Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Krouobrefbäringen, att denna dels måtte öfvertagas af Postverket och bestridas på Statens bekostnad, dels verkställas af enskilde men kostnaden derföre ersättas af Staten efter bestämmande af Häradsrätt och Konungens Befallningshafvande, dels att all i mantal satt jord måtte efter hemmantalet lika deltaga i kronobrefbärings-skyldighetens utgörande, dels ock slutligen att ett förslags-anslag måtte anvisas och ställas till Kongl. Maj:ts disposition, för att användas till bestridande af krono-brefbäringen. Kronofiskena Norrfors samt Spökfallet oeh Spökhällan i Umeå eif om upphörande af bestämdt minimi-belopp af arrende för dessa. HI. B. 40. A. 42. Kronofogden i Westerbottens Lappmarker, om lön på stat för. HI. 43 It. 55. Se vidare Stats-Utskottets Memorial N:o 122. Kronofogde-tjensten i Ilärjeådalens fögderi, om indragning af. Hl. B. 252. A. 346. U. 505, 614, Kronofogdetjensternas indragning, angående. HI. Kronohemman, om förändrad lagstiftning i afseende å. VH. B. 47, 310. A. 378. Kronoholmar, angående afgiftsfri upplåtelse till allmänt begagnande af åtskilliga inom Götheborgs och Bohus län belägna. VI. 371. R. 464. VH. B. 520. A, 536. VIH. E. 103- ti fråga om disposition af sex stycken inom Götheborgs och Bohus läns skärgård. I, 71. Kronolägenheter, utarrendering af. Se Kungsgårdar. Kronolägenheterna Hushagen, Köpiugsön och Byslätten. Se Afsöndring. Kronoparken Böda, om upphäfvande af vissa förbud rörande. VIII. B. 107. o A. 110.
A. Hr Mannerskantz, Carl Axel: N:o 778. Hr Leijonankar, Fredrik Willielm Erik Carl. Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottet: efter N:o 2247. Hr von Schultzén, fullm. Frih. von Fleetwood, Fredrik Ulrik Miles; IV:o 1753. Hr Hedenstjerna, Wilhelm, Riddar hus-Utskoltet. efter N:o 20. Frih. Bonde, Carl Jedward: N:o 133. Frih. von Schwerin, Gustaf Alexis. Öppnades jemväl Hrr Electorers lista vid val af 2:ne ledamöter all inträda i Consl.Ulsk. under ordinarie ledamölerne N:o 80. Gr. Hamilton, Jakob Essen, oell IN:o 331. Frih. Adlercreutz, Carl Gustaf, beviljad 3mc veckors ledighet, räknad, för den förstnämnde frän d. 21 och för den sednare frän d. 24 uti iunevar. månad; och befunnos dertill utsedde: N:o 370. Frih. von Paijkull, Johan Gustaf; och N.o 1001. Hr Carlheim Gyllenskjöld, Oscar. Äfvenledes öppnades Hrr Bänkmäns lista vid val af 3:ne Electorer efter N:o 150. Frih. von Otter, fullm. Frih. Bennet, Carl Stephan; N:o 296. Frih. Ruuth, fullm. Hr Silfverstolpe, Fredr. Otto; samt N:o 258. Hr Svenske, fullm. Gr. Lewenhaupt, Gustaf Gustafsson; och befunnos dertill hafva blifvit utsedde: N:o 1170. Hr Stjernström, fullm. Hr Blomstedt, Christian Jakob. N:o 2170. Hr Lidströmer, Fredrik Angust; och N:o 2243. Hr Hadorph, Haniel; hvilka erhölto hvardera 17 röster.
