Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid fönstret satt Lydia, med en båge framför sig, hvarpå hon ifrigt sydde, och på det lilla bordet tätt bredvid henne lågo trenne amfiteaterbiljetter, som om aftonen skulle begagnas af Nanna, Stellan och henne. Det började redan att skymma något, så att Lydia hade svårt för att se, och hon ämnade just gå ut och begära ljus, då Stellan bad henne vänta, påstod att skymningen var så angenäm, och obligerade henne att sätta sig bredvid honom i soffan. Lydia blef väl lite förvånad öfver att Stellan fattade hennes hand, den han behöll i sin, men hon skref det helt och hållet blott på vänskapens räkning, och hade så mycket mindre skäl att ana, att någon annan känsla kunde vara i komplott med vänskapen, som det hvad han med henne samtalade om, hufvudsakligen rörde de julklappar han ämnade sin hustru, och sina råd i dessa saker hade Lydia ej skäl att undandraga honom. Väl oroades hon någon gång, då Stellan fästade sina blickar på henne, men som hon ej kunde göra sig reda hvarföre, så förebrådde hon blott sig sjelf att hon kunde vara så barnslig och misstrogen. Men allt närmare och närmare flyttade sig Stellan intill Lydia, och Gud vet om han ej var färdig att lägga sin arm om hennes lif, då i detsamma Nanna kom in. Lydia hade aldrig känt sig så glad öfver Nannas ankomst, och hon sprang vänligt upp emot Nanna, men Nanna kastade en litet misstrogen blick på henne, och gick åter ut. Nu fullföljde Lydia sin föresats att begära in ljus, men Stellan, som åter igen var lite kalmerad, erinrade henne att det vore tid för damerna att göra sin toilett till spektaklet. Klockan en qvart till sju körde vagnen fram, och en stund derefter foro Stjernfeldts på spektaklet, der de på öfra delen af amfiteatern intogo sina platser. När de kommo dit, var redan ouverturen börjad. Det var Friskytten, som skulle spelas, och den herrliga ouverturen gick, såsom vanligt, förträffligt.
— N:o i5i. i anledning af väckt motion, att de medel, sora fordras för kurhusanstalterna, må af Statsverket utgå. XXI. B. 98. XXIII. A. 118. — N:o IÖ2. i anledning af Herr Friherre von Kraemers motion, angående sättet för stämmoböters utgående. XXI. B. 98. XXIII. A. 118. — N:o .53. i anledning af Herr Hallings motion, om upphörande af centonal å embetsoch tjenstemäns löner. XXI. B. 98. XXIII. A. 118. — N:o i54- i anledning af väckt motion om debetsedlars utfärdande och öfverlemnande lill de skattskyldige inora viss kort lid efter det taxeringarne blifvit verkställda. XXI. B. 98. XXIII. A. i 18. Stats-, Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens Betänkande JV:o 207, angående vice Talmannen Herr Hallings motion, rörande användandet af de öfverskott, som af brännvinsbevillningen kunna uppkomma. XXVI. B. 138. Statsoch LagUtskoltens Memorialer, Betänkanden och Utlåtanden: — N:o 1 13. i anledning af väckta motioner om ändring och tillägg uti ansvarighetslagarna för Rikets Ständers Fullmäktige i Banken och Riksgäldscontoret, i afseende på lyftningen af det så kallade stora creditivet. XIX. B. 71. A. 397. XXV. E. 294. 1— N:o 114. i fråga örn inrättande af ett juridiskt institut. XIX. B. 71. A. 397. — N:o it5. i anledning af väckt motion om skyldighet för ( 3«a ) häktad person, som sakfälles, att ersätta sitt fångunderhåll. XIX. B. 71. A. 397.
