Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
eller Borgare är. 5:0 Ingen mä för Städerne från annan Stad. 17- 1:0 Uti Riksdagsmanna valen sjelf föra Frotocol* let. 2:0 Vid alla Riksdagsmanna - val uppbäras och redovisas. 52 Cwstitutions-Utskottets betänkande. §• 23- Samma dag, då , sira Talmän. Landt-Marskalk och Talmän till lif och själ! De i denna Ed Talmans ställen företräda. 1:0 Samma dag, då. sina Talmän. 2:0 Landt Marskalk och Talmän till lif och själ! 5:0 De i denna Ed Talmans ställen företräda. §. 24. Uti hvart Stånd .. derom förordne. Bonde-Ståndet* Secreterare till lif och själ! 1:0 Uti hvart Stånd derom förordne. 2:0 Bonde-Ståndets Secreterare . till lif och själ ! §. 27. Propositionen, angående till eller afstyrkande, 1:0 Propositionen, angående å Riks-Salen hållas. 2:0 Propositioner rörande till eller afstyrkande. §• 29. Constitutions10 Constitu Utskottet, somutgö» tions-Utskottet, som Constitutions-XJtshottets betänhanden. res ... i deras stalutgöres enligt le derom besluta» Tryckfrihets - Lagen ansvara. 2 o ConstitutionsUtskottet ålig. ge pröfning underställas. 3:0 Då hos Riks-Stånden ... i deras ställe derom besluta. §• Stats - Utskottet som skall bör utgöras. I händelse , kunna förrättas. §• EevillningsUtskottet Plena underställas. Yppar sig den ofvan föreskrifvet är. 30. 1:0 Stats Utskottet, som skall • böra fyllas. 2:0 Detta Utskott bör utgöras. 3:0 I händelse kunna förrättas. 31. 1:0 Bevillningsutskottet
Och det var det värsta, att då de verkligen fingo syn på idéer, hvilka stämde öfverens med tiden, på åsigter, hvilka deras förstånd måste gilla, så många fun-nos, hvilka icke voro starka och modiga nog att helt om-fatta konseqvenserna af sitt eget tvifvel, utan antingen stannade i halfheter eller upplöste allt i pessimism och universalskepsis, för att icke tala om alla, som blefvo öfverlöpare till det gamla lägret. Och orsaken härtill? Jo, nervösa, som de äro, vår tids Unga män, tvifla de till och med på sitt eget tvifvel, och rädda för att taga stegen ut, våga de icke bränna sina skepp, men tycka om att hafva^en återvändsgränd öppen äfven till idealer, hvilka deras kritik hånat ner. Så förgår deras dag under en pendelaktig vexling mellan olika åsigter, mellan .de gamla, ur hvilkas moderligt lockande famntag de icke helt kunna slita sig, och de nya, med hvilka de icke öppet våga ringförmäla sig. Om något är en dylik osäkerhet, en dylik brist på fast mark under fotterna egnad att g; öra en generation beklämd och tungsint. Och af samma anledning handlar ju en så stor del af den moderna, nordiska literaturen — och minsan icke den sämsta — om öfvergångsmenniskor, hvilka svika de nya gudar, de aria skola varda,herskande i fram # tiden för att åter börja offra vid de gamlas altare, eller i allmänhet om stort talande och litet uträttande denuncianter. Tänk blotf på Ådam Homo, Peer Gynt, Niels Lyhne, kand. Albrecht (Schandorph), Axel Ström (Reinhard), William Högh (Bang), Arvid Falk, Rudin och Neschdanov (Turgeniew). Men icke för tänkandets område ensamt är nervositeten generationens särmärke, kanske ännu mer för känslolifvet.
