Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Enligt hvad motionen i berörde afseende innehåller, hafva samtlige de som på omförmälda sätt lidit skada, af Kongl. Majit begärt understöd och äfven fått sig anvisadt ett räntefritt lån å 22,000 Ridr, motsvarande omkring hälften af den uppskattade förlusten, emot gemensam ansvarsförbindelse för återbetalning af lånets ena hälft den 1 Oktober 1839 och andra hälften vid samma tid 1860. Som likväl, enligt motionärens förmälan, terminen för inbetalningen af lånets första hälft blifvit utsatt så tidigt, att ganska få då ännu hunnit aftröska årets skörd, än mindre afyttra det ringa spanmälsbelopp, som kunde blifva öfrigt till salu, och skörden dessutom, ehuru af god qvalitet, dock till qvantiteten varit under medelmåttan, så att de flesta icke erhållit mer än som till husbehof erfordrades, samt dertill komme att såväl sädessom kreaturs-priserna under sistförflutne höst varit under vanligheten nedtryckta, hade motionären tillika med öfriga hagelskadade hos Kongl. Majit anhållit om ett års framflyttning af den stadgade betalningstiden; men, af skäl att sökanderne sjelfve erkännt att årets skörd varit af god beskaffenhet, hade denna begäran blifvit afslagen, i följd hvaraf de hagelskadade, utaf hvilka högst få egde tillgångar till skuldens inbetalande, måst dertill upplåna Stats-Utskottels Utlåtande N:o 34. 7 penningar och sålunda, isynnerhet som dessa i flere fall ej kunnat erhållas utan emot dryg diskretion utöfver den i lag stadgade ranta, fått vidkännas ytterligare men af den genom hagelskadan dem tillskyndade förlust.
Om det är af vigt, att Statsverket icke belastas med löner till högre belopp, än sorn omständigheterna ovilkorligen kräfva, så är det ock rådligt, att icke under en tid, då särskilda förhållanden ännu möjligen till en del upprätthålla tillfälligt uppdrifna priser och då meningarne om dessa komma att bibehållas eller ytterligare sjunka, äro delade, medgifva, att lönebeloppen erhålla en fastställelse, som gör det nära omöjligt att sedermera lämpa dem efter förändrade förhållanden. Men denna olägenhet af en definitiv lönereglering är dock på intet sätt jemförlig med den, som uppstår, i händelse genom en sådan fastställelse af lönestaterna, hinder skulle läggas i vägen för den förändrade organisation af embetsverken, som allt sedan det nya statsskickets införande varit ifrågasatt, sedan år 1818 behandlad och sednast vid sistförllutna riksdag af Rikets Ständer påyrkad. Denna förändring i organisationen har, efter min uppfattning, många anledningar och jemväl flera ändamål; det är icke allenast en större skyndsamhet och en bättre kontroll, som visat sig erfoderliga, utan förhoppningarne hafva jemväl sträckt sig derhän, att i allmänhet en större duglighet och skicklighet hos embetsmännen skulle åstadkommas genom organisationer, som icke såsom nu bragte hvarje förmåga i äfventyr att under småbestyr, fortsatte under åratal, förslöas och småningom förtäras. Det allmännas vinst skulle ytterligare ökas om ärendenas slutliga behandling komme att uteslutande anförtros åt personer, som voro med desamma fullt hemmastadde, och hvilkas kännedom icke hufvudsakligen grundades på hvad de derom erfarit, under en formel handläggning af enskilda frågor. Dessa och dylika förbättringar äro beroende af den ifrågasatta förändringen i embetsverkens organisation; och om det kan antagas, att denna förändring motverkas genom en definitiv reglering af lönerna, så synes det för Rikets Ständer vara allt skäl att låta densamma anstå. Det har redan visat sig, att regeringen icke är benägen för en vidsträcktare reform af embetsverken; enär den förklarat sig ämna bibehålla Stats-expeditionerna i deras nuvarande Stats-Utskotlets Utlåtande N:o 48.
