Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hamrar och Ankarsmiden wörderås efter de i denna Författning utsta* « kade »148 Den zo Julik. kade grunder och föreskrifter, utan afseende pä deraS natur erlägga i Bewillning en fjerdedel för Hundradel efter deras wärde, utgörande denne Bewillning således 2 och en half Riksdaler för hwarje Tusende Riksdaler afwärdet för större eller mindre Bruks» lägenhet, utan att Jnnchaswarens personliga statt eller särskildta inkomster der inberäknasWidare erlaggeS Bewillning af Arbetare wid Bergwerk och Bruk, Smältare eller Gouiarder wid Wallon-Smiden, Drifware, Mostwandare, Uppsättare och Hytte, Arbetare, da de icke äro Drängar i Lagstadd tjenst för kost och lön. Ogifte och Enklingar utan Barn, Gifte samt Cnklingar med underärige Barn och Ogifte eller Enkor utan Barn, lika med Arbetare pä Landet. Arrendatorer af Bruk erlägga i Bewillning efter denna Artikel lika med Arrendatorer pä LandetBälgmakare och Garmakare I twenne Closter ) ' s. — Byggmästare, Masmästare, Hammarsmeder med flera dylika Arbets, Föreståndare och Mästare Mäster-Swenner r: 16. Bläck och Plåt, Hamrar wörderås pä lika sätt som Bruk och erlägga lika Bewillning. Drängar, Bruks, se Drängar pä Landet. Fjerde Parts ägare wid Fahlu Grufwa betala en fterdedels procent af Fjerde Parts Revenuen, som wid de ärligen skeende utdelningar innehallas Den zo Jusi i. 2149 och af Bergslagen godtgöras KonglMaj:t och Kronan.
Kansli. 1 Sekreterare (jemväl för gemensamma ärenden inom Krigsförvaltningen, samt med ansvarsskyldighet för dess arkiv), 1 Kanslist. 3. General-intendents-embetet, Intendentsoch aflomngs-afdelningarne. Chef: General-intendenten. Intendents-Afdelningen. Föredragande ledamöter: Intendenten, Ett Krigs-Råd [A/s 2). Militärkonlor. \ Adjutant. Kammarkontor. Kansli. \ Sekreterare. Aflönings-ajdelningen. Föredragande ledamöter: Ett Krigs-Råd [Als 3), Ett Krigs-Råd [JVi 2) eventuelt. Kammarkontor. (för Aflöningsoch Indelnings-iirenden) I Kamererare 1 Kammarförvandt. 1 Bokhållare. 2 Kammarskrifvare. Kammarkontor. (för Pensionsoch Fondförvaltnings-ärenden) \ Kamererare. 1 Revisor och Kammarskrifvare. Kansli 1 Sekreterare. 1 Kanslist. Advokatflskals-kontor. Kassa-kontor. Hufvudboks-kontor. ^ Advokatfiskal. Hör till Kongl. Maj:ts Nåd. Prop., 1862—1863, 105. (Nuvarande Krigs-kollegium.) President. Bilaga JW 3. 1 Adjutant (vid Presidents-expeditionen). Artilleri-afdelningen. Fortiflkations-afdelningen. Intendents-afdelningen. Ledamöter: Ledamöter: Ledamöter: General-fälttygmästaren och Krigs-Råd. 1. Chefen för Ingemör-korpsen o. Krigs-Råd. General-intendenten och Krigs-Råd. 2. Militär-kontor. 1 Adjutant. Militär-kontor. 1 Adjutant. Kammar-kontor. i Kamererare. Kammarförvandt. 1 Revisor. 1 Bokhållare. Intendent. Kammar-kontor. 1 Kamererare 1 Kammarförvandt. 1 Revisor. \ Bokhållare. (Gemensamma Kontor.) Regislralors-kontoret. I Registrator och Aktuarie. \ Kanslist. Advolcatfiskals-konloret. ^ Advokatfiskal. Krigskassörs-kontoret. Krigskassör. 1 Kammarskrifvare. Aflönings-afdelningen.
