Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Qvantiteterna kan jag icke bedömma, men det allmänna förhållandet känner jag. livad bevisar det? Jo det bevisar, efter min tanka, att penniuge-uppoffringar i och för upplysningen eller hvad det vara må, hjelpa icke, om sjelfva grunden är felaktig i sin rot. Här har blifvit af en värd talare, som jag beklagar, att vid detta tillfälle hafva bland mina motståndare, ytlradt, att det ofta är hustron, som försörjer mannen och att detta borde tagas i betraktande vid detta tillfälle. Jag hoppas, att ingen af R. o. Ad:s ledamöter misstagit sig derom, att man icke bör stifta lagar för undantagen, icke för sådana hushåll, der mannen är ett sjåp, utan för sådana hushåll, der mannen är hvad han bör vara. Jag anhåller om afslag på Ulsk:s betänk., och att propos. mätte framställas på det sätt, som Frih. Palmstjerna, Nils Fredr., har begärt. H. Ex. Ilr Gr. Löwenhjelm, Carl Axel: Det är svårt för mig, sedan R. o. Ad. afhört så många goda talare i detta vigtiga ämne, att nu uppträda, så mycket mera som jag icke förut varit derpå beredd. Jag skulle visserligen kunna måhända innehålla helt och hållet med hvad jag ämnar säga, om jag icke ändock trodde, att jag kunde hafva ett och annat skäl, som kunde verka på öfvertygelsen hos en och annan af eder, mine Hrr, Den 9 D e c e m b e r. 207 Man har utgått från den punkten, ali det vöre en moralisk skyldighet att göra lika räll åt alla liarn, och man har, för att understödja denna sals, uppställt en bestämd jemlik het könen emellan. Del är den, som man måste först undanrödja, för att återkomma på den rätta vägen. Könen hafva hvart och ett af naturen sin egen bestämmelse, af Skaparen gifven. Mannen tillhör det med sin arbetskraft sörja för familjen. Dermed kan aldrig jemföras qvinnans tillgörande i detta afseende. Mannen har dessutom skyldigheten att sörja för barnens moralitet och uppfostran. Det kan icke qvinnan. Ilon kan blott i barnaåren ingifva de första intrycken.
Stat dä stadgade lillräckeliqa Löner, sedermera i flere är mäst äknöjas med i wäcde kill ringare än hälften gällande BancoPapver, samt efter den genom 1776 ärs förändrade Valvcuion och 1778 ärs Stat wundne korrtä hugswalelse aker blifwit aflöna» be med alt mer och mer försämrade Riksgälds-papper, tili dest genom en senare Finanee - operation, man efter hand erhöll Banco-Sedlar, hrvilkas wärZ de igenom det nu öfwer stand na förödande kriget, emot waruprisen sä fallit, att Penninae-Löntagare pä 1778 ärs Skak, enär tillika Krono-litffylder, och enligt Författningar, Utgifter till Prester, Klockare, Schole - Stater och Stamböcker afdragaö, icke med rätta kunna sägas undfä knapr tredjedelen af ben Län de wid början af äret 1796 uti RiksgäldsSedlar ätnjöto. Dct kan ej nekas wara det wigafte stktet, att lill Statens behof innehålla större eller mindre del af defie sina Lönings-Quarraler och att genom Taxering eller Skattläggning Återtaga en wist portion af Lönerne, sädane Conlributioner utgä säkrast, bethes ler ändä att Tjenftemanen njuter de» honom pä Stat anslagne
Och särdeles är en sådan lindrig tryckning pä lånerörelsenmöUih. till II St:s Prot. 1850 & 1851. 6 Sami. 1 AJd. ' A Haft. 2 10 Banko-Utskottets Memorial, X.:o 12. ilig här i landet, der Bankens utlåning till större delen är så ställd, att den mera gynnar konsumtionen än produktionen, och der följaktligen, redan under vanliga förhållanden och än mera vid inträffande kriser, begäret och vanan att fa låna, samt sättet för lånefordringarnes uppfyllande, måste utöfva en ganska skadlig inverkan på Banken —- hvarjemte, det just vore rätta sättet att föra landet till undergång, om, under det man successive indrog rörelsemedlet — sedelstocken — man liktidigt lemnade försträckning af nya lånetillgångar. Ty, likasom landets befolkning för sin subsistens behöfver en viss qvantitet säd lill brödföda, och känner en> afsaknad, en brist, en vexande nöd, sorn fördyrar, högt uppstegra!-, öfverdrifver denna varas pris i den mån, som de vanliga tillgångarne derå inskränkas, likaså förhåller sig, om näringsmedlen för landets industriella lif—om den i omlopp varande qvantiteten mynt eller penningar ej fortfar att motsvara det behof deraf, hvarvid den industriella rörelsen vant sig, ulan tvärtom alltmera förminskas, alt då uppstår en brist, en verklig nöd efter penningar, som, med erbjudna nya utvägar till lån, väl för ögonblicket kan lindras, men sä mycket mindrederigenom afhjelpas, sorn just den ständigt förökade skuldsättningen mäste försvåra möjligheten för cn och hvar att kunna reda sig med de i jemt aftagande befintliga penningetillgångarne; — och derföre, om f. ex. Banken, såsom några vilja, år efter år reserverar och kapitaliserar sina vinster och deraf icke ålerutsläpper utan skrinlägger en tredjedel, men med de två tredjedelarne ökar sina lånefonder, då kan Banken visserligen sägas derigenom rikta och konsolidera sig sjelf, men hela landet och dess industri skulle olvifvelaktigt på denna väg ohjelpligen och i grund ruineras.
