Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Iand sannolikt uppkommande brist, så skulle utsigterne för det nu ingående årets spanmåls-tillgång icke vara i så hög grad bekymrande. Men i nästan hela Europa har skörden förlidet år slagit fel. I Englands hufvudstad har priset å hvete under innevarande vinter nästan oafbrutet stigit, någon gång ända till 3 å 4 shillings sterling (omkring 3 r:dr rglds) per quarter (ungefär 1 7/8 tunna svenskt mått) i veckan. 1 Frankrike kan bristen i landets spanmåls-skörd, enligt rikets officiela tidning, icke beräknas lägre än till 10 millioner Hectolitres (något olver 6 millioner sv. tunnor); och deraf anses hälften icke ännu vara importerad. Ett talande bevis på den brist, Holland och Belgien lida, finnes deri, att direkta beställningar å spanmål från dessa lander ingått äfven till Sverige. Frågar man nu, från hvilka spanmåls-rikare länder denna brist, hvilken, ehuru endast några få exempel på densamma blifvit anförda, är nästan allmän i Europa, skulle kunna fyllas, så befinnes, att under närvarande förhållanden tillförslen från just de länder, hvilka vanligen starkast förse spanmåls-marknaden, minst är att påräkna. Från Pohlen, hvars rika tillgång på säd eljest plägar fylla stora behof, har utförsel af spanmål nyligen blifvit förbuden — ett förbud, som säkerligen åtminstone medelbart inverkar på vår spanmåls-marknad; och i de länder omkring Svarta Hafvet, hvilka eljest lemna Europa en mycket betydlig del af dess sädes-behof, har kriget redan utbrutit. Allt större anledning synes vara att befara, del detta krig äfven kommer att sträcka sig till Östersjön och förmodligen lägga hinder i vägen för utförseln från dess hamnar, från hvilka införsel för oss skulle komma i fråga. Dessa hotande utsigter lill krig innefatta ännu en af de förändringar, hvilka sedan sistlidne Julii månad väsendtligt inverkat på i fråga varande förhållanden. De anledningar, som förefinnas att förmoda utbrottet af ett krig emellan liera af Europas mest betydande magter, kan icke tillhöra Utskottet att framlägga.
I detta fall tillkom den omständighet, att protokollsföranden tillika vägrat återställa en i tvistemålet lill Rätten inlemnad räkenskapsbok. Sistberörda vägran stödde Protokollsföranden på stadgandet i sista mom. uti 14 § af Kongl. Maj:ts förnyade nådiga Förordning angående expeditionslösen den 30 No vember 1855. hvilket innehåller, att »handling, som till domstol, embetsverk eller expeditionshafvande inlemnas och hvilken vederbörande eger rättighet att återbekomma, varde återstäld, då expeditionen utlemnas, med densamma, men eljest, på sätt och i den ordning, som ofvan (i Förordningen) rörande expeditioners tillhandahållande föreskrefves.» Detta stadgande tolkade Protokollsföranden så, att en dylik ingifven handling, som skulle till part återställas, icke behöfde, utan tillika med expeditionen, utlemnas. Protokollsföranden androg nemligen i den honom affordrade förklaring, att i frågavarande protokoll (som innefattade dom i målet), hvilket klaganden icke särskildt begärt, ej heller blifvit honom förvägradt, hvaremot protokollsföranden medgaf, att han nekande besvarat klagandens samtidigt framställda anhållan att utbekomma utslaget och räkenskapsboken förr, än det färdiga protokollet tillika utlöstes, och åberopade, såsom laglig grund för en slik vägran, att den hade stöd i nyss anförda lagrum.
