Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr Gr:n har dock ej ens försökt, att vederlägga mina ur faktiska källor, grundade på Sjöministerns upgifter och verkliga förhållanden, hemtade upgift, alt Sverige kan genom ett ytterligare anslag af 2,000,000 R:dr till 5:le Hufvudtiteln småningom hygga, och med dugliga besättningar hemanna en ganska stark flotta. Hr Gr:n besinnar ej, att Ryssland icke kan anfalla Sverige annat än vid en europeisk kris, då Englands och Frankrikes flottor kanske neutralisera hvarandra; ej att Englands flotta är spridd kring alla haf och att således den på papperet upgifna sjöstyrkan alldeles icke är den för oss disponibla; — och slutligen ej att England, inom kortare tid, kan komma oss till hjelp med en eskader af endast 10 till 12 skepp. Denna eskader, förenad med en lika stark Svensk, hör kunna beherrska Östersjön. När Amiral Napier första gången, år 1854, inlopp i Östersjön, utgjordes hans (lotta ej af 12 skepp, och mot denna flotta vågade dock Rysslands förmenta 36 eller 37 skepp icke upträda. Det är likväl ej troligt, att Rysslands skepp i en framtid skola visa sig lika usla som då, utan att en flotta af 24 skepp väl kan behöfva» för att vara herre i Östersjön. Jag är ej i tillfälle att granska llr Grins upgifter om Fransyska och Engelska flottornas storlek och kostnad; men llr Grins upgifter angide Ryska flottan kan jag kontrollera. Våren år 1853 kom jag lill Finland, och der skaffade jag mig af vid Ryska flottan anställda personer underrättelser om dess storhet. Den bestod då af 27 s. k. sjö-equipager; hvarje equipage utgjordes af ett linieskepp och ett mindre fartyg; det 28:de equipage* var under upsättning. Väl påstods, att alla dessa skepp voro tjenstbar»; men jag hade al! anledn. att betvifla det. Efter krigets utbrott emellan Ryssland och Vestmakterna upgafs
Jag och flere med mig hafva vid föreg:de riksdagar ifrigt yrkat på detta anslag, för Länsnotarier; men StalsUtsk. har förut, likasom vid denna riksdag, afspisat motionärerna med den ursäkten att det berodde af en väntad löneregring för landstaten, att något anslag icke kunde beviljas. Jag torde icke vid detta tillfälle finna någon sympatin af StatsUlsk. eller af andra ledamöter för alt fä något arfvode huru litet som helst för dessa tjenstemän; men jag har ansett min pligt fordra alt åtminstone reservera mig emot det betänk., som Utsk. i denna fråga afgifvit. Hr Sandströmer, Anders Peter: Jag medgifver visserligen alt då frågan om Landt-statens löne-reglering vid denna riksdag ej blifvit föremål för li. St:s pröfning, StalsUtsk. icke saknat anledn. att afstyrka motionen om upförande af löner pä Stat för Länsnotarier; men deraf följer icke att StalsUtsk. bordt lemna frågan utan all upraärksamhet, om densamma deraf är förtjent. Jag tror att frågan verkligen är af sådan beskaffenhet och alt det skall vara lätt att inse för hvar och en, som vill deråt egna någon närmare npmärksamhel. Vid Läns-sfyrelsen finnes på kansli-sidan inga andra biträden ät Landssekret., än Landskanslister, hvilka likväl hvarken äro berättigade eller i allmänhet så qvalificerade att de kunna inträda i Landssekretrs befattning i händelse af hans förfall eller frånvaro. Det låter sig visserligen göra, om Landsh. är närvar. i länet, att vid sådana tillfällen då Landssekret. af sjukdom eller enskilda angelägenheter är hindrad all göra sin tjenst, dertill förordna någon annan; men helt annat är förhållandet, om detta inträffar under det Landsh. är frånvande. Det finnes då ingen som är pligtig eller berättigad att förrätta tjensten, och den måste således under tiden ligga nere. Nödvändigheten af att förekomma en sådan belägenhet torde af en hvar inses.
