Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det hade varit önskligt om, såsom andra nationer, vi kunnat bygga nya skepp, men då så icke varit förhållandet, måste vi nyttja hvad vi hafva. Afven har Gr:n fästat sig vid de nya ångkanonsluparne och visserligen förklarat sin belåtenhet med dem, men deremot klandrat, att de gamla roende sluparne blifvit tillbakasätta. Så är icke förhållandet. Dessa slupar kunna vid vissa tillfällen vara användbara. Det vill jag icke bestrida, men icke fäster jag vid dem den vigt, som Gr:n tyckes göra, och deras tid är i det närmaste förbi. Endast framtiden och ett kommande krig lärer kunna bibringa dem öfvertygelse om deras oanvändbarhet, som vidhålla förträffligheten om dessa nu mera olämpliga fartyg. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Den ii Juli f. m. nugot annat Utsk. för att behandla Hr Frihts förslag, finner jag ganska naturligt; ty vid behandlingen af Frih:s förslag vid sista riksdag i samma ämne, uti hvilket Frih. vände upp och ned på allting, sammanträdde Utsk. med StatsUtsk. och förlorade troligen dervid hågen till några ytterligare sammanträden i nämnde ändamål. Jag bestrider altså Hr Frihts förslag på det högsta och yrkar bifall till betänk. Jag tror, att det vore det olyckligaste, vi kunde besluta för fäderneslandet, att återinföra 1810 års beskattningssystem, ehvad brutto-inkomsten eller den behållna tages till beräkningsnorm. Alla orättvisor uti ifrågavar. afseende äro visserligen icke nu förebyggda; men bördan ar nu åtminstone icke så känbar, der den träffar, och hvar och en vet nu skäligen snart, hvad han skall betala från den ena riksdagen till den andra. Men efter Frih. Cederströms förslag skulle man aldrig äga någon grund för en tillförlitlig beräkning i detta fall, emedan hvar och en skulle söka visa sin inkomst så liten sorn möjligt, och de redliga blefve de, som linge betala både för sig och dem, som vore oärliga i sina uppgifter. Jag hoppas, alt B.. o. Ad. icke drager i betänk. att afstå Frih. Cederströms förslag. Frih. Cederström: Det är i anledn. af några yttranden af Hr Tham, som jag begärt ordet.
Den 14 Julii el m. 733 ufi landet, och dervid begagna en Författares ord, hvars financiella äsigter jag annars ej delar, nena. ligen Johansons. Han säger: ”Alla skulders liqvi”derande efter cours , sorn redan bordt vara ”antagen 1762 eller 1765, såsom det enda moje”liga. billiga, smakade icke dem, sorn utlunt pen* ”ningar under Elcosedlarnes försämringstid. ’’Nordencrants, på hvilken manga trodde sorn ”på ett orakel, fördömde liqvidation efter ”cours, utan att styrka sin tanka med något ”giltigt skäl, som dessutom icke gafs. Han ”beklagade sig öfver det krigiska tillstånd, som ”i penninge-sakerne fanns inom Nationen, men ”blef ej sjelf varse, att orsaken till denna o”sämja lag i en absolut omöjlighet, att före* ”na Creditorers och Debitorers interesse så vi' ”da Dalrar, lånte under 36, 48, 60, 80 Och ”100 markers cours, skulle utan all reciproci» ”tets iakttagande, och utan afseende på pen« ''ningens olika värde under alla dessa perio”der, betalas med lika många Daler, änskönt ”de i värdet kunde skiljas ifrån 50 ända till ”200 procent.” På ett annat ställe anför Jöranson: ’’Det vore ganska orimligt, om man föreställde sig, att dessa ostadigheter i pennin”gevärdet hade intet att betyda, blott derfö* ”re, att Riket genom dem ingenting förlorat, ”i anseende till Utländningen, att alla dessa ”skillnader icke gingo utur Riket, utan allt”samrnans endast vore något, sorn angick un”dersåtarne inbördes.
