Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men dä desia Utstött redan wörö gansta mycket sysielfakte, wille han hems Fjerde Band'55, s§. ' stal; 4Z4 Den 7 November!. ställa/ om icke ett nytt Utskott kunde utnämnas son! med anstalterna till Rikets försmår ensamt kunde fä befatta sig och hwilket skulle kunna hinna fortare än nägot af de förra att bereda detta wigtiga mäl. Grefwe De la 6ar6ie. ^acobJag skulle gerna bifalla detta Friherre Legerström» förslag, om icke redan BondeStändet hade alldeles afstagit den i fräga marande Konungens Proposition > och deraf således icke följde, att dä detta Ständ afgjort frägan, detsamma blefwe inaötivt, och det nya tillsatta Utskottet ej kunde arbeta. Min tanka är deremot, att såsom en preliminaire fräga det först Mätte hänskjutas till ConstltutionsUtskottet att yttra sig huru förhallas bör i denna högst owanliga caku8, och till hwilket Utskott ett mål bör remitteras, hwilket, åtminstone efter hwad jag funnit, pä intet ställe och i ingen § af Regeringsformen finnes nämdt. ^.örr V/inAurckj Lokatt Oieäric. Herr Grefven skulle hafwa sagt att BondeStändet begätt ett olaglighet. Grefwe De la Llaräie. Jag tror ej att någon Ledamot här inom detta Stand äger rättighet att föreskrifva en annan hwad hatt borde saga. Hwad jag yttrat är enligt min öfwertygeise, och den kan af ingen mig förestrifwas. Härefter uppkom NägoN oro, i anledning hwaraf Herr Grefwe» och LandtMar skalken erindrade cm »thdwändiZheten as stillhet och ordning - Den 7 November 4 ZS Grefwe körner, ^clolxbt 6öraNi Den Mi! Märkning Herr Grefwe 1)6 !a Oaräie gjort har wisserligen fikt warde.
I följd häraf har Eric Svensson förment, att sedan först hela Byens stängselskyldighet mot i ägor tillstötande andra Byar eller Hemman blifvit bestämd, borde icke allenast alla de gärdesgår» dar, som salunda mot de angränsande tillkom byalaget, utan ock ali öfrig hägnad innom byen, uppmaras och fördelas emellan alla åboerne, i mon efter hvars och ens hemmantal, efter verkställd taxering af gärdesgårdarne, i afseende å den genom localen uppkommande större eller mindre svårighet att dem upprätthålla.. Herr Grefve Gyllenborg har likaledes ansett, att icke enahanda tillämpning skulle följas vid fördelning af skyldigheten att stänga emedan inägor i mindre delar, och har Herr Grefven uppgifvit det exempel, att om i en By, bestående af fyra Mantal, en stor äng delas efter H emmantalet i fyra lika delar, men den ena delen åter skiftas emellan fyra åboer, så borde den af desse sistbemälte, som erhållit sin del vid gränsen af hela Hemmanslotten, deltaga i stängseln mot angränsande ägare af ett helt Mantal, icke blott såsom ägare af ett fjerdedels Mantal, utan skulle innehafvaren af det hela Mantalet hafva rättighet till motliägnad till tre fjerdedelar, eller i det förhållande, som tre Mantal äro till ett i stängselskyldighetpn, men deremot de, som äro delägare i det hela Mantalet, icke kunna, i den mindre fördelningen dem emellan, fordra hägnadsbiträde af de andra hela Mantalen. 350 Bagoc^ Besvärs-Unionens Betänk anden. Enär Utskotten i betraktande tagit hvad uti berörde måtto är vordet anmärkt, hafva Utskotten funnit, det den förevarande
Sedan Enkan efter Commissarien i Riksgäkls-Contoret och Riddaren af Kongl. Nordstjerne-Orden D. Ek, som kort efter sista Riksdags slut med döden afgick, hos Fullmägtige anhållit om ett, för egen och en oförsörjd dotters bergning, destomera beböfligt understöd, som behållningen efter hennes aflidne man uppgick till endast några hundra Riksdaler, hade Fullmägtige, som icke egde till sin disposition några medel, hvarå pensioner för tjenstemäns enkor kunde af Fulimägtige anvisas, öfverlemnat ansökningen härom till Rikets Ständers år 1835 församlade Revisorer, under vitsordande af Commis - Stats-VIskottets Utlåtande, IV.o /{.S. l5 sai ien Eks synnerliga förtjenster om Riksgälds-Contoret, der han i 46 år med utmärkt skicklighet, nit och oförtrutenhet fullgjort de honom gifna vigtiga och ansvarsfulla uppdrag. Och då Fullmäglige hoppades, att Revisorerne delade Fullmägtiges önskan, det Enkan efter en Embetsman, med så utmärkta förtjenster som Commissarien Ek, måtte till sin nödtorftiga bergning hugnas med något understöd, anhöllo Fullmägtige, att Revisorerne ville med sitt förord ifrågavarande ansökning hos Rikets Ständer understödja. Lika med Fullmägtige hafva Revisorerne funnit de mest talande skäl för ansökningens bifallande, och derföre tillstyrkt, att bemälde Commissaries Enka Gabrielle Ek, född Ström, måtte utaf Riksgälds-Contorets medel tilläggas ett årligt understöd af 250 R:dr B :co, så länge hon lefver ogift.
