Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Särskildt får jag fästa uppmärksamheten derå, att det är högst okristligt, samt mot dopets och nattvardens evangeliska och andliga beskaffenhet stridande, att söka genom verdsliga förmåner eller olägenheter föranleda någon att begagna sakramenterna; hvarföre jag, åberopande jemväl de skäl, dels Kontraktsprosten m. m. Doktor P. J. Emanuelson vid sistlidne riksdag anfört i sin motion, som föranledde upphäfvandet af 2:dra §, ll:te kap. Kyrkolagen, dels ock hvad Riksdagsmannen Sven Rosenberg i sin reservation vid Utskottets utlåtande andragit, får föreslå, att Rikets Ständer för sin del besluta, att begagnandet af, eller underlåtenheten att begagna, det heliga dopet och (eller) Herrans heliga nattvard, ej må medföra vinst eller förlust, förmåner eller olägenheter, kompetens eller inkompetens, i verldsligt afseende. Stockholm den 8 November 1865. L. V. Henschen. Af Herr Henschen, L. V.J om ett stadgande, huru, i händelse två eller flere, dä fardag inne är, tvista om besittning af uthyrd lägenhet, förhållas skall, intill dess domstols beslut i saken meddelats, m. m. Stundom händer, att hyresgäst, som icke kunnat skaffa sig annan lägenhet för instundande hyresår, underlåter att vid dess början flytta från det rum, han bebor. 28 Motioner i Borgare-Ståndet 1865. Då hail qvarstadnar der, kan den, som skolat efterträda honom, icke dit inflytta. Någon gång har äfven inträffat att husegare, som skall uthyra många rum, har, i följd af glömska, eller felaktiga anteckningar, eller tvifvel om aftals förbindande kraft, isynnerhet då de slutats med omyndig, eller uppgjorts vilkorligen, handlat så, att olika personer ansett sig hafva rätt att vid flyttningstiden tillträda samma rum och lägenheter.
Det har fasthet i sig sjelf; otillgång. lighet på längre afstånd land-vågen, såsom bakom ett mot snfalls-linien vinkel-rått 12 mils långt vatten, hvars andar åro säkrade genom sammanhang med de Bergsryggar, hvilka innesluta Dalarne, som leda dit; år beläget i hjertat af Riket vid ett segelbart vatten, hvarigenom detta ställe har och får communication med alla haf. Det har vidare en nära tillgång på Sveriges hufvudsakejiga resourcer af alla slag, hvaraf åter vidsträckta utvägar öppnas för Rikets försvar. Om man tager detta ställe till medelpunkt, och dregér en cirkel med 20 mils radie, träffar man inom den £|:delar af Sveriges Folkmängd; hvilka ovanliga förmåner för en oöfvervinnelig operations-bas sammanträffa hår. Men om man till och med ytterligare skulle tänka på möjeiigheten, att nödgas draga sig tillbaka, ber jag Herrarne komma ihåg, att man der har ryggen betäckt af Wennern, som öppnar tillfälle att komma till de vestra orterne och Norrige, för att icke öfvergifva Fäderneslandets försvar förr, ån den stund man står på sista klippan. Jag är således af den tanka ett detta system måste understödjas af alla krafter. Jag vill ej inlåta mig i detailler, men vi måste vara consequente, om planen år riktig och ej Den 7 Julii j. m, handla i stridighet mot oss sjelfve. Det dr under sådane förhållanden jag anser, att oaktadt föregående Stånder beslutat Miiitairiska anlåggningar vid det till gränsort förvandlade Stockholm, allt annat likväl, enär vår Konung allt sedan år 1819, högt antagit systemet af ett Central-försvar , bör låmpas derefter, och att hvarje skilling, som hädanefter utlägges till bestridande af permanenta Militaire behof hår, år, enligt rnin öfvertygelse, illa anvånd. Jag kan icke hjelpa, om detta rubbar ett och annat förslag; men efter min tanka bör ej ett enda ögon blick försummas, att öfvergå från en mindre passande plan till en, som i sjelfva verket år den enda råtta.
