Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag bör äfven, då fråga är om återremiss, hvarom jag också anhåller, ge den uplysning alt Motionairen sjelf anmält, att BancoStyrelsen år 1822 begärde en sådan för' klaring af Inteckningslagen, som nu är i fråga, och jag hemställer, om icke Utskottet bordt göra sig underrättad, hvarföre ej svar erhållits derpå, för att derom underrätta motionairen. Jag har för behandlingen af den del af frågan, som är föremål för LagUtskottet, frågat efter, i hvad skick denna hemställan är och fått den uplysning, att den blifvit remitterad till LagComileen, som i anledning deraf inkommit med yttrande. Vid ytterligare föredragning hos Kongl. Majit har ärendet blifvit öfverlämnadt till Justiliaj-Canzleren, för att inkomma med förslag i anledning af den serskilta mening lian uti LagComite'en yttrat. Men då vid. sista Riksdag samma fråga förekom, och förföll, har Justitiae-Canzleren låtit saken hvila. Handlingarne äro nu infordrade lill Lagutskottet. Detta har jag trott mig böra uplysa, på det BancoUlskottet må känna, i hvad skick BancoStyrelsens hemställan är, och jag anhåller, att detta 3'ttrande i sådant afseende må åtfölja återremissen. Herr von Hartmansdorff \ August: Som de värde talare, hvilka gjort anmärkningar mot Betänkandet, egentligen yttrat sig öfver sättet, huru saken blifvit behandlad, Den 2 Mars c. m. *47 och ej öfver sjelfva innehållet, skall jag iakttaga samma förfarande. Den första anmärkningen innebar, att Utskottet felat, som ej hört Fnllmägtige. För min del tror jag ingen myndighet äga skäl att höra en annan, när det ej behöfves, och vid detta tillfälle var saken så klar, att det måhända varit öfverflödigt att höra Commissariatet. Men enär detta, som egentligen har med lånehevakningar att göra, afgifvit ett nöjagtigt yttrande; så var Fullmägtiges hörande destomera öfverflödigt.
Utskottet har, vid granskning af hvad sålunda förekommit, icke funnit det motionärerne till stöd för deras yrkanden anfört andra skäl, än de hvilka redan af Öfverdirektörs-embetet blifvit andragne; i anseende hvartill och då Utskottet jemvä anser de väckta förslagen både ohehöfliga och icke ländande till säkrare och bättre kontroller öfver handhafvandet af skiftes-ärenden, med hvad dertill nu hörer, än som nu vinnas genom de i 18 kap. 21 § Skiftes-stadgan påbjudne dagböcker, deri Ordföranden åligger att anteckna: alla till Rättens åtgärd anmälde ärenden samt inkomne besvär; af hvilken och när Egodelnings-rättens åtgärd blifvit äskad; kort rubrik af målet, samt Rättens handläggning till tid och beskaffenhet; uppgift på landtmätaren, som förrättningen verkställt, tiden när karla och handlingar från honom ankommit och när de blifvit antingen till honom återställde, eller, i följd af anförde underdåniga besvär, till Kongl. Majit insände; hvilka dagböcker, vid det i 7 kap. 3 § Rättegångs-Balken, genom 28 § i Kongl. Förordningen den 13 Juli 1818 stadgade ansvar, inom en månad efter hvarje års slut böra till Justitie-kanslers-embetet insändas, Utskottet anser sig icke kunna tillstyrka bifall till hvad sålunda är vordet af Herr Grefve Taube och A. P. Andersson framsläldt. Vid 14 § har Erik Ersson från Gefleborgs län, uti ingifvet memorial yrkat det tillägg: att Egodelnings-rätten, då skiftes-förrättning blifvit i en eller flere delar öfverldagad, men Egodelnings-rätten finner förrättningen i en eller annan icke öfverldagad del vara oriktigt verkställd, då må vid sakens pröfning om rättelse deri förordna; hvarjemte Erik Ersson i sammanhang dermed anfört: att stadgandet i 20 § 18 kap. Skiftes-stadgan fått en utsträckning, som vid närmare eftersinnande .torde finnas hvarken nödig eller nyttig.
