Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Lånen i afbetalning inflyter, utan att i samma väg å nyo fä användas, må, såsom tillökning i nu utelöpande Banquens Lån på Fastigheter, åter utgå. Theorien, om olägenheterne af ett skuldsatt jordbruk, kan visserligen till sin grund vara rigtig; men sedan skuldsättningen redan är gjord, och till en stor del för att odla och förbättra den jord, som utgör landets sanna rikedom , sy nes tidepuncten nu icke vara inne, att undandraga jordbruket de allmänna biträden, som det innehar; i synnerhet då det icke lärer kunna vänta sig någon särdeles lindring i de skatter och utlagor, hvarmed denna näringsgren mer än någon annan i samhället är betungad. Den tankan, att skuldfrie jordbrukare kunde ater uppträda i de fallne skuldsattes ställe, gifver föga tröst åt den, sorn önskar se' sitt Fädernesland fredadt från våldsamma skakiiingar, hvilkas följder icke kunna beräknas. Jernförelsen emellan förhållandet nied Fastighets . Lånen på 1770:talet och närvarande tid, lernnar den upplysning, att Landt? och Bruks-Egendomar innehade, såsom Lån af Banquen, år 1776 nära hälften af dess utelöpande sedelstock och nu blott en sjettedel deraf. Desse ‘4S8 Sancc-Ultioittls HitGnlandtn* Lån utgjorde förstnämnde tid 3 millioner R:dr Specie oell 183^ 5f millioner i Sedlar, hvaraf 3 2 million utgått sedan år 1815, och således efter myntförsämringen. Deraf synes, att jordbrukets andel i JBanquens Lane - biträden i sednare tider ej varit på långt när så stor, sorn under den förflutna, i förhållande till landets rörelsecapital och ett utvidgadt åkerbruks ökade förlags-behof. Banquen har aldrig gjort någon betydlig, och sedan år 1815, ingen förlust på dessa Låne-biträden. Landet har vunnit i den förbättring samma tillgångar skapat, och i Dånens ggeriskap att genom successiv afbetalning minska skuldsättningen. Räntorne å desse Lån hafva gifvit Staten utvägar till stora företags verkställande, utan Nationens directa betungande.
Sökanden skall vara skyldig, att det honom förelagda stycket på ojäfvig Mästares verkstad förfärdiga; dock bör dertill den verkstad utses, som Mästerskaps-Sökanden finner för sig mest beqvämlig, så vidt han med dess egare derom öfverenskommer. Ej må någon besväras med att fullgöra svårare och kostsammare Mästareprof, än sorn oundgängeligen behöfves till utrönande af hans insigt och färdighet i det Handtverk , till hvars idkande han sig anmäler. Mästarebrefven, för hvilka, utomstämpladt papper, erlägges en lösen af Två Riksdaler, utfärdas af Societeterne, med Protocolls-förandens contrasignation; och åligger nämnde Societeter, så väl som Magistraterne, att hålla allvarsam hand deröfver, att Sökande för Mästerskapets vinnande ej måga, under hvad förevändning Förslag. 419 som helst, med någon särskild utgift eller kostnad betungas. §, 6. % Sedan den Sökande sålunda blifvit för Mästare erkänd, anmäle han sig hos Magistraten, som, der lagliga lunder-ej möta, meddelar honom Burskap, och låter honom aflägga Borgareed; varandes honom derefter, men ej förr, tillåtet att sin Handtering för egen räkning utöfva. Den sorn Burskap sökt och vunnit, åligge det ovilkorligen , och vid påföljd att i annat fall hafva Burskaps-rattigheten förverkat, att inom ett år från den dag Burskaps-Resolutionén för honom blifvit utfärdad, fullgöra hvad honom deruti blifvit förelagdt, eiler eljest, såsom en följd af det vunne burskäpet, kan tillhöra att iakttaga, samt tillika inträda i utöfningen af den handtering, hvarå han burskap erhållit. §. 7. Astundar någon från utrikes ort inkommen Mästare vinna Burskap till idkande af sin handtering, bör en slik frihet honom ej vägras, enär han, uti den ordning, som i denna författning föreskrifves, ådagalägger sin skicklighet i slöjden, och kan förete bevis om god fräjd. §. 8. Blifver