Utsk. hade alt yttra sig i ani. af en väckt motion om skyldighet för jordegare att uplåta sin jord för .anläggande af elektriska telegrafer. Utsk. bade dervid att göra sig 2 frågor. Finnas sådana telegraf-linier anlagda eller blifva de anlagda? och behöfves i sådant fall ny lag? Att de blifva anlagda i Sverige, dertill gifves f. 11. ingen anledn. och jag bar icke heller hört de talare, som här yttrat sig, säga annat än att ”det är möjligt att dylika skola komma att anläggas”. Hvarföre skall man stifta en lag för något, som ännu icke finnes? den siste värde talaren bar yttrat, att det biltills icke har lyckats att föra telegraftrådarne tinder vatten. Under mina utrikes resor har jag icke eller sett telegraf-linierna annorstädes än utmed jernvägarne, och jag tror alt de vanligen i sammanhang med dem anläggas. Dä låter det sig ganska lätt göra. Vägen är redan inköpt af jernvägs-bolaget och utmed den upsältes på stolpar den elektriska telegraf-tråden ; något afslående af enskildes jord kan då icke komma i fråga; här är åter fråga, om jordegare kunna åläggas att uplåta sin jord lill anläggningar af telegraf-linier, utan att afstå jorden emot lösen, ty derom hafva vi redan lag, och behöfva således icke någon ny. De talare, sorn yttrat sig, anse en sådan förbindelse för jordegaren vara alldeles otvifvelaktig. Jag för min del är af motsatt åsigt och Utsk. var äfven af samma tanka. Jag hemställer, Mine Hrr, om man, på sätt den värde talaren yttrat, vill lägga en elektrisk telegraf-linea genom en trädgård eller genom en åker, antingen det nu må vara under jorden genom rör, som nedgräfvas i den, eller öfver jorden genom trådar, som ledas öfver stolpar, är det möjligt att egaren kan åläggas uplåta sin jord för detta ändamål utan att helt och hållet afstå den ? Jag har mitt åkerfält besädt; jag halmin trädgård planterad. E11 telegraftråd ligger derunder.
Den består, hufvudsakligen, deruti, att Staden och Landsorten förses med behöfliga varor, som från Stockholm införskrifvas och har, i saknad af öfverskotts-producter från Landsorten, hvilka till största delen directe afsättas på Hufvudstaden, icke kunnat dufvas till synnerlig höjd. Från Landet införes till Staden föga andra varor än Ved, Kohl, Bräder, färskt Kött, Brännvin, något Hö och Halm samt Ägg och Trädfrukter för Innevånarnés eget behof. Sjö-communicatronen med Stockholm och Öfrige vid Mälaren belägna Städer har varit ganska mycket försvårad genom uppgrundning af den från Staden ned i Mälaren utflytande I, hvilken dock nu, på sätt här ofvan redan är i underdånighet omförmäldt blifver försatt i segelbart skick. För det närvarande kan Staden icke utöfva något märkligt inflytande på Landets kultur, näringar och konstflit. En Läderfabrik och en Urfabrik äro i Staden inrättade; Och finnas der t Apothek, i5 Handlande med ii Hand elsbet jenter, samt 69 Handtverkare i särskildta Skrän med 3g Gesäller och 3y Lärgossar. Dessa Handtverksidkare hämta i allmänhet, sitt mästa arbete från andra Städer och Landsorter och kunna icke, på eget förlag, drifva verkstäder med någon särdeles förkofran eller behållning. De begagna derföre Jordbruk och planterings-arbeten till Binäring. I Staden finnas ock 5 Burskap ägande Skeppare med 9 Fartyg. Till Stadens förmon gälla samma prohibitiva föreskrifter, som 1 berättelsen angående Upsala äro nämnda. Till ofvannämnde odling af finare köks-vexter användas årligen land jord, som med mycken omsorg skötas och hvaraf årliga inkoros ^ skattas till vid pass 2000 R:dr Banco. Den öfriga öppna jorden brukas — 39 — Sadesoch Potatoes-odling, emedan den i anseende till sin sämre beskaffenhet, icke kan användas till producerande af mera graulaga vester. Staden har en Skola, hvarest Vexel-undervisnings-method är införd.