Af allmänna val, hvarmed rättast torde förstås sådane, hvari alla medborgare utan classification af förmögenhet eller yrke få deltaga, kan visserligen den af Utsk. befarade följd lätteligen uppslå; men för så vidt Utsk. med benämningen samfällda val förstår sådane, sorn af åtskilliga reservanter inom Borgareoch BondeSt:n blifvit yrkade, kan en dylik följd i sin allmänlighet icke uppstå, enär åtminstone tvenne olika intressen deri blifvit inrymde, nemi. landtmannaintresset och stadsmannaintresset. Förhållandet är också, att såväl de af Hrr Lagerhjelm och Akerman, som de af Hr Ekholm och Biksdagsm. Bengt Gudmundsson inom Utsk. väckte förslag grunda sig på antagande af särskilda classer, ehuru de tvenne förstnmände yrka flere sådane, men de sednare deremot endast tvenne, eller en för städerne och en för landet, af hvilket sednare yrkande följden väl skulle kunna blifva den, visserligen ganska menliga, att ett eller annat vigtigare samhällsintresse skulle kunna inom nationalrepresentationen undertryckas, men deremot icke att de. valde skulle kunna komma att tillhöra endast en enda samhällsclass. Delta sammanstämmande, åtminstone de olika förslagen emellan, hade för Utsk. måhända bort utgöra ännu en anledning att fästa sig vid classvalen, men alt dervid endast tillse, att inga samhällsclasser inom representationen kunnat förtryckas. Troligtvis skulle Utsk. då funnit, att bildningens och den större jordförmögenhetens särskilda classificerande, vare sig tillsammans eller i särskilda valclasser, skulle, åtminstone hvad nedre kammaren beträffar, mellan de olika förslagen utgjort en tjenlig föreningslänk, som ytterligare kunnat stärkas såväl genom inrymmande åt de mera bildade classerne af någon mindre och egentligen endast moralisk inverkan på allmogens eller den lägre jordbruksclassens val, som ock genom medgifvande af valbarhet utom classen, på sätt det af Hr Akerman inlemnade förslag innefattar.
Enär, hvad först angår upphäfvandet af hördseller ståndsskilnaden i sjelfva Domstolens inrättning, de väsendtliga betänkligheter härvid mött, att en sådan rubbning af denna, från fordna Högsta Nämnden eller HofRätt, till Högsta Domstolen öfverflyttade, och der framgent bibehållna orgauisations-grund skulle innebära återkallelse af en historisk, äfven genom Grundlag bekräftad concession åt Ofrälse Ståndet, möjligen återväcka den nu mera nästan undanröjda fördomen eller farhågan, att alla högre platsers ernående förutsatte börds-prerogativ, och i samma mon öka fikandet efter Adelskap såsom ett befordringsmedel, stundom törhända i saknad af redbara Constitutions-Utskottels Meni. 2V.0 37. fbrtjenster, liar Constitutions-Utskottet desto mindre trott sig böra understödja förslaget till ändring af 17 § Regeringsformen, som en slik ändring icke oundvikligen erfordras för de af Motionairerne antydda ändamål.
Det har med rätta ansetts såsom en ofullständighet i vår brottmålslagstiftning, att någon bestämd definition, updragande gränsen emellan rån och röfveri, icke finnes. Men denna brist har likväl hittills icke varit af någon större betydenhet, enär straffen för rån och röfveri enl. nu gällande lag äro lika, nemi. lifvets förlust. Då nu LagUtsk. föreslagit en förändring, som skulle göra straffet å dessa brott olika, hade det jemväl varit betänkt uppå alt updraga en serskild distinktion emellan dessa 2:ne arter af brott. Huruvida det försök härtill, som igenfinnes uti Utsk:s yttrande pag. 27—30, lyckats, lemnar jag åt hvar och en oväldig att bedöma. Om äfven det förslag, LagUtsk. här framlagt, ansetts öfverensstämma med hvad Lagberedningen uti ifrågavar:de hänseende föreslagit, så skulle jag dock icke tro, att det föreslagna straffet är afpassadt efter beskaffenheten af det brott, som nu allmännast under namnet rån förekommer och består deruti, att flera personer med samnad hand genom våld bana sig inträde i annor mans bostad och der föröfva så väl våld å person som tillgrepp af egendom. Jag skulle snarare vara färdig all hänföra ett sådant brott under 21 Kap. 1 §:n Missg.-B., åtminstone för så vidt upsåtet angår. Hvad härefter angår den af LagUtsk. antagna rättstheorien, att ej med dödsstraff belägga rån, såvida icke menniskolif spilles, så hemställer jag till R. o. Ad., hvad en konseqvent tillämpning af en sådan princip äfven på andra brott, der lif ej förspilies, skulle innebära. Vår lag stadgar dödsstraff å flera sådana brott, der lif ej spilles, såsom röfveri, myteri och upror, försök till förgiftning, uptändande af falska eldar att dermed förleda sjöfarande. Skulle nu uphäfvandet af dödsstraffet för dessa brott verkligen kunna ske utan våda för samhället, utan rubbning af rätts-tillståndet? Skulle det kunna ske utan att framkalla den olyckliga och hela samhällets bestånd bolande följden, all brotten i en hittills oerhörd skala lilltoge?