r H Uppbörden i Otterne af Bewillningen och Krigsgärden, äfwenfom af Skatte-rättighets-medlen m. m. förrattas pa lika satt, som hittils, af Kronans wanlige Uppbörds-Betjente, hwilka härföre aro til redowisande förbundne uran någor särskildt arfwode; dock bibehallas sä wäl Uppbördsmännen i Otterne, som Lands-coutolre,- wid det arfwode af Twa procent, som genom Kongl. Kungörelsen af den 28 Januarii 1804 är dem tillagdt för deras befattning med Uppbörden och redowisningen af den Bewillnings-Afgift, som stall erläggas af testamenterad Egendom samt behallna förmögenheten i Sterbhus; hwaremot Bewillning af nyflnämnde bestaffenhet, som, utan någon Upp börds Sjette Bandet. N:o 8Z. izi6 Den 29 Mars. e. m. bördsmans biträde, äireÄe lefwereras til Riksgälds(loutoiret, oafkortad bör Lonloiret til godo komma. Samtelige Land-Räntemästare i Riket fa afdraga och sig ril godo beräkna En Fjerdedel xroOur liemisslLZe a deras lefwereringar af Riksgälds-Lontoirets medel, med undantag af LandRantemästaren i Stockholms Län, som endast får afföra En åttondels xroLeut såsom kemi^lage. ^ §' Angående Ickcent - Medlen til en ärlig Summa, af Fyratio Fem Tusende Riksdaler specie, sa kommer härom ar ligviäer-^ med Stats-Werket. 4 ^rt. Angående Redogörelsen för Riksgälds-comoi ret8 koncier och Inkomster i Grterne. 1 §- Redogörelsen för Vewillningen och Niksgäldseontoirets öfrige bnncler i Orterne ster pa förut manligt sätt, wid Lands-Böckerne, hwilka uti Kongl. Kammar-Rätten komma at revnleras. 2 §.
Nere vid Blasieholmskajen glänste » Victoria » hvit som en mås i solen, och en tjock, svart rökpelare vältrade ut ur dess skorsten som ur en krater mot den blåa himmelen, en maningssignal till dem det vederborde att skynda på. Klara manade nervöst på kusken: » vi hinna bestämdt aldrig fram, jag vet det, jag känner det ». Klara Vrede, eller som hon numera rättvisligen benämdes fru Klara Ritter, hade på de gångna sex åren hastigt utvecklats från en ung, vacker flicka till en ung, ståtlig fru. Klara — ty det var verkligen hon — hade fetmat ganska betydligt; dock alls icke så att det missklädde henne. Den högresta gestalten bars upp med elegant värdighet, och de bruna ögonen i det finhylta ansigtet lyste lika godhjertadt klart och gladt som någonsin förr ur den dyrbara spetshattens skugga. Fritz Ritter, hennes man, var icke heller den gamle Fritz Ritter och dock alltid densamme. När hans far, nu för något öfver sex år sedan, plötsligt föll ifrån och lemnade efter sig sin stora affär, ett af hufvudstadens mest gifvande bryggerier, och en betydlig förmögenhet, uttalade han på dödsbädden som sin sista önskan, att ende sonen, hvilkens artistgriller ej alls behagat honom, än mindre hans förlofning med den fattiga fleuristen, skulle lemna konsten åt de andra och öfvertaga faderns rörelse. Endast på detta vilkor kunde han taga med sig den gamle bryggarens nödtvungna välsignelse in i sitt äktenskap, som kort efter ingicks. Han hade i grund och botten lärt sig inse, den käre Fritz, att konsten på intet vis hade det minsta intresset af det arrangementet. Men de hunno fram. Styrmannen stod jnst vid landgången färdig att draga in, då Klara och Vivan, följda af kusken, med andan i halsen trängde sig genom åskådarne på kajen, belamrade med alla sina paket. Man skrattade och fnissade litet omkring åt den eleganta damens blossande ifver, men hon hade ej ens tid att förarga sig deråt. Ändtligen var allt klart. Vivan ombord och allt gepäcket. En sista gång vände Klara i land for att betala kusken.