— Sedelutgifningen derifrån, se Banko-Vecket och Sedelntgifningen derifrån, föreskrifter fcir det, gemensamme för Banken, sa B anko-V erket. iStatsoch Bevillnihgs-medels uppbärande derstädes, Remiss II: 454, S. U, Bet. IV: 173R Besl, IX: 692. 604. 6I7. — dess Småsedlar, fÖrslitne, ntväxling deraf i LandsOrterne, Remiss II; 495. S. U, Ket. IV: l8o4. 7Ä8- — Lönförhöjningar derstädes, S, U, Bet, IV: 1602: <— Reglementet, förändringar deri, S, U, Bet, IP; 8065, Besl. IX: 771. 777. 778. 783. Rofdjur, anstalter till deras fällande, se Skallgång, Rosersberg, Kongsgård, dess användande, Remiss II; 339, 567. 568. S. U. Bet. IV; 670, Besl. IX: 303, 310, 33o. 335. Skrif. X. 217. — S, U, Bet, IV: 2002. Skrif. X: 253: *— Byggnadernes underhållande derstädes, S, U. Bet. IV: 1393. Skrif. X: 422. Rote-frihet, se Bevillning, Allmänna, Förslaget dertill och serskilda Memorial derom. Rotering, Båtsmans-, i Färentuna Härad, K. M, Prop, I: Skrif. X: 368. i Blekinge, Remiss II; 48i. S. U. Bet,IV: 1226.’ Besl. IX: 412, 413, 417. S. U, Bet. IV; 1588. Skrif. X: 307. i Halland, K, M, Prop, I; 145. E. U.
Italiens anslutning till trippelalliansen var emellertid det innerst ooh djupast liggande motivet till osämjan, hvilken tUrkt framträdde undtr de länge resultatlösa förhandlingarne om en förnyad handelstraktat mellan de båda länderna. Regerings-kretsarnes moraliska frätsår blottades under den pågående rätte-Sangen mot Wilson. Till grämelsen öfver Frankrikes politiska isolering kom det af Dompierre giorda afslöjandet af franska ör-togsmaaneos föriall, i följd hvaraf Italien och Ryssland öfverflyg-Ut Frankrike på hafvet och Tyskland ej stod långt efter. Korruption och misshushållning frodades i följd af de täta regerings-ve&amp;lingarne; ministären Tirard, som satt vid styret under åretsförsta månader, var den 23: dje i ordningen af ministèrerna sedan &amp; r 1871. Dessa missförh&amp;llanden skalle general Boulanger af-hjelpa, väntades det, ty han hade nu en gäng blifvit populär i vida kretsar. Generalen ville ocks&amp; » smida medan jernet var varmt », han begaf sig hemligen från Clermont, der han var stationerad, och ftmög sig tre g&amp;nger förklädd in i Paris för att der agitera. I följd deraf blef han afsatt från sitt milittrkommando, men hans agitation giek nu mer obehindradt och med penningar var han rikligen försedd — hvarifrån, det är ännu outredt. Den 30 mars afgick Tirard efter ett i deputerade kammaren lidet nederlag och efterträddes af den radikalt sinnade Floquet. Den 15 apr. bief Boulanger med stor majoritet vald till deputerad; af hans temligen dimmiga program till författningsrevision syntes framgå, att han ville upprätta ett slags demokratisk militärdiktatur på ruinerna af den kullkastade parlamentarismen. Detta program var ej särdeles egnadt att tillfredsställa de ärliga republikanerna, såsom han fick erfara bland annat vid den tumultua-riska studentdemonstrationen den 20 april. Det visade sig ock, att Carnot med sin vädjan till republikanernas lojalitet vann större anklang, än generalen förmodat.