Dess yttranden innefatta flere åsigter, sorn jag anser så mycket mera böra mötas med ett välförtjent ogillande, suni del synes 111ig icke vara med Rikets Ständers värdighet förenligt, att ifrån deras uu - »68 Den 5 Mars f. m. derordnade Utskott emottaga omdömen till ogillande af deras egne beslut. Utskottet förklarar den af Rikets Ständer, jemlikt 68 §. Riksdagsordningen, utfärdade Instruction för deras Revisorer, icke böra vara gällande utan Konungens Nådiga sanction, då likväl Ständerna icke i annat ändamål, än för kungörandet af den af dem utfärdade Instruction hos Konungen anmält, och märkligt förekommer härvid, att Utskottet hämtar styrka för dess omdöme ifrån 49 §. i i8a3 års Riksdagsbeslut, der, i sammanhang med den deri införde nya instructionen för Revisorerne, Konungens vägran dertill finnes införd, hvarifrån likväl Utskottet icke med något sken af skäl kan hämta bevisning, och då jag i sammanhang härmed erindrar mig den af mig den 16 December 1823 på Riddarhuset gjorde framställning, att nemligen Konungens skrifvelse, innefattande vägran i detta ämne och flere andre frågor, icke borde i Riksdagsbeslutet inflyta, i anseende till möjligheten af en tydning af instämmande, som icke vore med Rikets Ständers åsigter och beslut enlig, kunde jag icke ana möjligheten af alt en sådan tillämpning skulle så snart inträffa ifrån den Lagstiftande Statsmagtens sida, och ifrån det Utskott, som har det vigtiga updrag, att bevaka Nationens rättigheter. Stats-Utskottet förklarar vidare, under åberopande af 42 och 68 §§. Riksdagsordningen, att det af 1825 års Revi - Den 5 Mars f. m. 169 sorer antaälte hinder, som mött deras begäran att få del af StatsContorets protocoller och handlingar, efter de tvenne år, hvilkas räkenskaper varit underkastade Revisorernes granskning, legat uti de för dera gällande föreskrifter, som vili säga, att de handlat emot föreskrifterne.
Majit skulle i Nåder finna anvisandet af serskildt boställe för Expeditions-Kronofogden i Färentuna Härad utgöra ett oeftergifligt vilkor för tillvägabringandet af den beslutade nya organisationen af ifrågavarande arne FögdeBih. till R, St, Prot, l8fo, 4 Sami, 1 Afd, 4/ Haft, 2 10 Stats-TJlskottets Utlåtande, N'.o 125. rier, Kongl. Maj:t i sådant Hill täcktes tillåta, att Färentuna Härad må, såsom förhållandet varit före i833 års reglering, fortfarande utgöra ett eget Fögderi med ordinarie Kronofogde, samt att således all fråga om de, i följd af detta Fögderis tillämnade förening med Sollentuna och Wallentuna Häraders samt Danderyds Skeppslags Fögderi, i Nåder föreslagne dispositioner af boställen må förfalla. Stockholm den i4 Maj iS/jo. N: o 125. Anis. till Exp.-Utsk. den 16 Maj, kl. 1 e. m. Utlåtande, i anledning af väckt motion om rättighet för åtskilliga Rotehållare vid Westerbottens Kongl. Fält-JägareRegemente att återbekomma dem origtigt påförd vacance afgift för åren 1830 och 1831. J (U. Ai) Riksdagsfullmägtigen Johan Jacob Rutberg från Norrbottens Län har uti en lill Siats-Utskottet remitterad motion, hvaruti Anders Normark från Westerbottens Län instämt, hos Rikets Ständer gjort anhållan om restitution af vacance-afgift, hvilken, till belopp af 43 R:dr 5 sk. 4 r:sl;- Råneo, blifvit åtskillige Rotehållare inom Calix Compagnie af Westerbottens Kongl.
