Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Liefveså godt som petriliceradt, då deremot, om det qvarstår under Bankens förvaltning, man kan hoppas att genom de upplys t are Bankåsigter, som hos dess styrelse böra kunna påräknas, förr eller sednare, genom nämnde styrelses framställningar till Rikets Ständer, se en ändamålsenlig förändring tillvägabringad. Inrättandet af en serskild Diskont-rörelse under Riksgälds-Kontoret skall ock i en framtid kunna förleda * Rikets Ständer att deruti förränta de behållningar, som i Riksgälds-Kontoret uppslå, under förevänning alt det sker endast på Riksdagarnas mellantid; men vid hvilkas återtagande till statsbehofven de låntagandes intresse säkerligen skall göra kraftigt motstånd. Det skall sålunda kunna inträffa alt Diskontrörelsens ständiga utvidgande, med eller utan afsigt, befordras genom folkets skatter, lag inkomst beräkning eller besparing på statsanslagen. Af fastighéts-låne-rörelsens öfverflyttande bör ej rimligen någon sådan olägenhet vara att befara, alldenstund man redan på förhand måste inse omöjligheten att kunna åter disponera hvad som i denna mera lästa låne-rörelse l}lifvit nedlagdt. B) Med åberopande af hvad Friherre Stjernstedt, rörande 10 punkten i Betänkandet yttrat, anser jag att det anslag som till belåning af vågförda metaller blifvit afsatt aldrig må till annan utlåning disponeras. C) Ehuru erkännande den svåra penninge-lörlägenhet, som för närvårånde hårdt trycker näringarne, anser jag likväl Bankens ställning ej lill - Bil. lill Banco-Utskottets Betänkande, N:o 29. 13 lata, utan fara för realisationens bestånd, att i denna moment utsträcka sedel-emission till det belopp, Utskottet föreslagit. Jag skulle derföre tro betalningen af Bankens skuld till Riksgälds-Kontoret, äfvensom för de af allmänheten gjorda upplåningar, ej böra ske genom utgifvande af nya sedlar, utan att den borde godtgöras genom försäljning af de obligationer, Riksgäldskontoret kommer att aflemna, till ett belopp, motsvarande nämnde skuld.
Nar 3 Stånd i dessa frågor kunna med Ständers rätt afgöra, återstår för Höglofl. Ridderskapet och Adeln icke något val imellan att bifalla eller afslä de inesurer som mäste blifva en oundviklig följd af hvad redan är afgjordt. När man vill bibehålla Riksgäldssedel' i omlopp, för hvilket många skäl tala, måste äfven tillses att deras Credit underhålles. Detta sker då hvar och en är förvissad att när sorn heldst kunna erhålla motsvarande Nu* Don 29 Juli f. hi, ’ *387 meraire Banco mot Riksgälds, efter den en gång fastställda skillnad af 50 ProCent. Så Snart någon rubbning häruti uppkommer, skola Riksgäldssedlarne strömma: in till , 5. RiksgäldsContoiret i mängd, oell när Contoiret då saknar tillgång ätt kumur.dem med Råneo inlösa, så följer klart,: att3 ^ sk©l$}j|it falla i värde. Hvad jag i dag hpftr äran,? Ig anföra, har skett för att Söka görä‘Fö.rhål-:f«c landet fattligt, och visa att seda» "Ståtsöt«f skottets afgifne finance-plan till dess:diuf• ; vudsakligaste delar blifvit förkastad, återstår endast för Ridderskapet och Adeln att äfven bifalla hvad BancoUtskottet hemställt, hvilket jag alltså tillstyrker, icke såsom enligt med min öfvertygelse om hvad sorn för Rikets väl i allmänhet och BancoVerkets i synnerhet, vid detta Riksmöte bort göras; och i hvilka delar jag ingalunda förändrat tänkesätt af hvad jag tillförne här yttrat; men jag tillstyrker bifall derföre att då något beslut mäste fattas, och sedan deg:ne Stånden med anledning af BancoUtskottets utlåtande afslagit hvad som kunde leda till ordning och säkerhet för Rikets penningeväsende samt BancoSedlarnes möjliga förbättring, återstår nu endast att bifalla motsatsen. Friherre Stael:
Hvad de i detta afseende kunna och vilja göra, kan ingen af oss förutse; men hvad vi kunna och böra göra, det vete vi. Det är nu församlade Ständers rätt att i detta ämne besluta, och det är deras pligt att fatta sådana beslut, att de må vinna kommande Ständers och tiders aktning och erkänsla; att afvikelsen derifrån skulle lända dem till förebråelse. Beträffande slutligen den af. Utskotten föreslagne grund för bestämmandet af BaneoSedelns silfvervärde; så är jag öfvertygåd att den skall gillas af en hvar, sorn inser att härvid nödvändigt bordt fästas afseende på närvarande förhållanden icke blott emellan Banken och dess borgenärer och gäldenärer, utan jemväl och synnerligast emellan enskildte fordringsägare och gäldskyldige; att desse förhållanden måste bedömmas efter deras allmännelighet och icke efter de få undantag, som möjligen sedan en tid af 20 år ännu återstå; och alt, fastän det efter bokstafven vore rätt att inlösa hvarje BancoSedelRiksdaler med En Riksdaler i silfver enligt 1664 års myntfot och 1776 års Sedelmynts-bestämning, sådant *.i Den 6 Julii f. m. 8? sjelfva verket vore elen hogsta orättvisa nästan utan undantag emot alla, som hafva penningeförbindelser att uppfylla, alla hvilkas egendomar äro för skuld intecknade, och till och med mot de fleste sednare inteckningshafvare, hvilka just derigenom skulle gå förlustige möjligheten att utbekomma sine fordringar.