Om denna orsak undanrödjes, och, lill deri ändan, Doms fullgörande stadgas såsom vilkor iör vads fullföljande i rån Härads-Rätt och Rådstufvu-Rätt lill Hof-Rätt; så synes anledningen till den förutsättning, att Hof-Rätterne skola, om Lagmansoch Kämners-Rätterne »fskaffas, blifva besvärade nied flere vädjade tvistemål än nu dit inkomma, i och med detsamma vara undanröjd, helst om vadeskillingen i HäradsRätt derjemte K-stämmes till lika belopp med den, som nu i LagmansRätt erlägges, och Domstolarne för öfrigt använda de medel till obefogade Rättegångars hämmande, som Lagen gifvit dem i händer. I betraktande häraf, och då Rikets Ständer, utan afseende derå, huruvida det af Lag-Comiteen författade förslag till ny allmän Civillag en gåug må varda till större eller mindre del antaget eller ycke, hysa den ölvertygelse, att den ifrågaställa indragningen af Lagmans-Rätter och Kämners-Rälter, med undantag likväl af Kämners-Rätterne i Stockholm, hvilka, såsom i Tryckfrihetsförordningen omförmälde, för närvarande ej kunna alskaffas, både börj utan uppskof för sig gå, och jemväl kangenom några mindre betydliga ändringar i nu gällande Lag, tillvägabriugas, hafva Rikets Ständer, som anse Lagmans-Rättens upphörande af sig sjelft leda till den följd, alt den serskilda Öfver-Rätt, för vissa egooch rågångstvister, hvilken i Lagen benämnes Riddaresyne-Rälty bör, i sammanhang dermed, afskaffas, enligt här ofvan antydda åsigter, uppgjort och få härmed till Eder Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning och stadfästelse öfverlemna följande förslag &c.”
I afseende på beloppet af lönerne för Notarierne är det visserligen en sanning, att såsom grundsats bör gälla att lönerna blifva sådane att man till tjensterna erhålla dugliga personer; men en annan vigtig grundsats är ock att man icke bestämmer lönerna annorlunda, än alt innnehafvarne finna fördel af att söka befordran till högre tjenst. K. M. har visserligen föreslagit notarie-lönerna något lägre än hvad Svea HofRätl begärt; men deremot närmare i likhet med Götha och Skånska IIofRmas framställningar. Dervid har hufvudsakligen afseende blifvit fästadt på de sportelberäkningar HofRme samtidigt till K. M. insåndt, enligt hvilka beräkningar, sporllerna antagits böra upgå inom Svea HofRält till 409 R:dr för hvarje Notarie, och i de öfrige HofRma till något mindre. Hr von Hartmansdorff har anmärkt, att arbetsordning och sporlelreglering bordt varaför HofRme fastststålde, innan fråga väcktes om fixa lö - D en 11 April e m. 87" neanslag för IjenstemänneD. För min ile! anser jag den omvända, nu begagnade utvägen vara riktigare, då K. M. svårligen kan meddela en dylik fastställelse innan kändt är, huru stora löner II. St vilja bestå. Frågan om sporllerna och om ändring i sporteltaxan eger K. M. att ensam afgöra. Sedan R. St. beslutat löneförhöjning åt HolR.-nas tjenstemän, beror det alltså af K. M. att reglera deras inkomster så att de blifva lillräcklige för deras bergning och motsvarande viglen af deras (jenster, I fråga om de vilkor och bestämmelser för åtnjutande af dessa löner StatsUtsk. meddelat instämmer jag med Hr von Hartmansdorff deri, att, hvad punkten c beträffar, de af Utsk. begagnade uttryck förefalla mindre lämplige, än de som förekomma i milt förslag, hvilket finues inlaget i StatsRådsrot. ; men detta är en fråga, som helt och hållet hör till arbetsordningen, och således Kan af K.
