Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Domstolar kunna stanna uti skiljaktiga be slut, och, med erkännande af dessa brister i det äldre LagVerket, Jag med Eder gått i Författning om utarbetande af en ny CivilLag, hvilken redan är af den tilllörordnade LagCommittéen lörfattad och af trycket utgifven, samt snart kommer att till hela dess vidd i föreskrifven ordning tagas under granskning, ansett desto mera betänkligt, att förr än detta förslag till en ny CivilLag kommer i fråga till antagande, påbjuda utlärdande till allmän efterlefnad af det Capitel deruti, hvars gillande J nu föreslagit, som den gällande äldre Lagens föreskrifter angående ifrågavarande ämne äga samband med stadganderne uli åtskillige andre Lagrum, och kunna, med tillämpning tillika af hvad Kongl. Brefvet den 27 Maj 1801, beträffande Rättegångskostnad, innehåller, för det närvarande anses tillräckligen förvara den rätt parterne i denna del bör tillkomma. 1 Jag förblifver Eder, Gode Herrar och Sven - Ben io September, ske Män, med all Kongl. Nåd och Ynnest städse ■välbevågen. CARL JOHAN. Lades till Handlingarne. Högloflige Ridderskapet och Adeln åtskilja des klockan 3 eftermiddagen. In fidem Protocolli O. Lagerheim. Thorsdagen den II September. Plenum kl. 9 förmiddagen.
Häraf följer således, att sterbhuset efter den embetseller tjensteman, hvilken, författningarne likmätigt, i förra tider aftjenat s. k. begrafningshjelp, som Statsverket innehållit och besparadt, men sedermera från Statens tjenst undfått afsked, utan att komma på indragningsstat, fortfarande är oberättigad, efter dennes frånfälle, att återbekomma oftanämnde löne-innehållning, Otvifvelaktigt är emellertid, att ett sådant förfarande, som Rikets ofvanbemälde Ständer sjelfve kallat »orättvist», efter rättsgrunder icke kan försvaras, enär ifrågavarande löne-innehållning omöjligen kunnat eller kan betraktas annorlunda, än såsom ett hos Statsverket gjordt depositum, hvilket ovägerligen bör återställas vederbörande rättsinnehafvare när tiden derför är inne; en åsigt, som Rikets Ständer likaledes år 1881 uttalade i det här ofvan anförda motivet för deras då fattade beslut, nemligen: att ersättningen till sterbhusen af de till begrafningshjelp gjorda löne-innehållningarne »endast innefattade ett återställande af de medel, som Staten till vård och förvallnning emottagit.» Vid dessa förhållanden får jag vördsamt hemställa, det behagade Rikets Ständer besluta, att sterbhusen efter alla sådana personer, hvilka såsom embetseller tjenstemän aftjenat begrafningshjelp, men före dödsfallet undfått afsked från de befattningar, för hvilka begrafningshjelpen aftjenats, utan att komma på indragningsstat, jemväl må varda berättigade att återfå de löne-innehållningar, som för bemälde personer egt rum; på det sätt likväl, att så vida de afgångne tjenstemännen vid dödsfallet innehaft pensioner af kassor, hvilka åtnjuta statsbidrag, deras sterbhus af Statsverket endast skola utbekomma skilnaden emellan den begrafningshjelp hvartill de, enligt för nämnde kassor nu gällande reglementen, äro berättigade, och den hos Statsverket uttjenta nådårsbesparingen.