Frih. Palmstjerna Carl Otto: Det tillägg Gr. Cronhjelm gjort lill sitt förslag, har jag åtminstone icke hört under discussionen vara framsläldt. Det är således ett nytt förslag, deröfver discussionen icke kan anses slutad, hvarföre jag hoppas, ali om Hr Gr. o. Landtm, finner för godt att upplaga detta tillägg, discussion deröfver mätte fä öppnas. Gr. Cronh jelm: Då jag sist hade ordet, begick jag ett misstag i sä måtto, att jag sade, att tjenslen skulle ”tills vidare” besättas, men jag menade naturligtvis, hvad jag under discussionen Hera gånger sagt, att tjenslen skulle innehafvas på couslitulorial lill slutet af den riksdag, under hvilken ett nytt representationssätt beslutes. Jag kan för min del icke finna, att milt yrkande pä ringaste sätt strider emot det beslut Ståndet redan har fattat, nemi. all såsom grundsats antages, att Ridd.secrel.ljenslen icke skulle få förenas med Statens tjenst, men att R. o. Ad. undantagsvis skulle lemna honom tillstånd dertill. Jag bestrider alldeles icke tillämpningen deraf, när tjenslen skall på stat tillsättas; men det hindrar icke, all en person nu kan lills vidare constilueras. I öfrigt tror jag, att man redigast kommer lill slut i detta ämne, om man begagnar sig af de tvä alternativer, jag för en stund sedan framställde. Det ena var, huruvida R. o. Ad. nu vill tillsätta tjenslen; det andra huruvida R. o. Ad. derå endast vill utfärda conslitutorial. Och detta innebär alldeles icke någon förändring i mitt förslag, som jag flera gånger under discussionen framställt. Frih. Cederström, Jacob: Jag måste bekänna, alt det förundrar mig, att man kan tro sig genom andra termer kunna förändra sakförhållanden. Om man i st. f. alt utnämna en person lill Ridd. secret., constituerar honom dertill kan vara likgillligt. Tror Gr. Cronhjelm, alt Staten kan i någon händelse vara belåten med, alt han försummar dess tjenst och ändå njuter sin lön lill godo?
Hvarje person, som med det i i:sta och 2:dra Art. stadgade biträde idkar en handtering, utmärkes i offentliga handlingar, Mantalsförteckniogar m. m. och benämner sig sjelf slöjdidkare genom eget handarbete. nr. Om forvärfvandet af rättigheten, att idka en slöjd sätom Handtverkare. För att vinna rättighet att kalla sig handtverkare, att utsätta en skylt vid sin bostad, atl hafva öppen salubod, att, utom lärlingar, * Den 11 JpriL e. m. betjena sig af 6 gesäller eller andra arbetare , och att, utomdetta antal, begagna sådane, sorn i ens tjenst fulländat sin lärotid; samt qvinspersoner, manpersoner öfver 50 år, och bräckliga, så många som kunna sysselsättas, mäste man hafva uppfyllt följande vilkor: a) Att ett profarbete, sådant det för hvarje yrke är föreskrifvit, blifvit af den sökande sjelf under dertill utsedde personers tillsyn förfärdigadt, och af vederbörande magistrat förklaras dugligt att uppfylla sin bestämmelse och mottagas i handel. b) Att man bevisar sig kunna hjelpligt läsa, skrifva och räkna, föra en enklare räkenskapsbok och dessutom äga den insigt eller skicklighet, som för handteringen är föreskrifven c) Att man är försedd med ett af alne välkända personer styrkt bevis om god fräjd. Om förvärfv ande t af rättighefen9 att idka en fejd i egenf kap af Fabrikant. 1.
