Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I afseende å den, som genom falska eldar eller annat svikiigt förfarande söker förleda sjöfarande och gifva tillfälle till skeppsbrott; å den, som svikligen tager högre tull eller skatt ut än påbjudet är, eller drager under sig Kronans ingäld; å embetseller tjensteman, som tillgriper eller förskingrar medel, detri han i och för embete eller tjenst emottagit; samt å gäldenär, som mot sina borgenärer brukar svek eller list; gälle hvad derom särskildt i lag stadgas. I fråga om försnillning af tulloch andra allmänna afgifter lände likaledes till efterrättelse hvad särskilda författningar derom innehålla. § 27. Brukar man eller låter bruka, utan lof, hvad annan tillhörer och man i besittning halver, bote från och med fem till och med femtio Riksdaler. Tager någon eljest till olofligt bruk eller nyttjande hvad annan tillhörer, vare bot från och med tio till och med etthundra Riksdaler. § 28. Gör man uppsåtligt orätt i mätande, räknande eller vägande vid handel eller eljest då varor emottagas eller atlemnas, plikte från och med tjugo till och med femhundra Riksdaler, eller dömes, der brottet är roed synnerligen försvårande om ständigheter förenadt, till straffarbete från och med sex månader till och med två år. Beträdes Kronans uppbördsman eller edsvuren mätare med brott enligt denna §; må ansvaret ej bestämmas lägre än till femtio Riksdalers böter och miste han derjemte embelet. Brukar man, i fall nu sagde äro, veterligen förfalskadt mått eller vigt, vare lag som i 8 § skils. § 29. Brukar någon vid bandel eller eljest, då varor efter mått eller vigt skola emottagas eller aflemnas, sådant mått eller vigt, som ej behörigen stämpladt eller Bih. till R. St. Prot. 1856 & 1857. 7 Sami. 1 Afd. 19 Haft. 2 10 Lag-Utskottets Betänkande, M 40. markt är, bote från och med fem till och med etthundra Riksdaler.
Grundläggning: Grundgräfning, 38 kub.-l:r, å 5 R Pålar till pålning, 228 st., å 10 R;dr Plank till platform, 19 tolfter, å 18 R:dr Spåntpålning Landfästen: 54 kub.-f:r mur i bruk, å 75 R:dr . ? Ställningsvirke Öfverbyggnad, 56 sträckfot, å 150 ll:dr Oro öfver I^et-eifven viii 16 mil 26,700 fot. 2 spann af 100' hvardera. Landfästenas höjd 14', bredd 29' och tjocklek 25'. Grundläggning: Pålar till pålning, 825 st., å 10 Stenfyllning, platform Stenkista under midtelpelaren Landfästen och midtelpelare: lil kub.-f:r mur i bruk, å 75 R:dr Stenhuggning, 2,250 qv.-lot koppyta, å 75 öre Ställningsvirke Öfverbyggnad, 214 sträckfot, å 300 R:dr . tt:dr Rall |r»rej Transport R:dr R:mt Bro öfver Ölslioda-ån vi«l , 17 mil 12,600 fot. Ett spann af 40'. Landfästenas höjd 30', bredd 31' och tjocklek 14'. Grundläggning: Pålar till pålning, 1,020 st., å 10 R:dr Plank till platform, 85 tolfter, å 18 R:dr . Landfästen: 231 kub.-f:r mur i bruk, å 75 R:dr . Stenhuggning, 3,660 qv.-fot koppyta, å 75 öre Ställningsvirke m. m Öfverbyggnad, 46 sträckfot, å 120 R:dr Bro öfver $vai-l-aii vid ? 18 mil 27,600 fot. Ett spann af 40'. Landfästenas höjd 14', bredd 30' och tjocklek 8'. Grundläggning: Grundgräfning, 40 kub.-f:r, å 5 R:dr Pålar till pålning.
Komp. i London m. fl. afslutade kontrakt allenast tillförbunde låneöfvertagarne att fixt öfvertaga en fjerdedel af lånet, eller 500,000 £, med rättighet att inom vissa öfverenskonma tider yttra sig, huruvida de ville ytterligare öfvertaga hela den återstående låneandelen, eller större eller mindre belopp deraf, äfvensom att dessa tider blifvit bestämda till den 1 September och den 1 December 1864 samt den 1 Maj 1865; varande derjemte öfverenskommet, att derest icke, utöfver den fixt öfvertagna fjerdedelen af lånet, minst 500,000 £ Sterling blifvit antingen till öfvertagande anmäldt eller inbetaldt till den 1 December 1864, Riksgälds-kontoret skulle vara berättigad! att efter godtfinnande förfoga öfver hela det återstående obligationsbeloppet, samt att hvad den 1 Maj 1865 till inbetalning öfvertoges borde, vid enahanda påföljd, omfatta hela den då återstående låneandelen.
