Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då var jag din sköterska; fick se efter att du inte gick ut okammad, skicka dina kängor till skomakarn, laga att det fans mat på spisen. Jag fick sitta vid din sida och hålla din hand i timmar, ty du var rädd, rädd för hela världen, emedan du icke egde en enda vän och allmänna meningen krossade dig. Jag fick intala dig mod, tills min tunga torkade och mitt hufvud FORDRINGSEGARE. 74 värkte, jag fick sitta och dikta mig själf stark, tvang mig att tro på framtiden, och lyckades slutligen få lif i dig, då du låg som död. Då beundrade du mig; då var jag mannen, inte den där atleten, som du lemnat, utan den själsstarke, magnetisören, som strök sin nervkraft öfver i dina slappa muskler, laddade din torna hjärna med ny elektricitet. Och så upprättade jag dig; försåg dig med vänner, skaffade dig ett litet hof, som jag narrade med vänskapens hjälp att beundra dig, satte dig öfver mig och mitt hus. Så målade jag dig i mina vackraste taflor, i rosa och azurblått på guldgrund, och det fanns inte en utställning där inte du satt på bästa platsen. Ibland hette du heliga Cecilia, ibland var du Maria Stuart, Karin Månsdotter, Ebba Brahe, och jag fick intresse omkring dig och betvang den skriande hopen att se dig med mina bedårade ögon, jag pinade din personlighet på dem, trugade dig i dem, tills du hade vunnit den alltbetvingande sympatien och du kunde gå fram för dig själf! När du så var färdig, då var min kraft slut och jag föll ihop af öfveransträngning jag hade lyftat dig och förlyft mig själf. Jag blef sjuk, och min sjukdom generade dig, nu då lifvet ändtligen började le och jag tyckte ibland att du drefs af en hemlig längtan att få aflägsna fordringsegaren och vittnet! Din kärlek börjar antaga den öfverlägsna systems karaktär, och i brist på bättre vänjer jag mig in i den FORDRINGSEGARE. 75 nya rolen af lille bror.
Rådi K a m mar-Collegiu m o c, h Kam m a r - Rätten, samt det äldsta Råd i hvarje af Rikets öfriga Collegier. Då antingen —• om Tolf deruti sitta. Är Presidenten i HofRätten af laga förfall eller jäf hindrad, företräde dess ställe det äldsta Civila StatsRådet. Delina Domstol äge åter insättande i Rikets tjenst. §• Finner Utskottet af dessa Protocoll, att Bil. t. Conslituiion» Vcsk. Betänk. JN:o 3. någon Stats-Minister, någon Stats-Rådets Stats-Råd, Hof-CanL edamot, eller nåcelleren, Stats-Secregon för tillfället terare, eller annan Leförordnad Föredamot af Stats-Rådet, dragande, eller den eller den Embetsman, Embetsman, som i som i commandomål Commandomål fastställd vai — fastställd varder, der. 107 §. r mom. Skulle ConstitutionsSkulle ConstitutionsUtskotlet Utskottet, Rikets sannskyl—Rikets sannskyldiga diga nytta, eller att nytta, eller att någon någon Stats-SecreteraFöredragande icke re, icke med oveld — med oveld — anmärkning anmärk blifvit gjord. ning blifvit gjord. Riksdags-Ordningen. 29 §• 2 morn. 2:dra och 3:dj« punktern», Finner TJt Finner Ut - Bil. t. Constitutions TJtsJt.