Sannt är det visserligen, att om man har blott 2 rayonsporton, hvarom fråga här äfven varit, blifva olägenheterna mindre, såvida jag nemi. vet, om destinationsorten för brefvet är belägen 20 mil från mitt närmaste PostKontor, eller om afståndet är kortare. Men om nu denna ort är belägen på gränsen af dessa 20 mil, qvarstå samma olägenheter, hvarigenom personer på landet tvingas att antingen sjelfva bära sina bref till Post-kont. eller ock såsom hittills hålla postbok; och för allmogen blifva svårigheterna enahanda som förut. Genom antagande af frimärken, uphöra såväl desse som de af Hr Printzensköld omförmälda olägenheter. I fråga om de svårigheter, postreformens införande skulle möta, och på grund hvaraf motsländarne till Bevilln.Utsk:s Betänk. yrkat att densamma icke måtte antagas, har Frih. Cederström hufvudsakligen yttrat, att föreslagna medelportot icke skulle kunna inpassas i decimal-systemet. Gr. Lagerbjelke har redan visat, att denna och Frihms öfriga anmärkn:r ingalunda förhindra postreformens införande; men det finnes ett annat skäl, på grund hvaraf, i händelse Frih.-n erkänner postreformens nytta och verkligen önskar dess införande, Frih:n utan tvekan kan vid denna Riksdag bifalla Utsk:s förslag, äfven med det porto af 12i öre, som Utsk. tillstyrkt: ty om än ett mynt å detta belopp efter decimal-svstemets antagande icke kommer .att finnas, eger K. M. likväl att nedsätta, men icke höja Bevilln:n, och kan således redan under början af år 1856 nedsätta portot med ett halft öre, i händelse sådant behöfves, utan någon egentlig förlust för Postverket. B. St:r kunna derefter vid en påföljande Riksdag, i händelse Postverket, genom en dylik åtgärd, lidit någon förlust, lemna detsamma ersättning härför.
659 N:o 75, i anledning af väckt fråga om rättighet för magistratpersoner och borgare att erhålla dagtraktamente, då de biträda vid syner och förrättningar för kronans räkning, äfven om sådane räcka blott en dag m. m. S. D. Föredrogos och biföllos Banco-utskottets i gårdagens plenum på bordet lagde memorial och utlåtande: N:o 97, med förslag till föreskrifter afseende kontroll å diskont-verkens ombudsmäns uppbörd och göromål; och N:o 98, i anledning af bokhandlaren J. S. Salmsons ansökning om eftergift af öfverränta å diskontlån. S. D. Föredrogs och bifölls Lag-utskottets i gårdagens plenum på bordet lagda betänkande N:o 63, i anledning af väckt motion om ändring i 11 kap. 1 §. råttegångs-balken. Från Hög v. Preste-standet. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Lag-utskottets betänkanden: N:o 63, i anledning af väckt motion om ändring i 11 kap, 10 § Rättegångs-balken ; N:o 64, i anledning af åtskilliga motioner, angående förändring i brottrnåls-lagstiftningen; N:o 65, i anledning af väckt motion om ändring af § 2 i 17 kap. Ärfda-balken, angående vederlag för såld arfvejord. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottens utlåtanden: N:o 69, i anledning af väckt fråga om ett stats-anslag af 1000 r:dr B:ko för uppförande af ett skolhus i södra Finnskoga kapell-församling af Carlstads stift. N:o 70, i anledning af väckt fråga om förändring af nu varande sättet för presterskapets aflönande, biskops-embetenas indragning, m. m. N:o 72, i anledning af väckt fråga om rättighet för åboer å så väl annexoch mensalsom stom-hemman att få lösa desamma till skatte 660 Prot.-utdrag den 24- Augusti 4848.