I sammanhang med dessa anmärkningar, och i fall desamma icke skulle anses ega nog vigt att göra sig gällande, har det blifvit yrkadt, att rotefrihets-afgift, antingen den kommer att utgöras, på sätt Utskotten i det återremitterade Utlåtandet föreslagit, eller efter hevillningsgrunder, icke hädanefter må beräknas bland inkomsterne förj Stats-verket och till detsamma ingå, utan användas till förstärkande af den gamla roteringen, och att, på det hinder nu icke må vara i vägen för ett sådant användande af dessa medel, ett förslags-anslag till motsvarande belopp må, till betäckande af den för 3:dje Bufvud-Titeln deraf vid innevarande Riksdag beräknade inkomst, beviljas att från Riksgälds-Contoret till Stats-Contoret utbetalas. Dessutom har Utskottens uppmärksamhet blifvit fästad derå, att en del Landskap, såsom Dalarne, Gestrikland, Helsingland, med flere af de Norra Länen samt Blekinge, äro lagligen berättigade att undslippa all ytBih, till R, St, Prot, i84° och i84-t> 4 Sami. 2 Afd, 45 Haft, 1 % Statssamt Allm, Besv.- och Ekon.-Utskottens Utlåtande, N.-o 204. terligare rotering eller åtminstone de gamla rotarne alt till förstärkande af den från början åsätta indelningen undfå hjelp af alla de hemman och lägenheter, som inom berörde Landskap i senare tider ansetts skyldige att till Indelnings-verket bidraga; samt att det vöre nödigt att vid fastställelsen af den nya roteringen fästa det uttryckliga vilkor, att rotarne aldrig må kunna åläggas att uppsätta manskap, utan årligen betala vacance-a fgift, som inginge till understöd för den gamla roteringen inom de Regementens stånd, der de nya rotarne äro belägna, hvarigenom en liten lättnad uti roteringsbördan bereddes och Rikets inbyggare befriades från farhågan för den stående krigshärens förökning.
Bör lagligt gäldas, måste vi dig slå ihjäl, Jag och din son Orestes, hämnande vår far; Ty är det ena rättvist, är det andra rätt. Men den som fäster sig vid börd och rikedom, Och tager sig slem hustru, är en dåre; ty En kysk och liten bädd är bättre än en stor. KHOREN. Af slump beror hvart giftermål: jag skådat har, Hur några väl, och någre illa slagit ut. KLYTAIMNESTRA. Min dotter, alltid hade du din fader kär. Så händer det: en håller sig till manligt kön; En annan åter älskar mera mor än far. Jag vill förlåta dig; ty ej så särdeles Jag gläder mig åt det, som blifvit gjordt, mitt barn. Hvi är du så otvättad och så illaklädd, Du barnsängsqvinna, efter nyligt födselvärf? Ve mig, eländiga, och mina stemplingar! Jag, mera än sig bordt, till vrede maken dref. ELEKTRA. Försent du suckar, då du ingen räddning har. Min far är mördad, och hvarför från fjerran land Ej återhämtar du din son, den irrande? KLYTAIMNESTRA. Af fruktan, på min fördel skådar jag, ej hans; Ty, som det säges, är han vred för fadrens mord. ELEKTRA. Hvi har du väl uppretat din gemål mot oss? KLYTAIMNESTRA. Så är hans vana, och du syns mig oförsynt. ELEKTRA. Ja, jag är sårad; vill dock lägga vreden bort. KLYTAIMNESTRA. Ej framdeles han mer mot dig obillig är. ELEKTRA. Han tänker bålt; ty i mitt hus han vistas nu. KLYTAIMNESTRA. Inser du ej, att du ny träta tänder opp? ELEKTRA. Jag tiger; ty jag honom räds just som jag räds. KLYTAIMNESTRA. Afstå från sådant tal! hvi bjöd du, barn, mig hit? ELEKTRA. Du om min nedkomst, som jag tror, haft tidender Thy offra nu för mig, som bruket ej förstår, Och barnet tio dagars är, på gammalt vis!
