Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid förenade Utskottens tillstyrkande att Staten skulle öfvertaga utredningen af Filial - Di sconterne, samt någon del af Bankens hos desse Disconter redan egande fordringar, i och för Liqviderne uppoffras, äro Anmärkningar hos samt - Stats■ och Banko-Utskottens Betänkanden. lill lige Riks - Stånden gjorda, och hvarvid» i anseende till den sistnämnda omständigheten, hufvudsakligen blifvit åberopadt , att Rikets Höglofl. Ständer, emot 72 §. i Regerings-Formen, icke skola ega rättighet, att till sådane föremål disponera Bankens medel; I sammanhang hvarmed af flere Ledamöter jämväl, blifvit yrkadt, att Filial-Disconterne' borde öfverlämnäs åt deras eget öde och försättas uti ordentligt Concours-tillstånd. Till besvarande häraf, få Utskotten upprepa och ytterligare förklara, att, då Utskotten ansett sig böra tillstyrka, att Staten sku le träda imellan Disconternes Borgenärer och Gäldenärer, har sådant skett, icke för att uppräthålla Discont-Bolagen, utan för att genom denna, såsom enda utvägen, afböja de allmänna olyckor, sorn af Uisconternes iråkade obestånd i an* nät fall skulle uppkomma, och hvaribland den belägenhet, hvaruti Discont-Gäldenärerne skulle komma att försättas, i synnerhet hos förenade Utskotten kommit i betraktande. Det hade icke kunnat undfalla Utskottens uppmärksamhet, att, derest de på obestånd komne Filial-Disconterne skulle öfverlemnas åt deras eget öde och försättas uti ett ordentligt Concours-tillstånd, samt deras utestående Fordringar följakteligen genom Borgenärernes Ombud komma att indrifvas, någon skonsamhet mot Di scont-Gäldenärerne icke vore att förvänta. En värd Ledamot tyekes val anse någon sträng Gäldenärernes behandling vid en Concoursmässig utredning icke böra befaras, enär Discont-Borgenärernes egen fördel alltid skulle iix2 Statsoch BanJio-ZJtskottens Betankanden. påkalla varsamhet vid Fordringarnes utkräfvande.
Vi komma därför att, i likhet med hvad fallet är i utlandets förnämsta kvinnotidningar, från och med det nya året införa en serie porträttgrupper af våra ministerfruar, våra både främmande och egna diplomaters fruar, landshöfdingars och biskopars fruar m. fl. Af öfrigt nytt för den nya årgången vilja vi särskildt framhålla en serie skildringar under rubriken Lovisa Pettcrkvist på Stockholmsutställningen. Hvilken af våra läsarinnor känner ej Lovisa Petterkvist och hennes utomordentligt roliga skildringar » I Stockholm » och » Hemma i Jockmock »? lilla känna henne väl och längta att förnya bekantskapen. Då vi nu meddela, att det lyckats oss förmå henne att komma hit ned till den stora utställningen nästa år och att i Iduns spalter för dess läsarinnor skildra sina intryck från detta besök, taga vi för gifvet, att denna underrättelse öfverallt skall mottagas med den största tillfredsställelse. Dessa skildringar komma att inflyta i Idun under sommarmånaderna. Utställningen, som vi eljes noggrant skola följa, så vidt det angår inläggen af kvinnlig intelligens och kvinnligt arbete, har för öfrigt gifvit oss idén till en tldsfördrifsuppgift, för hvars riktiga lösande vi utfäst wm hufvudpris fri resa för två personer till utställningen fram och åter Jämte fritt logis och vivre under en vecka. Lösandet af denna uppgift, hvilken såvidt vi veta, är af ett alldeles nytt slag för vårt land, kräfver intet öfvermått af skarpsinne, blott en smula tålamod, hvadan alla Iduns prenumeranter, kunna hoppas finna den riktiga lösningen, som blott kan vara en enda. Tidsfördrifsuppgiften jämte de närmare bestämmelserna för densamma införas i första januarinumret. I romanbiblioteket ämna vi allt fortfarande bjuda på intressanta och nnderhållande romaner af framstående inoch utländska förf. Men därjämte hafva vi till omväxling under det nya året mellan ett par romaner tänkt inskjuta en hel diktsamling af ett slag eller en sammanställning, som förut ej utgifvits i vårt land. Kort före sin död fullbordade nämligen bibliotekarien fil.