Då skulle ni sett vår atelier i Paris; man hängde upp en gammal mattbit här och ett par skizzer där, och vi tyckte, att det var alldeles förtjusande. Och det var det också! Det var bara litet besvärligt, att min bror och min svägerska aldrig brydde sig om att skaffa sig några möbler, det var för att de lättare skulle kunna bryta upp när som helst. De ville inte bli hembundna. Men det vill jag, jag är som snigeln, jag tycker om att ha ett hus. — Det bruka visst inte konstnärer i allmänhet fråga efter, sade Eleonore. — Det kan man inte säga. Det är så olika, somliga göra det och somliga inte. Apropos nomadlif — Fru Kurt får inte glömma att tala om slutet på den där roliga historien. — Jaså, när jag skrämde lifvet af kyparen. Jo, det var så Men herr Säfve, hvarför sätter ni er inte? Hon såg öfver sin axel mot den sida, där han stod. Jo, jag var i Köpenhamn på genomresa. Jag skulle fara med Gjedsertåget på morgonen och gick in till à Porta för att dricka kaffe. Min doktor hade ordinerat ett pulver, som jag skulle taga vid måltiderna. Nå, som jag sitter där i damsalongen och löser upp pulvret i vattenglaset, får jag i spegeln se kyparens blick fästad på mig med ett uttryck af den allra otroligaste fasa. Det var just det året, som det förekommit så många själfmord af svenska damer därnere i Köpenhamn. Det var inte svårt att förstå, hvad han tänkte. Naturligtvis tog jag på mig den allra högtidligaste och dystraste min, så här, under det jag långsamt rörde om pulvret och drog ett par djupa suckar. — Hvarför gjorde ni det? frågade Eleonore, som, under det Wanda talat, med sin näsduk strukit längs med undre kanten på bordet, vid hvilket hon satt, och nu i smyg tittade på näsduken för att se om den blifvit dammig. — Inte kunde jag motstå frestelsen att skrämma litet fart i en dansk kypare. Det gjorde jag också. — Jag drack ej ur glaset utan vände mig bort ett ögonblick, och vips var han framme och tog brickan, på hvilken det stod — och bar ut det. Så kom han in igen och tittade i taket och såg oskyldig ut. Så här!
Jag tillstyrker alltså R. o. Ad. att, med vidblifvande af sitt vid föredragningen af utlåt. N:o 14 fattade beslut, afslå de förenade Lagoch EkonUtsktns förevartde utlåt. Hr Rosenblad, Bernh.: Jag erkänner visserligen att det lyckligaste både för den enskilte och samhället vore, att hafva stora fastighetsegare, som egde såväl mycken jord som annan slags egendom: men så länge sådant af flei faldiga orsaker ligger utom möjlighetens gräns, anser jag det vara bättre att hafva smärre fastighetsegare, hvilka åtminstone ega något, än alt ställa så till att man hindrar folk, som icke kunna ega myckel, ej hafva tillgångar all skaffa sig stora possessioner, att ens kunna få förvärfva något, ej ens det ringaste. För min del anser jag en fastighetsegare af ett tunneland bättre, än en backstugusittare på ett par kappland och änna mycket bättre än en stat-dräng, och kan således ej annat än gilla att man bereder tillfälle till upkomst äfven af mindre fastighetsegare, så all den som genom ihärdighet, flit och sparsamhet förvärfva! en penning, derför må kunna förskaffa sig en egen jordtorfva till bergning för sig, familj och efterkommande. Jag kan följaktligen icke instämma i Gr. Mörners förslag att med afslående af detta utlåt., R. o. Ad. skulle vidblifva sitt i ämnet förut fattade beslut men förklarar derjemte att jag heldre skulle ingå på det af Gr. Sparre i dess vid delta utlåt, fogade reservation, framställda förslag, än på de förenade Utsk:ns hvilket sednare jag dock bifaller i händelse icke Gr. Sparres skulle antagas. Frih. von Stedingk, Styrbjörn: Under fullkomligt instämmande i hvad Frih. Cederström yttrat, kan jag icke underlåta att till besvarande uptaga något af hvad Hr Rosenblad framställt för bifall till förevartde utlåt, eller antagande af Gr. Sparres dervid fogade reservation. Förhållandet är nemi. och det ligger äfven i sakens natur, att om man äger rättighet att bosätta sig på ett tunneland jord så kommer icke egaren dertill och hans familj att deraf draga nytta.