Hwad första puncten angar, huruwida för de fastigheter, hwilka genom arf, stifte eller gaswa komma till annor man, bör betalas ofwannämn, de afgift, eller om befrielse derifrån bör äga runi, anse Riksens Ständer, churuwäl uti zue puncten af Kongl. Kungörelsen den 25 Jan. iZn, egen teli - Den z^Julkk. 949 kcligen omtalas köp af all fast egendom, sa wäl i Städerne, som pa Landet, bade med billighet och rättwisa öfwerensstämmande,'att ifragawarande afgilt alwen bör erläggas för sadane Lägenheter, som genom byte, gafwa elier testamente erhallcs, emedan ägande rätten bertill beror icke pa någon lagligen förwärfwad rättighet, utan enskild antingen öfwercnskommelse eller wälwilia. Deremot haswa Riksens Stander funnit, att wid arf icke en sadan afgift kan hästa, pa den grund, att arf ar en i Lag grundad åtkomst, hwilke man icke utan lagliga stal kan bcröfwas, och att ofta, i synnerhet bland Allmogen, haswa barn, som en sadan ärfd Jord erhålla, under Föräldrarnes lifstid, genom en mödosam arbetsamhet bidragit till desi widmagthallande och fortsättning. En sadan afgift ffulle äfwen derföre wara mera betungande, som den som arfi Fastigheter, derigenom stulle pabördas statler, fran hwilkaerläggande, den, som ärft contance penningar eller lösören, stulle wara fri. Men i afsende pa wärdets bestämmande till asgiftens beräknande för sadan fast egendom, som genom byte, gafwa eller testamente erhalles, anse Riksens Stander akt det wärde, som i och för Bewillningens utgörande, finnes wara sadan egendom asatt, ma blifwa grunden till asgiftens bestämmande.
Jag vågar påstå, att med den framtid — VI H. 11 162 Den 10 Juni e. m. nu begagnar jag ordet »framtid», — som vårt land har att möta, så är det af största vigt att hela vårt land kommer i den närmaste förening, att hela vårt folk kommer att sluta sig tillsamman som en man, och detta kan icke ske, utan att de vigtigaste jernvägarne, som förena våra sjöar, jn förr dess heldre sättas i verket, och icke ställas på framliden. Hr Bildt: Jag instämmer med dem, som anse att en förbindelse mellan Skåne och hnfvudstaden bör tillvägabringas icke allenast på elen kortaste vägen, utan äfven på den kortaste tiden. Jag anser det vara af vigt för vårt land att icke allenast draga kommunikations-anstalter till hufvudstaden, utan äfven se till att detsamma under andra tider än våren, sommaren och hösten befinner sig i förbindelse med utlandet. Men med afseende på sträckningen är jag af olika tanka med åtskilliga talare; ty man är icke fullkomligt fri i denna fråga. E. St:r beslöto nemi. vid förra Riksdagen att södra stambanan skulle från Malmö gå i riktning mot Jönköping. Dessa båda punkter äro således bestämda, och man har endast att söka den bästa vägen dem emellan. Man har yttrat att vägen borde dragas något mera östligt än den är föreslagen, emedan man skulle påträffa bördigare trakter och bereda Småland större fördelar. Om också detta å ena sidan är en sanning, så måste man likväl å andra sidan medgifva, att derigenom förfelar denna stambana i väsendtlig mån sitt hufvudändamål, nemi. att förena Skåne med de inre delarne af landet, och förnämligast med hufvudstaden; ty arbetet blir dyrare och kommer att dröja längre tid än om man söker den kortare banan, som Utsk. föreslagit. I afseende på denna bana kan man icke säga att undersökningar fattats. Detta förslag har af 3:ne auktoriteter blifvit genomgånget och af alla gilladt, och det är först på sednare tider, som man börjat yrka att banan skulle läggas i en annan riktning.