Ingen, som sätter ett högre värde pä att sjelf kunna följa med tidens utveckling af nya ideer, och dervid få sina egna, föråldrade, att qvadrera, må förtänkas, derföre att han, intilldess han kommit till full klarhet med sig sjelf, säger nej lill det föreslagna; men dä han formligen vill återleda de, lill klarare öfvertygelse framskridna af sina samtida, så får han ursägta, att man förebrår honom ett sådant bemödande. En värd ledamot har i en kort och varm framställning endast synts vilja erinra R. o. Ad. om vådan af att nu göra en eftergift af alia Adelns privilegier. Men, mina Hrr, hvad betyder väl denna varma uppmaning från en ädel man? Den måtte väl åtminstone betyda, att mången på detta rum, under oförstäldt er - Den 28 Augusti. 59 kännande, att det är blott ett privilegium, på grund hvaraf Riddarhuset existerar, vill skrida till doms i denna riksvigtiga fråga? Huru står detta erkännande tillsamman med så många andra bevekelsegrnnder, hvilka påstås vara hemtade ur begreppet om Statens eller Rikets väl eller undergång, om den lagbundna frihetens bibehållande m. m. ? Synnerligen synes detta medgifvande stå i strid med det anförande jag nyss nämnde, om den rot, som skulle finnas i Svenska folkets statsförfattning. Nej, mina Hrr, det är genom ett privilegium, som detta prerogativ finnes, och en hvar vet på hvad sätt detta Riddarhus har uppstått, nemi. genom successivt. meddelade privilegier. Hvilket prof af sann fosterlandskärlek kan man väl nu aflägga, genom ihärdigt förfäktande af ett privilegium, vore det än det sista? För ett ögonblick måste jag nu återgå till en förut omnämnd talares ordrika doclrin. Var det icke någonting verkligen ominöst deruti, att i det ögonblick, då han, lill utveckling af sin doctrin, ansåg sig böra äfven illustrera den med Franska revolutionens rysligheter, inträffade ett afbrott genom ankomsten af en deputation från det Hederv. BondeSt.?
Husagan kunde missbrukas, och det vöre önskvärdl att äfven allt annat, som kunde orätt begagnas blefvc afskafladt, men i allmänhet begagnades aldrig denna rättighet, under det att dess tillvaro likväl betryggade husbonden för alltför grofva förnärmelser från tjenstfolkets sida. Nu har husbonden i verkligheten hvarken något skydd mot förolämpningar och något medel alt straffa en tjenare, som förnärmat honom, bans hustru och barn, ty tjenaren vet så väl, att husbonden heldre lider än besvärar sig och kronobeljeningen med så obehagliga mål, som ock alt det i de flesta fall blefve husbonden, som genom saknaden af vittnesgilda intyg, finge vidkännas både kostnader och nytt moraliskt lidande. Under sådana förhållanden måste det anses såsom en af de största sociala angelägenheter att det åtminstone i tjenstefolkets betyg erhölles någon, om ån visserligen ringa garanti för dess beskaffenhet och att man, genom tillfället att se huru 632 Motioner i Bonde-Ståndet 186%. N:o 391. länge tjenaren på olika slällen vistats, kunde erfara hvad förtroende borde sättas till hans stadga och duglighet. I anseende till den opålitlighet de nuvarande orlofssedlarne ega och den lätthet tjenstefolket har alt, under hvarjehanda lörevändningar, undanskaffa en eller annan deribland, har det ansetts nödigt alt, genom så kallade tjenslehjonsböcker försäkra sig om någon ordning i detta fall, och Rikets Ständer hafva äfven vid sistlidne riksdag hos Kongl. Maj:t begärt utfärdandet al en lag härom. Med ledsnad har man inhemtat alt Regeringen underlåtit delta, och jag nödgas derföre föreslå att Rikets Ständer ånyo till Kongl. Maj:t framställa den begäran, att en så angelägen författning mätte utan vidare dröjsmål utfärdas. Det år en allmän erfarenhet att, efter den, genom Kongl.
