Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr von Hohenhausen, Mich. Silvius: Om man å en sida är nöjd med den propos., Frih. Boye anvisat, får jag å en annan sida begära till contra-propos., att hvar och en af de 7 ifrågastäflda punkterna må särskildt föredragas och afgöras. Hr Lefren: Jag har begärt ordet för att förklara, det jag afstår alt tala. Detta är ett ämne, sorn nu synes vara på tiden att väcka. Frih. Boye: Derigenom, att Hrr Dalmanoch v. Troil ömsom hållit sig vid saken och ömsom vid formen, hafva de verkat ofördelaktigt för den sednare, hvarom nu egentligen är fråga. Den gäller: Skola vi nu i en punkt afgöra, hvad betänk, afliandlar i sju? Härvid behöfver man icke bry sig örn, hvad punkterna innehålla, och ingens mening blir Undertryckt. Men för att komma till ett slut, vänder jag mig till Frih. Ehrenborgh och Gr. Frölich med den fråga, örn de icke, för att hjelpa oss ur den förlägenhet, hvari Ståndet och måhända äfven dess Landtm, sig befinna, skulle vilja tjena oss med att återtaga deras motion. Då vore åtminstone principen sauverad. Jag liänskjuter till dem sjelfva, om de icke skulle behaga begifva sig till detta vackra mål. Jag ser icke, jag kan icke fatta, huru man väl skulle kunna hindra Frih. Ehrenborgh att få sitt förslag under pröfning. Man säger, att ett beslut är fattadt, som hindrar det; mern förslaget var aldrig väckt, då detta beslut gais, och jag förmodar icke, att man kan vilja på förhand nedtrycka en fråga, innan den ännu blifvit väckt. Jag är säker, att vår Landtm, ganska väl känner grundlagen; men för dem af Ståndet, som händelsevis icke skulle erinra sig stadgandet i detta afseende, ber jag att utur 54 § Riksd.- Ordn. få uppläsa följande: ”Då propos., till fattande af ett
B:ko. Vid Erikssund och Stäket, i den uppgrundade segelleden emellan Stockholm och Upsala, äro, sistlidet och innevarande år, med ett statsanslag af 8,000 R:dr och enskildt tillskott af de trafikerande, stort 5,700 R:dr Etko, uppmuddring och förbättringar verkställda, så att de roed skäl öfverklagade svårigheterna för fartygs fortkomst på dessa ställen äro, för det närvarande, undanröjda. Under ifrågavarande tidrymd äro ock al Allmogen och andra enskilde jordbrukare inalles 10,015 dagsverken, till underdånig åtlydnad al Eders Kongl. Maj:ts nådiga Kungörelse den 28 December 1822, under Kronobetjeningens tillsyn, använde på åars och mindre vattendrags rensning och uppmuddring. Ny-odlingar hafva årligen fortgålt lill en icke bestämdt känd, men visserligen ej obetydlig, jordvidd, och en stor mängd af trädplanteringar har årligen blifvit anmäld och af Landthushållningssäliskapet belönad, så att landets naturliga beskaffenhet kan, med fullt skäl, sägas vara under dessa år förbättrad. Folkmängden uppgick vid 1842 års slut enligt Mantalslängderna lill 84,968 personer; deraf vora §. 2. Invånare - Mantalsskrifne: Mankön Mantals/ria: 3 Vid 1837 års utgång var befolkningen enligt Mantalslängden^ 84,280. Den har således under detta qvinqvennium tillväxt med 688 personer. Invånarnes lynne är allvarsamt och, så väl genom den omgifvande naturens inflytelse, som genom barndomsvanor och uppfostran, slämdt emot ansträngd omtanka och jemn verksamhet. — Det bör dock anmärkas, att i de trakter, som ega skog, är folket mera ihärdigt och arbetsamt, än på det bördiga slättlandet. För binäringar och slöjder saknas båg, hvaremot åkerbruket och körslor under vintern upptaga den mesta tiden. •— Bristande laglydnad kan icke i allmänhet med skäl öfverklagas; likväl äro smärre ljufnader icke ovanliga inom den obildade folkklassen.