Med den erfarenhet vi äge, att ett sådant Förslag vid hvarje Riksdag alltid af ett Stånd blifvit förkastadt, och att dess antagande för ett visst Utskott tyckes vara högst angeläget, är jag fullt och fast öfvertygad om nyttan af ifrågavarande Grundlags-ändrings förslag, då det beredt möjlighet för Riksens Ständer att i alla Utskott införa votering per Capita. Jag tror ej att Friherre Cederströms citation af 56 §. hindrar antagandet af de 2 alternativen, enär dessa ej innefatta olika meningar. Om ^Riksens Ständer godkänna det första alternativet om votering per Capita i alla Utskott utan undantag, kommer det sednare att förfalla. I motsatt fall åter blifver detta i fråga att antagas. De äro aldeles icke olika, utan tvärtom det ena beroende af det andra; och då ConstitutionsUUkottet icke ansett mot Grundlagen stridande att framställa det alternativa Förslaget, tror jag för min del att Ridderakapet och Adeln utan våda kan dertill lemna dess bifall. Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf: Jag kan för min del ej finna det vara på något ställe egentligen förbjudit att framställa alternativa förslag. Riksens Ständer kunna vid närvarande Riksdag pröfva båda alternativens redaction, och således öfverlemna åt kommande Ständer att antaga någotdera, eller aldeles förkasta båda: och jag anter det just i närvarande fråga vara sif vigt |tt bibehålla ge sine Alternativen, Dock D«n if Junii J. m. önskade jag deri den ändring, *tt så väl i Constitutionssorn BancoUtskottet, två tredjedelar af hvarje Stånds Ledamöter borde vara närvarande vid afgörandet af sådana mål, deruti dessa Utskott med Riksens Ständers rätt besluta. Friherre Cederflrom: Jag vill ej trötta med uppläsande af hela 56 §. utan ber blott få erindra om den del deraf, som rörer denna fråga. Der står nemligen: Gåras åter i RiksStåndens Plena emot Utjkottets yttrade anmärkningar &o.
Då nu den förmodade Statsbristen, genom en rättvis luxbeskattning, lätt skulle kunna fyllas, och måhända ett betydligt öfverskott tillika vinnas, följer deraf att Nimi - merLotteriets likasom GeneralAssistancens fonder, meubler, hus och byggnader, hvilka visserligen uppgå till en icke obetydlig summa, skulle kunna begagnas för det allmänna bästa, hvarigenom någon obestridlig fördel kunde härflyta, såsom till exempel till inrättningen af en allmän Sparbank, hvilken i stället att såsom de förra, förleda medborgare till lättsinne och vågspel, skulle den sednare uppmana dem till sparsamhet och väl/länd, efter min tanka ett ibland de värdigaste föremålen för Rikets nu församlade Ständers uppmärksamhet och omtanka» Sluteligen anhåller jag att denna mita 56<$ Den 21 Februarii, motion, jemte deraf föranledda projecter, må med de öfrige respective medstånden conimaniceras samt till vederbörligt Utskott remitteras. Herr af Lehnberg, Magnus: Jag har anhållit om ordet i anledning af Herr Monfgomtneries uti Ridderskapets och Adelns Plenum den 17 dennes uppläste och på bordet lagde Memorial, angående Arméens närvarande organisation på Inspactioner och Brigader j och då jag sålunda för första gången begagnar en rättighet, den jag anser dyi bar, att inom detta vördade RiksStånd deltaga i dess öfverläggningarärdet mindre i en förhoppning, så främmande för ringheten si mina insigter och min erfarenhet, att med yttrandet af mina tankar uti förevarande ämne kunna verka eller föranleda ett resultat, det jag för min de], kunde förmoda önskansvärdt, än 5 känslan af den pligt, bvaije Nationairepresentant, utan afseende å enskild ställning eller vdkor i samhället, åligger , att öppet oell utan egsnnyttans fruktan för möjligheten att misshaga, framställa sina åsigter uti såda»e\ förekommande ämnen, sorn utgöra föremål för kännedom eller öfvertygelse.