Det är gifvet, att man kan säga samma sak vidlyftigt och säga den kort, men det sednare måtte väl ega företrädet, endast meningen förblifver orubbad. Hr von Hartmansdorff har deremot, till vinnande af större utförlighet, trott alt Exped.Utsk. skulle hafva tid att skrifva af de andra Ulskms Betänk. Det tror jag nog, ty det fordrar mycket mindre tid till att hell enkelt afskrifva, än alt utdraga innehållet af dem; men Utsk. har förmodat det utgöra en slags förtjenst att förkorta texten, om raan blott troget återgåfve meningen. Alt konseljens ledamöter skola noggrannt genomgå detaljerna af detta eller andra ärenden, som komma till K. M:ts afgörande, 344 Den 8 November. det har jag icke bestridt, men på det att tiden må räcka till för denna pröfning, tror jag R. St. och hvarje enskild vid sådane fal! icke böra gifva alltför stor vidlyftighet ät sina framställningar. Visserligen måste denna korthet ej användas på bekostnad af nödig fullständighet. Men kail väl detta sägas här vara fallet? Eller i hvad mån är någon vilseledande framställning här,gjord? Jag kan icke annat än vidhålla det påstående, att 1851 års skrifvelse innehåller just hvad om densamma verkligen här är nämndt, alt då valfrihet i afseende pä läroämnena inom skolan skall ega rum, denna valfrihet icke må förknappas till förfång för den klassiska bildningen; denna åsigt har äfvtjn Ekon.Ulsk. i sitt Betänk, vidhållit, då det sagt att såväl den humanistiska, som den reala bildningen, omsorgsfullt må vårdas. Dervid har Ekon.Ulsk. obestridligen, genom hela sin framställning, sökt bibehålla full parité emellan dessa tvänne slags läroämnen, och det är denna grundtanke, som jag tror hufvudsakligen bör uttryckas i skrifvelsen, så att man icke der införer en ordställning, som, efter min åsigt, och i följd afdelofvananförda, icke i Ekon.Utsk:ts Betänk, bör anses ega någon annan betydelse, än om der stått, att den ena af de ifrågavartde bildningsliuierna bör icke mindre omsorgsfullt vårdas än den andra.
"Fru Maria Johansdotter, min fränka, har bjudit mig till sig, hon ernar låta döpa sitt lilla barn i dag. Jag skulle gerna gå till henne, om så passar." "Jag måste sjelf gå ut i afton, och båda kunna ej vara borta, ifall fru Ebba skulle hithemtas under tiden." Vill du låta mig veta, hvilken tid du går ut?" "Åhja, kanske klockan omkring fyra." "Innan den tiden kunde jag mycket lätt vara hemma." Jörgens blick mulnade, han teg, men såg ond ut. Fru Margaretha sade ej heller något vidare, utan gick att sätta sig vid knyppeldynan och började reda sina trådar. En stund tego båda. Lisa inhemtade tofflorna. Slutligen trädde Jörgen dem på sig och sade med detsamma: "Jag ref i ons ett hål på min gröna rock, det behöfver lagas." Fru Margaretha gick för att hemta rocken. När hon återkom, framtog hon en korg, deri en mängd nystan förvarades. "Dessa passa ej i färgen", sade hon nästan vid sig sjelf. "Du köpte ju grönt silke häromdagen, såg jag", sade mannen. "Ja, det finnes här, men det är för ljust, det duger icke. Men jag vet att krämarn här midt öfver har att sälja silke, jag skall hastigt gå dit och välja något passligare." "Du tänker således icke foga dig efter min önskan, att du må stadna hemma", sade Jörgen, med sammanknipna, darrande läppar. "Jag förstod icke, att du hade något emot, det jag för ett ärende skulle på ett ögonblick gå tvärs öfver gatan, och det är ju till din rock, som silket behöfves", svarade fru Margaretha, som började känna tårar stiga opp i halsen. "Låt Lisa gå", svarade Jörgen bestämdt, med vredgad röst. Mycket ödmjukare, än man skulle ansett möjligt för fru Margarethas kantiga figur, svarade denna: "Jag fruktar Lisa icke förstår att välja." Att mannens vrede nu steg högt, såg hon på läpparnes darrning, men hade svårt att förstå, hvarmed hon så retat honom.