Om detta förslags ändamålsen lighet kan icke gifvas mer än en mening: men i afseende på dess utförbarhet kan jag icke finna mig i de invändningar som blifvit gjorda, ty om det kommer att bero pä antingen ett arbelslörelag skall räknas till större eller mindre, sä är saken lätt hjelpt. Man kan ju nemi. bestämma ett visst antal arbetare, som skola deltaga i arbetet, för alt det skall kunna kallas för eli arbete af större omfång, och då lärer ingen mannamån komma i fråga. Skulle någonting kunna lägga hinder i vägen för förslagets utförbarhet, så vore det väl snarare den i vår lid så mycket öfverklagade prestbristen: men i detta afseende tror jag icke eller någonting är att helara. Om en arbetarecorps af större omfång skall hafva eu särskild själasörjare, måste han naturligtvis blifva försvarligare allönad, och aflöningen blir troligen högre än vid mången komministratur eller adjunktur ä landet, och då torde det icke heller komma att saknas sökande. Man vet t. ex., för alt icke tala om Regemenlsoch Balaljonspredikants-sysslorna, huru i släderne ock alltid finnes ett tillräckligt antal sökande. Dessutom kan ju hända att det ställe der jernvägen anlägges eller der gudstjenst skall hållas, är i grannskapet af en stad, der alltid själasörjare eller prestvigd person finnes, som skulle kunna åtaga sig ali sköta denna församling, hvilken naturligtvis alltid till sin omfattning biifver mindre än de flesta församlingar fi landet, kitt annat sätt att afhjelpa saken vore att updraga religionsvården ät personer, hvilka egentligen icke tillhöra PresteSt., men då måste en särskild författn. stadgas så att de blifva underkastade någon kontroll af Consistorium eller någon annan auktoritet, på det icke något annat ändamål än det åsyftade mätte vinnas. Emellertid anser jag på anförde skäl icke riå gol hinder möta detta i alla afseenden nyttiga och välkomna förslag. Hr Printzensköld: För den som icke har till särdeles föremål för sin verksamhet alt tillämpa författmr, kan det visserligen vara ganska lätt att säga, det ingen svårighet upstår vid att hvarken stifta författmr oller alt. bringa dem i verkställighet.
Mälaren anställda jemförelse mellan den större eller mindre längden al de utaf Kommilléen föreslagna statsbanor. Medelst vestra stambanans ledning från Stockholm genom Södermanland, kommer den alt derstädes upptaga den från södra orterna kommande stambanan, hvilken sednare bana inom nämnde provins fördelar sig åt motsatta håll, nemligen mot öster åt hufvudstaden och mot vester åt Nerike samt fortgår i en sträckning af mer än 18 mil i samma linea sorn förstnämnde bana. Skulle deremot vestra stambanan anläggas norr om och i närheten af Mälaren, komme genom denna bana hvarken behofvet af jernvägs-förbindelser mellan de norra provinserna och hufvudsladen samt dessa provinser och rikets medlersta och vestra delar att i någon väsendtlig mån förminskas, eller de särskilda bibanorna mellan bergslagerna och: Mälarens hamnplatser att blifva mera umbärliga. En sådan efter norra stranden al nyssnämnde sjö anlagd bana kan ingalunda uppfylla de norr om denna sjö belägna provinsers skäliga anspråk pä de för deras godsoch person-trafik nödvändiga jeruvägarnes anläggning i den enda för rörelsen inom Dalarne och Westmanland naturliga riktningen, eller Irån norr och nordvest mot söder. Frågor om stals-bidrag för bibanors anläggande just i Stats-Uts/iottets Utlåtande N:o 62. 39 samma riktning, eller längs efter Hedströmmen lill Köping oell ända frän sjön Siljan i Dalarne lill Westerås, hafva också blifvit väckta under både innevarande och sednaste riksdagar. Härigenom torde allmänna meningen i fråga om denna koinmunikations-väsendels hufvudsakliga riktning inom nämnde provinser alltså kunna anses ådagalagd; och Utskottet är öfvertygadt, alt ett efter rörelsens behof ordnadi jernvägs-svstem för de norr 0111 Mälaren belägna landskaperna icke kan på eli ändamålsenligt sätt åstadkommas med begagnande af en stambana, som, genomgående landet nära Mälaren, egentligen blott förenar der belägna mindre städer, helst dessa städers rörelse från åldriga tider hufvudsakligen uppehållits genom en varuforsling, som verkställes dels från och till de norr 0111 samma släder liggande orter och dels sjöledes till Stockholm samt andra släder och orter vid eller omkring Mälaren.
