Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den var smal och brant, och det var så mörkt i förstugorna, att han måste riva eld på den ena tändstickan efter den andra för att kunna läsa namnen på tamburdörrarna. På en spräckt och smutsig enkeldörr, som tycktes höra till ett kök, såg han med förvåning elden från sin tändsticka lysa upp över ett namn, som han kände från böckerna och tidningarna, och vars ägare han många gånger hade sett på gatan och kaféet, alltid glad och elegant. Tomas hade föreställt sig, att han måste bo vid Sturegatan, eller vid Strandvägen... Först i tredje våningen fann han det namn han sökte. Han stod en stund och betänkte sig med klappande hjärta och återhållen andedräkt innan han kunde besluta sig för att dra i det lilla röda och svarta klocksnöret. Han visste icke vad han skulle säga henne. Skulle hon tro honom, om han sade, att han hade varit sjuk, eller bortrest ett par veckor? Nej, hon hade kanhända sett honom gå förbi handskbutiken någon gång. För övrigt borde han egentligen bryta med henne; det var därför han hade gått upp. Han älskade henne icke. I vad fall som helst måste han fatta sig kort, ty inom en kvart eller högst tjugu minuter skulle han ju vara i kyrkan, det hade han lovat. Han litade på sin ingivelse och drog sakta i strängen. Ingen öppnade. Han ringde ännu en gång, hårdare; det hördes steg innanför, och Ellen stod framför honom. Hon hade ett stort vitt förkläde med högt bröststycke och liknade en kysk ung husmoder, som blir överraskad mitt i sina bestyr. Tomas kunde icke säga något; han stod röd av blygsel. Han tyckte sig aldrig förr ha sett, hur vacker hon var, och likväl var hon mycket blek. Ellen betraktade honom länge med en stel blick. Kom in, sade hon slutligen lågt med en liten skälvning på rösten. Lägenheten bestod av två små ljusa rum och ett kök. De blevo stående mitt på golvet i det yttre rummet, och ingen av dem sade något. Varför har du inte gått med din mor och din bror i kyrkan? frågade Tomas äntligen lågt, med ett osäkert tonfall. Jag har så ont i huvudet, klagade hon sakta, Han lade sin hand på hennes panna. Den var brännhet. Ellen brast i gråt. Å, Tomas, snyftade hon, var har du varit så länge? Han kunde icke svara något.
Kontanta behållningen utgjorde enligt Riksbufvudboken, vid x84* &rs slutr 721692 R:dr 1 1 sk. 1 rst„ hvilket belopp då var inbegripet uti Kassans öfriga, i Banken innestående, medel; men, jemlikt ett Kongl, Stats-Kontorets beslut, har särskild Banko-räkning detta år öppnats för Skogsplanteringsmedlen, i anledning hvaraf till denna räkning från Statsmedlen öfverförts, den 3o sistlidne Januari, en summa af 124.819 R:dr 4a sk. 11 rst., hvarå behörig attest blifvit Revisorerne förevisad. Jttgtftasse-fbmlen. De medel, som dit inflyta, finnas i Rikshufvudboken sålunda upptagne: lieb et. Balans från föregående året: Uppbörd: Hemmansafgift Sammanskottsoch Premiemedel . Intressemedel Balans till påföljande året: Öfverlevereringar .. 1:24. — Utgifter: Premier för rofdjurs fällande. Förskotter i ,333: 16. — 2,133: 16. — Proprie Balanser . s « g « * 30:27. ir. 4^: 53. x 1. Räkenskaperna, som uti Kongl. Kammar-Rättén undergått granskning för år 1840 med och för år 1841 utan anmärkning, utvisa: Slefoef. Balans från föregående året: år 1810. år 1841 • Leverering fr<ån Kongl. Stats-Kontoret af dit in» flutna Skogsplanterings-medel, 3,5oo: 3,5oo: Summa 7,571:29. 4* 7,717:32- 105 — Credit Utgift: Aflöning . Hushyra ... Plantering och Rensning Upphandling af inventarier Reparationer . . Reseoch Traktamentskostnader Ved och Ljus . Balans till påf öljande Äret'. Behållning i Kassan 1,243:38. 2. 94^* Inventarier ..