Då erfarenheten redan visat, hvilka betydliga underslef, som före införandet af nuv:de stränga kontroller, i afs. på karteringen af köpe-, bytesoch gåfvobref med flere handlingar, egt rum, skulle, om T7tsk:ts förslag vinner framgång, ett nytt fält för möjligheten af underslef komma att erbjudas. På grund af dessa mina nu anförda betänkligheter, skulle jag helst önska att E. o. Ad. ville afslå Utsk:s i ifrågav:de häns:de framställda förslag; men då denna min hemställan tilläfventyrs ej skulle röna framgång, hoppas jag, att E. o. Ad. åtminstone ville återremittera förslaget. Hr Cederschiöld, Gustaf-. Det är obestridligt, att statsverket komme att tillskyndas en stor fördel, om Utsk:ts förslag i denna punkt antoges. Jag för min del skulle dock tveka att dertill tillstyrka bifall, om jag icke förutsatte, att jemväl nästa punkt i Utsk:ts Bet:de komme att bifallas. Under nuv:de förhållanden och så länge våra biläggningskartor hafva sin närvarande form, tror jag icke att man skäligen kunde ålägga uuderdomaren ett så stort extra besvär, som det att med dylika biläggningskartor förse alla de expeditioner, hvilka för närv:de skrifvas å stämpladt papper. Men om, på sätt Utsk:t föreslagit, de mindre biläggningskartorna erhålla ungefärligen den form, som postfrimärkena, blefve besväret med deras biläggande i betj‘dlig mån förminskadt och icke större, än att man utan fara kunde våga påbjuda sådant. Hvad beträffar invändningen om besväret med uträkningen af beloppet stämpladt papper för hvarje expedition, så måste den äfven under nu gällande förhållanden verkställas, och beloppet tecknas nu alltid på expeditionen jemte lösen. Således finnes redan nu alltid utsatt det belopp stämpladt papper, som en dylik expedition innehåller. Hr Gr. Mörner har mjmket riktigt anmärkt, att karteförsnillningen aftog i betydlig mån sedan de dubbla biläggningskartorna blifvit införde.
Prestoch BorgareStånden hade fullkomligen gillat StatsUtskottets sednare Betänkande, EondeStåndet hade deremot gillat det först afgifna, med undantag af en omständighet, och Ridderskapet och Adeln hade i åtskilliga delar fattat särskildta beslut; hvarför ExpeditionsUtskottet funne sig föranlåtet att till Riksens Ständer göra en framställning af dessa skiljaktigheten Friherre Cederström, Jacob, anmärkte, att då Ståndens meningar äro olika, borde det Utskott, hvarest saken blifvit utarbetad, inkomma med förslag till att sammanjemnka dem, och hemställde derför om icke StatsUtskottets .Betänkande finge hvila på bordet intill dess ExpeditionsUtskottet sådant verkställt. Hvilket af Höglofl. Ridderskapet och Adeln, uppå gjord proposition, bifölls. Föredrogs å nyo och bifölls StatsUtskottels, den 8 dennes på bordet lagda, Betänkande, af den 31 sietbrdne Maj, i anledning a* Den 15 Juni, e. m. 361 Herr Bergenstråles Memorial om indragning och reglering af öfverflödiga Embeten och Tjenster. Vid förnyad föredragning af StatsUtskottets, den 8 dennes på bordet lagda, Betänkande, af den 7 dennes, öfver Väilofi. Borgareståndets anmärkningar mot organisationen af en Comité till utarbetande af en ny reglering af Statens Embeten och Tjenster, ansåg Ridderskapet och Adeln detta mål icke tarfva någon ytterligare åtgärd, hvarför det till Handlingarna lades. Upplästes å nyo och biföllosLagutskottet^, sedan den 8 dennes på bordet hvilanda, Betänkanden: 1:0 Af den 25 sistledne Maj, angående förhöj, ning i lösen för Kämnärs-Rätternas Expeditioner. 2jO Af den 17 nästledne Maj, om skärpning i straffet för åverkan å annans hägnad.
