Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bonde-Ståndet har gillat Utskottets förslag; hvaremot de öfrige Stånden beslutat, nemligen : Ridderskapet och Adeln, alt utur 3:dje punkten, borde uteslutas orden: ”hvarunder likväl icke må inbegripas sådane, hvarigenom hyresmedel eller annan inkomst till enskilde personers eller corporationers förmon inflyta”; Preste Ståndet, att de i 4:de raden förekommande ord: ”är anslagen”, utbytas emot ”utgår”; samt Borgare-Ståndet, att 3:dje momentet skulle undfå denna lydelse: ”Kronans och Statens, jemte andra till allmänt behof anslagne hemman och lägenheter, byggnader , verk och inrättningar, hvarunder likväl icke må inbegripas sådane, hvarigenom hyresmedel eller annan inkomst till enskilda personers eller corp orationers förmon inflyta, den del af städernes jord, hvaraf inkomsten utgår till lön för vederbörande Einbetsoch Tjenstemän, eller till betäckande af andre efter Stat och vederbörandes förordnande fastställde behof; districtoch söcken-magazin, boställshus, och sådana hus i städerna och på landet, sorn begagnas till boställen för barmhertighets-inrätthingar, antingen boställsinnehafvaren desamma bebor eller icke”. Då fyra skiljaktiga meningar bär gjort sig gällande, öfver hvilka votering icke lärer kunna undvikas, hemställer Utskottet, att, till utrönande af eontraproposition uti hufvudsakliga voteringen, följande votering må anställas. 3i:o, Den, som vill, att contra-propositionen skall upptaga Ridderskapets och Adelns beslut, att utur 3:dje punkten borde uteslutas orden: ”hvarunder likväl icke må inbegripas sådane, hvarigenom hyresmedel eller an - B ib. lill R. St.
Ilibels 8tän6ers unclercläniga sbrikvelse lien 3o ^pril >84i, bvaruti äe bos Kon"l. Mj:l i unllerllänigbet anbällit, alt som, oabtaclt 8verige, genom Iraelaler° meä Dnglanll al' 6en 6 November 1824 oeb meä Dranbribe ak äen 2l IVIaii 1836, slutit sig till clet körbuncl, som bemöäar sig all unäerlr^eba slakbanlleln, samt uli Kongl. lVlaj:ts Näcliga Köroräning clen 7 lannari l836 oeb 4 /vr/se, ^.-c> 62. dilliigged deidill den i Neji seniine er eli säden dendel Hr delegd med lifssdieff, densemme H Ii viii ii n n u liirer iddes pe ön 8d. lleidlielemv', Kongl. Nej:d inät.Le i ljäder lät.» dillne, liuru slefveriet pä ön 8d. Lertde!em)5 m5 kunne «tskgffes, semd viddege elle dö utväger, som dör viiniende ef delte vigtige endemel kunne deredes or d tinnes lämplige; i enledning dveret Ouveinören pä 8d. Zertelemv dlifvit Iiurd o<I> i underdenigdet etgilvid förslug till efskelfende et slufveried pä nämnde ö. Kongl. Nej.t dedegede i Käder förklara, std, elmin de ak Ouvernören meddelade upplysningar visserligen ädegelecle, ett pä ön 8t. Lerdlielem^ sletvernes dillsdänd genom sednere dores lii ider dill derus förmon väsendtligen dlifvit dördettredt, sunnäs likväl mer än tillräckliga skäl 5ö> Kongl. Nej:t udd delä Kikets 8dänders önskuii>ger för slefveriets skyndsamme uppdörende.