Så i 4 §, enligt hvilken, för otukt emellan ett syskon och det andras afkomling, straffet ovilkorligen skulle vara högre för den förra än för den sednare. Detta synes dock obilligt i händelse den, som vore af ett lägre led, likväl vore äldre till lefnadsåren. En brorson t. ex. kan vara en äldre man, då hans fadersyster ännu är en helt ung flicka. — Utskottet har derföre i denna § föreslagit en gemensam straffbestämmelse, — öfverlemnande åt domaren att efter omständigheterna i hvart fall afgöra i hvad mån den ene är mer eller mindre brottslig än den andra. Under förutsättning att den af Rikets Ständer för sin del, i enlighet med Lag-Utskottets Betänkande N:o 14, redan beslutade författning om upphäfvande af 2 Kap. 5 och 6 §§ Giftermåls-balken vinner Kongl. Mapts sanktion, har Utskottet ansett förevarande kapitels 5 §, såsom i sådant fäll oegentlig, böra utgå och derföre ur sitt förslag uteslutit densamma. Men då, för den händelse att nyssberörda författningsförslag icke varder af Kongl. Maj:t sanktioneradt, ifrågavarande § lärer böra bibehållas, har Utskottet ansett sig böra framställa det alternativa förslag, som Utskottets under N:o 2 här nedan gjorda hemställan innehåller. Straffnedsättningar äro för öfrigt af Utskottet föreslagna i 7, 10 och 15 §§ (nummerordningen enligt Kongl. Maj:ts förslag); hvarjemte Utskottet ansett redaktionen af sistnämnde § böra jemkas till närmare likhet med den i nu gällande lag antagna. 19 KAP. Om eldskada af uppsåt elley' vållande; sä ock om annan skadegörelse å egendom. Straffnedsättningar äro af Utskottet föreslagna i 3, 11 och 13 §§ af detta kapitel. I 17 §, som stadgar straff för den, som uppsåtligen sprider ut kreaturssjuka, som smittosam och farlig är, har Utskottet jemväl infört ansvarsbestämmelse för det fall, att någon veterligen bryter emot de föreskrifter, som till förekommande eller hämmande af kreaturssjuka äro gifna.
Boos, år 1829 uti Banco-Disconten upptaget lån å 400 Rfdr, och till stöd för denna ansökning förmält ej mindre, att han skall blifvit förledd att omförmälde förbindelse sig ikläda, än äfven att han med hustru och fern oförsörjda barn befunne sig uti ytterst knappa omständigheter. Discont-Directionen, hvars utlåtande öfver ifrågavarande ansökning Utskottet infordrat, har anfört, att, sedan såräl låntagaren som löftesmannen, efter anställd lagsökning och utmätning, befunnits sakna ali tillgång till lånets gäldande, och efter det låntagarens sedermera inträffade concurs, uti hvilken Discont-Verkets fordran bevakats, är vorden slutligen utredd, utaa att hafva lemnat någon utdelning, samt, genom sökt verkställighet af concursdomen, icke eller någon ytterligare afbetalning af låntagaren kunnat erhållas, Disoout Yerket vändt sin talan mot sökanden, på grund af hans ansvars-förbindelse, och det jemväl blifvit honom ålagdt att lånet gälda, så till capital som ränta, har Directio nen medgifvit, att sökanden, i saknad af andra tillgångar, finge afbörda sig nämnd# skuld genom årlig inbetalning qvartalsvis af sin halfva Postförvaltare-lön, utgörande a'3o
Herr von Schulzenheim: Skulle denna ledaction antagas, så synes det som om praescriptionstiderne af ett halft och ett helt år äfven skulle kunna tillämpas på de exemplar, som skola aflemnas till Hof*Cancelleren eller dess ombud, hvilket gjorde all uppsigt öfver utkommande skrifter omöjlig och dessutom stöde i strid med det positiva stadgande om omedelbarligt aflemnande, som förekommer i 4 § 2 morn. gamla och 12 § 2 mom. nya redactionen. Jag föreslår derföre vördsamt följande redaction af detta moment: ”Af allt, hvad som tryckes, vare ”Boktryckaren pligtig, att från upplagan afjaga, och utan betalning aflemna så många ”Exemplar, att Ilof-Canzlern eller dess Om”bud må genast vid utgifvandet erhålla ett, ”samt Rikets Universiteter, Kongl. Biblio”theket, Riks-Archivet och Vetenskaps-Aca”demien ett hvardera, i hufvudstaden sist ”inom Sex månader, och från Landsorterne ”sist inom elt år efter den tryckta skriftens ”utgifvande. Sker sådant, ej, bote Boktryc”karen Femtio Riksdaler.” D e n 29 J a n u a r i i f. m. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade, såsom dess gemensamma tanka, lill Constitutions-ULskottet öfverlemna Herr von Schulzenheims upplästa förslag till redaction af 3 § 5 mom. i nja TryckfrihetsFörordningen. Bifölls. § 4. 1:0 Författaren vare ej skyldig att A tryckt skrift låta sitt namn utsättas. Ehvad han okänd vara vill eller ej, t ilis tälle han Boktryckaren en förseglad sedel, innehållande uppgifterna af hans namn och hemvist, med påsk rifve t betyg om dessa uppgifters riktighet, af tvänne i orten väl kända inom Sverige boende Svenska Medborgare, hvilka åligge Författare-ansvar, i händelse skriften inom laga lid skulle åtalas, och Författarens namn och hemvist funnes origtigt uppgifna eller i sedeln saknades. Herr von Hartmansdorff':