Mauritz, ånyo på bordet BankoUtsk:s d. 15 dennes bordlagda mern. N:o 96, ang:de en gratifikation åt bankens vaktbetjening. Upplästes samt bordlädes, på begäran af Gr. Lagerbjelke, Gust., ett från Hederv. BondeSt. ankommet prot.utdr. af d. 16 dennes, innehållande inbjudning till MedSlånden, att med Bonde - 268 » Den 19 Augusti. St. sig förena uti det föreläggande för StatsUtsk., att inom 8 dagar efter erhållen del af BondeShs derom fattade beslut, till RiksStm inkomma med sitt utlåt., i anleda, af återremisserne från R. o. Ad. samt PresteSt. af Utsk:s utlät. N:o 242, ang:de beskattnings-väsendet samt uppbördsoch redogörelseverkets förenkling. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 9 om aftonen. In fidem protocolli, Albert Munck. Onsdagen den 23 Augusti 1848. Plenum kl. 1 e. m. Justerades 3 prot.utdr. för d. 19 dennes samt pleni-protm för d. 6 och 8 sisth Juli. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att Hr Lagerheim, Thure Johan Elias, anmält sig af tjensteärender vara nödsakad att aflägsna sig från riksdagen och derföre anhållit att, med bibehållande af sin riksdagsmannarätt, få frånträda sin plats i Riddarh.- Utsk.; hvilket bifölls. Jemte det Hr Landtm, sedermera tillkännagaf, att Hr Blomstedt, August, och Hr Adlersparre, Georg Axel, som varit ledamöter, den förre i Riddarh.- och den sednare i StatsUtsk., hade inlemnat sina poletter, samt att Gr.
Angående Bankens öfriga förhållanden till Staten, jemte hufvudgrunden för Bankens lånerörelse. I IO Den 26 J u n i i e. ra. N:o 4. Angående nödvändigheten af ej mindre åtskillige Grundlagsförändringar, än ock en förbättrad lagstiftning för Banken. Om några lämpliga ansedda stadganden för framtiden, i afseende på så väl första Enheten, som underafdelningarne, af det Metalliska Myntet i Silfver. Lades på bordet. Höglofl. Ridderskapet och Adelil åtskiljdes klockan en qvart till 11 om aftonen. In fidem Protocolli, O. J. Lagerheim. Tisdagen den 00 Junii 1829. Plenum klockan g Förmiddagen. Fortsattes pröfningen af RiddarhusUtskottets den 26 sistlidne Maji aflåtne, och den g dennes e. m. på bordet legde, Memorial, i anledning af RiddarhusDirectionens RiksdagsBerättelse, angående RiddarliusÄrenderne, samt verkställd granskning af samma Ärenders förvaltning sedan sista Riksdag m. m. \ t -• Den 3o Jun i i f. m. I I 1 l §• 7- * Att något serskilt arfvode af RiddarhusCassan under Riksdag icke vidare må ät RiddarhusKamereraren ansläs; men att bemcilte tjensteman må frän innevarande års början och allt framgent tillgodob er akna en tillökning uti sitt arfvode, vid fVadstena Adeliga JungfruStiftsCassan, utaf 66 R:dr 3a sk. Banco, samt vid Adeliga CadettScholcefonden af 33 R:dr 16 sk. B:co årligen. Hvad Utskottet sålunda hemställt, Lief af Ridderskapet och Adeln bifallit. §• 3.