Sprengtporten föreslagit, behagade först i ett sammanhang företaga de af Utsk. föreslagna 12, 13, 14 och 15 §§ i Riksd.Ordn., lemnade R. o. Ad. härtill sitt bifall. 174 Den 27 Maj f. m. Sedan nu dessa §§ blifvit upläste, yttrade Frih. Raab: Då vi nu åter gå att öfverlägga om den fråga, som omfattar samhällets dyrbaraste angelägenhet, kan jag icke annat än lifligt och varmt önska, att vi måtte lyckas i våra bemödanden att till fäderneslandets båtnad lösa densamma. Vi kunna icke förneka, att ju tiden skyndar, och att fäderneslandet fordrar en snar lösning af frågan, ty Mine Hrr! den stiltje, hvari vi oss befinna, utgör icke det helsosamma lugn, hvarunder samhället frodas och förkofras, tvertom skulle jag tro, att den snarare kan anses såsom ett töcken, hvars tryckande atmospher hotar alt qväfva samhälleis dyrbaraste vext, nemi. fosterlandskänslan, och på samma gång beröfva oss dennas dvrbaraste frukt: utvecklingen af nationens andliga och materiela krafter. Likasom inom familjen kärleken till föräldrar och syskon vill förkolna, om icke lika barn dela lika rätt, så försvagas äfven inom samhället fosterlandskänslan, om icke samhället lika huldrikt omfattar alla sina medlemmar och rättvist dem emellan skiftar rättigheterna. Att den dyrbaraste af alla rättigheter inom samhället är den, att deltaga i stiftandet af samhällets lagar och i besluten om dess beskattning, eller med andra ord att deltaga i representationen, kan väl svårligen förnekas, men huru har den blifvit skiftad? Jag vill icke ingå i en närmare analys af våra Stånd, hvilka fått denna rättighet sig monopoliserad. I fråga om vårt eget Stånd har en frägdad talare, den J ären vane att med förtroende afhöra, och hvars omdömen alltid ulöfvat ett stort inflytande på edra beslut, ådagalagt, att, ehuru vårt Stånd inom sig eger så mångå utmärkta män, detsamma likväl såsom Stånd, med sin sjelfskrifna representationsrätt, eger allt för stora brister, för alt numera utgöra en lämplig del af representationen.
IV.-o 27» lism och skråsinne; men samhälls-känslan Ljuder mig att frimodigt tillkännagifva mina åsigter, och således aktar jag ej livad småsinnet härom tänker eller yttrar. Det är utan allt tvifvel, att en aftynande handel icke endast verkar till Stäf demas utan äfven till Landets vanmagt, samt att handelns trefnad medförer lif åt Landtmanna-näringarna, äfvensom alt Fabriksidkaren och Handtverkaren för sitt välstånd Lero af Handelns förkofran. Jag är likväl ej af den mening, att. Bevillnings-Utskottets nu afgifna Betänkande skall härtill blifva bidragande, och det synes mig högst vådligt, att gå tillväga på så radicalt sätt, som Utskottet föreslagit; ty Stads-manna-näringarna skola derigenom förintas, och följaktligen Landtmannens bopp om välstånd undergräfvas. Utaf Kongl. Majrts Nådiga Skrifvelse lill Rikets Ständer, angående Förslag till förnyad Taxa för Tull-afgifterna å inkommande och utgående varor, af den i3 sistl. Febr., inhemtas: ”att med Tull-Taxors upprättande åsyftas det dubbla ändamålet, nemi. att ^förskaffa Staten en betydlig, lätt utgåenkle , inkomst, och att åt inhemska JVärin”gar bereda det skydd emot utländsk med”täjlarij som de i större eller mindre nion behöfva: Bil. till Bevillniiigs-Htskoltets Bet. JV.-o if. 12g behöfva: att omsorgen i förra hänseendet ”inskränker sig dertill, att, i förhållande till ”varans värde och serskilda beskaffenhet, ”bestämma afgifterna så, att de icke fresta ”till olofliga Handels-företag, fördyra de för ”inhemska tillverkningar erforderliga främjande Rå-ämnen, eller försvåra inhemska ”produeters afsättning på utrikes orter; att ”Kongl.