Det är nemi. klart, att då ihan inlåter sig i statsskuld, så måste man äfven vara betänkt på att betala räntorna derå. Den minskade inkomst Staten finge vidkännas genom antagande af detta förslag blefve sålunda ej större än den ökade utgift, som komme Statsverket till last genom att inlåta sig i statsskuldsystemet. Om man sålunda antager, att den stigande nationalförmögenheten skulle vara den källa, från hvilken man skulle framdeles hemta tillgångar, för att betala räntorna på statsskulden, så är klart att ur samma källa äfven kan hemtas medel för att ersätta de årliga förluster Statsverket gör genom grundskatternas successiva försvinnande; och jag skulle tro, att i denna källa, genom antagande af mitt förslag, komme att upspringa rikare ådror; ty genom borttagandet af de ojemnt tryckande bördor, som nu hvila på vårt jordbruk, skulle detsamma troligen ernå en vida högre och hastigare utveckling än förut och dymedelst lättare kunna möta Statens anspråk på bidrag, i händelse ej öfriga inkomster räckte till. 2:o. Möter man mig troligen med den anmärkmn: »Det blir ej lättare för den enskilde fastighetsegaren att skaffa penningar till grundskatternas inlösen än för Staten att erhålla dem mot sina obligationer.» Skilnaden härvidlag är emellertid omätlig. I ena fallet vore det temligeu ovisst huruvida den kapitalegande allmänheten skulle lyssna till upmaningen från Fullmägtige i Riksg:sKont. ; i andra fallet vore det temligeu säkert, att penningar kunde åstadkommas, då deras anskaffande komme att bero på personligt åtgörande af hela den fastighetsegande Svenska allmänheten. Det vore 200,000 ansträngande viljor emot tolf. Synnerligast skulle jag tro, att under närvar:de tidpunkt skilnaden komme att visa sig rätt betydlig. Anlednm till den närvar:de penningekrisen lärer väl nemi., oafsedt de mindre fördelaktiga handelsförhållanderna till utlandet, som på sednare tider inträdt, till en stor del bero derpå, att en mängd oanvända kapitaler, samlade under föreg:de fördelaktiga år, finnas på allmogeus händer.
Skulls nu en sådan karl betagas rättigheten att med arbete förväsf/a dem och sig uppehälle, för beredande hvaraf fordras, att han får lemna sitt arbete åt den eller de, som bast behöfva och bäst betala honom derföre; så skulle deraf uppkomma, antingen att han, vid Capitulationens slut, oaktadt full tjenstbarhet, tog afsked, för att återvinna dea medborgerliga friheten, som varit honom beröfvad, eller och, att han till Garnizons» Orten förde med sig Hustru och Barn , hvarigenom fattigpersonalen der skulle ansenligen ökas, i hvilket fall Staten fick anslå medel till dess underhållande; likasom det ock är påtagligt, att det ifrågavarande tvånget skulle förorsaka värfningspenningarnes fördubbling och upphäfvande af alla Regejmenterna PassevölanceContracter ■— ett förhållande, som åbragte Staten en stor förlust, hvilken åter genom nytt anslag skulle fyllas. På ofvan anförde skäl vågar jag lios Högloft. Utskotten anhålla, om återre - JLagUtskottets Betiinkanån, 43 LagUtskottets Betänkanien, miss af Betänkandet till sammansatta Beredningen för detta mål, eller i fall sådant skulle afslås, att denna min reservation får till Bespective BiksStånden åtfölja Betänkandet. Uppgift å tillökfc kostnad för Kongl. Götha ArtilleiieRegemente, i händelse hela dess nummerstyrka skulle göra tjenst året i genom. Gage för 24oman, 504 dagaråg sk. Beklådnadspenningar d:o d:o 2 sk. 3,040 Tillökning i VårfoingsPassevolancer för hela styrkan, 976 man, i anseende till försvårad Värfning, minst å 4 R:dr 8 sk. per man om året 4,066: 32^ Summa Rtdr B:co 19,066: 32» Anmärkning. Service i Cassern måste då bestås hvart 4:de år, i stället För att det nu utgår med hvar 6:te, hvilken kostnad endast drabbar Götheborgs stad.