Dessa underbefälsskolor kunna då lämpligen indelas i 3 afdelningar nemligen: den första för korporalsbildningen; den andra för allmän underofficersbildning, hvaraf äfven ett antal korporaler bör göras delaktigt; den tredje för underofficerare, hvilka jemte det de omvexlande biträdde vid undervisningen i de öfriga afdelningarna, skulle beredas tillfälle att utbilda sig till användbarhet vid de flesta förrättningar, som i fält tillkomma subaiternofficerare. Då de båda första afdelningarna böra genomgås af manskap, och äfven flertalet af dem, som skola begagna undervisning i tredje afdelningen icke varit i tillfälle att få någon mera vetenskaplig 28 underbyggnad; då dessutom alla afdelningarna böra stå i sammanhang med hvarandra, så att underdervisning i de högre utgör fortsättning af den i de lägre, och dessutom ändamålet med dessa skolor mera är att grundlägga tjenstduglighet än en theoretisk militär-bildning, har man trott, att ändamålet häst skulle vinnas genom att gifva dessa skolor en fullkomligt praktisk riktning, der allt, som möjligen kunde på fältet utföras, hufvudsakligen der borde inläras, och boken mera vara ett stöd för minnet och ett medel för begreppens samlande och ordnande, än utgöra det egentliga läromedlet. Härigenom bör icke allenast en säker, varaktig och användbar kunskap vinnas i dessa delar, utan äfven någon tid kunna användas på allmänt bildande ämnen och i de öfre afdelningarna på någon kännedom om arméns sammansättning, eget och andra vapens stridsätt m. m., utan att derföre lärokursen behöfde blifva långvarigare än den vanliga årliga vapenöfningstiden. En underbefälsskola vid hvarje regemente eller corps under tiden för dess möten, skulle, om hon hölles årligen, blifva för fåtalig att sköta sig sjelf, och, om hon hölles med vissa mellantider, förtalrik att icke störande inverka på regementenas vanliga öfningar, iföljd af borttagandet af ett för stort antal befäl.
Det qvinliga hjertat leker med sorgen, under det hon förnöjd i spegeln njuter af ett nytt halsbands sköna glitter, aftorkande tåren, som gör ögat skumt och hindrar det att se den granna leksaken; det manliga – stundom under en qvinnas veka barm – leker med glädjen, medan tärande bekymmer bo i dess djup. Hon låtsar harm och vrede, fastän brinnande af ömhet, han hycklar uppoffrande kärlek, och beräknar dervid likgiltigt dagens vinst – eller tvärtom – båda ofta glömmande, hvad de verkligen äro, känna och tänka, för den lånade rollen – för den af fåfänga eller motstånd stegrade ifvern förgätande, att rollen blott borde spelas. Ty oftast är det redan blott fåfänga, öfvermodig förtröstan till egen kraft, ringa mening om andras, begär att se den förra erkänd, den sednares svaghet medgifven, som inleder menniskan att bortbyta sitt egnaste bättre Jag mot en dess tillfälliga omklädnad. Sällan finnes ett hat mellan tvenne menniskor så starkt, att det ej till en god del är konstgjordt, påtvunget mot bättre viljande och vetande, och hvarje hvardagsharm, som varar längre än på sin höjd en half timma, är alltid en lånad drägt, hvilken menniskans efter tillgifvenhet trängtande sinne endast genom lång ansträngd öfning kan göra dräglig och passande. Derföre är det på en gång så löjligt och så rörande att se de arma menniskobarnens strider. Om dessa nu mot hvarandra hätska hjertan lågo blottade, skulle du i dem blott finna bitterhetens röd-blå-gula hinna skimrande på ytan af deras kärleks purpurdunkla blod, öfver hvilken den häftiga lidelsen bredt detta tunna men afskräckande täckelse, såsom vid den naturliga inflammationen. Men de ses icke blottade – om ej sedan de upphört att klappa, ehuru då det stelnade, utan att blottas, ligger öppet för de efterlefvandes blickar. Ty då först lär menniskan af saknaden känna sitt eget hjertas inre och bortkastar ångrande all fåfänga och harm, all den bitterhet, hvarmed hon såsom med ett hvalf kringmurat det för ljus och värme skapade.
Tjenstemanna - personal nödvändig och således till deras aflöning medtaga en större del af Postmedlen , än hittills åtgått ,. äfvensom att Recornmendations - afgiften ej borde tillfalla Staten , som blott förskjuter, men ej betalar den Summa, ett förloradt bref kan innesluta. Inom Högvördiga PresteStåndet hafva åter - Bevillning! :Utskottets fietät bandén. 453 ‘Herr Dom Prosten Doctor Sv. Wijkman, Herr Professor Froberg, Herr Doctor Almqvist, samt Herrar Biskoparne af Wingård och Faxe, i afseende på Förslaget om möderatiönens upphörande , erinrat , att änskönt denna lindring i Postpenningarne kunde möjligen föranleda till under* slef, skulle dess upphörande likväl ej allenast förorsaka en betydlig kostnad för flere Am bet söch Tjenstemän, samt vålla ett allmänt lidande* ulan äfven lägga betydliga hinder i vägen för litteraira meddelanden , hvilka ej här i landet genom inrättade forvagnar och dylika anstalter understödjas. Hvarjemte hos Hedervärda BondeStåndet äc •anmärkt af RiksdagsFullmägtigen J. J. Ruthberg, huruledes möderatiönens upphörande skulle medföra nya olägenheter för fattige Rättsökande, så vida Post - inrättningen är här det enda medlet fö-r Rättegångs - handlingars förskaffande; och af JtiksdagsFullmägtigen Carl Fredr. Berg, att för Staten skulle troligen blifva mest båtande, örn Post-intraderne förarrenderades, Under förbehåll, att de vid PostContoiren anstälde Förvaltare bibehållas.