Att vidare Banco-Utskottet med det föreslagna stadgandet ingalunda tänkt sig, alt coursen innan silfverköpen finge ega rum, någon tid måste hafva ”stätt vid eller under” samt sålunda ”icke hållit sig öfver pari” visar dess svar i samma Utlåtande (sid. /jo) a gjorda anmärkningar vid ett lika i punkten 4 at Utlåtandet N:o 6 gjordt förslag nemligen ”att dermed ingalunda vore sagt, att Banco-styrelsen hvarje gång sådant coursförhållande inträffar, skall vara förbunden genast vidtaga en dylik åtgärd,” hvilket tydligen utvisar meningen hafva varit att gifva Banco-Fullmäktige rättigheten dertill, ehuru icke skyldigheten. Då nu dagens medelcours på den hufvud-ort, hvarmed Sveriges vexelaffärer uppgöras, upprättad i föreskrifven ordning, ”står under pari,” så anser jag Banco-styrelsen obestridligt vara berättigad att, om så pröfvas lämpligt, ingå i afhandling om silfverköp, utan behof för mig att nu upptaga frågan om en sådan rätt finnes då den såkallade medelcoursen kunde vara öfver pari, men andra courser på längre aso eller indirect stå vid eller under pari. 2:0. Äro Fullmäktige berättigade, att i sådan händelse lemna de äskade förskotten? Häremot hafva 112 och 120 §§. i Banko-Reglementet blifvit åberopade. Låtom oss undersöka
Konung 6u 82'äk - 358 Den 12 Nowember. sräf eller någon af Desi Famille mä beträda Sweriges gränsor, och hafwe Wi en> hälligt ät Hans Majtt Konungen uppdragit, att till detta besluts widmagthällande, och lill win. nande af det dermed äsyftade lugn och säkerbet, Kongl. Maj:t, utan hinder af nägot annat afseende, alla till ändamälet nödiga mätt och steg mätte widtaga. 2) Att om f. d Konungen eller nägon af Desi Famille stulle af gällande orsaker finna sig föranlätne att wistelseort förändra, bör det ste med Swensta Regeringens wetstap och bifall, sä framt de wilja blifwa i ätnjutande af den underhälls-summa, Riksens Ständer dem bewiljat. z) Att dä f. d. Konungen aflägsnar Sig frän sin Famille, äger han icke att lyfta mera än räntan för hans enstilta förmögenhet, utgä. rande Tiugutre Tusende Femhundrade Ättatiotwä Riksdaler Swenstt Banco, samt de Tio Tusende Riksdaler samma mynt, som Riksens Stander honom enskildt tillagt: samt 4) Att det äterstäende af underhälls, sum, man tillkommer altid i sädant fall f. d. Drottningen, att för sin och sina Barns räkning, sä länge desie äro omyndige, emottaga och disponera. §. IZ. I grund af den OH förbehällna rätt, att gemensamt med Kongl. Majtt, stifta Allmän. Ciwtl - Den 12 Nowember. 339 Ciwil. och Criminal, samt Kyrkolag, och att sädan förut stiftad Lag förändra, upphäfwa eller förklara, hanok Wi, l den ordning Regerings. Formen sörestrif ver, dels i anledning af Kongl. Majtts Nädiaa Propositioner, dels, efter Kongl. Majtts till de af Osi i underdänighet ingifna förslag pä Rikssalen aflemnade Nädiga samtycke, bestutit följande, med afseende pä förändring euer tolkning af Allmänna Lagens rum.
Bland de önskade jag att, när lifvets höst nonnenska syskonen var den i kommer till litet hvar af oss, svenska jordbrukets historia beden må komma så som den kante Edward Nonnen, en man, komm.ii i detta hem. s om med sin stora begåfning Från ungmöns vackra porträtt blef sitt nya fädernesland till gick min blick till de andra rik välsignelse. Lika väl utrutaflorna på väggarna, de flesta stade som brodern voro ock af samma hand, och medan jag systorna. Det var en sällspordt beundrade dem, fick jag se den Ellen Lundberg. intelligent och konstnärligt begåfvad familj. beten från det ena språket till det andra likaNär den boken var utläst, utbyttes den mot Vid ankomsten hit, alltså vid sju års ålder, som bidragen till svenska kalendrar och tiden af de andra, som någon af lekkamraterna voro Emily Nonnens skolstudier afslutadc, men skrifter äro så många och af så växlande infått, och så ändtligen, när berättelserna gått på den första grund, som genom dem blifvit nehåll att de ej här kunna uppräknas. Vi laget om, hamnade hvad som möjligen återstod lagd, b} ggde hon sedan med tillhjälp af förskola därför endast hålla oss till originalarbeaf boken i en vrå af bokskåpet, medan inneäldrar, syskon och broderns lärare ett kunskatena för de svenska barnen. hållet, gömdt i vaxmjuka barnahjärtan, bar pens tempel. Genom fadern infördes hon i den År 1859 hade fröken Nonnen skrifvit en mer eller mindre rika frukter, hos några blef engelska litteraturen, och af broderns lärare fabel, » De båda skyarne », hvilken hon visade första väckelsen till evighetslif. Men var icke fick hon en inblick i naturvetenskaperna, meför redaktör S. A. Hedlund. På hans råd lämöfverallt välsignelsen så stor, på oss alla verdan hon tillsammans med sina systrar studenades den till bokhandlaren C. J. Arwidsson, kade den dock så godt, att bara åsynen af de rade språk och historia. Grammatik kom den som genast intog den i sin julkalender och sedan gamla utnötta böckerna framkallar de ljusaste tiden ej så mycket i fråga som nu.