Memorial föreslagne första voteringsproposition förfallit, men öfrige uti berörde Memorial upptagne voteringspropositioner, med de rättelser uti der åberopade Tariffers lydelse, som uti Memorialet N:o i4 omförmälas, deremot blifvit af samtlige Riks-Stånden godkände; så har Förstärkta Stats-Utskoltet, vid sammanträde denna dag, i stadgad ordning deröfver anställt votering, nemi. Första voteringen: Först har ja-proposilionen blifvit på följande sått bestämd (enligt 2,’dra voterings-propositionen): Den, som vill, att, vid votering i hufvudfrågan, den af Preste-Ståndet antagne beskattnings-tariff skall ingå i ja-proposifionen, voterar Ja; den det ej vill, voterar Nej. Vinner Nej, kommer den af Bonde-Ståndet antagna beskattnings-tariff att i ja-propositionen innefattas. Voteringen har utfallit med 62 Ja och 57 Nej, i följd hvaraf Preste-Ståndets beslut blifvit till ja-proposition antaget. Derefter har, för bestämmande af contra-propositionen, företagits följande votering (enligt 5.'dje voterings-propositionen): Den, sorn vill, att den af Ridderskapet och Adeln antagne beskattnings-tariff skall ingå i contra-propositionen vid hufvudsakliga voteringen, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, kommer den af Borgare-Ståndet antagne beskattnings-tariff att i contra-propositionen innefattas. Vid denna votering hafva befunnits 45 Ja och 74 Nej, hvadan Borgare-Ståndets beslut blifvit till contra-proposition godkåndt. Sedermera har i hufvudsaken voterats sålunda (enl. 4 voter.-prop.): Den, som antager den af Preste-Ståndet beslutade beskattningstariff, voterar Ja; den det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, antages Borgare-Ståndets beskattnings-tariff. Genom 96 Ja emot 23 Nej har Preste-Ståndets beskattnings-tariff blifvit fastställd.
Statens garanti genom grundfonden har ansetts nödvändig, ty för en upplåning inom landet synes deri icke af nöden. Anser man nu det omnämnda stadgandet i § 7 vara nödvändigt för att Hypotheks-banken må vara den ende, som på den utländska penningemarknaden kan uppträda med i Svenska jorden intecknade obligationer, så synes det dock, som om deri enskilde delegare!) kunde med honom få tälla om lån på den inländska penningemarknaden och att denne således kunde, om han så önskade, ega utfå obligationer ställda i Svenskt mynt och med endast inom Sverige betalbar ränta och amortissement. Ett positivt stadgande att sådana, som jag vill kalla, inhemska obligationer alltid böra låntagarne, om de så önska, tillhandahållas, bör, efter mitt förmenande, i Förordningen inflyta. Man skulle på detta sätt helt enkelt och naturligt måhända kunna bringa ett inhemskt fondsystem till stånd. 38 Summans. Stalsoch Banko Utskottets Utlåtande M 24. Om förhållanden» äro bragta till den spets, att Staten nödgas så att säga öfvertaga Hypotheks-föreningarnes affärer, för att hjelpa dem ur deras iråkade betryck, och Staten för detta ändamål anslår en grundfond af 8 millioner R:dr, hvilken hufvudsakligen är afsedd för Hypotheks-banks-obligationernas kredit utomlands, böra väl de gränser för utländsk skuldsättning, utöfver hvilka grundfonden ej får lagas i anspråk, bestämmas. Grundfonden kan betraktas som en slags Statens garanti, och om Staten icke anser sig riskera något, om den utländska upplåningen inskränker sig till 30 eller 50 millioner, så kan den göra det om denna skuldsättning utsträckes till i 00 eller 200 millioner. Ett sådant maximum, hvarutöfver den utländska skuldsättningen utan båda Statsmagternas samtycke icke får sträckas, bör äfven af andra skäl fastställas. Tillätes nemligen Hypotheks-banken, alt till obegränsadt belopp i utlandet pantsätta den Svenska jorden, sä kan man inom landet helara en uppsjö på penningar, som åter kan föranleda öfverspekulation i många riktningar och sluta med en financiel kris, ej mindre våldsam än den nyligen öfverståndna.