Såvidt frågan rörer vår politiska verksamhet, så hafva vi redan dött, och mitt käraste minne är, att det skedde 112 Deu 7 April e. ni. med ära. Grefven har talat om den rustning, som skulle förefalla allt för stor för de nya förhållandena. Ja, om fråga vore att från början nyorganisera Ståndet på ett sätt, att dess medlemmar lämpligen kunde tjena till revisorer af kassans räkenskaper och förvaltare af Ståndets egendom, så skulle jag visserligen icke förorda bibehållande af de former, hvarunder Ståndet hittills uppträdt, men här är icke fråga om något egentligen nytt, och att reformera utan anledning, dertill har åtminstone icke jag lust. Enligt min tanke hafva vi reformerat så tillräckligt under denna Riksdag, att vi åtminstone icke på våra enskildta angelägenheter böra tillämpa samma grundsatser, som jag och många med mig på det bestämdaste bestridt. Gr. Mörner har förklarat, att han ansåg R. o. Ad. lör närvarande endast utgöra ett bolag, och att hela dess sammanhållning och dess uppträdande här endast afsåg dess ekonomiska förhållanden; och från detta antagande har han kommit till den slutsats, att hvarje adelsman vore lika berättigad uti detta bolag och således egde lika rätt att deltaga uti besluten angående dess angelägenheter. Jag tror, att detta raisonnement är felaktigt redan uti dess första grundtanke. Om R. o. Ad. verkligen blott utgjorde ett bolag, så vore den nämnda slutsatsen riktig, men deraf skulle följa, icke blott att Ståndets manliga medlemmar, i den mån de voro intresserade uti Ståndets kassor och fonder, skulle ega rätt att yttra sig öfver dessas förvaltning, utan jag vet icke, hvarför icke äfven dess qvinliga medlemmar skulle ega en dylik rättighet, och om de ej sjelfva ville infinna sig, åtminstone hafva rätt att för sig utgifva fullmakter. Om vi således antoge förutsättningen såsom riktig, så skulle den i sina konseqvenser leda till det orimliga; men den är enligt min tanke oriktig. Jag vill icke medgifva, att derför att vi förlorat rättighet att såsom Stånd besluta angående fäderneslandets angelägenheter, vi derför förlorat allt, som förut var för oss gemensamt.
Då Utskottet vid granskning af ifrågavarande förslag, funnit att detsamma, ehuru icke oförenligt med Högloflige Ridderskapets och Adelns nu varande organisation, likväl äger ett nära samband med den föreslagne förän-! dringen i Ridderskapets och Adelns reprssen - Den 27 Junti e. m. 5 23 tation. så har Utskottet deraf hämtat anledning intor Ridderskapet och Adeln tillstyrka, att den af Herr Rothlieb väckta fråga må intill nästa Riksdag uppskjutas, för att af då varande Riddarhusutskott pröfvas i förening med det förslag .tili en förändrad Representation, sorn Ridderskapet och Adein redan behagat till beredande af nästkommande Riddarhusutskott öfverlemna; hvilket dock Ridderskapets och Adelns närmare bepröfvande vördsammeligen underställes. Stockholm den 23 Junii 1818, få RiddarhusUtskottets vägnar C. F, Posse. C, W. Riben. Lades på bordet. Föredrogs å nyo StatsUtskottets den 23 dennes afgifne, och den 25 derpå följde pä bordet lagde, Utlåtande öfver Kongl. Majrts den 23 December sistlidne år till Utskottet aflåtne Nådiga skrifvelse om liquiden af Rikets Utländska Gäld; och fann Ridderskapet och Adeln , att samma Utlåtande borde läggas till Handlingarne. Herr Sparre, Bengt Erland: Jag får hem» ställa om icke Ridderskapet och Adeln skulle aa&e lärap$ligta att Riksens Ständer genom ea 524 Den 27 Jimii e. m. underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t, betyga deras underdåniga vördnad och tacksamhet för de af Kongl. Maj:t i Nåder vidtagne åtgärder i afseende å liquiderandet af Rikets utländska gäld, samt om icke Ridderskapet och Adeln behagade inbjuda de öfrigt} Respective RiksStånden, att uti detta beslut med Ridderskapet och Adeln sig förena.
