Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Underbefäl, hautboister och deras vederlikar 150. Manskap, handtverkare och spel 3,098. öfriga personer 1,066. tillsammans 4,530. Af dessa voro befälet, civila tjenstemäunen och de flesta under benämningen “öfriga personer4' boende inom hufvudstadens territorialförsamlingar och kunde således ega tillträde till dessa församlingars kyrkor. Det vore fördenskull egentligen det kasernerade underbefälet och manskapet, som kunde sägas sakna tillfälle att bivista gudstjensten. Af manskapet vore en del hela året om, med undantag af exercistiden, permitterad; en annan del åter vore genom vakt, kommenderingar och sjukdom hindrad att vid gudstjensterna närvara. Men om, af dessa skäl, från antalet underbefäl och manskap, utgörande 3,248 personer, afräknades ända till två tredjedelar, så återstode ändock af garnisonsförsamlingarne minst 1,082 personer, hvilka, derest de af garnisonsregementena i Ladugårdslands församlings kyrka förhyrda omkring 200 platser af sistnämnda, i stark tillvext Varande församling blefve uppsagda, vore nära nog betagne all utväg att få höra Guds ord predikas och sina andliga behof i detta hänseende tillfredsställda. — Med fästadt afseende på behofvet af utrymme för gemensam gudstjenst med den såsom minst beräknade personal af garnisonsförsamlingarne, hade komitéen icke inom kronans härvarande byggnader kunnat finna någon annan lokal med denna rymlighet, än Carl Johans kyrka å Skeppsholmen. Beträffande utrymmet i denna kyrka hade komitéen från stationsbefälhafvaren erhållit upplysning, att församlingen under hela året utgjorde omkring 1,000 personer; att hvarje gudstjenst bivistades af i medeltal 518 personer och å större högtidsdagar af vid pass 658 personer; att der funnes, på fasta och lösa bänkar, plats för 694 personer; samt att, genom flerdubbla bänkraders uppställande utefter kyrkans cirkelgång, möjligtvis ytterligare kunde beredas 300 platser.
Betänkandet N:o 27, angående en underdånig anhållan till Kongl. Maj:t om vissa statistiska upplysningars infordrande, biföllos. 20 §. Bifölls. 21 §. Bifölls med den förändring, att orden — ”af egaren till frälseränta!!”, skulle utbytas mot orden: ”af frälse-ränlans egare." 22, 23, 24, 25 och 26 §. §. Biföllos. 27 §. Bifölls med följande förändringar: a) att de under rubriken Gårdfarihandlande, befintliga orden: "så framt denna handel kommer att fortfara”, skulle utgå, samt att sista momentet under samma rubrik skulle förändras till följande tydelse: ”Denna senare afgift skall erläggas då pass meddelas, och i behörig ordning redovisas, enligt den controll, som af vederbörande embetsverk kommer att bestämmas;” b) att sista momentet under rubriken: Inspectorer, skall erhålla följande förändrade lydelse: ”De egare eller innehafvare af jord, som sjelfve densamma bruka, och icke hafva hos sig anställde Inspector eller Rättare, skola ifrån den för Inspector eller Rättare stadgade bevillning vara befriade;” c) att saltpetler-sjudare, så väl kronans, som private, böra vara fria från bevillning. 28, 29, 30, 31, 32 och 33 §. §. Biföllos. I anledning af 33 §. beslöt Ridderskapet och Adeln dessutom, att nu väl genomgå och pröfva förslaget till Bevillnings-stadga i sin helhet, men att Ståndet derefter, vid meddelandet af sina beslut, åt Bevillnings-Utskottet uppdrager att afsöndra och serskildt upptaga de reglementariska stadganden, hvartill Kongl. Maj:ts Nådiga bifall erfordras. 34 §. Bifölls sådan den i Betänkandet N:o 12 finnes föreslagen och med underkännande af den i Utlåtandet N:o 27 föreslagne uteslutning. 35 §.