Jag anhailer dcröte hos Herr La»dt-Marskalken akt propvsinon ma göras lil! cnffilt bifall ä det serskilta Urffoktets betänkande. Hcrr klack, Larl, anförde skriftligen: Ur.!» anspråk «tt i en fragg af de» wigt som den förcwaranbe, gifwa någon rik ning äi Ridderskapet och Adelns bestin, anhaller jag alt fa fram» lägga mina rankar. Om conscciptionens nödwän» dighet är ej mera nägon fräga, nationen, anninstone den tankande delen af alla clasier ärkänna denna sanning. Opinionens frihet, stende lill all harmoni, har upwäckt olika meningar om skyldigheten ott ga sjelf lill strids, eller att anskaffa lnllgvd karl i stallet. Med all aktning för de Herrar vch män, som ifra för den ädla könsta», aik hwar och en har lika pligter arr upfyllcj dä frägan är om fäderneslandets försmår, tror jag ända det är cn skyldighet gf Rikets Representanter, att ej ensamt följa den enthoustasme hwaras man sjelf är liswad utan alt alwen bedöma ven som kan wara radande hos mastan af nationen. Swensk» mannaminnet har ej annat att erinra sig än olyckliga krig. de sednare upfylde af fasa och elände kunna ej annat än förskräcka samtiden, Wi hafwa sert kärnan af Smenska armeen öfwerförd pä andra sidan hafwet för alt bortsmälta utan ändamäl och öfweriefworne räddas genom en neslig ewgcuatio» af en bland Swerigcs bästa fästningar vch hwaröfwer bwarje krigare harmfullt kia - !?- Den !A LTkaji klagade.
Att den åt Pappersbruks - ägare nu lemnade rättighet till Lumpors uppköpande genotn utskickade Lumpsamlare, hvar sorn helst uti Rikets provinser, matte inskränkas, och i stället förordnas, att Kongl. Majus och Rikets CommerceCollegium borde efter föregången undersökning till - Den H juni. tilldela hvari och ett 'Pappersbruk ett visst diStrict, Utan förbindelse att dervid taga till grund den trakt, hvaruti Bruket är beläget, men med afseende å Pappersbrukets tillverkning, samt deraf uppstående behof af finare och gröfre lumpor, inom hvilket district Bruket skulle äga att lumpor insamla, på sådant sätt, att Bruksägaren bor hos Kongl. Majus Befallningshafvande uti det Län, inom hvilket districtet Vöre heläget, söka tillstånd att få antaga en eller högst tvänne Lumpsamlare titi hvarje Domsaga eller Fögderi, hvilke personer alltid skulle vara förut inom Domsagan, eller Fögdgriet boende, samt uti orten kände för god frägd och ett redligt upförande; hvarjemte det Contract angående betalningen och öfriga vilkoren emellan Bruksägaren och Lumpsamlaren blifvit upprättadt, borde löretes hos Kongl Majus Befalningshafvande och af honom skärskådas ; och skulle Kongl. Majus Befallningshafvande äga att behörigt Tillståndsbref för den sålunda antagne Lumpsamlaren utfärda, hvilket kommer att gälla i egenskap af pass; bot andes icke åt någon annan tillåtas att inom det den förre anvisade district lumpor insamla; äfvensom Lumpsamlaren borde vara förbudet , att göra någon insamling utom den honom af Kongl. Majus Befallningshafvande anvisade Domsaga eller Fögderi, vid äfventyr att i annat fall blifva såsom Lösdrifvare ansedd och behandlad.