Jag anhåller, äfven på grund af vigten af den princip att Ståndets beslut skall blifva gällande, att R. o. Ad. icke måtte vidtaga annan åtgärd, än att lägga inbjudningsskriften till handlingarne. Frih. Cederström, Rudolf: Ehuru jag vid åtskilliga af de, öfver det sammansatta Utsk:ts förslag, förekommande voteringarne befann mig i minoriteten, kan jag likväl icke förena mig med Frih. Raab och tillstyrka att R. o. Ad. skulle antaga den från BorgareSt:t nu ankomne inbjudning. Den siste värde talaren, Gr. Lagerbjelke, har redan ådagalagt huru sväfvande våra beslut skulle blifva, om vi, utan några nya skäls företeende, skulle, oaktadt föregångne grundliga öfverläggningar och vidtagne beslut, sedermera i en hastig vändning ändra oss och antaga framkommande inbjudningar. Ehuru jag visserligen icke vill bestrida nyttan och nödvändigheten i vissa fall af sådane inbjudningar, kan jag alltså dock icke, i afseende å den nu för handen varande, tillstyrka någon annan åtgärds vidtagande, än densammas läggande till handlingarne. Frih. Sprengtporten: Med afseende fästadt på de af mig under öfveidäggningarne i detta ämne uttalade åsigter, skulle det visserligen synas som jag, med min röst, borde tillstyrka R. o. Ad. att antaga BorgareSt.ts förevarande inbjudning. Men, ehuru jag vis - 4-> Den 7 Apr il. serligen anser att R. o. A., utan att träda någon lag-§ för nära, kunde bifalla inbjudningen i afseende på beskattningen, då frågan under en sednare period genom Utsk:ts jemkningsförslag åter skall förekomma till behandling inom representationen och då jag hoppas att mycket, så väl i afseende på tillverkningstiden som minimibeloppet, blifver förändradt, så år min opinion den, att nuvarande inbjudning ej bör till någon annan åtgärd föranleda, än att läggas till handlingarne. Frih. Raab: Som jag ej hört någon uptråda till förordande af mitt nyss gjorda yrkande, ber jag att få afstå från den af mig derå begärda proposition. Sedan öfverläggningen härmed ansetts fulländad samt H.
Att såsom allmän grundsats måtte antagas, det folkskolans första undervisning, omfattande det för alla nödvändiga kunskapsmåttet, bäst bibringas uti tält spridda småskolor, skötta af lärare, hvilka af församlingarne fritt väljas bland för dem lill uppförande och duglighet väl kända personer, män eller qvinnor, och hvilka icke skulle behöfva vara vid seminarium examinerade, samt att derföre dylika småskolor må allmänneligen inrättas. 2:o Att hvarje större församling serskildt, men små församlingar efter omständigheterna, möjligen i förening med någon grann-socken, borde hafva åtminstone en vid seminarium bildad lärare, för att åt de i småskolorna underbyggde, bättre begåfvade och mera lärgirige barnen lemna undervisning uti de folkskolans läroämnen, hvilka af en vid seminarium bildad lärare kunde till verklig nytta meddelas, men i hvilka ämnen tillräcklig kunskap ej allmänneligen vore att förutsätta hos ofvannämnda oexaminerade småskole-lärare. 3:o Alt småningom och i den niån ett stigande interesse för folkbildningen föranledde en eller flera förenade kommuner att för saken göra någon uppoffring, Staten Eapcditions-Utskottets Förslug till underd. Skrifvelse N:o 245. 205 borde genom understöd befrämja uppkomsten al högre folkskolor med den lyftning, att der förekommande läroämnens ökade antal och djupare behandling erfordrade lärare med akademisk bildning, för hvilka måste beredas framtidsulsigt genom tillerkänd befordringsrätt inom kyrkan eller allmänna läroverken. Hvad sålunda blifvit yrkadt hafva Rikets Ständer funnit förtjent af hufvudsakligt afseende. Mer och mer allmänt börjar man inse, alt en grundligt och med hänsigt till framtidens kraf organiserad folkskola utgör ett lidens behof, på hvars klara uppfattning, varma behjertande och fullständiga uppfyllande samhällets både andliga och lekamliga väl i hög grad beror.