Om en sadan handel :ned bisittningsrätt och uppstegring af ärliga Siädjo-afgisren i förra tider wöro mindre tryckande, dä sädane hemman njöto en lika befrielse frän en del allmänna onera, som Boställen, har deremot sadant i samma män blifwit tungt och påökning i a lmänna stoldigheter, och nu dä Rotering blifwic dem lika med^ Krono Skarre älagd, da icke Räntetagare.-! utan Aboen mäst för densamma answara, talar billighet och rättwisa högt för påkläendet, att Aboen och dest Arfwingar genom en stad, gad Besittningsrätt böra betryggas tvid Hemmanet, hwarpä han anwäntt mä handa bela sin förmögenhet. — Kan det wara billigt eller laoligt, att om en sadan Aoo a-Iider, Enkan och Barnen antingen mäste ytterligare fördjupa fia i stuld för att kunna utgifwa den godtyckliga Summa en Domkyrko, Sysio - Den 22 Junik. 8-7 Sysloman, en Hospitals - Föreståndare eller annan Räntetagare utsätter, eller ock frän Hemmanet afstä, med uppoffring af redan dcrä anwände ansenlige kostnader; och manne Kyrkan eller Jnrattmngcn rumer fordel af en sadan förändring? Nej — det ar endast Systomännen, som störda, ost) Principa, len får ändock säkerligen icke mera an dest lagliga ratt. — Sädane händelser wid inträffande dödsfall aro icke utan exempel i min Ort, der en mängd 26 pros usus anstagne Hemman finnes; och detta har föranledt mig wäcka Högloft, tttstottets behjertande till afhjelpande af detta förtryck; och nar till deste bewekande stal lägges, att Stacs-Jnkomsterne betydeligen stola ökas genom Skatte-Köpestillmgen för meranämnde Hemman, och Jordbruket jemwäl genom ägande ratten wunne tillwäxt och förbättring, wägar jag hoppas att Högloft.
»Nå, då kan ni der se en sann typ för en skånsk jordarbetare», sade hon och pekade på en figur som satt vid sidan af vägen ett stycke framför dem. De saktade gången för att få tid till iakttagelser. Det var en gammal man, sittande på dikeskanten och i färd med att intaga sin middagsmåltid. Den afslutades med svart grofbröd och sur mjölk, som han åt med hornsked ur en gammal lerkruka. Hans arbete var att gräfva gropar, och bredvid honom stod spadan nedstucken i marken; sjelf satt han på den uppkastade jorden, med krukan mellan sina knän. Han var öfverstänkt af jord och lera, benkläderna voro uppkaflade på halfva smalbenet, och trots sommarvärmen var han klädd i tjocka ullstrumpor med skinnlappar på hälarna, att icke träskorna skulle slita hål. Ansigtet var fåradt och smutsbrunt, men hade ett godmodigt uttryck. Han tycktes må särdeles väl af att sitta der och låta middagssolen gassa sig på ryggen. Gestalten var tung och snedvriden, rörelserna säfliga och oviga; men dessa styfva armar egde kraft att lyfta otroliga bördor, och de valkiga näfvarne visste att hålla tag. »God middag, Anders Hansson», sade den språksamma flickan i det hon med sitt sällskap stannade framför honom. »Tack för det», svarade gubben och tog ett tag i mössan. »Ett skönt väder», började fröken, som visste hur man bör inleda en konversation. »Ja. Det var väl att det tog slut med det välsignade regnandet», svarade Anders Hansson och tog sig en sked mjölk. »Ett styft arbete, det der», yttrade notarien och pekade på den tunga spaden. »Åh om sommartiden är det inte farligt», menade Anders Hansson, »men inte vore det värdt att komma till det med sådana persiljefingrar.» Han såg med ett medlidsamt leende på notariens små handskbeklädda händer. Men Herre Gud, hvad är det gubben drar upp ur sin kruka! En död liten råtta. Det var en obehaglig öfverraskning till och med för Anders Hansson, som annars är temligen stålsatt emot lifvets vexlingar. Han rodnade vid upptäckten. Men en skåning förlorar icke sinnesnärvaron för så litet.