Någon tid efter hemmanets försäljning anhöll den nya egaren att äfven fä lill Skatte lösa den frånskiljda skogen, såsom utgörande hemmanets tillhörighet, och för hvilken han var förbunden att allt framgent skatta; men sådant afslogs, på grund af auctoriteternas upgift örn skogens omistlighet för Kungsgårdarna. Någon undersökning om beskaffenheten af denna omistlighet kom likväl icke ifråga förr än 1828, dä vid verkställd laga syn utröntes och vitsordades, att skogen vore i hög grad vanvårdad och förstörd, samt, af flera upgifna skäl, för Kungsgårdarna af nästan ingen nytta. Med anledn. deraf väcktes, vid riksdagen samma år, motion om skogens försäljande, såsom för Kronan i alla afseenden förmånligast, hvilket ock af Statsoch Ekon.-Utskm tillstyrktes samt af Borgareoch Bonde-Sl:n bifölls, men afslogs af Adeln och PresteSt. på grund af, i dessa Stånd afgifna, missledande upgifter i ämnet. I dess ställe blef berörde skogspark, år 1830, utarrenderad på 30 år, till egaren af Tofta hemman, mot en successivt ökad arrende-afgift af 29| till 421 fammr ved, en afgift som, efter hvad erfarenheten visat och hållna besigtuingar vitsordat, medför skogens totala förstöring innan arrendeårens utgång. Härtill kommer en ränta af vid pass 00 r:dr hvartill skogen är skattlaggd, som af Tofta hemman fortfarande måste erläggas och som, för de förflutne 40 åren redan upgår till ett sammanräknadt belopp af omkring 2400 r:dr b:co. Nu varande egare af Tofta hemman och arrendator af oflanämnde skogspark, afgaf sisth år cn underd. ansökan att densamma få inlösa till skatte mot en erbjuden lösesnmma af 3600 r:dr b:co hvaraf räntan ä 5 för 1 Othild, utgör värdet af 36 famnar ved eller medeltalet af den för hela arrendetiden bestämda årliga afgiften.
2:0 T anledning af väckte frågor om medel till öfverflödets hämmande, samt yrkadt förbud mot yppighets-varors nyttjande och förbrukning m. m. •, varandes detta Betänkande af åtskillige Utskottets Ledamöters serskildta tankar åtloijdt. 3:0 Ofver gjorde Motioner om afskaffan. de af Guld och Silfver så vä! å Militaire, som Civile Uniformer m. m.; i anledning hvaraf Utskottet allenast tillstyrkt det Riksens Stan* Ridd. och Ad. Prot, V B. 3 A/d. 13, 14, i 1 *8 Dm sr April. der måtte i underdånighet anhålla, att Kong!. Maj:t i Nå er tarkt; s så mycket, som möjligt jnskt nka tillåtelsen, att begagna sådane Civile Uniformer, som med Guldoch Silfverton, dener åro försedde. Af den 3 dennes: 4;o Angående de hos Ridderskapet och A deln gjorde anmärkningar vid Utskottets Utlåtande om yrkad befrielse för gifta Personer frän Beväringsskyldigheten; tillkärinagifvan-de Utskottet, att de öfrige Respective Riks-Ständen samma Utlåtande gilladt. y.-o I anledning af återremiss ifrån Ridderskapet och Adeln af Utskottets Betänkande om Dykeri-Compagniets befattning med strandadt Skepp och Gods-; lemnades Utskottet till Svar, Ett samma Betänkande redan af de öfrige Riks-Stånden blifvit oförändradt antaget. 6:0 Angående åtskilliga Motioner och Förslag, om vidtagande af nödiga åtgärder till förekommande af värfvade Krigsmäns permit. terande och kringvandrande i Landetsamt upphörande af Handtveiks Gesällers lika beskaffade vandring lien elen ena Staden och Orten i Riket till den andra; och har Utskottet dels i a’Seende på permitterade
