, och hvardera för sig nått en utveckling, hvarom man då knapt hade en aning, och enär dessutom lärjungarnas antal vid Universitetet samt, i förhållande dertill, äfven lärarnes undervisningsmöda högst betydligt förökats: att Prolessoren i anatomi måste mera än någon annan af lärarne egna sin tid och sina krafter åt lärjungarnas omedelbara handledning, så att tid icke blefvo honom öfrig att äfven meddela undervisning t något annat, i synnerhet i ett så omfattande och vigtigt ämne som fysiologien, och än mindre att, jemte eget vetenskapligt arbete i anatomien, egna sig åt forskningar inom fysiologien eller vetenskapligt bearbeta dens rama, samt att denna vetenskap, som sysselsätter sig med lagarna för den organiska naturens krafter, vore, lika mycket som vetenskapen om de oorganiska naturkrafterna, experimenterande, och fordrade likaväl som den sednare sina idkares krafter odelade, om något vetenskapen i högre mån befrämjande Bil. N:o 7 d) till Kongl. Maj:ts Nåd.
De nordiska sagorna hafva på senare tider intagit en allt större plats i vår ungdomslitteratur bad0 i skolan och som nöjesläsning. Men vi böra dock * ej låta dem alltför mycket undantriinga den grekiska sagovärlden, som spelar en sadan roll uti konsten och skönlitteraturen. Vi iiro fru Andersson stor tack skyldiga, diirföre att hon här gifvit oss de viilkanda, evigt unga sR,aorna uti en tilltalande och fängslande form. Först få ri ett kortare urval af gudasagorna, sedan komma berattelserna o m Herakles, Tesevs, Edipus, Argonauternas tåg samt slutligen utförliga skildringar från Trojansks kriget och Odyssevs hemfiird. Hvem af oss minnes ej det spända intresse, med hrilket man följde dessa hjältars strider och vadande öden, - och vi äro öfrertygade, att samma kiinslor väckas hos de unga, nar de lasa de s h e - kiska sagorna&gt;. Författarinnans klara och fiingslande framstiillningssiitt samt det tacksamma ämnet iiro en borgen för att detta: arbete blir ej blott en lärobok i skolan utan Sven nöjesläsning i heimnet. Illustrationerna, för det mesta tagna fran afbildningar af grekiska vaser, äro särdeles v d valda. Boken är lämplig för aldern öfrer 12 år. Till fisterland. Reseskildringar af P. Valdenstriiin. Pris 40 öre häftet. Lektor Waldenström reseskildring ar ganska enkel, kanske litet prosaisk till och ined, men den är mycket underh&amp;llicnde och darjämte instruktiv. Han beskriher ej endast hvad han sett och upplefvat under sin färd, utan han redogör afven för de historiska minnen, som iiro fästade vid de orter han passerar, hvilket ofta ger honom tillfalle att beröra allehanda bildande ämnen. S&amp; t. ex. föranleder honom hans besök i Konstantinopel att tala om Xuhnanineds lif och lära, för hvars innehåll han ger en klar och lättfattlig redogörelse. Besöket i Aten ger honom anledning att gifva sina lasare en öfversikt af grekisk^ kyrkans lära och skillnaden mellan densamma och den katolska kyrkans.
’Om du ej hade dina vackra förhoppningar och präktiga drömmar, kära hustru, så skulle vi aldrig kunna vara så rika och glada i vår fattigdom’.” Fru Emerentia förde afvigsidan af handen till sina ögon. ”Den goda själen”, yttrade hon sakta: ”intill sin sista stund trodde han på mig och mina profetior.” ”Men drömmarna och förhoppningarna gingo ju aldrig i fullbordan!” dristade Blenda, efter en stunds tystnad, att invända. ”Nå, betydde det så mycket – vi voro ändå lyckliga, så länge vi hade dem, och någon gång slogo de ju också in.” Blenda förde ömt moderns hand till sina läppar. Nu var det hon som visste hvad komma skulle. ”I tio år”, återtog fru Emerentia, ”ja, i fulla tio år efter mitt och salig fars giftermål drömde jag beständigt att den gode guden hörde vår bön och välsignade oss med en god och skön dotter. Nå, slog drömmen felt? I elfte året såg du ljuset, och från den stunden blefvo vi, trots fattigdomen – och mot något skall man väl strida här i verlden – allt lyckligare, ty nu hade vi dig att bygga luftslott för.” Blenda smålog, och man kunde ej se något vackrare än detta småleende: det var en engels själ, sväfvande öfver randen af en daggig rosenkalk. I detta ögonblick tycktes solen – just då den var färdig att sjunka ned bakom de blomsterklädda kullarna – liksom samla tillsammans allt sitt guld för att kasta det genom det öppna fönstret in i kammaren, der den unga flickan satt lutad mot karmen. Blendas blonda lockar erhöllo en praktfull glans, under det ett helt diadem af gnistrande strålar lekte kring hennes hvita panna. Men solens makt tvingade henne att ihopsluta de djupblå ögonen, och medan det fina ögonlocket skyddande drog sig öfver dessa hennes själs trogna speglar, medan den mörka ögonfransen, i hvilken en tår ännu glittrade, tecknade sig mot kindens sammetslena hy, betraktade modern på afstånd med ett slags afgudisk dyrkan det sköna, jungfruliga barnet – ty ännu var Blenda knappt en fullvuxen flicka. Solen drog bort, och vår hjeltinna slog åter upp sina vackra ögon. ”Kors, hvad ser mamma på?”