Reser man nu genom Sverige och jemnför med historien det närvarande med det fordna, är det visserligen nu mera odladt, har en mildare natur, skogarne äro afröjda, synkretsen vidgad. Man säger stolt: Se här en frugt af bränvinspannan. Men saken, sedd från närmare håll, torde icke vara att serdeles yfvas åt. Odlingen bär nemligen lynne af en viss tlåhackning, som ju grundare jorden var dess förderfligare blef den för kommande skördar. — Odlingenbär stämpel af vår egoistiska tid, der hvar tänker på sig, ingen på barnen, der man lefver för dagen, ja, blott för målet ocb anser sig för klok hushållare i samma nion man liksom med svärdet för bröstet kan tvinga modren jorden att påen gång taga fram allt, hvad hon eger i sitt visthus. Häraf denna vandalism mot skogarne och ängarne. 11 vem bjuder och befaller denna jordsugning och sköfling? Bränvinsproducenten, som på fäderneslandets grafvård söker resa sin thron. Hvad har vid denna Riksdag i bräuvinsfrågan blifvit afgjordt? Opinionen har önskat de konstiga bränvins-apparaterne längre bort än pepparn vexel'. Ja väl! Jag önskar dem af allt mitt hjerta en snabb obehindrad resa. Men hvarföre vilja i bakskjuts hemta hem de små enkla pannorna, helst när det är ulröndt, alt man endast med närvarande antal af nu bestämda kannerymd kan beqvämligt afverka den nätta summa af 150 millioner kannor bränvin, hvilket quanlum tyckes vara mera än tillräckligt för afl hålla hela nationen i ständigt rus året örn. Antager man att Bih. till It. St.
Den andra är den, att i mål af förevarande" art intet ansvar kan af Riksrätt ådömas, om ej åklagaren gittat åberopa någon § i Regeringsformen, hvilken den tilltalade öfverträdt, eller hänvisa till något stadgande i Ansvarighetslagen, som å öfverträdelsen är tillämpligt. Det är den ackusatoriska proceduren i dess högsta renhet; och det gäller således att veta, hvad grund denna har i svensk lag. Vid tryckfrihetsmåls behandling förutsättes, att den lag, mot hvilken brott påstås vara begånget, mäste af åklagaren uppgifvas, emedan nämnden, sorn skall afgöra saken, har att rösta endast med ja eller nej öfver frågan, om den åtalade skriften är »brottslig efter det lagens rum, åklagaren åberopat». Lagens grund är nemligen, att åtalets föremål icke på annat sätt kan bestämmas, enär de åtalade ordalagens brottslighet kunde af nämndens Ledamöter olika förstås, om endast dessa ordalag uppgåfves. Till åtalet hörer då, att den i dem anmärkta brottslighet, hvars bestraffande yrkas, måste angifvas genom åberopande af det lagrum, hvilket om sådan brottslighet handlar. Men om denna speciella föreskrift funnits nödig i tryckfrihetsmål; så är väl icke genom ett sådant specialstadgande brottmålsproceduren i allmänhet förändrad; och då veterligen ingen dylik specialföreskrift för rättegången vid Riksrätt finnes; lärer väl der ingen annan, än allmän rättegångsordning, kunna gälla. Men efter allmän svensk rättegångsordning vid domstolar af första instants, hafva säkerligen aldrig brottmål blifvit så behandlade, som nu hos Riksrätten skett. Jag är oviss, huruvida denna method i all sin stränghet någonstädes varit allmänt följd. Säkrare synes det, att den icke är nyttig. Anledningarne hvarföre den kan hafva blifvit påtänkt eller antagen må vära hvilka som helst, och afsigterna må kunna dermed befrämjas eller ej; så mycket synes åtminstone vara uppenbart, att rättvisa mot den tilltalade och dess vedersakare dermed icke befrämjas.
Delägare, än som i byn kunna bibehållas, lika goda hus och lägenheter, varde utfyttningsskyldigheten dem emellan genom lottning bestämd; och thy skall Skiftesmannen noga och redigt upptaga beskaffenheten af hvarje Delägares byggnader , både till manoch uthus, samt af trädgårdar eller andre nyttige anläggningar, så att 332 Den 6 April e. m. de för utflyttning eller lottning om utflyttnings - skyldigheten antagne grunder deraf må tydligen sig visa. Häruti hafva Utskotten föreslagit en ändring; men jag tror denna §. vara den bästa af alla, och anser deruti ligga en slags rättvisa. Man må förgäfves tro eller hysa den farhåga, att en mäktigare Bonde, för att tvinga de fattigare till Skifte, skall bygga på sin tomt, endast i afsigt att vinna denna önskan. Det är bättre att de på detta sätt uppnå sitt mål, än, såsom det vanligen sker i stora byalag, nemi.: att två eller tre Bönder slå under sig de fattigares lotter, derigenom, att de börja gifva dem penningar oeh andra små förmoner, och sedan köpa Hemmansdelarne, eller om det är Frälse, laga så, att Hemmansdelen blir öde, för att lättare komma åt den. På detta sätt är det den mästa fattigdom uppkommer genom rikare Bönder, hvilka undertrycka de mera meddellösa. i3 Cap. 3 §. lyder: Sedan afgjordt blifvit j hvilka af Delägarne komma att utflytta, böra Skiftesmannen och Gode Männen uppskatta oeh värdera den kostnad, som med utflyttningens verkställande är förenad.