Döling blifvit lill bemälde Embete inkallad, icke innefattar annat påstående emot Döling, än att återgälda den emottagna reversen eller fullgöra hvad han uti särskild förbindelse sig åtagit, och frågan således kunde synas vara af tvistemåls egenskap; likväl och som Levander under målets handläggning vid Öfverståthållare-embetet tor polisärende!’ sedermera emot Döling gjort bestämd angifvelse, alt hafva genom svek och bedrägeii sökt förnärma Levander.? rätt, och derföre yrkat, att Döling måtto i häkte inmanas; och Döling, i målet hörd, vägrat att återlemna skuldsedeln samt genom åtskilliga undanflykter, och deribland att reversen redan vore i tredje mans hand, sökt intrassla målet och undgå ansvar; vid hvilket förhållande Polismästaren Bergman, med afseende tillika derpå, att Döling, hvilken ålla särskilda gånger förut varit tilltalad för bedrägligt förhållande och vägran alt redogöra för emottagna skuldsedlar lili betydliga belopp eller deras värde, äfvensom för förfalskningsbrott, af hvilken Ji. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse den 15 Nov. 1847. 13 anledning han icke allenast varit inmanad i häkte, utan äfven undergått tjuguåtta dagars fängelse vid valten och bröd, hvarförutan han en gång genom domstols beslut blifvit, i brist af böter, dömd lill enahanda bestraffning för oredligt förhållande såsom ombudsman, sålunda ihärdigt fortfarit att på eli betänkligt sätt förnärma allmän säkerhet och förtroende, destomindre må i målets dåvarande outredda skick lill last föras alt hafva Döling i häkte inmanat, som ansvar för svek och bedrägeri kan anses icke vara i lag tillräckligen bestämdt, hvadan detsamma i visst fal! blifvit of domstol utsträckt till påföljd af schavott och fängelse å fästning, samt Bergman dessutom, då häktandet beslöts, icke kunnat förutse den utgång målet vid Kämnersrälten, dit detsamma förvistes, erhöll genom Levander.?
Beviljandet af kreditiv skall säkerligen alltid komma att med urskiljning ske i privatbankerna, derföre att kreditivrörelsen är för dessa banker en ganska vådlig rörelse; emedan den dertill föranleder att i hast hetydliga penningebelopp oförmodat kunna utlagas och hvilka privalbankerne hafva svårt alt med sina i riksmynt små kassor godtgöra, om deras egua, i en hast ökade sedlar, genast gä till vexlingsluckan. Det är den egna nyttan och behofvet att noga bevaka sin ställning, som tvingar privatbankernas direktörer att hålla skarp tillsyn derpå, vid fördelningen af den till kreditiver anslagna summan, att den som gifves kreditiv ej blott är en person som ställer full säkerhet, utan alt det är den, som är nyttigast för banken, d. v. s. den som oftast gör insättningar och uttagningar. Med ett ord, det inträffar dä på verkliga affärsmän, på dem, hvilka verkligen begagna kreditiverna till det ändamål de böra användas. Här äler vid R. St:s bank kan delta blott till en viss grad af dess tjenstemän uppnäs, oell jag önskar direktionen i handelsoch näringsdiskonten både förmåga och all möjlig lycka all kunna det göra; men jag tror dock att direktionen har både behof och stor fördel vid, ali vilkoren för kreditivs åtnjutande verka derhän alt kreditiven ordentligen begagnas, och en sådan fördel ligger just deruti att räntan blefve något hög, nemi. 6 procent, som biskop Agardh föreslagit, och lill hvilket belopp dessutom det är alt befara, alt densamma snart i allmänhet kommer att uppgå. Jag får derföre förnya min anhållan om återremiss af denna punkt. Gr. Gyldenstolpe: Då redan 2:ne