5 U. d:o d:o; 3:o Bokhållarne, Revisorn och Canzlisten i Commissariatets Expedition, för i5 U d:o d:o; 4:o Kammarskrifvarne och Contoirsskrifvaren samt 8 tjenstgörande extra ordinarie Canzlister och Contoirsskrifvare, för 10 fiC d:o d:o; 5:o Yaktmästarne för 4 Talgljus; 6:0 Kammardrängarne, för 2 1/2 LU. d:o hvardera:; 7:0 Husdrängarne, för 2 LU. d:o, och 8:0 4 extra ordinarie Kammardrängar, för 1 \fi LU. d:o. Slutligen får Utskottet anmäla, att Utskottet anser sig, genom dess nu afgifna Utlåtande, hafva besvarat en af Herr Comministern Dahlgren inom Preste-Ståndet vackt och till Utskottet remitterad motion, så vidt densamma afser upphörandet för framtiden af all provisionel löneförhöjning för Riksgälds-Contoirels tjenstemän. Stockholm den 23 Februari 1841. Reservationer. Af Herr Prosten Östberg: ”Jag reserverar mig emot Höglofl. Utskottets förslag till reglering af Riksgälds-Contoirets tjenstepersonal, samt af dess aflöning, i så måtto, att Referendarie-sysslan skulle indragas. Då håde Herrar Fullmägtige och Commissarierne, uti affordradt utlåtande, enhälligt tillstyrkt, alt Referendarie-tjensten bör bibehållas, så vida ärendena i behörig ordning hädanefter, som hittills, må kunna verkställas, har jag trott mig böra i denna punkt instämma i nämnde Em betsmyndigheters, på fullkomlig sakkännedom grundade, utlåtande och tillstyrka Referendarie-tjenstens bibehållande. Mig synes denna lid vara den otjenligaste att tillstyrka indragningar af ordinarie tjensler i detta Embetsverk, då hvad Rikets Höglofl.
Kammar-kollegii och Stats-kontorets kungörelse den 9 Mars samma år, »hvad som understiger eller blott uppgår till ett halft öre uteslutes, och hvad som öfverstiger ett halft, utlores såsom helt öre»; i följd hvaraf således mantalspenningarne, som i allmänhet utgå med 12 sk. b:ko, men på vissa orter med 8, 6 och 4 sk., istället komma att erläggas med 37, 25, 19 och 12 öre riksmynt. I det förstnämnda hänseendet har Utskottet trott sig kunna antaga, att antalet af de personer, som genom den föreslagna eftergiften af mantalspenningarne vid 17—18 samt 60—63 år, blefve derifrån befriade, i det närmaste komme att motsvara skillnaden emellan antalet af dem som för närvarande erlägga mantals - Stats-Ulskotlels Utlåtande A:o 33. 25 talspenningar och bevillning efter första artikeln, samt således enligt 1854 års Rikshufvudbok kunna beräknas till 76,207 personer; hvadan minskningen uti mantalspenningarnes belopp genom detta antal personers befrielse skulle, med iakttagande af de olika afgiftsbeloppens proportionela fördelning å personernas antal, uppgå till 26,836 R:dr 87 öre; och då härtill lägges den förlust, som beräknats uppkomma genom den förändrade myntberäkningen 7,422 R:dr samt summan ~ 34,258 R:dr 87 öre; minskas i samma förhållande, som mantalspenningarnes hela beräknade belopp i medeltal genom åtskilliga afkortnin gar minskats, eller med 5,120 R:dr skulle således Statsverkets förlust på det hela utgöra . 29,138 R:dr 87 öre;, hvilket torde böra i rundt tal upptagas till R:dr R:mt 30,000 R:dr Stockholm den 19 Februari 1857.