Han kallar kärleken till en moder, saknaden af en sådan, romantik; han dömer härvidlag uteslutande på grund af sin egen personliga erfarenhet, gör ett enskildt fall till något generelt. Med detta namn stämplar han icke blott den kvinliga sippheten och falska blygseln, utan äfven Selmas finkänslighet samt vanlig takt och grannlagenhet. Kärleken, denna fernissa öfver en sinlig drift, hänför han äfvenledes dit, utan att veta, att inunder höljet af »sinlig kärlek» (i vidsträcktare bemärkelse) gömmas de finaste och skäraste känslor, menniskans bästa. Han hånar sin egen ungdomskärlek till Selma, under det att han samtidigt är på alldeles samma sätt förälskad i en annan kvinna. Han – liksom Selma – har genom sitt förakt för den sinliga driften hamnat i en onaturlig, platonisk uppfattning af förhållandet mellan könen. Han är en af dessa menniskor, som af rädsla för den ena ytterligheten med hull och hår gifva sig i den andras våld. Under umgänget med denne man, först vid faderns sjukbädd, sedan i hennes eget hem, der han jemte sin unga hustru slagit sig ned för en längre tid, försiggår utvecklingen af Selmas personlighet. Deras ömsesidiga inverkan på hvarandra blir mera djupgående på grund af en stark ömsesidig kärlek, som griper dem båda allt fastare, fyller deras blod och hjerna och hela varelse. De kämpa emot med all sin energiska viljestyrka, hårdnackadt, förbittradt, och det fins något imponerande storslaget i skildringen af denna viljans kamp med lidelsen, kraftiga menniskors starka vilja och våldsamma lidelse. Hos honom bryter lidelsen oemotståndligt fram; men hon förlorar icke ett ögonblick sin sjelfbeherskning. Hon ser först i hans skälfvande passion endast det groft sinliga, detta, det manliga i motsats till det kvinliga, hvilket hon genom samlifvet med sin man lärt sig afsky, emedan hon aldrig sett det utom i dess nakna råhet. »Ah, jag känner er! couche là, hund! – det är det enda som duger.» Dessutom anser hon sig icke ha rättighet att binda en annan menniska vid sig genom äktenskap.
För bestridandet af dessa kostnader funnes emellertid icke några medel att tillgå i kyrkokassan, hvars tillgångar blifvit för åtskilliga förut verkställda reparationer tagna så i anspråk, att den för närvarande häftade i skuld, till belopp af 500 R:dr; och hvad beträffade församlingarne, nemligen dels stadsförsamlingen och dels de två landtförsamlingarne S:t Pehrs och S:t Olofs, till hvilkas gemensamma begagnande kyrkan varit alltsedan år 1529 upplåten, hade dessas medlemmar ingalunda varit likgiltiga för kyrkans vidmagthållande, utan för sådant ändamål alltifrån år 1837 gjort årliga sammanskott, hvilka åtgått till nödiga reparationer å kyrkan; men i allmänhet befunne sig församlingsboarne i så knappa omständigheter, att det icke vore dem möjligt att sjelfve underhålla ifrågavarande, för deras behof mer än erforderligt stora och kostsamma kyrkobyggnad. Då likväl detta tempel, grundlagdt år 1237, vore i afseende å forntida byggnadskonst ett monument, som framför månget annat minnesmärke förtjenade omvårdnad och hvars bibehållande vore af vigt för hela fäderneslandet, har motionären, på grund af nu omförmälda förhållanden, föreslagit, att Rikets Ständer måtte, till reparation af merberörda kyrka, bevilja ett anslag af 37,000 R:dr R:mt. Hvad sålunda förekommit har Utskottet tagit i öfvervägande; men enär de af motionären åberopade förhållanden icke varit föremål för den utredning och pröfning af vederbörande myndighet, hvarförutan Utskottet icke tilltror sig att bedöma, om eller liih. till It. Sr. N:o 30. i hvad mån det kan vara erforderligt eller ändamålsenligt att, för åstadkommande af ifrågavarande reparations-åtgärd, allmänna medel anlitas, har Utskottet, med afseende å frågans så beskaffade outredda skick, funnit sig böra afstyrka Rikets Ständers bifall till den af Komministern Åsbrink gjorda ofvan omförmälda framställning. Stockholm den 2 Januari J860. Ank. lill F.xp.-Utsk. den 4 Jun. 18G0, kl. 12 miild.