Vi anföra här blott följande namn, som historien bör bevara, emedan de burits af martyrer för ett renare Gudsbegrepp: L. Hetzer, afrättad i Kostnitz år 1529; Miguel Servede, på Calvins tillstyrkan lefvande bränd i Geneve 1553; Johannes Campanus, död i bojor 1574 i Kleve; Valentin Gentilis, halshuggen i Bern 1566; Georgio Blandrata, lönnmördad i Siebenbürgen 1590. I samma århundrade uppstodo de begge Socinerna, Lælius och Faustus, som oaktadt ihärdiga förföljelser lyckades grundlägga unitariska församlingar. Genom engelsmannen Priestley har unitarismen vunnit storartad utbredning i Nordamerika, der den redan räknar millioner anhängare. Med hvilken skygghet äfven de frimodigare och samvetsgrannare ortodoxe teologerna beröra saken, och huru de åtnöja sig med att snarare antyda än erkänna sanningen, derom gifver tyvärr äfven biskop Thomanders öfversättning af nya testamentet vittnesbörd. Han låter det ifrågavarande stället qvarstå i texten och anmärker blott i en not, att den andra „läsarten“ (i hvilken orden om de tre vittnena i himmelen äro uteslutna) „antages allmännast som den rätta“. Sedan i nyare tider intresset för bibeltextens historia allt mer stigit, hafva vetenskapsmän, understödda af regeringar, sällskaper och rika privatpersoner, genomforskat alla länder, som äro eller varit kristna, i Asien, Europa och Afrika, för att upptäcka gamla bibelhandskrifter. Hvarje sådan handskrift är en dyrbar egendom, som de offentliga biblioteken täfla om att tillegna sig. Sedan handskrifterna blifvit genomgångna, meddela vetenskapsmännen hvarandra och allmänheten frukterna af sina undersökningar, så att hvarje större eller mindre olikhet blir anmärkt. En särskild vetenskap, paleografien, angifver de tecken, af hvilka man är i stånd att bedöma en handskrifts ålder.
Utskotten, som tagit ifrågavarande ärende i ett noga öfvervägande, finna väl det vara med billighet öfverensstämmande, att Stockholms stads inqvarteringsskyldige få åtnjuta den lindring uti inqvarteringsskyldighetens utgörande, som Kongl. Maj:t i den nådiga skrifvelsen behagat antyda; men som för tillvägabringandet af en sådan lindring fordras betydliga penningeanslag, och medel dertill icke för närvarande finnas att anvisa, få Utskotten, som, i anseende härtill, finna frågan böra till näst infallande riksdag anstå, hemställa, att Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmälg, att medel för det ifrågavarande ändamålet icke för närvarande finnas att tillgå. Stockholm den 13 Juli 1848. Ank. till Exp. Utsk. den 43 Juli, kl. 2 e. m. Utlåtandei anledning af vackt fråga om anslag till premier och understöd för utgifvande af läroböcker för folkskolorna och läseböcker för allmogen. Uti en inom Högvördiga Preste-ståndet väckt och till Stats-utskottet remitterad motion, har herr professorn N. Lindgren, med fästadt afseende ej mindre på folk - 8 Slatssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Utlåtande, N:o 42. skolans stora inflytande, såsom bildnings-anstalt för pluraliteten af Sveriges ungdom’ som utgör Sveriges framtid, än äfven på vigten af föräldra-undervisning och hemläsning, jemte skol-undervisningen, hvarigenom en för skolan och hemmet välgörande vexelverkan uppstår och bibehålies, fästat uppmärksamheten på behofvet att framkalla och för möjligen bästa pris tillhandahålla så väl läroböcker för folkskolan, som utförliga, goda och lättfattliga läseböcker för allmogen, serdeles i de ämnen, sora utgöra föremål för undervisningen i folkskolan; ochbar motionären, under yttrande af den tanke, att ett ringa anslag för detta ändamål, begärdt i svenska folkets namn och åsyftande dess förädling och upplyftande, icke skulle vägras af svenska folkets ombud, föreslagit, att, »en summa af 10,000 r:dr banko måtte af Rikets Högloft.
