Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad åter angår frågan om den likaledes nämnda, i slutet af Regerings-Formens $.4 intagna, föreskriften, att lill Slals-Rådet böra kallas Frälse eller Ofrälse män, så anser Conslitutions-Utskottet frågan om frälseoch ofrälsemäns ömsesidiga anspråk på Rikets tjenster genom Regerings-Formens 28 §. så fullkomligen afgjord, att någon serskild erinran derom icke i t\. $. erfordras, helst allmänna tänkesättet i della afseende med hvarje dag gör sig mer gällande, och erbjuder den ofrälse Bill. till R. St. Prot. t84o. ö Sami. 15 Haft. 1 2 Constitutiojis-Utskottets MemorialiY.-o iS. förljenslen en säkerhet, större än hvarje tillägg, som, i Grundlagarne kan göras till 28 $:s klara stadgande. Constilutions-Utskollet, som lifligt önskar att se spåren af misstroende mellan frälse och ofrälse Svenske män försvinna utur Grundlagarne, anser således nämnde förklaring kunna utur Regerings-Formens 4 §■ borttagas. På dessa grunder föreslår Coust ii utions-Ulskollet till Grundlagsenlig behandling den förändring af Regerings-Formens all den hädanefter må erhålla följande lydelser ”Konungen eger alt styra Riket på det sätt, denna Regerings-Form föreskrifver; inhemte dock, i de fall, bär nedanföre stadgas, underrättelse och råd af ett Stats-Råd, hvartill Konungen kallar och utnämner kunnige, erfarne, redlige och allmänt aktade, infödde Svenske män af den rena Evangeliska läran.” Slockholm den 6 Juli 1840. Reservationer: Af Grefve Spens: ”Om åsyftadt ändamål af Grundlagsförändringar skall kunna vid den påföljande Riksdagen vinnas, bör man noga agla sig att, såsom sinsemellan beroende, framställa två eller flere väsendtligen oafhängiga förslag.
Uti en stor del af do redan sistlidne riksdag inrättade mindre folkskolor, hade också undervisningen blifvit bestridd af lärarinnor, och då äfven främmande länders erfarenhet bevittnade lämpligheten häraf, bade Kongl. Majit funnit skäligt, att åt qvinnors anlitande vid folkundervisningen gifva en större utsträckning, samt fördenskull täckts bevilja qvinna, som vid seminarierne aflagt godkänd afgångs-examen, rättighet att söka anställning såsom lärarinna vid alla folkskolor utom do högre, der undervisningen skall af akademiskt bildade läraro handhafvas, i sammanhang hvarmed Kongl. Majit jemväl beslutat, att vid seminarierne i Skara, Strengnäs och Calmar, från och med nästkommande läseår, endast qvinliga lärjungar tingo emottagas. Innan någon erfarenhet kunnat ådagalägga i hvad mån öfriga seminarier till följd häraf blefve mer än hittills besökta af manliga lärjungar, vore det således för tidigt att åstadkomma någon minskning i deras antal. Beträffande det anslag af statsmedel, som för ett ändamålsenligarc ordnande af undervisningen vid seminarierne erfordrades, hade Kongl. Majit ansett detsamma uppgå för hvarje seminarium till ett belopp af omkring 3,400 Ridr Runt, nemligen: eller för 13 seminarier tillsammans 44,200 Ridr, men då särskilda förhållanden vid något tillfälle kunde göra en nedsättning af det för hvarje seminarium beräknade belopp möjlig, men vid ett annat kräfde dess förhöjande, hade Kongl. Majit föreslagit att Rikets Ständer måtte för berörda ändamål till Kongl. Majits disposition ställa en summa af i rundt tal 45,000 Ridr Runt. I det vid sistlidne riksdag till understöd för lärjungar vid Folkskole-lärareseminarierne anslagna belopp 20,000 Ridr, syntes Kongl. Majit någon förändring icke vara af omständigheterna påkallad.