Derföre borde man icke gå så till väga i denna fråga, som icke kan afgöras efter de grund satser, hvilka begagnas i vanliga politiska strider. Jag är fullt öfvertygad om, att det finnes inga egentliga partiåsigter i denna fråga; ty financefrågan kan icke gerna nu, såsom på 1760-talet, vara någon partifråga; det kan icke finnas mer än en syftning hos alla i denna sak, nemi. att träffa på det rätta, och ingen kan vara så enfaldig, att han, för någon liten fördel eller för sitt speciella interesse, kan vilja förstöra hela landet. Således kan det icke vara fråga om andra olika åsigter, än om rätta sättet att träffa det sanna i dessa kinkiga och af mängden ofullkomligt för stådda förhållanden. Den 18 December f. m. 403 H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, lillkännagaf, att plenum komme att fortsättas kl. 6 e. m. Hr Lagerhjelm, Pehr: Under det att R. St. öfverlade om realisationen, voro tänkesätten ganska mycket delade, äfven bland dem, som 'voro bestämda för en realisation. Några ville den skyndsammare, och sade, alt tiden var inne, när den metalliska valutan utgjorde hälften af sedelstocken. Andra åter fruktade för första momentet, då realisationen skulle inträda, och vågade ej tillstyrka den förr än silfvervalutan uppgått till De som förutsågo den lyckligaste följden af realisationen, förespeglade många fördelar, som derigenom skulle tillskyndas Riket, hvaribland hufvudsakligen den, att när myntet blefve bestämdt, så skulle ovillkorligen utländska capitaler strömma till Riket, emedan de i allmänhet icke kunna påräkna mera än 3 ä 4 proc. Jag är öfvertygad alt det var en sanning, som de förutspådde,; men det har visat sig, att denna följd ännu icke inträffat. Väl hafva till Sverige kommit en mängd utländska capitaler, men de hafva ändock icke varit tillräckliga. Man klagar ännu öfver förlägenhet, och denna klagan är så allmän, att man väl icke lärer kunna helt och hållet förneka dess grund.
Fullmägtige härom fölljande Protocolls Utdrag: 3,Efter behörigt öfvervägande, af hvad Her« rar Cornmissarierne uti Memorial under den ig, i denna månad andragit och hemställt, angående bestämmandet af en lämplig vedergällning för Herr Stads Architecten Professoren Gjörwells insigtsfulia och nyttiga biträde, medelst kostnadsförslags och ritningars uppgörande, jemte oafbruten, tillsyn, ej mindre vid den, till betydlig del fullbordade reparationen å gamla Baneohuset, än den på innevarande år förestående påbyggnad å det så kallade Magazinshuset, hvilken byggnad, till vinnande af nödig pålitlighet, kommer på sätt Banco-Utskottets Betänkanden. Herrar Cornmissarierne tillstyrkt, att verkställas enligt läkning och utan entreprenade; funno Herrar Fullmägtige skäligt bifalla, att sä länge H err Professuren Gjörwells fortfarande biträde vid arbetet besagnas, ett årligt arfvode af 400 R:du Specie må af Ranquens omkostning^ räkning, till bemälde Herr Professor utbetalas.’’ Uti Memorial, af den 5 Martil 1817, framställdes af Herrar Cötmnis.sarierne det förslag, att för framdeles blifvande behof af ytterligare utrymme, corrtbinera nybyggnaden med stora Banco-huset , genom hvalf öfver norra Bmcogränden vid båda andante, så väl åt Jerntorget Som Skeppsbro sidan; hvarigenom en areal af circa 120 qvadrats alnar.åt hvardera sidan skulle vinnas. Detina anstalt blef, enligt Herrar Fullmägriges Protocol! för den 13 Martil 1817, på flere anförde skäl afslagen , med förklara», de, att det tills vidare komme att bero vid hvad som redan angående byggnaden blifvit beslutadt.