Tersmeden yttrat att frågan varit föremål för vidlyftig diskussion ino.m Utskit, Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder yrkats dels bifall, till och dels återremiss af Utskits förevide framställning och det på grund deraf i 30:de punkten 2:dra mom. afgifne förslag till stadgande, framställde H. Exp. först propos. å bifall till hvad Utskit föreslagit, dervid svarades ja och nej i blandning, och sedermera propos. på återremiss deraf, då svaren utföllo med mångå ja jemte åtskilliga nej; och förklararades ja nu hafva varit öfvervägande. Utskits å sid. 30 och 31 gjorda framställning angide inskränkning af den, låntagare i allmänna diskontfonden medgifna s. k. respR-tid. Frih. Tersmeden: Jag har endast begärt ordet, för att anmärka att här är ett tryckfel; här står nemi. punkt 31; skall vara 43. Hr Printzensköld: Då jag under handläggningen af detta Betänk, icke kunnat godkänna de flesta af de åsigter, som hos BankoUtsk-.t, i afside på bankens lånerörelse, uttalats, är det för mig ett så mycket större nöje att nu åter förklara, det jag med tillfredsställelse erfarit, huru BankoUtskit söker att tillvägabringa ett mera noggrann! fullgörande af vederb. låntagares förbindelser till diskontverket. Jag har aldrig varit af annan tauke i affärsiifvet, än att den största ordning och punktlighet bör i detsamma iakttagas och att utan dessa vilkor något förtroende icke är att förvänta, vare sig i den ena eller andra låneanstalten, och. då det nu framställda förslaget icke har det ringaste till föremål att skada tånesökanden, utan blott att sätta honom ur tillfälle att icke punktligen fullgöra sina skyldigheter, så hemställer jag, att 1!. o. Ad. måtte till punkten lemna bifall. Propos. å bifall till Utskits framställning blef härefter gjord och med ja besvarad. 22idra—26:te punkterna, Utskits förslag biföllos. 27:de punkten, t mom. Bifölls. H.
Ström rensningsmedlens ytterligare användande borde yttras, hafva Utskotten, lika med hvarje klok hushållare, ansett böra beslå deri, alt man först och främst skulle fullborda hvad man med skäl påbörjat; ty alt lemna påbegynta förelag derhän, för att Ater börja och i sin ordning öfvergifva andra, vore att alldeles bortkasta sina penningar. Utskotten hafva således icke ansett lämpligt, att derutöfver tillstyrka någon viss föreskrift, hvarest medlen skulle användas, eller bestämma någon viss gräns, inom hvilken detta användande ovilkorligen borde inskränkas. Deremot hafva Utskotten trott det förbehåll böra göras, att medlen icke må användas till föremål, för hvilka Rikets Ständer beviljat särskilta anslag, hvarmed Utskotten velat undanrödja farhågan att Götha Canal äfven skulle få någon andel af Strömrensningsmedlen; ej eller till redan fullbordade företag, således icke till Södertelje Canal &c. Om Ridderskapet och Adeln behagade genomläsa den långa förteckningen, vid slutet af Utlåtandet, öfver alla de föremål, hvartill man begärt understöd af Strömrensningsmedlen, skulle deraf inhemtas, att det knappast är något enda af de 24 Länen i Riket, der man icke velat hafva någon forss upprensad, någon sjö aftappad, eller något dy - D« 11 8 Jan u a ri i f. m. 2 I t likt. Om anslaget också blifvit fördeladt på dem alla, så bade de blott fått några tusende Riksdaler hvardera, hvilket varit det såkraste sättet att förspilla hela anslaget. Om deremot Ridderskapet och Adela behagade genomläsa förteckningen Litt. A, så inhemtas deraf, alt de arbeten, som med större eller mindre bidrag af Staten blifvit på begynta, men ännu icke fullbordade, redan äro så vidlyftiga, att de årligen anslagne 5o,ooo R:dr förmodligen blifva otillräckliga för dem allena.