Gottland, sorn äger 41,70© personers mindre folkmängd och dessutom en nära hälften mindre areal än Halland, har redan Statsanslag för stne Provincial-Läkare. Äfven Götheborgs och Bohus Län äger tvenne, oagtadt dess betydligt mindre areala om< råde än Halland. För öfrigt äger Halland icke inom sig något stationeradt Regemente, hvars LäkareCorps kan gagna orten och saknar således för sin Läkarevård en tillgång, som alla de öfriga Provincerna äga. Jag anhåller att denna min motion måtte blifva till StatsUtskottet remitterad. N:o 6 Herr Talmi 3 Wollrath: Den målning öfver tillståndet inom Skaraborgs Län och den förlägenhet som derstädes visar sig hos en stor del af innevånarne, Herr Ehrenborg framställt uti dess i sista Plenum upplästa Memorial, kan jag så mycket mer vitsorda, sorn jag sedan 1796 varit Landtman och Bruksidkare inom samma Län, men får dock dervid göra den anmärkning, att tillståndet inom Länet säkerligen varit mycket sämre, om ej Götha Canalarbeten, som börjades år 181 o, med full styrka alla år sedan dess, blifvit fortsatt och spridt betydeligasummor i Provincen, gifvit en lönande förtjenst åt den arbetande och tillfälle för afsättning åt så väl Landtmannaproducter som andra effecter 208 Den io Felmar ii. af flera slag. Om penningebrist, lagsökningar, utmätningar och banqueroutter sedan år 1818 inom nämnde Län visat sig i starkare grad än uti andra i flera delar deraf, hos allmogen, mera allmänt hos Ståndspersoner och Herremän samt i största grad bland några af provincens små Städer, dertill torde en stor orsak få sökas uti Filial-Disconternas hastiga indragning, egendomars och vahruvärdens till en del derige^ nom förorsakade hastiga fall samt handelns och näringarnes förfall.
St:r, vid 1840—41 årens Riksdag, tillämpat den grundsats, att Hjelmare KanalDirekt., på eget ansvar och utan Riksg:dsKont:s medverkan, borde ombesörja utlåningen och vårda lånehandlingarne, intill dess en så stor tillgång hunnit samlas, att den lämpligen kunde, emot inteckning i fast egendom, utlånas, hvarefter de för det sålunda utlånade beloppet erhållna säkerbetshandlingarne skulle till Riksg:sKont. aflemnas. Att kanalverket sålunda ansvarar för de oftanämnde fond tillhörande kontanta medel och räntan å desamma, äfvensom för medlens utlåning i enlighet med nu gällande reglementes bestämmelser, derom är ingenting att säga, men att kanalverket, eller dess Direkt., bestående af i landsorten på spridda ställen och, så vidt sig göra låter, i kanalverkets granskap boende personer, skall hafva åliggandet att iakttaga förnyelse och annan bevakning af fonden tillhörande inteckningar och säkerbetshandlingar som, sedan Direkt, verkställt utlåningen, blifvit af Riksg:sKont. pröfvade och godkände samt af detsamma till förvarande emottagne, synes vara ett stadgande, lika oriktigt som oformligt. Visserligen har Direkt:n hittills kunnat hafva en ledamot bland i hufvudstaden boende aktieägare, hvilken, i afseende å ett slikt bestyr, kunnat henne biträda, men dels är icke alltid gifvet, att någon aktieägare finnes bosatt i Stockholm, dels kan ock i motsatt fall inträffa, att ingen sådan vill emottaga eller finnes lämplig att anförtros en plats i Direktionen. I hvilketdera fallet som helst qvarstår alltid det oriktiga, ovanliga och för fonden möjligtvis vådliga förhållande att en Direktion, sammansatt af på olika, spridda ställen i landsorterna vistande individer, innehar det maktpåliggande bestyret att i allo bevaka säkerheterna i en fond, som icke befinnes i densammas vård, utan blifvit af R.