Ut Supra. S. D. Vid förnyad föredragning af Riddafhusötskottets den 5 dennes äflåtne, samt den g i samma månad förmiddagen på bordet lagde Memorial, i anledning af gjorde Anmärkftingar vid Utskottets den is sistledne Mars toeddelte Utlåtande, angående Löneförhöjning för Riddarhusets Embets - och Tjenstemän, samt indragning af fyra RiddarhiisDirecteurers Honorarier 5 blef samma Memorial af Ridder* skåpet och Adeln atslaget. Ut supra. S. D. Föredrogs ä nyo och bifölls RiddarhusUtskottets den ö dennes aflåtne, samt den 8 i Samma niårtad förmiddagen på boidetlagde Memorial, angående väckt fråga öm Riddarhusets brandlörsäkrande. Ut supra* S. D. Beslöt Högloflige Ridderskapet och Adeln, anmoda Statsoch BancoUtskotten, att med första afgifva Utlåtande öfver de Anmärk* ningar, som blifvit gjorde vid Utskottens den 3 sistledne April afgilne* samt den 30 i sam* 2 72 Den 11 Maji. Ina månad af Ridderskapet och Adeln återréH mitterade Betänkande, i anledning af Kongl* Maj:ts till Riksens Ständer aflåtne Nådiga Pro» position den 17 December 1817s angående Gö-j tha CanalArbetets fortgång och befrämjande* Ut supra. Högloft. Ridderskapet och Adeln åtskilja des klockan tre qvart till 2 eftermiddagen. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 PROTOCOLL, HÅLLNA 110S IIÖGLOFLIGE XlDIDMmäSXS DXOi ÄDSäi», VID JTagtima Hiköfcagen i ^'töckljolm Åas e k 18-47 m ea 1848. Sjette tliiftet. Fredagen den 9 Juni 1848. Plenum kl. 10 f. m. Justerades 9 prot. utdrag för d. 7 dennes. Hr Leijonmark, Joh. Adolf:
Utsk. synes således hafva gått hans önskningar till mötes, då det föreslagit att från Lunds stift afsöndra den del, som lämpligast kan derifrån afskiljas. Hvad gymnasierna beträffar, skulle jag visserligen önska, att den fråga, som jag tror derom vara väckt af samma motionär, kunde gå igenom. Denna fråga är för ingen del ny. Den har för många år sedan varit å bane. Jag skulle önska, att den nu lyckades göra sig gällande, men hvarföre ett gymnasium just skulle anläggas i Sölvitsborg, kan jag icke tinna; ty om meningen är att för Blekinge inrätta en sådan läroanstalt, tror jag alt den lämpligare borde förläggas i residensstaden, som ligger något nära midt i länet, än i Sölvitsborg, som ligger på dess yttersta gräns. Detta vore så mycket meia angeläget, som den skola, hvilken finnes i Carlskrona, ännu saknar den utvidgning som valdt afsedd. Hvad beträffar den anmärkta olägenheten af att i Blekinge skulle blifva anställde prester från Småland, så tror jag icke att sådant vore farligt. Jag är icke född hvarken i Skåne eller Småland, men jag har hört båda dialecterna, och jag bekänner uppriktigt, att för mina oron har det varit lättare att uppfatta den Småländska dialecten än den Skånska, som jag ganska ofta haft tillfälle alt finna mera svårfatllig från predikstolen. Således vore i delta afseende ingenting att förlora. — Hvad åter beträffar de intellectuella egenskaperna hos de prester, som skulle inflyttas till Blekinge, så är förhållandet härvid Ungefär lika uti Lunds som Calmar stift, och jag tillåter mig ej att uppdraga någon gränslinie dem emellan. Man har sedermera, såsom ett hinder för förflyttningen, omnämnt olikheten i ecclesiastika författningar. Det är ganska sannt, att en olikhet och en ganska stor olikhet förefinnes emellan de ecclesiastika författningar, som Sro gällande i Blekinge och annorstädes; men i detta fall står Skåne eller Lunds stift ungefär på samma punkt som Calmar och de öfriga stiften, ty de ecclesiastika författningar, som härutinnan äro åsyftade, finnas intagna i den s. k. Carlshamns convenlion af år 1747) hvilken endast gäller för Blekinge, och således är lika främmande för Skåne som för Calmar stift.
Genom Utskottens tillstyrkan i momentetj b) ”att dessa medel skola i sammanhang med kronouppbörden uttagas och levereras i ränterien Samt derifrån, efter skeende reqvisilioiier, aflemnas, för landet till församlingarnes Skolstyrelse”, o. s. v., samt uti momentet c) ”alt dessa medel må redovisas på samma sätt, som församiingarnes fattigmedel”, hafva communerna erhållit en magt, som utesluter Staten icke blott ifrån ledningen af medlens användande, utan äfven snart sagdt ifrån ali controll öfver communernas förfarande i detta afseende. När man härjemte påminner sig den vidsträckta magt, som genom Kongl Maj:ts Nådiga Stadga angående folkundervisningen af deri 18 Juni 1842 blifvit lagd uti de communala Skolstyrelsernas händer, då det t ex. bland annat, beter, att ”Skolstyrelsen uppgöre för de under dess uppsigt stående skolor ett reglemente, hvilket bör bestämma undervisnings-methodenj disciplinen och hvad mera till skolornas behöriga vård och Jörvultning hörer' > Slatssan,t Bevillnings-Utskoitens Utlåtande, N-o 97. 3 7 ulan någon annan begränsning för denna vigtiga lagstiftningsrätt, än att reglementet bör underställas vederbörande Domcapitlels pröfning och godkännande, samt utan att Domcapitlen, vare sig genom den nämnda Nådiga Stadgan eller på något annat sätt veterligen, fått någon underrättelse om de grunder, som vid pröfningen af dessa reglementen böra tillämpas, så att man åtminstone kunde vara förvissad om någon öfverensstämmelse, någon sammanhängande plan uti de serskilda Dom-Capitlens förfarande i detta afseende; —• när man påminner sig allt detta och härtill nu ytterligare lägger den fria dispositionsrätt öfver medlen, sorn, enligt det af Utskotten tillstyrkta förslaget, äfven skulle läggas i communernas liander, så kan man svårligen finna, att en sådan skolförfattning iemnar tillräcklig garanti för enbet och förnuftigt sammanhang uti folkundervisningen inom Riket.