Vi gingo från stuga till stuga, för att få husrum, men förgäfves. Trots all synbar välvilja, fans det ingen husmor, som vågade ta emot ’tocket fint herrskap’. Slutligen gjorde lägets åldtmor slag i saken. Sjuttioårig, med snöhvitt utslaget hår, brun hy och fåror så djupa, som om de varit plöjda, såg hon ännu tillräckligt stark och spänstig ut, för att kunna ’ta sin karl i kragen’, om därpå skulle komma an. »Skäms I inte att bäre er åt som om I aldri’ sett nå’ folk förut», ropade hon. »Hva’ bry dom sej om dä, som är sjangtilt, tocke ha dom förut. Vi ge dom hva’ vi ha å be dom vare så mycke’ välkomna. Vill ingen ta dom, så ta ja’ dom själf, om ja’ så ska’ söfva i fängse för besväre’». De orden gjorde slag i saken. Mina vänner fingo plats ’hos Lovisa, nyss tillbygd’, som rekommendationen ljöd, jag, hos ett ungt, nygift par, som inte tordes förneka, fast de bra gärna skulle ha sett att det gått för sig – att de hade både en kommod och en uppbäddad säng ’till öfvers’. När jag kom in i det enkla, ännu efter skurningen fuktiga köket, stodo de unga tu med nedslagna ögon och blåssande kinder vid spisen, hållande hvarandra i hand som för att söka ett ömsesidigt skydd. Han var nästan lika blyg som hon, men hur det var, så lyckades jag att lugna dem. Den unga hustruns yfviga, ljusgula hår, bara fötter och korta, blå kjortel gjorde en rent af briljant effekt mot den mörka timmerväggen, och att effekten var så omedveten, förökade endast det friska och behagliga intrycket. Det är en egendomlig liten republik, som växt upp där ute bland vågorna, en republik med egna lagar, egen styresman och egen religionsutöfning. Så vida ingen ligger i själatåg, kommer icke prästen dit under hela sommaren, och möjligheten af att komma till kyrkan är så godt som ingen, men man reder sig ändå.
Qvinkön. Riksens Ständers Revisorer Stats-Verkets Förvaltning år 1822 verkställda Revision. TABELL öfver Stats-Verkets Inkomster vid den öfver Öfverskott | Special-Räkmot hv.ad j ningarne med Riks-Statcn flere tillgångsberäknar. | handl. uppi. Första Hufvud Titteln, A ndra H u f v u dTitteln. Summa Summarum. Tredje Hufvud Titteln. Riks-Staten upptager. Fjerde Hufvud Titteln - Femte Hufvud* Titteln. Sjette Hufvud Titteln. Sjunde Hufvud Titteln. Summa, Åttonde Hufvud Titteln. Nionde Hufvud Titteln. Allm ä n nä IndragningsStaten. Summa Summa rum, Summa Balance från år Balance från föregående åren Öfver-disponcradt a samma års Åttonde Hnfvud-Tite! Dc af Riksens Ständers å Öfversko!ten på Inkomsfernc anviste Utgifter, samrnaniagde med hvad emot framdeles anmälan tili afskrifning blifvit förskjutit, hafva Öfverstiga! beloppet af 1817 års Ofverskotls-medel med en Summa af . soni af följande arens ÖfVerskotter kommer att godtgöras. öfverskott på 1818 års Inkomst . o • • • Infiutne Restantier a i8i5, 1817 och 1818 arens K.rotio-Uppböru| Besparing å 1S18 års Utgift , ■ •». Behållning af influten Cours-difference Förskotter, öfverförde från 1819 års Riks-Stat • • • 4i,739 23 ,45,858 10 9 Odisponerade Medel På 1819 års Tredje Hufvud-Tittel