Det har synts Rikets Ständer, att åtminstone i detta afseende likhet för de olika landsdelarne kunde utan svårighet beredas, och alt för detta ändamål i de domsagor, der omständigheterna för närvarande ej medgifva, att allmän rättegångsdag hålles så ofta som en gäng i månaden med hvarje härad och tingslag, till en början kunde åtminstone för handläggning af lagfartsoch inleckningsärenden månadtligen hållas en för hela domsagan gemensam särskild rättegångsdag, då parter kunde få dylika mål skyndsamt afgjorda i domarens hemvist eller å annat ställe inom domsagan i närvaro af ett mindre antal nämndemän. Rikets Ständer hafva väl icke ansett lämpligt, att den nuvarande domsageindelningen i någon väsendtligare mån rubbas; men, då den åsyftade sammanslutningen af tingslagen otvifvelaktig! skulle på många orter underlättas, om i sammanhang dermed utbyte af tingslag emellan angränsande domsagor kunde ske, loide tillfälle böra hållas öppet för en sådan jemkning af domsageindelningen, som kan lända till lagskipningens större beqvämlighet, och för detta ändamål vara nödigt, att afven de Häradsböfdingar, som hädanefter, och intill dess månadstingen blifvit allmänt införda i de mellersta och sydliga delarne af riket, komma att utnämnas, dervid förbindas att underkasta sig reglering af domsagans område, på sätt som skedde under tiden från den 23 Mars 1847 till den 7 Februari 1860 med de Häradsböfdingar, som då utnämndes. En särskild anledning härtill ligger i den omständighet, alt, om lagskipningen å landet vinner en ökad skyndsamhet, åtskilliga mindre städer sannolikt skola önska att lägga sig under närmaste landsrätts domvärjo; och då det otvifvelaktig! vore en fördel för lagskipningen i dess helhet, om dessa mindre sladsdomstolar kunde alldeles upphöra, så torde också en sådan önskan, der den yppar sig, böra, så vidt möjligt är, tillfredsställas; och dertill torde i ett och annat fall erfordras någon jemkning i domsageindelningen. Emot Lagkomiléens förslag har bland annat blifvit anmärkt, att nämndemansbestyret skulle derigenom försvåras.
— »De ha berättat mig mycket om henne, de som kände henne i hennes sprudlande ungdomstid. Märkligt folk hela högen, skall ni tro. Det diktades mycket i denna afsides fjälldal och där lefde folket två lif. Det ena gick med dem i dagligdags stök hemma vid de grå husen. Det andra följde dem i skogen, bodde med dem på sätervallen, var samman med dem i de små vattensågarna och skvaltkvarnarna, tumlade på hästtomman, lät dem gå vilse af trolleri på en myr, hojade till dem från gran och fur, berg och lid. — Tänk, om ni kunde begripa allt det där Det lifvet gick aldrig öfver Lappmyrhöjden utan att känna en underlig händelse vara i faggorna och trampade aldrig en fäbodvall i kvällningen utan att ly efter viterhundarna, som skälla två gläfs i taget —eller rysa till de hemlighetsfullas barn, som gråta under störesgolfvet. Slikt satte ibland sådan fart i de drygaste bondgubbar, att näfverskorna piskade deras okammade nackmanar — efter stigen — framåt liden — utför byvägen — hem till stugan. För ett folk att lefva i dikt, herr — professor? Folket därhemma — det var kåda, linnea och nattvaka. Jag ser så tydligt min fjällby — grå hus i klunga för att icke vara så bittert allena, då vintern står mörk öfver landet. Deras glimmande fönstergluggar kan man gärna taga för ögonen af en hop vargar. Men under sommarnattens ljus ligga de som en flock getter och vänta på solen ... Ni har naturligtvis aldrig hört talas om Gunnel med historierna. Då hon gick förbi med sin inåtvända sagoblick och sin guldfläta på ryggen, nickade alla gummor och värmdes alla gubbar, och ynglingarne fingo sugande hjärtelängtan. — Ni har naturligtvis aldrig hört Gunnel berätta — men gud vet hvar hon tog sin färg ifrån! En historia var violett och vemodig med dunkla figurer, som rörde sig i skymningen. En annan var blågrå. Det var en historia i insjöns dimma en höstmorgon. Lommen skrek gärna i en sådan. — Eller satt hon, ljushårig och blåögd, och kastade lyssnaren in i en händelse, som var blixtrande gul i skinande sol.