Deraf händer, och det är ett faktum, som icke kan bestridas, att på samma gång som embetsmännen betala bevillmg för hela sin inkomst, så betala jordegare och industri-idkare kanske endast för fjerdedelen af densamma och de sistnämnde mången gång för ännu mindre. Den olika procenten åstadkommer likväl en slags jemkning häri, hvilken jemkning naturligtvis skulle försvinna på samma gång som den olika procenten borttages. Jag anser derföre att då grunderna icke för ögonblicket kunna förändras, man bör bibehålla förordningen sådan den är, och det är på grund af denna åsigt som jag anhåller om bifall till denna punkt af Betänk. Om procenten för alla medborgareklasser skall vara lika, måste äfven lika säkra kontroller öfver inkomst-upgifterna från dem alla införas; lika procent, med olika säkra kontroller vore en stor orättvisa. Gr. Liljencrantz, Gust. Fredr.: Man är enig om att Bevilln:sFörordn:n icke är byggd på goda grunder, och derföre är det öfverflödigt, eller kanske rättare olämpligt, att deröfver orda. Deremot synas meningarne vara delade, huruvida man bör återremittera Betänk, i sin helhet eller godkänna det i hufvudsaken. Mig synes att man, för att stadga sin öfvertygelse i detta afseende, bör göra sig reda för hvilken förmåga BevillmsUtsk. besitter, att kunna framlägga ett bättre förslag än detta. I detta afseende synes det mig, att man bör hafva en god vägledning af det förslag, som blifvit väckt, att hos K. M. anhålla om tillsättandet af en komité, för att upgöra grunderna för utgörandet af den blifvande bevillningen. Detta förslag har blifvit, mot förmodan, afslaget af tvenne ItiksStånd, och deraf slutar jag, att dessa Stånd äro särdeles väl belåtna med de grunder, hvarpå den nuvande BevillmsFörordmn är byggd. Under sådant förhållande anser jag att man icke kan vänta något bättre förslag, än det som här blifvit framlagdt.
Om en borgenär, på ett falskt dokument, lyckas att få en äldre inteckning flyttad nedom sin yngre, så lärer han derigenom ej vinna mycket; ty då liqvid med inteckningshafvarne skall uppgöras, varder förfalskningen alltid uppenbarad, och ingen annan blir bedragen, än bedragaren sjelf. Utskottet har förutsatt att försöket skulle vidtagas af en borgenär, som har en yngre inteckningsrätt och som således kunde hafva hopp att deraf hafva fördel; ty man kan icke föreställa sig att dylika försök ske blott för nöjes skull. Skulle dock någon få sådan lust, skadar försöket ingen. I allt fall är det ej ostridigt att rätten, der inteckningen beviljats, alltid skulle upptäcka om den företedda handlingen är falsk, och om den företes af behörig person eller ej. Man har sett personer inlösa falska reverser såsom af dem utgifna; och går det an att till sådan likhet efterapa enskilda handlingar, lärer det äfven låta sig göra med offentliga. Det är ej eller sagdt att de, som vid uppvisandet kunde komma att sitta i rätten, voro desamme, som bade deltagit i inteckningens beviljande; och deras kontroll vore således af lika obetydlig vigt i omförmälda hänse ende, som i fråga om personens behörighet. Den som företräder med en löpande skuldsedel, antages alltid såsom behörig innehafvare; och derföre äro anledningarne till de befarade vådorne mera inbillade, än verkliga. Hvad ifrågaställa moment innehåller är icke eller någon nyhet. Så har lagskipningen redan tillgått, ehuru meningarne derom varit delade mellan domareDet är derföre nödigt, att få en bestämd föreskrift i lag, för förening af de skiljaktiga meningarne; och att den föreslagna föreskriften är för affarslifvet af särdeles vigt, är lätt att inse. Borgenärer äro sällan beredvillige att utlemna inteckningshandlin gar; och derföre skulle mången borgenär vägra att ingå på postposilion eller relax af inteckning, om han för sådant ändamål vore nödsakad att sända sin inteckningshandling till aflägsen ort, hvarigenom omförmälte för affarslifvet vigtiga åtgärder betydligen försvårades.