Det här kalla de att »leka fästning», de vildbasarne! Om jag hade dem i luggen alla tjugu nie. Ställ för allt i verlden litet i ordning, innan någonting märks. Adjö, så länge. FANNY (i det hon går). BERTHEL (i dörren). HERMAN (leende). FJERDE SCENEN. HERMAN. BERTHEL. HERMAN. Jag vill bara lägga i ordning mina penslar, så ska' vi sedan hjelpas åt att ställa allt till rätta. BERTHEL (som lagt gungbrädet i ordning, går upp till stenröset). Ja, nu är det första gången jag försöker mej som stenbrytare; det är ett splitter nytt yrke för mej. (Nedrullar en sten i brunnsgropen. Ett ljud höres såsom om stenen slog emot något jernbleck.) 55 HERMAN (ordnar palett och penslar). BERTHEL (rullar åter en sten; samma ljud). HERMAN. BERTHEL. Jag kommer straxt och hjelper. Halloh! Hvad är det som skräller så dernere? Hvad ä' det? Jo, jag står och språkar här med något gammalt skrälle. Jag tror vi ha råkat på en för detta graf, ty det ser ut som hörnet af en likkista ville titta fram dernere. Åh, pappa pratar bara tok. HERMAN (ännu i lusthuset). BERTHEL (kryper ned). Nej, jag ska' ha reda på det der, jag. (Nere i gropen; hufvudet synes ofvan stenröset.) Ge mej jernspaden, som står derborta vid äppelträdet, Herman. Får inte jag hjelpa till dernere? HERMAN (ger honom spaden). BERTHEL (stöter några tag med spaden). Nej, min gosse, du passar inte till stenbrytare. Se här ha vi skatten i rappet. Jo, en präktig skatt, gissar jag. HERMAN (leende). 56 BERTHEL (stöter några tag). HERMAN (tittande nedåt). Hvad sa' jag? Hvad sa' jag? En liten kista, tror jag. Ja, men inte likkista, min gunstig herre.
Banken lemnar ännu Creditiv mot behörig säkerhet, samt till befrämjande af allmänt nyttiga ändamål, och dessa båda qvalificationer torde finna sin fullkomliga tillämplighet i närvarande fall. Hvad säkerheten beträffar, vill jag endast nämna, ali Armeens Pensions-Cassa kan lemna densamma så fullständig, sorn någonsin kan begäras, alldenstund, utom Cassans egna tillgångar, så väl räntan, som amorteringen å Accordsföndens obligationer innehållas på, och finnas försäkrade uti hela Svenska Armeens löne-anslag. Under sådana förhållanden hade jag trott, att BancoUlskottet kunnat och bordt tillstyrka, det Rikets Ständer äfven, å sin sida, måtte befrämja de bemödanden, hvarmed Armeens Officerare — hvilka dessutom al sina, lill största delen, så ytterst knappa löner, fortfarande måste vidkännas betydliga afdrag, utgörande ett belopp af omkring 80,000 R:dr Banco årligen, i och för bildandet af pensioner för Arméen, — nu ytterligare söka alt, medelst egna uppoffringar, åstadkomma amortering af accorder, uti hvilkas tillkomst de nu tjenande lika litet hafva del, som de af accordens försvinnande i en aflägsen framtid kunna hemta någon fördel. Summan af Arméens accorder utgör något öfver 2,818,000 R:dr Banco. Det är denna summa, Arméens Officerare, till fromma för deras efterkommande, söka inbetala, och hvilken inbetalning torde kunna hänföras till allmänt nyttiga företag, samt i sådant afseende vara förtjent af något deltagande å Rikets Ständers sida.