L. kjessles motioner, om ändring L det nu gällande stadgande, angående ÖfverDomstol i tullmai, m. in. Y. B. 125. 1. i83. X. U. 397. XI. 112.. E. 281. XII. A. io7. — N:o 20. öfver Riksdagsfullmägtigen Johannes Anderssons från Calmar Lån motion, om åläggande för Domstol, som linner part hafva misstagit sig om forum, att honom till rätter bestämdt uppgifven Domstol hänvisa. YB. 126. A. i85. X. U. 397. XI. ti2. XII. A. 107, — N:o 21. öfver Herr August von Ståbis motion, att mål angående nidingstjufnad, hvarom 3, 4 och 5 §§. 42 Cap. MissgerningsBalken förmäla, må upphöra att vara af underställnings egenskap. V. B. 126. A. i85. VI. E. 24. — N:o 22. i anledning af Herr Prosten Mittags motion, om upphäfvande af eller ändring uti föreskrifterna om t iden för begrafningar. V. B. 126. A. i85. VI. E, 24. — N:o 23. öfver Riksdagsfnllmägtige Peter Pehrsson från Calmar Län samt Johannes Johanssons frun Bohus Län ( 124 ) motioner, om upphörande af Domares rätt till andel I sakören. LagUtskottets Memorialer, Betänkanden och Utlåtanden: N:o 5.4- öfver väckta motioner, dels om upphörande af Frälse-ränte-ägares rätt till lösen af skatte-frälsehemman, som säljes utom börd, dels ock angående rättighet för jordägaren att lösa räntan, när densamma utom börd säljes. Y. B. 126. A. i85. X. E. 257. U. 397. XI. 112. XII. A. 107. —- K:o i5. öfver Riksdagsfullmägtigen Eric Erikssons från Westmanland motion, om prasscriptionstid för domfäste fordringar.
Då detta betänk, endast är åtföljdt af reservationer utaf Irenne ibland R. o. Ad:s ledamöter, så liar jag anledn. att förmoda, att de öfriga Stånden, hvilka egentligen äro de, som skola hafva fördel af denna åtgärd, varit dermed belåtna och jag anser således, alt om man kan göra låntagaren till viljes, utan att riskera Bankens säkerhet, så bör man göra det. Hr Carleson, Edv. Henr.: I motsats mot Gr. Gyldenstolpe, anhåller jag om afslag på betänk. Utom de skäl, som Hr af Sillén har för samma mening åberopat, så torde jag få anföra det, att under det, såsom R. o. Ad. vet, fråga är om reorganisation af Banken, hvilket är en gammal fråga, som ännu icke är afgjord, väcker man förslag, jag vill icke säga om inrättande af en tjenst, hvilket skulle strida emot förenkling af machineriet i Banken, men åtminstone om tillökning i de göromål, som åligga tjenslemännen i Banken. Jag hemställer om det kan vara lämpligt och riktigt. Jag tror det åtminstone icke. R. o. Ad. må väl icke heller kunna gifva sitt bifall dertill, inan R. o. Ad. får sig förelagdt ett fullständigt förslag till reglering af Bankens alla tjensteförhållanden, och om R. o. Ad. gör det, så underkastar man sig äfventyret att vid nästa riksdag, t. ex. då det blir fråga om en reorganisation af Banken få gifva åt alla dessa tjenstemän, som nu skulle förrätta dessa göromål och derföre upbära sportler, en sportel-ersättning, hvilket icke torde vara lämpligt eller ändamålsenligt. Detta skäl anhåller jag att få tillägga till hvad Hr af Sillén anfört och afstyrker på grund deraf bifall till Ctsk:s förslag. Hr Printzensköld: Det bevis, som Gr. Gyldenstolpe åberopat för lämpligheten af det ifrågavar. förslaget, hvilket bevis skulle beslå deruti, att Banken nu direkt ifrån K. Befilnde emottager penningar, som genom K. Bef:h:des försorg äro indrifna för Bankens räkning, tror jag icke vara lämpligt.