Då således redaktionen af denna § är beroende af 20:de paragrafens lydelse, hvilken åter står i nära samband med den 2 §, får Utskottet anhålla, det Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet äfven angående ofvanstående § behagade fatta definitiva beslut; hvarefter Utskottet vill taga frågan om denna paragrafs lydelse i förnyadt öfvervägande. Ulskottet. har i denna § föreslagit, att om tillverkare genom vådeld eller annan olyckshändelse varder urståndsatt att anmäld tillverkning utöfva eller fortsätta, han skall ega att tillgodonjuta afkortning eller återbäring af så stor del af den erlagda afgiften, som motsvarar hvad af den anmälda tillverkningen icke blifvit under terminen afverkadt. Detta förslag har blifvit gilladt af Borgareoch Bonde-Stånden, men af Ridderskapet och Adeln återremitteradt, hvaremot Prés te-Ståndet bibehållit paragrafen sådan den lyder i nu gällande förordning, nemligen: »Varder bränneri genom vådeld eller annan olyckshändelse förstördt, må, i iörhållande till tiden, hvarunder bränvinstillverkning måst till följd deraf inställas, afkortning eller återbäring af bränvinstillverknings-afgiften beviljas.» Enär alltså Utskottets förslag blifvit af två Ständ godkändt, får Utskottet, i anledning af den gjorda återremissen, tillkännagifva, att Utskottet vidblifver sitt ofvanberörda förslag. § 28. Utskottets förslag, att kontrollörerne skola fortfarande erhålla enahanda arfvode, som de för närvarande åtnjuta, har blifvit godkändt af Ridderskapet och Adeln samt Presteoch Borgare-Stånden; hvaremot Bonde-Ståndet bestämt nämnda arfvode till minst tre och högst fern riksdaler om dagen. Då i denna fråga tre Stånds beslut utgör Rikets Ständers, lärer BondeStåndets skiljaktiga beslut hafva förfallit. Sammans. Bevillning»-, Lagsamt Allm. Besvärsoeh Ekonomi-1ishollels Ullåtundt Ar.-a $. 7 § 40.
Vid öfvervägande af denr.a fråga har Utskottet i minnet återkallat, hurusom vid 1828—1S30 årens Riksdag, i följd af den då beslutade realisationen, Rikets Ständer, till underlättande af utvägarne för Mynt-verket att anskaffa erforderlig tillgång på rudimaterier till myntningens jemna och oafbrutna fortsätt - Ilanko-Ulskoltels Utlåtande JV;o i t. 3 ning, äfvensom till bestridande af-de härigenom föranledda betydliga kostnader, lunno skäligt berättiga Banko-Fullmäktige att af Bankens medel till Mynt-verket utgifva ett förskott af 40,000 R:dr Banko, hvilket ock af Mynt-verket uppbars, men sedermera är vordet till Banken återbetaldt; och då af Kongl. Maj:ts ofvanberörda Nådiga Proposition sig visar, att Mynt-verket nu är i behof af särskildt anslag eller låne-understöd för verkställande af den ökade silfveroch koppar-myntning, som af Rikets Ständers vid sednaste Riksdag vidtagna beslut ont det nya räknesättet blifver en följd, jemte andra anstalter, som äro af nöden för att sätta Mynt-verket i förbättradt skick, så synes Banken vid detta likasom vid föregående tillfälle böra tillhandagå Mynt-verket med det biträde, som för ändamålet påkallas. Utskottet anser fördenskull, att ett räntefritt lån till ofvan uppgifna belopp, 50,000 R:dr R:mt, må Mynt-verket från Banken beviljas, att utgå på sätt i Nåder äskadt blifvit, men har, hvad beträffar återbetalnings-skyldigheten, hvilken, enligt förslaget, skulle ske i den mån Mynt-verkets disponibla tillgångar komme att öfverstiga 60,000 R:dr nämnde mynt, funnit detta vilkor vara nog obestämdt och böra lämpligen på det sätt förändras, att återbetalningen skall verkställas under 10 på hvarandra följande år med T'o del årligen, att räkna från och med 1860 års början, så att hela lånet sednast år 1869 varder till Banken återguldet.