Vållande, hvarom i 17 § sägs, må ej åtalas af annan än målsegande.» 16 Kap. 13. § Denna §, deri bestämmes, när och på hvad sätt för ärekränkning tilltalad eger att styrka gjordt tillmäle har med den lydelse, §:n eger i så väl Kongl Maj:ts Proposition som Utskottets förslag, blifvit godkänd af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet. Borgare-Ståndet åter har för §:n antagit denna lydelse: »Den, som för ärekränkning tilltalas, må ej med bevisning om sanningen af gjordt tillmäle sig från ansvar fria, utom i de fall då han tillvitat annan bestämdt brott eller visst slag af brott, eller ock viss gerning, som i 8 § sägs Har den, mot hvilken tillmälet gjordes, varit för brottet tilltalad, men blifvit genom laga kraftegande dom från åtalet frikänd, eller är den, som tillmälet gjorde, ej målsegande och hörer brottet ej under allmänt åtal, eller är tid till åtal försuten efter ty i 5 Kap. 14 skils, då vare ej heller, till befrielse från ansvar för tillmälet, bevisning tillåten.» Bonde-Ståndet har väl äfven fattat ett särskildt beslut i så måtto, sorn detta Stånd afslagit hela förevarande § och följaktligen för sin del beslutat, att någon föreskrift icke bör i lagen meddelas angående rättighet för den, som blifvit för ärekränkning tilltalad, att med bevisning freda sig från ansvar för gjordt tillmäle; men då genom de tre öfriga Ståndens beslut är afgjordt, att bestämmelse i sådant afseende skall i lagen utsättas, torde omröstning nu kunna ega rum endast emellan de olika meningar, som uppstått angående det sätt, hvarpå en dylik bestämmelse bör afFattas. Utskottet får alltså, för den händelse, att Borgare-och Bonde-Stånden skulle fortfarande vidhålla sina redan uttalade meningar, vördsamt föreslå följande Lag-Utskotlets Memorial M 70, Voteringsproposition JVJ. 4.
I hans flärdfria sätt framlyser hjertlig välvilja. Olyckan har ej beröfvat honom hans muntra lynne. Ingen fest firas vid Rhein, der icke Arndt måste vara med och hyllas af sina tacksamma landsmän, emedan han 1814 och 15 var den ifrigaste kämpe för venstra Rheinstrandens återförening med Tyskland, likasom han sedan oförskräckt yrkade uppå uppfyllandet af de af dess regenter gifna löften. Han talar ännu något litet svenska, ett minne från den tid, då han i Sverige sökte och fann en tillflykt undan Napoleons möjliga förföljelser, hvars ståndaktiga motståndare han var. Mången ibland Tysklands lärde handlade annorlunda, och sålde, såsom Johannes Müller, Schweitzerförbundets häfdatecknare, sitt fädernesland för dess förtryckares gunst.11 Universitetet besökes af ungefär 600 studenter. Vinter-semestern 1840–41 höllos af 74 lärare, professorer och docenter, 200 serskilda föreläsningar, repetitorier, öfningar i seminarierna, experimenter i fysik, astronomi, medicin, samt lärostunder i musik, fäktning o. s. v. deri ej inberäknade. Ännu tvenne professorer voro med tillstånd frånvarande. Så vidt förf. känner, utmärker sig detta universitet framför Tysklands öfriga endast i orientaliska språken. Lassen, Freytag äro verldskunniga namn. Från alla länder samlas här lärjungar, hvilka under den förres ledning studera Sanskrit. Äfven A. W. Schlegel håller föreläsningar öfver detta språk; men hans kunskaper härutinnan anses vara mera bellettristens, än språkforskarens. Han läser också vanligen derjemte öfver den nyare sköna litteraturen. Filosofien representeras här af Brandis, en grundlig och välaklad man, v. Calker, en resonnerande halfkantian, Fichte d. y. och, om man så vill, Bruno Bauer, hvilka båda sistnämnde sades vara utan anseende hos studenterna.