Uti sista plenum misstrodde jag min egen omdömesförmåga i afseende på de beslut, sorn R. o. Ad. då fattade; men sedan jag nogare eftersinnat och begrundat förhållandet, tror jag mig kunna med visshet säga, alt R. o. Ad alldeles formstridig! förhållit sig i afseende på de beslut R. o. Ad. fattat öfver de af StatsUtsk. framställda voler:s-propos:r; hvarföre jag förenar mig uti Frih. Sprengtporten reservation, hufvudsakligen med afseende på den formslridighet, som jag anser vara inom R. o. Ad. begången. Gr. Horn, Claes Fredr.: En värd ledamot har yttrat att R. o. Ad:s förkastande af åtskilliga utaf StatsUtsk. framställda voter:s-propos:r icke innebure något upprifvande af andra Stånds beslut, utan blott uttryckte ett ogillande af StatsUtsk:s förfarande. I anledn. af detta yttrande nödgas jag begära, att äfven jag måtte blifva antecknad bland reservanterna mot R. o. Ad:s beslut rör:de dessa vo« ler:s-propos:r, emedan jag icke, lika med den varda talaren, kunnat finna alt R. o. Ad. medelst annullering af voter:spropstna blott uttryckt ett ogillande af det sålt hvarpå StatsUtsk. uppfattat Ståndens beslut; ty ett sådant underkännande af StatsUtsk:s uppfattning af Ståndens beslut hade bort föranleda återremiss, men icke förkastande af votertsproposfna, emedan sådant, efter min öfvertygelse, innebär 468 Den 19 September f. m. elt kränkande af de öfriga Ståndens rutt. Är det så, att Gr. Frölichs reservation, såsom jag tyckte mig märka utaf Fril). Sprengtportens yttrande, skall medfölja prot.utdr. lill de öfrige Stånden, så nödgas jag likväl af aktning för R. o. Adis verkliga majoritet till prot. anmäla äfven den erinran, att jag icke anser Riddarhusets fåtalighet vid detta tillfälle kunna i något fall uttrycka R. o. Adis verkliga majoritet.
I sammanhang härmed, och då Utskottet sålunda ansett 4 §:s 11 mom. böra erhålla en förändrad lydelse, har Utskottet jemväl funnit sig böra föreslå, att det i samma mom. föreskrifna åliggande för hvar och en, som genom gjord anmälan hos Justitie-Statsministern är berättigad till bokhandels idkande, att till bemälde Embetsman eller hans ombud inlemna förteckning på inkomna utländska skrifter, må upphöra, enär, efter den ansenliga utsträckning, hvilken handeln med utländska skrifter under de sednare åren här vunnit, detta stadgande icke utan betydlig svårighet kan fullgöras, hvadan det ock numera sällan lärer iakttagas, helst något ansvar för uraktlåtenhet deraf ej finnes stadgadt. Med anledning af hvad sålunda förekommit får Konstitutions-Utskottet till grundlagsenlig behandling vördsamt anmäla nedanstående förslag till ändringar i Tryckfrihets-Förordningen, § 4. (Den nuvarande lydelsen): (Den föreslagna lydelsen): 10:o I afseende på försäljning och 10:o Föryttrare af utifrån inkomna utspridande af utifrån inkomna skrifter skrifter på Svenska språket vare under på Svenska språket, ege Justitie-Statskastad samma skyldighet och ansvar, ministern lika rättigheter och åliggansom i 2 mom. denna § för boktryckare den, som i afseende på inom riket tryckta; stadgade äro. och vare föryttrare af sådana skrifter underkastad samma skyldighet och ansvar, som i 2 mom. denna § för Boktryckare stadgade äro. liih. lill R. St. & 1863, 3 Sami. 7 Uäft. 2 6 Kunstitulions-btikolleis Memorial N:o 9. ll:o Finner Justitie-Statsministern, alt utrikes ifrån inkommen, på främmande språk författad, skrift innehåller något stridande emot 3 §.'4' 4, 5, 7, 9, 10 och 13 morn., åligge honom, att, efter tills vidare derå lagd qvarstadi underdånighet inhemta Kongl. Maj:ts befallning, huruvida skriften bör till föryttrande fri gifvas, eller under vidare qvarstad förblifva.