Maj på riddarhuset föreslagit denna form för beslutet med motiveringen: »förmodandes jag att denna proposition, föranledd af sorgfälligheten om bestämd authorisation i handlingssätt, af sig själf nogsamt tillkännagifver, att åsyftningen därmed icke kan för någon vara sårande» (jfr Protocoll hällne hos Högloft. Ridderskapet och Adeln Örebro år 1812, I, sid. 98). Samma form till utskottet: »till dess efterrättelse» användes sedan äfven hos de andra stånden. 124 Den 6 Maj 1812 2:o Från Högvördige PrestStåndet af den 4 Maji i samma ämne. 3:o Från Höglofl. Ridderskapet och Adeln af den 1 Maji rörande skyndsamt expedierande till ExpeditionsUtskottet af alla Utskottens betänkanden och alla andra till bihanget hörande acter. 4:o Från Vällofl. BorgareStåndet af den 4 Maji angående enahanda ämne. 5:o Äfvenledes i samma ämne från Hedervärda BondeStåndet af den 1 Maji. 6:o Från Vällofl. BondeStåndet af den 4 Maji rörande Ståndets gillande af ConstitutionsUtskottets den 30 sisth April afgifne utlåtande i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition rörande en särskild författning med Svenska Ultramarinska besittningars styrelse och drätsel. Utskottets Ledamöter åtskiljdes kl. 12 f. m. In fidem Carl Ant. Kock. Den 8 Maj 1812 f. m. och e. m. Fredagen den 8 Maji kl. V2 10 f. m. sammanträdde ConstitutionsUtskottet å Fördelningar, då läsningen af de öfver Kammar ärender i StatsRådet förde protocoll börjades och fortsattes sålunda. A Första Fördelningen: Under protocollsläsningen å Första Afdelningen upkorn Borgare Ståndets Talman och qvarblef någon stund. S. D. Eftermiddagen kl. 5 lästes: A Första Fördelningen: Ledamöterne å Andra Fördelningen voro frånvarande. Ledamöterne åtskiljdes kl. 1/ä till 7 e. In fidem Carl Ant. Kock.
/En vals spelas upp i salen; LL gå ut par om par/. Majoren. /leder ut Arla och hviskar till henne/ Edra ögon säga mig att ni är en Julia. Ren och ändå passionerad. Arla. Passio... oh! /sänker hufvudet och håller solfjädern för ögonen då de gå ut./ 2dra Scen Eugenia. Grefvinnan Eugenie. /som för hvarje gång en kavaljer närmat sig henne, smålett förhoppningsfullt för att strax derefter återtaga sitt vanliga trötta och missnöjda uttryck då han bjudit upp en dam bredvid henne, sitter nu ensam qvar på scenen/. Grefvinnan. /kommer in/ Sitter du der alldeles ensam? Har ingen bjudit upp dig? Eugenie. Nej. Grefvinnan. Men jag såg ju nyss major Lagerskiöld bocka sig för dig... Bjöd han inte... Eugenie. Jo, till en polka. Grefvinnan. Men han måtte väl veta att du inte dansar polka. Eugenie. Det veta de ju allesammans och de bjuda alltid upp mig till polka. Grefvinnan. Ja ­ det är ditt eget fel. Det är rigtigt oförlåtligt med de många naturliga fördelar du har: titt distingerade yttre, dina vackra toaletter ­ men det är bara för att du är så tråkig. En ung flicka ska skratta och prata och se vänlig och glad ut. Eugenie. /reser sig/ En ung flicka, kära mamma. Jag är 30 år ­ och jag är så trött, så trött på det alltsammans. Ack, om jag kunde slippa att gå på baler vidare! Grefvinnan. Och bli en gammal fröken, ja, och aldrig få någon man! Men var nu så god och låt bli att kompromettera dig genom att sitta härinne, så att alla ska se att du inte blifvit uppbjuden. Kom nu ut och sätt dig bland de dansande, så märks det inte. /de gå, och möta vid dörren Statsrådet./ 3dje Scen De förra. Statsrådet. Statsrådet. Kan jag inte bereda min nådiga en plats derute? /bjuder grefvinnan armen/ Jag ska strax ha den äran att föra ut fröken. Eugenie. Tackar ­ det behöfs inte, jag följer med. /skrattar affekteradt/ Grefvinnan.