Deremot kan jag ej underlåta att tillstyrka hufvudets, stundom äfven hela kroppens, borstning, eller, för äldre personer, hudens lindriga frottering med flanell såsom ett förträffligt medel, hvaraf huden renas, transspirationen befrämjas, och som sålunda med fördel ersätter badets rum. Äfven klädseln är i afseende på skönhet och helsa ett vigtigt föremål. Båda öfvergifva oss, om vi nyttja kläder, som antingen försvåra kroppens utdunstning, eller orsaka svett, eller hindra dennes fria utgång. Det förra sker genom för tunna och lätta, det sednare genom för täta, varma, tunga och tryckande kläder. Hvarje klädesplagg är skadligt, om det pressar någon lem af kroppen, men i synnerhet bröstet, halsen och underlifvet. Klädedrägten bör vara beqvämlig och lagom varm. Man bör ej i otid vänja sig och de sina vid lifstycken och maggördlar, helst de icke utan skada för helsan kunna afläggas. Fötterna böra vara sorgfälligast, hufvudet kan vara minst noga beklädt. Att hålla kroppen mer sval, än varm, är i allmänhet ett godt förvaringsmedel i afseende på hälsa och skönt utseende. Således må varma rum, pelsar och förnämligast alltför varma sängkläder, hvilka frambringa förslappning, samt äro i fysiskt och moraliskt hänseende menliga, med skäl anses såsom verkliga fiender till sann trefnad och styrka. Väl den, som vant sig vid, att icke blott sofva under lätt vadderade täcken och på madrasser af tagel eller rörtopp, utan jemväl, att dagligen, äfven i obehagligt och kallt väder, utsätta sig en stund för fria luften och göra en promenad. Laster, utsväfningar, lidelser, i synnerhet vällust, starka sinnesrörelser, vrede, afund, kärlekslöshet, göra hyn gul och gråblek, betaga ögat sin liflighet, utplåna tecknen till hälsa och ungdom på läppar och kinder, beröfva kroppen spänstighet, styrka och lust till verksamhet, försvaga lifskraften och medföra en tidig ålderdom. Hvem igenkänner icke vällustingen på den darrande, släpande gången, på den vissna handen, på den svaga, hesa rösten, på den matta blicken?
Utaf Rikets Ständer beviljades under Riksdagen åren 7840 och 7<S47: för vatlen-aftappningar eller dammbyggnader tili motverkande af frost samt till förberedande af sådana större odlings-företag, som öfverstege menighelernas förmåga inom Norrbottens, Westerbottens, Wesler-Norrlands, Jemtlands, Gefleborgs och Stora Kopparbergs län samt Elfdals, Fryksdals och Jösse härader i Wermland R:dr B:ko 120,000: hvarvid till Kongl. Maj:t öfverlemnades alt för hvarje särskildt föremål bestämma, huruvida slats-bidraget skulle utgå såsom anslag eller lån; för befordrande af vatlen-aftappningar eller andra förberedande åtgärder för större odlings-företag inom rikets öfriga delar, en låne summa af 100,000: för upprensning af Em-ån i Kalmar län, anslag 10,000: — ■— län . , . 35,000: 45,000: för upprensning af den en del af samma och Östergöthlands län genomgående Slång-ån, län 15,400: (De för Em-äns och Stång-åns upprensning anvisade, inen härtill icke begagnade medel blelvo, i öfverensstämmelse med Rikets Ständers medgifvande, använda till andra valten-aftappningslörelag inom rikets medlersta och södra delar.) för mvrutdikningar på Gottland, lån 50,000: — —- för upprensning af Himble och Tollereds åar i Halland, dels lån, dels anslag 10,000: för upprensning af Wåbäcks-lörsen i Dalelfven, anslag 5,000: för 2:ne myrutdiknings-arbeten i stora Skedvi socken i Dalarne, lån (hvilket dock ej begagnades) 2,000: Summa R:dr B:ko 347,400: 64 Stats-Utskottets Utlåtande N: 'i 158. Transp.