Justilite-Cancelleren Bergenschöld Hof-Cancelleren von Schulzenheim. Revisions-Secreteraren Thuring anmälde i underdånighet, att, sedan, på sätt StatsRåds-Protocollet för den 27 sisth Februarii innehåller, vid förehafvande af Styrelsens Öfver 'Fängelser och Arbets-inrältningar i Riket underdåniga hemställan om förändring i den nu gällande Instruction för Fång-gevaldiger och Yaktknecktar vid Fängelser, i hvad den angår de medel, som få vidtagas till förekommande af Fångars flykt, Kongl. Majrt förklarat sig hafva med bekymmer förnummit, att under de senare åren enskilda säkerheten ofta blifvit på det våldsammaste sätt störd genom brottslingar, som fått tillfälle att från fästningar och häkten komma på flykten, och ansett det vara nödvändigt att vidtaga någon kraftig åtgärd till förekommande af sådana händelser för framliden, i hvilken afsigt Kongl. Maj:t vore sinnad att till Rikets Ständer framställa Lagförslag, angående rättighet för Putrouille, Post, Vaktkarl eller Fångförare, som har en Fånge under sin vård, bevakning eller forslande, att, genom bruk af skjutgevär, söka förekomma Fångens rymning, — ett förslag, som, vid 1823 års Riksdag af Kongl. Maj:t framställdt, då ic - Bil. till K. M. Nådiga Propos. N.o 7/. 17 !ke blifvitaf Rikets Ständer antaget, samt Kgb Maj:t dervid förordnat, attHögsta Domstolen, tillföljd af stadgandet i 87 §. Regerings-Forraen, borde med yttrande i ämnet i underdånighet inkomma; så hade frågan den 4:de påföljande Mars i Högsta Domstolen förevarit, då, på sätt Högsta Domstolens Protocoll för samma dag innehåller , Högsta Domstolens fleste Ledamöter, Justitias-Rå-* den Friherre Kurck, Petersson, Evelius> Isberg och Bredberg, under hufvudsakligt åberopande af de grunder, Högsta Domstol len den 16 Junii 1823, då frågan om den förra Kongl.
Då vid sistnämda tid några tusen män och qvinnor uppbröto mot Versailles, satte Lafayette efter dem med nationalgardet, dock först sedan han vidtagit nödiga anstalter för upprättandet at ordningen i Paris. Anländ till Versailles, afstyrde han de våldsdåd, som redan böijat utföras på slottets borggård samt omintetgjorde anslaget mot konungens och drottningens lif. Hofvets mot honom afvoga stämning lät sig dock ej blidka. Då Lafayette med två följeslagare inträdde i slottet, utropade en herre: » Se der Cromwell! » — » Min herre, » svarade Lafayette, » Cromwell skulle icke hafva hitkommit med så litet följe. » Med möda afstyrde han följande morgon ett tillämnadt öfverfall på slottet Från en balkong höll han ett varmt förmaningstal till mängden der nedanför, och orden vunno gehör. Derpå framträdde han med drottningen, hvars lif var mest hotadt, fattade hennes hand och kysste den. Ofver-raskad vid denna anblick, ropade folkmassan: » Lefve Lafayette, lefve drottningen! » Konungen, som befann sig i närheten, frågade då generalen, om han icke kunde göra något för de kungliga lifgardisterna, hvilkas lif också stod E \ spel. » Låt en af dem komma hit », svarade Lafayette. et skedde, och han räckte då åt denne sin kokard samt omfamnade honom; » lefve lifgardisterna! » utropade då folkmassan med samma beredvilliga hängifvenhet. Från den stunden var faran för ytterligare våldsamheter förbi. Endast en man, som hade obruten själsnärvaro samt åtnjöt odelad och välförtjent aktning, var i stånd att öfva en sådan makt öfver den upprörda mängden. Hofvets flyttning till Paris skedde i enlighet med La-fayettes önskan. Genom att hålla konungen under nationalgardets bevakning hoppades han å ena sidan förhindra valds-anslag mot hans person, å andra sidan också hindra honom sjelf att träda i närmare förbindelse med emigranterna och kontrarevolutionärt sinnade trupper. På samma gång var han en af dem, som ifrigast påskyndade arbetet på den nya författningen.