Han uppsökte sina vackraste fraser, jonglerade med alla de klingande ord, s o m de store politiske tänkarne använda. Stundtals var hans språk finpoleradt som en akademikers, stundtals var det kraftigt som en Auvergnares och späckadt med uttryck ur nlqngue vcrte »; konstpauserna användes till att tömma glasen, och då han slutat o c h såg en beundrande skara skocka sig omkring hon o m, ropade han åt uppasserskan att sätta fram en ny omgång flaskor. Catherine beundrade Marcs talareförmåga, men hon genomskådade ihåligheten i hans föredrag; det var lånade tankar, upplockade fraser — hittegods från tidningar och politiska möten. — Då uppassserskan kom med flaskorna, sade h o n: » Det där behöfs icke, » och vändande sig till Tuleu bad hon h o n o m följa med sig hem. Tuleu skrattade ett kort, nervöst skratt, kastade hufvudet tillbaka o c h svarade med ett tillkonstladt lugn: » Nej, min goda Catherine, jag är för närvarande upptagen, som du ser. » De kringstående betraktade Catherine på ett utmanande sätt. Hon blef blossande röd och hennes ögon fingo ett hotande uttryck. Tuleu började darra, men tillfället att passera som den starkaste var för frestande att han icke skulle ge vika. Och med en öfcermodig blick på de kringstående sade han: » Du får allt vänta på mig till i morgon bittida, förr kommer jag nog inte bem. » » Åhjo, du skall allt komma hem innan dess, » svarade Cathéerine, och hennes starka stämma ljöd öfver sorlet. Hon knuffade undan de kringstående, böjde sig ned öfver mannen, och med en hastig röreiso lyfte hon upp honom på sina starka armar, som om han varit ett olydigt barn. Han sprattlade, skrek och väsnades, under det att åskådarne skrattade och kastade speglosor efler honom. Med armarne högt upplyftade bar Catherine sin börda genom hopen. Skratten tystnade o c h ett sorl af beundran följde henne genom den öppna dörren. Det var ett kraftprof som gästerna på » le pére » icke bjödos på alla dagar.
Det förflutna stod för henne så abnormt som skulle hon endast genom en lång pröfning kunna bli en verklig menniska. Pål hade i sin förbittring utslungat ord, hvilka hakat sig fast i hennes minne som med hvassa hullingar. Hon kände sig som den der går och döljer ett lyte, hvilket hvarje ögonblick kan skymta fram. Tiden gick sin lugna, jemna gång, det blef sommar och Börje föreslog att Marianne skulle bjuda någon af sina bröder ut till sig under ferierna. Men till hans förvåning svarade Marianne bestämdt nej. Hon hade blifvit skygg för de sina. Det var som om hennes nuvarande tillstånd inneburit en skam. Hennes familj märkte att hon drog sig undan, upptog det som kallsinnighet och brefven från båda sidor blefvo småningom allt sällsyntare och allt ljummare i tonen. Börje var belåtnare med sin verld än någonsin, och det enda bekymmer han kände brukade han formulera så här: »jag kan slå mig i backen på att vår Herre bara på kif låter det bli en tös, för det är stört omöjligt för mig att tänka på annat än en pojke.» Han anförtrodde dessutom Marianne att han var grufligt otålig; det här räckte ju en hel evighet. Han öfvertalade henne ofta att följa med ut på åkrar och ängar, hon började småningom finna ett nöje i att ströfva omkring så der, luften och rörelsen gjorde henne godt och hon blef friskare. Oaktadt hennes goda vilja att ålägga sig ett slags penitens och att försona det förflutna med en lång botgöring, var det som om det dag efter dag börjat spira inom henne en sund och kraftig lifsglädje, hvilken växte och utvecklade sig, henne sjelf till trots. Stundom måste hon ordentligt tvinga sig att tänka på det förflutna, så böjd var hon att glömma alltihop. Men en trygg och fullständig glömska ville det aldrig bli. En småsak kunde, när hon minst väntade det, komma och resa alla de gamla anklagelserna upp emot henne, och då var det som om äfven sjelfförebråelserna fått mera lifskraft än förut. Hon bar dem ej med resignation. Hon stred och våndades under dem, derför att de stodo som en skiljemur mellan henne och Börje. Den döda, loja likgiltigheten var borta. Börje hade hela sommaren rest till staden regelbundet två gånger i veckan.