Hr Hjerta har i första rummet fästat sig vid det ofantliga salto mortale, som Utsk. gjort, då det förklarat, att ett bifall till Hr Henschens motion skulle föranleda öfvergåendet till den åsigten, att endast behållningen utöfver lefnadskostnaderne vore underkastad bevillning. Hade Utsk. sagt, att man fastställt denna princip, hade Hr Hjerta haft rätt; men då Utsk. blott yttrat, att man snart skulle komma att härtill öfvergå, tror jag att det är Utsk., som haft rätt. Det är visserligen sannt, att man icke uptagit all lefnadskostnad till ett Den 28 Mars f. m. minimum af 100 Bdr Bko; men det är äfven ganska gifvet, att då många personer sedermera skulle komma att visa, det dessa 10 0 Kdr vida understege deras verkliga lefnadskostnad, skulle man nödgas att fortgå på denna bana, och hvart det skulle leda har Gr. Björnstjerna redan visat. Jag vill visserligen icke bestrida riktigheten af den princip, som ligger till grund för Hr Henschens motion, så framt man nemi. kunde antaga att bevillningen i hvarje fall verkligen utginge efter inkomsten. Men då erfarenheten visat, att förhållandet icke är sådant, har Utsk. ansett, att afdrag bör äga rum för den inkomst, som man känner, hvaremot för den obekanta inkomsten, eller den, om hvilken man endast känner att man icke har någon reda på den, afdrag icke kunnat äga rum. Man har fästat upmärksamheten vid det afdrag, som finnes tillstyrkt i 2:dra §:n. Ofvergår man till 142 §:n, finner man der samma förhållande. I båda fallen är grunden till dessa undantag den, att man känner den inkomst, som här är i fråga. Jag tror således, att Utsk. ganska klokt förfarit, så länge icke några säkrare bevillnings-grunder än de nuvande, kunnat upställas. Jag tror visserligen att taxeringskomitéerna på ett eller annat ställe skulle något strängare förfara, derest en sådan föreskrift, som motionären åsyftat, lémnades; men på många andra ställen blefve säkerligen icke tillbörligt afseende derpå fästadt.
— N:o 8. i anledning af väckt motion om tillsättande af och arfvoden åt ständige Ledamöter i en Lagberedning. III. B. 671 - IV. 76, 98- A. 112. — N:o 9- i anledning af väckta motioner angående förklaring af Kongl. Kungörelsen den 17 Juli 1847, rörande utarrendering af kungsgårdar, kungsladugårdar och andra kronolägenheter. III. B. 671. " IV. 76, 112. A. 120. E. 210. — XT:o 10. i anledning af väckt motion att Kongl. Skeppsholmen och till Flottans etablissement hörande strand på Kongl. Djurgården måtte, emot vissa vilkor, upplåtas till Stockholms Stad eller enskilde samt förses med byggnader och kajer för handelns behof. III. B. 671. — N:o 11. i anledning af väckt motion angående anläggning af en elektrisk undervattens-telegraf emellan Skåne och ön Rugen. IV. B. 416. V. 174. A. 211. E. 329. — N:o 12- i anledning af väckta motioner derom, att kronobref bäringen dels måtte öfvertagas af Postverket och bestridas på — s — 203 Statens bekostnad, dels verkställas af enskilde, men kostnaden derföre ersättas af Staten efter bestämmande af Härads-rätt och Konungens Befallningshafvande, dels att all i mantal satt jord måtte efter hemmantalet lika deltaga i krono-brefbärings-skyldighetens utgörande, dels ock slutligen att ett försiags-anslag måtte anvisas och ställas till Kongl. Maj:ts disposition, tor att användas till bestridande af krono-brefbäringen.