Med anledning af föreskriften att, vid beräkning af skattskyldigs okända lefnadskostnader i stad, desamma i allmänhet icke må anses vara lägre än i nu stadgadt förhållande till beloppet af den årliga hyra den skattskyldige erlägger för de af honom och hans egen familj begagnade runi och lägenheter, liar Herr Liljenstolpe ansett husbyrornas på sednare tiden inträffade stegring böra föranleda till sådan ändring i berörda föreskrift, att: för till och med 100 Riksdalers hyra erlägges bevillning efter supponerad inkomst af R:dr 100: — för till och med 200: efter „ 200: — 300: „ „ 300: - 400: „ „ 800: - 500: „ „ 1,500: — 600: „ ' „ 1,800: - 700: „ „ 2.000: — 800: „ „ 3,000: — 900: „ „ 5,000: — 1,000: „ , „ 6,000: - samt för hvarje 100 Riksdaler utöfver sistnämnda belopp, beräknas 500 Riksdaler supponerad inkomst. Då emellertid vid sista riksdagen en betydlig nedsättning medgafs i den för ifrågavarande beräkning föreskrifna proportion, och någon väsendtlig stegring i hyrorna sedan dess icke lärer inträffat, hvadan en ytterligare nedsättning i förberörda afseende nu icke torde vara behöflig eller lämplig, så har Utskottet icke ansett sig böra tillstyrka bifall till detta förslag.
Afgår: l:o Förskott till UllDiscontFonden • a:o Intresse till LåneBanken år 18I8 på Förslag - 14,500: 3:0 Aflöning och Arfvoden 7,000: —- — 4:0 Discretioner ... - 750: 5:0 SkrifMaterialier, HusReparationer och diverse utgifter 2,500: 6:0 Till FörslagsLån afsättes enligt Hölofl. Utskottets tillstyrkande ~ 7:0 Öfrige AfsatmingsSummor, bestående i 1:0 Till DisconsUån för dem , som verkställa spånad med Mekaniska Ma chiner, i vanlig Discontväg, enligt repartition 18,000 3:0 För Eskilstuna Manufacturister Dito - 16,000 3:0 För Pappersbruken Duo 40>O0O 4:0 För Fabrikörerne L. Frest, L. J. Söderberg & Arosenius, Maser 0- Corn/,., .7. Z. Tillander och S. Owen 30 Procent öfver Discomering for ar 1813 ■ - 110,314: 5:0 Gripsholms Fabriksintressenter för dito är afsatte 4,331: — •— Till DiscontFond för Glasbruken i Riket, till jemn fördelning, i mån af deras årliga tillverkningar, i vanlig Discontväg, afsättes, enligt Höglofl, Utskottes förslag För CattunsTryckerierne, beräkna* förslagsvis a 3 Procent i Discontratt, som på förledit års tillverkningar, utgörande 371,053 R:dr , belöper För öfrige Betänk. N:r zyz i 4:de Sami. af Bihang till RiksStånd. År 1815 den 11:16 och påföljande dagar uti September manad blef, i anledning af Konungens Befallningshafvande» skrifvelse den 6:te Mars detta år , efter öfveren&ommen och Lagligen kungjord Termin, Skattläggning in Loen företagen af undertecknade Andre Landtmätare, Kong!.