Fe br u a r i i f. m. stone blir en tunga, som kominer att öfvergå hela landet, i stället för att nu särskilte orter få genom dessa skjutsningar vidkännas bördor, hvaraf andra icke hafva minsta känning. I Utskottets Betänkande förekommer, att under fredstider äro frälsehemman befriade från oftanämde skjutsning; men detta är icke fullkomligt öfverensstämmande med verkliga förhållandet; ty Utsockne frälsehemman i Skåne deltaga häri, ehuru till hälften mot de af Krono-Natur. Då mången, torde hända, föreställer sig, att detta skjutsningsbesvär icke är så svårt, må det tillåtas mig få inlemna några upgifter, som torde visa motsatsen. För flottans räkning var upköpt i den ort jag bebor ganska mycket Ekevirke, som genom Kronoskjuts fördes åren 1826, 27 och 28 till närmaste hamn; och blir året 1827 i synnerhet märkvärdigt i denna orts skjutsningshistoria, emedan skjutsen utgick med den hastighet, att de hemmansåboar finnas, som dels måste 2:ne gångor inom 3:ne dygn, och dels 3:ne gångor inom 2:ne veckor, utgöra skjuts. Iironoskjuts-skyldige, boende 4 å 6 mil från skjuts-emottagnings-stället, betalte i lega för ett par hästar att skjutsa endast 2:ne mil 8 å 12 R;d. R:g:s; och hvad som gjorde denna skjutsning ännu besvärligare, var, att en del deraf utgick i Den 19 Februarii f. m. i57 Julii månad, en tid, så oumbärlig för Skånska landtmannen i anseende till dess torfoch höskörd. Mycket vore härvid att ännu tillägga, som kunde göra denna målning ännu mörkare; men för denna gång kan härom vara nog ordadt. Skulle starkare penseldrag behöfvas, skola de i sinom tid icke uteblifva. Friherre Cederström, Jacob:
Fullmägtige desto mindre lära underlåta att med sorgfällighet utöfva, sorn ansvaret för deras beslut, ehvad desamma äro öfverensstämmande med eller stridande mot Revisorernes råd, dock stannar allena på Fullmägtige; men med fästadt afseende å gjorda erinringar vid sjelfva redactionen af detta morn., anser Utskottet detsamma böra lill ordalydelsen förändras. I anledning af den motsägelse någre Ledamöter trott ega rum i morn. e. af nyssnämnde §. 3, lår Utskottet upplysa, att, i händelse Rikets Ständers Revisorer, vid pröfning af någon Tjenstemans klagomål öfver lidande i befordringsväg, finna desamma grundade, Revisorerne kunna lemna honom sådan upprättelse, att han förklaras berättigad till tour framför den eller dem, som, med hans förbigående, erhållit befordran till högre tjenst. Och ehuru Utskottet nogsamt insett det vara med laga former närmare öfverensstämmande, att den Autoritet, som besvären till pröfning upplager, jemväl eger att meddela den klagande en sådan upprättelse, hvarigenom han komme i åtnjutande af den tjenst, till hvilken lian, framför den i hans ställe befordrade, kan anses berättigad; likväl då Revisorerne icke sammankomma oftare, än hvart annat år, samt det, vid sådant förhållande, skulle förorsaka allt för mycket oreda, om, till följd af en persons klagomål, en JSanco-Utslottets Utlåtande N:o tog. 5 mängd under tiden inom Banco-Verket skedde befordringar skulle återgå, och Revisorerne jemväl af denna anledning intill närvarande lid , enligt så väl äldre sorn nu: gällande Instruclioner, uttryckligen varit frånkände rättigheten, alt från sysslan ”removera” den dertill befordrade, utan att detta, stadgande hittills medfört någon olägenhet, finnér Utskottet berörde anmärkning ej kunna leda till någon ändring af hvad Utskottet i moni, e. föreslagit.