Att ytterligare öka denna tendens, hvilket otvifvelaktig! skulle ske genom antagandet af E. K. Maj:ts nådiga Proposition, enligt hvilken komme att tillåtas högre ränta än sex procent för de sednare, men icke för de förra af omförmälde kapitaler, samt alt såmedelst beröfva de näringsidkare, som äro i behof af lån på längre tid, möjligheten dertill och försätta dem i nödvändigheten att hvar sjette månad vara beredda på återbetalning af större delen utaf sitt förlagskapital, hafva Rikets Ständer för sin del icke ansett rådlig t. Väl är det sannt, att denna utväg, för alt bereda inträde åt åsigterna om räntans frihet blifvit använd i några främmande länder, men icke under sådana förhållanden, som för närvarande här ega rum. Den har också, der den blifvit försökt, efter få år lemnat ruin för den enda riktiga grundsats, att räntan på alla slags kapitaler af lagen lemnäs fri, och torde icke kunna ur någon annan synpunkt, än den angifna, försvaras. Den nådiga Propositionen har ock, enligt hvad Rikets 224 Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse N:o -104. Ständer erfarit, blifvit just af de klasser, den afsåg att skydda, med bekymmer och oro mottagen; och hafva Rikets Ständer fördenskull, och på grund af öfriga nu anförda skäl och omständigheter, funnit sig icke kunna E. K. Mnj:ts ifrågavarande nådiga Proposition bifalla. Hvilket Rikets Ständer härmed få hos E. K. Majit i underdånighet anmäla; framhärdande etc. Slockholm den 28 Juli 1860. Uppläst och godkändi hos Ridd. och Adeln den 1 Augusti 1860. Presle-Slåndet den 4 Borgare-Ståndet den 4 Bonde-Ståndet den 4 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse i anledning af K. Maj:ts nådiga Proposition, angående åtgärder till behof vandes undsättning i missvextår. (Slals-Utskits Uti. Nio 134.) S. A. K.
Alt något lifligt intresse eller håg för medverkan till den stora nationella frågan om representationsförändring numera icke finnes på delta rum, eller att den form, under hvilken frågan nu i dag framträdt, åtminstone föranledt en särdeles marquaut likgilllighet derför, det kan man lätt finna af de tvenne omständigheter, först alt, i stället för mer än 200 häromdagen, nu föga mer än 60 ledamöter äro tillstädes, och för det andra, alt man nu yrkar på återremiss när blott 14 dagar af riksdagen återstå. Det är vid slikt förhållande ej eller särdeles ur vägen att lemna det egentliga ändamålet, eller hufvudsaken alldeles derhän och fördrifva tiden med disputationsacler öfver abstracta begrepp, och en sådan är nu öppnad rörande möjligheten i allmänhet alt sammanjemka oförenliga skiljaktigheter under uppfattning på ett visst sätt af begreppet om dassoch classpriucipen. Den ledamot, som först yttrade sig, har val ganska riktigt anmärkt, alt classprincipen finnes använd så väl i de förslag, som Bondeoch BorgareSl:n afgilvit såsom sina gemensamma tankar, som i de 2:ne öfriga Ståndens förslag. Men om det tillika är uppenbart, att hvarje Ständ classifierat på ett alldeles olika sätt, så ser jag icke att sammanjemkning af så olika åsigter är möjlig, endast derföre, att man om alla förslagerne kan säga, att de äro grundade på classval. Det är ingenting på det Den 9 Maj. 425 det hela vunnet med alt få sig en skenbar Éequationsterm, uppkommen genom abstraclion af så allmän natur, att den betyder alldeles ingenting i saken. Det går mycket väl an att instämma deri, alt emedan del är omöjligt att hvarje medborgare kan infinna sig lill direct riislning på representant, och val således, måste ske mer eller mindre medelbarligen, så är det också nödvändigt, att folket måste indelas i elasser. Om således Hr Lagerhjelm nu först tror sig hafva påfunnit, att classprincipen ingår tili alla möjliga folkval, så måste jag säga, att denna på fmning icke är ny för mångå.