Jag godkänner till alla delar Utskottets åsigter af den ordning, i hvilken lag för privat-bauker bör stiftas; jag anser tillika fastställandet af sådan lag vara ett al de ”allmänna mål”, genom hvilka rikets sannskyldiga nytta kan älventyras; men jag kan dock icke instämma i det sält att gå tillväga, som Utskottet ansett vara det rätta. Lagen för Rikets Ständers bank al den 1 Mars 1830 innehåller i 6 § följande: ”Enskilde staude det frill att bolag inrätta till bankrörelses bedrifvande, under 30 Konstitutions-Utskottels Memorial, N:o 4. iakttagande af hvad genom Kong!, kungörelsen den 14 Januari 1824 redan angående enskilde bankinrättningar är -stadgadt eller framdeles af Kongl. Maj:t och Rikets Ständer stadgadt varder”. Denna § af en lag förhindrar icke Kongl. Maj:t från att på ekonomisk lagstiftningsväg angående ärendet i allmänhet reglementera, och kan så mycket mindre förhindra detta, som det tillhör Kongl Maj:t, enligt Kongl, kungörelsen den 14 Januari 1824, att åt enskilda bankbolag bevilja oktroyer, hvilket nödvändigt innebär rättigheten att genom ett allmänt stadgande bestämma de vilkor, under hvilka oktroyer kunna meddelas. Deremot uppdrager den anförda § af 1830 års lag de gränser, inom hvilka ett sådant allmänt reglementerande mäste inskränkas; för enskilda bankbolag skall ”iakttagas hvad genom Kongl, kungörelsen den 14 Januari 1824 redan är stadgadt, eller hvad, som framdeles af Kongl. Maj:t och Rikets Ständer kunde blifva stadgadt”. Rikets Ständers vid sista riksdag gjorda förslag till lag för privatbanker har af Kongl. Maj:t icke kunnat antagas. Således återstod såsom norm för ett reglementerande i detta hänseende Kongl, kungörelsen den 14 Januari 1824.
Sedan Konungen af dessa embetsmän inhemtat till protokoll anförda råd, för hvilka de blifva ansvarige, fatte Konungen, i deras närvaro, besluten; åliggande det den dertill särskildt förordnade att protokollet föra. Af sådana beslut må Konungen låta till Statsrådets kunskap komma hvad honom nyttigt synes, så att kännedom äfven af denna riksstyrelsens gren måtte hos Statsrådet finnas. 1: o. Riksdagen äger gemensamt med Konungen makt att stifta allmän civiloch kriminallag äfvensom kriminallag för krigsmakten och att sådan förut stiftad lag förändra och upphäfva. Ej må Konungen utan Riksdagens samtycke, och icke Riksdagen utan Konungens, någon ny lag göra eller gammal afskaffa. Frågor härom må i Riksdagens kamrar kunna väckas och skola, sedan vederbörande utskott däröfver blifvit hördt, af Riksdagen afgöras. Beslutar Riksdagen för sin del någon ny lag eller gammal lags upphäfvande eller förändring, aflämnas förslag därom till Konungen, som inhämte statsrådets och lagrådets tankar däröfver, och, sedan Han Sitt beslut fattat, meddele Riksdagen antingen Sitt samtycke till dess åstundan eller Sina skäl att det vägra. Kan Konungen icke förr, än Riksdagen åtskiljes, fatta och meddela Sitt beslut, vare Han oförhindrad att före nästföljande riksdags öppnande förslaget ordagrant bifalla och allmän kungörelse därom utfärda. Sker det ej, anses förslaget hafva förfallit, och Konungen underrätte då Riksdagen vid dess nästa sammankomst om de skäl, som hindrat förslagets antagande. Finner Konungen godt någon lagfråga för Riksdagen framställa, äske Han statsrådets och lagrådets yttrande däröfver, samt meddele Sin proposition tillika med berörda yttranden åt Riksdagen, som med frågan vidare förfar, såsom i riksdagsordningen sägs. 2: o. Riksdagen äge ock gemensamt med Konungen stifta, förändra eller upphäfva kyrkolag; dock att därvid erfordras samtycke jämväl af allmänt kyrkomöte. Öfver förslag angående dylik lag skola, på sätt i mom. 1 sägs, statsrådets och lagrådets tankar inhämtas och jämte Konungens proposition, då sådan göres, Riksdagen meddelas.