Han skrifver då på lappen i sitt fönster inte på detta sätt: 2. — åh! hvad tror ni! — han sänker priset af pur välvilja mot klienterna och skrifver så här: 1 » 95. Älskvärdt, inte sannt? Man kan i vissa andra butiker få se följande skylt, som, i synnerhet i starkt regnväder, verkar ytterst stimulerande på köplusten: PARAPLUIES TH. dep™ 3 Francs, och ordet » depuis » (ifrån) är, liksom det där näpna » 9 5 » satt med så små typer, att det ej kan läsas med obeväpnadt öga. Ni går in, ni begär att få se paraplyer och utväljer slutligen ett, som fallit er i smaken. » Hvad kostar det här? » » 18 francs ». » Men ni har ju paraplyer äfven till 3 francs? » » A h! ja, j a! (herrn bakom disken skänker er ett medlidsamt leende) vi ska ' strax visa er! » Han kommer tillbaka med en liten eländig, parasolliknande tingest, en sådan där som bebéer bruka bära, när de promenera med sin bonne. Ni betraktar det förvånad: » H m! Hm! » » Ja, särdeles starkt är det inte, men, min herre, (återigen ett sådant där förargligt leende!) till 3 francs. Med hänvisning till artikeln » Tjänstebetyg » af Lilly i förra veckans n:r af Idun och de lofvärda synpunkter, som där i korthet utvecklas, inbjuder härmed redaktionen våra husmö- drar och andra af ämnet intresserade till en liten pristäfling öfver här ofvan framställda fråga, hvarjämte då äfven hvarje täflande bör framlägga ett förslag till formulär för tjänarinnebetyg. Vi ämna sedan låta de ingångna skrifterna bedömas af en k o m i t é af erfarna husmödrar och i Idun offentliggöra resultatet, allt till befrämjande af denna ingalunda oviktiga frågas praktiska lösning. Den i täflingen segervinnande tilldela vi ett Men vi befinna oss i » A u Bon Marché. » Under ett oafbrutet sorl, som fortplantar sig genom den jättelika lokalen, växer trängseln, som redan är besvärlig, för hvarje minut ända framåt eftermiddagen.
Jag vill icke motsätta mig den förän dring, som af den siste värde talaren blifvit föreslagen; men ber dock att få förklara, det orsaken, hvarföre Utsk. begagnat de ifrågasatta ordalagen, har varit att man alltid förut vid dylika anslags beviljande låtit dem inflyta. Sedan härefter Hr Gr. o. Landtm, framställt hurusom i afs:de på denna punkt blifvit yrkad den förändring, att i stället för slutorden i Utslcs hemställan, »under de för dylika understöds åtnjutande förut föreskrifne vilkor», infördes: »under de vilkor för dylika understöds åtnjutande, som öro oller varda föreskrifne», blef förev:de punkt med denna förändring bifallen, efter det propos. till bifall derå utan förändring först blifvit framställd, men besvarad med Nej. 13:de punkten, äng de anslag för inrättande af 2:ne mcjeriskolor; 14:de punkten, ang:de anslag lill arfvode och resekostnadsersätlning åt en resande undervisare i boskapsskötseln; och 15:de punkten, ang-.de anslag till reseunderslöd ål personer, som egna sig ål landtbrulcets vetenskapliga och praktiska studium. Dessa punkter bi föl los. 16:de punkten, ang:de anslag för Agronomer och deras elever; och 17:de punkten, ang-.de anslag för eli Landtbruksinstitut vid Alnarp. Dessa punkter lades till bandlingarne. ■18:de punkten, ang-.de anslag såsom bidrag lill inköp af modeller till lantbruksredskap, machiner, m. m., att upställas vid Landtbruks Akademiens experimental egendom. Hr Akerman: Jag skulle för min del önskat, att StatsUtsk. tillstyrkt det belopp, som af LandtbruksAkademien blifvit begärdt och af K. M. i dess Nåd. Propos. äskadt. Men då så icke skett, lärer jag få nöja mig med den föreslagna summan, särdeles som LandtbruksAkademien icke förut har något anslag för delta ändamål.