Nu äro hos oss de kyrkliga och borgerliga lagarne ännu i många stycken så sammanblandade, att ett fullständigt iakttagande af skillnaden dem emellan icke vid hvarje partiell lagförändring är möjligt. Jag hade likväl föreställt mig, att genom stadgandet om civilt äktenskap för det ifrågav:de fallet, skulle vara tillräckligen antydt, att dessa äktenskap väl erkännas af den borgerliga lagen, men att man icke vill affordra kyrkan ett gillande af desamma. Reservanterne anmärka, att kyrkan likväl ålägges respektera dem, då hon af lagens arm hindras att offentligen beifra den väckta förargelsen. Men att icke kunna bestraffa, är väl icke liktydigt med att gilla. Bland statskyrkans egna medlemmar lära tyvärr finnas många äktenskap, som icke hvila på sann kristlig grund, på hvilkas familjelif icke kunna lämpas den nämnde reservantens ord, att det »är af Kristi ord och anda lifvadt, renadt och välsignadt», och hvilka kyrkan alltså, om hon icke nöjer sig med endast det yttre skenet, ej kan gilla, men hon måste dock erkänna dem lagliga. Icke heller har jag hört, att kyrkan offentligen beifrat de äktenskap emellan kristna och judar, hvilka stundom af Svenska medborgare ingåtts utom riket, för att här sedan fortsättas. Det har äfven blifvit påstådt, att lysning skulle vara en kristligt religiös akt, som icke borde kunna åläggas kyrkans presterskap i fråga om ett okristligt äktenskap, och man stödjer denna åsigt derpå, att kyrkolagen stadgar såsom vilkor för trolofning, hvilken, då lysning begäres, måste anses ega rum, »att kunna Luthers katekes och hafva begått Herrans Nattvard.» Men detta kyrkolagens stadgande kan, såsom Lag-Utsk:t anmärker, icke gälla för andra än Svenska kyrkans medlemmar, och i fråga om andra erfordras således icke någon examen i katekesen af Svenska kyrkans presterskap. Något ondt kan väl icke uppstå deraf, att om en kyrkans medlem vill ingå ett s. k. blandadt äktenskap, presten har samma rätt att se till huru han kan sin kristendom, som då kyrkans medlemmar gifta sig inbördes.
4 0 SÄNDES PR JÄRNVÄG MOT EFTERKRAF, PÅ BÅT ENDAST OM DEN ÄR JBETALD. MINDRE ÄN HEL SATS SÄNDES ICKE. ÅTERFÖRSÄLJARE I STOCKHOLM Herman Andersson, SKEPPAREGATAN 47, 1 TR. SOFIA LARSSON, F. ASCHIER. RIKS-, POSTOCH TELEGRAFADRESS JÖNKÖPING. HYLIN &amp; C HOFLEVERANTÖR FL. FL. firisbelönta vid z8gj års utställning med G U L D M E D A L J: Forsäljes: T. A. T. 24 97.: samt hos alla finare Parfymhandlande i riket. Högaktningsfullt KVINNLIG KONTORIST. TZVINNANS STÄLLNING INOM POSTVERKET. Med anledning af det i riksdagen föreliggande förslaget till omändring af postverkets aflöningsstater, genom hvilket förslag de kvinnliga posttjänstemännens befordringsutsikter och löneförhållanden skulle blifva betydligt försämrade, har, under ofvanstående titel, af Fredrika-Bremer-förbundets styrelse utarbetats en broschyr, hvilken utdelats bland riksdagens ledamöter. Rengöringsoch Poleringsmedlet Doktor F. Lendgiels ' Lagermans äkta patenterade KRAFT-SKUR-PULVER FÖRORDAS AF LÄKARE SÅSOM ETT I HYGIENISKT OCH SANITÄRT HÄNSEENDE FRAMSTÅENDE RENGRÖRINGRSMEDEL. ANVÄNDES Å STOCKHOLMS EPIDEMISJUKHUS, Å DE FLESTA HOTELL OCH MEJEB A L S A M.