Röda bergets bortsprängning, enligt 25:te punkten. 139 §, angående de för utdikningar och sjösänkningar samt andra vattenaftapp ningsföretag anvisade medel, innehåller Rikets Ständers härom fattade beslut, enligt merauätnnde Utlåtandes 32:dra punkt. 140 §, angående vilkoren för de till väganläggningar och vägförbättringar samt hamnbyggnader och vatten-aftappningar m. fl. arbetsföretag beviljade anslag och deras utbekommande, är redan af Rikets Ständer godkänd genom bifallandet af Utskottets Memorial N:o 121. 141 §, angående lånet till Fabriks-idkaren R. Schram, innehåller det beslut, Rikets Ständer enligt Förstärkta Stats-Utskottets Memorial N:o 196 sid. 4 derom fattat. 142 §, angående understödet för färjhållningen vid 3:ne på Öland befintliga färj platser, innefattar Rikets Ständers i sådant afseende meddelade beslut enligt Stats-Utskottets hemställan i Utlåtandet N:o 93 sid. 25. 143 §, angående beviljad förhöjning af Storskiftesoch Afvittrings-landtmätarnes aflöning för år 1857, grundar sig på Utskotttes bifallna Utlåtande N:o 189. 144 §, angående anslaget till inköp af en förre Landshöfdingen O. E.
Directionen i detta hänseende utfärdade Autorisation ; äfvensom af de Autorisätioner, enligt hvilka Directionen blifvit befullmägtigad att emottaga den eller de skuldförbindelsersorn Hérrar Fullmägtige i Riksgälds-Contoret kunna komma att utgifva för de Bolagets medel, hvilka, enligt 1 §. mom. Litt. c. och 2 §. inom. Litt. b. af Rikets Ständers ofvannämnde underdåniga skrifvelse, blifvit i Riksgälds-Contoret, till säkerhet för canal-byggnadens fullbordande, insatte, samt att lyfta årliga räti<- tan å denna Bolagets i Riksgälds-Contoret qvarstående fordran. De dessa Autorisätioner tillhörande Pr 010 coll s - Utd ra g bifogas afven. Stockholm den 7 November 1833.” (underskri fterne). De Berättelse af Banco-Fullmäktige. 5n De omnämnde documenterne, sex till antalet, åtföljde. BancorFullmägtige beslutade, den 21 November i833, genom pluralitet, att, till svar å denna framställning, meddela Götha Canal-Direction, att Fullmägtige funnit någon åtgärd från deras sida icke då för närvarande erfordras för verkställigheten af den begärda afskrifningen i Banco-räkenskaperne. Riksgälds-Contorets Fullmägtige hafva, jemte skrifvelse af den 3o December, lemnat Banco-Fullmägtige del af deras till Canal-Directionen öfver denna punkt gifna svar af enahanda syftning. I afseende på verkställigheten, för hvad Banken angår, af den ifrågavarande afskrifningen och eftergiften samt utfärdande af begärdt bevis deröfver, hvartill något uppdrag i senaste Banco-Reglementet ej förefinnes, afvakta Banco-Fullmägtige alltså Höglofl. Banco-Utskottets förordnande; och hafva, såsom ofvanberördt är, alla, till stöd för Directionens anmälanden hos Banken och Riksgälds-Contoret, äskade
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, erinrade med anledn. häraf, att då emot Utsk:s förslag endast blifvit gjord en anmärkn., nemi. den, att förslaget vore onödigt och onyttigt, så komme, derest R. o. Ad. genom voteringen beslutade, att denna anmärkn. skall förfalla, just att inträffa det af Frih. Palmstjerna åsyftade förhållande, att icke någon anmärkn. blefve gjord, utan förslaget komme att hvila. Gr. Horn: Jag är fullkomligt af samma tanka som II. Ex. Hr Gr. o. Landtm., att Const.Utsk:s betänk, blifver hvilande, derest ingen anmärkn. dervid göres, som fordrar en återremiss; men jag kan ändock icke för mig dölja, det jag här hört åtskilliga meningar yttras, bland hvilka en är den, som af Frih. Palmstjerna, Nils Fredr., blifvit uttalad; nemi. att detta Const.Utsk:s betänk, icke vore förtjent af R. o. Ad-.s öfverläggning eller ens borde framkalla någon gemensam tanka. Det är visserligen efter min öfvertygelse Hr Friluns rättighet att begära propos. på en sådan tankeyttring; kommande det