Majlis förslag, af Rikets sednast församlade Ständer antogos och derefter, med ringa afvikelse i nu gällande tulltaxa den -18 December 1857, af Kongl. Mapts fastställdes, blott under de sislförflutna 2:ne åren varit tillämpade och således ännu icke hunnit att, till Svenska handelns och näringsgrenarnes utveckling, åstadkomma all den verkan, som genom inoch ulförselsförbudens borttagande samt en i allmänhet friare tull-lagstiftning åsyftats, men som först under en längre tids vidhållande af dessa grundsatser kunde mera fullständigt uppnås, — har Kongl. Majit uti omlörmälde nådiga Skrifvelse tillkännagifva, att, då emellertid den erfarenhet, som vunnits under Bih. till R. St. Prot. 1859 & 1860. 5 Sami. 1 Afd. 16 Haft. 1 2 Revillnings-Utskottets Betänkande JYs 23. den korta tid, nuvarande tulltaxa varit gällande, icke jäfvat riktigheten och lämpligheten af de hufvudgrunder, hvarpå densamma blifvit byggd, och då en större stadga i denna del af lagstiftningen, än som hittills egt rum, vore i många afseenden önskvärd och af behofvet påkallad, Kongl. Maj:t ansåge anledning icke vara för handen att, i detta hänseende, vid innevarande riksdag vidtaga några väsendtliga förändringar. Som det likväl icke undfallit Kongl. Majits uppmärksamhet, att en och annan rubrik i nämnda taxa lemnat utrymme för någon tvetydighet och, genom olika uppfattning på de trafikerandes och på vederbörande embets-myndigheters sida, sålunda kunnat för de förre medföra olägenhet, hade, med anledning häraf, Kongl.
Robert Hamerling (1830–1889), österrikisk diktare, mest känd för sina episka dikter såsom Ahasver in Rom (1866, 28de uppl. En omarbetad version av dikten ingår i Anna von Seths samling Stämningar (1908) under titeln ”Storm.” Då VBs brev av den 5.12.82 inte finns i LUB vet vi inte exakt vilka ändringar hon rekommenderat. Strof två – som VB givit omdömet ”låter platt” – är emellertid helt borttagen i den tryckta versionen. Axel Lundegård antar, säkerligen helt riktigt, att brevet är avsett för Charles de Quillfeldt. En bit av det finns tryckt i DoB I, sid. 162 f. Den i samband med Örnberg omtalade Andersson var en affärsvän till Quillfeldt, grosshandlare Anders Magnus Andersson (1835–1891) i Göteborg. Tillsammans med A.G. Örnberg etablerade han i denna stad firman Örnberg & Andersson; han övertog ensam firman 1867. På 1870-talet anlade han glasbruket Fåglavik vid Herrljunga, där man tillverkade flaskor, hushållsglas m.m. Vid Fåglaviks glasbruk började man 1879 tillverka den av Quillfeldt uppfunna patentproppen för flaskor. (Se Böök, sid. 105 f. och sid. 130). Den 5 nov 1882 reste Victoria Benedictsson med den nyöppnade järnvägen till Malmö för att få vård för sitt sjuka ben hos den s.k. ”Lundakvinnan”, fru Elna Hansson. Hon inackorderades för 2 kr om dagen hos sina vänner systrarna Andersson vid Gustaf Adolfs torg. Almanackan för nov. mån. ger de yttre villkoren: Koffert, frakt 1.08 Fru Hansson 10.– etc. Hon skulle stanna i Malmö till i juni nästa år. Systrarna Andersson var fyra till antalet: Maria (1829–1909), Mathilda (1831–1886), Oliva (1833–1917) och Hildegard (1835–1928), döttrar till häradsskrivare Olof Andersson från V. Alstad, som 1854 flyttat till Malmö.