Men låt för dess ära mig offra mitt lif, min dyre kung!" Hurra för tro och fröjd! KÖR. Hurra för tro och fröjd! (Ett kanonskott höres). OLOF KLAESSON. De börja redan, än en vers är kvar. (Sjunger). Mot fiender hundra ensam han stred, hans kung vardt blek. Han högg och han segrade, dignade ned, gladt som på lek. Och kungen höll in på segrande färd och med blick i brand. O! finge jag byta fast tusende svärd emot din hand! Hurra för fröjd och död! KÖR Hurra för fröjd och död! (Under denna vers aflägsnar sig en och annan officer) OLOF KLAESSON (till Daniel Hjort, som ämnar gå). Hvart skall du, Daniel Hjort? DANIEL HJORT. Hvad rör det er? OLOF KLAESSON (håller kvar honom). Förrädare! Se hur han bleknar vid det namnet, vänner! DANIEL HJORT. Bort till murarne förr'n hertigen är här! OLOF KLAESSON. Bekänn, din skurk! DANIEL HJORT. Bevis! Emot min oskuld återstudsar uti er egen hals det namnet: skurk! SIGRID (inkommer). OLOF KLAESSON. Bevis? Hvad gjorde du i mörka natten i amiralens läger? DANIEL HJORT. Hvad jag gjorde? Säg, efter ni det. OLOF KLAESSON. Aha! Så har du dock varit där. Om jag ej upptäkt honom, han än förrådt... OFFICERARNE (draga värjorna). Ned med förrädaren! SIGRID (störtar sig emellan). Det är ej möjligt! Hören, hören honom! DANIEL HJORT. Ej kommen när mig. Fallen edra svärd! Javäl, jag er förrådt, förrädare! SIGRID (faller med ett anskri i Johan Flemings armar). DANIEL HJORT (fortsättande).
Slockholm den zs Nowember 1809. Dä Högloft. Ridderskap-» och Abelnö Ledamöterwägnar, Imäv. k^snöerstrLm. Pä Högrvördige Preste - StandekS Ledamöters wägnar, * ^ L. ^Im^uisr. Pä Den 2r December. 1415 Pä Högrärade Borgare-StändetS Ledamöterwägnar, k. 6rsvermu!il. Pa Hedecwärda Bonde»StändetS Ledamöters wägnar, ^onss ^näsrsson. ^ob. lkolmberxroa. Rikets Högloft. Ständers Lag-Utskotts Betänkande angäende An, swariqhelS»Lag för Riksens Ständers Fullmägrige i Banqucn. Sedan Högloft. Banco-Utskottet medelst Proto» cofts-Ukdrag den IZ ststledne Ociober, under äberovande af Riksens Högloft. Ständers tvid iftoo ärs Riksdag derom fattade beslut, hos Ständerne anmält, om icke anledning sig nu företedde att till Lagutskottet öfwerlämna utarbetandet af en Answarighets-Lag, hwarefter Riksens Ständers Fullmägtigcs förbrytelser borde af Kongl. Swea Hsf-Rätt afdömas, samt alla fyra Riks,Ständen derpå genom särskilde ProtocollS, Utdrag, med bifall lil! hwad BanroUtikottet salunda anmält, detta ämne till Laq-UtfkottetS åtgärd remitterar, under yttrande tillika as Högmördige Preste-Stän» dek, Wällofl.