Enligt nu gällande lagstiftning har ingen makt att arfvejord å landet genom testamente bortgifva, men deremot eger hvar och en, efter landsrätt, att testamentera till hvem han vill, skyld eller oskyld, all aflingejord och ärfda eller förvärfda lösören; dock skall, der omyndige barn äro, som icke hafva något till födo och uppfostran, dem först, efter stånd och värde, så mycket lemnäs, som domaren pröfvar skäligt, till dess de sjelfve sig nära kunna. Efter stadsrätt bestämdes deremot i 1734 års lag testamentsfriheten till en sjettedel af allt gods, ärfdt eller förvärfdt, rörligt geller orörligt, der barn eller brostarfvingar lefde efter, och till hälften om man ej hade barn, utan endast andra inländska arfvingar, med rättighet att alltsammans till inländsk man bortgifva om blott utländska arfvingar funnos; men genom Kongl. Förordningen den 19 Augusti 1762 har blifvit förklaradt, att man, efter stadsrätt, eger, likasom efter landsrätt', borttestamentera ali aflingejord samt ärfda och förvärfda lösören, derest man ej har lifsoch bröstarfvingar, i hvilket fall det vid allmänna lagen bör förblifva; och denna testamentsrätt gäller äfven, derest de, som till Preste-Ståndet höra, vilja göra testamente om den egendom, hvari de hafva giftorätt efter stadsrätt, ehvad de bo å landet eller i staden, hvaraf åter följer, att samma testamentsrätt till en del jemväl omfattar jord å landet. Ifrån den inskränkning i rättigheten att råda öfver förvärfvad stadsfastighet, som nu är omförmäld, eger emedlertid ett undantag rum till förmån för Ridderskapet och Adeln, som, efter 1723 års privilegier, hafva en fri dispositionsrätt öfver dess aflinge hus och jord i städerna; och häraf visar sig således, hurusom olika principer för stad och land äro i afseende pä testamentsrätten gällande.
Enligt hvad Jernvägs-kommiltéen i sitt underdåniga betänkande uppgifvit, hafva kostnaderna för de af Koinmiltéen eller genom dess föranstaltande verkställda topografiska undersökningar samt uppgjorda planer och lörslag bestigit sig till följande belopp, nemligen: för preliminär-undersökningar i -och för bestämmande al ^ _ de särskilda stamliniernas riktningar R:di B:ko 7,844: 4. /. för detaljundersökningar samt planers uppgörande „ „ 51,333: 11. 4. för afvägningsoch landtmäleri-instrumenter «« 2,367: 41. till arfvoden för en af Kommittéens ledamöter och Sekreterare samt en Adjutant, jemte approximativt beräknade diverse utgifter 10,454: 39. 1. Summa R:dr B:ko 72,060: Denna kostnadssumma har således medtagit hela det under sednaste riksdag, med hänsigt till förestående jern vägs-anläggningar, beviljade särskilda anslag al 60,000 R;dr för undersökningar och utredningar i statsekonomiskt och topografiskt alseende samt utarbetande af förslag lill sådana vägars riktningar, anläggningssätl och beskaffenhet m. m.; varande hvad derutöfver för bestridande af olvan uppgifna kostnader crlordrats, utbetaldt utaf del belopp, 17,000 R:dr allt B:ko, som, enligt Kongl. Maj:ts Nådiga föreskrift, blifvit af Kongl. Slats-konloret förskjutet för omförmälda undersökningars fortsättande, och utaf hvilket förskott en behållning af omkring 5,000 R:dr således skulle återslå. Luder åberopande af Rikets sednast iörsamlade Ständers lultade beslut angående de undersökningar och utredningar, hvilkas verkställande medlörl ilrågavarande kostnader, anser sig Utskottet böra tillstyrka; Ståts-Utskottets Utlåtande N.-o 62. 18:0 att, i öfverensstämmelse med hvad Kongl. Maj:t föreslagit, Kongl. Ståts-kontoret må utaf
Då den värde talaren här sä ofta och, såsom det synes mig, äfven med lög uppträder emot hvarje äfven den minsta anmärkning emot den hädangångna Styrelsen, synes han mig härutinnan hafva bort finna ett rättvist och skönt fält för all göra dess förtjenster gällande. Ilan hade då kunnat erinra oss, huru samma Konung, som på Tysklands fäll anförde vår segrande armé, från hvilken tid till en stor del denna armées anseende inom Europa daterar sig, huru samme Konung, säger jag, var orsaken lill 1812 års författning, hvarigenom alla godtyckliga straff inom arméen afskalfades och de extra-judiciella inskränktes, men ännu mera, huru genom kännedomen om denne Konungs kärlek för rocuuiskorält och menniskovärde och genom Haus be - Den 28 April. 193 bearbetning i detta hänseende, inom armeen lyckades inrota sig en anda, som mildrade dess seder och hafva gjort kroppsstraffen umbärliga. Den hädangångna Styrelsens administrativa åtgärder kunna visserligen ock hafva utgjort föremål för mångas klander, under det att de å andra sidan hafva utgjort föremål för mångas loford, och de ligga fiir öfrigt till större delen utanför gränsorne af mitt bedömmande; men jag har ännu icke hört någon bestrida dess militäriska förljenster, och det förvånar mig, att en person, som sjelf tillhört denna Styrelse, och för hvilken dess sträfvande till målet i militäriskt hänseende icke horde vara obekant, synes vilja återföra vår arme"' till behofvet af de råa kroppsslraflen. Detta synes mig, lindrigast sagdt, innefatta en misströstan såväl till truppens susceptibilitet för hederskänsla, sorn lill befälets förmåga att den framkalla, och efter min förmening borde hvar och en vederlägga denna misströstan förmedelst sin voteringssedel. Man har yrkat återremiss på betänk. Jag tillåter mig fästa uppmärksamheten på olämplighcten deraf.