Det blir derföre en nödvändighet, att den Verkställande Magten må kunna uppå den Lagstiftandes sammansättning hafva något inflytande, eller åtminstone deruti något deltagande. Svårigheten består blott uti att bestämma graden och gränsen derföre. [England hafva enligt Neckers anmärkning, sjelfva Representationens ofullkomligheter gifvit en utväg för den Verkställande Magten till deltagande uti den Lagstiftandes öfverlåggningar, som icke genom Constitutionen år åsyftad, men som icke dessmindre blifvit en af de hufvudsakeligaste utvägar till jemnvigt emellan dessa båda delar af Samhållsmagten. Denna utväg hårrör ifrån den ofta flertaliga Representationsrätt, som blifvit tillagd Köpingar och Orter, sorn nu åro obetydliga både i folkmängd och förmögenhet. Då denna sakernas ställning sätter Regeringen i tillfälle att verka på de Väljande, försäkrar det äfven altid Ministern om möjligheten, att alltid få såte och stämma i Underhuset, och att således kunna öfvervara och leda dess öfverlåggningar. Denna Representations olikhet har kan hända i England i annat afseende vanslågtats till missbruk och till brist på energie hos dess Lagstiftande Magter; men om i vissa fall, af en kanske ofta oundvikelig nödvändighet, och af en åtminstone alltid tvetydig beskaffenhet, det torde kunna sågas, att den Lagstiftande Magten ger alltför myc, ket vika för de Styrandes vilja och ingifvelser, gifves det likväl ämnen af så allmänt interesse, af så ostridig beskaffenhet, att den Lagstiftande Magten icke skulle kunna undandraga sig att — 16 — ■vara Tolk af allmänna opinion, och att Ministern sjelf mäste erkänna sitt felsteg, och vika » ifrån Stats-förvaltningen. Om å ena sidan allmänna opinionen vid ett sädant tillfälle visar sig * bjudande ofver båda, år det å den andra onekeligt, att det år Stats-Författningen som danat denna opinion, att det år den som upråtthåller dess Frihet och möjligheten af dess inflytande. Kanske torde detta vara i sammandrag allt, hvad man för en Stats-Forfattnings verkeliga nytta kan väga önska?
Gr. von Rosen, Adolf Eugene, upläste följande motion: Den, som framträder med något nytt, det må vara i hvilken riktning som helst, måste vara beredd på att röna motsånd, dess häftigare och starkare, ju äldre och säkrare förskansade de läror, fördomar eller föreställningssätt äro, mot hvilka han upträder. Jag Den 4 December e. m. 343 blef derföre icke öfverraskad, då min vid sista Riksdag väckta motion om anslag för inrättande af ett homöopathiskt sjukhus här i hufvudstaden inom detta hus bestreds uti mindre hofsamma uttryck af Chefen för Midicinalverket i Riket, och endast inom Högv. PresteSt. fann något understöd. Men jag är öfvertygad, att den tid ej är fjerran, då mitt förslag, ehuru vid sista Riksdagen förkastadt, skall vinna framgång hos Sveriges Ständer. Ja, jag vågar föreställa mig, att redan vid denna Riksdag tiden dertill är mogen, och att ögat, öppet för hvad som sker i den öfriga verlden, ej skall blunda för de ofantliga sanitära och ekonomiska fördelar, homöopathiens officiella erkännande och införande i vårt land skall åt detsamma bereda. Det är förgäfves att vilja förneka värdet af en läkemetbod, som, i kamp med tusenåriga dogmer, tagit under e'n mansålder en sådan utbredning, att den utöfvas i närvaride stund af 6000 lill namnet kände läkare i alla delar af verlden. Också har, såsom man af tidningen Le Nord för d. 26 sisth Sept. erfarit, vid den då i Briissel samlade internationella homöopathiska kongress, Presidenten för Belgiens Medicinalstyrelse, Fallot, såsom representant för äldre medicinska tänkesättet, uti ordalag, som göra honom heder, erkänt homöopathiens jemförlighet dermed, äfvensom att, ehuru på skiljda vägar, de båda skolorna söka samma mål, samt gifvit sin hyllningåt de sträfvanden, homöopathien gjort för dess upnående. Man stöter sig på de små doser, homöopathien i gemen använder, och man gycklar med den oändligen fina fördelningen af läkemedlen, som Hahnemann införde och föreskref.
Förslag till ändring i röstningssättet; Förslag att den afskedade Ledamoten skulle få Pension, efter Konungens pröfning af hvad hans vilkor och omständigheter oundvikeligen tarfvade. 108 §. Anmärkning att Tryckfrihets-Committéen kunde vara öfverflödig. lil §. Om ansvar för den, som förolämpar en Riksdagsman efter Riksdagen. 114 §. Angående Ståndens Privilegier. Rättelser häruti anfördes under 1809 och 1810 Arens Riksdag af Bonde-Ståndet såsom ett vilkor, hvarunder Regerings-Formen af Ståndet blifvit antagen. Vid Riksdags-Ordningen: 14 §. Om valsättet och Fullmägtigskap af Riksdagsmän inom Borgare-Ståndet. 17 §. Om bestraffning för den, som beträdes att hafva stört valfriheten. 19 §. Om klagomål öfver Riksdagsmannaval. 23 §. Om Talemännens tillsättande. 34 §. Om remisser af inkomne mål. 36 §. Om de meningar särskilda Stånd önskat hos Konungen få anmäla, ehuru de ej af Riksens Ständers Pluralitet blifvit gillade. 38 §. Om omröstningar i Utskotten per capita. 46 §. Om Talemans rätt i afseende på upplösandet af Ståndens Plena. 57 §. Om Expeditionssättet af Riks-Ståndens beslut. 63 §. Förslag till förändring i öfverens - Memorial N:o 10. 461 stärnmelse med den föreslagna förändringen i 97 § af Regerings-Formen. 75 §. Förslag till tillägg af följande uttryck: samt 73 och 80 §§ i hvad, dessa tvänne §§ röra Beskattningsoch Bevillnings-frägor, hvilka efter nyssnämnde 69 och 71 §§ handteras böra. 78 §. Om dens Författare-ansvar, som utan Ståndets begäran på egen kostnad trycker ett i något Stånd ingifvet Memorial. 81 §. Om tillägg af orden: inom rätt tid, framför orden »fulländad är».