I händelse hos vederbörande tulltjensteman villrådighet uppstår, huruvida icke en under benämning af dubbleradt bomullsgarn angifven vara rätteligen bör till bomullstråd hänföras, åligger godsegaren, såsom vilkor för tiIIgodonjutande af de för dubbleradt bomullsgarn stadgade lägre tullumgälder, med sakkunnige personers, efter besigtning å godset, afgifna betyg styrka, att varan utgör garn af sistnämnda beskaffenhet. kamel-och ull-, alla slag: , ofärgadt färgad t linne-: ofärgadt och oblekt largadt eller blekt segeloch bindAnin. För garn, dubbleradt af till färg och råämne olika garnsorter, hvilka hvar för sig draga olika tull, beräknas införselstullen, ulan hänsigt till den större eller mindre andel, hvarmed den ena eller andra garnsorten deri ingår, efter den högre afgiftsbestämmelsen. Gevär: dubbelbössor enkelbössor pistoler delar af gevär förtullas lika med det ämne, arbetadt, hvaraf de beslå. Gips Gipsarbeten, ej specificerade Gipssten Glas: bunkar, burkar, buteljer och flaskor ... ... Införsels tull. Riksmynt. Garfskidor; se Dividvi. Garn, bomulls-, tryckt; hänföres under färgadt; ull-, brillant; se färgadt ullgarn; af vegetabilier (gräsgarn); förtullas lika med segeloch bindgarn. Gaude; hänföres tilt Färger, ej specificerade. Gelatine; se Lim. Gelé; hänfäres till Konfityrer. Genever; hänföres under Bränvin. Gentianarot; hänfäres under Apotheksvaror. Gjutstenar; se Sten. Glas : Apothekare-ståndkärl, med inbränd signatur; hänföras under bunkar, burkar etc. Glasögon, lorgnetter och andra monterade optiska glas; se lnslrumenter, optiska, m. (I. Förslag till Tulltaxa. 30? Qvantitet Införs elaför Tullberäk. tull. Glas : ningen. Riksmynt.
Förklaringen den 14 Maj 1805,. angående lagens rätta förstånd och tillämpning ej allenast i mål rörande klander å fast egendom, utan ock om hvad ytterligare vid lagfarts beviljande iakttagas bör, har väl en preskriptionstid af tjugo år för klander af jordafång blifvit stadgad medelst föreskriften, att all på god tro vunnen och med verklig besittning förenad åtkomst lill fast egendom, hvilken icke blifvit i behörig ordning klandrad, af den förmente egaren eller innehafvaren, som egendomen afhänd blifvit, i hans lifstid, ej heller af hans arfvingar elller rättsinnehafvare inom tjugo år från hans dödsdag, är, efter samma tids förlopp, från allt vidare åtal fri, och häraf synes visserligen följa alt förste egaren under hela sin lifstid, äfven om den är längre än tjugo år, eger rätt att egendomen återvinna, och att jemväl egarens arfvingar hafva rätt att inom tjugo är efter egarens död klandertalan i sådant afseende anställa; men då den termin, hvarifrån häfdens början skall räknas, icke derjemte blifvit på ett tillfredsställande sätt bestämd, har följden häraf ock varit den, alt författningen i det närmaste saknat betydelse och ingalunda beredl den med densamma åsyftade säkerhet åt jordbesitlningen. En lag, som tryggade denna besittning skulle dock i allt fall icke uppfylla sitt ändamål, om den ej tillika gjorde bevisningen om fastighetsinnehafvarens orubbliga besittningsrätt lätt och säker och då en sådan osviklig och lätt erhållen bevisning är af yttersta vigt så väl för jordegaren sjelf, derest han vill sälja eller låta inteckna sin egendom, som för hvarje annan, hvars rätt kan deraf vara beroende, har på sätt vid köp, skifte och gåfva äfvensom numera vid testament af fast egendom finnes föreskrifvet, ett offentligt kungörande af hvarje ombyte af egare till dylik egendom synts Rikets Ständer vara nödigt, så mycket hellre som sednare författningar otvetydigt utmärka alt lagfarten fått en vidsträcktare betydelse än den ursprungligen egde och erhållit en i folkets rättsmedvetande ökad vigt för den allmänna rätts-säkerheten.