Fonderne genom sådane större felsteg komme att förminskas eller ock alldeles förskingras, hafva Riksens Ständer ansett den för deras Revisorer utfärdade Instruktion böra bestämdt innehålla hvad Revisorerne i thy fall ega å Riksens Ständers vägnar vidtaga, samt derför uti sammaj Instruktion beslutit det tillägg, att, om Revisorerne under granskningen af Magazins-Direktionens Räkenskaper och Förvaltning finna de af Riksens Ständer vid denne Riksdag stadgade grunder för förvaltningen af det fran Banken erhållna Kreditiv vara uppenbarligen öfverträdde, må Revisorerne, i ett sådant oförmodadt fall, ega rätt hos EankoFullinäktige inhibera utbetalningen eller i vanlig väg påbjuda indrifningen af Kreditivet till det belopp , att blott halfparten deraf återstår , likväl med den modifikation , att Beslutet härom Underdani^a Skrifvelsetfi 643 skall vara genom omröstning Rifallet af Två Tredjedelar bland Revisorerne, att aldrig mer an hälften af Kreditivet bera» eller indragas, och att tiden för denna inhibitions verkställande må af Revisorerne bestämmas, på sätt de finna nödigt och lämpligt, då någon våda af en slik åtgärd icke synes kunna befaras , samt s’utligen att Revisorerne om förhållandet böra hos JEder Kongl,/Majit göra underdånig anmälan. Riksens Ständer framhärda SCc. N:r 239. Uppläst och godkänd hos Ridd. och Åd. d, 7 Juli 1818, — Prest-StSndet d. 7 BorgareStåndet d. 7 Bonde-StSndet d. 8 Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse angående Liqviden om Rikets Utländska Gäld. Ifrån Sitt Stats-Utskott hafva Riksens Ständer fått del af Eder Kongl. Majits Nådiga Skrifvelse d. 23 December förlidet år angående Eiqviden om Rikets Utländska Gäld , samt derjem. te erhållit underrättelse om den Nådiga Skrifvelse, Eder Kongl. Majit d. I&
Jag ville styrka eder med munnen, och tala af sinnet med mina läppar. Men om jag än talar, så skonar min svede mig dock intet; låter jag ock blifvat, så går han dock intet ifrå mig. Men nu gör han mig vedermödo, och förstörer all min ledamot. Han hafver mig gjort skrynkotan, och vittnar emot mig; och min motståndare hafver sig upp emot mig, och svarar emot mig. Hans vrede sliter mig, och den som är mig vred, biter samman tänderna öfver mig; min motståndare ser hvasst med sin ögon på mig. De gapa med sin mun emot mig, och hafva hånliga slagit mig vid mitt kindben; de hafva tillhopa släckt sin harm på mig. Gud hafver öfvergifvit mig dem orättfärdiga, och låtit mig komma i de ogudaktigas händer. Jag var rik, men han hafver mig gjort till intet; han hafver tagit mig vid halsen, och sönderslitit mig, och uppsatt mig sig till ett mål. Han hafver kringhvärft mig med sina skyttor; han hafver sargat mina njurar, och intet skonat; han hafver utgjutit min galla på jordena. Han hafver gjort mig ett sår öfver det andra; han hafver öfverfallit mig såsom en kämpe. Jag hafver sömmat en säck på mina hud, och hafver lagt mitt horn i mull. Mitt ansigte är svullet af gråt, och min ögonlock äro vorden mörk; Ändock att ingen orättfärdighet är i mine hand, och min bön är ren. Ack jord! öfvertäck icke mitt blod, och mitt rop hafve intet rum. Och si nu, mitt vittne är i himmelen, och den mig känner är i höjdene. Mine vänner äro mine begabbare; mitt öga fäller tårar till Gud. Om en man kunde gå till rätta med Gud, såsom menniskors barn med sin nästa. Men de förelagda år äro komne; och jag går den vägen bort, den jag aldrig igen kommer. Min ande är svag, och mine dagar äro afkortade, och grafven är för handene. Ingen är bedragen af mig; likväl måste mitt öga derföre blifva i bedröfvelse. Om du än ville hafva borgen af mig; ho ville lofva för mig?