Männe wi funno oss nöjde, att blifwa betalte pä 16 är, för hwad wi redan bordt hafwa i handom. — Kunde wi wäl medgifwa oss wara utan lidande? Jag wägar tro och säga, att med uppriktighet och utan skrymtan skulle allmänna swarct blifwa instämmande med hwad jag öppenhjertigt nu haft äran anföra." "Meromfbrmälte Fordringsägare äro — att mig mä tillätas begagna det talesättet — nu uti Riksens Högloft. Ständers händer. — Oc kunna blott beklaga sitt lidande, och önska deras räddning derut, ur; men äro icke uti den belägenhet, som om de hade att fordra af private personer, hwilka genom lag, sökningar kunde tillhällas uppfylla stna ingängne löften och förbindelser. — Matte icke Riksens Ständers belä, Dew 14 September. 464 belägenhet och magt nägon tid sträcka sig derhän, att uti frägan emellan Skaten och Undersätaren, den sednare skall »vidkännas lidande derföre, att deh billig» upprättelse eller skadeslöshällande, syncS mindre fbrrnligit med Statens förmäga?' "M«d afseende pä osman anförde sörhällanbe, kan jag altsä icke med Högloft. Stats-Mskottet i denna delen af desi Förslag mig förena; mea jag mäste ock derhos bekänna, att jag ivid en siik skiljaktighet, bcfimer mig uti högsta förlägenhet, huru i fräga warande fordringsägare mägg uti annan wäg kunna blifwa pä det möjeligastc tillfredsställde, och frän oskyldigt lidande räddade, dä omöjelighctcn ligger i wägen, att för närwarande med Contante penningar dem förnöja."
»Nå, hvad sade Jonsons om denna frikostiga gåfva?» »Hvad de sade? Ja, det ska’ jag berätta er, ty det är verkligen karakteristiskt. Jonson blef mycket förtjust och belåten, tackade allra ödmjukast och stoppade penningarne i sin ficka. Troligen räknade han genast ut, att för fyra kronor kan man få en hel mängd supar. Men då madam Jonson fick höra talas om saken, sade hon, att om herr Burström lemnat pengarne till henne, skulle hon ej emottagit dem. Hon hade hittills redt sig utan herrskapet Burströms fyra kronor, och med Guds hjelp skulle hon hädanefter också göra det. Det var ju betecknande för mannens och hustruns olika karakterer, eller hur?» »Ja, verkligen.» De voro nu framme vid generaldirektör Arnells hus. Cecilia spände ned sin parasoll, lutade den mot axeln och ringde på portklockan. »Bor ni här?» frågade herr Vigert. »Ja, en trappa upp. Det är pappas hus.» »Det måtte vara utmärkt trefliga våningar», fortsatte han, i det han såg uppåt huset. »Mycket, i synnerhet vintertiden. På sommaren är det icke trefligt att bo i staden, men mamma och pappa tycka ej om sommarnöjen, och dessutom ha vi i år reparationer på huset.» Hon hade stigit upp på nedersta trappsteget och räckte till hälften ut handen mot honom medan hon talade. »Det der är bestämdt ert eller fröken Agnes’ rum», fortsatte herr Vigert småleende, och pekade upp mot ett öppet fönster i första våningen. »Det ser så ’poetiskt’ och ’svärmiskt’ ut med blommorna och fogelburen i midten!» »Ja, det är vårt rum», svarade Cecilia skrattande. Hon stod ett ögonblick tyst, och betraktade litet fundersamt sin fotspets, derefter såg hon upp och sade hastigt: »Har ni icke lust att i höst komma och helsa på oss, och sjelf öfvertyga er om att vårt hem är trefligt?» Herr Vigert bockade sig och det glindrade till i hans ögon, så att hela ansigtet upplystes deraf. »Tack», svarade han ifrigt, »det har jag visst, – den allra största lust, det försäkrar jag er, fröken Cecilia.