Vidare har Herr af Tuneld anmärkt, att Utskottets förslag, det 1818 års Aflönings-Stat, ulan afseende på redan tillkomne eller ytterligare tillkommande lön-förbättringar, skulle tjena till efterrättelse vid pensionernas bestämmande, innefattade det misstag elter åtminstone den ofullständighet, att härvid ej blifvit observerad den förhöjning, som blef en följd af Rikets Ständers medgifvande vid i8a3 års Riksdag, det span målen under lönerne beräknades i stället för 4§ R-dr till 6 R:dr tunnan, som medförde, att en ständig tillökning af 1 R:dr 24 sk. per tunna uppkom, hvilken från 1824 års början sammanslogs med årliga penningelönen, och hvarigenom de contante löner, hvilka uti förevarande fall skulle tjena såsom måttstock för pensioneringen af Lands,-Stats Embets och Tjenstemännen, alltså blifvit Stats-Utslcottets Utlåtande N:o 222. 3 ej obetydligt ökade utöfver 1818 års Stat.
Lsstsrrkräm, kror anförde till protocollcl ikriftcligen följande: Wärfwade Manskapets löninqs» wilkor i fredlig tid hafwa mer än 20 är warit nästan oförändrade, oaktadt att alla födoämnen bliswit i loppet af nämde tid ansenligen dyrare. StakS-Utskottet *har i anledning deraf och med wälgrundade skäl j till Riksens Skän - 6Z4 Dcn i: Deceuiber Ständer föreslagit, att Warfwa>e Manskapets astöning mätt,: förhöjas, men dermid ajsrk de» stillna^ emella» Tconpperne, sk! Ni Kottet tillstyrker en killöknng af s.H Banco sm dagen för hwar karl af den tjenstgörande styrkan wrd Aekillentt cch Kounagens Eget Wärfwade Regemente, men blott i st. pa man wld Möriterjla Hnsak-Regementet. Artilleristen och Soldaten wid Konungen? Egt Wärfwade Jusanteri Regemente hasma efter Srar H. om dagen: dcriil söresiaL »u en tillökning af 2 st. Hwarigenom dest, erhålla z st .6 r-st. pä man om dag"N. Husaren består, enl. Skak k s Ii:dr i irauaden, som Utgår nnqef. 2 st. L rgr om dage» ' derril! före» stäs en tillökning al 1 st. hwa-igenom den kjenstgöeen» de husaren skulle erhålla g st. r^ r:st. således r:st B:cv om dagen mindre än det öfriga wärsw.,de Manskapet inom samma proviucc — ia tili och med osta inom samma Garnison.
Den perfon, hroil? fen, fåforn aDjungeraD ScDamot, biträDer ©mea *£)of?9tott i 3tojtitiae* OmbuDSmannen C. 2. SanDinS jtälle; I10:o af Den 19 ^cbuitavii, anöåenDc afjfrifning af ett 93rofe|jor ©. öfgren bemiljaDt Sån; lll:o af famma Dag, angåenDe SSftpnt^^erfeté flällanDe unDet 23ergö<Collegii 6fmer?©tprelfe; 112:o af Den 23 ^ebruarit, angåenDe biDrag från ©tats^erfet, för att bringa trollhätte Canal? od) ©lujjroerf till lifa Dimenftoner meD Dem, ©otha Canal äger; H3:o af Den 12 Wara, angåenDe ptterligare ©tatSanjlag för 2lrméené ^enftonö?Cafa; 114:o ll4:o af famina bag, angåenbe wäcft fråga om ttppf>övan&e af räntan fou öbclagba ifronofijfet (Sollefteå ^ronoforfj t ‘SBejter^orr* lanbö Sän; 115:o af ben 23 tHara, angående roerFftällb granffntng af De wib fifla Svifébag bewiljabe ejttra ©tatönnjlag för §örfroar$werfet till fjöfj, fantt ÄungéfootatS od) drottningffaré befäftanPe; llG:o af ben 30 2lpril, angåenbe flera till löneregleringen wib Övifctö €lementar*Säroroerf f/öranbe frågor; H7:o af famina bag, angåenbe af ^ammar*3lättö#SKåbet ©.