Loulou — du, som alltid är så söt och förståndig, hjelp du Edmée tillrätta, medan jag helsar på vår käre abbé. Madame de Châteauneuf var kruserlig och gammaldags artig i sitt sätt. Hon talade med en studeradt mild, litet likgiltig stämma, som passade väl till hennes spensliga, ännu eleganta figur och behagliga, blonda ansigte. Det var hennes stolthet, att hon i sin ungdom påstods ha haft tycke med prinsessan af Lamballe, och hon fortfor ännu att accentuera det genom en starkt pudrad, lockig Marie-Antoinettefrisyr, som i valkar stod ut bakom öronen. Nu var hennes ansigte gammalt och fåradt af dessa tio års ångest och bekymmer, men hon bibehöll, trots allt — i sitt leende, i sitt förbindliga tilltal, i sin naturliga och förnäma hållning — det älskvärda och förfinade behag, som kännetecknade det gamla hofvets damer. Hennes son var en adelsman af den förnäma och otillgängliga typ, som revolutionen, långt ifrån att böja, snarare hade gjort trotsigare. Medan hans moder i Frankrike genomkämpade dessa års pröfningar och förtviflan, hade han redan som yngling följt emigranterna och uppfostrats i England hos sin fars familj. Först för kort tid sedan var han återkommen, och tack vare sin moders slughet, vaksamhet och ihärdighet, fann han sig, till skilnad från öfriga emigranter, i så godt som okvald besittning af sin familjs egendom. Louis de Châteauneuf gaf, strax man såg honom, i allmänhet ett högmodigt och satiriskt intryck, men der var i hans väsen en så nobel lojalitet, en så rättrådig fasthet, att man snart glömde det. Till skilnad från den tidens rojalister var han redan tidigt fullständigt utan illusioner angående en restauration, och då han insåg, att der ej var något hopp om att tjena Bourbonerna, hade han tagit sitt parti att tjena Frankrike, och redan genom den förre biskopen af Autun — moderns trofaste vän och rådgifvare under dessa sista års faror — som diplomat stält sig till den nuvarande regeringens tjenst.
I afseende å anslaget för Lotserioch Fyrings-staterna, hvilket i nu gällande Riks-stat upptager dels Statsverkets hela beräknade inkomst af lots-och båk-medlen, dels vederlaget för Danska fyringsmedlen 39,900 R:dr, dels ock värdet af de till lots-staten anvisade indelta räntor 460 R:dr, hade, enligt hvad uti litte punkten förmäles, Kongl. Majit, med antagande att på samma sätt nu borde tillgå, föreslagit att, enär årliga inkomsten af lotsoch båk-medlen, som uti nu gällande Riks-statäro uppförde till 180,000 R:dr, blifvit uti beräkningen af Statsverkets inkomster antagne tili 240,000 R:dr, ifrågavarande anslag måtte varda tillökadt med skilnaden emellan nyssberörde tvänne summor eller 60,000 R:dr, tued tillägg hvaraf till nuvarande anslaget dess summa skulle blifva förhöjd till 280.360 R:dr; — och hade Utskottet tillstyrkt, ait det sålunda beräknade beloppet, tillhopa 280,360 R:dr, mätte af Rikets Ständer anslås för bestridande af de med lotsoch fyrings-väsendet förenade utgifter, och, på sätt hitintills skett, såsom reservationsanslag å Riks-staten upptagas; dock med det förbehåll, att andra inkomster, än de nu afsedda, icke finge för lotsoch fyrings-väsendets behof användas, så att, om utgifterna för något år skulle hafva öfverskrida't inkomsternas verkliga belopp, den uppkomna bristen borde genom de under påföljande år inflytande tillgångar betäckas.