Vaccinationen fortgår med tmer och mindre framgång, och socknar finnas ännu, fastän de äro få, der ingen vaccination äger rum. Koppsmitta visade sig i Grundsunda 1852. Berättelse öfver Wester-Norrlands Län för åren 1851—1855. ® 58 Statsbidrag. Medelbeloppet för förra qvinqvennium var 164,478: 8, Således har beloppet under sednaste qvinqvennium ökats med . 18,860: 6. 9. varande i de uppgifna summorna inbegripne så väl statsoch riksgäldsmedel, som diverse verks, annorstädes debiterade och restantiemedel. Den för 1855 utförda summa bestod af: Diverse verks medel 16,666: 33. — Skillnaden emellan grundräntornas och kronotiondens belopp, efter statspris och marke gäng 50,181: 56. — 51.070: 28. Dessa medel bestå af: — Bränvinsbrännings-afgift • ♦ • • t 11,572: 16. — Tiondeoch hammarskattsjern 5,764: 19. — Summa Statsmedel . 126,982: 18. 8. Folkskole-afgift 10,118: Riddarhus-afgift ... 9: Kurhusmedel 6,519: 33. — Theater-representations-afgift. , . 20: Summa diverse verks medel . 16,666: 33. Vid sjömanshusen debiterade medel 888: 40. — Föregående årens restantier 13,477: 9. 11. Roteringens kostnad uppgifves till 29,953 R:dr 21 sk. Länet utgör endast båtsmanshåll, till en styrka af 444 man, hvarförutan för tillökad rotering utgöres vakansafgift efter 47 hela rotar och 1AaVarole ' spridda andelar. Extra rotering utgöres i krigstid af 18 rotar, utom tedels rote i spridda andelar. Hvarje rote består: i Medelpad 'af 3j:dels och i Ångermanland af 3J. mantal.
BondeStåndet blifvit uppskjutit, i anseende till af Talmannen vägrad proposition, hvarom remiss, skedl tiLI ConstitutionsUtskottet. Och har It. o. A. vid Utskottets förslag, att Styrelsen ofver Salpeter Jrenderne i Riket fortfarande ma besörjas af de serskilde Corninitierade, tillaggt alternativet: elter ock af K. Mils och Rikets KrigsCollegium, i händelse K. M.-t sä skulle finna lämpligt s äfvensom, med bifall till Utskottets tillstyrkande: alt indragning af SalpeterSjuderiStaten i de Län der ändamälet med dess anställande icke vunnits, mä, jemnlikt hvad K. M:ts Nåd. Proposition i delta ämne innehåller, fullföljas, R. o. A. tillika förordnat, att de till Salpeter Sjuderi Sta ten hörande personer dock borde fortfara alt bo i de Orter der de blifvit anställde, samt Betan kanden, N:o iSy. 441 vara skyldige , att enär de anlitas, emot ersättning för resekostnaden af enskildte sorn önska att dem begagna, gå tillhanda med upplysningar vid Salpeterladors anläggning. Hvarjemte II. o. A., emot hvad Utskottet föreslagit, nemi. att den nu bestämda Salpeter gärden af 5 U för hvarje helt hemman må än vidare fortfara, beslutat, att samma gärd bör upphöra samt ett serskildt anslag deremot, till Salpeter Näringens bestånd och bedrifvande jemte uppköp af Salpeter, i stället af R. S.tr genom bevillning anvisas. I desse serskildta omständigheter har Utskottet ej eller ännu fått emottaga Hederv. BondeStåndets beslut, och Utskottet, som ansett sig derföre icke böra uppskjuta med anmälan inför R. St:r af de öfrige förhållanderne i afseende på Statslnkomsternes beräknande, får således, så vida Hederv.
Hä en sadan liqvidation stall äga rum, är vet wisterligen wida lämpligare, alt ben beror mellan enstilve, än att, efter principen i den nu gällande bewillnings stadgan, den stulle för hwar, se individ» upgöras directe med staten, som hän. wistes <m söka Lifferencen, emellan den synbara för» Mö» 476 Den 3 Augusti mögenhekens rätta warde och innehafwarens werkliga ansel deri, pä andra hander, med mycken ofäkerhet och »n ofullständig conrroll. Men en ny olägenhet har blifwit en följd af denna förändring. Utskouer har, i anseende litt vei höga betalnings, beloppet, icke kunnat »noga att förestå en progressiv afgift för större sörmögenhet. z:de Artikeln i projectet innehäller föreikrislen i denna del. Och dä, med tillämpning af den nast föregående, afkomsten af ullante capitaier icke behöfmer upgiswas, sa följer ock deraf, att capikalister undgå att betala alt bc,vtllning efter z.-dje artikeln, oacktadt deras inkomst i ränror upgär till dec belopp, der progresnons afgisten widtagcr. Detta innefattar sn orättwisa nior de öfrige skattdragande, och jag Hemstäs.er, om ej hwar och en, skattskyldig bör äligga att upgifiva sin inkomst af utlänte capitaler pä det att, oaktadt dera icke bekaltes bewiilning efter 2.dra Artikeln, progressions afgisten likwäl mä kunna pafordras, der räntan af utläningen, ensam eller tillago den skattskr) diges öfriga inkomst, upgär till det belopp, att sadan afgift, likmätigt tariffen lill z.dje artikeln, bör äga rum.