Bankens silfver och guld skall i räkning Myntverket påföras till intrinseca värdet efter gällande myntfot, och bör inom möjligast korta tid i mynt återlevereras; ankommande det på Banco-Styrelsen att, successive i mon af sådan skeende återleverering, nya qvantiteter utgifva. Kopparn påföres Myntverket efter Bankens bokförings värde; och skall, likasom de å serskild räkning contant anordnade förskott, balanceras till återgäldande af Myntverket i den mon inflytande slagskatt eller andra behållningar dertill lemna tillgång. s BancoUtskottets Memorial N.o 112. 25:o När silfver och guld finnes å Myntverket för Bankens räkning innestående till större belopp än som kan medhinnas till uppmyntning inom en tid af 6 veckor, föranstalte Banco-Styrelsen, att öfverskottet genast varder till Banken aflemnadt j. plantsar, hvilkas halt och värde af Myntverket attesteras, under iakttagande derjemte, att hvarje plants till behörig control och säkerhet blifver med en Myntverkets stämpel försedd. 26:0 Banco-Styrelsen eger alt för hvarje qvartal utaf Myntverket erhålla en tabellarisk öfversigt, som fullständigt redovisar för allt det af sistnämnde Verk från Banken eller för densammas räkning emottagne silfver och guld; och skall vid hvarje års utgång räkning emellan Banken och Myntverket upprättas samt i bägge Verken till ömsesidigt godkännande, afslutas. 27:0 Bancofullmägtige skola, till ett antal af minst 4> en af livartdera RiksStåndet, deltaga i den inventering å Myntverket, som iiJanuarii månad hvarje år, och oftare, der så nödigt pröfvas, anställes, på sätt Kongl. Majit finner godt förordna. Skulle dervid, i hvad Banken rörer, något finnas att erinra, må Banco-Styrelsen hos Kongl. Majit derom göra underdånig anmälan. 28:0 Banco-Styrelsen bör, i mon af behof och åtgång af kopparskiljemynt, sig hos Kongl.
Jag får öka den siste talarens tillfredsställelse dermed, att jag uppträder såsom den tredje ledamoten af Ekon.Utsk., som yrkar ålerremiss af delta betänk. Dels hemrest, dels sjuk, bar jag ej deltagit i della utlåt., utan har det blifvit beslutadt under min frånvaro. Jag ber alt i detta afseende få åberopa hvad Frih. Hamilton anfört, och förenar mig med honom. Men då den siste talaren yttrat sin förvåning deröfver, att Ekon.- Ulsk. kunnat inkomma med ett betänk, sådant sorn detta, får jag fästa hans uppmärksamhet derpå, att, samtidigt med afgörandet af della inål, hade Ekon.Utsk. fått emottaga motioner, som gingo derpå ut att nu reducera den indelta och värfvade ammen samt afskaffa all bevärings-exereis; och vid sådant förhållande hade det måhända icke varit så välbetänkt att från R. St. inkomma med skarpa påståenden i detta hänseende. Gr. Frölich, David: Om man något erinrar sig hvad man i historien läst om behandlingen af sådana frågor som denna, så finner man klart, att det är hvarje makts vanliga taktik alt söka genom underhandlingar draga ut på liden så länge som möjligt, då det gäller att försvara en dålig sak. Frågan här ur således icke endast alt svagt understödja Regeringen för att tillvägabringa en underhandling, som kunde leda till ett önskadt resultat, utan att yttra sig 8 11. 8 58 Den 3 J 11 11 i c. m. pä det säll, att det nr otvifvelaktig! livad nationens önskan i detta fall är. Jag har ingenting emot tendensen af de ordalag Hr Hjerta föreslagit, men jag tror, att man bör nyttja kraftigare uttryck. Jag ville för min del säga ungefär så bär: Såsom representanter af Svenska folket anse Pi. St. icke någon uppoffring för stor, när det är fråga om att vindicera sin sjelfständighet.
Jag förnyar min anhållan om bifall till betänkandet, Gr. Anckarsvärd, Carl Henr.: När de lagkloke komma att tvista i en lagfråga, så synes det icke vara alldeles olämpligt, om den icke lagkloke äfven vill efter sin uppfattning och med tillhjelp af sitt sunda förnuft deltaga i öfverlaggningen, Jag biträder den åsigt, som Hr Cederschjöld yttrat, nemi. att det är i högsta måtto obilligt, att personer, som kallas att afgifva vittnesmål, icke skola erhålla ersättning för de kostnader, hvarpå de i och för inställelsen vid domstolen till vittnesmålets afgifvande kunna Den 16 No v e 111b c r c. ni. blifva bragte, särdeles om de aro så aflägse boende ifrån domstolen, att kostnaden för resor dit kunde blifva snart sogdt ruinerande. Mig synes således, att då sjelfva lagskipningen måste vara det allmännas intresse, så bör äfven det allmänna mellankomma oell ersätta de utgifter för vittnens inställelse vid tingen, då tillgång dertill saknas bos dem , hvilka i första rummet borde vidkännas denna utgift. Hvad beloppet af den kostnad, sorn Staten kunde komma att betala, angar, så förekommer det mig, sorn om den icke skulle kunna blifva så betydlig, sorn en värd talare förmodat. Jag vet visserligen icke bestämdt, huru förhållandet är; men det förefaller mig, som om, genom någon i sednare tider utkommen författning, blifvit stadgadt, till förekommande af tilltalade personers transport från en domstol till en annan för alt undergå ransakning ronde pådiktade brott, att domaren genom skriftvexling skall söka göra sig underrättad om sannolikheten af den vid hans domstol tilltalade personens uppgift att på annat ställe hafva begått brott, hvarom ransakning borde ske.
