Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och icke sann t — lifvet är härligt! 3 Men innan dess, på vägen dit ut till ljus och luft, till fröjd och helsa, så låt oss kasta en blick in till grändernas och bakgatornas barn. 1 kyffenas dunkel dväljas små späda lif, som måhända icke ha en aning om en solbelyst äng med gungande guldvifvor eller om en svalkande hafsvåg, som kastar det hvita skummet högt upp på strand. Himlen ha de vanligtvis sett genom smutsigt fönsterglas, och det lilla rummets kvafva, instängda luft har blekt kinden och tillsammans med den knappa födan hejdat kroppens och sinnets utveckling. Och dock — hvem har väl största rätten att tillgodogöra sig naturens rika gåfvor om icke barnet, som med dem till grundfond skall skapa sin framtid. Och nog ha väl alla barn lika rätt till ljus och luft. De fattiges som de rikes. Det står ju så vackert: » låter barnen komma. » Och I, värderade, husmoderliga och ömhj artade, gamla och unga, älskvärda damer, som ären eller skolen i tiden blifva mödrar, edra hjärtan klappa helt säkert äfven för dessa de fattiga mödrarnas barn, och helt visst skullen I vilja med en ringa penning bidraga till att under sommarens korta, men sköna dagar sprida glädje i deras sinnen, kraft i tumla omkring på den grunda sandbädden, där vågorna lekte sin yra dans öfver deras hvita kroppar, och en timme senare blef det gossarnes tur. Det var ett nytt lif, som hade öppnats för de ungas synvidd, och de insöpo helsa och lefnadsmod i djupa drag. Den enkla middagen intogs med frisk aptit, eftermidnamnet » Muns skollofskoloni ». dagen tillbragtes under promenader, med Ordspråket säger: » hvad du gör, gör bollspel och små jordarbeten, roddturer och snart », och Redaktionen ämnade vidtaga så- vattenbärning, och sedan aftonvarden var dana åtgärder, att kolonien kunde vara färinmundigad, bönen läst och » Jon Blund » dig att mottaga barnen till midsommar. gjort sina första påhelsningar, hvilade den Hur många som kunna mottagas, det beror lilla kolonien vid 9-tiden i stilla sömn.
Vid förnyad Föredragning af Statsutskott tets den 5. dennes aflåtne samt den 17. i sara - 284 Dm 19 Martil. ma Månad eftermiddagen, på bordet lagde svar, i anledning af de hos Hedervärda BoncieStåndet gjorda anmärkningar vid SratsUtShOtiets den 17. sistledne Januarii meddelfe Utlåtande, öfver RiksdagsFullmägtigens C» F. Bergs Memoria!, innehållande Förslag om allmänna Brandiöesäkfingslnrä'tningens ställande under tillsyn af Riksens Ständers Fuilmägtige 1 Banquen och RiksgäldsContoiret, fann Ridderskapet och Adeln, att enär Utskottets sistnämnde Utiå^ tande redan blifvit den 2~'. sistledne Januarii af Ridderskapet och Ad-ln bifallit, Utskottets ifrågavarande svar nu endast borde läggas till Handlingarne. Anmälte* och emotfogostvänne Kongl. Maj:ts Öfverste Kammarjunkare, Herr Friherre Eric Reinhold Adelsvärd samt Herr G'efve Carl Gyldenstolpe, hvilka å Kongl. Majrts höga vägnar kallade 5 } af Ridderskapet och Alein, att under Herr Grefvens och LandtM rskalkens anförande klockan 3 i morgon eftermiddag infinna sig på Kongl. Slottet för att vara Kongl. Maj:t följaktige uti Processionen, vid tillfälle af Högstsalig Hans Maj:t Konung Carl XM:s Begrafning, med tillkännagifvande derjemte, att för de öfrige Ridderskapets oAh Adelns Herrar Ledamöter, hvilka icke komma att i Pro* cessionen deltaga, vore serskildte rum utsedde uti Riddarholmskyrkan. Herr Grefven och LandtMarskalken anmodade Herrar .Öfverste Kammarjunkare, avt Den 19 Mar lii. 285 till Kongl. Majtt framföra Ridderskapets Och Adelns underdåniga vördnad , jemte försäkran om efterkommande at Kongl. Maj;ts Nådiga Beiailning.