— Om du med brist på sjelfkänsla menar att jag icke har aktning mer för mitt eget menniskovärde, att jag kommer igen när man med nykter vilja sparkar mig bort . Hela förmiddagen innan vi skildes grubblade jag på det samma. Jag skulle haft lust att fråga honom men var för stolt till det. Tvånget af att icke veta på hvad fot jag står till honom hade kommit öfver mig, jag ville icke följa honom till stationen, och mitt afsked var stelt. Om natten, när vi alla sutto och pratade, talade han om att han till genbo i Stockholm hade en qvinna. Han trodde att hon var slägt med franske konsuln. Han kunde se in genom hennes fönster. Hon satt alltid och skref. Hon var icke längre ung. Det såg ut som vore det kallt i rummet, hon hade oftast en liten blå schal om sig och det såg ut som om hon frös. Det var märkvärdigt att se med hvilken intensitet hon liksom bet sig fast i sitt arbete. Han var viss om att det var någonting själsdödande, torra protokoll eller dylikt, samt att hon icke skref för bröd, utan för att döda tiden. Hon skref för lifvet, men icke för bröd. Hon gick på kryckor och var sjuk. Jag förstod henne. Han gjorde så med. Jag hörde det på hans berättelse. När de andra gått – alla – för att följa honom till stationen och jag stannade ensam qvar, då kom gubben först och ville konversera mig, men jag fick honom ändtligen att gå. Jag blef ensam i salongen. Jag hade längtat efter det. Och jag satt der länge, ensam med mina egna tankar. Först hade jag läst Stella Kleves ”Vid Beau-Rivage” i Framåt, denna blodlösa dikt om silkesstrumpor och toilettefärger, – den qvinliga fåfängan, tagen i aquarell med glänsande manierad virtuositet.385 Och det fans kött och blod nog inom min benrangelsskepnad för att kunna uppresa sig mot denna dådlöshetens uppfattning af menskligt lif. Jag satt och såg mig omkring i detta rum, som icke var rikt emot hvad jag sett, men rikt emot hvad jag eger, jag såg in i sängkammaren med den vinröda ampeln i taket och med silfverstakar på toilettbordet.
Uppl. o. godkänd hos Ridd. o. Ad. d. 14 Apr. 1 82-ji Preste-Ståndet d. 1 7 -—• •—- Borgare-Ståndet d. 17 Bonde-Ståndet d. 17 Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af Kongl. lVlaj:ts Nådiga Remiss uppå Pr o vindal-Medicus Doctor K jellin aris besvär ofver Kammar-Collegil Utslag i en fråga om en Testaments-bevilluing. S. A. K. Sedan hos E. K. M. Provincial-Medicus i Carlstads Län, Medicins-Doctorn C. J. Kjellman deröfver i underdånighet sig besvärat, att, efter det han, genom Landshöfdinge-Ernbelets i nämnde ZJnderdäniga Skrif velsera 77 T/ån Utslag, den 8 Januarii 1821 j blifvit, på anförde grunder, befriad ifrån erläggande af en honom påförd bevillnings-afgift för 4000 R:dr B:co, utgörande beloppet af Kjellrnans skuld hos numera aflidne Handlanden i Philipstad, P. Norder, hvilken skuld uti Norders Testamente af den 5 Julii 1819 är vorden efterskänkt, E. K.
För att bereda den ansenliga tillgång, som för ett ändamålsenligt fullföljande af Statens jernvägs-anläggningar under innevarande och nästföljande 5:ne år måste anskaffas, synes det, vid öfvervägande al här antydda förhållanden, vara oundvikligt, att ett lån å högre belopp, än det af Stats-Utskottets pluralitet förordade, varder för Svenska Statens räkning upptaget emot obligationer, som utom riket kunna belånas. I fråga om bestämmandet af detta högre lånebelopp, torde, till stöd för en mot Stats-Utskottets pluraiitets åsigt stridande mening, endast behöfva åberopas hvad Stats-Utskottets betänkande härom innehåller sid.
Den vise Salomo, som sjelf blef af qvinnor förförd till afguderi, har flerestädes i sina skrifter gifvit qvinnokönet en sorglig, men sann, orlofssedel. Och den helige Krysostomus säger: ”Hvad är qvinnan annat än en vänskapens fiende, ett oundvikligt straff, ett nödvändigt ondt, en naturlig frestelse, en önskvärd olycka, en städse rinnande tårekälla, ett ondt naturens verk, öfverdraget med skimrande fernissa? Redan den första qvinnan trädde i ett slags förbund med djefvulen; skulle då icke hennes döttrar göra det? Sjelfva ordet femina (qvinna) betyder: den som hafver mindre tro; ty fe betyder tro och minus mindre50. Skapad af ett krokigt refben, har qvinnans hela själsrigtning blifvit krokig och böjer sig hellre åt det onda än åt det goda. Och jemför man härmed hvad Seneca säger: ”qvinnan måste antingen älska eller hata; ett tredje gifves för henne icke” – så inser man klart, att när hon icke älskar Gud, hon måste förfalla i den andra ytterligheten och hata honom. Häraf är lätt att förstå, hvarför företrädesvis qvinnokönet befattar sig med hexeri51. Man torde nu fråga: huru är det möjligt, att Gud tillstädjer hexeriet? Härtill svarar ”Hexhammaren”, att Gud, utan att hans fullkomlighet deraf lidit, tillstadt englarnes och de första menniskornas fall, och likasom han fordom tillåtit förföljelser mot de kristna, på det att martyrernas ära skulle blifva desto större, så tillåter han nu hexeriet, på det att de rättfärdiges tro skall blifva desto mer uppenbar. Hexornas förbrytelser öfverstiga alla andra möjliga förbrytelser. De förena i en person kättaren, affällingen och mördaren. ”Hexhammaren” bevisar, att de äro värre än djefvulen sjelf, ty han har en gång för alla fallit och Kristus har icke lidit för honom. Djefvulen syndar alltså blott mot skaparen, men hexan både mot skaparen och återlösaren. Med dessa och slika teoretiska frågor sysselsätter sig ”Hexhammarens” första del.