St. ingifva, då detsamma, efter öfverläggning derom i Ståndens plena, först frainställes till ”gillande eller ogillande. Blir detta förslag af 2 eller flera ”Stånd ogilladt, förfalle frågan.” Så långt gillar jag förslaget; men i fortsättningen har jag gjort följande förändring, som jag vågar föreslå: Gillas förslaget minst af 3:ne Stånd, hvile det till antagande eller förkastande vid nästa riksdag. Göras åter i Ståndens plena anmärkn:r till ändring i förslaget, erhålle Constit.Utsk. del af dessa anmärkn:r, och varde Constit.Utsk., genom val af RiksStms plena, till jemnkning förstärkt till ett antal af 12 personer af hvarje Ständ. När ett sålunda beredt förslag till Stånden återkommer, skall detsamma framställas till godkännande eller förkastande utan förändringar eller tillsatser. Sedan förslaget till förändrad eller ny grundlagstext, eller till något särskildt stadgandes upphäfvande, sålunda blifvit fullständigt beredt på det ena eller andra af nu uppgifna sätt, hvile det till nästa riksdag, för att oförändradt antagas eller förkastas. Blifva då — till deras åstundan. ”Vid riksdag, då beredda grundlagsfrågor lagligen kunna afgöras, skall endast med ja eller nej kunna beslutas; och gälle då föreskriften i 75 § Riksd.Ordn. Om dervid ytterligare uppskof föreslås, må det ej äga rum, utan Konungens och alla RiksStms sammanstämmande beslut.” Den förändring, jag föreslagit, öfverensstämmer med Gr. Horns tanka, att stadgandet, det anmärkningarna skola utgöra Ståndens gemensamma tanka, bör utgå, och denna / 256 Den 19 Februari f. m. är en af cle mest väsendtliga utaf de ändringar, sorn erfordras» ty eljest skola aldrig sådana stridigheter förekommas, hvarpå vi vid denna riksdag hafva haft så mångå prof, eller ock skall man tvinga Utsk. att aldrig framställa något förslag. Jag önskar, att denna anmärkn. må vinna fleras understöd samt antagas såsom Ståndets gemensamma tanka. Hr Dalman, Wilh. Fredr.:
Maj.ts Nådiga Propos. N.o 32. mängd och rörélse äfven vunnit till vext j att gamla staden, som fordom skall tillkommit genom tillåtna byggnads-tomter å Eskilstuna Kungs-ladugårds ägor, och år i658 först erhållit stads-privilegier,. icke nu egde utrymme utöfver de 86 af ålder bebyggda gårdar, så att staden i dess nuvarande skick icke kunde genom nya byggnads-tomter utvidgas, hvaraf redan sådan trängsel skall inträffat, att en del fattigare handtverkare måst söka sig rum i nära omkring staden belägna byar; och slutligen, alt den af Stats-Verket, endast för Manufaclur-tillverkares bosättning inköpta trakt nu jemväl vöre så fullbyggd , att deraf icke funnes mer än högst sju till åtta tomter oupptagne, otillräckliga för behofvet af ett dagligen tilltagande antal byggnads-behöfvande, hvilket nogsamt bestyrktes deraf, att under år 1826 icke mindre än i4 nya gårdar i Fristaden tillkommit; och hafva Stadens och Fristadens Äldste låtit genom Landtmätare affatta och i Charta lägga den trakt af Eskilstuna Kungs-ladugård uti så kallade Noa c lisoch Ruddams-gärdena, samt Stallbanan och Slotts-trädgärden , som de trott vara lämpligast till gamla stadens fortsättning och utvidgande med något utrymme å den så kallade Slottsbacken för* ladu - byggnaders uppsättande , hvartill Kongl. Maj:t genom den för Staden Nådigst Kongl. Ma.j.ts Nådiga Propos. N.-o 3a. 3 fastställda byggnads-ordning redan lemnat tillstånd: innehållande ifråga varande trakt, oberäknad! Slottsbacken, enligt upprättad Chartae-beskrifning, i5 tunnland 29 kappland; hvarjemte Sökanderne föreslagit, att Fristaden inåtte med de redan anlagda tjensteverken förenas genom utrymme å Norrhagsoch Noachs-gärdena till en areal af 37 tunnland 4 kappland, i följd hvaraf den jordrymd, som ifrån Kungs-laJugårdens egor skulle åt ganda och nya staden till tomtemål upplåtas, komffle att Utgöra 53 tunnland 1 kappland.
