Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj:t befallde, att innehållet af denna skrifvelse skulle Stats-Contoret till efterrättelse meddelas, och förklarade derjemte, att möjligtvis uppkommande brister uti de å åttonde Hufvwd-Titeln endast förslagsvis uppförda summor borde, hädanefter som hittills, af öfverskotten å Slats-Werkets inkomster fyllas. En afskrift af skrifvelsen skulle till Kammar-Expeditionen afgå. 56 '.o Angående anslag lill H. M. Drottningens kröning. Anmäld d. 12 December s. å.; och skulle meddelas vederbörande till efterrättelse. AJ .O Angående anslag till pensioner och gra ti fica tioner för H. K. fl. Prinsessan Sophia Albertinas Hofstat. Anmäld d. ig December s. å. Pensionsregleringen fastställd. 58:0 Angående afskrifning af 4oo R:dr å Fjerde IIufvud-Titelns besparingar, använda till uppköp af undervisningsböcker för Finnallmogen i Wermland. Anmäld d. ig December s. å. och Stats-Contoret till efterrättelse meddelad.. 59:0 Angående ett understöd åt Bruks-idkaren Owen. Anmäld d. ig December s. å. Kongl. Maj:t, som biföll Rikets Ständers hemställan om den för Owen anslagna årliga gralification af 2,000 R:dr, ville tillika hafva anbefallt Comrnerce-Collegium att inkomma med underdånigt utlåtande, i anledning af Rikets St-änders framställning rörande återbetalning af det lån, för hvilket Owen i Munufactur-Disconlen häftar. 68 Bil, till R, St, Just. Ombudsm. Etnb, Ber. d. 15 Jair. i8?4- Den 22 April j83o biföll Kongl. Maj:t, enligt Conmlcrce-Collegii tillstyrkande, att sistnämnde lån må under 6 ar med i-6:ledel årligen återbetalas. 6 0^0 Angående reglering af Fjerde Hufvud-Titeln. Anmäld d. 19 December 1829.
Jag afstyrker pä det högsta den föreslagna förvandlingen och yrkar afslag å förevar:de punkt af betänk. Gr. Sparre: Jag hoppas att jag icke må misstänkas för att vilja Svenska arméen mindre väl derföre, att jag nu vågar uppträda emot den af dess veteraner, hvilken sednast hade ordet. Jag hoppas detta så mycket säkrare, som jag instämmer i den mening, hvilken uttalats af en annan aktad och älskad medlem af arméen, den ledamot nemi., som näst förut haft ordet. Jag är nemi. af samma tanka som Frih. Palmstjerna och tror att de farhågor Hr Lefren mot Frihins förslag anfört, torde befinnas vara af mindre betydenhet, när man ihogkommer att efter samma förslag icke J och på många ställen vida mindre af hela räntan skulle komma att bestämmas i kontant. Om man antager att penningen med tiden skulle falla i värde, så träffade detta fall icke |:del af räntan och om man antager detta fall till ^idel af nuvaride penningevärde, så förorsakades deraf en minskning af icke fullt j^idel af hela räntans värde. Bland de stora och förskräckliga olyckor, som förstörandet af den nu gällande realisationen för samhället skulle medföra, skulle den minskning i inkomster för Staten eller ammen som till följd af Frih. Palmstjernas förslag kunde uppkomma, vara af jemförelsevis ringa vigt. Jag tvekar således ur detta nskäl icke att tillstyrka antagande af bemälde Frihis förslag. Återstår då att hedömma huruvida förän9 H. 4 50 Den 7 September f. m. dringen är nödig. Jag tror icke alt meningarne derom kunna vara delade. Det lärer väl vara uppenbart, oell jag har redan förut tagit mig friheten säga det pä detta rum, att det nuvande beskattningssättet svårligen kan fortfara på samma sätt som hittills. Det kan väl icke vara lämpligt att jordeböckerue och räkenskaperne upptaga icke mindre än 40 särskilda persedlar för att komma till ett skattebelopp af 66 r:dr b:eo. Att af dessa särskilda persedlar bibehålla dem som uppgå till något betydligare värde och förvandla återstoden i penningar är den enkla utväg som föreslås. Åtskilliga af dessa persedlar betalas alltid efter kronovärdi.