Och bad honom storliga, och sade: Min dotter är i sitt yttersta; jag beder dig, att du kommer, och lägger händer på henne, att hon måtte vederfås, och lefva. Och han gick med honom; och honom följde mycket folk, och de trängde honom. Och der var en qvinna, som hade haft blodgång i tolf år. Och hade mycket lidit af mångom läkarom, och förtärt dermed allt sitt, och hade dock ingen hjelp förnummit; utan det vardt heldre värre med henne. Då hon hörde om Jesu, kom hon ibland folket bakefter, och tog på hans kläder; Ty hon sade: Kunde jag åtminstone taga på hans kläder, då vorde jag helbregda. Och straxt förtorkades hennes blods källa; och hon kände det i kroppen, att hon botad var utaf den plågon. Och Jesus kändet straxt i sig sjelf, att kraft utgången var af honom; och vände sig om ibland folket, och sade: Ho kom vid min kläder? Och hans Lärjungar sade till honom: Ser du icke, folket tränger dig på alla sidor, och du säger: Ho kom vid mig? Och han såg omkring efter henne, som det gjort hade. Men qvinnan fruktade och bäfvade; ty hon visste, hvad med henne skedt var; och kom, och föll neder för honom, och sade honom alla sanningena. Då sade han till henne: Dotter, din tro hafver gjort dig helbregda; gack med frid, och var helbregda af dine plågo. Vid han ännu talade, kommo någre ifrå Synagogones öfversta, och sade: Din dotter är död; hvi gör du Mästaren yttermera omak? Men straxt Jesus hörde talet, som sades, sade han till Synagogones öfversta: Frukta dig intet; allenast tro. Och han tillstadde icke, att honom någor följa skulle, förutan Petrus och Jacobus, och Johannes, Jacobi broder. Och så kom han i Synagogones öfverstas hus, och fick se sorlet, och dem som mycket sörjde och greto. Och han gick in, och sade till dem: Hvad sorlen I, och gråten? Pigan är icke död; men hon sofver. Och de gjorde gäck af honom.
På grund af hvad sålunda är i underdånighet anfördt och då Stats-kontoret, i öfverensstämmelse dermed, anser det i Kongl, kungörelsen den 14 Januari 1824 och de af Kongl. Maj:t sedermera utfärdade öppna bref på oktroj för enskilda banker intagna uttryckliga stadgande, att staten ej under någon förevändning må varda inblandad i dessa bankers företag, böra, såsom välgrundadt, bibehållas, finner Stats-kontoret sig äga fullt skäl att å Rikets Ständers Revisorers förevarande förslag afstyrka nådigt bifall. Allniäaaa magasins-iircndena. Enär, vid leveranser till slottsoch förrådsmagasinet i hufvudstaden af sådan spanmål, som å auktion upphandlats, någon besigtningsman icke, såsom i landsorterne vanligen tillgår, varit af Slottsproviantmästaren tillkallad, utan denne ensam besigtigat och godkänt den lévererade spanmålen, hafva Revisorerne hemställt, huruvida icke, då leverering till nämnde magasin af uppköpt spanmål äger rum, dervid kunde förfaras på enahanda sätt, som vid en del af landsortsmagasinen, hvarest en magistratsperson och en borgare vid dylika leveranser varit tillkallade.