Dblingélånen, imber ben föränbrabe benära# ’ ningen af ©ftfteö* od; £)b!ingé#2ån; od> g) Safiigl;et0#2ånen, raeb ben enba förättbring, att, i fjället för bet af febnafle Slifetö ©tanber fåfora maximum antagna be# lopp 4,770,939 9v:br 5 fp. 7 r:ft, fumman i runbt tal antageé till 4.780.000 EK:bl\ l7:o 33anfen får l;äbanefter ej till ©taber eller korporationer utgiftva några npa Sån, titöftver f;tvab Slifetö ftfl förfamlabe ©tanber, enligt 1830 åtö 55anco#9eeglemente, ntebgiftvit. £5) H«ne Ijät nedan* före upptagas ©jelfma £)iéconttötelfen fommct för öfrigt att fortgå utan annan förändring, än att £5anco*@tptelfen, få mida förberörde medel (bulle funna öfmetflpttaé till £afa*£teditio åt äi)ppotf)efö*$ötettingat, må, då fråga ät om nptt låttö utbefomntande, eftet eget omptöfmande, ocf> i mon af fondens?
Ett bufvudsakligt medel lill detta ändamåls vinnande, trodde jag vore en förändring i vårt skjutsväsende, och serdeles hållskjutsens afskaffande, ty i ungdomens lif i hållstugan tror jag att den förderfligaste plantskolan och källan lill denna last, äfvensom till lättja och oduglighet, bör sökas.” ”Då således det vackra moraliska ändamålet, efter min öfvertygelse, hade bort eflersträfvas på en annan väg, kan jag ej annat än tro, att en fråga, som så ingriper i hela Sveriges hushållning, som denna, hade bort af Representationen endast betraktas ur den statsoeconomiska synpunkten.” ”Dervid framställer sig för mig endast tvänne synpunkter, hvarur den bör betraktas.” "Antingen är bränvins-bränningen, såsom näring och lill sina följder, så skadlig för landet, att det onda den medför öfverväger det goda. Då anser jag det vara Styrelsens och Representationens gemensamma pligt, att Bevilla, och Occon.-Ulsk. Betänkande N.o 3. 51 gä lil! roten af delta onda, och förbjuda det, om också verkställigheten af förbudet måste ske småningom. En sådan åsigt har hvarken hos Utskotten eller hos allmänna opinionen förmått göra sig gällande, utan hafva tvärtom de förenade Utskotten förklarat bränvins-bränningen för en jordbrukets förmonliga tillhörighet.’'
Af hela smidet anses att niaÄ nufaetureras 45o Skäf k 20 R:dr. Öfrige i,i5o Skäf uppUages till förädling vid Hofre manufacturi. i Plåthammare med härd. i Knipphammare, i Masugn. under frihets-år. rI afräkning för 3oo Skäf ämnes-smide får tillverkas Bäcke Bäcke forss Bruk 2 2 — _ 9°° _ _ 3 12 _ __ 16,000 1 stångjern mot dubbel hammarskatt. Nytt smide 600 \ ... _. (600 Skäf å 16: 32. ** 2 Knipphamrar. fSkäf d to. ) , 4, . f floo D:o a 20: — 6 Spikhamrar. Töftedald Lovisaeholms Bruk I 1 — 4oo _ _ 4 _ __ 8,000 — ä 20 R:dr. i Plåthammare med i härd. \ Steneby 3 Knipphamrar. Tössö Hvittlanda Bruk 3 2 800 8 14>ooo (200 Skäl å 20 R:dr. jöoo D:o a 16: 32. i Knipphammare, i. Spikhammare. Fröskog Lisefors Manufacturi tiar 36o Sk$! årligt smide ä 20 R:dr. 1 Slåhlugn. 2 Spikhamrar. i Knipphammare, i Valsoch Skär-verk. Wahlbo Ödeborg Rådanefors Bruk Öxnäs Bruk 2 I 700 5 5 — 1 [5 — 11,666 32 — ä 16: 32. /•Hvaraf nytt smide 5oo Skäf mot dubbel hammarskatt, i 4oo Skäf ä 20 Rull-. ’ 5 Spikhamrar. Skållerud i Knipphammare, i Spikhammare.