Der hvarje bjerta klappar för ett kärt Fosterland; der hvarje tanka förenar begreppet om dess lycka, med det om sanning, ordning, enighet; der hvarje röst höjes till upplysningens och rättvisans försvar, der behöfver man ej mycket orda, för att af en hvar förstås; när man säger: ätt den Grundlag forn tnåfle befvärjat, bör ock kännas. Men så enkelt detta bevis är och så tillräckligt det vöre på detta rum, anser jag mig likväl böra utbedja mig Ridderskapets och Adelns tålamod, vid framställningen af ett bevisningssätt, 42 Den 5 Maji e. m. som ehuru ovanligt, jag likväl tror mig ber» använda, emedan det kanske icke är örverflödigt för allmänheten och efterkommande. Jag ville derigenom bevisa nödvändigheten, att Grundiagen rätt läses, och ratt förstås; Och Grefve Mörner, sorn gifvet mig anledning att nu yttra mig, har äfven gifvit mig det kraftiga medel för detta bevis, som jag nu går att framställa, genom det sätt hvarpå Herr Grefven sjelf i sitt anförande visat sig lära och förstå Grundlagen Det tillhör Ridderskapet och Adeln, att bedörama, om flyddetidci« händelser öka eller minska vigten af det.i ta bevis. Grefve Mörner, sorn säger i sitt yttranden ”Då har man glömt hvad $ §. i Regerings-, Fonnen bjuder:” Läser denna § sålunda: ”Konungen figer allena Jlyra Riket .” Jig dår upp densamma och se! der stars, **Konungen äger aliena styra Riket på det sätt denna, Regerings Form Jure skr ifuer." hvarken punct eller komma finnes, i denna mening Hvar och, en af nss, hvarje Svensk man, vet och vill, att dess Konung, enligt 9 ij. af denna vår besvurna Grundlag skall allena bejluta, sedan han hört StatsRadet; hvar och en af oss vill åtlyda hvarje Konungens beslut, sorn enligt 3$ §. för att blifva gällande, fordrar: att en Stats^ Secreterare befluter, att derföre inför folket anavara.
Frih. von Krtemer har redan ådagalagt, att Hushålls-sällskaperna i många hänseenden upfylla de åligganden, hvilka man vill updraga åt Läns-nämnderna, så att behofvet af de sednares inrättande ej är ovilkorligen trängande. Då emedlertid så många talare tillstyrkt bifall till Frill. Alströmers förslag, vill jag icke envist motsätta mig detsamma, öfvertygad, att om denna fråga skall vinna en praktisk lösning, så skall det ske på det sätt, nämnde värde ledamot föreslagit. Men jag ber att ännu en gång få förklara, det jag icke hyser några särdeles stora förhopningar i detta hänseende. FIr Tersmeden, Nils: En värd talare har ganska strängt angripit oss, såsom nation, och vår historia, då lian sagt, att vi oförtrutet arbetat uppå att förstöra våra nationella institutioner. Jag har icke läst denne talares i ämnet afgifna motion, men, enl. Utsk:s redogörelse för densamma, säger han deri, att man velat utrota nationens kommunala lif genom centralisation och byråkrati m. m. d. Jag ser således tydligt, hvarthän han syftar. Flan vill nemi. i den Svenska nationen ingjuta en anda, som han tror icke finnes hos densamme. Han tror, att detta skall kunna ske genom att skapa, eller, eill. hans uttryck, återuplifva former, hvari en sann komraunal-anda kan röra sig. Jag vill visst icke bestrida kommunal-väsendets nytta, men det bör upstå, för att så säga, af sig sjelf och icke påtvingas nationen. Jag tror att andan skall finnas före formerna, ty en lefvande anda finner nog en behörig form för sin verksamhet, då deremot en bestående form utan inneboende anda blifver ett skal utan kärna. Jag tror derföre det vara att förfara bakvändt, då man först skapar formen och sedan söker att deri inblåsa andan, hvilket ofta, till följd af sakens egen natur, misslyckas. Man kan väl ej påstå, det ingen kommuual-anda hos oss finnes, men man kan icke heller annat än medgifva, det denna anda icke eger någon serdeles stor lifskraft.