Den andra sade: »jag önskar henne, att hon blir allt fulare för hvar dag.» »Och jag,» sade den tredje, »önskar henne, att hennes näsa blir allt längre och längre.» Så gick det ock. Käring-dottern blef allt styggare, och hennes näsa växte ut som en kräk-näbb, och blef så lång, att hon inte kunde öppna en dörr sjelf. Hon lät så göra sig en stor pels, som hon bar på näsan, för att dölja huru stygg den var. Nu var det inte godt för styf-dottern att stanna hemma, hon gick derföre bort till den svarte oxen, och bad om råd. Oxen sade: »skynda dig och tag din systers kråknäbba-pels, så laga vi oss härifrån!» Flickan gjorde så. När de nu kommit ut på vägen, sade oxen: »här har du en ~träd-bit~, en ~flaska~ och en ~sten~; kasta dem efter dig, en i sender, när behof göres.» Som de nu färdats ett stycke, fingo de se hvar troll-packan kom farandes efter dem. Då kastade flickan träd-pinnen bakom sig, och der växte upp en stor skog. Men käringen for hem efter sin yxa, och högg ned skogen. Åter kastade flickan sin flaska. Då blef der en stor sjö. Men käringen for hem efter sitt »~horn~», och drack ut hela sjön. Slutligen kastade flickan sin sten. Då blef der ett högt berg. Käringen for nu hem efter sin »~pickehacka~», för att bryta igenom berget. Men huru hon pickade och hackade, föll berget igen efter henne, så hon kom aldrig derifrån. Fortsättningen instämmer hufvudsakligen med hvad ofvan förtäljes. Styf-dottern kommer till en kungs-gård, får tjenst som trapp-soperska, och rider tre söndagar på oxens rygg till kyrkan, klädd i präktiga kläder. Tredje söndagen passar prinsen på vid kyrko-dörren, och får hennes lilla sko. Han ger så befallning, att alla flickor i hela landet skola komma fram till kungs-gården och försöka skon; men den passar icke till någon fot. Då sjunger en liten fogel: »I spiseln sitter jungfrun som skon går på. I spiseln sitter jungfrun som skon går på.»
Äro främlingarne, som söka inträde, af mera nomadisk sinnesart, så upphör väl lill en tiel denna angelägenhet att emottaga personer, hvilkas tillgifvenhet för ett hem och ett fädernesland kan antagas genom ett kringflyttande lefuadssälls vanor betydligen försvagad. Men dels kari äfven den kringvandrande idogheten bidraga lill statsändamåls uppfyllande, dels kan staten emot detta slags rörelser förhålla sig likgiltig, i medvetande af de gemensamma öfvertygelsernas och sedernas förmåga alt småningom sammansmälta de inflyttande med nationen. Först i det fall, då en folkstam, hvars öfvertygelser och seder angifva sig vara väsendtligen skiljda ifrån den Christna verldens, i århundraden bevisat, att hvarken den omenskligaste eller den menskligasle behandling, hvarken utskjutandet ifrån samhället eller beviljandet af fullkomlig medborgerlig jemlikhet förmått införlifva dess medlemmar med de öfriga folkslagen, blir förhållandet hufvudsakligen förändradt. En sådan folkstam ingifver visserligen de fördelaktigaste föreställningar om sin sammanhållighet och själsstyrka, men icke om det nära annalkandet af den tidpunkt, då den i de länder, hvarest den i ymnigare mängd nedsätter sig, skall ■upphöra alt vara hvad den är, en stat i slaten. Oansedt alla dessa betänkligheter, kunde likväl de fördelar, hvilka den Svenska Staten komrae alt skörda af en vidsträcktare inflyltningsrätts beviljande åt utländske Judar, länkas i den mon betydande, alt både de nyssnämnde och flerfaldiga andra olägenheter derigenom uppvägdes. Utskotten anse fäderneslandet icke hafva tillräckliga erfarenheter att i detta hänseende åberopa; och de exempel, som kunde ifrän andra länder bernias, kunde möjligen synas innefatta en mindre tillfyllestgörande bevisning: det säkra är, alt de icke innebära någon uppmuntran. Någon betydligare olägenhet, som Brödrariket Norrige skulle hafva lidit genom beslutet om Judarnes uteslutande, har icke ens blifvit föreburen.