Jag anhåller då att få tillkännagifva, att grundlagen enligt 83 § i hvarje fall skajl efter ordalydelsen tillämpas; att 57 § bestämmer Svenska folkets urgamla rätt alt sig beskatta; 59 §, att hvad Staten kan tarfva utöfver de ordinarie inkomslerne, skall genom bcvillningar fyllas; och (»0 § ibland annat: ”ej må någre allmänna afgifter af hvad namn och beskaffenhet sorn helst, utan R. Sl:s samtycke kunna förhöjas, tullen ä inkommande oell utgående spanmål alr lena undantagen.” Der slår ”förhöjas,” inen aldrig ett prd om rättigheten all kunna sänka och till sitt belopp nedsätta en afigift, sorn af Sländme blifvit bestämd. Föiestäjlom oss nu, alt Sländme beräknat inkomslerne lill en viss summa, men fvonungen, lill följd af den rättighet, hvilken man bär talarom skulle vara honom i .grundlagen förvarad, skulle eftergifva eller nedsätta någon af dem, derigenom brist lill behofvpns uppfyllande uppstode; dä skulle ju Sländme nödvändigt sammankallas för att fylla denna brist, Hvad bänder väl dä, om aumärknings-anlediiingar mot Konungens rådgifvare deröfver skulle anmälas oell blifva behandlade efter 10(i § Reg.F,? Tro Hrrmp väl, att Ständme skulle erkänna Konungamaktens rättighet att hafva nedsatt afgifter, dem Ständerne beslutat på grundlagsenlig väg för utgörande af stalsbeliofven ? Nej mine Hrr, vi måste lefva eller grundlagens bokstaf, så lyder 83 §, och allt försök till advocalur deremot passar sig alldeles icke, minst för representanter af Svenska folket. I afseende på Gr. Frölich och hans tt Hi 32 250 Den 14 Januari f. m. glada eller sorgliga minnen från sistl. riksdag, så har jag aldrig ett ord att säga, ty det der hör alldeles icke till det ämne, som är föremål för vår öfverläggning; men i anledning af Hr Skogmans yttrande, anser jag mig pligtig att uppehålla mig något litet.
Att, utöfver nu omförmälda tillsammans 300,000 R:dr B:ko, något bidrag af stats-medel skulle till byggnads-företaget anvisas, har Kongl. Maj:t ansett vid innevarande riksdag, då det allmännas tillgångar redan vore i betydlig mån anlitade för åtskilliga andra vigtiga behof, icke böra ifrågasättas, och på tillfrågan huruvida Postverkets behof skulle tillsvidare kunna lämpligen fyllas genom en för sådant ändamål uppförd och inredd byggnad, sträckande sig endast utefter tomtens södra och östra sidor, hade Generalpoststyrelsen i sitt sednaste utlåtande afgifvit det svar, att utrymmet, med förändrad disposition af inredningen och med uteslutande af de statsråds-boställen, om hvilka Öfver-intendents-embetet väckt fråga, visserligen blefve fullt tillräckligt, ehuru någon svårighet mötte för anordnandet af de uthus, som varit ämnade att förläggas i norra flygeln; men att, om äfven denna flygels grund finge läggas och bottenvåning byggas samtidigt med det öfriga huset, så att gärd och inkörsport blefve fullbordade, väsentligt hinder eller synnerlig olägenhet icke mötte att med öfriga uppförandet af samma flygel, som kunde förses med provisionelt tak, låta tillsvidare anstå Härvid hade Generalpoststyrelsen tillagt, att olägenheterna blefve ännu mindre om yttermurarne till flygelns hela höjd jemte taket kunde åstadkommas och endast sjelfva inredningen behöfde lemnäs åt framtiden, samt att, genom räntevinst och andra besparingar under byggnadstiden. Postverket antagligen skulle ensamt kunna draga hela byggnadskostnaden, åtminstone för södra och östra sidorna, jemte norra sidan till och med botten-våningen, måhända älven för yttermurarne deraf till hela deras höjd med takresningen och taket derpå. Kongl.