Riksdag anvisade lån för jernvägs-anläggningen mellan Gefle och Fahlun; dock borde, enligt Herr Carlesons härvid, på anförda skäl, föreslagna tillägg, arbefs-tiden kunna förlängas till högst 10 år samt £:del af lånets belopp få lyftas då arbetet vore börjad t och f:delar af aktie-summan blifvit tecknade, samt derefter Vio:del utaf lånebeloppet ulbekommas för hvarje fullbordad mil. Siats-Utskottet har redan uti ett föregående Utlåtande, i fråga om en annan kominunikations-led från de inre dalarne af Småland till Östersjön, hvartill bidrag af allmänna medel jemväl under innevarande riksdag föreslagits, uttalat sin åsigt angående behofvet och nyttan af förbättring i kommunikationerna inom denna landsort, hvars förkofran i ekonomiskt och industriel hänseende motverkas af det nuvarande besvärliga och kostsamma forslingssättet för ortens produkter och förnödenhetsartiklar. Utskottet har också tillstyrkt samt Rikets Ständer beviljat ett ansenligt statsbidrag för åstadkommande af en transport-led genom nämnde provins lill den vid södra Östersjö-kuslen belägna handelsplats, som länge utgjort den förnämsta afsättningsoch stapel-orten för de medlersta, från hafvet afskilda, trakterna utaf detta landskap. Nyssnämnde transport-led kommer visserligen icke alt undanrödja behofvet af underlättade kommunikations-medel mellan Östersjö-kusten och den del af Småland, som den nu ifrågaställa jernvägen skulle genomgå, men innan Rikets Ständer anvisa det betydliga bidrag dertill, sorn från Statens sida enligt förevarande framställningar erfordras, synes böra närmare undersökas huruvida den föreslagna jernvägslinien är just den lämpligaste och fördelaktigaste för rörelsen och kornrnunikations-väsendet inom denna ort, samt om den uppgifna platsen, Hvetlanda, företrädesvis och ulan afseende å riktningen af en blifvande stambana genom Östergötland och nordöstra delen af Jönköpings län, bör antagas till slutpunkt för en från hafskusten mot vester till detta läns inre delar gående jernbana. Under erinran derjemte om de mångfaldiga och betydliga stats-bidrag, som Rikets nu församlade
Summa 46,005: 25. 11. 42,966: 9. — § I Revisorerne få anmäla, att, under loppet af nästlidne Januari månad, till Kongl. Maj:t inkommit ett af Kuratorerne för Stipendie-inrättningen upprältadt underdånigt förslag till Instruktion för Inrättningens styrelse och till Reglemente för utlåningen af dess medel, samt att Kongl. Maj:t derefter i ämnet infordrat Kongl. Kammar-kollegii underdåniga utlåtande; hvilket, enligt Revisorerne meddelad upplysning, ännu icke blifvit afgifvet. § 2- I likhet med hvad vid 1847 års statsrevision blifvit anmärkt, äro äfven för nu ifrågavarande revisions-år de af stipendie-fonden utgifna lån i kapitalräkningen upptagna, på ena sidan, såsom uppbörd, och å den andra, såsom utgift. För att utröna beloppen af de verkliga inkomsterna och utgifterna, måste följaktligen från de under dessa titlar utförda hufvudsummor afskiljas hvad som deraf utgör utlånta medel, på sätt vid uppgörandet af ofvanstående tabell ägt rum. Uti afgifven förklaring öfver sednast församlade Revisorers erinringar vid denna Inrättnings räkenskaper, hafva Kuratorerne för Inrättningen, i anledning af ofvanberörde anmärkning, endast yttrat, att räkenskaperna fullständigt upptogo förhållandet med de utlånta medlen. Häraf synes, som bemälte Kuratorer icke insett, huru rättelse i det anmärkta hänseendet kunde åstadkommas.