Men här är likväl fråga, om saken är hjelpt dermed, att man antager en annan grund, nemi. ett minimum. I parenthes må jag bekänna, att det i det hela är mig likgiltigt, om detta minimum utsattes till 2J eller 2 millioner r:dr silfver, emedan jag anser, att den blifvande Bancostyrelsen icke genom denna fixation skall komma i någon förlägenhet vid dess beslut. Hellre skulle jag dock önska, att 2jj eller t. o. m. 3 millioner stadgades såsom minimum, än att det blefve utsatt till 2 millioner. Likvist är det icke derpå ensamt, som man kan grunda undanrödjandet af alla farhågor mot Bankens möjliga misscredit. Jag anser en vigtig omständighet vara uteglömd, den nemi. att styrelsen för B. St:s Bank ej kan, på samma sätt som alla andra bankers styrelse, då den kommer i förlägenhet, vända sig till sina principaler och bedja dem hjelpa sig. R. St:s Banks principaler äro R. St., men Bancostyrelsen äger icke någon rättighet att sammankalla dem. Jag tror derföre, att om en utländning skulle bedöma Bankens ställning, posito att han för sin egen rörelse behöfde kiinna den, skulle han fråga: hvad följer derpå, att Banken råkar i förlägenhet; hvad gör Bancostyrelsen då? Detta är icke här besvaradt, och det måste besvaras. Enligt min tanke kan det ej besvaras på annat sätt, än att Bancostyrelsen måste åläggas att i underd. anmäla ett sådant förhållande hos K. M., på det R. St. måtte sammankallas. Jag tror, att detta är en alldeles nödvändig åtgärd för att man skall kunna säga sig hafva slutat detta capitel, som rörer att etablera en opinion derom, att Bankens utvexling ej skall kunna afstadna af sig sjelf. Det har blifvit sagdt, att Banken har creditiver att tillgå.
§. i den för honom utfärdade IvskrEon, är skyldig, at förrätta anwändandet af den summa, hmilken Riksens Ständer til Respenningar ät honom anflar, hwarje ar göra redo och rakning; sä anser - 2Z8 Den 8 Mars. ser Stats - Utskottet ofwanberörde anmärkning genom vetta stavgande wara förklarad och beswarad. 2:0 At Resepenningar äfwen synas böra anfläs för Ven person af hans Lauglie, gf hwilken han, i afseende pa Arendernas kan behöfwa wara åtföljd. Stats-Utskottet har wal icke kunnat förestå någre särskildta medel hartil, men hemställer dock/ om icke isustitin Ombudsmannen ma wara tillåtit, at uti dest redogörelse för den honom til Resepenningar anflagne summa, afwen upföra Resepenningar och Dag-traÄsmeme, enligt Rese-Reglementet, för den person af dest hwilken han wid Resors anställande kan finna nödigt at medtaga—Och skulle gustilia Ombudsmannen til /tctionei'8 Utförande wid Domstolar eller andre detz Embets-åtgärd tilhörande Arender blifwa föranlälen at betjena sig af enstilde eller sadane personer, som icke, i och för sine Embets - befattningar, äro skyldige at lemna honom det biträde och handräckning han finner sig behöfwa; sa anser Stats-Utskottet honom wid sadana tilfällen äfwen böra äga rättighet , at af den anstagne Resemedels - summan rildela dem Reseoch Dag-ti-rEameMe. enligt ReseReglementet, dock at en sadan Utgift warder uti den afgifwande ars-räkningen för Rese-penningartte behörigen redowist och verisiceiacl. g:o At utsättas matte, huru stort antal hästar borde hwardera under dessa Embets - resor bestås. Oom Den 8 Mars.
Vida vigtigare hade det varit att fä första kammaren talrikt representerad, så att man kunnat öfvertyga så många som möjligt af dess mer framstående mån om nyttan och lämpligheten af det förslag, på hvilket den nya härordningen skulle byggas. Så skedde emellertid icke. Visserligen fingo några ledamöter från första kammaren plats der, men visst icke de mest framstående och inflytelserika. » Är detta riktigt gentemot dessa komitéer, så blir det en hård dom öfver den nuvarande regeringens komitéer, der minori-teten icke fätt en enda medlem, ooh man står något förvånad, att icke Marcellus vändt sin penna mot de af Dagligt Allehanda m. fl. protektionistiska tidningar kolporterade lärorna, att minori * teten blott skulle försvåra arbetet och fördröja förslagen, hvarför endast fullt pålitligt folk borde blifva komitéledamöter. Angående valet af medlemmar i regeringen menar Marcellus, att det » för den högaristokratiske grefven nog skulle vara en syn för gudar att se t. ex. Liss Olof Larsson ståta i statsråds-uniform » och han är icke förvånad öfver att inga statsråd togos ur » den rustikala hopen » — i förbigående sagdt, synes rustikal vara Marcelli älsklingsuttryck vis å vis landtmännen vid riksdagen. Dessa hade visserligen flertalets opinion bakom sig, men Marcellus anser här liksom förmodligen i tullfrågan opinionen för » en mystisk produkt af fantasi, verklighet och sjelfbedrägeri », vid hvilken man icke behöfver mycket ftsta sig. Såsom allmänt omdöme om Posseministérens program ochorsaken till dess misslyckande träffar Marcellus säkerligen det riktiga, då han säger, att det otvifVelaktigt är den sparsam hets-tendens, som utmärker landtmannapartiet, hvilken gjorde det omöjligt för detsamma att såsom regeringsparti uppbära en konselj. Med stöd af 22 » lagliga » stockholmare g&amp;r det deremot numera förträffligt för sig för Liss Olof Larsson ooh A. P. Danielsson med rustikala konsorter att » uppbära en konselj ». Den slutsats man häraf kan draga är den gamla, att politiken icke är n&amp;gon vetenskap, den är en » konst ». Marcellus finner det lyckligt, att andra kammarens beslut med de famösa modifikationerna icke accepterades af den första.