Stockholm den Junit 1809. Olok KosenstjernL. Remitterades til Bewillnings - Utffottet. Grefwe Illa. ml leon, ^xel, anmärkte, at mänga Soldat-Enkor och Hustrur äfwen more i belägenhet, at böra inbegripas under den af Hr KosenstjernL förstagne befrielsen, hwilken hemställan Herr Grefwen önskade mätte jämte den wärde Ledamotens Memorial til BewillningsUtskottet remitteras. Bifölls. Friherre 8tg.el von hollstein, Lbrlltr: Ouclv,^, hade inlemnat et Memorial, hwilket uplästes sä lydande: Dä nu mera de wigtigaste politiffa ärender, som kunnat komma under Riksens Ständers öfwer - 453 Dm 26 Iu!Li. öfwerläggning, äro til Konungens hoga wälbehag och efter dest önstan afgjordt; sä äterstäk nu at äfwen werkställa det hopp, allmänheten fattat om päföljdcn af Statshwälfuingcn, i:ämligen ordningens återställande innom Riket. Det är allmänt bekant, at det blinda förtroende förra Konungen skänkte ät wista Ämbetsmän är ormken til Hans och Rikets olycka. Den salsta lära, at folkets tillgifwenhet wvre en mindre wigtig omständighet; at man med enwäldets fpräk gjorde sig fruktad och ästadkom lydnad och undergiswenhct, har warit den grop man g^äftoch i hwilken man blifwit störtad Det torde således wara tid undanrödja de orsaker, som gifwit anledning til det stora mistnöje, som i senare arén förmärktes emot förra Regeringen; deribland kan man med skäl räkna det totala förfall af Lagens helgd, hwaröfwer allmän klagan höres. Det medgifwes wäl, at man egenteligen icke kan tillägga förra Konungen skulden härtill, ty man sinner, at sedan ban kommit i erfarenhet deraf, at orättwisa wid
Sedan Kongl. Majit, under den 27 Mars 1858, till reparation eller ombyggnad af flera, å den på Statens bekostnad inom Jemtlands län, melian Ostersund och Norska gränsen, anlagda så kallade Carl Johans vägen befintliga träbroar, beviljat nödigt auslag, att af den då sednast anvisade vägbyggnadsfonden utgå, anmälde Styrelsen för allmänna vägoch vattenbyggnader under den 17 Februari 1860 hos Kongl. Majit i underdånighet: att, oaktadt enligt den fastställda planen för berörda reparationsoch ombyggnadsarbeten beräknats endast 817 Riksdaler för erforderliga smärre lagningar och underhållsarbeten å de två broarne öfver Hjerpeström, öster om Undersåkers kyrka och öfver Bådsjösundet, vester om Åhre kyrka, hade likväl under den tid som förflutit sedan ofvanberörda plan uppgjordes, omförmälda två stora träbroar, till följd af vårflöden och isgång, lidit så betydliga skador, att, enligt ett af extra Adjutanten i norra vägoch vattenbyggnads-distriktet, Kapitenen E. T. F. Nordbeck, efter noggrann lokalbesigtning upprättadt kostnadsförslag, till fullständigt iståndsättande af ifrågavarande broar, skulle erfordras, för bron öfver Hjerpeström, inberäknadt anläggandet derstädes till framtida skydd för bropelarne, af tre isbrytare af sten, 12,535 Riksdaler, samt för bron öfver Bådsjösundet, inberäknadt anläggning af en dylik isbrytare, 8.840 Riksdaler, eller tillsammans 21,375 Riksdaler utöfver de smärre underhållskostnader, som i förutnämnda förslag beräknats; och hemställde Styrelsen vid sådant förhållande, ätt sistnämnda summa måtte af Kongl. Majit i nåder anvisas, i ändamål att berörda två broar, på hvilkas bestånd trafikens fortgång genom Jemtland till Norrige vore beroende, måtte med görligaste första kunna iståndsättas. Då dessa, till allmänt underhåll icke indelade, utan genom Styrelsens för allmänna vägoch vattenbyggnader försorg samt på Statens bekostnad vidmagthållna broar, genom de Kongl. Majus Nåd.