Mitt yttrande åsyftade icke, att uttrycket: ”utrymme, jordmån, åbyggnad, belägenhet, afsättningslillfälle, förmåner och onera,” skulle vara ett nytt uttryck, utan att den undersökning, som nu blifvit laxeringscomite'en ålagd, vore ett nytt stadgande, som skulle sätta myror i hufvudet på taxeringsmännen, kanske lika mycket som det förra stadgandet, om icke mera, då det nemi. förut var föreskrifvet, att försäljningsvärdet eller egendomsvärdet skulle tjena till vägledning. Med della uttryck, att det borde tjena till vägledning, måste förstås, alt derpå skall göras det afseende som det förljenar, och att, när flera egendomar säljas uti en ort, deras försäljningspris böra tagas i betraktande och jemföras med hvarandra, samt deras taxeringsvärde bestämmas i förhållande till försäljningsprisen; men alldeles icke så, att försäljningsvärdet skulle antagas till taxeringsvärde. Detta stadgande har icke eller, örn icke undantagsvis, blifvit annorlunda tiliämpadt. Hr Printzenskjöld: Då jag städse ansett och alltid kom - 20 Den 2 December. mer att anse den största möjliga tydlighet i en lag böra finnas, och det således bör vara ett bemödande för den som skall göra denna lag, att så redigera den, alt de deruti möjligen befintlige otydligheter försvinna, så har jag på denna grund delat det beslut, hvaruti Bevilln.Utsk. uti förevar, fall stannat. Det är nemi. tydligt och klart vid genomläsning af detta morn., der orden ”gångbara pris” förekomma, att man icke bestämt, huruvida dessa ord hafva afseende på egendomarnes producter eller på egendomarne sjelfve. Denna otydlighet har också föranledt till en olika tilllämpning af §. För att undanrödja dessa af Hr von Heijne anmärkte olägenheter, har Bevilln.Utsk. ansett det vara nödigt att borttaga de ifrågavar. orden, och detta så mycket hellre, som i 1835 års bevilln.stadga de vore ställde i sammanhang med egendomsvärdet, och det sålunda der var bestämdt uttryckt, alt det gångbara egendomspriset skulle tagas till grund för taxeringen. Jag tror således icke, att, på sätt Frih.
Kan du nu längre tvifla Alette? Jag ber dig, omvänd och förbättra dig; omvänd dig från Irwing till Aal!» «Jag är böjd att gå på Haralds sida», sade nu fru Astrid med lifvad röst och blick. Stora, för menskligheten vigtiga upptäckter ha aldrig skett utan förberedelser, ofta i tysthet fortsatta under århundraden, till dess i en lycklig stund snillets och lyckans ande pustat opp den under askan glimmande elden, till en klar och för verlden lysande låga. Öfverallt der vi finna en blomma, kunna vi se ned till en stam, till rötter i jorden gömda, och slutligen till ett frö, som i sitt dunkla sköte innehåller outvecklad den blifvande vexten. Och månne icke allt i verlden rör sig efter samma utvecklingslag? I Norrmännens stormiga töckenfärd öfver hafvet, ville jag se det väderdrifna frö, som under Försynens ledning, från Vinlands jord utsträckte sina rötter århundraden igenom, tills ett mäktigt snille af dem leddes att fullborda verket och för den gamla verlden uppdaga den nya.» Harald var mycket glad åt denna tanke, som blåste frisk vind i hans segel, och lifvad häraf gaf han luft åt den beundran för nordens forntid, som bodde i hans bröst. «Det tillhörde,« sade han, «dessa män af få ord men af kraftiga gerningar, dessa män för hvilka faran var en lek, stormen musik och vågornas svall en dans, denna ätt af ynglingar tillhörde det att upptäcka nya verldar, utan att anse det som storverk. Stora bedrifter voro deras hvardagssyslor.» Alette skakade sitt vackra hufvud åt denna forntidsförtjusning. Hon ville ej neka att denna tid hade en viss storhet, men hon fann den icke riktigt stor. Hon talade om hämden, våldet, den låga grymheten, hvilka den nordiska forntiden öppet hyllade. «Men,« återtog Harald «föraktet för plågorna och döden, detta ädla förakt, så allmänt bland menniskorna under denna tid, förtog grymhetens udd.