Af skyldig agtning för Ridderskapet och Adelns billiga fordran, att ej i otid blifva besvärad med öfverläggning i detta ämne och för att ej trötta Ridderskapets och Adelns tålamod, har jag alltsedan afhållit mig från att vidröra detsamma, ehuru ofta jag dertill kändt mig lifligt uppmanad af} åtskillige yttranden hvilka tid efter annan tillfälligtvis ägt rum , då dermed närslägtad® frågor förevarit , och vågar derföre nu vördsamt anhålla om Rid^ derskapets och Adelns tålamod. Jag erkänner Utskottets obestridliga nit för allmänt väl; ser och känner att jag vågar mig fram mot kunskapsrika motståndare; men dea fastaste öfvertygelse att Utskottet i denna fråga varit ledt af ett för Sverige skadligt systéme befaller mig att ej misströsta, då jag ärligt och med värma uppmanar Utskottets Dan yg Junii J• »i, 235 härvarande ledamöter att med den skarpsinnighet som synes dem egen, inlåta sig i en granskning af detta sysieme, hvarvid jag anhåller att sorn uttrycbeligt förord, få fastställa den grundsats för öfverläggningen, att ingen tillämpning på personer inom elier utom detta Hus må göras, af hvad som i allmänhet rörande sjelfva de olika systemcrne, kommer att yttras. Ämnet är vigtigt, det rör samhällets grundval ; frågan är icke mindre än den; om man skall förkasta den gamla läran, som anser samhället för ett hushåll, en gemensam jamilie, eller bibehålla denna åsigt af Stat, sorn visserligen har sina olägenheter, men likväl ej utan alfvarlig undersökning får antagas såsom allmänt förkastad, eller allmänt förkastlig, ehuru det agtningsvärda Utskottet för sin del så synes anse den.
Ständer afslagit den i ämnet gjorda framställning». 2:o. »Den som, i öfverensstämmelse med hvad Stats-Utskottet i 3:dje punkten af berörda Utlåtande hemställt, vill att Rikets Ständer, för deras del, medgifva, att Kronans rätt till dana-arf efter i Strömstad aflidna enkan Britta Christina Sandgren å nämnda stad öfverlåtes, med vilkor att medlen användas till påbyggnad och utvidgning af lägre elementarläroverkshuset i Strömstad, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Yinner Nej, hafva Rikets Ständer afslagit den i ämnet gjorda framställning.» 3:o. »Den som bifaller Stats-Utskottets hemställan uti öde punkten af berörda Utlåtande, att Rikets Ständer, för sin del, medgifva, att de dana-arfsmedel, som fallit efter i Upsala aflidna ogifta Abigael Wilhelmina Björklund må, efter afdrag af de kostnader och arfvoden Kronan för deras utbekommande fått vidkännas, öfverlemnas till Upsala stad, med vilkor att af medlen bildas en stående fond, deraf den årliga räntan får användas till förmån för det i staden inrättade s. k. barnhem, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, hafva Rikets Ständer afslagit den i ämnet gjorda framställning». 4:o. »Den som, på sätt Utskottet i 8:de punkten af nämnda Utlåtande hemställt, vill att Rikets Ständer, för deras del, medgifva, att den rätt, Kronan kan ega till qvarlåtenskapen efter uti Hakarps församling af Tveta härad och Jönköpings län aflidna - Stats-Utskottets Memorial N:o 72. 13 lidna pigan Sigrid Nilsdotter, må å sagda församling öfverlåtas, med vilkor att af medlen bildas en stående fond, deraf den årliga räntan får användas till förmån för nämnda församlings fattigvård, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, hafva Rikets Ständer afslagit den i ämnet gjorda framställning». Stockholm den 17 April 1866.