Han har verkligen ingenting försummat, för att sammanbringa det största möjliga antal af lögnaktiga uppgifter. Hans naivetet är, om ej oupphunnen, åtminstone oöfverträfFlig: han vet, att Peltier är » ein wtithender Roya * Jourgniac de Saint-Méard har i sina fangelseminnen omtalat mordet p&amp; schweiziske öfvers t en Reding, hvilket tillgick på samma sätt som de öfrigm blodscenerna i Abbaye. Peltier bar den fräckheten att säga, att Saint-Méard icke » vågade » tala om, att en af dem som buro ut Reding — h vil ken for sina sår ej kunde gå sjelf — med sabeln sågade af hana hali *, så att de kommo ned på gatan med ett lik. Uppenbarligen är det en historia från de schweiziska legoregiraen teoas tidigare dagar, som här går igen. Enligt Nouvcllcs å la main, citerade af Charles Vatel (HUtoire de m: me du Barry, TIT; 143) blef, den 5 oktober 1772, en schweizare, tillhörande kasernen i Courbevoie, dömd att sågms lefvande mellan två bräder, och straffet vardt äfven verkstaldt. Tilliggom, att det skedde i kraft af legotnippernes egen rättskipning.list », och han kallar hans politiska betraktelser för » eländiga », men han tror, att Peltier sk ref hvad » trovärdiga ögo o vita en » berättat, och ej tillät sig att » förfalska eller uppdikta » — hvilket dock alt ifrån begynnelsen af tidningen Actes des Apôtres just var Peltiers starka sida. Taine utgaf 1872, under titeln: Un séjour en France de 1792 à 1795. Lettres d ' un témoin de la révolution française, en öfver-sättning af en fir 1796 i London utkommen samling bref, som uppgåfvos vara skrifna fr&amp;n Frankrike af en engelsk dame.
Så vackra än, vid första påseendet, dessa rader må förekomma, ligger dock under dem mycken orättvisa fördold, på samma gång de innehålla ett oförsvarligt misshushållaruJe med Statens rättighet att erhålla skatt. Bevillnings-kommittéen, som i de flesta fall på ett berömvärd.t sätt löst sitt svåra uppdrag att föreslå en rättvis och praktiskt utförbar fördelning af de direkta skattebördorna, hyste ingen sympati för den progressiva beskattningen, men insåg och erkände dock att en sträng tillämpning af den jemna skulle leda till de mindre bemedlades obilliga betungande. Den föreslår derföre också i andra punkten af B:de § i sitt förslag till Bevillnings-stadga — en punkt, som skall motsvaras al den här påpekade i Utskottets — att när den skattskyIdiges sammanlagda inkomster ej öfverstiga 1,000 B:dr, äro 400 R:dr fria från bevillning. Det är således Kommittéen, som framkastat den vackra idéen om skattfrihet för ett visst belopp och den yttrar jemväl i motiverna, att hvad en familj nödvändigt behölver lör lifvets uppehållande, hvilket Kommitterade beräknat lill den nyssnämnda summan, hvarken bör eller kan beskattas, tilläggande derjemte att, om rättvisan absolut skulle tillämpas, borde denna summa vid hvad inkomst som helst vara skattfri. Den förklarar emellertid att det endast varit af fruktan att allt för mycket minska Statens inkomster, som den ej vågat utsträcka denna skatleiindring öfver 1,000 R:drs inkomst. Utskottets majoritet, i denna fråga 22 mot 18, har i sin paniska förskräckelse för denna beskatt ni tigsgru i‘ d varit till den grad radikalt, att det föreslagit, att all inkomst öfver del skattefria beloppet 400 R:dr, bör med samma procent beskattas Låtom oss tiilse hvarthän delta bär.