Med afseende härpå, och sedan vid traktatsförhandlingarna med Frankrike å detta senares sida fordrats en nedsättning i de gällande tullarne, å omåladt porslin, för »talrickar» till 3 öre och för »andra pjeser» till 5 öre, samt å det målade eller tryckta, för »talrickar» till 6 öre och för »andra pjeser» till 8 öre, tillstyrkte Ivomiterade, det de sålunda äskade nedsättningarna måtte beviljas, likväl i afseende på artikeln »andra pjeser» endast öfvergångsvis och i den ordning, att först år 1868 de . slutliga tullsatserna skulle inträda, hvaremot afgiften för år 1867 skulle komma att utgöra dels 6, dels 10 öre. Det äkta Porslinet drager i 1863 års taxa en tull, det hvita eller enfärgade, af 20 öre, och det förgylda eller målade, af 40 öre pr skålpund. I följd af detta porslins högre värde, uppgår väl transportkostnaden för detsamma tili en lägre procent än för det oäkta, men beräknas dock utgöra från 17 tili 25 procent af värdet, under det tullsatserna, i anseende till det äkta porslinets stora tyngd, uppgå från 22 ända till 137 procent och i medeltal till 40 procent af värdet. Afven för denna varusort var således en betydlig nedsättning i gällande tullaf» gifter af behofvet påkallad; och då vid nämnda traktatsförhandlingar jemnväl en sådan nedsättning äskades, för hvitt eller enfärgadt porslin till 10 öre, och för förgyldt Tull-Komitécns Betänkande, 17 130 eller måladt till 20 öre pr skålpund, ansågo sig Komiterade böra förorda, det denna fordran, såsom fullt befogad, måtte, jemnväl för vinnande af eftergift i andra riktningar, tillmötesgås, hälst, såsom redan antydts, denna porslinssort ej i nämnvärd mån utgjorde föremål för inhemsk tillverkning; erinrande Komiterade i sammanhang härmed, att, ehuru visserligen en ej obetydlig minskning i statsinkomsten af denna nedsättning måste blifva en följd, dock uppenbart vore, det tullförlusten å en hittills så öfverdrifvet beskattad artikel snart skulle genom ökad införsel godtgöras.
Con stitutions-Utskottets behandlingssätt äfven af denna fråga. Man har dels sagt, att om Utskottet rättat sig efter Ridderskapets och Adelns remiss, skulle vi nu icke behöft denna öfverläggning. Jag vågar påminna, att Constitutions-LJrskottet mottagit dylika remisser från alla fyra Stånden, och måst handla derefter i Grundlags-enlig ordning. Man har dels ock yttrat, att Constitutions-Utskottet velat afgöra vissa saker med Riksens Ständers rätt. Jag vågar tro, att man häruti misstagit sig, och att Utskottet icke handlat emot Grundlagen , ehuru positift visse Ledamöter tro sig känna den. Man har vidare sagt, att Utskottet tagit sig friheten att handla efter sitt eget omdöme. Denna frihet att begagna vårt omdöme tror jag hvarken att vi behöfva taga oss sjelfva, eller att den kan betagas oss af någon annan. Vi behöfva derföre hvarken tadel, eller beröm. För öfrigt, om man jemför 56 och 81 §. §. Regerings-Formen, visar det sig klart, att hela tendensen af en Grundlag är den, det den väl må kunna förändras, men att denna ändring icke bör vara lätt, utan tvärtom ganska svår. Constitutions-Utskottet har handlat i denna princip, hvarigenom ingen ting gått förloradt af Riksens 222 Den 3 December e. m. Ständers rätt, då allt blifvit bebandladt efter 81 § s föreskrift. Utskottet har skådat sakerna ur den synpunkt, sorn Grundlagen bjuder, då en fråga första gången dit ankommer, vare sig från Konung, Ständer eller enskildte Motionärer.
§ 2 Uppå gifven anledning och förfrågan, huruvida församlingens ledamöter funno sig hugade att antaga bondesonen Nils Olofsson i Österåsen till sockenskräddare och drängen Olof Olofsson, sist tjänande i Nygård, till sockenskomakare? gafs det enhälliga svar, att församlingen biföll deras begäran, emedan de bägge förena skicklighet i hvar sitt yrke med ett anständigt uppförande, och blefve således nämnde Nils Olsson och Olof Olofsson nu antagna till sockenhandtverkare, hvilka ega att vid skeende mantalsskrifvning såsom sådana anmäla sig och njuta försvar af socknen, så länge de gå socknemännen tillhanda med dugligt arbete samt uppföra sig sedigt och anständigt. In fidem N. S. Edlund Häggenås kyrkoarkiv, vol. K I:1, ej pag., ÖLA. Protokoll hållet vid allmän sockenstämma med Häggenås socken uti dess sockenstuga den 9:de januarii 1853. § 1 S.D. Till ödmjuk åtlydnad af Max. Ven. Consistorii befallning uti dess circulaire n:o 50 den 27 oct.