Här behöfver ingen anse sig förbisedd: det vänliga ordet och det vänliga leendet räcka till för alla. M å n - gen husmoder i den ställning som fru Svedelius skulle säkert känna som en rätt besvärlig börda att » representera » så som öfligt är på Örebro slott; men därom har intet försports och intet förmärkts, icke ens då, när en nu lyckligt öfvervunnen ohälsa satte värdinnans icke öfver sig stora krafter på prof, för hvilka andra skulle ryggat tillbaka. Dock, det är icke blott i sin egenskap af husets härskarinna som fru Svedelius framstår som berömvärdt mönster i kvinnliga dygder, i jämnmod och hjärtegodhet. Som landshöfdingens ' maka har hon i stor omfattning tagits i anspråk för mångahanda ändamål i välgörenhetens och andra loEliga intressens tjänst. Och icke heller här har fru Svedelius tvekat att ställa sig i spetsen och direkt pålägga sig mödor och omsorger, för hvilka hon helt visst en och annan gång bort vara befriad. Öfver allt lyser igenom det vänliga sinnelaget, den medfödda dispositionen att gagna, glädja och göra andra allt godt man kan. Julia Mathilda Svedelius, dotter af kassören vid Hargs bruk i Eoslagen Azelius och hans ännu lefvande maka Mathilda Gezelius, är född 1840. Efter fadrens död 1848 uppfostrades hon i Stockholm och ingick 1862 äktenskap med dåvarande löjtnanten vid vägoch vattenbyggnadskåren Axel G. Svedelius. Det unga paret nedslog sina bopå- lar först i närheten af Örebro, där löjtnant Svedelius verkade i sitt yrke till 1871, då flyttning skedde till Dalarne. Aren 1875 — 1 8 7 9 tillbragtes i Filipstad och ytterligare halftannat år i Göteborg, under hvilken tid Svedelius ordnade och ledde trafiken på Stora Bergslagsbanan.
Jag instämmer väl deruti, att kopparmyntet bör utpräglas på sådant sätt, att det, jemte betäckande af myntningskostnaden, derutöfver må gifva någon vinst; men då jag ej kan godkänna den i främmande länder nog långt drifne myntningsvinsten, afslyrker jag, alt 2 sk:s styckena må utmyntas efter 3oo R:dr per skepprd och tror, alt det högsta, som bör bestämmas är 266 R:dr 32 sk. Banco. Jag tillstyrker i öfrigt, att afseende fästes derpå, att intet kopparmynt blir till storleken lika med silfvermyntet, emedan det annars lätteligen, genom hvilkokning eller andre sådane medel, kan föranleda till förfalskningar; men Banken bör i delta afseende hysa mycken farhåga för de redan myntade |:dels skillingsstycken, hvilka också hafva det stora felet, att icke allenast i vigt och storlek, utan äfven till prägeln på ena sidan,5 vara lika med tolfskillings-silfvermyntet, och har, efter meddelande af dessa farhågor, Kongl. Styrelsen öfver Myntet inställt deras vidare utmyntning. Men då man icke kan vara 1.0g mon om alla försigtighetsmått, för att hindra, det allmänheten ej må blifva narrad på myntförfalskning, hvilket, efter hvad man känner, så lätt händer, anser jag det icke vara nog, att kopparmyntet blir till vigt och storlek olika med silfvermyntet, utan äfven att annan prägel begagnas. Detta föranleder visserligen till en förlust i afseende på det nu föreslagna kopparmyntet, emedan prägeln är ganska vacker, så att ma.n svårligen kan få en bröstbild af Hans € B anco-Ut skottets Betänkande N:0 7.