Och om hennes skapelser ej voro af dem, hvilka tillhöra den i verldslig mening »Stora kostymen», så buro de i stället i allo en flägt från en kristlig ande, som nog icke arbetade förgäfves, och jag anser som en heder för Ridderstad att ha varit en vän, kanske ett stöd för den ensamma då med sin lilla skola i landsorten sträfvande enslingen. Men ensam var hon väl dock aldrig, ty hon var ej fattig på vänner. Sedan hon flyttat till Stockholm, fann hon här i en värdig förläggare äfven en vän, som till och med drog försorg om Pilgrimens sista pilgrimsfärd. Dylika minnen äro kanhända af ringa vigt för en förläggares kassabok. Men i ett annat konto betyda de mycket. Sjette kapitlet. Utdrag af olika skriftställares omdömen i afseende på Ridderstad och hans författareskap. Likasom vid Brauns skizz, har jag ansett det vid den närvarande vara af intresse att höra hvad kritiken förkunnar, ty att härvidlag ensamt höra de gamla minnenas upptecknarinna torde kunna anses som partiskhet. Braun och Ridderstad hade båda gjort sin debut på Carlberg, och det var ingen obetydlig publik de der i framtidsmännen hade att göra till sina beundrare, men båda vunno dock ändamålet. Begge voro också både som ynglingar och män framstående ifrare af all lagbunden frihet. Men i öfrigt skildes såväl deras banor som tendenser. Braun åtnöjde sig med att vara den i Svea, Nore och Dana land ständigt uppburne och öfver måttan firade skalden, som tillät all verlden att sjunga, le och gråta med sig vid glasens klang, men han skulle aldrig ha orkat med hvarken en publicists trassliga mödor, eller i riksförsamlingen velat säga så mycket som »Släpp mig ut», något som han kanske ändå gerna skulle hafva sagt, ifall han icke somnat ifrån allt ihop. Brauns verldsåskådning låg icke åt samma håll som Ridderstads. Den senare ville bli hvad han blifvit, den förre afskydde hvarje besvärlig sfer.
En annan omständighet, som en lärare, hvilken kommer att taga afsked, icke kan uraktlåta att fästa sig vid, är den, att om han afgår och skulle nöja sig med 4000 rdr; så verkar detta äfven på hans enkas eller sterbhusdelegares rätt vid blifvande död, emedan i sådant fall inkomsten af nådåren blir mindre, än om han stannat qvar i tjenst, hvilket likväl oftast blir fallet; ty om han också icke kan sköta tjensten och på grund af sjukbetyg erhåller tjenstledighet det ena året efter det andra, får den genom vikarier skötas så godt sig göra låter. På dessa skäl tror jag att motionen förtjenar R. St:rs bifall, hvarom jag nu anhåller. Gr. Lagerbjelke: Den förste talaren har visserligen an märkt, att professorerna vore så tillvida i sämre belägenhet än statens egna tjenstemän, att de icke hafva någon ovilkorlig rätt att komma på indragningsstat. Detta må visserligen hafva sin riktighet med afs:de på de af Staten gifne emeritilöner, men icke med af8:de på dem, som Akademien sjelf utdelar; men i allt fall får man icke alldeles förbise, att äfven genom Utsk:ts förslag eller rättare enl. de förleden, som nu förefinnas, så få professorerna större pensioner än andra tjenstemän på allmänna indragningsstaten, i förlnde till deras förut egande lön. Det är nemi. kändt, att en tjensteman på allm. indragn.staten i allmänhet icke tår h. ix. n »38 Den 29 A ngn sti e. m. mera än 80 proc. af sin lön; detta skulle för professorerna icke göra mer än 3,600 rdr, i stället för att de nu hafva 4000 rdr. Det lärer sålunda icke kunna bestridas, att redan professorerna stå i ett bättre förhållande i afs:de på procenten af lön, som kan blifva pension, än statens öfrige tjenstemän, och att de få pension alldeles lika med lönen, kan väl icke vara riktigt. Det skäl, som derför blifvit anfördt, skulle ovilkorligen gälla lika mycket för statens öfrige tjenstemän.
Skrifvelse den 21 Dec. 1823, en dylik ersättning af Svenska StatsVerket i Nåder medgifva; ”men då härvid förekommit, att Reclamenterne icke ”fått sine förluster af Kaparne godtgjorde, samt Halgot särskilt stadgande icke blifvit af R. St.-r medde”ladt för en sådan händelse, hvarigenom en förlust ”för Reclamenterne, utan deras eget förvållande, upp”kommit, så mycket hårdare, som handelsföretaget varit "af så loflig beskaffenhet, att uppbringningen blifvit “ogillad af Domstolarne i sjelfva den uppbringandes ”Fädernesland, ville K. M:t som, efter ytterligare ”utredning af ifrågavarande Reclamationsmål, inhäm”tat, att Reclamenterne icke försummat någon åtgärd ”till ersättnings utbekommande af Kaparne, och att ”förlusterne i öfrigt äro ersättningsgillde till utförda ”beloppen, i nåder hafva öfverlemnat desse mål till ”Rikets nu församlade Ständers pröfning.” Och månne, med billighet, väl kan åsidosättas allt afseende till denna K. M:ts nådiga framställning? 22 338 Stats -Utskottets Målen N:o 16, i7 och ib äro åter under andra och olika förhållanden, men hafva, lika med de här förut uppgifne, erhållit, förutan till del Committerades tillstyrkan af ersättning, äfven det afseende af K. M:t, att blifva för dervid förekomne särskilde förhållanden anmälde till R. H. Strrs närmare bedömmande, och böra väl således äfven få påräkna detta. Beloppet af desses Reclamationer har jag ej haft tillfälle att få känna. Med denna provisionella utredning har jag sökt åtminstone ådagalägga, att ämnet påkallat ett närmare skärskådande, än hvad H. StatsUtskottets nu beslutade bejänkande till R. H. St:r framställer, som synes mig innefatta, utom reciten af K. Mrts Remisser i ämnet, endast ett omotiveradt afstyrkande hos R. II. Strr.