Här behandlades hon med stor stränghet, och de religiösa känslor, som här väcktes till lif hos den unga flickan, ha tagit sig uttryck i flertalet af hennes romaner. Ehuru hon skötte sina studier på ett glänsande sätt, gick hon dock under dessa år så upp i sitt andliga lif, att hon så godt som helt och hållet drog sig ifrån de öfriga pensionärerna, hvilka också på skämt brukade kalla henne » nunnan ». Sin första bok » Lifted Up » skref hon vid ett par och tjugu års ålder. Den sändes till den bekanta förläggarefirman Bentley, där den genomlästes och grundligt nedsablades af Hall Caine, den äfven i Sverige kände författaren och publicisten. Af en händelse föll dock manuskrip tet i händerna på chefen själf, mr George Bentley, och på honom gjorde Marie Corellis förstlingsarbete ett helt annat intryck. Han sände den unga författarinnan ett vänligt och uppmuntrande bref, hvaruti han utfäste sig att förlägga boken. På Eric Mackays, fosterbroderns inrådan förändrades emellertid dess titel från » Lifted Up » till » A Romance of Two Worlds », hvilken här blifvit. känd under namnet » Två världar ». Uppmuntrad af den ofantliga framgång » Två världar » med ens rönte hos den läsande allmänheten, skref och utgaf nu Marie Corelli den långa rad af romaner, som Iduns läsarinnor väl torde känna till. Att ingå i någon kritik öfver dessa böcker skulle vara alldeles för vidlyftigt; vare det nog sagdt, att hennes romaner både i stil och innehåll allt mer förtjäna epitetet fulländade. Hon är artist, hon älskar att måla med ord. Beskrifningarna i » Ardath » äro makalösa, de tyckas vara verk af Rochegrosses pensel liksom man spårar Munkaczy i » Barrabas ». Följande tvänne citat ur Ardaht skola måhända gifva mina läsarinnor en inblick i denna märkliga kvinnas karaktär: » Medelmåttan har det förundransvärdt bra nu för tiden • — ingen hatar den, emedan alla känna, huru lätt de själfva kunna uppnå den.
Behofvet af ett tillökadt antal ledamöter, isynnerhet hvad Götha Hofrätt beträffar, larfvar nu icke några vidare bevis än de sorn redan blifvit förebragta. Det tillväxande antalet af rättstvister är allmänt bekant, och det kan ej vara Staten värdigt att fordra det personer skola uppoffra tid och krafter året om för mindre än en vanlig dränglön. Det finnes, mine herrar! exempel derpå att g adjungerade ledamöter sinsemellan delat 5o r:dr för 3:ne månaders arbete, och likväl hafva desse personer förrättat tjenstegöromål, som tillhöra ordinarie embetsman i en af Rikets öfverrätter. Jag anhåller alltså ali R. o. Ad. ville bifalla hvad Konungen begärt. Den 19 Maj c. m. Frih. Sprengtporten, Jac. Willi.: Jag uther mig få äran nämna, att StatsTJtsk. hade för dess del tillstyrkt, att löner måtte å riksstaten uppföras för det antal ledamöter i Hofrätterna, sorn motsvarar det antal, för hvilket särskildta ndjunctionsmedel begäras; men att delta StalsUtskrs tillstyrkande, hvilket Utsk. i sammanhang med regleringen af 2 hufvudtiteln framställde, blef underkändt af Ständerna genom votering i förstärkt StatsUtsk, hvaremot Ständerne ökade lönerna för de ledamöter, som i Hofrätterna nu befinnas. Under sådant förhållande är det, som StatsUtsk. icke ansett sig kunna tillstyrka R. St. att i samma sak, fast under annat namn, bevilja hvad som en gång blifvit afslaget. Det är derför jag ej kan annat än bestrida den mening, som nu af åtskilliga värda ledamöter yrkas, ehuru jag varit ibland dem, som leinnat mitt bifall inom StatsUtsk. till anvisande af fulla löner att uppföras på riksstat.