IN Agon arbetsinrättning finnes icke, sedan den i Själevad, genom Kontraktsprosten Holms berömvärda nit inrättade och uppehållna, indragits. I enlighet med Kongl. Förordningen den 25 Maj 1847, hafva särskilda reglementen blifvit fastställda för Länets alla faltigvårdssamhällen med undantag af ett. Såsom hörande till kapitlet om fattigförsörjningen må här icke förbigås att nämnas de inom Länet varande särskilda pensions-stiftelser, enär de alla hafva till föremål att understödja behöfvande. Dessa inrättningar äro: 86 l:o Landsstats pensionskassan, bildad genom enskilda bidrag 1807 och af Kongl. Maj:t i nåder stadfästad den 9 Juni samma år, samt försedd med förnyadt nådigt reglemente den 22 Oktober 1842. Genom en oredlig uppbördsman förvållande led denna kassa under förra qvinqvenniet en betydlig förlust, så att en inskränkning i dess välgörande verksamhet Lief nödvändig, men är nu åter i tillfälle att pensionera alla dertill berättigade enkor och barn, dock har förlusten vållat att icke, på sätt påräknadt varit, pensionsbeloppen kunnat förhöjas. Kassans kapital utgjorde vid 1850 års slut 12,647 R:dr 44 sk. 6 rst. 2:o Beväringsoch båtsmans-pensionskassan, stiftad den 22 Januari 1813, samt af Kongl. Maj:t i nåder bekräftad den 23 Mars oell 30 November samma år. Tillkommen dels af frivilliga sammanskott, dels af Udderökskassornas behållning, hvilka med Kongl. Maj:ts nådiga tillstånd hit aflemnades, har denna kassa varit förvaltad af valde deputerade under Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes inseende och med den föregående äfven delat det missödet, att af samma oredliga uppbördsman blifva plundrad, dock att den så vida varit lyckligare än den förstnämnde, att deri genom Rikets Ständers frikostighet blifvit tillförsäkrad ersättning för sin lidna kapitalförlust.
Inkomsterna utgjorde: af Statscassan 3,699 Ridr 24 sk,; räntor af Hospitalets, till ett värde af 4o3,ooo Ridr uppskattade Hemman, jemte arrenden och hyror, 16,205 Ridr 44 sk. 5 rist.; Intressemedel 4>9^7 Ridr 46 sk. 9 rist; samt i Underhållsafgifter och bidrag af enskilte m. m. io,366 Ridr 14 sk. 1 rist.; eller tillsammans 35,229 Ridr 33 sk. 10 rist.; deruti äfven inberäknadt värdet af i Stat årligen anslagne 241 | Tunnor Krono-tionde-spannemål. Utgifterna voro: underhålls-kostnad 21,626 Ridr 34 sk. io rist., reparationer och onera 5,j5g Ridr 33 sk. 6 rist., aflöning 5,746 Ridr 7 rist., samt öfriga omkostnader 2,834 Ridr 6 sk., eller tillhopa 35,966 Ridr 27 sk. 1 rist. Antalet af de vid samma Inrättningar underhållna och vårdade personer har per medium af åren 1827—i83o utgjort 335, och uppgick år 1831 lill 35o, hvaribland 142 karlar och 208 qvinnor. III. Kongl. Serafimer-Ordens Lazarettet är stiftadt år 1782 och hufvudsakligen grundadt på enskilta donationer. Dess bestämmelse är, att till sjukvård emottaga ineller utvärtes sjuka, ej blott ifrån hufvudstaden, utan ock ifrån Stockholms Lån, hvilka icke anses obotliga, äfvensom sådana personer från andra landsorter, som behöfva undergå större chirurgiska operationer.