Afven jag tror, att det skulle medföra större redighet alt få behandla de i denna punkt förekommande frågor särskildt, ty man skulle möjligen vilja bifalla det ena förslaget men afslå det andia o. s. v. För min del är jag af olika tanke med Utsk. i afseende å 3:dje punkten, eller det minsta silfvermyntets halt, enär jag anser det vara i många hänseenden lämpligt, att detta mynt ulpräglas af 8-lödigt silfver. Utsk. har, såsom skäl för den 12-lödiga haltens bibehållande, anfört, att myntet, derest silfverhalten nedsattes, skulle hastigare undergå förnötning, hvarigenom prägeln blefve otydlig. Kort förut säger likväl Ulsk., då det afstyrker silfverhaltens förhöjning i det större myntet, att genom kopparhaltens förminskning myntets hårdhet och uthållighet mot nötning skulle till någon del gå förlorad. Jag vill icke vidare fästa mig vid den motsägelse, hvaruti Utsk. sålunda sig invecklat, och hvilken jag endast påpekat, 'för att visa att det skäl, Utsk. anfört mot en större tillsats af koppar i det lägsta silfvermyntet, än för närvarande äger rum, icke håller streck. Man har äfven påstått, att det 8-lödiga silfvermyntet skulle hafva ett mindre vackert utseende. I sådant hänseende behöfver jag endast erinra, att från Gustaf III:s och Carl XIII:s tid vi äga flere mindre silfvermynt af 8-lödigt silfver, hvilka ingalunda kunna sägas hafva ett fult utseende. Jag anser således, att det minsta silfvermyntets utpräglande af 8-lödigt silfver icke skulle medföra någon olägenhet hvarken i afseende å myntets utseende eller hållbarhet och anhåller till följd häraf, att R. o. Ad. behagade återremittera 3:dje punkten i nu föredragna afdelning af Utsk:s utlåt., på det att ändring deri, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts Propos. måtte ega rum. Frih. Palmstjerna: Hr Björnstjerna har ganska riktigt erinrat, att denna punkt innehåller 3:ne särskilda frågor, ehuru Utsk.
Af de motionen bilagda handlingar upplyses, att enkefru Freése, född den 18 Juni 1793, är i saknad af alla tillgångar till eget och sina sex oförsörjda barns underhåll, vid hvilket förhållande, och då den pension hon utaf Arméens pensionskassa kommer att undfå, endast uppgår till det ringa beloppet af 36 r:dr banko, Utskottet anser sig på de skäl, som i öfrigt förekommit, ega anledning tillstyrka, att Rikets Ständer måtte tillåta, att enkefru Freése född Unge uppföres å allmänna indragningsstaten till åtnjutande under sin återstående lifstid af en årlig pension stor 200 r:dr. 33:0. Till Utskottet hafva, från Ridderskapet och Adeln samt Borgare-ståndet, blifvit remitterade serskilda af Frihet re Stjernstedt, August Wilhelm, och herr Chr. Sundin 22 StutsViskottets Utlåtande, N:o 00. väckte motioner, att framlidne Expeditions-Sekreteraren, C■ }1.
Sålunda saknas hos oss föreskrift att rulla öfver beväringsskyldige i andra klassen skall upprättas och tillställas det befäl, som skall denna klass mottaga och vapcnöfva. Kontrollen och redovisningen efter mönstringarna och vapenöfningarna äro föga fullständiga. Chefsembetena sakna all kännedom om förändringarna med det dem tilldelade beväringsmanskap. Äfven de högsta myndigheterna få genom landshöfdingarnes förslag öfver länets beväringsmanskap endast en summarisk redogörelse öfver från mönstring eller möte, uteblifne, friköpte och vapenöfvade; men sakna efter första klassens mönstring all kännedom om afgång, vare sig genom död, värfning eller utflyttning; om de från möte eller mönstring uteblifne haft elier icke haft laga förfall; om de i senare fället blifvit ertappade och till laga påföljd befordrade; med ett ord, om de påräknade beväringsklassernas styrka samt om de stadgade påföljderna för uraktlåtna pligter äro för ändamålet verksamma. Beväringsinrättningen är emellertid en stor nationel angelägenhet, som fordrar en upplysande och säker statistik, hvarförutan beväringspligten icke kan blifva fullständigt genomförd eller det sätt hvarpå dess fullgörande öfvefvakas blifva känd. Kommitterade anse derföre, i likhet med 1858 års komité, att beväringsinrättningen inom hvarje län behöfver en särskild för dermed sammanhängande göromål ansvarig embetsman eller myndighet, i stället för att dessa göromål nu icke kunna vara annat än ett bihang till landsekretcrarcns mångfaldiga öfrige åligganden. Det måste ock vara nödvändigt att fullständiga och fortlöpande rullor föras öfver beväringens alla klasser, icke allenast i länets hufvudort, utan ock i mindre områden, der manskapet lättare kan med tillsyn följas. I andra land egnas den största omsorg åt denna angelägenhet, som der utgör en särskild styrelsegren, under myndigheter, oftast bestående af både civila och militärer, någongång äfven af kommunal sammansättning. Den fullständigaste anteckning af manskapet begynner redan flere år före beväringsåldern och förtsättes intill denna ålders utgång.