Svårt är också att finna, att en preussisk undersåte skulle njuta några större fördelar, än undersåter i de flesta andra Tysklands stater, hvilka fördelar han derföre skulle vara beredd att försvara såsom sin dyrbaraste egendom. Dock kan det ej nekas, att sjelfva medvetandet att tillhöra en stat af första rangen, är en fördel, som uppväger många andra. För att den må kännas och värderas, fordras dock, att nationen sjelf, med egna uppoffringar, köpt sig en sådan betydenhet; ty endast sålunda kan detta medvetande grundlägga fäderneslandskärlek och en sann nationalanda. Men de ifrågavarande delarne af preussiska monarkien hafva i förvärfvandet deraf ingen del, åtminstone blott den passiva, att deras förening med Preussen dertill verkat genom de förändrade siffrorna i rikets statistik. Det säkra synes också vara, att Preussen, oaktadt den kraft det åren 1814–15 utvecklade, icke skulle innehaft den rang, det nu innehar, om ej den Europeiska politiken ansett det för nödigt att genom tillskott i land och folk dertill upplyfta detsamma. Men likaså gifvet synes det, att denna rangs bibehållande blott till en del har stöd i nationalandan. Sjelfva statens inrättning vittnar om medvetande häraf hos dess styrelse. Ty hvad helst som må talas om de andliga krafternas utveckling, så litas ej serdeles uppå dessa. Soldatesken är nu, som förr, Preussens styrka. Fredrik Wilhelm I, Fredrik II:s far, bragte hären från 36 till 89 tusen man. Under hans krigiska son steg krigsstyrkan till 200,000. Nu utgöres arméen af hvarje Preussare emellan 17 och 50 år, med undantag endast af de mediatiserade furstarne och grefvarne samt de andlige.
Det är dock utan tvifvel af stor vigt ej mindre att läkare vid svårare åkommor i lid tillkallas, än äfven att kunna påräkna sakkunnig persons yttrande, huruvida lindrigare opasslighet, som stundom onödigtvis afhålla elever från undervisningen, verkligen utgör hinder för deltagandet i arbetet. Äfven behöfver läkare anlitas vid bestämmandet, huruvida eller till hvad utsträckning seminarie-elev må deltaga i gymnastiköfningarne. Det årliga anslag, som lemnäs seminarierna för betjening, ved, ljus och nödig undervisningsmateriel, lemnar icke tillgång till läkare-arfvode. Någon särskild kassa hvarur, i likhet med förhållandet vid elementarläroverken, läkare-arfvode kan bestridas, finnes i de flesta fall icke vid seminarierna, hvilkas elever destomindre anses kunna betungas med afgifter till bildande af en sådan kassa, som de i anseende till sin medellöshet måste med frikostiga allmänna anslag understödjas för att sättas i stånd att sörja för de aldra nödvändigaste behofvcn. Det synes obilligt att i denna omständighet finna ett hinder för anställande vid dessa anstalter, såväl som vid andra läroverk och offentliga inrättningar och korpser för öfrigt, af läkare; och jag får derföre hos Kikets Ständer föreslå, att medel för detta ändamål ställas till Kongl. Maj:ts förfogande, till för - 288 Motioner i Borr/are-Ståndet 1865. N:o 125 delning i mån af större och mindre lehöf emellan de 8 utvidgade folkskolelärare och lärarinne-seminarierna, till ett sammanlagdt belopp af 1,500 Riksdaler Riksmynt. Stockholm den 14 November 1865. CF. Ridderstad N:o 125. Af Herr Ridderstad, 0. F., angående underdånig framställning hos Kongl. Maj:t derom, att qvinna må vinna anställ ning vid Statens telegrafverk samt i befordringsoch löneväg ega samma rättigheter och skyldigheter som mannen. Qvinnans rättighet och befogenhet att intaga en fri och sjelfständig samhällsställning, öfverensstämmande med hennes naturliga egenskaper och förmögenheter, lärer numera ingen kunna eller våga bestrida.