Man må icke förebära, att beloppet är så ringa, att det icke kan till frestelse föranleda, ty ofta förnyade, frambringas ett belopp, som icke är af likgiltig storlek. Till minskande af detta förhållande och med afseende på den högre lösen för l:sta och 2:dra arken, som torde få antagas snarast bidraga till hvad som blifvit anmärkt, tager jag mig frihet vördsamt få föreslå att den stadgade högre Expeditions-Iösen för f.-sta och 2:dra arken, måtte allenast en gång få beräknas uti hvarje mål, ehvad detsamma må förekomma vid ett eller flere ting å landet, vid en eller flere rättegångsdagar i stad. Skulle man anse, att domrarnes inkomst eller aflöning betydligt eller obehörigt härigenom förminskas, så borde man hoppas att, för ett så önskvärdt ändamål som rättegångstidens förminskande, medel kunde utfinnas till deras lämpliga vedergällning. Om remiss till vederb. Utskott anhålles. Remitterades till Allm. Besv-. o. Ekon.Utskrt. Erih. Silfverschjöld, Carl Otto, upläste en så lydande motion: Ehuru bränvinet är ett ondt, så alldenstund det dock ännn är ett nödvändigt ondt, och dess tillverkning tillskyndar Statsverket en betydlig inkomst, som väl behöfves, måste man, om ej helt och hållet blunda, åtminstone något tillsluta sina ögon för dess skadliga inflytande; men på det man ej, uti sin ifver att rikta Statsverket, skall kunna göra detta alltför mycket på bekostnad af Svenska folkets moralitet och helsa, och då man äfven bör unna sina grannar godt, samt för att ej sjelfva helt och hållet dränkas uti den möjligen blifvande stora bran vinsfloden, så får jag, som ett medel deremot vördsammast motionera, det E. nu församl.
Majit redan föreslagit aflöning ät en särskild Expeditions-sekreterare, som skulle hafva till åliggande att med sorgfällig uppmärksamhet följa alla frågor, som rörde allmänna uppfostran och undervisningen eller dermed egde sammanhang, samt för Departements-chefen föreslå de åtgärder, som i dessa afseenden ansåges behöfliga och gagneliga; att utarbeta de förslag och utlåtanden i dithörande ämnen, hvarom han af Departements-chefen erhölle uppdrag; samt att, efter derom af bemälde Chef erhållen befallning, verkställa inspektionsresor till läroverken, för att om deras tillstånd och de vid dem följda undervisningsmethoder m. m. afgifva redogörelse. För sä vidt alltså med förslaget om det särskilda cmbetsverket, eller Ecklesiastik-kollegium, åsyftades att bereda en noggrann tillsyn ä undervisningsväsendet och en pä sakkännedom grunBih. till B. St. Brot. 1862 & 1863. 8 Sami. 15 Hå/t. 2 10 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande j\t> 67. dad utredning af dithörande ärenden, ansågs behofvet af berörde rnellaninstans kunna blifva, genom bifall till Kongl. Maj:ts förslag, afhjelpt. Om dessa skäl till afböjande af ifrågavarande ånyo upplifvade förslag redan tillförene för Rikets Ständer egt giltighet, så synas nuvarande förhållanden ännu mera egnade att befästa öfvertygelsen om det föga ändamålsenliga i ett sådant förslag, Andamålet .med inrättandet af ett central-förvaltningsverk för ecklesiastikärendena, d. v. s. de ärenden, som tillhöra nuvarande Ecklesiastik-departement, var, då förslaget lyckades vinna Rikets Ständers uppmärksamhet, att dels i denna förvaltningsgren vinna nödig enhet, jemte kontroll och tillsyn, dels ock att bereda Departements-chefen erforderligt biträde vid utredandet af dessa ärenden.