Iåns erhållas, BancoFullmägtige då må på den andra utvägen söka alt bekomma återstoden, voterar Ja; Den det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej, anses Ridderskapet och Adelli besluta , att, af ofvannämnde totalsumma 3 millioner Riksdaler Banco, högst en million må upptagas på Afsk riffi i ngsräkning, samt de öfrige i millioner, jemte hvad på Afskrifnings-räkningen af den bestämda summan till äfven tyrs ej erbålles, mot Obligationer uppiånas. Hvilken Voterings-proposition af Ridderskapel och Adeln godkändes, samtanslogs^ Den 4 December f. m. Voteringen börjades kl i. e. m.; oell hefuiinos efler voteringens slut, sedan först en voteringssedel blifvit undantagen oell förséglad', samt de öfrige voteringssedlarne öppnade, men derefter, i följd af paria vota, den a Ilagd a förseglade voteringssedeln jemväl öppnats, rösterne hafva utfallit, som följer: Ja — 4,9- Nej — 48. I följd hvaraf, och sedan det öfver voteringen särskilt förde Prntocoll blifvit uppläst, Hans Excellence Herr Grefven och LancltMarskalken förklarade, att Ridderskapet och Adeln således bifallit Herr Hjertås i Ja-propositionen upptagne förslag. Höglofl. Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan half lill 3 eftermiddagen. In fidem Protocolli, O. J. Lagerheim. Fredagen d. 4 December 1829. Plenum klockan half till 6 Eftermiddagen.
För egare af pannor ifrån minsta till och med 60 kannors rymd erbjudes blott en enda utväg att värja sig emot förlust vid bränvins-tillverkningen, den nemligen, att utvidga och forcera bränningen, idka den i ännu större scala än hittills, dertill använda både egna och köpte jordalster, samt sålunda ända till öfverflöd öka tillgången på bränvin, i följd hvaraf varans försäljningspris komme att nedsättas, men icke att förhöjas.” ”Då vi sålunda ej förmå inse någre fördelar, som kunna motväga eller rättfärdiga det öfverdrifna och ojemna uti de af Utskottens pluralitet antagne bränvinsbrännings-afgifter, håfve vi funnit nödigt, att, emot hvad Betänkandet i denna del innehåller, nedlägga vår alfvarliga reservation, i Förhoppning, att ett mera billigt och ändamålsenligt resultat skall tillvägabringas genom frågans handläggande inom Riks-Stånden, der man torde taga i öfvervägande, att all bränvinsbeskattning directe eller indirecte drabbar jordbruket, att denna näring redan är öfverhopad och nedtryckt utaf skattebördor, att i följd häraf en så dryg tillökning härutinnan, som den nu föreslagna, ofelbart skulle hos Rikets talrika allmoge väcka ett allmänt och måhända vådligt missnöje, samt att, då beskattningsfrågan ensamt tillhörer Rikets Ständers afgörande, Ständerne äfven kommo att ansvara för en sådan missbelåtenhets följder, hvaribland vi, ingalunda till de minsj oroande, räkna en stigande ovilja emot bättre lottade medborgare - 56 Bevillnoch Oecon.-Utsk. Betänkande N o j. classer, förakt för lagarne och benägenhet att dem öfverträda samt misstroende till den lagstiftande representationen och dess åtgärder.” Uti denna reservation förenade sig Anders Olsson från St. Kopparbergs Län, Eric Ersson från Stockholms Län, Bengt Ericsson från Wermlands Län och Carl Gabrielsson från Östergöthlands Län.
Detta är således lill innehållet detsamma som En Specie R:dr. Men hvarföre skall man onödiglvis, såsom mig synes, borttaga det gamla namnet, då likväl delta, likasom sjelfva myntslycket, sätter oss, om jag så må säga, i förbindelse med den öfriga handlande verlden. Förhållandet är nemi. att då mynt reqvireras ifrån främmande orter, så begär man hela Specier. Hvarföre må då icke detta namn qvarstå? Jag kan icke finna annat, än att det är bättre hålla sig vid det förut vanliga i myntväg, när det icke gör någon skada åt det nya system man vill införa. Jag anhåller derföre att R. o. Ad. måtte gilla hvad K. M. i detta fall har föreslagit och följaktligen återremittera Betänk, i denna punkt, med rättelse i andra dermed sammanhängande punkter så att de inbördes öfverensstämma. Hr von Kraemer: Då jag emot denna punkt af Utsk:s förslag mig reserverat, så anser jag mig skyldig att derom yttra några ord. Då jag tillstyrkt bibehållande af en Specie såsom enhet, så var det hufvudsakligen ur Skandinavisk synpunkt. Såsom bekant är, så äro Norska, Danska och Holsteinska Specierna alldeles lika och den Svenska skiljer sig ifrån dem endast genom ett något högre silfvervärde. Jag anser att i en tid, då man sträfvar till enhet emellan de nordiska länderna, man icke bör förändra detta förhållande. Man må akta sig att förblanda ordet myntenhet med räkneenhet. Här är icke fråga om att det skall räknas med Specier, utan endast att Specien skall blifva enhet för utmyntningen, såsom den tillförene har varit, ty vi hafva alltid haft Specien till myntenhet men aldrig räknat med densamma. Jag har äfven tagit mig friheten föreslå alt, om Specien skulle bibehållas, den icke skulle kallas R:dr Specie utan blott Specie. Specie är väl ursprungligen endast ett tilläggningsord, men det har under tidernas lopp gått öfver till ett verkligt namn och jag vet icke hvarföre man skall bibehålla så många ord, och hafva ett, dubbelt namn såsom R:dr Specie eller till och med R:dr Silfverspecie. Man får derigenom frenne ord för en sak.