En annan gång hade den elake frågat om hon ville tjena honom, samt då hon svarat nej, tagit upp stora ris af flätade ormar, med hvilka han och Elsa slagit henne. Till sist vardt hon omdöpt och fick skrifva sitt namn i svartboken, som var “svartnacka”. En annan halfvuxen flicka vitnade, att hon sutit vid sin sömnad och plötsligt fallit omkull, samt strax bortförts af Elsa. Då hade hennes mor, som var en beslutsam qvinna, tagit fram en nål och stuckit i hennes finger, men utan att hon deraf vaknat, eller känt det minsta, förr än Elsa fört henne godvilligt till baka. Hon berättade vidare, att då hon sista böndagen sökte begå Herrans nattvard, hade hon kommit att falla på knä vid duken strax invid Elsa, och hade hon då känt, hur denna tagit ned sin hand och smort henne på kjorteln med något vått. Sedan hade hon i åtta dagar hvarje natt förts till Blåkulla och fått utstå mången faslig pina och åse både synd och elände. Det var ju förfärliga saker, som kommo i dagen. Åhörarne sågo också ganska häpne ut. Att så mycken synd kunde finnas i verlden, hade de knappast kunnat föreställa sig, oaktadt presternas idkeliga verop, att hela verlden endast var en stor och stinkande syndpöl. Sedan alltså den tilltalades brottslighet i allmänhet konstaterats, kom ordningen till de särskilda anklagelsepunkterna. Af dessa intog hennes flykt genom muren till den tyske grefvens hus främsta rummet. Det hade nämligen länge utgjort ett spörsmål mellan de lärde, huruvida en trollpacka egde samma förmåga som den lede att ändra materiens synbara form. Att detta låg inom möjlighetens gräns, åtog sig nu en liten elfvaårig pojke, vid namn Petter Grå, att bevisa för rättens ledamöter. Han skelade, och såg så illmarig ut, när han trädde fram till bordet att vid hvarje annat tillfälle skulle han säkert blifvit öfverantvardad åt mäster Holger Skarp, som höll vakten vid dörren. På frågan, om hvilka konster han fått lära af den elake, svarade han oförskräckt, att han kunde göra väder. Den varmaste sommardag kunde han förbyta till smällkall vinterqväll, sade han.
Ad:s beslut åvägabringas, så torde det icke vara alldeles ur vägen att upfriska minnet i afs:de på de tilldragelser, hvarigenom R. St:r år 1845 kommo i besittning af det hus, som alltsedan dess varit begagnadt till riksarkiv. Vid nämnde riksdag väcktes och remitterades till StatsUtsk:t åtskilliga motioner ronde riksarkivets förflyttning från dess dåv:de lokal. Bland andra förslag blef äfven det framställt, att Riksgäldskontorets hus dertill skulle uplåtas, och att detta embetsverk i stället skulle flyttas till SundhetsCollegii lokal, eller om den ej passade, att Bergstralska huset för nämnde ändamål skulle inköpas. Under det att alla dessa förslag satte myror i hufvudet på StatsUtsk:ts värde Herrar ledamöter, inträffade ett förhållande, som gaf ett ytterligare stöd åt den gamla satsen: »att då nöden är störst, är hjelpen närmast». StatsUtsk:t fick nemi. af enskild person anbud att för statens räkning inköpa det s. k. Ridderstolpeska huset vid Skeppsbron. Alla andra förslag lemnades genast utan afs:de och StatsUtsk:t kastade sig utan betänkande genast in på den sist föreslagna, enligt dess förmenande, så förträffliga affären. I stället för att genom arkitekter låta besigtiga det ifrågav:de huset, drog StatsUtsk:t ej i betänkande att sjelft gå i författning om detta bestyr, hvarefter StatsUtsk:t kom till det resultatet att huset var förträffligt och i det afgifna svaret å återremisserna är det på ej mindre än 3 sidor, spm StatsUtsk:t vidlyftigt utbreder sig om lämpligheten af den tillämnade lokilen, sä väl i afs:de på utrymme, som andra erforderliga - Den 15 Oktober. 225 derliga egenskaper; Utsk:t tillstyrkte på grund deraf äfven R. St:r att gå i författning om inköpet af ifrågav:de hus. När frågan kom till behandling på Riddarhuset, yttrade sig ingen, utan förslaget bifölls utan diskussion, ett tydligt bevis på huru förträfflig man ansåg den föreslagna åtgärden vara.