Annars fins här ingenting att klacdra, allt att beundra, särdeles den för pagen så ypperligt karakteristiska lilla koloratursnärten på slutet med dess höga, glänsande staccati. Frk. K. tar sig dessutom aldrig så bra ut som i pagekostym och äfven hennes spel i den lilla rolen förtjenar beröm. Likas&amp; hr Ohlson, som af en mycket liten uppgift gör något ganska kostligt. Fru Charlotte Strandberg har testamenterat sin svärdotter ammans rol, der hon följaktligen går igen, endast litet längre och med större röst. Vare detta nog sagdt till fru Wilhelminas beröm, som förr hört till Julias » slägtingar » men nu som sagdt blifvit flickans amma. Om hr Lundquists gr ef ve Capulet är nu som förr naturligtvis idel loford att säga, skada är dock att grefven är så ge-digen att när den grefliga familjen kommer i dörren vid sin entré, pappa sjelf fyller hela ouverturen, Julia sedan klämmer sig fram och allrasist grefvinnan, en namnlös storhet, som emellertid såväl till utseende som skick utmärkt uppbär sin rang. Föröfrigt är blott att säga att erkepappa fortfarande färdas omkring i gul vattentät regnkappa in officiis, att hr Malmsjö som Paris excellent fyller sin plats d. v. s. egentligen sina ben. att den nya baletten var ganska täckelig, fast nog var det skada att författaren, vår store primo ballerino, hr Sjöblom, sjelf ej hoppade med. Tredje aktens l: sta tablå har vid senare representationer uteslutits, hvilket nästan är litet styggt mot fik. Klemming, som der var relativt mest lyckad, förutom i 5: e aktens böljan, som lyckades den unga damen underbart, förstås. I musikaliskt hänseende är denna uteslutning likväl lofvärd, särdeles som den stora qvartetten aldrig hos oss gifvits som den bort. Medgifvet att det är en olägenhet i denna opera att tempo larghetto så ofta herskar, undrar jag dock om man fär skynda på någon nummer så som hr Henneberg det gjorde. I madri-galen togs Julias » hvarför så ord förspilla? » för hastigt, äfvenså i akt II Romeos » Dröj qvar o ljufva tärna ».
C. Hr Lagerhjelm, Pehr: f anseende till det vigtiga ämne, som förevar under f. m., får jag vördsamt hemställa, om icke R. o. Ad. skulle finna det förtjena att genom en inbjudning till Borgareoch BondeStm söka vinna RiksStms gemensamma beslut i detta afseende. Gr. Frölich, David: Jag vill icke motsätta mig en inbjudning till BorgareSt., men jag anser det deremot alldeles olämpligt att göra någon inbjudning till BondeSt., som ännu icke har pröfvat saken. Jag anser det icke vara rätt att göra någon inbjudning, förrän man sett hvad Ståndet utan inbjudning beslutat, och först derefter tyckes det mig kunna vara skäl för en inbjudning. Hr af Si Ilen, Georg Axel, uppläste följande: Sedan R. o. Ad. nu kommit långt in på litt. C. i StatsUtskts utlåt. N:o 435 ang:de den s. k. extra-statsreglerm, tager jag mig friheten vördsamt anhålla alt, då fråga härefter förekommer om större summors användande för locala intressen, fästa uppmärksamhet på angelägenheten deraf, att så mycket möjligt är inskränka frikostigheten med Statens medel, och, om jag så får uttrycka mig, icke alltför handlöst nedkasta dem i hamnar, canaler och diken, kärr och måssar. Komma de väl dit en gång ; de resa sig aldrig derur; de ligga der och ropa efter mer: och en Svea canal t. ex. skulle måhända föda af sig ett nytt Sveaborg. Otvifvelaktig! bör, då fråga är om klokt användande af Statens tillgångar, det allmännas intresse äga företräde framför enskildes samt större eller mindre districts fördelar. Huru svårt dessutom är det icke för representanten, att rättvist pröfva och afgöra hvilketdera af de uppgifna anspråken äger mera skäl för sig, än det andra? Det allmännas nytta deremot ligger för honom mera klart och öppet.