Genom att nu framkomma med enahanda förslag, som vid sisllidne Riksdag, tror jag att man undanskjuta den önskvärda och måhända äfven möjliga förbättring uti ifrågavarande hvilken innefattas i följande lörslag till förändring i 28 § Regerings-Formen: Konungen eger, att men icke på deras börd. Till lärare-beställningar och öfrige tjenster vid inrättningar för slöjd eller shön konst, äfvensom till läkare-befattningar, eger Konungen utnämna äfven bekännare af annan troslära, än den rena evangeliska; men i öfrigt till civile embetsman Departementet höra.» Af Herr Tersmeden, Nils, med hvilken Herr Friherre Lagerfelt, Carl, instämt: »Emot här ofvan framställda förslag, i hvad det rörer Universitets-lärare, får jag mig reservera, såsom innebärande ett bland de många frön, hvilka i vår tid utsås till skilsmessa emellan Kyrka och Skola. Snillrike lärare ega alltid en stark inflytelse å en liflig ungdom, hvilken, af främmande trosförvandter utöfvad, kan blifva ganska vådlig, vare sig att den yttrar sig uti indifferentism eller i ett för långt drifvet religiöst nit.» Af Herr Biskopen Fahlcrantz: »Om jag ock i allmänhet befarar, att vinningen af den föreslagna förändringen blefve mindre än vådan, så gäller min reservation dock egentligen Akademiska lärareplatsers besättande med utländningar och isynnerhet med bekännare af främmande religion. Det lärer ej nekas, att, så vidt universitets-bildningen ej bör betraktas endast såsom meddelande ett oorganiskt aggregat af kunskaper, utan såsom åsyftande Svenske ynglingars universela och sannt harmoniska utbildning till Svenske män, så ingår i denna föreställning nödvändigt religion och fosterländskt sinne, såsom förenande och fullkomnande hufvud-elementer, och att följaktligen godt vore, att Universitets-lärarne och deras verksamhet sammanhölles och förädlades af fosterlandskärlekens och religionens gemensamhet. Om äfven för närvarande häruti mycket återstår att önska, så är åtminstone likgiltigheten i detta afseende hittills ej erkänd såsom princip, hvilket den nu skulle blifva.
M e n i djupet af sitt hjärta skulle hon alltid förvara minnet, af hvad lilla L i s a sagt henne, o c h hon lofvade sig själf att kväll o c h morgon läsa ' Fader vår ' o c b ' G u d som hafver ', så som L i s a bedt henne göra. IS [ä ä s. — L o f v a det säkert!! D e n b l a n d kursdeltagarne bildade fria tliskussionsföreningen har sina sammanträden p å onsdagsaftnarne. Sångföreningar och » komiteer » få skaffa sig tid till sina arbeten bäst d e k u n n a. E n d a s t anmärkningar, som för framtiden m a n a till mera försiktighet (n å g o t o j ä m n, ej fullt i v i n k e l, ej symmetrisk etc.) sättas genast rent ut, det öfriga uttydes först v i d kursens slut. Öfverlärarens omutl i g a metermått o c h direktörens skarpa stålvinkel och vana hand och ö g a omöjliggöra hvarje försök till fusk. (Forts. o. slut i nästa n:r.) förbjuden frukt. Skiss af M. T) en t a g a vi e j. H a n såg frågande p å sin hustru. » D e n där botgörarefysionomien! » » Naturligtvis! Men vi hafva här ej annat val. » D e öfriga brefven o c h fotografierna g r a n - skades under tystnad. » J a, det är inte så i l l a. » J a v ä l! Prostinnan delar sin tid mellan kokspiseln, väfkammaren o c h sina gifta barn. » A n n i e såg intresserad ut. » frågade A n n i e. » Kärnan? » » Nå, däraf. M e n i hans hus finns tyvärr inga damer. H a n är ungkarl. » » B ö c k e r! » H v a d tror d u dessa förm å, när det gäller att utfylla tomheten i lifvet? » Du har i viss mån rätt. M e n låt oss nu ej tala mer d ä r o m, det tröttar dig blott. » Det afvisande. » J o, kanske, » som eftersinnande.