M. ”att framställningen om de indelta lönings-räntornas upphörande och ingående till Statsverket, emot det att tjenstemännen erhöllo kontanta löner, vore i alla afseeuden en högst nyttig och nödig förbättring i fråga om aflöningssättet för sådane tjenstemanna-korpser som uppburo dylika räntor, samt skulle för landet blifva en af de nyttigaste förändringar som kunde införas”. Ehuru man vid frågor om den ringaste förändring i det bestående, alltid är färdig, att benämna dylika förslag nyhetskrämeri, förmodar jag likväl, att den tid, då det nu af mig omförmälda förslag framställdes och på nyssnämnde sätt bedömdes, icke skall kunna bebiteras för sådane sympatier. R. St. godkände vid 1828—1830 årens riksdag den uti ifrågavande propos. framställda grundsats, men ansågo icke dä lämpligt, att bevilja de anslag sorn erfordrades för tillvägabringandet af då åsyftade nya löneregleringar utan anhölle, att till kommande riksdag propos. derom skulle utarbetas och R. St. föreläggas. Vid 1834 och 1835 årens riksdag förklarade K. M. sig väl fortfarande hysa samma åsigt om oftanämnde åtgärds nödvändighet, men den ansågs då böra uppskjutas, bland annat i afbidande å följderna af realisationen. Vid 1840 års riksdag framställde K. M. förslag till landtstatens reglering efter enahanda grundsatts; men detta förslag blef då icke anlaget, emedan till löneförbättringar erfordrades anslag, hvilka R. St. icke ville bevilja. Afven vid sista riksdagen förevar samma fråga och R. St. beslutade de iadelta räntornas indragning. Det hade då berott på K. M., att sätta detta beslut i verkställighet, såvida sådant med afseende å dervid föreskrifna vilkor jemte andra frågor, som dermed egde sammanhang, funnits lämpligt. Det torde således icke vara förvånande, att en fråga, som under loppet af 20 år, utgjort föremål för behandling i anledn. af K. M:s och R. St:s ömsesidiga framställningar, och erkännande af åtgärdens nytta, nu återkommer, för att en gång kunna bringas till slut.
Skulle, emot ali förmodan, kostnadsförslaget uppgå till ett sä stort belopp, att det sökta anslaget icke i dess helhet anses kunna bifallas, blifva Nyköpings stads innevånare dock .tacksamma för det som, .till vinnande af detta för dem så magtpåliggande arbetes verkställande, af Rikets Höglofliga Ständer kan komma att varda beviljadt. Stockholm den 29 November 1802. J. E. Bäcklin Bih. till B. St. Af Herr Berggren: Angående upphö/vande eller ändring af Kongl. Sera/imer-ordens-gillets Cirkulär-bref den 2 Mars 4804, i hvad det angår fattiga patienter. Emellan Kongl. Serafimer-ordens-gillets cirkulärbref af den 2 Mars 1804, upplifvadt gerfom Kongl. Maj:ts nådiga Bref den 23 December 1852 å ena sidan och nu gällande Kongl. Fattigvårds-förordning å den andra förefinnes en stridighet, som mången gång medfört olägenhet och som derföre bör undanrödjas. Enligt förstnämnda bref åligger det nemligen Lasarett att »fritt och utan afgift» mottaga och vårda fattige patienter • äfven från annat distrikt än Lasarettets. Fattigvårds-förordningen deremot, 18 §., föreskrifver, att fattigunderstöd åt den, som vistas å främmande ort, skall lemnäs af dess Fattigvårdsstyrelse efter samma grunder, som äro antagna fiir underhållet af dess egna fattiga samt ersättas af det .samhälle, som deu fattige tillhör. Nu inträffar, särdeles å orter, der liflig rörelse råder och dit sålunda fattige arbetare från olika håll i mängd tillströmma, att en sådan insjuknar.- Han skall då af fattigvården på stället skötas såsom »egna fattiga». Nåväl! sådana intagas på Lasarettet, då behofvet det påkallar, och kostnaden drabbar fattigvården. Den främmande skall behandlas efter »samma grunder» och Fattigvårdsstyrelsen söker sedan ersättning från den kommun, dit patienten hörer. Men nu vägras denna ersättning under åberopande af det ofvannämnda cirkuläret.