Jag önskar så ofta, när jag går här och här är så vackert som i en saga – ja, så önskar jag att jag kunde få stanna, taga någon om armen, sträcka ut min hand och bara säga: »se!» Och så veta, att någon kände det precis som jag. Men det fins ingen. Och alla ha så brådtom. Och jag är så mycket konstnär, att jag bara känner smärta öfver att se något vackert ensam. Jag skulle vilja ge det åter – sila det genom mina egna ögon och så ge det åt hela verlden. Men jag kan inte. Låt oss vara lika glada för det! Ernst Ahlgrens literära ställning. Ernst Ahlgren brukade om sig sjelf ibland uttrycket moderat landtmannapartist, då hon talade om sin ställning i den moderna literaturen. Denna lakoniska karaktäristik får naturligtvis icke tagas alltför strängt efter orden; i så fall vore den icke mycket träffande. Det betecknande låg i det sätt, hvarpå orden uttalades: med en stänk af ironi, som antydde den talandes skepsis gentemot all partibildning. »En god soldat får ej tänka på, hvem som har rätt, utan endast på, hvar hans plats fins i ledet. Se der hvarför en sjelfständig öfvertygelse oftast gör en dålig partiman», skref Ernst Ahlgren en gång i »Stora boken». Hon var också fullkomligt medveten om, att hon sjelf icke egde ofvannämda egenskaper hos »en god soldat», derom vittnar nedanstående fragment af ett bref till en yngre författare, hvilken hon personligen stod nära: När jag förstår hvarför menniskor blifvit sådana de äro, kan jag icke harmas riktigt öfver, att de äro sådana. Om jag kunde mana fram någon indignation i ena eller andra riktningen, så blefve min literära ställning lättare, jag kunde slå mig samman med meningsfränder och ha ett slags program, jag kunde låta bli att se, att det fins något godt äfven hos motparterna. Men nu! Jag har ett bottenlöst begär efter att se och förstå; allt, allt som ligger inom min räckvidd. Hvart vill man komma med en sådan natur? Denna naturdrift, att omfatta allt som jag kan nå, är starkare än både vilja och förnuft.
Detta har ock skett, så vidt det af Kongl. Majtst i Nådér funnits verkställbar, med afseende å de serskildte förhållanden, som med de Milifaire-Corpserne inträffa , och hvilka ej hade medgifvit en i allt lika beräkningsgrund, som för de Civile, utan att tillika åstadkomma missförhållandenej blott Regementerne emellan, utan ock jemförelsevis äfven mot de Civile-Staterne; Och Kongl. Majstt här vid verkställigheten af denna reglering med de tillgångar, som anslogos och för öfrigt af Statens medel funnos disponible, uttryckligt förklarat under den 12 December 1815, det Kongl. Majstt i Nåder ansåg© en närmare tillämpning Stats-Utskottets Betänk anden. 1061 af de för Civile Renninge-Löntagarne faststälde Dönförhöjningsgrunder härvid icke hafva ägt rum, om än en deremot svarande tillgång hade varit af Riksens Ständer anslagen. Hvad sorn utöfver ofvunnämnde vid förra Riksdagen amslagne belopp af Kongl. Majs:t i Nåder profvats nödigt och billigt samt med Rikets krafter förenligt till Militaire Staternes förbättrade aflöning, har Stats-Utskottet nu föreslagit till uppförande å Stat; och beror det på Kongl. Majstts Nådiga bepröfvande, huruvida, genom vidtagande förändringar eller möjliga indragningar ut? visse detailler, tillgångar kunna beredas till förbättringar, der de tarfvas; men hvad för öfrigt angår Herr Professoren Munk af Rosenskölds förslag, att Penninge-Dön. tagarne i allmänhet måtte ej blott till hälften, utan fullt ut i Spanmålsvärde få deras Donér bestämde; så skulle dertill fordras ett ytterligare anslag af medel, som Stats-Utskottet ej kan tillstyrka.