Nar härtill kommer, att den redan otillräckliga lönen är graverad med afdrag till pensionscassa, centonal, accordsamortering , kronoutskylder m. m. till den höjd, att en 2:dra capitaines löns nettobehållning endast blir högst omkring 4-0° r:dr årligen, tyckes det vara med all billighet öfverensstämmande, att denna lön, såsom varande otillräcklig för en passande utkomst, sättes i ett bättre förhållande till den högre capitaineslönen, som visserligen icke är öfverdrifven, du dess ncttobehållning, efter förenämnde afdrag, endast är högst omkring 800 r:dr b:co. Jag anser, alt vid bestämmandet af en lön tjemtens meleher mindre vigtiga åligganden böra tjena till rättesnöre; de kunskaper, som fordras till dess fullgörande, den möda och kostnad, man för dessas inhemtande användt, tror jag äfven böra anses såsom bästa ledningen för fastställandet af en passande utkomst. StatsUtsk. tyckes alldeles hafva åsidosatt dessa sanningar och blott fästat sig vid sin grundsats att, utan undantag, afslå löneförhöjning för officerare. En rubbning i denna grundsats hade, enligt min tanka, här varit väl tillämpad, då man besinnar, att dessa ifrågavar. officerares tjensteåliggande är troligen bland de vigtigaste, som inom hela armeen förekomma, sedan de till en del äro påräknade att begagnas vid tillsynen af tillverkningen, varde 11 388 Den i3 Augusti e. ra. och besigtningen af den dyrbara artillerimateriellen och ammunitionen, hafva tillsyn vid gjuterier, styckebruk, krutbruk, gevärsfactorier och klingsmfden, begagnas som inforjnationsofEcerare och hafva andra extra förrättningar inom vapnet, utan att derför alltid få några särskilda permanenta arfvoden, men blott tillfälliga tractainenten , då förrättningen sker utom regttets stånd.
Jag hemställer således, huruvida icke LagUtsk., till hvars utlåt, denna fråga lärer remitteras, borde först taga i öfvervägande, huruvida icke ett särskildt lagstadgande bör antagas, som för den fånge, hvilken begår våldsamheter, utsätter ett annat straff, än det nu stadgade; samt om icke LagUtsk., för det andra, ville föreslå en bestämd tid för fångarnes vistande på correct.inrättn., eller alt det åtminstone ina underkastas en ny pröfning, huru länge de böra der förblifva. Skulle det lyckas oss att få bättre arbetsinrättningar, än de 1111 ifrågavar., skulle måhända en stor del af de olägenheter förekommas, hvaröfver man nu så mycket klagar. Ex. Ilr Gr. Lö iven hjelm: Det ärmed verklig fägnad, jag här förnummit, alt straffet för fångspillan blifvit lindradt. Mitt myckna vistande utomlands gör, att jag stundom icke kanner särskilda tilldragelser. På denna mildring 24 Den i5 Februari f. m. vill jag gerna använda hvad sagdt blifvit, att mildare lagar verka stundom bättre; men att de verka på patronerna i fängelserna och correctinrältrirna bar jag svårt att tro, och det är en philantropi, som öfverstiga!- allt hvad mina fibrer förmå. Jag har emot Frih. Cederströms yttrande bort anmärkas, att man visserligen är skyldig (ängarne husrum, föda och kläder; men Frihts mening var utan allt tvifvel, alt stundom dessa husrum, kläder och föda äro yppigare eller åtminstone lika tre fl i ga för correctionisterna, sorn för mången ärlig arbetare; och visst är, att skulle man jemföra kosten på flera fängelseinrättningar med kosten för mången värfvad soldat, så vill jag väl antaga, alt jemförelsen sloge ut till fördel för soldatens kost, dock tror jag icke att skilnaden befanns stor.