Bådas män hade samma förtjenster, nemi. att under lång tid hafva samvetsgrannt och redbart förvaltat vigtiga domareembeten; efter Häradshöfd. Strandberg var visserligen en ringa behållning, under det att Häradshöfd. Levins bo måste till kreditorerna afträdas, men denna behållning är alltför ringa för att aflägsna behofvet; Häradshöfd. Levin efterlemnade minderåriga döttrar, Häradshöfd. Strandberg tre söner, som ej utan understöd från hemmet kunna försörja sig och af hvilka den enas studier sannolikt måste afbrytas, om ej pensionen erhålles. Den omständighet, som Stats-Utsk:t anfört till förmån för Fru Levin, att nemi. hennes man dog näst före Thomsedag och således ej fick tillträda ett godt boställe, deri fardag ej eller vid sådant förhållande erhölls, skulle hafva varit ömmande, om ej boet måst till kreditorerne afträdas, men föranledde nu en förlust för desse och ej för sterbhusdelegarne, emedan fardagsår tillhör den aflidnes bo och icke de efterlefvande. Af alla dessa skäl skulle jag hoppats att Ii. o. Ad., som nyss bifallit Stats-Utsk:ts tillstyrkande af pension åt Enkefru Levin, jemväl skulle hafva bifallit min motion, men då jag liar mig bekant att Utsk:ts Betänk. blifvit af tre Stånd godkändt; så vill jag icke genom något yrkande framkalla en längre diskussion om ämnet. Gr. Mörner: Jag får förena mig med Hr v. Ehrenheim. Jag kan icke fatta de olika principer, som Utslct härvid tillämpat. Den som kände de båda domarena, och det har jag gjort, kunde icke sätta Levin framför Strandberg, och i ekonomiskt afseende ,tyckas förhållandena äfven vara likartade. Då emellertid Utsk:ts framställning är af tre Stånd bifallen, lärer icke annat vara att göra än att beklaga den otur, som hvilat öfver Fru Den 9 Maj f. m. 181 Strandberg, på samma gång sorn man kan lyckönska Fru Levin till ett bättre öde. Hr II uss: Då jag hör att tre
Och hvad man hör då bäst det är att tiga, Om man så lugn blott kunde vara jämt. När våren ur sin s ö m n har hunnit vakna, Hvad gör sin torfva hvarje landtman då? H v a d för ett hushåll är rätt svårt att sakna. Hvad uti skapelsen blott finnas två. Och hvad till sist hvar individ vill blifva, Och en o c h annan får sin vilja fram. Nu är ej nödigt mera härom skrifva, Är det för litet, må det bli min skam. Gammal dam. Moster Lisa. Charad. Mitt första är ett adjektiv; Mitt andra svar på nekad fråga; Mitt tredje har en viss förmåga Fröken Lilly satt fortfarande o c h sof. Efter en stund vaknade hon, gäspade ett litet tag, gnuggade sig i ögonen, lade fotografikortet som märke i b o k e n o c h trädde ut ur bersån. Med ett gladt leende nickade h o n åt löjtnanten, häradshöfdingen o c h pastorn. Men de hälsade så stelt tillbaka o c h v o r o så dystra o c h besynnerliga. » A h a! Nu äro de så kära o c h svartsjuka, att de knappast vilja umgås m e d hvarandra », skrattade fröken Lilly för sig själf. » Jag undrar, h v e m som k o m m e r att fria först », tänkte hon sedan, i det h o n gick in i huset för att se till middagen. Den blef ovanligt tråkig. Och efter, några dagar v o r o löjtnanten, häradshöfdingen o c h pastorn försvunna, den ene efter den andre. Idun Stockholm. N:r 17 (227) Prenumerationspris pr år: Idun med Modetidning och kolorerade planscher kr. 8: — Idun m. Modet, utan kol. pl. • 6: 50 Idun ensam .. » 4: — Fredagen den 22 april 1892. Byrå: Klara v. Kyrkogata 7, 2 tr, (Aftonbladets nya hus.) Prenumer. sker i landsorten å postanstalt, i Stockholm hos redaktion. Redaktör och. utgifvarei FRITHIOF HELLBERG. Träffas å byrån kl. 12-1. Allm. Telef.