Red: n mottager med nöje praktiska svar på# den frågan och vill här antyda i hvilken riktning hon för sin del tänker att en reform bör gå. Vänj gossarna från barndomen att hjälpa sig själfva och inskärp hos dem känslan af att det ligger något omanligt och skamligt i att låta passa upp sig af en t&lt;jenstflicka. Gör det vid uppfostringsanstalter för tjenaxinnor och husmödrar till en grundsats, att det är ovärdigt af deseiiare *) Brefskrifverskan påstår, a t t det skulle vara vanligt inom många svenska hem att tjenstflickan tillsäges att vänta ph husets herrar, då de äro ute på baler, dryckesgillen eller andra festligheter till långt in på nätterna, för att öppna porten för dem. följa dem till deras rum, tända ljusen, m. m. Vi kunna icke tro att det, ä r möjligt. Men finnes detverkligen en eller annan iiusmor, soin låter shdant komma sig till last, di % borde hon bära ansvaret för och skammen af föijderiia. att begära och orätt af de förra att åtaga sig en sådan uppassning, som här ofvan omtalats. Skulle likafullt en husmor tveka om sin rätt öfver tjenarinnan i detta hänseende, må hon då fråga sig själf; " Skulle jag anse mig ha rätt att ålägga mist unga dotter PW sådan appassning? ' Praktisk välgörenhet. Svenska föreningen Ruda korset. Af Esselde. kallas numera i likhet med dylika samfund i andra länder vår " förening för frivillig vård af sårade och sjuka i fältn. Anledningen till benämningen är som bekant Geneverkonventioneris bestämmelse af den 22 augusti 1864, att i människokärlekens intresse all sjukvårdsmateriel och hela sjukvkrdspersonalen vid krig mellan europeiska stater skola anses såsom neutrala. Neutralitetstecknet bestämdes till ett rö&amp; kors, hvarmed all sjukvårdsmateriel för fältbehof stämplas, och hvilket kors sjukvårdspersonalen i fiilt bär på en armbindel. Häraf benämningen Rödakorsföreningar. Dessa föreningar äro, såsom deras stadgar utvisa, verksamma ej mindre i fred än i krig.
Räkenskaper af nämnde orsak icke hinna upptäckas; och i anledning hvaraf Herr Doctorn, som ansett, det den längre prescriptionstiden af tio år borde å nyss omförmälte Räkenskaper lämpas, på sådan grund föreslagit, att detta må hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmälas, i ändamål att den i berörde amne uppkommande villrådighet måtte för framtiden varda undanröjd. Lag - Utskottet, till hvars åtgärd denne således väckte motion blifvit öfyerlemnad, liar, i anseende till det sammanhang deri äger med hvad rörande prescriptionstiden för Kraf enskildte personer emellan är stadgadt, funnit ämnet vara af den beskaffenhet, att det till handläggning afUtskottet kan företagas. Vid öfvervägande af det utlåtande, sorn Utskottet således ansett sig böra deröfver afgifva, har hos Utskottet i betraktande kommit, att ehuru a, ena sidan de kostnader, hvilka vid skeen - Den 8 Juni. de samt längre eller kortare tid fortfarande krigsrustningar mäste användas, och tillbestridande hvaraf särskildte Administrationer och Redogörare till redovisande anförtros uppbörd af penningar eller varor, möjligen kunna nämnas såsom extra behof, enär de icke vanligen, utan tillfälligtvis inträffa, uppstår dock å andra sidan emellan de Räkehskaper, hvilka af dessa Administrationer och Redogörare för deras förvaltning skola aflemnas, och de redogörelser, som afgifvas öfver anslagna ringare summor till ett visst bestämdt ändamål, den märkliga skillnad, att då det ligger i naturen af saken, att de förre skola icke allenast sig emellan, utan ock oftast med .Kronans vanliga uppbördsmans Redovisningar hafva ett oskiljaktigt sammanhang, de sednare åter i sina egna med andra Redogörares icke blandade verificationer, medföra säkerhet och lemna tillfälle till en snart verkställande granskning deraf.