Den 8 $>• lörblifver ändå, blott med andrad citation uti sitt nu varande skick, enar det slltid bör blifva Socknarne obetaget att om uppbörden, emot viss veder» Ö56 LagUtsköttéis Bitrinktwdetu gällning, anlita vederbörande Ämbetsmän, om de sig dertill befogade finna. Art. Da tili 2 uttryckes, hvad med Tig» geri förstås , så år klart att anmålandet uti Tidningarne af allmän eller enskildas nöd vid särdeles ömande tillfällen härunder ic* ke inbegripes. Ingens ära blifver häraf sårad, ingen besväras utöfver sin fria vilja, och det är ett sätt att framkalla hjelp och lindring, der, hvarest ortens fattigvård ej mågtar eller kan anses tillräcklig till eödens afhjelpande. 3, 4 och 5 §. §. innehålla det straff, som kringstrykande och tiggande personer sig ådraga, de åtgärder som böra vidtagas till deras gripande, och bestämningen af de personer eller auctoriteter, sorn böra ersätta kostnaden för deras underhåll och hemforsling, då sådant kommer i fråga. Af hvad Utskotten ofvanföre tillstyrkt, att alla fullt arbetsföre personer skulle utur den i Lag bestämda fattigvården komma att utgå, foijer klart, att om detta antages, alla i dessa §. §. på sådane personer lämplige föreskrifter, såsom tillhörande allmänna Lagen, blifva utur denna författning uteslutne. För öfrigt får Utskotten härvid anmärka; iso - LagUtskottus Betanknnden. ilo Att elen kringstrykande öller olofligt tiggande, som någorstädes njuter eiler bordt njuta fattigvård, bör, till undvikande ef kostnad och omgång, öfverlemnas åt närmaste KronoBetjent elier Magistrat, som, då tiggarens hemvist är kändt, directe och utan omväg, honom dit fortskalfar, men först i vidrigt fall till Konungens Befallningshafvande forsander, hvilket sätt att förfara i hela denna Artikel, vid likartado händelser bör införas.
Hvad bouppteckningar beträffar Den 26 Maj f. m. 175 och den i afs:de på deras beläggande med stämpladt papper ifrågasatta förändring, torde Hrr:ne erinra sig, att i sådana sterbhus, der efterlefvande maka har enskild fast egendom, denna upptages inom linien, och således i afs:de å kartering ej tages med i beräkning. I fråga åter om boets gemensamma egendom, så vet man först när ordentligt arfskifte är uppgjordt, huru stor andel i skulden som kan på den ene eller den andra belöpa, och hvad som efter skuldens gäldande kan komma att utgöra hvardera makans behållna lott. Om man gjorde ett sådant stadgande att kartan skulle utgå blott efter den del, som tillfaller den aflidnes arfvingar och således verkligen öfvergår från en egare till annan, skulle man få lof att afvakta tiden, då arfskifte i boet hunnit förrättas, men så länge kan man icke dröja med att med stämpladt papper belägga en bouppteckning. Detta förslag är således enligt min tanka opraktiskt. Om för öfrigt den efterlefvande makan fått någon fördel sig genom testamente tillagd, huru skall dermed förfaras? Skall för värdet deraf stämpladt papper erläggas eller ej? Sådane svårigheter synas mig vara med den ifrågasatta förändringen förenade, att man torde göra bättre uti att låta en temligen låg karta utan alla omständigheter utgå efter hela behållningen i boet, hvadan jag anhåller om bifall till TJtsk:ts förslag i afs:de å bouppteckningar. Hr Printzensköld: Hr Keutersvärds förslag är efter min tanke till den grad opraktiskt, att, om det blefve antaget, staten ofta nog skulle allt för länge nödgas vänta uppå, kanske också alldeles förlora den stämpelpappers-inkomst, hvartill den är berättigad. Många orsaker finnas nemi., som kunna föranleda dertill, att ett arfskifte icke genast kan företagas, utan måste ganska länge, understundom flera år, fördröjas, hvarigenom skulle kunna inträffa, att erläggandet af stämpelafgiften råkade i glömska.