Der jag önsta stulle att ftamjtälla, rörer sjelrwa SaltpctcerJi>rätt:i agen samt Krut-lillwerknmgen, hwarö-wer jag önsta stulle sa inkomma med stnfteligk onsö, rande om Herr Grefwe» och LandtM mstalken och Högwch Ridderstam och Adeln täckas linäka att jag, I inseende pa mm l!U ! lid gjorde anmälan, a. de min räirlghet oppen kill detz tnlemnande och remjltecande, oaktadt RiksdagsOkdnmgen innan Letz dlefwe scmctionerad. Uppä gjord proposition blef denna begäran bifallen. Herr Grefwen och LandrMarffalken till< kännogaf akt Herr ^cljtwlwuii, ^aeob, genom sin Priclpals, CmizlftRäOet ^Ielnn<i<7ikj> im8 jränfälle, hwtiksn ^sin Ätt siets bestukot, upphört att för denna Ätt äaa säre pä Riddarhuset; 06) i följe deraf att wara en af Tredje ClatzenS Electorer, ehuru han strax Lerpä äler för en annan Famille er - Den I Z Janna rit. 759 erhWt anteckning; likaledes att Herr krZbel, Oulläs ^n!«n, som äfwen warit bland detze Elcctorers antal, o malte sig dlifwa os en angelägen rela hmdrod alt » denna bchuttning sorkfara; i anledning hwaras Herr Grefwe:! och LsndlMorffalken anmodade Ridde>sk pet och Adelns Tredje C'atz -Ut ! Eftermiddag wäch, twenne Liectorer i bemaldte Herrars stalie.
Uppoffring af allmänna rättsbegreppens värde, af LagetiS helgd, af Allmänhetens förlitande till rättskaffenhet i Statens handlingar, till redlighet i Ständers löften ; ja ! med ett ord, af sjelfva dessa Grundvalar för allmänna säkerheten, uppoffringen af allt detta har ansetts icke vara för mycket; och Utskottet har, under erkän* nande att till verkställigheten behöfdes en Lex in Casu, icke heller tvekat, att äfven föreslå dem Dét störa företräde, som Utskottet sjelf ger åt resultaterne af Betänkandet, framför de resultater , som skulle inträffa, om Disconternes alla liqvider bänvistes till ConcoursDomaren, kan jag för min del ingalunda erkänna. Är det en hårdhet mot Nationen, att, i dess närvarande belägenhet, på en gång borttaga ert ansenlig del af RörelseCapitalet, så är denna hårdhet alldeles likadan i båda fallen. Är det möjligt för Banquen , att årligen indrifva en femtedel af Disconterms fordringar, för att dermed betala er. femtedel af Trep^ocentsS. dlarne; Så vore också möjligheten likadan för ConcoursMassans Curatorer. Klokheten att icke, genom för myckcrt brådska, sjelf göra fordringarnes indrifvande omöjelig , hade likaså väl Del t 17 Martil, /. ni. 67 tillbakahållit Curatoretne från försöket att annorledes, än efter hand, verkställa incasserander, sorn hon nu skulie återhålla Banquend Och vid ansträngningarnes gräns, VOre det alltid för Gäldenären likgiltigt, om hans ofärd befalles af Banquen, eller befalldes af Curatorer» Den enda fördel (framför Concours tillståndet), som Betänkandet medför, består deri, att As» signationerne genast infrias; men derföre pligtar Allmänheten med förlust af 3:ne Disconter; och hvad Assignatiönernes ägare vinna, det förlora TreprocentSedlarnes.