Har väl Revolutionen ännu hittat på hemligheten, att med sina händer iskänka annat, än träldom, själsråhet, elände? – Hennes verk bär döden i sin rot; eller kan ock sägas likna dessa hennes älsklings-prydnader, dessa rotlösa, torra ”frihets-träd”, kring hvilka man nyligen åter börjat skråla och dansa. Äfven ympqvistar skola – hädanefter liksom förut – fåfängt anbringas i stammar af sådan grundbeskaffenhet. Sjelf är hon, mellertid, ett träd med afgrundsdjupa rötter – ett giftångande jätteträd, som gång efter gång insveper i sina dunster det bedöfvade Europa. Numera medföra dessa ångor ingen fara för snillen, om de ej – såsom någongång händer 130 – äro behäftade med en ytterlig svaghet i förstånd och karakter; men en desto större för de medelmåttigt begåfvade andar, som nu, allestädes, med ens finna sig vara idel ämnen till folkrepresentanter, lagstiftare, ministrar, presidenter. I alla länder, dit nämnda inflytelser sträckt sig, hafva de utbredt enahanda verkningar.
När på en varm, klar sommardag mörka skyar störta fram på den döende azurn, när luften är öfvermättad af elektriskt fluidum, när andedrägten kännes tung och flera tecken antyda, att ett oväder tillstundar, då trotsar jag någon väderspåman att säga, om detta öfverskott af elektricitet skall fördela sig utan explosion eller om det skall blifva en häftig regneller hagelskur, eller slutligen om det icke skall uppstå en af dessa fruktansvärda hvirfvelvindar, hvilka störta omkull murar och hus och förhärjande ödelägga hela den nejd, hvaröfver de gå fram. Hela vårt folk är nu i en feberaktig spänning, hvarje nerf, hvarje fiber visar ryckningar och darrning, man väntar med otålighet underrättelse från hufvudstaden, för ett få veta, om de 2 första Stånden begagnat sin visserligen lagliga, men icke billiga makt att sätta sig emot Konungs och folks vilja. Jag hoppas att några farliga följder icke skola ega rum, om denna makt begagnas, men jag beder den stiga fram, som tror sig med visshet kunna förutsäga hvad som kommer att hända, då folket är i en sådan sinnesstämning. Det vore väl ingen fara för att oron icke skulle kunna hejdas, ty jag känner vår Konungs kraft, men mycket sorgligt vore det, om våld behöfde användas för att lugna det Svenska folket. Detta vore naturligtvis i allt fall en sak, som man icke vore berättigad att taga i betraktande, i händelse något stort ändamål kunde vinnas derigenom, att de privilegierade Stånden sade nej till det hvilande förslaget; men något sådant ändamål kan icke Den 6 December. 311 derigenom vinnas, ty det är icke tänkbart, att Konung och folk skulle låta en fråga falla, om hvars framgång de äro så angelägna. Den skulle uppstå ånyo, till dess den finge sin lösning, och dröjde denna länge, skulle man drifva folket till den ytterlighet att det nödgades göra en våldsam revolution. Hvad sjelfva förslaget beträffar, vill jag icke upptaga R. o. Ad:s tid med en granskning af detsamma, enär svårligen numera något kan sägas, som icke redan blifvit sagdt. Jag kan dock icke underlåta att till besvarande upptaga några yttranden, som blifvit fällda här i går.