Och ändå har ni uppmuntrat mig, smålett emot mig, sett på mig, tills – tills – ni nära på lyckats att göra mig galen. Han hade sänkt tonen till en hviskning, en dof, förtviflad hviskning, der förebråelsen gled öfver i klagan. Berta undvek hans blick. Hon sträckte armarne fram öfver stolskarmen. »Jag ber er», hviskade hon bönfallande, afvärjande. »Jag ber er » Han grep båda hennes händer och såg henne in i ögonen. »Säg mig åtminstone, att det var någon gång. som ni älskade mig.» Den skälfvande lidelsen i stämman kom henne att bäfva. Hon såg upp med stora förskräckta ögon, så åter ned igen och skakade på hufvudet. »Nej», sade hon »jag har aldrig älskat er – icke en dag, icke en timme.» Han gick ett par steg tillbaka. Kom så åter fram bakom stolen och böjde sig ned öfver henne. »Farväl.» Det kom så doft, tillkämpadt. »Farväl. Hon såg upp till honom ett ögonblick – så som han stod öfver henne – detta hufvud, som var så nära, så nära, dessa flammande blå ögon – och det lilla hvita ärret, som glänste intill den röda läppen. Och ett ögonblick kände Berta en frestelse. Hennes nacke föll tungt tillbaka. Så reste hon sig upp i stolen. »Farväl», sade hon igen – högt, fast. Och »det» var förbi i detsamma – »det» – frestelsen från den man hon aldrig hade älskat. »Farväl.» Han bugade sig. Och med ögonen brännande fästa på henne gick han. Fram på våren reste Berta med sin far till en badort i Tyskland. Läkaren hade ordinerat det, och hon understödde sjelf lifligt förslaget. I sjelfva verket längtade hon efter ombyte af luft och vistelseort – ja, efter ombyte i det hela taget. De togo vägen genom vestra Tyskland – Berta ville först se Rhen – och kommo så till att uppehålla sig några dagar i Köln. Och der var det hon första gången träffade Nils Max. Nils Max – det namnet hade man på senare tiden hört ofta nog, namnet på den unge danske diktaren, som så »lät tala om sig».
Den sympatiska skildring af den hädangångna, vi här nedan meddela, har godhetsfullt stälts till vårt förfogande af en person, sjelf framstående o c h vidt erkänd på skolans o c h flere andra områden, h vilken i en lång följd af år såväl i gemensamt arbete som i ett personligt vänskapsumgänge stått den aflidna synnerligen nära. Regina Pallin, hvilken i tjugofem år på ett i allo utmärkt sätt skötte sin befattning såsom biträdande föreståndarinna vid Högre lärarinneseminariet i Stockholm, afled härstädes den 28 sistl. maj i en ålder af inemot 55 år. Hon var född på egendomen Rud i Kartstads landsförsamling den 8 sept. Föräldrarna v o r o landtbrukaren E. G. Pallin och dennes hustru, Märta Vestmark. på skolväsendet Hvad s o m närmast gifvit anledning att just nu meddela denna bild är af sorglig art, så långt gerna frånfället af en upphöjd o c h i det goda verkande personlighet kan vara det. Den 28 maj bragte en talrik krets af fränder, förmän, kamrater, vänner o c h öfver hela lanPrenumeration sker: I landsorten: å postanstalterna. I Stockholm: hos redaktionen, å Stadspostens hufvudkontor, i boklådorna samt &amp; tidningskontoren Sr * F ö r det ansvarsfulla värf, inom hvilket frö- ken Pallin utförde sin yppersta lifsgerning, hade hon haft tillfälle att förbereda sig dels genom skolstudier i Karlstad o c h Upsala, dels genom lärarinneverksamhel i enskilda familjer. Den bästa grundläggningen utgjordes dock af en innerlig gudsfruktan, hvartill o c k hörde ett ödmjukt o c h anspråks Idun utkommer I hufvudstaden hvarje helgfri fredag och kottar f8r ett qvartal endast I krona, postarvodet Inberäknadt. — löst sinne, vidare en redan från barndomen starkt framträdande rättskänsla i förening med sanningskärlek o c h pligttrohet, en snabb o c h säker uppfattning, ett på samma gång allvarligt och godmodigt lynne samt ömt deltagande i medmenniskors både sorg o c h glädje.