Hofven uppkomne brist, men hvilken ersättes genom årlig innehållning å samma anslag, sedan ved ocb kol-anskaffningen blifvit på entreprenad åt enskild man öfverlåten, 1,093: 19. p. Å Andra HufvudTiteln: för år 1832 18,246:32. 6. , , ibJo 40,181: 16. g. 53 40g. r 3 och ä Tredje IIujvudTiteln, för år 1833 9,111: 41.10. Rörande bristerna å dessa sednare 2:ne Titlar, har Kongl. StatsContoret uti dess Berättelse uppgifvit, alt de å Tredje HufvudTiteln lielt och hållet samt de å Andra HufvudTiteln till en del härröra deraf, att för begrafningshjelp, som utbetalts efter personer hvilka aflidit under senare halfåret, motsvarande besparing icke till fullo uppkommer förr än det påföljande året, hvilket ofta inträffar med pen ainge och alltid med indelta löner; varande derjemte den å Andra HufvudTiteln befintliga brist hufvudsakligen föranledd af de, till ärendenas obehindrade gång i Kongl. Maj:ts Canzli samt Kongl. KammarCollegium äfvensom lill regleringen af Kongl. KammarRätten med flere Embetsverk erforderlige och å Andra HufvudTitelns Besparingar anvisade medel, hvilka utgifter dock numera, i åtskilliga delar, blifvit förminskade.
St:rs sammanträdande och deras, naturligtvis, med våra riksdagsformer, teml. tidkräfvande handläggning af ärendet. Det förefaller mig som ora K. M. vore i tillfälle bättre upgöra dylika föreskrifter. Det är detta afseende, som föranleder mig instämma med de ledamöter, som yrkat afslag. Gr. Lagerbjelke, Gust.: Den stadga, som nu är föremål för öfverläggning, är till sill innehåll ganska vidlyftig, och jag vågar derföre hemställa, att den icke måtte behöfva upläsas, samt att, sedan Ståndet härom fatlat sitt beslut, jag måtte återfå ordet. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Den stadga, som nu är för R. o. Ad. föredragen, har inom Utsk. upkommit derigenom, att en ledamol, som icke allenast anses ega kunskap om bränvinshandteringen, utan jemväl är en verkställande högre embetsman, väckte fråga derom. För min del, har jag icke kunnat deltaga i öfverläggningarne om detta ärende, emedan jag saknar den sakkännedom, som dertill erfordras. Mea då Utsk., i sitt första Betänk., hade omförmält en sådan ordningssladgas tillvaro, ansåg jag, lika med åtskilliga andra, Utsk. höra framlägga förslag dertill. Om det är lyckadt, eller ej, kan jag icke afgöra. Det är måhända öfverflödigt, att till Konungen iugifva en sådan stadga, emedan det naturligtvis måste af honom bero alt i detta hänseende meddela föreskrifter. Men då Utsk. emellertid inkommit med detta förslag, skulle jag åtminstone hafva önskat, alt det varit andra än Utsk:s egna ledamöter, som tillstyrkt förslagets förkastande. Jag önskar tillika, att ogillandet måtte härröra från enskild öfverenskommelse med öfriga Stånd, så att R. o. Ad. icke allena förkastar förslaget, och de andra Stånden möjligen antaga eller ,återremittera detsamma, ty då undviker man ej den tidsutdrägt, hvarom Hr Hjärne talat.
Adelil numera mindre nödig, un den mulrända förut varit, lärer denna, med andras billiga anspråk pä lika fördelar i lilia beskattade tull ieke torenius, tuiiuuns-iutt döra uppbära, desto beldre, 8om det oliestämda i stadgandet liärom gcrr tillämpningen derut osäker, ned det tor långifvare ottu kun varu svart, onr ieke omöjligt, utt med säkerliet tu veta till bvilka personer trulsomun antuitrott uppbörd. Ivongl. Uuj:t vill fördenskull, etter det blögste Domstolen oell 8talsbadet, pä sätt närlagde Drotoeoll utvisa, liördu blifvit, bärigenom i Näder toresiä llilrets ständer, utt, med uppbukvunde ut 8, A oelr 10 M. i Lupitlet Ilanciels-llulken samt Döiordningen den 22 November 1791, ungäende städernes förmånsrätt bos derus uppbördsmän, oelr 3:dje moin. i förordningen den 18 December 182.3, angLende enskildes förmans-rätt tor medel, som uppbördsman, enligt tjenstkpligt, emottagit, i stället antaga nedanstaende, med 11, 12, l/f oeb iö i 22 Lap. llundels-Dalken ut Dug-Lomiteens förslag till allmän Oivil-Dag butvudsukligen öfverensstämmande, laglmd: "Idur någon tutt inteckning i guldenärs lusta egendom; ege torwänsrätt i summa egendom oeb i den afgäld, som under eoneurs-tiden derut laller, tor butvudstol, sä oeb tor ränta intill betalningsdagen; doek gälle förmuns-rätt tili ränta, som tore eonenrsens början upplupen är, ej tor längre tid än tre ar. Xr tast egendom inteeknad tor lie res lordringar, oeb läcker den ej till tor ulla; batve den, som äldre inteckning äger, företräde.