dock sedermera att bero af H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, om densama bör blifva föremål för en återremiss till Const.Utsk. II. Ex. IIr Gr. o. Landtm, yttrade, alt det syntes honom något svårt alt i voter.propos. upptaga, att förslaget icke vore förtjent af någon öfverläggning hos R. o. Ad., då redan en icke kort öfverläggning härstädes ägt rum, och de flesta, som yttrat 456 Sen 5 Mars. sig, funnit sig böra framställa anmärkmr emot förslaget. H. Ex. trodde derföre, att en sådan anmärkn., som Gr. Horn nu ifrågasatt, vore riktad mera emot R. o. Ad. än emot Utsk:s förslag. Gr. Frölich:
(Konst.-utsk. Mern., N:o 2.) S. A. K. Sedan Rikets Ständer i grundlagsenlig ordning beredt och till afgörande förehaft frågan om den af E. K. M., genom nådig proposition den 10 Oktober 1844, föreslagna förändrade lydelse af 1 § 9 inom. tryckfrihetsförordningen, medelst ett tillägg om ansvar för eftertryckande af skrifter, till hvilka andra staters undersåter ega förlagsrätt, få Rikets Ständer underdånigst anmäla, alt, då berörda tillägg ej ansetts kunna hänföras till de ändringar i grundlagarne, som vore högst nödiga eller nyttiga att verkställa, den nådiga propositionen icke blifvit af Rikets Ständer antagen, Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 1 April 1848. Njg 43, Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 29 Mars 1848. Preste-ståndet den 29 Borgale-ståndet den 1 April — Bonde-ståndet den 1 Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående återställande till Kalmar domkyrka af arrende-inkomsterna utaf jordlägenheter> tillhörande Kalmar f. d. fästning. (Stats-utsk. Uti., N:o 80.) S, A. K, Mos Rikets Ständer har blifvit hemstäldt, att domkyrkan i Kalmar måtte 68 Expeditions-Utskotles Förslag till und. Skrifvelse}
Tomas och Hammer hade blifvit så godt som ensamma på platsen. Insekterna surrade omkring dem. Det rådde en lindrande svalka i den djupa skugga, som sof under de gamla lindarnes bladverk och svarta kvistnät och som ytterligare fördjupades invid husets mörka, grå mur. Tiggargummor, blomsterflickor och invalider med nyckelringar kommo in den ena efter den andra och ville göra affärer. Tomas, som var lättrörd och ännu icke hade sett mycket af nöden, tog gång på gång upp sin portmonnä, medan Hammer satt oberörd som en bild med ett kallt småleende öfver den andres frikostighet. »Skrifver du aldrig något nu för tiden?» frågade Tomas slutligen då tystnaden började blifva långvarig. Hammer dröjde något med svaret, som om han fann frågan svagt motiverad. »Ajo,» sade han torrt, »jag skrifver nog ett och annat ibland. När jag har tid och lust. Men jag trycker det inte.» »Men hvarför det?» »Jag har godt om tålamod. Jag väntar min tid. En gång kommer den.» De hade icke något vidare att säga hvarandra. Tomas skulle för öfrigt gå hem och äta middag, ty klockan var öfver fyra; han betalade sin vermouth och gick. I förbigående uppfångade han en glad nick från en af uppasserskorna, en liflig flicka med svarta ögon, med hvilken han sommaren förut hade stått på god fot. Han återgäldade den med en slyngelaktig grimas. Hammer satt ensam kvar. På hemvägen gick Tomas och tänkte på sina affärer. Hvar skulle han få pengar? Han hade bara några öre i portmonnän; det var icke ens så mycket att han kunde köpa en cigarr att röka efter middagen. Om en vecka skulle fadern komma hem från Tyskland; då måste han tala med honom. Det var tråkigt, men det kunde icke skjutas upp längre. Men hur skulle han bära sig åt för att få en cigarr? Att inte ha en cigarr att röka till kaffet ofvanpå middagen, det var ungefär som att ha tandvärk. Han gick just förbi en cigarrbutik, där han brukade handla rätt ofta. Om han kunde gå in som vanligt och be om en cigarr och sedan låtsa som om han hade glömt sin portmonnä hemma ... i fickan på en annan rock.