I Rådsprotokollet för den 8 Maj 1731 är Ständernas berörda skrifvelse fullständigare intagen och i hithörande del så lydande: »Härjemte och som Riksens Ständer »berälta sig hafva befunnit, att då någon för bilärors bysanoch utspridande blifvit »i Consistörio förhörd och brottslig funnen, har Consistorium sin ransakning och »betänkande immediate till Kongl. Maj:ts Justitie-Revision insändt, hvarifrån för orternas »aflägsenhet svar ej så snart kunnat erhållas, samt att de saker, som angå förföriska »lärosatsers utspridande och Guds hus samt Predikoembetets försmädande skola länge »vid verldsliga domstolar blifvit oafgjorda liggande, genom hvilka uppehåll de brotts»lige blifva i sina villfarelser styrkte och dem såmedelst tillfälle lemnäs sine giftige »lärosatser att utsprida; alltså vore Rikets Ständers underdåniga mening, att när ett »Consistorium finnér sig föranlåtet, någon sak att referera, det relationen då till Hof»Rätten försändes och att den anstalt gjöres, det slika Consistoriernes relationer fram»för alla andra criminalsaker föredragas» etc. För att fatta meningen af detta Bref anser Domkapitlet nödigt att kasta en blick tillbaka på åtskilliga i slutet af 17 och början af 18 seklet utkomna författningar, af jemförelse med hvilka Domkapitlet tror sig hafva funnit, att de villfarelser i religiösa mål, hvarom de handla, tänkas hysta och spridda genom lekmän, men att de deremot icke innehålla något stadgande rörande ansvar för prester, i afseende på deras förhållande i embetet. Dessa åberopade äldre författningar förekomma ej i de vanligaste lagsamlingarne, och det torde derföre vara nödigt att korteligen angifva deras innehåll.
Han kan misstaga sig någon gång, hvarpå hans Figaro onekligen är ett bevis, men hans misstag höra till undantagen, och det kan sannerligen icke sägas om alla våra skådespelare. Hvad som i hög grad utmärker hr Almlöfs spel i allmänhet och icke minst i Shy-locks roll är dess fullständiga natursanning. Han är icke den ende skådespelare som på ett gripande sätt utfört rollen, men han är en bland dem som bäst förstå att, hvad Hamburgerskolans storman Friedrich Ludvig Schröder redan på sin tid förkunnade, natur och intet annat än natur måste vara konstens fältrop. Det naturliga är icke det triviala och poesilösa. Den skådespelare, den konstnär i allmänhet, som skall fullt riktigt kunna återgifva naturen, måste vara en sant bildad person. Den obildade routiniern gör det icke, om också han någon gång lyckas i en eller annan detalj. Endast den som genom fullständig bildning kan uppfatta den dramatiska poesien förmår att i den karakter, han skall framställa på scenen, inlägga den natursanning som visar karakteren i dennes helhet och ej blott en eller annan sida deraf. Helgjuten framstår hr Almlöfs Shylock. Hvad som skulle kunna anmärkas, och det torde hafva stött mer än en konstvän, det är, att hr Almlöf i rollens början icke talar, utan deJclamerar. Man måste förvåna sig Öfver något sådant hos den konstnären. Det är just konstnärer af Almlöfs art som skola vänja allmänheten af med den naturvidriga “ vackra deklamationen ", hvilken allt för länge hindrat den rätta verkan af ett godt konststycke. Emellertid öfvergår Shylocks representant under spelets fortsättning allt mer till sanningen och naturen, och i ’ fjerde akten står han på höjden af lyckad framställning af karakteren. En sannare och bättre bild deraf kan väl knapt uppnås. Det var hvad jag ville, i största korthet, säga om “ Köpmannen i Venedig " på vår kungliga scen, men jag fruktar att jag, utan att hafva ämnat det, kommit in på kritikens område.Jag tycker mig nästan se den ofvan nämde konstnärens och konstvännens vålnad, hvilken knäpper i hop händerna öfver magen och skakar på hufvudet ... “ Oförsigtige yngling!