Maji ifrån Hassela Församling, blifvit upplyst och styrkt, att alla från samtliga Stiften till Kyrkans uppbyggande influtna Stamboksoch Collectmedel , jemte derå upplupna räntor, till fullo kommit Församlingen till godo och blifvit för Kyrkans behof använde; och som AdvocatFiscalsEnihetet, efter erhållen del af berörde Protocoll, förklarat dess talan förfalla , enär föremålet derför, nemligen ersättning för medlen, jemte räntor, då vore vunnet; så hade Kongl. KarnrnarRätten funnit någon vidare åtgärd ej återstå med i Ifrågavarande mål, hvilket alitsa io JR, Si. Josf. Omb. Emb. Ben d. 4'AW. i$sS. ” komme att utur Diarierne bortregistreras; hvarom AdvocatFiscalsEmbetet medelst utgifvet ProtocollsUtdrag mig underrättat. Efter hvad uti min Embets-Berättelse finnes omförmäldt, hade jag i Februarii månad samma år hos Kongl. Maja anfort underdåniga besvär deröfver, att Kongl. Götha HofRätt, som på derom af AdvocatFiscalsEmbetet, efter min anmodan, utförd Action, pliktfällt Häradshöfdingen S. G. Lindeqvist till 33 R:dr 16 sk. för det han, vid Kinds HäradsRätt, ålagt Svante Andersson i Astorp att med tjuguåtta dagars fängelse vid vatten och bröd, eller med åtta dagar mer än Rag bjuder, umgälla förseelsen, att hafva förtegat hittegods'af 33 R:dr 24 sk. värde, dervid förgätit, att ej allenast höra bemälte Svante Andersson, utan hänvisat honom att efter befogenhet serskildt väcka påstående om upprättelse för det honom i nämnde måtto öfvergångna lidande, utan ock döma öfver Häradshöfdingen Lindeqvists ersättnings-skyldighet, att lill staten godtgöra de fångförtäringsniedel, hvilka under Svante Anderssons olagr liga hållande i häkte för honom utgått. Ofver dessa underdåniga besvär har jag erhållit Kongl.
Då af allt hvad jag både vid detta och närvarande tillfälle hört anföras, ingen från min förra, skiljagtig tanka kunnat mig beredas, anser jag mig ej heller stillatigande böra gifva en slags enskild helgd åt de grundsatser, som här blifvit framställde. Denna brytning mellan två rakt motsatta meningar, hvaraf den ena framträder i hela den medborgerliga glansen af en försvarare af Folkets rättigheter, och deremot den andra afmå. las, såsom viljande inkräkta på deras område, lemnar visserligen icke ett lika öppet tillfälle till mängdens bifall. Men ali så kallad popularitet, så väl, som allt sträfvande derefter, måste i våra dagar ge vika för den äfven stränga sanningens fordringar, ledande, ej att tillrycka sig ett flygtigt gny af beröm och ryktbarhet, men att, i en Nations sinne, fästa redbara begrepp, som lära den att utan öfverdrift njuta sin frihet, och derigenom med ännu större kraft kunna den försvara. Jag har redan, i ett föregående Plenum, förklarat, att jag trodde 107. §. RegeringsFormen böra 6å tolkas, som ConstitutionsUtskottet nu föreslagit} andra värde Ledamöter hade deremot en skiljagtig öfvertygelse; och icke dess mindre vädjades, £ båda sidor , till $:s 168 Den 23 Maji. ordalydelse. Denna ordtvist, vigtig genom dess inflytande på andan och helgden at" vårt Styrelse-sätt, borde ovedersägligen påkalla ett förtydligande af denna, på tväggehanda sätt, tolkade §. ; och ConstitutionsUtskottet har således haft tillräcklig anledning , att inkomma med ett förslag i detta ämne.
I sammanhang härmed och enär Teaterns iråkade skuld, i händelse Teatern fortfarande bibehölles, borde regleras, tillstyrkte Herr StatsSekreteraren, ibland annat och under vissa vilkor, att till ränta och kapitalafbetalning å nämnde återstående skuld måtte, utöfver 5000 R:dr, hvilka redan förut blifvit beviljade att årligen under viss tid utgå, ifrån och med 1838 af extra utgiftsmedlen i nåder anslås ytterligare 5000 R:dr årligen att, jemte de förut anvisade, fortfarande utgå intilldess hela skuldsumman till kapital och ränta vöre betald, hvilket borde vara verkstäldt inom tretton år; uti hvilket tillstyrkande H. E. Herr JustitieStatsMinistern Grefve Rosenblad och Herr StatsRådet Friherre Åkerhjelm instämde. Ärendet afgjordes ej vid detta tillfälle, utan förekom ytterligare den 13 December samma år, då förenämnde Herrar StatsRådsLedamöter jemte StatsRåden, H. E. Herr Grefve Löwenhjelm, Herr Grefve 'Hård, Herr Friherre von Schulzenheim och Herr Friherre Gyllenhaal voro närvarande. Herr StatsSekreteraren anmälde i underdånighet, hurusom Direktionen för Kongl. Maj:ts HofKapell och Spektakler, under förmälan, att Kongl.