Genom det andra gåfvobrefvet skänkte hon en stor del af sin förmögenhet till en fond, som under namn af Lars Hiertas minne hade till ändamål att » fritt och oberoende verka för det mänskliga framåtskridandet och detta hufvudsakligen genom att framkalla oeh befordra sådana vetenskapliga upptäckter och uppfinningar, sociala förbättringar och frisinnade reformer, som kunna blifva tilll välsignelse för mänskligheten i allmänhet och särskildt för Sveriges folk ». Med hennes hemgift inköpte makarne en större press för Aftonbladet, och denna Fonden skulle hufvudsakligen verka genom tidning blef snart en makt, som bröt nya understöd för viktigare sociala och vetenskapbanor inom vårt politiska lif. Därjämte förliga frågors utredning, för uppfinningar och värfvade de allt mera ekonomiskt oberoende, upptäckter, för folkets uppfostran i en moraoch äfven därtill bidrogo i icke ringa mån lisk och frisinnad anda, för uppmuntran af makans offervilliga sparsamhet, flit och enkla allmännyttiga slöjder och näringar samt gevanor. nom aflöning för vissa år till utmärkte män Äfven under senare år, sedan Lars Hierta och kvinnor, hvilka kunna verka välsignelgenom sitt affärsgeni och sin omfattande inserikt inom vetenskapliga, sociala och indudustriella verksamhet samlat en större förstriella områden. förmögenhet, bibehölls enkelheten i lefnadssättet. Ty fru Hierta hade tidigt lärt att Tvänne af hennes döttrar utnämndes till spara och i stället bistå andra. Men gästständiga ledamöter i styrelsen för denna stif friheten var ock en regel i makarne Hiertas telse, ocb däri invaldes ytterligare fem män, hem, och detta blef allt mera en mötesplats som representerade den sociala och naturforför politikens, publicitetens, konstens, storslöjskande vetenskapen såväl som den praktiska dens och vetenskapens män, såsom Geijer, industrien och mekaniken. Denna styrelse, Wallin, baron Brinckman, Thomander, C. F. hvars första ordförande var rektor P. A. SilWsern, Richert, Carl Henrik Anckarsvärd, Thore jeström, uppgjorde med ledning af gåfvobrefT O P E L I U S. vet de stadgar, efter hvilka fonden skulle handhafvas. Ej långt därefter, d.
Alt sådant icke skall komma ali saknas, derest Staten är i tillfälle all erbjuda en skälig aflöning, tror Visit, kunna med säkerhet antagas.» Godkännas dessa skäl, skulle på samma grund hela Sveriges krigsmakt kunna afskedas; ty alla kostnader för densamma äro ju ©nödiga utgifter under fredstid, derest något annat för en krigshärs upställning vid inträffande krig icke erfordras än penningar. Vore det så; visserligen borde då, på sätt Utsk. föreslår, hvarje utgift för såväl landtsom sjö-makten i fredstid undvikas, för att under krig äga desto mera penningar att på dess förande använda. Men hvilken dårskap att tänka eller säga sådant. Den gamle Romerska maximum, si vis pacem, para hellum: »om du vill freden, så rusta dig till kriget», gäller ännu i hela sin kraft, och ve det folk som ej rättar sig derefter! Ehuru jag således anser dessa Utsk:s skäl vara alldeles ogiltiga, måste jag dock erkänna att i sakens nuv:de skick, då K. M. icke a flåt i t någon propos. i ämnet, samt då vederbörande myndigheter deruti icke blifvit hörde, hade jag ansett lämpligare att StatsUtsk. tillstyrkt ett anslag för undersökningar; men det förvånar mig, att Utsk. icke insett, huru vigtig, och riktig sjelfva saken är, och huru angeläget det är att åtgärder vidtagas, hvarigenom den Flotta vi äga eller få, må vid utbrott af ett krig kunna be sättas med sjövandt och skickligt manskap. Som vi alla veta, tages till båtsmän drängar och andre, som ofta aldrig varit till sjös, då de i Flottans rullor antecknas och bland hvilka mången aldrig vänjer sig vid eller blifver rätt duglig till sjötjenst. Af SjöOfficerare har jag hört detta förhållande mycket beklagas. Nu framträder en Flottans Officer och föreslår åtgärder, hvarigenom anledningen till denna klagan kan blifva undanröjd.