Hur svårt är det ej att påminna om en sak en, ja, tre och fyra gånger, och ändå är det » glömdt ». Visserligen är det till stor del vårt eget fel, ty vi skulle ej vara så ömtåliga, utan en gång för alla Innehållsförteckning. säga ifrån, att så och så får ej ske. Detta ha vi ej mod till, och sällan inses felet af tjänarinnan, Strömberg; af Johan Nordling. (M e d porträtt). och att med vänlighet talas vid, det duger ej all— N Johanna ä r ögonen b r u s t o; poem ' af Fredrik Nycander. — Pjoltid. Att undantag gifvas, det vet jag af erfarenlerspråk; också en s p - å k ^ å g a, af ' Emy. — E t t pris. — I - het, men för det mesta tillhöra de » don gamla duns läkarartiklar. I: H u d e n och dese vård; af d:r Arvid Afiiélius. ' ' — (Forts.). — Bellmans m a k a; några anteckningar stammen ». Trots allt vill jag ej förklena vårt tjänstfolk, — » De rysliga telefonisteana »; några bittra erfarenheter af Kvinnlig telefonist. (Forts, och slut). — U r notisboken. ty jag tror det ligger i tiden att hvar och en vill en — - Teater och musik. — Bakom grannesmors kulisser, — vara sin egen, och denna sträfvan bör hvarje rättTidsfördrif. Då fru Anna B — d ansett A. M. handla ovärdigt och förklenande för sin tjänarinna genom att undvara hennes hjälp, hvad skall då fru Anna B — d tänka om mig, som säger, att jag, så länge det är mig möjligt, vill undvara tjänarinna? Bäst att jag med ens tecknar mig le ' a Anna. erhåller en bokstaf. Orden äro: 1 — 2 en stad i Italien, 3 — 4 stad i Frankrike, 5 — 6 en stormvind på tyreneiska halfön, 7 — 8 stad i Preussen, 9 — 10 flod på Balkanhalfön, 11 — 12 si c turkisk provins, 13 — 14 ett folkslag. Redigeras af Sophie Linge. Äro orden rätt funna, bilda de med Bidrag mottagas med tacksamhet.
I annan händelse hade ju 1 rågan om ersättningsskyldighet, såsom beroende af ansvarspåföljden, förfallit i och med detsamma, K. Bfhde från denna frikändes. * "fngt hörer det till rättsgrunderna för detta nådiga Utslag, att väl Kronan, men icke laiman-, kunde mot K. Bfhde äga skadeståndsanspråk, och att Palmser, i läll han ej fått nju a till godo sitt kontrakt, borde vända sitt anspråk på upprättelse endast mot Kronan; ivan er Kronan lått söka sitt åter al K. Bfhde. Det kan nemligen icke vara annat, som "I™'.'8 f Palmsers anspråk är al beskaffenhet, att det icke i den ordning, detsamma nili vit vackt, kunde komma under pröfning. I)et är icke jag, som förordnat det ifrågavarande åtalet, utan detta hade skett i min företrädares tid, på angifvelse af Byggmästaren Palmeer; och jag har vid åtalets utförande ingen ting åtgjort Men jag finner mig icke destomindre skyldig att erkänna, det jag i min företrädares ställe hvarken skulle kunnat underlåta att förordna åtalet, eller i dess utförande följa annan rättsgrund, än lian följt. Ty jag förstår icke, huru K. Bfhde skulle kunnat dömas att gifva skadestånd, utan att vara förfallen till ansvarspåföljd af sitt förfarande, det vill säga utan att hafva så felaktigt förfarit, att han varit till ansvar för embetsfel skyldig. Och jag inser lika litet, huru Palmaer skulle kunnat hafva en skadeståndsfordran emot Kronan för kontraktsbrott, utan att hafva rätt att erhålla åtal emot den embetsmyndighet, som å Kronans vägnar brutit kontraktet, och af denna myndighets innehafvare njuta det skadestånd, liv artill han lör embetsfelet kunde dömas fastän det derföre icke var Palmaer betaget att, i stället efter godtfinnande, vända sin talan mot Kronan, eller mot båda på en gång.