Och dessa säkra papper gifva RiksBanken derjemte en ränte-inkomst af 4 proc., som också förtjenar att tagas i betraktande. Dessutom är det ett misstag att dessa lån äro mera än andra under 21 års tid oupsägbara. Uti skuldsedeln förbinder sig låntagaren uttryckligen, att »om Banken så fordrar, efter ett halft års förlopp återbetala hela skulden.» Att sådant icke bör komma i fråga, utan i det aldrastörsta nödfall, ligger i sakens natur, ehuru jag tror, att för de hemmansegare, som icke hafva andra skulder än dessa små inteckningar, återbetalningen ingalunda skulle blifva så äfventyrlig, som man förespeglar. Men RiksBanken bör väl icke afhända sig sina bästa och säkraste tillgångar, så länge han har något annat att använda. 130 Don 20 Juni /. Fördenskull torde mig tillåtas, både i RiksBankens och allmänhetens intresse, få vördsamt föreslå: att fonden för utlåning emot pant af fast egendom på landet må intill nästa riksdag bibehållas vid 7,500,000 rdr.» I denna reservation har Hr D:r Sandberg, enl. mitt förmenande, på ett så förtjenstfullt sätt vederlagt alla Utsk:ts i förevide punkt anförda skäl, att knappast något återstår för mig att tillägga. Jag kan dock ej underlåta att äfven framställa några anmärkningar. När man genomläser hela detta Betänk., kan man ej undgå, äfven om man ej har särdeles stor skarpsinnighet, att finna, huruledes ett särskildt interesse hos Utsk:t gjort sig gällande, nemi. det, att i möjligaste mån omhulda filialoch privatbankerna. Utsk:t har som motiv för sitt tillstyrkande för indragning af landtfastighetsfonden åberopat, att ett sådant utlåningssätt ej vore »bankmessigt» och att Banken hade ett annat för hela landet vigtigare ändamål att upfylla än det, att fastläsa sina kapitaler på längre tid, hvilket blefve förlndet, om Banken skulle afhjelpa den anmärkta bristen på nödiga läneförlag till jordbrukets bedrifvande.
Hela frågan reducerar sig helt enkelt till att insända en restlängd till Konungens Bef:h;de på dem , sorn skola betala, och detta vill man motsätta sig! Det är väl skäl alt genom en så enkel åtgärd sorn denna söka förskansa sig emot missbruk. Jag tillstyrker på det högsta, att roan måtte gå med varsamhet tillväga, samt att Frih. Cederströms förslag måtte antagas. Gr. Taube: Adjectivet ”oguldet" synes mig uttrycka detsamma som tillskott, hvilka skolat gäldas, d. v. s. att ett lagakraftvunnet beslut föregått. Nåväl! När det således ar gifvet alt dessa tillskott skolat gäldas, men sådant icke skett, då hemställer jag, huruvida det icke är bättre att undvika en omgång än att vidtaga en sådan, och att det således är bättre att antaga hvad Utsktn föreslagit, helst kronofogde , efter hvad kändt är, vid många tillfällen får utan Konungens Bef:h:des order uttaga afgifter. Hr von Hartmansdorff: Sedan delta H. Stånd beslutat att kyrkoherdarne ej skola vara sjelfskrifne ordför. och det således kan hända att till en sockennämnds ordför. och vice-ordför. väljas personer, som kanske knappt kunna skrifva en ansökning; så torde det vara äfventyrligt att åt dem öfverlåta en så vidsträckt orättvisa som den, att omedelbart hos fogden få utmätning hos dem, som icke betalt sådana afgifter, hvilka sockenstämman ålagt. Jag befarar, att om R. o. Ad. skulle fatta ett sådant beslut, som det Utsktn föreslagit , så vore det säkraste sättet att få författningen i detta hänseende af Konungen ogillad, och att således genom bemödandet att befrämja skyndsamhet i den sak man ville gynna , lomme man just till motsatsen. Jag anhåller derföre att R. o. Ad. måtte gilla det förslag Frih. 21 H. 4° 3i4 Den 10 Mars e. m. Cederström uppgifvit i sak. Hvad ordalagen beträffar, så vill jag icke med honom derom tvista. Hr-Ribbing, Arvid: Hvad Frih.