Sedan Herr General-Adjutanten Friherre Cederström öfver denna jäfs fråga blifvit hörd, och förklarat sig för egen del ej hafva att erinra emot någon af Riks-Rättens Ledamöter, fattade och afsade Riks-Rätten deröfver det beslut, att efter granskning och öfvervägande af hvad ej mindre Regeringsformen, än de särskildta för Förvaltningen af Sjö-ärenderne och Stats-Contoiret utfärdade Instructioner innehålla, äfvensom med anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Bref den 5 Maji 1818, deruti Kongl, Maj;t i Nåder förklarat Herr General - Amiralen Friherre von Stedink, i egenskap af Ordförande i Förvaltningen af Sjö-ärenderne, tillhöra RiksRätten j funno Riks-Rätten det af mig emot bemälde Friherre samt Amiralitets-KammärRådet Carlberg och Stats-Commissarien Haak anförde jäf ej kunna bifallas. Öfver mitt derefter föredragne Anmärknings-memorial, hvilket till Herr GeneralAdjutanten Friherre Cederström blifvit aflemnadt, har Herr Friherren sig förklarat och anfört, att enligt 7 §. af Regeringsformen äro från föredragning i Stats-Rådet undantagne Commando-mål, eller sådane, som Revisorers Berättelse. 987 Konungen i egenskap af Högste Befälhafvare öfver Krigsmagten till Lands och Sjös omedelbarligen besörjer;» och då föranstaltandet af Kust-Bevakningen genom en del af Flottans beväpnade Fartyg samt nödiga anordningar i afseende på Chefernes förhållande tillhörer Konungen, stöde det i Hans höga rätt, att utom Stats-Rådet befalla General-Adjutanten att projectera och inför sig föredraga Instructionen, lika klar och gifven, sorn Herr General-Adjutantens underdåniga pligt, att denna befallning åtlyda.
När då hvar man till dig dragen är, såsom du begärar, så blifver allt folket i frid. Detta tycktes Absalom vara godt, och allom äldstom i Israel. Men Absalom sade: Käre, låt oss ock kalla Husai den Architen, och höra hvad han säger derom. Och då Husai kom in till Absalom, sade Absalom till honom: Sådant hafver Achitophel sagt; säg du, skole vi göra så, eller ej? Då sade Husai till Absalom: Det är intet godt råd, som Achitophel i denna gången gifvit hafver. Och Husai sade ytterligare: Du känner väl din fader, och hans män, att de äro starke och illsinnade såsom en björn, hvilkom ungarna äro ifråtagne i markene. Dertill är din fader en stridsman, och varder sig intet försummandes med folkena. Si, han hafver tilläfventyrs nu förvarat sig någorstäds i en kulo, eller annorstäds. Om det nu skedde, att det ginge icke väl i första gången, och uppkomme ett rykte, och sades: Det är skedt en slagtning på det folk, som Absalom efterföljer, Så varder hvar och en förtviflad, den dock eljest dugelig är, och hafver ett hjerta såsom ett lejon; ty hela Israel vet, att din fader är stark, och dugelige män de som när honom äro. Men det råder jag, att du församlar dig hela Israel, ifrå Dan intill BerSeba, många såsom sanden i hafvet; och din person drage ibland dem; Så vilje vi öfverfalla honom på hvad rum vi finne honom, och vilje komma öfver honom, såsom daggen faller på jordena, att vi icke låte blifva en qvar, af honom och alla hans män. Om han församlar sig in uti någon stad, så skall hela Israel kasta linor kringom samma stad, och rycka honom i strömmen, att der skall icke finnas en sten igen af. Då sade Absalom, och hvar och en i Israel: Husai den Architens råd är bättre, än Achitophels råd.