Maj 1832, i liela och halfva Sovcreigns ulvexlades öfver 42.000,000 £ St., nien endast invcxlades omkring 6 millioner. (Se Report from tlie Commitlee on the Bank of England Charter. Appendix N:o 76.) Låt oss nu tillämpa de begge olika systemen på Svenska banken under de sednare årens förhållanden. 0m den sats vore riklig, att förtroendet till en banks sedlar vore beroende af förhållandet emellan dess sedelstock och dess cassa, eller att af delta förhållande berodde begäret att uttaga silfver mot sedlar, 120 Den 7 Augusti. — och det är endast under sådane förutsättningar man kan finna någon våda, att nu öka den till sitt belopp så starkt sjunkna sedelstocken, — så borde åren 1S41 och 1842 intet uttagande hafva ägt rum, men deremot innevar. år ett ganska betydligt. Vid början af år 1841 var metalliska cassan omkring (>,837,500 r:dr silfver, den verkliga sedelstocken omkring 27,453,000 r:dr b:co, den efter reglementet beräknade ej fullt 33,280,000. Metalliska cassan innehöll således 1,845,500 r:dr silfver eller nära 37 proc. utöfver den i reglementet omförmälta proportion af 2 lill 5. Ännu vid början af 1842 var metalliska cassan silfv. r:dr 0,304,750 och den beräknade sedelstocken h:co r:dr 32,694,000. Den förra ägde således utöfver proportionen ett öfverskott af silfv. r:dr 1,400,650, eller öfver 28 proc.
Till stöd för detta förslag är anfördt: att ehuru lagstiftaren, genom liera författningar och sednast genom Kongl. Förordningen den 23 Augusti 1851, angående verkställighet af Konungens Befallningshafvandes utslag, utan afseende å deremot anförda besvär, sökt att genom skyndsam exsekution förskaffa lidande en snabbare rättvisa, än genom ärendets behandling vid domstol vanligen kunde vinnas, och berörde Kongl. Förordning ostridigt förminskat antalet al de skuldfordnngs-tvister, sorn, medelst obehöriga besvär, dragas under Hof-rätts pröfning, vore ändamålet dock ej fullt uppnådt, om ej en författning i samma syfte utfärdas hvad angår andra tvistemål. Mången vore nemligen nu nödsakad att se sin egendom inkräktad och sköflad af personer, hvilka obehörigen der sig innästlat, samt att på sina egor bibehålla kontraktsbrytare i följd af klagan i högre Rätt, utan möilighet för egaren att återfå nyttjande-rätten till jorden innan derom yppade rättegång hunnit genomlöpa alla stadier, hvarefter det ofta hände att den trätlystne ej ens egde tillgångar att återgälda de kostnader, som jordegaren måst för rättegången vidkännas, och således än mindre den skada denne förorsakats genom egendomens inkräktning. Då detta trots emot egande-rätten, i samma mån det med framgång kunde användas, förlamade jordegarens håg och förmåga att 4 Lag-Utskottets Betänkande, N.-o 62. vidmakthålla ordning och skick; — då deraf följde misstro liil lagens kraft, som åter undergräfde samhällsordningen och minskade hågen till en ärlig verksamhet; — och då detta onda till en betydlig del kunde undanrödjas, »0111 en snabb verkställighet finge följa pä de utslag, hvilka i frågor af ofvan-antydda. beskaffenhet af Konungens Befallningshafvande utgifvas», har motionären ansett sig manad lill framställning af förrberörde förslag.