Med afseende på billigheten deraf, att på samma gång minimilönen för examinerade folkskolelärare fastställdes till 400 R:dr om året, och anslag för detta ändamål anvisades, ett understöd jemväl bereddes de församlingar, hvilka ville och kunde försäkra lärarne vid sina folkskolor om löneförmåner utöfver detta minimum, ställde Rikets sednast församlade Ständer till Kongl. Maj:ts disposition en å Riksgäldskontoret anvisad summa af 30,000 R:dr årligen under innevarande statsregleringsperiod, för att, i mån af behof, användas på det sätt, att, der församlingar, hvilkas lärare redan i lön åtnjöte 400 R:dr eller derutöfver, förbundo sig att höja lönen utöfver då utgående belopp, ett statsbidrag till lika belopp med församlingarnes sålunda lemnade ytterligare tillskott finge, efter Kongl. Maj:ts nådiga pröfning, anvisas; dock att Statens bidrag för detta ändamål ej skulle öfverstiga 50 R:dr om året för hvarje lärare; och har Kongl. Maj:t nu hemställt, att enahanda anslag måtte jemväl för år 1867 anvisas. Då det otvifvelaktigt är af stor vigt, att församlingarne framgent medelst bidrag af statsmedel uppmuntras att genom ökade löneförmåner för lärarne befrämja skolväsendets utveckling, tillstyrker Utskottet, att Rikets Ständer måtte för år 1867 å Riksgäldskontoret anvisa till Kongl. Maj:ts disposition ett belopp af 30,000 R:dr, för att, under hittills gällande vilkor, användas till löneförbättring utöfver minimilönen åt examinerade folkskolelärare. 102:o. Under anförande, hurusom folkskolelärarnes aflöning, äfven med den tillökning, som genom sista riksdagens beslut vunnits, hvarken öfverallt vore tillräcklig för en familjs underhåll eller motsvarade hvad personer af samma bildnings - 14 StatsUtskottets Utlåtande N:o 66.
Kopparm. 150,649,801, utgörande efter 18 Daler Riksdaler Banco 8j369j433- Under Sveriges lyckliga välståndsår, emellan 1777 och 1789, då penningeverket åtnjöt en orubblig stadga, och Sverige, genom det tillhöriga Finland, ägde en till en ' större folkstock, varierade Banco-Sedelstocken emellan 7,800,000 och 5,500,000 R.dr, med kanske i hårdt mynt utelöpande i" till 1J millioner Riksdaler. Sverige har, lika med andra Riken, rönt, huru rörelse capitalets graduella förökning upplifvat idogheten och landets reproducerande näringar5 men vi håfve ock i förra seculum erfarit menliga föijdrr af ett öfverdrifvet Lånsystem, och att det för en Banks redbarhet ej gör tillfyllest , att äga full säkerhet i erhållna underpanter. Man har sedan tillskrifvit en, år 1789» tillkommen ny Benningeoch VaruRepresentant en synnerlig statistique nytta; men om ,J" r^-ioicrnrken i början ökade arbets - 268 Den 13 April. driften, så sökte den snart sig en lönnväg till Bankens penningehvalf och fördref det härda myntet utur landet, med nedsättning af egna förskrifningars credit. Denne Sedelstock var störst år 1802, och var då uppstigen till 18,942,827 R:dr , svarande, efter 4 minskadt värde, emot 12,628,551 R:dr B:co. Igenom täta förväxlingar blef Bankens Sedelstock reducerad till 1.628,018 R:dr; utgörande således år 1802, samfäldte rörelse - capitalet uti Banco R:dr 14,256,569.