Första bevärings-klassen blifver dock fortfarande som hittills inmönstrad, och dervid införd uti för ändamålet uprättade milor samt fördelad i fastställd proportion på stående luirens inom lånet förlagde olika vapen, med tillkännagifvande för hvar och en särskildt, hvilket vapen, brigad, bataljon, kompani (squadron, batteri), han vid upbåd lill tjenstgöring kommer att tillhöra, eller om han endast tillhör den disponibla kategorien. Under fredstid äro såvål krigs-reservens rusthållare, som extra rotehållare befriade från hästhållnings-skyldighet; de förre emot öfverenskommen och stadgad vakans-afgift: de sednare utan all slags afgift. / och för krig inträder först allmänna beväringsmanskapets tjenstgöringsskyldighet, men då lika för alla 5 klasserna, och hvilka böra utgå i den ordning och lill det antal, Konungen inom hvarje län nödigt pröfvar. Så länge upbåd till tjenstgöring fortgår, åtnjuter bevärinsmanskapet enahanda förmåner till aflöning, underhåll och beklädnad, som den stående hären. I och för krig åligger äfven krigs-reservens rusthållare och extra rotehållare att vid anfordran anskaffa och aflemna, de förre en godkänd tjenstehäst, de sednare en dylik trosshäst. Under krig är så stor del af krigs-reservens manskap och rusthåll s-hästar afsedd, att iuförlifvas med den stående hären, som erfordras c): vid Infanteriet, för utgörandet af 2:dra ledet c)\ vid Kavalleriets dragoner, för utgörandet af de s. k. tvåorna, eller afmarchernas mittelmän c); vid Artilleriet, för utgörandet af en fullständig service och anspann till fot-batterierne samt kuskar och anspann till samtlige batteriernas parke;) vid Ingeniör-kompaniet, för upbringandet af nummerären lill dess tredubbla antal c).
Kungörelsen den 9 December 1812 utstakade PraBscriptionstid. 7:0 Medel till befordrande af större sundhet i Städerna. 8:0 Anslag till understöd för Calscrona Stads fattigvårds och Arbetshus inrättning; Och blefvo alla dessa Betänkanden af Borgare-Ståndet bifallna. Ut Supra. Ex Protocollo Carl Magn. Robsahm. S. D. Biföllos Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottets dels den 16 och dels deri 39 Maj på bordet lagda och nu åter föredragna Betänkanden : 1:0 Af den 9 Maj, om en Fyrbåks inrättande på ön Gottlands östra kust. 2:0 Af deri 3 Maj, förande ändring uti hvad Eörfatttningarne om Hemmansklyfning nu stadga. 3:0 Den 3 Juni. 3-.o Af den 24 Maj, i anledning af förslag att1 Garnisons Regementerna matte af vissa Districter, Härader eller Socknar, få directe uppbära Uönings-Spannmalen iri. m. oell 4:0 af den 24 Maj, i anledning af väckt fråga om samlande af fond till underhållandet af vintervägen emellan Elfvedalen öfver Särna till Norriges Rå. Ut Supra. Ex Protoco-llo Carl Magn. Robsahm.. S. D. -Borgareståndet, som gillat och antagit Höglofl. Stats-Utsk-ottets' Betänkande af den.