De utvägar, sora Ilögloflige Utskotten föreslagit, till beredande af någon interims-lindring uti inqvarteriogen för de städer, sora deraf äro betungade, kunna visserligen anses vara billiga och måhända i någon moa ändamålsenlige, då Staten ingenting förmår att dertill bidraga; men då fråga denna gång icke kunnat blifva om någon större summa, har jag för jnin del icke kunnat betrakta Statens förmåga utur denna synpunkt, enär billighet och rättvisa påkalla uppoffringen. Jag befarar, alt den utväg Utskotten föreslagit, icke kommer att på långt när motsvara hvad man deraf trott sig kunna vänta, emedan det säkert kommer att draga långt ut på tiden, innan förslaget kan träda i verkställighet, och man säkert Bih, till B. St. Allm. Besv. och Oecomthsk. Helänhand* N:o 6fi. skall söka att lägga alla möjliga hinder i vägen för dess utförande. Oia ock den föreslagna ersättningen emot förmodan skulle lill fulla beloppet utgå, förslår den dock icke på långt när att fylla den brist, som är i fråga; oell, huru mycket mera kännbart blifver det icke då, om blott hälften, måhända icke det, iir med säkerhet att påräkna? — Jag anser derföre, att Utskotten hort tillstyrka Rikets hlögloflige Ständer, att ansia erforderliga medelT hvarigenom de itöder, sorn hafva egne caserner, uppbyggde för deras egen rakning, fmgo intill nästa Riksdag eif Staten uppbära G procent ärlig ränta för de uti nämnde cai er ner nedlagde capital, emot skyldighet för städer ne, att under tiden sjelfva underhålla och brandförsäkra dem." 2:0 af Herr Santesson, B* H, sorn iörenade sig med lleir Leffler^ STOCKHOLM, hos Ludv. Westeaseug, Statssamt Allm. Besv.- och Oecon,- Utsk. Betänkande N.o 47* t N:o 47* Ankom till Exp.-Utsk, den 28 Novetnbei-; Betänkande„ i anledning af ett till Rikets Ständers granskning öfverlemnadt förslag till Incj vart c rings-Ordning för studerne, utom Stockholm.
Då till åtskilliga gjutningsarbeten det jern, som ur våra bergmalmer crhålles, är för dyrbart, och ej alltid tjenligt, skulle det väl tyckas, som borde införsel af till gjutning tjenlig mineral-produkt vara tillåten, men då i Bevillnings-Utskollets Betänkande, JYs 5. 87 Sveriges myreller sjömalmer till gjutbehof fullt passande ämne finnes, samt genom införselstillåtelse för tackjern, den sämre vara, som utlänningen kunde till låg pris leverera, skulle både nedtrycka priset på den inhemska produktionen, och, då detta sämre tackjern sannolikt äfven blefve här i landet uträckt, i längden diskreditera det goda svenska stångjernet. Tillåten utförsel af tackjern och jernmalm skulle omedelbart och snart hafva till följd nedläggandet af stångjernssmidet vid en stor del af landets jernbruk; derigenom uppstod en ändring i våra näringsförhållanden, som på hela landsorters välstånd kunde hafva mycket stort, inflytande; samt emot: 3:o Att alla stapelstäder skulle erhålla den nu till några få större städer inskränkta rättighet, att grof ull der finge införas och förtullas. Derigenom komme att till hög grad fördyras och försvåras för tullverket de nödiga kontrollerna, att icke, under benämning af grof ull, finare, hvilken är åsatt högre tull, målte olofligt införas, helst det för dervid mindre vana personer ofta är svårt bedöma, lill hvilken af de i tulltaxan upptagna tvenne klasser ullen bör hänföras.» 6:0. Af Herr af Dalström, C. J.: »Emot Utskottets beslut att icke lemna 1848 Ars tulltaxa i sina hufvudsakliga grunder oförändrad, får jag anmäla min reservation. Det vacklande förhållande i ekonomisk lagstiftning, som riksdag från riksdag visat sig ega runi, kan icke annat än hos hvarje fosterlandets vän väcka stora bekymmer.