Herr Lagerhjelm, Pehr: Uppmanad af Grefve von Schwerin, får jag upplysa, att StatsUtskottet verkligen fått ärendet till sig genom Nådig remiss från Kongl. Maj:t, så att något skäl att betvifla verkligheten af Konung Carl XIILs Nådiga löfte, icke existerar. Jag åberopar i öfrigt hvad den siste värde talaren yttrat, och hoppas bifall lill Utlåtandet. Den 12 Februarii e. m. Herr Rosenblad: Redan i början af mitt förra yttrande förklarade jag, att jag ej fästade mig vid Högstsalig Konung Carl den XIII:s löfte allena, utan vid den omständighet tillika, att det vore Rikets Ständer värdigt att belöna så utmärkta talanger, som Herr Crusells, hvilka ingen Svensk i den vägen drifvit till samma höjd, sorn han. Man bör härvid tillika taga i betraktande, att Herr Crusell försakat stora fördelar i främmande länder, och ehuru detta visserligen ej är första exemplet af oegennyttiga uppoffringar af fosterlandskänslan, tror jag dock, att man bör akta sig att genom försummad omvårdnad försvaga hågen, att hedra fosterbyggden. Jag har handlat efter känsla och pligt, då jag tillstyrkt denna medelmåttiga pension af 600 R:dr, öfvertygad, att dess uppförande till eventuelt utgående på IndragningsStaten icke kan medföra några ökade Statsbördor. Det är blott i anledning af hvad Herr Hjerta yttrat om pensionstagande af Statens anslagsmedel till Theatern, som jag får tillägga några ord. Om ock det ringa anslag af 4°°o R:dr, hvarmed utom ved och ljus Staten bisträcker Hufvudstadens theater, äfven nu till utgående bifalles, så finnes dock ingen säkerhet för dess ständiga fortfarande, och att deri inbegripa Herr Crusells pension, vore således, att ställa den på så osäker fot, att om Herr Crusell ej, på sätt Utskottet föreslagit, försäkrades att, i händelse pen - Den ia Februarii e. m. sionen ej derifrån kunde utgå, på annat håll erhålla densamma, han ej vunne den trygghet för sin ålderdom, jag visserligen anser vara det minsta vi kunna göra för hans förtjenster och vundna rygtbarhet.
3. £ill utgåenDe från mårt RifögälDö^ontor, på fatt odj unDer De roilfor, wårt för nämnDe kontor utfärDaDe Reglemente innehåller, hafrae <2Bi för tillfälliga ©tatöutgifter anrcifat följanDe anjlagöfummor, nemligen: l:o xbfaDt anjlag för >£). S\. 5i). ^ronprinfenö f>off>ålI* ning, beräfnaDt för åren 1849 och 1850, 75,000 3l:Dr för hroartDera 23:co R:Dr 150,000: 2:o 2ill arfmoben och ^penfer för SagbereDntngen, 9000 R:Dr för år 1848, fann 12,000 R:Dr för hmartDera af åren 1849 od) 1850 33,000: 3:o $ör trpefningö* och «nDra Dplifa fojlnaöer i arn leDning af SagbereDningcnö arbeten 3,000: 4:o $ill uppföranDe af fängelfer efter ceflfpftemet, 100.000 R:Dr för h^artDera af åren 1849, 1850 och 1851, hvaraf för De båöa förfMmnDå åren här upptagas 200,000: 5:o §ör £opograftj?a SorpfenS arbeten, 12,000 R:Dr årligen unDer åren 1848, 1849 och 1850 36,000; 6:o §ör fortfättanDe af fäftningsbpggnab&arbetena »iD Carlborg, <2Bajef>olm, €arl|len och Sarlöfrona, 135.000
— Dock som den händelse ej sällan inträffar, hwara erfarenheten osia lämnat ost talande bewis, att stiftaren af Fidci-Commis» ser stadgar en wist stundom nog dryg löseskilling, som af Fidei-Commifiets tillirädare altid mäste utbetalas, dels till medarfwingar, dels ock till andre inrättningar, men stiftaren fastat sin »pmarksamhec endast pä det narwarande, eller pä den förmögenhet han lämnar i arf ät sine barn, hwarigenom den förste Fidei-Cvmmisiarien försattes i tillstäud alt emot sine mcdsyffon fullgöra sin owilkorliga skyldighet, Utan alt kasta en tanke pä den möjlighet, att efterkommande Fidei-Commifiarier i andra leder warda oförmögne akt kunna den stadgade utbetalningen