Dernäst får jag laga mig friheten göra en anmärkn. vid hvad en ledamot här yttrat om alt Ridd.archivct skulle befinnas i mindre godt skick, hvarigenom han synes kunna gifva någon anleda, att tro, att det icke blifvit alldeles vårdadt som sig borde. Jag får äran upplysa, att här finues en fullkomlig catalog, som jag sjelf varit med om att upprätta, deruti är upptaget allt, som hörer till Ridd.archivet, nolabene sådant som står inom öppna hyllor, men icke det som förvaras inom särskilda läs. Rarare documenler, sådana som Johan lilis privilegier oell sednare donationer m. m., hvilka äro originaler och lill eu del försedda med silfvcrkapslar, kunna icke slå pä öppna hyllor, ulan hafva i alla lider legat inlästa i 2 kistor, hvilkas öppnande under de 20 år jag haft det förtroende att vara Ridd.directeur aldrig blifvit ifrågasatt, emedan man visste, att de innehöilo rara original-doeumcnter. Ridd.Ulsk. bar nu öppnat dem, och till sin stora förundran märkt, att i dessa kistor fans ingen förteckning, på hvad som deruti var förvaradt. Detta är också ett besynnerligt förhållande, hvartill jag icke känner anledn., emedan de, som sagdt är, icke varit öppnade sedan 1803; så myckel mer, som vid flera kistor, sorn tid efter Den 9 Novemi) er f. m. 161 öfter annan blifvit öppnade, alltid en förteckning på de handlingar de inncliöllo, varit lagd öfverst på samlingen. Hvad nu angår sjelfva den sak, som egentligen utgör föremål för R. o. Ad:s pröfning, så har jag trott mig finna, att R. o. Ad. icke rikligt fattat, om jag så får säga, på hvilken ståndpunkt frågan sig befinner. Jag yttrade mig redan förra gången då denna fråga förevar, att grannlagenhelen tycktes fordra, alt man genast valde den, som i tre månader till R. o. Ad:s nöje beslridt sysslan. Man bar nu beslutit, att ny ansökningstid skall ske, nemi. såvida (jonsten på stat tillsättes. Det var derföre Gr.
St. ifrågavar. sjöchartverks inlösen för Statens räkning”; hvaremot K. M. uppdrog åt Förvaltningen af Sjöärendena att med undertecknad afsluta contract, i enlighet med af mig alternativt föreslagna villkor, om sjöcharlverkets fortsättande ”intill nästa riksdag”, vid hvilken tidpunkt K. M. ville fatta Dess nåd. beslut” om hvad i detta ämne dä må vara att tillgöra”. Detta contract ålade mig skyldigheten alt intill nämnde tid vidmakthålla och, enligt förut af K. M. i nåder gillad plan, fortsätta sjöchartverket, samt att icke förskingra något af hvad dertill, enligt till K. Förvaltningen inlemnade förteckningar, dä hörde eller under liden tillkomma kunde; hvaremot det försäkrade mig: l:o om eli ärligt understöd af 1,500 r:dr, att utgå med 500 r:dr af n. v. 5:te hufvudlitclns anslag och med 1,000 r:dr af handelsoch sjöfartsfonden, sedan nemi. contractets uppfyllande blifvit ådagalagdt genom afgifveu årsberättelse om verkställda charlarbeten; samt 2:o om tvenne rum till förvarande af ehartverkets effecter, eller motsvarande con - 236 Den 17 Augusti f. m. tant hy tesersättning, hvilken sednare jag npphurit medI66r:dr 32 sk. årligen. Sied dc an!edn:r sednast åberopade K. bref och nyssnämnde, derpå grnndadé contract innefatta, och sedan sjöehartverkets ägare, genom förekalladt ombud, förklarat sig vidblifva anbudet af år 1840, förnyade K. Förvaltningen af Sjöärendena den 27 Juni innev. år sin hos K. M. förut gjorda und. hemställan om nåd. propos. till R. St. rör:de anslag till inköpande af oftanämnde chartverk. Till svar härå täctes K. 31., genom Dess, nåd. bref af den 10 Juli, förklara: ”att då K. 31. icke funnit skäl att bos R.