Stats-Rådet, som icke biträdde det af Akademien väckta förslag till successiv lönetillökning efter vissa års tjenstgöring för de s. k. Agronomerna, eller LandbruksIngeniörerne, hemställde deremot, att, på det en löneförhöjning af 1,500 R:dr måtte fortfarande, såsom hittills, kunna tilldelas hvardera af de två äldste bland dem, anslaget till »Agronomer och deras elever» måtte för sådant ändamål föreslås att ökas med 5,000 R:dr årligen, hvarigenom de till ofvanberörde löneförhöjning mu anvisade medel kunde disponeras till de tre Landtbruks-stipendiater, som Akademien hemställt måtte antagas, äfvensom till bekostande af de resor, hvilka desse, för vinnande af praktisk undervisning, borde med Agronomerne företaga. Med afseende å det ej mindre af Landtbruks-Akademien och StamholländeriStyrelsen, än af nionde allmänna Landtbruksmöte! uttalade förord för utdelande af högre prisbelöningar vid Landtbruksmötena, tillstyrkte Stats-Rådet, att hos Rikets Ständer måtte äskas till sådana belöningar för husdjur, redskap och - machinerier samt ladugårdsprodukter, sädesslag och andra jordbruksalster, ett emot det hittills å Riksgälds-Kontoret anvisade anslag fördubbladt belopp, eller 6,000 Riksdaler, att Bih. lill R. St. N:o 5 lill Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1862. för åren 1864—1866 upptagas ibland de till »Befrämjande i allmänhet af jordbruk och landtmanna-naringar» auslagna medel; äfvensom ett ytterligare belopp af 3,000 Riksdaler årligen till premier för utmärktare djur, uppdragna med särskildt fåstadt afseende å köttproduktion, att utdelas efter de närmare bestämmelser, Kongl. Majit kunde komma att meddela.
Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, som ansett berörde motion jemväl tillhöra Stats-Utskottets handläggning, har i anledning häraf med sistnämnde Utskott sammanträdt; och som Utskotten icke kunnat med visshet utröna, huruvida med ifrågavarande motion åsyftas förändring i sättet för utgörande af alla. i följd af ett laga skifte, boställs-hafvare till utgifvande ålagde kostnader, eller allenast af sådane, som i och för sjelfva skilteseller landtmäteri-förrättningen kunna honom tillskyndas, hafva Utskotten funnit sig böra motionen i den vidsträcktare meningen till besvarande Ujiptaga och få nu till en början anföra hvad, genom utkonmc författningar, i detta ämne blifvit föreskrifvet. Genom 2 § af Kongl. Kungörelsen den 4 Maj 1827 stadgas bland annat, att, om boställs-innehafvare, vid laga skifte, varder förpligtad att till en eller (lere delegare inom skifteslaget utgifva ersättning för husflyttning, odling, hägnad, dikning, ståndskog och plantering, då skola skiftesman och gode män upprätta noggran förteckning öfver alla de utgifter och kostnader, boställs-innehafvare i nämnde afseenden måste vidkännas, uti hvilken lörteck - 20 Stalssamt Allm. Best).- och Ekon.-Utshottens Utlåtande, N;o 77. ning allt hvad, sorn af boställs-innehafvaren kan komma att in natura utgöras, bör i penningar efter gångbart pris i orten uppskattas, hvarjemte bör tillses, att de ersättningar, boställs-innehafvare i närande hänseenden kan erhålla, afdragas, så att inga andra kostnader och utgifter varda beräknade, an de, för hvilka ersättning vid skiftet boställs-innehafvare icke tillgodokommer.
Det är icke svårt att inse, hvilken ofantlig skilnad, som är i förhållandet af det exempel, jag haft äran anföra, och det Grundlagens stadgande, att förr än en Riksdagsman får vid Domstol tilltalas för inom Ståndet fäll. da yttranden, skall det Riksstånd, till hvil - Den 4 April. 2g ket han hörer, genom jdelars pluralitet detsamma tillåta. Jag åberopar för öfrigt min sista begäran till snart slut på en öfverläggning , som redan alltför länge ägt ruin. Grefve Lill] ener antz: Om Herr Pålman i mitt anförande funnit motsägelser, förmodar jag det vara hans, och icke mitt fel, Jag upprepar än en gång, det jag aldrig begärt något domslut — någon votering. Jag hade begärt ett enkelt svar, så länge icke mer En en tanke spordes pch åt detta svar har har jag aldrig velat gifva en större vigt, än deri, som med Grundlagarnes esprit och ordalydelse är förenlig. Friherre Boye: Frågan är icke mera Oin Baron Wirsing hemställan, och den protocollsjustering, som derpå följt, kan således icke heller ligga i vägen för nuvarande fråga, hvilken är af helt annan beskaffenhet. Jag utbeder mig Höglofl. Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet för den erinran, att vi nu äro inne på en helt annan fråga, än den, från hvilken vi utgingo. Under loppet af öfverläggningarna har den fråga uppstått: huruvida någon stridighet emellan våra lika gällande Grundlagar existerar, eller icke existerar? Och denna fråga synes väl både kunna och böra, på ett eller annat sätt, erhålla ett lagligt slut. Lagligheten af sättet att komma till ett sådant slut kan, efter hvad jag föreställer mig, ickf 3° Den 4 April. heller vara af mig öfverträdd, då jag heffla ställt frågans hänvisning till ConstitutionsUt* skottet, och således ingalunda begärt, atf Ståndet skulle med dess omedelbara afgörande sig befatta. Jag har trott mig vara skyldig detta svar på de anmärkningar* som af tvänne värde Ledamöter blifvit gjorde emot behörigheten af denna öfverläggning. Herr Munck af Rosenschöld: Det är högst ogerna jag förlänger denna discussion, mert jag skall endast säga några Ord.