erlägga, hälst enär han ej eller kan erhälla pcnninge. län, dq det är honom betagit att derföre lämna säkerhet medelst intekning uti Fidei Commitzet; och Vet stundom händer, art en Fidci-Commistarie, för att afbörda sig den honom älagde lösnings skyldighet, i brist af annan tillgäng dertill, än de medel han genom gifte med sin hustru åtkommit, anma,der denna Hustruns förmögenhet, straxl derefter afljder och i? »6 Den 27 November. följaktligen uti urbloktadt tillstånd lämnar sin Enka, som för sig och barn eljest, om hennes införde gods icke blifwik pä sätt omrördt är tillgripit, haft sin bergning, men efter mannens död icke kan utbekomma sin lagliga rätt, som, hon icke sär Utsöka af Fidei-Commisiel, hwilket ograverad! bör enligt stadgad Succetzionswrdning af annor man tillträdas; äfweu fom det ock kan inträffa, ail Fidei-Commisia» rien later brandförsäkra sin egendom, hwarkill urgifterue tagas af hustruns medel, ellex åtminstone pä bekostnad af dec arf, som eljest tillfaller samtelige desi barn, dä likrväl blott ett af dem eller den efterkommande Fidei-Commisiarien ensamt deraf dra» ger fördel; Altsä fordras att Lagstiftaren genom någon wis författning nndanrödjer alla detza betänkligheter, pä ett fält hwarigenom ä ena sidan stiftarens hnfwudändamäl warder fnllgjordt och upfyldt; men ock ä den andra Fidci-Commisiarien icke förnärmas i desi ratt, eller andras lika heliga rätt, jag menar dem, hwilka hafwa deras ullösen utur Fidei-Tommisiek i Fidei-Commisi-Brcfwek owilkorligt förbehållen, kränkes; och dä ostridigt är, art ifrägawarande urlösens summa blir en gäld i boet, som enligt lag mäste godtgöras innan testamentet, som är Fidei-Commisiet, bör kunna med oinffränkt nyttjo-rält fä tillträdas;
Jag har upplefvat den tid i Sverige, nemi. på i7go:talet, då öfverflödsförordningen utkom, när nitbke beslagare gjorde beslag på gatan oell på baler samt logo af fruntimmer deras pelsar, klädningar och strumpor o. s. v. Det verkade icke god blod hos Svenska folket och elter en lids förlopp måste författningen upphäfvas. Följden blef emedlertid att i 180g års grundlag inkom i 16 Jin det stadgande, att Konungen må ingens fred i dess lius störa eller Störa låta. Den enskilde medborgaren torde således vara fredad från alt blifva störd i sina egna rum, vare sig af en eller annan anledning. Jag är likväl långt ifrån att vilja bestrida confiscation af olofjigen införda varor, eller för dem bereda ett skydd eller hägn; men beslagen skola ske vid kusten, pia gränsen eller i salubodar samt inagaziner, och icke hos den redlige medborgaren i hans hus eller enskilda boning. Hr Prytz har ansett, att genom en sträng lagstiftning i afseende pä controllerna, skall man komma ali inse behofvet af ett liberalare sysleme i fråga om tulltaxans bestämmelser, och han kan på sätt och vis häruti hafva rätt, ty allmän ovilja är en mäktig kraft. Samme talare har äfven sagt, ali lagen bör handhafva? om också något blod må flyta, något menniskolif spillas; men då bör icke lagen vara så stiftad att den uti sig bär anledningar till sådana uppträden. Hvad skulle man säga, i händelse, om ett par år, t. ex. några 100 menniskolif härigenom spilldes. Jag vill jemväl fästa uppmärksamheten derpå, att omen resande nu, under sin färd, blir anhållen af personer, som säga sig vara tullljenslemän och vilja visitera hans åkdon, huru skall den resande kunna veta om desse personer verkligen vilja undersöka om han har något olofligt gods, eller 0111 de vilja plundra honom? Han fruktar tillafventyis det sednare, begagnar sina vapen, fredar sig, och den föregifne tulltjenstemannen faller, eller också skjuter hans kamrat den resande.