Fördelarna af denna anordning skulle vara, att man fritt kunde välja befälhafvare bland de därtill lämpligaste generalerna, och att fienden icke på förhand kände krigsformeringen. Dessa i det hela skenbara fördelar — vid ett allvarsamt krig måste man använda alla sina generaler, och krigsformeringens hemlighet upptäcker fienden snart, såsom han gjorde det 1870 — motvägas dock af olägenheten att?, just då hvarje minut är dyrbar, nödgas upptaga tiden med nybildning af staber, af intendentur och af mycket annat, som icke skapas i en handvändning, på samma gäng den säkerhet, som uppkommer ur ett gemensamt arbete inom fasta enheter redan under freden, aldrig kan ernås vid en nybildad enhet, hvars styrande män se hvarandra kanske för första gången, just då samstämmighet är mera värd än någonsin. Också dröjde fransmännen icke att efter krigets slut införa en ständig indelning i högre enheter, lika fasta som i någon annan här. Vi hafva hemma i Sverige i själfva verket anslutit oss till den äldre franska åsikten om fredsindelningen, ty våra militärdistrikt voro ända till år 1889 endast territoriella enheter af synnerligen vexlande sammansättning så väl med afseende på vapenslag som styrka. Generalbefälhafvarens befälsmyndighet sträckte sig endast till rent militära saker, till öfningar och tjänsteförhållanden,- hufvudsakligen. endast med afseende på infanteriet; i ällt, hvad till utrustning och ekonomiska förhållanden hörde, gingo regementena förbi generalbefälhafvaren och omedelbart till arméförval-ningen, och annorlunda kunde det icke heller vara, då generalbefälhafvaren för dylika angelägenher saknade hvarje biträde. Genom den med 1889 års ingång i kraft trädda nya indelningen af vår har kom denna visserligen att sönderfalla i sex i det närmaste lika starka fördelningar,328 en här i fält. men de flesta af de förut anmärkta bristerna kvarstodo dock oafhjälpta. Halfva antalet fördelningar saknade i fred artilleri, de flesta träng, och fördelningschefens myndighet blef alldeles den samma som den förra generalbefälhafvarens, då han ännu icke ens lyckats få till sitt biträde en intendent och sålunda icke heller kunnat få någon ledning med afseende på de ekonomiska bestyren.
Baneo-Ursiottets Betänianden. 30» 5:0 Utvidgas Banquens Lane ■ rörelse till hjelp för dem, som tinder dfvergångstiden blifva uppsagde fdr intecknade skulder och behöfva anlita Bariquen; äfvensom till lättnad 1 exporthandelns bedrifvande, för att befordra Metallisk» besparingars införande i landet, hvilka, tinder Vexel Banquens nuvarande förhållande, såsom oanvändbara, icke kunnat utgöra mål för enskild omtanka elier medel till in hemska Industriens ökande. Detta andamål ■vinnes på följande sätt; a) Nya Fastighets - Län ut gifvas, genom Eäne-Banko obligationer, ställde pS jemna 1000 Rwlr Banco att betalas Ett och Ett» halft år efter uppsägning, med 5 procents ränta, hvilken årligen kan lyftas. Dessa Dån utgifvas emot inteckning inom halfva värdet af Fastighet å Eandet samt En tredjedels värdet af Fastighet i Stad, samt på Ett års uppsägning oell 6 procents ränta. Dessa Obligationer blifva af den beqväma ■egenskap att de icke lära uppsägas. De trygga Capitalisterne för all fara, och, emot En procents lägre ränta än den lagliga, för allt besvär. De medföra kanhända räntans nedsättande till den i vissa fall af allmänna lagen .föreskrefna af 5 procent; och de som möjligen uppsägas kunna liqvideras salunda, att ett deremot svarande antal FastighfclSI. ån uppsägas efter ul lott ning, men hvilka kunna begagna samma lånerätt i Banquen, sedan liqvid skedt - 3ot Banto-Utskottets Betänkandsn. b) Län pä alla égentliga exportartiklar, som icke aro underkastade hastig förskämning och 'dro pä väg, i Stapelstäderne ä vanlige upplagsplatser, eller i Maqazin af sten, under Authoriteters värd förvarade och Irandför säkrade. Dessa Dån skulle meddelas emot 5 procents ränta ifrån den i November till den sista Augusti; då Lånet ovillkorligen bör vara inbetalt, eller ock Låne-rätten för följande året förloras.