Kan manicke hoppas så mycket af det lugna förståndet i motsatts till entlrusiastensoch den' exalterade talarens svammel, alt ett med öfverlygelsens värma predikadt ord skall förmå, att i nås gon mån återhålla oordningen, och afböja missbruket? Ar det icke lämpligare, att låta Pastor dröja med hvarje preventiv åtgärd, till dess att församlingens medlemmar verkligen kommit till erfarenhet af, att den som uplräder är villfarande och predikar irrläror? Om ock Pastors ord är vanmäktigt, och han icke förmår, att göra sin röst hörd, är det ju hans rätt, att uplösa sammankomsten, och att, hvad mera är, för framliden förbjuda dylika sammankomsters hållande. Man har sagt, att det vore för sent att stäfja det onda, sedan man väl låtit det inrota sig, men jag mäste tillstå, att det synes mig vara att tillerkänna' irr läraren en alltför stor förmåga, om endast några ord ifrån hans mun skulle vara tillräcklige, att så npreta en församling, att dess själasörjares ord, och sedermera fortsatta förmaningar, icke skulle kunna hejda oordningen, som alstrats af ett ögonblicks predikande ; ty ni måste besinna, att Pastor äger rätt, alt så fort han ser sig icke kunna genom förmaning något uträtta, nplösa sammankomsten. Men om icke oordningen derigenom kan hejdas, tror man sig snarare konna förekomma den derigenom, att man helt och hållet förbjuder alla sammankomster? Kan icke i sådant fall irrlärare gå uti hvarje serskildt hus, och predika sina irrläror inom familjerna, hvilket aldrig torde kunna förhindras? Jag anser det derföre vara bättre, att tillåta sådana sammankomster, men tillika lemna Pastor tillfälle, att uptaga och gendrifva vilseledande satser, än att tvinga in dessa sammankomster inom slutna dörrar, der de blifva aldeles otillgängliga för Pastor. Jag tillåter mig att citera ett exempel. Det är kändt, att i Universitets-staden Upsala, läseriet under de sednare åren slagit ganska starka rötter.
Directionen eller ordres sliillda reverser, på högst 6 månaders uppsägning, med hypothek af fastighets-inteckningar samt andra värde-egande papper, till säkerheten pröfvade såväl af Bolaget, sorn af Konungens Befallningshafvande i Länet, och böra nämnde hypotheker ställas under gemensam vård af sistnämnde autoritet samt Bolagets Direction, till den senares disposition. Uppgår grundfonden till två millioner, må den contanta insättningssuinman, enligt Kongl. Majrts Nådiga ompröfvande, med afseende på localen för Banken och ortens rörelse, tillåtas vara mindre än t af grundfonden, dock ej under en femtedel såsom minimum, der Bankens grundfond stiger till 5 millioner R:dr Courant. • y Lottbref till deltagande i Provincial-Bank, på minst femhundrade R:dr Courant, skola ställas till viss man, med förbud att desamma öfverlåta annorlunda, än efter af Directionen tillstyrkt oell af Bolaget vid påföljande Bolagsstämma, i afseende på viss uppgifven annan person, stadfästadt samtycke. Börandes alltid en fullständig förteckning öfver samtlige Lottegare hållas och vara att tillgå hos Kongl. Majrts Befallningshafvande, samt anteckning derå göras, så ofta någon förändring i personalen inträffar. § 25. Samtlige Lottegare skola förbinda sig'till solidarisk ansvarighet, en för alla och alla för en, för alla de förbindelser, af hvad namn de vara må, som af Directionen i Bolagets namn utfärdas. Varandes denna ansvarighet så att förstå (i olikket med proprie borgen, den någon personligen åtecknat), att ansvarigheten ej kommer i fråga förr, än sedan, efter anstäldt kraf mot Directionen, enl. i Cap. 5 §., Bank-Bolaget blifvit lagsökt att gemensamt gälda hvad som i Bankens redbara tillgångar brista kan, och dervid, der någon Lottegare icke förmår sjelf gälda sin andel, denna andel måste fyllas af någon eller någre bland öfrige Lottegare, mot hvilka fordringsegaren finner godt alt vända sin talan. »4 Bancooch Lag-Utskottens Bel.