Felet kan således äfven skrifvas på min räkning, men jag erkänner uppriktigt, att jag icke under de föreg:de riksdagarna tagit så nära del i några riksd.förhandlingar, och således ej heller i hvad bevilln.- författningen rörer, att jag på det förhållande, som nu är framstäldt, fästat någon uppmärksamhet. Jag har äfven, jag erkänner det lika uppriktigt, satt förtroende till åtskilliga i våra Bevilln.Utsk. varande ledamöter, hvilkas bildning bort vara en borgen för att Svenska språket begagnades i författningen, och icke uppenbara språkfel deri lemnades utan rättelse. Men då nu icke så skett, har jag ansett för en pligt, i följd af det embete jag nu innehar, att närmare följa bevilln.förordn. vid bevilin.frågornas behandling inom R. o. Ad., och har jag trott mig böra anmärka de fel emot språket, som jag funnit i författningen. Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolph: Jag har begärt ordet blott för att göra den anmärkn. emot Hr Printzenskölds redaction af denna §, att den sista delen deraf är något otydlig, då den innehåller, att den person, som i pastors ställe infinner sig vid mantalsskrifningen, skall meddela upplysningarna under lika ansvar som pastor. Jag tror deremot att det bör heta, alt han skall göra det på pastors ansvar, ty att säga det en annan person skall göra det under lika ansvar med pastor, tror jag vara ingenting värdt, emedan pastor ansvarar för sina förseelser vid mantalsskrifningen, såsom för embelsfel; men om han skickar i sitt ställe en annan, begår denne icke embetsfel , hvarför det bör blifva på pastors risk , om han begår något fel. Hr Printzensköld: Den anmärkn., som Hr Munck af Rosenschöld nu gjort vid mitt redactionsförslag, är i sanning så orimlig att jag knappast skulle anse den värd någon vederläggning. Jag bör blott erinra derom, att den, som har laga förfall att infinna sig vid en förrättning, den må vara hvilken som helst, han kan hvarken enl.
Män daneil dea 11 Ma j 1863. Plenum kl. 6 e. m. Upplästes ett af Gr. Lewenhaupt, Mauritz, inlemnadt memorial af l'ölj:de lydelse: Hos Högloft. R. o. Ad. anhåller undertecknad, i anledning af sjökommendering, att med bibehållande af min riksdagsmannarätt få afsäga mig min plats som suppleant uti Rikets Högh Ständers Särskilda Utsk. lör behandling af K. M:s Nåd. Propos. rörande antagande af ny Sjölag. Sedan R. o. Ad., uppå framställd propos., härtill lemnat sitt bifall, anmodade Hr Gr. o. Landtm. Ståndets Hrr Elektorer 234 Den 11 Maj e. m. att utse en ny suppleant i det Särskilda Utsk:t efter Gr. Lewenhaupt. Hr Lind af Hageby, Axel: Jag anser mig skyldig upplysa, alt Hr Rosenqvist erhållit pollett som hufvudman för egen ätt, och således finnér R. o Ad. att det på f. m. bordlagda yrkandet bör förfalla. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att då Hr Rosenqvist numera af Riddarh.-Utslot erhållit pollet såsom hufvudman för egen ätt, torde R. o. Ad. finna, alt elen utaf Hr Lind af Hageby i förmiddagens plenum väckta fråga om utlemnande af pollett till Hr Rosenqvist på grund af en utaf Kapitenen C. G. Palmstruch utgifven fullmakt vore förfallen och följaktligen borde från målslistan afiöras. Ropades ja. Fortsattes öfverläggningen rörande 11 :te punkten i StatsUtsk:ts Utlåt. Frih. von Schulzenheim: Med afseende på det ämne, som utgör föremålet för dagens öfverläggning, har jag endast att säga, att jag finner nödvändigt att, om möjligt, förenkla de olika påståenden, som äro framstälda. Då emellertid samtidigt härmed jag har tillfälle att ingå i svaromål på anmärkningar, som blifvit riktade mot mig, så vill jag göra det med några lä ord.