Ridderskapet och Adeln: "att som "Swensta Folket är frän urminnes tider fbrdclt utk "twänne större Claher, Frälse och Ofrälse; Riksens "StänderJustitiä Ombudsman mätte, till förekommande af mistförständ och oenighet, stiftewis wid "Riksdagarne wäljas af Frälse och Ofrälse," lik - Den 10 Octobep. 402 l Utskottet tror det ej böra Riksens Ständer betagas att wäija den 'till hwilken de äga största för» - troendet, och att, i enlighet med ben princip som är följd l Regerings - Formens 28 Z, fästa sitt afseende xä skicklighet, men ej pä börd. "Om Justitie - Om» "budsmannens öfwerfibdighet." Anmärkning emot Regerings - formen. Pkästeoch Borgare-St änden: "Betänkligheter ryid dest. för Justitie - Ombudsmannen ''förcstagna höga Värdighet." Om Utskottet wägat l denna sak följa jin böjelse, hade säkerligen Justitie - Ombudsmannen, ätminstone i .Projcctct, fbrbljfwit utan Rang, men Utlkot» tet har nödgats erkänna det Nationen ännu tdrhända icke nog want sig att wärdcra hos Embetsmän den personliga fbrljenstcn, dä den ej omgifwcs af en flagS yttre glans eller stämplas af ett sjelfwa Embetek älföljande anseende. / - §. 6z. Riddersk a p.e t och Ad e l n, s a m t B onde - Stä n d e t. "Hcmställcs huru förhällaS "mä enär flere än Tre Ledamöter af högsta Domstolen "kunde hafwa förlorat allmänna förtroendet." § är fullkomligt enlig med Regerings - Formen: Man lärer nästan e) kunna föreställa sig möjligheten af ett större antal, och man bör hoppas att detta högsta i H:n utsatte sällan eller mildrig skall komma i frSgg.
Hvad då, bland nyssnämnda löner vid infanteriet, törst angår Kompanichefens, så hafva kommitterade, under bemödandet att rättvist afväga det inbördes förhållandet mellan lön och förtjenst, i mon af vigten och ansvaret uti hvarje befattning samt fordringarna på dess innehafvare, funnit sig böra, i detta afseende, taga i betraktande såväl den samhällsställning en kompanichef är skyldig uppbära, den allmänna och militära bildning han skall ega, som de tjensteåligganden och omsorger 36 för icke allenast truppens, militära duglighet, utan äfven dess ekonomiska välbefinnande honom tillhöra. Och då härtill kommer att Kompanichefsgraden utgör det mål, hvaröfver flertalet af arméens befäl aldrig hinner, samt denna grad först uppnås efter mångårig tjenstgöring i de otillräckligt aflönade subalterngraderna, hafva kommitterade ansett det vara icke allenast billigt, utan för arméens tjenstbarhet ovilkorligen nödvändigt, att tillägga företrädesvis denna grad en aflöning, någorlunda motsvarande behofvet af innehafvarens och hans familjs nödtorftiga uppehälle. I sådant afseende kunna kommitterade icke föreslå kompanichefslönen i någon mon lägre än 3000 Rdr Rmt, tjenstgöringspenningarne deri inberäknade. När nu ihågkommes att civil tjensteman å landet, t. ex. kronofogde åtnjuter i lön 2,500 Rdr och derjemte, vid saknaden af boställe, 300 Rdr såsom hushyra, utan att vara underkastad några betydligare omkostnader i och genom tjensten, då deremot en kompanichef, genom sin tjenstgöring under möten och kommenderingar, icke kan undgå att eftersätta vården af sin enskilda hushållning och dessutom vidkännas ökade utgifter, lärer det föreslagna beloppet af den senares lön, jemförd med den förres, icke rättvisligen kunna anmärkas hafva blifvit för högt beräknad. Genom fastställande af detta belopp, skulle kompanichef, såväl vid arméen i allmänhet som vid hvarje särskildt regemente, beredas en billig förhöjning i den lön han nu uppbär, enligt förutnämnda tabell E öfver lönernas medelbelopp inom arméen. 11.