Det är en förnöjelse att se dessa gamla och unga kvinnor i deras egendomliga, färgrika nationaldräkter arbeta vid väfstolen eller syssla vid knyppeldynan, bredvid hvilken ofta vall-hornet ligger tiM reds för dom, med undantag af ärfd eller före äktenskapet förvärfd fastighet å landet, tillfalla den kvarlefvande. Det var på middagen lördagen den 12 maj 1883. I riksdagens andra kammare föredrogs ett betänkande, afgifvet af lagutskottet och rö- rande en motion af frih. Stackelberg. Motionen förordade ett borttagande ur giftermålsbalken af kapitlen om äktenskapsförord, om mannens målsmansrätt för hustrun, om giftorätt i b o, huru mannen må sälja hustruns fasta gods m. m. I stället ville frih. Stackelberg ha in i giftermålsbalken ett par korta stadganden o m äkta makars skyldighet att hjälpa hvarandra inbördes samt om enklingsoch enkorätt, d. v. s. att vid den ene makens död skulle en fjärdedel af den aflidnes egenknypplerskan att då och då förfriska sig med några af dessa djupt vemodiga toner, som äro säregna för den svenska folkvisan. Ej mindre pittoreskt är det att se de unga dalkullorna på landtgårdarne i Stockholms natursköna omgifningar, där de om somrarne taga tjänst som biträden i trädgård och ladugård — att se dem slå sig ned att smycka lintygsveck eller kragar med det vackraste arbete, medan de vakta på kreaturen eller i båten, som skall föra familjen ut på en lusttur. Plela den ofvan nämnda mångfalden af olika arbeten och mönstermotiv, hvilka sedan urminnes tider användts för nationaldräkterna, för täcken, väggoch bänkkläden m. m., har det nu lyckats » Handarbetets vänner » att väcka till nytt lif och under konstnärlig ledning använda för moderna ändamål.
Utom af de redan nämnda damerna hade mönster till dessa konstbroderier anordnats eller komponerats af fru Petrelli, fru Fleetwood Berbg, fr. Boklund m. fl. Med detta framhållande af den allsidighet i val af förebilder, som numera utmärker Handarbetets Vänners konstsömnad vill jag visserligen ej hafva sagt, att de svenska motiveii försummas, tvärtom är det j u bekant och blef det ännu mera på denna exposition, att genom föreningens försorg en mängd af dessa allmogesömnader alltj emt uppsökas och komma till heders. Sålunda sågos i en montre ett antal smakfulla serveringsdukar med bårder af blommor i rödt eller blått på hvit botten - det var de gamla Delsbomönstren som här användts och blifvit sjelfständigt tillämpade af socknens egna qvinnor; andra af dessa dukar visade en elegant bård i korsst gn - det var en förstorad användning af de band hvarme kullorna i vissa dalsocknar sira sina, ärmlinningar. Från Dalarne hemtar Handarbetets Vänner öfver hufvud en mångfald af motiv för sina sydda arbeten och man igenkände lätt dess enkla rena mönster i smakfull tillämpå ktskilliga af de kuddar, dukar m. m. som här vor0 ning utstäl a. E n för Dalarne högst säregen handslöjd är dess spetsknyp ling; huru länge den öfvats der är ej med visshet afå j orif; den rör sig med ganska enkla grundformer, hvilka ock sammansatta å talrika sätt bilda en mångfald af mönster. Af samma å d e r som dalknypplingen torde den skånska spetstillverkningen vara, båda äro ehuru till sin karakter ganska olika, fullkomligt nationela, och ett antal olika mönster, som Handarbetets Vänner utstälde, väckte hos främlingar Dagny. Y en ganska stor uppmärksamhet. E n profsainling af dessa svenska spetsar rönte erkännandet att blifva inköpt af konstindustriskolaii i Stuttgart. Härnied torde j a g hafva berört det som vid ett besök i Handarbetets Vänners afdelning af ‘ årets stora Köpenhamnsutställning tilldrog sig mesta u pmärksamhet.