Lika med den talare, som yttrat sig emot mig, anser jag detta åtminstone betänkligt, och att dessa frågor mäste med den mest grannlaga hand behandlas. Just derföre vill jag icke alt "kollegial-styrelsens tunga, af former bundna hand skall hvila öfver dessa så ytterst grannlaga ämnen. Jag befarar, alt följden deraf mera än af något annat skall blifva, att kyrkan brytes från staten, och jag känner ganska många af dem, som inom Utsk. afstyrkt motionen, men jag känner äfven andra, hvilka vid flere tillfällen yttrat, att de önska kyrkans sönderbrytande från staten, hvilket de anse lättast kunna åstadkommas derigenom, att formernas tunga band skola ännu strängare binda dessa ärenders behandling. Det finnes intet mera falskt, än att anse kyrkan som en förvaltningsgren. Det strider mot den episkopala författningens anda. Det strider jemväl emot den Svenska kyrkans beskaffenhet. Det är det mest kompletta missförstånd, att öfverlemna dessa ärenders behandling till eli embetsverk sådant som ett Kolhm. Man har sagt, att motionen är en Wasarnes idé. Jag åter påslår, att detta är ett fullkomligt misstag. Wasarnes idé vär till inrätta ett Konsistorium, som under Konungen skulle behandla religionsfrågor, men meningen var aldrig, att i dessa ämnen inråtta en ny instans. Det är ett missförstånd. Konungen är kyrkans Primas. Han lemnar henne verkställande maktens arm, men lian skall icke ingripa i bennes förvaltning. Det är att förstöra henne, att frambringa en fullkomlig brytning emellan benne och slaten. En värd talare har sagt, ali, om jag bestridt enskilde rättigheten att taga initiativet i denna fråga, skulle jag äfven hafva motsatt mig införandet af Regerings-Rätten. Utom det att jag icke är så talträngd, alt jag anser mig böra tala i hvarje förekommande ämne, utan endast i dem, hvarom jag tagit någon kännedom, får jag erinra samme talare, att, om jag icke missminner mig, K. M. för 3:ne Riksdagar sedan till R. St. atlät Nåd. Propos. om de administativa Regerings-ärendernas öfverlemnande till Högsta Domstolen, Och som R.
Också har Utskottet med tillfredsställelse sett denna medelväg rättfärdigad just derigenom, att den i någras omdöme funnits sträng och i andras lindrig. För Utskottet återstår ändtligen att förklara tvenne uti inledningen till dess Betänkande nyttjade uttryck, nemligen att Utskottet, jemlikt Grundlagen, vore en förberedande och intermediaire Autoritet i anmärkningsfrågor, samt att det ägde, efter noggrant urskiljande af öfverträdelser och förseelser, i samma mån afväga det moraliska ansvaret — uttryck, som i följd af deras misstolkning, väckt en synnerlig, nästan till oro gränsande uppmärksamhet. Hvad det förra beträffar, torde svårligen kunna nekas, att ju Constitutions-Utskottet, genom sin granskning af anledningarna till anmärkningen, jemförda med sakens af infordrade handlingar utrönta förhållande, ensamt förbereder åtal inför RiksRätten, efter 106, eller anmälan hos Konungen, efter 107 §. Regeringsformen, samt att Utskottet således effectift utgör en intermediaire Autoritet, i ena händelsen emellan anmärkare och Actor, i den andra mellan anmärkare och Ständer. Vidkommande åter den sednare klandrade phrasen, så enär Grundlagen, med utstakande af tvenne olika ansvars-moder, tydligen skiljer öfverträdelser från förseelser, den lagstridiga rådgifvande åtgärden från den felagtiga Embets - utöfningen, synes Gonstitutions-Utskottet ovägerligen vara både förbundet och berättigadt att afväga det moraliska ansyaret, som förutsät - Coust. Utsk. Betänkanden. 43 ter ett Grundlags-enligt bedömande af bandlingens natur, och ej bör förblandas med det materiella, hvilket involverar handlingens och åklagarens redan yrkade bestraffning. Constitutions - Utskottets Memorial till Borgare-Ståndet, i anledning af dess återremiss å Utskottets yttrande i anmärkningsmalet rörande utfärdade G ener al-Ordres af den 24 Maj 1817. Under den 12 nästledne Mars har VälloH. Borgare-Ståndet med gjorda anmärkningar återremitterat Constitutions-Utskottets