Vid jemförelse med förhållandena i Norrige, hvars bränvins-lagstiftning i flera hänseenden tagits till mönster för den här nu beslutade, skulle visserligen kunna förutsättas, att statsinkomsten af bränvins-beskattningen härstädes bör blifva högre i samma mån, som Sveriges folkmängd ölverstiger den Norska, eller omkring 3 gånger det belopp, som bränvins-skatten i Norrige inbringar, och således omkring 4,000,000 R:dr B:ko ; men skiljaktigheterna i afseende å bränningstid och en del andra omständigheter i de begge ländernas lagstiftning tillåta dock icke, minst vid ofvan antydda förhållanden, som nu här äro för handen, att för den närmaste tiden med säkerhet antaga en så hög stastinkomst, som den, hvartill jemförelsen med Norrige eljest kunde föranleda. Efter sorgfälligt öfvervägande af dessa förhållanden och i betraktande af de icke obetydliga kostnader, som för kontrollen öfver den nya Författningens efterlefnad erfordras och hvilka kostnader komma att af bränvins-lillverknings-skalten utgå, hafva Rikets Ständer ansett deri årliga statsinkomsten af samma skatt lör nu instundande slatsregleringstid icke kunna beräknas högre än till 3,000,000: Summa B:ko R:dr 9,395,500: — Transport 14,228,300: — ; 684 Expedilions-Vtskollels Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 2 i 5. Transport 14,228,300: Restantier, beräknades vid sednaste riksdag tili 180,000 R:dr och hafva i medeltal åren 1847—1851 utgjort 204,353 R:dr. Då emellertid medeltalet för åren 1848—1851 ej uppginge till mera an 176,677 R:dr och beloppet för år 1851 endast till 162,891 R.dr, hvaribland 32,718 R:dr tullmedel, som nu blifvit af E. K.
Till följe häraf vågar jag tillstyrka, att Rikets Ständer, med anledning af den väckta Irågan, måga för sin del besluta, att, med bibehållande för öfrigt af alla de grunder, hvarpå tolags-regleringen vid 1856—58 årens riksdag uppgjordes, den då fastställda larifen i så måtto förändras, att de der uppställda tulluppbörds-beloppen må, hvar för sig, höjas med 7 procent, utgörande hvad som till Handelsoch Sjöfartsfonden skall utgå, jemte det i larilen lör hvarje stad utförda tolagsbelopp, på sätt hilagda Tabell N:o 1 närmare utvisar, samt den minskning, som hvarje stads tolag vid minskad trafik är underkastad, må bestämmas i procent efter nämnda förhöjda uppbörds-summa, och således hela tarifen få det utseende, som bilagda Tabell N:o 2, behörigen granskad och godkänd, utvisar. Uti denna reservation hafva Riksdags-fullmägtige Nils Larsson från Jemtlands län, Olof Larsson Irån Örebro län, A. J. Sandstedt från Jönköpings län, J. Holm från Stockholms län, Nils Olsson från Malmöhus län, Carl Ifvarsson från Hallands län och Eric Falck från Skaraborgs län instämt. Borgmästaren Ödmansson har anmält, att han icke deltagit i Utskottets ofvanstående beslut. STOCKHOLM, tryckt hos g. k. ljunggren, 1860. Tal>. Afgifter verkligen influtna åren 1853— 1855 i medeltal årligen. Tulluppbörd. Afgift till Handelsoch Sjöfarls-fonden, jemkad och nedsatt efter Tolag. Summa. 1857 års beslut. Hör till B erilin.-Vtsk. Ull., 1859—60, N;o 19. Tab. N:o 2. Städernas Tolag bör utgå: Med H:dr R.mt. Med tillökning af 5 procent å den tulluppbörd, som i hvarje stad öfverstiger R:dr R:mt, Med minskning för hvad Statens tulluppbörd understiger vidslående belopp eller följande procent. Bevillnings-Utskottets Betänkande M 20. I M 20.