Under åberopande af hvad Utskottet uti 16:de punkten af detta Utlåtande anfört angående uraktlåtet uppförande i Riks-staten af den från vissa socknar i Stockholms län utgående kronotionde-spanmål, får Utskottet hemställa, att elementar-läroverkens anslag måtte i anledning häraf tillökas med 5 tunnor eller 31 kubikfot 5 kannor indelt kronotiondespanmål. 58:o. Uti en till Rikets Ständer aflåten särskild skrifvelse af den 30 December nästlidet år bar Kongl. Maj:t — sedan, uppå nådig befallning, vederbörande till Kongl. Maj:t inkommit med upplysningar angående de utaf kommuner och enskilde personer till rikets elementar-läroverk gjorda donationer och vilkoret), hvarunder dessa meddelats, samt Kongl. Maj:t låtit den inom Ecklesiastik-departementet bildade afdelning för handläggning af ärenden rörande allmänna uppfostran verkställa den utredning af ämnet, hvartill berörda upplysningar kunnat gifva anledning — till Rikets Ständers kännedom meddelat samina utredning i hvad den rörer de till lärare vid elementar-läroverken gifna donationer. Denna, uti lista Samlingen af Bihanget till Riks-Ståndens Protokoll under N:o 77 införda nådiga Skrifvelse, jemte åtföljande uppgifter rörande de af kommuner eller enskilde personer till förmån för lärare vid elementar-läroverken gifna donationer, är af Riks-Stånden remitterad till Stats-Utskottet, som, efter deraf tagen kännedom, nu får till Rikets Ständer afgifva det yttrande i ämnet, hvartill Utskottet ansett de befunna förhållandena föranleda. Härvid har Utskottet, då 72 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 123. omförmålda uppgifter blifvit till Riks-Ståndens samtliga medlemmar utdelade, ej trott det vara nödigt att i allmänhet fullständigare redogöra för de särskilda donationernas belopp eller beskaffenhet, utan vidrör i det följande endast dem, i afseende å hvilkas användande Utskottet funnit skäl att ifrågaställa ändring eller ansett ytterligare utredning vara behöflig.
På samma tiden skall den store Försten Michael, som för ditt folk står, uppresa sig; ty en sådana bedröfvad tid skall komma, att ingen slik varit hafver, ifrå den tid menniskor hafva varit till, intill den tiden. Uti den samma tiden skall ditt folk frälst varda, alle de som i bokene skrefne äro. Och månge de, som under jordene sofva ligga, skola uppvakna, somlige till evigt lif, somlige till evig försmädelse och blygd. Men lärarena skola lysa såsom himmelens sken, och de som många undervisa till rättfärdighet, såsom stjernor i evighet. Och du, Daniel, fördölj dessa orden och besegla denna skriftena intill den yttersta tiden; så skola månge deröfver komma, och finna ett stort förstånd. Och jag, Daniel, såg, och si, der stodo två andre, en på denna strandene vid älfvena, en annar på den andra strandene. Och han sade till den som i linnkläder ofvanuppå älfvenes vatten stod: När skall då änden varda med sådana under? Och jag lydde till den mannen, som i linnkläden stod ofvanuppå vattnena; och han hof upp sina högra och venstra hand till himmelen, och svor vid honom som lefver evinnerliga, att det skulle vara till en tid, och några tider, och en half tid; och när dess heliga folkens förskingring en ända hafver, så skall allt sådant ske. Och jag hörde det, men jag för stod det intet; och jag sade: Min Herre, hvad skall ske derefter? Han sade: Gack, Daniel, ty det är fördoldt och besegladt intill yttersta tiden. Månge skola renade, luttrade och bepröfvade varda; och de ogudaktige skola föra ett ogudaktigt väsende; och de ogudaktige skola intet aktat; men de förståndige skola aktat. Och ifrå den tiden, när det dageliga offret borttaget, och förödelsens styggelse uppsatt varder, skall vara tusende tuhundrade och niotio dagar. Väl är honom, som då förbidar, och räcker intill tusende trehundrad och fem och tretio dagar.