BorgareStåndet, uti återremiss den 17 i sistnämnde månad, till Utskottet öfverlemnat vid ifrågavarande Betänkande gjorde anmärkningar: af Herr Möller, sorn, med instämmande uti Herr Lundmani häröfver meddeldte särskildta yttrande, yrkar, att den föreslagna Köpingen icke borde erhålla så vidsträckta rättigheter, som Utskottet tilstyrkt; af Herr ‘Bagge, att, då Utskottets Betänkande skall vara bygdt på den grund, att Köpingens nytta hufvudsakligen skulle befrämjas genom enCanals anläggning, det icke vore rådligt bifalla Köpingens anläggande, enär den möjligen kunde leda till en ny utgift för Staten, och vi redan hafva canaler nog på dess bekostnad, samt för öfrigt så manga småstäder, tth Ekon. TJtsk. Bttan^andcn. 74* hvilka likna byar, att antalet ej bör ökas, uti hvilken tanka flere af BorgareStåndets Ledamöter sig förenat: af Herr Beckman, som föreslår, att, innan Köpingen anlägges, en noga undersökning af en med ändamålet förenlig plats bör föregå och af Kongl, Maj:ts Befallningshafvande uppgifvas, äfvensom rörande den föreslagna Canalen, som skulle förena den 8 mil långa sjön Fryken med Clara Eif, hvilken' Canal Herr Beckman, af anförde skäl, anser i många hänseenden ega gemenskap med Köpingens bestånd i en framtid; Af Herr Nilsson, att, i stället för det Utskottet bestämt norra ändan af Fryken för Köpingens anläggande, det torde vara lämpligare låta ankomma på den undersökning, som Kongl.
Ständer fastställda allmänna bestämmelser och vilkor, i afseende på användandet och återbetalningen af derefter sökta och erhållna län i och för nedbrunna städers återuppbyggande stadgades äfven, att låne-understöd i anledning af städer öfvergångna eldsvådor i allmänhet endast borde meddelas åt de tomtegare, som uppförde byggnader af sten eller annat icke eldfariigl ämne, dock att i orter, der lokala förhållanden påkallade uppförandet af andra byggnader, lån äfven för sådant ändamål borde lå beviljas, samt alt för de lån, hvilka erhölles lill uppbyggande af vanliga trädhus, den årliga afbetalningssumman och räntan skulle särskildt bestämmas till ett jemförelsevis högre belopp, än för lån lill byggnader af sten eller annat icke eldfarligt ämne. Rikets Ständer hafva således, vid lastställandet af berörda vilkor och bestämmelser, antagit, alt sådana låneunderstöd, som det, hvarom nu är fråga, kunde erhållas för trädbyggnaders uppförande; och då E. K. Mits vederbörande Befallningshafvande vitsordat det af Eksjö Magistrat uppgifna förhållande, alt, i anseende till den i stadens Expeditions-Utskottets Förslug lill underd. Skrifvelse N:o JOE 225 stadens granska)) saknade tillgäng på de lör stenhus och andra dylika byggnader erforderliga materialier samt denna stads aflägsenhet från hamneller lastage-plals, sådana hus oell byggnader icke ulan alltför dryg kostnad skulle kunna der uppföras, äfven om det blefvc möjligt att anskaffa hela den qvantitet af byggnadsämnen, som härtill skulle erfordras, synas de ofvan antydda lokala förhållanden, hvilka medgåfvos böra föranleda undantag från det allmänna stadgandet om lånemedlens uteslutande användande till stenbyggnaders uppförande, förekomma i afseende å det af staden Eksjö begärda byggnadslån; hvadan Rikets Ständer ansett nyssnämnda, vid de under senaste och nästföregående Riksdag beviljade enahanda låne-underslöd åt släderne Lidköping, Orebro och Jönköping iakttagna stadgande, angående lans meddelande endast lör uppbyggande af hus utaf slen eller annat icke eldfarligt ämne, icke böra tillämpas i fråga om detta lån. Beträffande åter den af E. K.