Gillades', N:o 15, i anledning af ifrågaställd ersättning åt skepps-ombudsraamien vid Stockholms sjömanshus, J. S. Freese, för uppbörden och redovisningen af det under berörde sjömanshus hörande sjöfolks kronoutskylder. Bifölls; N:o 17, i anledning af väckta motioner om afgifter till fattigvården. Bifölls; N:o 18, i anledning af väckt fråga om förändring i vissa delar af förskrifterna för utgörande af mantalspenningar samt folkskoleoch fattigförsörjnings-afgifter. Bifölls; N:o 19, angående väckt fråga om restitution af för högt erlagd bevillning för qvarnar och sågverk m. ra. Bifölls; och N:o 20, angående väckt fråga om utsträckt portofrihet för kontrakts-prostarnes skrifvelser i embets-ärenden. Bifölls. S. D. Till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet remitterades ej mindre en af herr C. J. Kock-, med anledning af 56 § R. O., väckt motion derom, att Rikets Ständer må i underdånig skrifvelse anhålla, att Kongl. Maj:t, då krig uppkommer, hvilket får anses hafva inträffat, när arméen rycker i fält, måtte foga anstalt om verkställighet af 4 mom. 9 § uti riksdagsbeslutet den 2 Maj 1810, medelst indrifvande af deruti af Högv. B reste-ståndet utfäslad extra krigshjelp under krigstider, att, för användandet i och för krigskostnadernes bestridande, ingå till Statseller Riksgälds-kontoret, än äfven hvad i öfrigt inom Borgare-ståndet, i anledning af motioner, anfördt blifvit. 406 Prot.-utdrag den 27 Maj IS48. Från Heder v. Bonde-ståndet. S. D.
I räkenskapsföringen förekommer den bristfällighet, att icke någon kassaräkning, omfattande hela årets inkomster och utgifter, blifvit upprättad, utan att endast månadlliga kassaredogörelser finnas bufvudböckerna bilagda. — 117 Medel till bestridande af kostnaderna för Grarnisonslörstärkningen i Stockholn* är 183§. Denna räkenskap omförmäles icke uti Kongl. Krigs-Kollegii tili Revisorerne öfverlemnade underdåniga Berättelse om de af Kongl. Kollegii Underhåils-afdelning förvaltade fonder. Hufvudböckerna äro emedlertid för båda revisionsåren, hvaraf 184-5 års jemväl omfattar tiden till och med den 30 Juni 1846, då medlen blifvit slutligt redovisade och räkenskapen upphört, granskade så väl uti Kongl. Kammar-Rätten som af Revisorerne utan anmärkning, samt utvisa, att, sedan utaf den från år 1843 inbalanserade behållning, 16 R.dr 1 sk., blifvit utbetaldt 1 R;dr för bokbindarearbete, återstoden 15 R:dr 1 sk. till Kongl. Stats-Kontoret återlefvererats. f829 års Möfcs-Passevolansfoiad, hvilken, likmätigt föreskriften i Kongl. Brefvet den 27 Augusti 1831, skolat förvaltas och redovisas, afskiljd från nya Mötes-passevolansfonden samt för år 1844 är uti särskild hufvudbok upptagen, har, i följd af Rikets Ständers beslut och på grund af Kongl. Maj:ts nådiga Bref den 24 Juli sistnämnde år, blifvit från och med år 1845 sammanslagen med sistberörde samt gamla Möles-passevolansfonden och uti en för dessa fonder gemensam hufvudbok redovisad. Räkenskapen för år 1844, som uti Kongl. Kammar-Rätten granskats utan anmärkning ocb ej heller föranledt till någon erinran af Revisorerne, framställer förhållandet sålunda: Debet. Balans från föregående, året: Tillgångar — —- 78,401: 15. 4. Uppbörd: