Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men för att ådagalägga, alt jag icke Jedes af en kanhända olämpelig bespa rings-anda-, utan endast af aktning för consequens i piinciper, tillstyrker jag, att skilnaden i beloppet må utgå under namn af discretion eller gralifi» eation. — Jag yrkar således ålerremiss. Herr Rosenblad; För min del finner jag, att iiqvidations-grunden är ganska rättvis. Det är den skilnad emellan enskilda Capitalister och förra Kongl. Famillen, att de förra möjligen kunnat rädda sin egendom från minskning, ställande sina affärer efter tiden, då den seduares deremot varit ställd under Nationens Förvaltning,mea också under skydd af dess ära. Statens heder fordrar då, att förra Kongl. Familjen ej genom vår financiella oreda lider några förluster. Jag anser således Iiqvidationsgrunden vara rättvis, men förnyar milt yttrande, att jag ej finner skäl alt bifalla Utskottens sätt att skaffa tillgångar lill liquiden. Skulle man endast afse Bankens lörman, så vore det för den fördelaktigast, att skapa penningar af intet, och deraf draga ränta,samtför denna uppköpa silfver; men det vöre ej förenligt med Landets väl. Det är visserligen ledsamt, att yrka åleriemiss så nära Riksdagens slut, men jag kan ej tillräkna mig det som ett fel, då det visserligen ej är ett orättvist anspråk, att Utskotten icke borde hafva föreslagit ett liqvtda - 45* J5en 53 November e, m. tionssätt, grundadt pä ett pappers-system, hvars olyckliga verkningar de sjelfve framställt. Jag hemställer dessutom, om någon ytterligare emission af sedlar kan öfverensstämma med Riksens Ständers beslut om sedelstockens bestämmande till 3o millioner. Herr von Hartmansdorff, Åugust: Jag förenar mig med Herr von Hohenhausen och Grefve af Ugglas. Äfven med Herr Rosenblad, hvad angår liqvid atious-grunden. Fordringsägaren har här ej såsom Svenske fordringsägare varit i tillfälle, att uppsäga sina capitaler, för ätt använda dem i näringarne, eller rädda dem undan våra finance operationer.
Hvad åter beträffar förslaget angående kronohemmanens upplåtande under skattemannarätt utan lösen, har väl såsom skäl för ett slikt medgifvande blifvit anfördt: att staten af sin jordegande rätt till ifrågavande egendomar icke egentligen upphemtar annan fördel, än nyssnämnda vid skatteköp inflytande lösen, hvilken hittills vanligen icke inbringat mera äii omkring 5 ä 6,ooo r:dr, hvaremot staten ginge miste om åtskilliga inkomster, sorn af dylika egendomar skulle föranledas, derest de egde skattenatur, såsom karte-sigillate-afgift för köpe-, fästeoch intecknade skuldebref samt vid bouppteckningar, äfvensom förhöjd fastighelsbevillning i den mån egendomarnes upplåtande under full eganderätt komme att föranleda till deras förbättring och i följd deraf ökade värde; att genom förändringen komme att besparas all den kostnad för staten och enskilde, jemte det besvär .för tjenstemän och embetsmyndigheter, som härflyter af tillsynen öfver kronohemmanens vård och handhafvandet af derom i öfrigt gifna föreskrifter; samt att, med undvikande af nu ofta förekommande tvister om åboskap och företrädesrätt dertill, upphäfvandet af de återstående inskränkningarna i kronoåboers rättighet till den jord, de besitta, sannolikt skulle försätta denna samhällsklass i en vida förmånligare belägenhet, än för det närvarande, och i väsendtlig mån bidraga till jordens skyndsammare odling och egendomarnes förbättrande m. m. Men å andra sidan bör äfven tillses, huruvida, för vinnande af de med förslaget åsyftade fördelar, uppoffring af den inkomst, staten genom skatteköpen hittills egt att påräkna, må vara af verkligt behof påkallad. I sådant afseende har det icke undfallit Kongl. Majit, hurusom den lösen, mot hvars erläggande skatterätt till kronohemman nu kan förvärfvas, är bestämd efter de mest hilliga grunder, så att utväg för innehafvare af dylika hemman att af egna tillgångar afbörda sig nämnde lösen eller anskaffa dertill erforderliga medel, i allmänhet icke höra saknas.
Frälserätt, förpantad, om stadgande att rättighet till återlösen deraf må upphöra, så snart den i förpantningsbrefvet utsatte tid tilländalupit. XVI. B. 376. XVIII. A. 357. XXL E. 106. Frölich, Grefve Eric, yttranden. Fullmägtige i Banken och RiksgäldsContoret, om fördubbling af arfvodet för. Y. 4o3. VIII. R. 361. IX. ii7. XLII. B. 49. XLVIII. A. 354. Fullmägtige i Banken och RiksgäldsContoret, angående val af. XXXII. 234. — valde. XXXII. 3o3, 327. — val af Suppleanter till. LXIII. 56, 92. Fylleri, om förändring i ansvaret för. I. 344- R. 394. P.U. 465. XLII. B. 74. XLVI. Å. 3o5. LVIII. U. 189. LX. A. 69. LXI. B. 362. LXIII. E. 255. — och dryckenskap, angående förmildring af åtskillige i förordningen derom utsatte straffbestämmelser. VI. 55, VIII. R. 471- 329 IX. 127. XLII. B. 74. XLVI. LX. A. 69. LXI. B. 362! LXII. A. 3o2'. LXIII. E. 255. Fyrbåkar, ora anslag af medel till åtskilliga nja. XLIX. B. 281. L. A. 269. — Landsorts och Korsö, angående inköp af. VII. B. 35g. Å. 404. XVII. U. 324. XIX. A84. XX. E. 169. Fånge, rymd, om anstalter till dess efterspanande och gripande. XXXVI. B. 161. XXXVII.
I afseende å den kontanta afgiftcn från Renneslöf har förekommit, att af de utaf nuvarande pedagogen vid ifrågavarande skola företedda tvänne handlingar, eller 1693 års skolräkning och 1768 års jordebok och räkenskap för Laholms fögderi, väl den förra, men icke den sednare, upptager kontant afgift från nämnde socken med 1 daler 12 öre silfvermynt eller 69 öre Riksmynt, samt att klockaren i församlingen, förmält afgiften utgöra blott 54 öre Riksmynt; i anledning hvaraf Kammar-kollegium infordrat vederbörandes förklaring, deruti både pedagogen och klockaren enstämmigt] upptagit beloppet till 54 öre, ehuru den förre tillägger att afgiften förut varit 6^ öre, enligt hvad 1772 års räkenskap utvisade, men att den nästföljande, eller för åij 1786, angifver den vara endast 54 öre, utan att orsaken till denna skilnad kunnat utredas. Beträffande den kontanta afgiften från Hishults klockarebol, så upptages väl i 1693 års skolräkning, men icke i 1768 års fögderi-jordebok och räkenskap, en sådan afgift af i daler 16 öre silfvermynt eller 75 öre Riksmynt, och hafva såväl pedagogen som närande församlings klockare uti infordrade yttranden enstämmigt förmält, att afgiften utgår med blott 37% öre, dervid den förre likväl gjort enahanda tillägg, sorn förut i fråga om Renneslöf är anmärkt; vid hvilka förhållanden Kollegium ansett större belopp än 54 öre för Renneslöf och 37 öre för Hishult nu icke kunna upptagas. Af ofvan omförmälda landtgillen tillkommer skolkassan det kontanta beloppet samt I 10 smör och återstående 5 StÉ smör, beräknade lill ett värde af 19 R:dr 75 öre, pedagogen. Nuvarande innehafvaren af denna tjenst har förklarat sig ej vilja afträda nyssnämnda smörränta, så vida han icke erhåller lösen derför efter årlig markegång.
— Insamlingen till denna fond har endast under 17 år pågått, men har omfattats med den sympati, att man har skäl hoppas, att fonden snart skall se sitt nuvarande belopp, 25,000 kr., betydligt förökadt. Enligt styrelsens beslut får pensionsutdelning icke äga rum, förrän garantifonden stigit till 30,600 kr. Från och med början af 1897 få sjuksköterskorna börja verkställa sina insättningar i pensionsföreningen. 2 Teater och musik. samt fyra mindre solostycken för piano, utförda af den unge pianisten hr Knutzen. Att bifallet vid dessa båda konserter var minst lika lifligt, om ej lifligare, säger sig själft, liksom ock att en musikaliskt intresserad publik till sista plats fyllde operasalongen. Nu äro de förbi dessa högtidsstunder. Edvard Griegs kompositioner voro kända och högt skattade, redan innan mästaren nu anlände hit. Många voro i ordets bästa mening populära. Men lika populär, om ej mera, har mästaren personligen blifvit hos oss under dessa dagar. Den lille mannen med det stora snillet har visat, ej blott att han har idéer och genialiska sådana, och att han förstår att sätta dem på papperet; han har och tydligt lagt i dagen, att han tillika har en förmåga som få att hos de utförande ingjuta sin egen ande, en fläkt af sitt eget geni. K. hofkapellet har vid dessa konserter visat, hvad det verkligen kan åstadkomma beträffande samspelning. fin nyansering och förståelse af kompositören. Vi kunna ej erinra oss hafva hört hofkapellet så till sin fördel som dessa aftnar. Ett likartadt utförande inom det hvardagliga arbetet vid k, operan skulle i det hänseendet ställa detsamma i jämbredd med utlandets bästa operaorkestrar. I detta liksom i andra afseenden hoppas vi, att Griegs uppträdande härstädes skall lämna gynnsamma spår efter sig. Dessa konserter hafva ock visat, att vi här i Stockholm hafva en stor musikaliskt intresserad publik, som ej försummar att infinna sig, då något verkligt godt bjudes, gäller det ock att härför göra för mången rätt kännbara uppoffringar. Denna publik har ock skäl att vara k. operans chef kammarherre Buren särdeles tacksam för hans initiativ till dessa Griegkonserter.
Om Bancostyrelsen debiterar mig derför, betalar jag ej denna kostnad, och stämmes jag derför, så lärer jag ej kunna ådömmas denna kostnadsersättning; och då förhållandet lärer vara enahanda med 10 11. 28 2lS D e 11 a5 Juli f. ra. hvarje individ, lärer det väl äfven vara bestämdt gifvet, att det blir Banken, som får vidkännas transportkostnaden, så vida Banken ej vill låta silfret hvila i bancohvalfvet i Hamburg. Det kan således vid tillämpningen af Hr Dalmans förslag icke blifva fråga om att binda honom vid ordet pris, hvarmed han menat icke allenast beloppet för silfrets uppköp, utan äfven kostnaden för hela transactionen. Jag tror således icke, att Hr Dalman yrkat en omsägelse af hvad som blifvit sagdt i 5:te punkten, utan att hans mening är, att Bancostyreisen icke utan i nödfall får köpa silfver, då hela kostnaden för silfret, lefvereradt i Bankens hvalf, öfverstiger vexlingsgrunden. Men om detta är Hr Dalmans vilja, får jag likväl bestrida dess antagande, emedan det strider mot stadgandet i 5:te punkten, som medgifver rättighet till silfverköp vid pari cours; och det vore således ett kringgående af detta stadgande, om man nu skulle tillägga, att Bancostyreisen icke (inge erlägga någon transportkostnad, ty man kan icke på en gång medgifva, att inköpet får ske efter pari cours, men tillika undandraga sig erläggandet af transportkostnaden, då det uttryckligen är stadgadt, att silfret skall inköpas från utrikes ort. Hr von Troil: Jag begärde ordet i anledning af Gr. Cronhjelms yttrade förmodan, som skulle Hr Dalmans förslag innefatta alldeles detsamma som stadgandet i 5:te punkten. Men förhållandet är icke sådant. Man skulle väl kunna förklara Hr Dalmans förslag så, att Bancostyreisen derigenom icke skulle finna sig förhindrad att på främmande ort uppköpa silfver
Sådant får icke antagas; ty begreppet om rätt till forskning jemväl i trosfrågor och deraf härrörande fördragsamhet ligger redan i protestantismens väsende och är samraanväfdt med dess äldsta minnen. Redan Luthers theser, spikade på kyrkodörren i Wittenberg, inneburo ett plakat om frihet i nämnde hänseende, och Luthers verk bekräfiades med vår störste Konungs blod på slagfältet vid Lutzen. Det var genom den då förda strid, som vårt fädernesland egde en 14 Lag-Utskottets Betänkande N:o 21. verldshistorisk betydelse, »väl endast», säger en häfdatecknare, »för ett ögonblick, men nog för ett odödligt minne». Om den djupa betydelsen af denna kamp och af protestantismens innersla tanke, hvilken ingalunda mä anses främmande för nu väckta fråga, yttrar sig på följande sätt en utaf Svenska kyrkans högst uppsatte, tillika en af Sverges mest frejdade män: »Hvarföre», frågar han,'»stridde och föll Gusta/ Adolf ? Vi veta det alla: för protestantiska kyrkans bestånd, för den rena evangeliska lära, som vi alla bekänna. Men hvad innebär denna lära egentligen? Hvarigenom skiljer den sig ifrån andra? Visserligen också genom flera, mer och mindre vigtiga, mer och mindre omtvistade lärosatser; men detta är ingalunda hufvudsaken. För några skolformler, hvarmed de skriftlärde i alla tider kastat boll sins emellau, drager icke en man som Gustaf Adolf sitt svärd, för dylika obetydligheter sätter han icke på spel sitt eget lif och sitt rikes välfärd; och de, som betrakta hans krig från en sådan synpunkt, begripa i sanning ingenting af hans stora och klarsinnade ande. Utan hufvudsaken i protestantiska trosbekännelsen, den ledande tanken i hela dess lärobegrepp, är ju den, alt ingen mensklig myndighet, ingen mensklig sägen skall binda vår tro, att tanken skall vara fri inom de vidsträckta gränser, som uppenbarelsen utstakat, att forskningen skall släppas lös i alla riktningar, och menskliga förnuftet, som också är en uppenbarelse, ha sin pröfningsrätt oförkränkt.
I öfrige städer födde 28,043, döde 4,611, något öfver 1 6 proc. De oäkta barnens dödlighet är således i Stockholm något mer än 19 proc. större än de äktas. Skillnaden emellan dödligheten i Stockholm och öfriga städer är för äkta barn blott något öfver 5 proc., men för de oäkta barnen 13 proc., hvarmed dödligheten i Stockholm är större. Likväl är det just i Stockholm som barn, födde af okända föräldrar, skulle njuta skydd af 1778 års författning. 254 Den 19 November e. m. Med stöd af livad jag bär anfört, vågar jag föreslå, att R. St:r hos K. M. i underdihet anhöllo, att, med bibehållande af alla de stadgar i K. Brefvet af d. 17 Okt. 1778, som lemnar skydd åt barnaföderskan, de stadganden åter i samma bref, som kunna innefatta hinder för barnmorska eller annan person, att till vederbide presterskap för anteckning vid dop, eller till barn, eller till dess målsman lemna nödig uplysning om barnets moder, måtte uphäfvas; eller också, derest detta förslag icke skulle vinna bifall, att en förordning utgafs, som anbefalde att en lägrad qvinna egde att skriftligen till pastor erkänna sin förbrytelse. Remitterades till Lagutskottet. H. Exc Hr Gr. Löwenhjelm, Carl Axel: Jag går att till Eder, M. Hrr, framföra några, som jag tror, vigtiga anmärkningar vid behandlingen af det, af K. M:t oss lemnade förslag till ny Handbok för Svenska Lutherska Kyrkan. Alla ändringar, som göras uti kyrkans ordställningar, i hvad rörer Tron eller Gudstjensten, äro egnade att väcka misstroende hos mängden af folket, hvilket oftast fäster sig med envishet vid bruket af de ord de nyttjat allt sedan barndomen, — och man bör således äfven vänta sig motsägelser vid detta tillfälle. Vi minnas huru försigtigt och vist, Carl Johan, vid införandet af nya Psalmboken, tillät hvarje församling, att, om den så åstundade, förblifva vid bruket af den gamla.
t Konslilulions-Ulshollels Memorial M 7. i Ank. till Exp.-Utsk. den 20 Mars 1857, lil. 3 e. m. Memorial till Rikets Stander, med uppgift om Riks-ståndens beslut rörande återstående från sista Riksdag hvilande Grundlag s-dndrings-för slag. Fmligt de till Konstitutions-Utskottet ankomna utdrag af Riks-slåndens Protokoll för den 28:de nästlidne Februari har ett bland de i Konstitulions-Utskollets M etnorial JVJ 3 till Rikets Stiinders behandling ytterligare anmälda fyra Grundlagsändrings-lörslag blifvit af samtlige Riks-stånden godkändt oell anlaget, nemligen J\1 2. Förslag lill tillägg vid 28 § Reg. Formen, i fråga om naturalisation af utländsk man. Af de öfrige förslagen bar Förslaget JVs 1 genom frenne Riks-stånds ogillande beslut lör fa lii t, samt Förslagen N:ris 3 och -i af samtlige Riks-stånden blifvit lagde till ha n d I i n g a r n e; hvilket allt härmed till Rikets Ständers kännedom vördsamt anmäles. Slockholm den 8 Mars 1837. Pa Högt. Kidd. och Adelns vägnar: På Högvörd. Prcslc-Ståndels vägnar: G. Lagerbjelke. J. A. Hutsch. På Vällod. Iiorgare-Ståndets vägnar: På Hedervärda Bonde-Slåndets vägnar: f. A. Rinman. Anders Andersson. C. A. Juel. Jiih. till R. SI. Prol. 1856 & 1857. 3 Samt. 4 Haft. 1 Konstilutions-Utskotlels Memorial M 8. m e, Ank. till Exp.-Utsk. den 20 Mars 18S7, kl. S e. m.
De Statens embetsverk, för hvilka, enligt Rikets Ständers Revisorers förberörda berättelse, lokaler förhyrdes inom hufvudstaden, voro: Skogsstyrelsen, Konvoj-kornmissariatet, Elektriska Telegrafverket, Styrelsen öfver Statens jernvägsbyggnader, Rikets ekonomiska karteverk, Sveriges geologiska undersökning, Ofverståthållare-embetets kansli, Kommers-kollegium, Öfverintendents-embetet, Serafimer-ordensgillet och Krigs-Hofrätten. Af dessa borde, enligt E. K. Maj:ts nådiga Bref den 7 Augusti 1863 och 24 Mars 1865, Sveriges geologiska undersökning samt ekonomiska karteverket inrymmas, den förra i det nya slöjdskolehuset vid Mäster Samuels-gata och det sednare i General-landtmäterikontorets hus; och skulle, under förutsättning, att, enligt hvad Öfverintendents - ExpeditionsUtskottets Förslag till Rikets Ständers underd. Skrifvelse, JV§ 91. 19 embetet ifrågas tällt, lokaler kunde beredas för Telegrafverkét och Jernvägsstyrelsen f. d. Riksarkivets hus vid Skeppsbron, för Koinmers-kollegium i f. d. Hebbeska egendomen å Riddarholmen samt för Serafimer-ordensgillet med flera ofvan uppräknade mindre embetsverk i f. d. Preisiska huset vid Drottninggatan, sålunda endast återstå Öfverståthållare-embetets kansli såsom det embetsverk, för hvilket lokal fortfarande behöfde genom hyra anskaffas, i hvilket sistnämnda hänseende någon förändring dock vore af behofvet mindre påkallad, då välbelägen lokal för detta embetsverk för närvarande förhyrdes i en Stockholms stad tillhörig egendom vid Myntgatan i närheten af stadens embetsverk. Då Rikets Ständer, vid innevarande riksdag, fattat beslut angående det så kallade Hebbeska husets användande för den blifvande Riksdagens behof, måste frågan om
De visa männen, som för tredje gången uppmanat hvarandra att vara på sin vakt mot den räfven Herodes, bestyrka, att Messias är född. Herodes ber dem återvända, då de funnit honom. — Sc. 3. Herodes förklarar för härolden, att ”Then nya konungh skal wara försäkrat på, Kommer han i mina kloor, ej skal honom wäl gå, Then rööda swet wil jagh honom låta aflöpa Och såleds til konungh kröna prechtigt och döpa.” Derpå låter han kalla Traso och befaller honom förgöra alla svennbarn i Bethlehem. Femte akten. De visa männen, talande om den räfven Herodes, som ”såg så milder uth, men hjertat brann af mordh,” finna stjernan, än mera strålande och klar, stanna öfver huset; de gå in med skänkerna. (Gardinet ryckes upp). Melchior. ”Tigh skee ähra, tu Jesu Christ, At tu Meenniskia worden äst, Gudz Aldrahögstes egen Son San Gudh och Man i en person. Nu har sigh himlen öpnat widt, Och målnen sigh omkring uth spridt At rägna ned rättfärdigheet, Gunst, nåde och barmhertigheet. Balthasar. Aff Dawidz stam och Jacobz slächt Ästu san man boren och klächt, At tu all werlden frälsa skal Frå synd och dödh och fara all. Ty seer man at all saligheet Aff Gudh är oss nu här beredt. Caspar. Ach Jesu lill’ min högsta tröst, Som migh af all nöd hafver löst. Styrck oss efter titt behagh, Som kommo Hedningar i dag. Oss stadigt lätt upå tigh troo Och sedan ewigt hoos tigh boo.” Derpå frambära de skänkerna. Melchior ger guld, Caspar rökelse, hvilken växer allestädes i hans land ”bland sten och strand,” Balthasar ger myrrha, som ock i hans land ymnigt vanckar. Maria och Josef tacka, de vise bjuda farväl och taga barnets föräldrar i hand. (Gardinet ryckes igen). De visa män besluta att icke fara hem om Jerusalem.
– «Du vill gifta dig?« – «Ja, Majestät, vill jag så!« – «Du ser ingen dager i att på länge få din afsigt uppfylld?« – «Nej, Majestät ty värr!« – «Än om jag förer dig till målet?« – «Gud välsigne Majestätet! Min tacksamhet skall följa mig på andra sidan grafven.« – «Ja, men jag fäster ett vilkor vid framgången af din önskan « – «Tusen, Majestät, tusen « – «Din fästmös vän, min fordna kammarfru Jenny, blef gift under mitt vistande i Tyskland. Hon födde en dotter, åt hvilken jag och min dotter stodo faddrar. Vi lofvade Jenny, att draga försorg om detta barn och vara det i mors ställe. Jag vill derföre låta hemta lilla Charlotte hit till Stockholm och uppfostra henne under mina egna ögon. Men, af skäl, som hvarken angå dig eller någon annan, vill jag, att det så väl för barnet sjelft, som tills vidare för alla andra – ja: för alla andra, förstår du! – skall blifva en ogenomtränglig hemlighet, hvems barnet är. Om din fästmö går in på, att sedan j blifvit gifta insätta flickan i någon uppfostringsanstalt, såsom sitt eget barn (omkostnaderna skall jag besörja), och icke låtsa om, derest det skulle pratas, att barnet vore födt under förlofningstiden; så skall jag föranstalta både om bröllopp och hemgift åt er. Men om någondera af er, nu eller framdeles, låter en halfdragen anda undslippa er om hvad j veten rörande detta barn; så vänta eder endast onåd och hämnd hela er återstående lefnad .. Nå, går du in på vilkoret?« – «För min del, med uppräckta händer, Majestät, och i det mesta också på Olivias vägnar . Det är endast den der punkten, som anbelangar den något tidiga nedkomsten, som skulle kunna framkalla vissa betänkligheter « – «Men det är just den punkten, som är den hufvudsakligaste. Du känner nu min vilja, Badin, och mitt beslut är oåterkalleligt.
Jag har ansett mig böra fästa upmärksamhelen på det missförstånd, hvartill §:n, sådan som den nu är föreslagen, kan gifva anledn. Här föreskrifves nemi., att husbonde skall ansvara för förbrytelse, som begås af hans hustru och husfolk, men det bestämmes icke huruvida hustrun och husfolket skola vara fria från ansvar. Frih. Raab, såsom Ulsk:s Ordf:de, torde vara i tillfälle att uplysa R. o. Ad. huru Utsk. velat att §:n skall förstås. I händelse §:n med dess nuvande lydelse blefve uti den nya Förfatln. intagen, skulle jag tro, att det kunde hända, att en domstol frikänner hustrun och husfolket från ansvar, och en annan deremot icke. Jag har ansett mig böra fästa upmärksamhet häruppå, på det att, när frågan förekommer hos K. M., missförståndet måtte undanrödjas. Frih. Raab: 53:dje §:n i 1851 års Författn. lyder så här: ”För oloflig bränvinsförsäljning, som med husbondes vetskap verkställes af hans hustru, husfolk eller i hans arbete antagna personer, skall han ansvara såsom vore förbrytelsen af honom sjelf gjord”. Detta är verba formalia, af R. o. Ad. med obetydlig förändring i dess förra beslut begagnade, samt nu af Utsk. tillstyrkta. Då, såvidt jag erfarit, den gamla författn. i detta hänseende icke ledt till något missbruk eller missförstånd, skulle jag tro alt någon ytterligare förändring icke är behöflig. Hvad åter beträffar Hr Printzenskölds önskan att få ordet ”gjord” förändradt till ”begången”, har jag visserligen ingenting att deremot invända. Uppå härefter framstäld propos., fann R. o. Ad. att, sedan R. o. Ad. förut antagit ifrågavande §, sådan den nu blifvit af Utsk. föreslagen, förevande punkt ej föranledde till annan åtgärd, än att läggas lill handlingarne. 40:de punkten, ang:de § 49, Gr. Gyldenstolpe, Ant. Gabr.:
L, A. 144- — i anledning af återremiss utaf Betänkandet angående anslag af medel för tryckning af Landshöfdingarnes EmbetsKungörelser. XLIX. B. 280. L. A. 63. ■— örn verkställd granskning af CivilStatens Pensionslnrättnings förvaltning och räkenskaper för år 1826. XLIX. B. 280. L. A. i45. —- angående betalningen för smärre förslitlie Creditsedlars slutliga granskning och annullering i RiksgäldsContoret. XLIX. B. 280. L. A. i45. — i anledning af skiljaktiga beslut inom RiksStånden i frågan 0111 utskylders utgörande till staden Nyköping af Landshöfdinge-Residencehuset derstädes, äfvensom afgifter till städerne i allmänhet för Kronans deri varande egendomar. XLIX. B.* 2S0. L. A. 70. Lill. E. 10. — i anledning af verkställd revision af StatsVerkets räkenskaper och förvaltning för år 1826. XLIX. B. 280. L. A. 145. LX. U. 275. LXIII. E. 4. A. 198. — i anledning af de inom RiksStånden gjorde anmärkningar vid Utskottets förut afgifna yttrande öfver Rikets Ständers åren 5a i i825 och 1827 församlade Revisorers Berättelser. XLIX. B. 281. L. 280. LVU. A. 266. A. 3og. LVIII. LXIIL E. 16'g.