Om sammanbindningsbanan i Stockholm icke fullbordades vidare än från nuvarande bangården till Jernvägen och omkring två millioner af det för sammanbindningen af Kongl. Maj:t begärda anslaget användes för den här ifrågavarande jernvägsbyggnaden, så kunde, med tillägg af några hundrade tusen R:dr, vid 1866 års utgång banan Porla—Christinehamn vara fullbordad, och dermed vore Sveriges jernvägsnät utsträckt till Wenern och till en hamn, som för rikets jern till verkning är vigtigare än någon annan. Stockholm den 29 November 1862. J Arrhenius. Motioner i Preste-Ståndet 1862. N:o 126. 253 i\:o isa. Af Kyrkoherden J. T (.‘ruström: Om revision eller upphof vande af 1828 urs Kongl. Förordning, angående Järntida minnesmärkens fredande samt om Jörändrad lagstiftning i detta hänseende. Uti vårt kära fädernesland linnes, som bekant är, en stor rikedom på fornlemningar eller s. k. antiqviteter: ättehögar, grafkummel, bautaoch runstenar, domkretsar, envigesbanor, offerställen, hällristningar m. m. — allt ofvan jord, och hvad som är i jorden fördoldt, kommer alltemellanåt i dagen, och sprider, med vetenskapens tillhjelp, ljus öfver en förgången tid, öfver framfarna slägtens genesis, lefnadssätt och kultur. Alla dessa forntida minnesmärken stå visserligen under lagens hägn och uppsigt; men under hvilken och hurudan lag? Hufvudsakligen under Kongl. Maj:ts nådiga Förordning den 17 April 1828, jemförd med 48 Kap. 2 § Missgernings-Balken och Kongl. Brefvet den 20 Augusti 1755, samt den sednast utfärdade nådiga Instruktionen för Antiqvitets-Intendenten, hvilken dock är hänvisad till ett noggrannt iakttagande af sagde Kongl. Förordnings föreskrifter.
21 år förordnade, alt medlen skulle tillsvidare af Stals-kontoret göras fruktbärande. Sedermera har kassan så till vext, alt dess behållning, enligt bokslut år 1860, utgjorde 414,922 R:dr 80 öre. Kassans inkomster under åren 1855—1859 hafva oberäknad! räntevinst af 17,476 R:dr, i medeltal utgjort omkring 138,000 R:dr årligen. Denna kassas betydliga utlånta medel lemna tillfälle att genom deras användande, äfven utan alla förökade anslag under nu instundande statsregleringsperiod, vidtaga åtskilliga af de åtgärder för hushållningen med Kronans skogar, hvilka nu blifvit af Rikets Ständer föreslagna. Vidkommande åter sättet, att framdeles slutligen reglera Skogs-slyrelsens inkomstoch utgiftsstal; så hafva Rikets Ständers Revisorer, vid granskningen af Statsverkets tillstånd, styrelse och förvaltning för är 1859. anmärkt, att då förvecklingar lätteligen kunde uppstå deraf, att förvaltningen af de medel, som öro afsedda att användas för skogsvården, vore delad mellan Stals-kontoret, Skogs-styrelsen och Läns-styrelserna, det syntes böra leda både till ordning och reda i förvaltningen samt möjligen äfven till besparing, om Skogs-styrelsen ensam finge emotltaga och disponera såväl Skogs-planteringskassan, som samtliga för skogsväsendets ordnande anvisade medel, helst, genom en dylik anordning, pä ett ställe blefve synliga alla utgifter i och för denna gren af statshushållningen; och har Stats-kontoret den 31 December 1861 häröfver sig utlåtit, och tillstyrkt, att Chefen för Skogs-styrelsen måtte få disponera nämnda kassa och för öfrigt från Slats-kontorel efter reqvisilioner, emot redovisning, erhålla de kontanta anslag, som å 7:de Hulvudtiteln funnes för skogsväsendet uppförda.