I fråga särskildt om den inkomst, som af denna bibana antagligen skulle kunna påräknas och hvilken inkomst af 1864 års landstingskomiterade blifvit beräknad till 147,507 Riksdaler, finner Majoren Adelsköld denna beräkning, såsom endast hänförande sig till nu befintlig trafik, vara alltför låg. Med den tillökning i rörelsen, som blefve en följd af bibanans fullbordande, skulle nemligen trafikinkomsterna tillvexa och företaget således, utom de indirekta fördelar, som deraf komme att härflyta, jemväl för intressenterna blifva inkomstbringande. Hvad Majoren Adelsköld i detta afseende anfört, har Utskottet, för bedömande 36 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 54. af denna bibanas förmåga att förränta den erforderliga anläggningskostnaden, för sin del, funnit så öfvertygande, att Utskottet trott sig böra bär återgifva hvad derom yttrats. Sålunda säges: “För Gefle—Dala jernväg kalkylerades exempelvis, högt räknadt, en trafikinkomst af i rundt tal 500,000 Riksdaler eller cirka 60,000 Riksdaler om året per mil, och redan hafva årliga inkomsterna uppgått till öfver 1,200,000 Riksdaler eller 140,000 Riksdaler per banmil, och vid Söderhamn—Bollnäs kommunikationsled trodde man sig kunna påräkna en inkomst af 136,000 Riksdaler årligen, men för år 1865 komma intraderna efter all sannolikhet att uppgå till 200,000 R:dr o. s. v. Resultatet är vid Statens jernvägar lika, om ej ännu mera oväntadt, och enahanda är förhållandet, om jag ej misstager mig, vid alla småbanorna i Wermland. “ “Att mod någon säkerhet på förhand beräkna utgifterna för trafiken och underhållet af en jernväg faller sig alltid svårt, då man, såsom ofvan är nämndt, aldrig med visshet kan kalkylera inkomsterna, och do förra, till väsendtlig del, äro beroende på trafikens mängd och beskaffenhet samt den omsorg och soliditet, hvarmed banan är byggd."
Direktion tillhandahålles; varande detta belopp nu, då lästetalet af de till utrikes sjöfart begagnade Svenska fartygen under sednaste åren uppgått till emellan 110 och 120,000 läster, bestämdt till Tjugufyra Tusen Riksdaler Riksmynt, men skolande detsamma framdeles ökas med Ett Tusen Riksdaler för hvarje fullt Femtusental utöfver 120,000, hvarmed lästetalet å sådana fartyg kan komma att tillvexa; 2:o) Bidrag från Handelsoch Sjöfartsfonden till belopp af Tugufem Tusen Riksdaler Riksmynt ärligen; samt 3:o) Anslag af statsmedel, hvilket uppföres å Riks-statens nionde Hufvudtitel, likaledes till belopp af Tjugufem Tusen Riksdaler Riksmynt. * Artikeln. Om delaktighet I penslona-anstalten samt om delegarnea klassifikation, äfvensom pensionernas belopp och antal. § 2. De personer, hvilka kunna förvärfva delaktighet i denna pensions-anstalt, äro: Befälhafvare, styrmän och annat sjöfolk å Svenska till utrikes fart använda segeleller ångfartyg, äfvensom maskinister och eldare å sistnämnda slags fartyg. Kongl. Maj.ts Nåd■ Proposition N:o 113. 5 § 3- De i nästföregående § uppräknade personer indelas, med afseende på beloppet af dem tillkommande årliga pensioner, i nedannämnda fyra klasser, nemligen: Första klassen: Fartygsbefälhavare, som antingen aflagt sjöofficers-examen eller ock undergått sjökaptenseller kofferdiskeppare-exarnen af första klassen. Andra klassen: Fartygsbefälhavare, som aflagt sjökaptenseller kofferdiskeppare-exarnen af andra klassen. Tredje klassen: Fartygsbefälhavare, som icke undergått någondera af ofvannämnda examina, samt styrmän, äfvensom ångmaskinister. Fjerde klassen: Öfrigt sjöfolk, äfvensom eldare å ångfartyg. § 4.