Ånej, intet går det med salt vatten. Nåh, kanske stora Näsijärvi? Nej, det är så stilla, så mildt, icke förslår det. Men Kyrönkoski, ja, eller Imatravattnet; husch hvad det skummar i tvättbaljan! Ser J, jungfru, blod ville jag ha, det brann i mig efter blod, men detta blef dock för mycket.” Åter började Annika: ”Och herr Erik Liljeholm, ja, han är död han, och honom söker ingen. Men domen föll ändå, att hans lik skulle nedgräfvas i galgbacken och hans gods falla andra herrar till. Ah ha, men si, jungfru Sigrid gråter icke efter far sin ändå. Hi, hi, hi. Huu, ånej, Annikamor har icke lust att skratta, der var ett så ungt hufvud och vackert; och det var en annan också, som var ung och vacker, som de sköto der på Åland, nog vet jungfrun, den der gossen som ville gifta sig med Storklasens flicka. Nå, vill J veta något, jungfru, kan J läsa, kan J den trollkonsten? Nog skylla de att lilla mor Annika borde brännas för att hon kan mer än andra, men hvad straff borde då den få, som kan läsa? Det är väl värre trolleri, det! Der har hon papper, läs, läs. Jo si, Johan Bertilsson, han lär väl få söka papperet sitt, han.” Mekaniskt emottog Sigrid pappersrullan, utan att ens veta af det. ”Ack, de arma. Gud hjelpe dem. Fru Ebba, Karin! O, Gud styrk dem. Kunde jag dock på ett ögonblick komma till dem. Huru skola de bära allt detta?” utbrast hon. ”Åh, storfolket, hvad felas väl dem?” ”Mor Annika, håna icke de olyckliga, har ni ej sjelf lidit nog bittert af att förlora den ni ansåg som edert barn. Har ni i ert hjerta ingen annan känsla, än hämd, och ni har dock varit så välvillig emot mig”, utbrast Sigrid, som mer än en gång förut sökt förhålla mor Annika hennes ohyggliga hämdlängtan. ”Åh hå, jungfru, hvar och en sitt, hvar och en sitt.
Åker och Äng m.m. Cd o o Skog. 0 ** Aker och Ang m.m. Cd o a sr Skog. ÄkerochÄngm.m. Anm. Lör att möjliggöra p qv.-mil. qv.-mil. tunnland. P p qv.-mil. qv.-mil. tunnland. 03 p qv.-mil. qv.-mil. tunnland. p p qv.-mil. qv.-mil. tunnland. de, hafva de i originalet förekommande bråken af tunnland, ofta öfverstigande milliondelar af , tunnlandet, här uteslutits. Utsäde, skörd m. m. 13 särskilda sädesslagen sådant förhållande, som omförmäles i tab. Litt. H å följande sida. Enligt berörde uträkTab. Litt. ning synes, att länet år 1860 haft i öfverskott till utförsel 23,848 tunnor hvete, 38,364 tunnor råg, 338,567 Tab. Litt. G. Uppgift angående jordbruket i Skaraborgs län under femårsperioden 1856—1860. Fögderi eller Ärliga utsädet per tunnland, beräknadt i tunnor. Behofvet för länet till utsäde, beräknadt i tunnor, år 1860. Stad. Anmärkning. Således antal tunnland åkerjord å Landsbygden af Skaraborgs län använd till odling år 1860 226,967,7 Dito dito tillhörig Städerna i dito dito 2,762,6 alltså uti hela länet 229,730. I originalet förekommande bråk ända till billiondelar äro här uteslutne, med höjning till full enhet af det bråk som öfverstigit B—g. Fögderi eller Stad. P° av . bi 1859. fr g? 1860. IJm1® fcd w ST i 2 CL a P IÖ Ärlig förbrukning på person i medeltal, beräknad i tunnor. Enligt ofvanstående uppgifter utgör alltså medeltalet af årliga förbrukningen på person: å landsbygden tunnor spanmål och tunnor potatis och i städerna 2Jf tunnor spanmål och 2^ tunnor potatis. 14 Skaraborgs län.