Murén och förordats af talrika röster inom detta högtärade Ständ, och således städernas handtverkare nödgas täfla med landsbygdens, skall otvifvelaktig t den handtverksskicklighet, som hitintills vidmagthällits och ständigt utvecklas inom de särskilda yrkena i städerna, hvarom en mängd expositioner af industrioch handtverks-alster i flera af dessa städer burit de fördelaktigaste vitsord, behöfva genom läroverk än vidare utvecklas, derest den skall kunna tillfredsställa det med en utvidgad täflan och odlingens framgång stegrade behofvetoch anspråket såväl i qvantitativt som i qvalitativt hänseende, samt göra nationen i dessa afseenden ännu mera oberoende af utländsk industri-, manufakturoch handtverksskicklighet. Derföre bör Staten samtidigt med en sådan fullständig reform uti våra gamla näringsoch industriförhållanden, vidtaga verksamma och ändamålsenliga åtgärder icke allenast för bibehållandet af Svensk industrioch handtverksskicklighet på den aktningsvärda ståndpunkt, densamma numera intagit, utan äfven för dess vidare rastlösa utveckling till fullkomlig jemnhöjd med den bästa utländska. Enär dessa äsigter svårligen lära kunna bemötas med likgiltighet elier motstånd af någon, som vill förena fullständig näringsfrihet meden sjelfständig Svensk industrioch handtverksskicklighets utbildning och fullkomnande, skulle sålunda enda återstående frågan vara, hvilka åtgärder i följd häraf tarfvas å Statens eller det allmännas sida för att vinna detta syftemål. I detta hänseende leinnar oss det industriösare utlandet, hvarhelst dylik skicklighet finnes i någon framstående grad, äfven föredöme och erfarenhet, hvilka förtjena efterföljd. Utan en meia real rigtning af undervisningsväsendet, än hos oss, finnes inom sådana industriländer talrika praktiska tillämpningsskolor för handtverkens och teknikens alla brancher, hvarest fullständig och på vetenskapliga grunder stödd undervisning meddelas för alla möjliga yrken och alla möjliga samhällsklasser pä Statens bekostnad. Våra teknologiska institut och tekniska småskolor innebära ett godkännande af detta systems användbarhet och tillämpning äfven hos oss; men tillämpningen är ännu alldeles för otillräcklig. Blott uti några få städer finnas ännu dylika läroanstalter.
“Ah, herr Bellman, det är icke någon, och ... och ... jag skulle allt vara bra lycklig om ... om ni icke gjorde några frågor, för ... det är ... en gammal historia.“ “En gammal historia,“ inföll Bellman skrattande; “jag tycker den är alldeles ny, och om ni hoppas, att jag skall begagna kläderna, så måste ni säga, från hvem de komma. Får jag icke lära känna gifvaren, så sänder jag dem tillbaka till den lilla skräddarn, som då får besväret att sälja dem för andra gången.“ “Om det ska bli på det viset, så lär jag väl bli tvungen att omtala, huru det är,“ sade mannen. “Det var en afton för några år sedan, som en fattig gosse sjöng på en krog. Jag vet icke, om herr Bellman minns den där kvällen.“ “Ganska väl,“ försäkrade Bellman. “Nå väl, ibland åhörarne fanns en skoflickare, en utsväfvande sälle, som arbetade litet, men söp desto mera, så att hustru och barn hade det ganska knappt. Han brukade ibland hafva skolagning åt en herre, som gjorde verser. En gång hade den där herrn icke betalt lagningen af ett par skor, men ändå lämnat dit ett par andra. Skoflickaren, som jämt var utan pengar, ville icke lämna de lagade skorna, förrän han fått betalt, utan behöll dem. En dag, då han icke hade något att supa för, satte han skorna i pant på krogen för brännvin. Den där skoflickaren kom, som ni kanske minns, i gräl med pojken, som sjöng, och han hade nog i fyllan slagit honom, om ni icke trädt emellan, då han så när hade gifvit er på pälsen för er inblandning, så framt ni icke hade lugnat honom med er sång. Ni sjöng för oss, gement folk. Det var icke så lätt att glömma, skall ni tro, och skoflickaren lofvade sig själf, att återbetala er det.