Då likväl de ifrågavande ätternas genealogier uplaga ej mindre hufvudman än åtskilliga ättemän, för hvilka fullständig ätteledning blifvit företedd, samt således hinder att representera dessa ätter icke möter; men den ofullständighet, som föranledt deras angifvande såsom inkompletta, består deruti att å dem äfven finnas antecknade personer af sä helt och hållet okänd älteledning, att icke kan bedömas, eller någon af sidogrenarne, har Direktm väl funnit för sig omöjligt att verkställa berörde klassindelning; men dock, till undanrödjande af den förvillelse, hvartill de förra kungörelserna kunnat gifva anledn., uti sin sednaste kungörelse i ämnet förenklat redaktionen samt uteslutit det tillkännagifvande om hvad till en komplett genealogi erfordras, hvaraf man måhända dragit den orikliga slutsats, alt så snart någon af de deri äskade upgifter saknades, ätten ej kunde representeras. Utsk. hemställer: Alt denna Direktms åtgärd må-af fl. R. o. Ad. godkännas, så att, äfven för framtiden, redaktionen af den ifrågavande kungörelsen om komplettering af ätternas stamtaflor må erhålla samma lydelse, som den sednast utfärdade. § 4. Uti denna § har Direkt, omförmält att, sedan Direkt, i Nov. månad 1850 afgaf sin förra Riksdagsberättelse, 2 Friherrliga och 8 Adliga ätter utslocknat, hvarjemte från de lefvandes antal blifvit afförde 5 Adliga ätter, å hvilkas stamtaflor icke någon mansperson finnes uptagen såsom född under de sistförflutna 100 åren. Den 25 Februari f. m. 345 Antalet af nu lefvande introducerade ätter, som i sista Riksdagsberättelsen beräknades till 1,061, kan således nu antagas utgöra 75 Grefvar, 186 Friherrar och 785 Riddersoch Adelsmän, tillsammans 1,046. § 5.
Detta öfverensstämde ock med andra upplysta länders lagstiftningar, och vore jemväl, efter motionärens åsigt, det enda rätta; men som, på sätt nämndt är, en motsatt åsigt gjort sig inom lagskipningen gällande, bär Herr Schwan föreslagit, det måtte, genom en författning, stadgas: watt, i fall en förbindelse, för hvilken löftesman iklädt sig ansvarighet, såsom för egen skuld, genom borgenärs försummelse eller vållande emot gäldenären förlorat sin gällande kraft, äfven löftesmannen är ifrån all ansvarighet för sådan förbindelse fri». Då Lag-Utskottet, hvars yttrande öfver denna motion blifvit infordrad!, sökt göra. sig reda för de förhållanden, hvilka i motionen af.ses, har Utskottets 6 Lag-L'(skoltcts Betänkande, A.o M. uppmärksamhet i första rummet fästats vid det fall, att en borgenär försummar att bevaka sin fordran i gäldenärs konkurs, men, det oansedt, häller sig till den, hvilken borgat för den fordran såsom för egen skuld. Och detta förhållande synes ock vara det, som isynnerhet gifvit anledning till förslaget. I detta fall hafva nemligen doinstolarne i allmänhet ansett borgenärs berörde underlåtenhet ej förringa hans rätt emot löftesmannen, utan ålagt denne att uppfylla sin borgensförbindelse, derest borgenären i öfrigt iakttagit hvad honom ålegat för bevarande af sin omförmälte rätt; och denna uppfattning af gällande lagstiftning torde ej kunna stämplas såsom oriktig. Enligt 10 Kap. 9 § Handels-Balken, eger borgernär utsöka sin fordran hos den som borgat för densamma såsom för egen skuld, utan att förut vända sig till gäldenären. Löftesmannen betraktas nemligen lika med gäldenären; och genom sin förbindelse har han jemväl gjort gulden till sin egen eller rättare för densamma sig med gäldenären solidariskt förbundit. Skulle emedlertid borgenärs rätt bero på föregången bevakning i gäldenärs konkurs, så förfölle denna förbindelsens egenskap, sådan den i vår lag är erkänd och med ordalydelsen eller sjelfva aftalet öfverensstämmer. Till en dylik förändring i gällande lagstiftning torde dock skäl ej förefinnas.