Derfor var vårt öfverskott bygdt på fattigmans umbäranden, på en summa af sorg och lidanden. Man kan förstå, hvilket uppseende det väckte, då en medlem af högern, som derjemte är vår mest betydande nationalekonomiska kapacitet, sade dessa ord, hvilka åtfölj-des af stormande bifall från venstem. Falbe-Hansen ledsagade dem med starka gester bort emot ministerbordet, och de blefvo framsagda med en vibrerande stämma, hvilken gaf ett så mycket starkare intryck deraf, att denne bleke, förläste, anspråkslöse och försigtige vetenskapsman inom sig rymmer tankar, hvilka säkert icke äro högerns, och gå vida längre än vensterns. Hvar vi alltså, då öfverskottet går till skattnedsättnin-gar, skola 1a råd till försvarsanstalter och andra dyrbara ting, det blef antydt af Falbe-Hansen, men Hage sade det direkt: Till extraordinära åtgärder kräfvas extraordinära medel, nya skatter. Detta var att på ett så afgjordt och bestämdt sätt som möjligt göra front mot Estrup, ty under sin långvariga kamp för försVarsväsendets ordnande har han från venstem alltid fått det svaret: Vi vilja gifva hvad som begäres, men blott ifall en inkomstskatt kommer att betäcka utgifterna. Härpå har Estrup ingalunda velat gå in; han har beständigt invändt, att så länge det fans ett lysande öfverskott, var det vanvett att utskrifva nya skatter. Och nu kommo till på köpet två nationalekonomer, högermän, hvilka sade att det fans ingen mening i denna hans uppfattning. Del har naturligtvis varit en stor glädje för venstern, att dess grundsats i denna punkt accepterades af de första män med nationalekonomisk blick, hvilka högern fick i sina leder. Och det var betydelsefullt att se, att tre af motpar-tiet — Filip Schön slöt sig i ett kort tal på industriens vägnar till Falbe-Hansen och Hage — sa afgjordt reste sig mot ministérens chef. Men det stannade ingalunda; dervid; härom drog mi-nistéren sjelf försorg.
Jag underställer, om ej honom undfallit den stora olikhet i princip, som ligger till grund för nuvarande Utlåtande, och det mästerliga Utlåtande, som i8a3 års Riddarhusutskott afgaf. Detta sednare, och Grefve Frölichs motion, stämma deruti öfverens, att man skulle till Svenska allmänheten lemna rättighet att bivista våra öfverläggningar. Man hade då ansett, att Ridderskapet och Adeln borde decretera det vara allmänhetens rätt, att bivista våra öfverläggningar. Det nuvarande RiddarhusUtskoltet har ej delat denna åsigt. Utskottet har, lika med Motionairen och förra RiddarhusUtskotlet, ansett tillåtelsen för åhörare att öfvervara våra öfverläggningar, vara en fordran af tiden, ett kraf så starkt, att det omöjligen kan motstås. Min öfvertygelse är, att, om ock offentligheten ej vid denna Riksdag bifalles, sker det åtminstone om 5 eller io år härefter. Bland Europas g eller io Stater, som hafva representativa Statsförfattningar, är Sverige den enda, hvars Ständer ej öppnat sina dörrar. Detta förhållande är bra märk värdigt, då Sverige är det äldsta eller näst det äld - 26 Den 3 Februarii f. m. sta land, som haft representation. Det har varit en tid, då Sveriges bildning frälste Europa från Barbariet. Det vore då besynnerligt, om ej Sverige nu skulle kunna med måtta njuta en frihet, som njutes i andra länder. Utskottet har likväl, rent af blott för att menagera gamla tycken och vanor, gått den medelväg, att tillstyrka saken, under form af ett begifvande. Ett är att, såsom Herr Rosenqvist yrkat, säga, att hvem som helst skall här få inträde; då vore offentligheten i första rummet för Jernbärarne, ty de hafva vanligen de sarkaste armarne; annat att lemna de 80 billetterne till LandtMarskalkens och Ledamöters af Ståndet disposition.
Memorial JVS 52, i anledning af återreiniss af Utskottets Betänkande JVS 34 öfver väckta motioner om förändrad lagstiftning angående förvaltningen af omyndiges egendom, samt kontrollen å förmyndare. Lades lill handlingarne. Prot.-Utdrag. elen 28 Maj 1866. 335 Memorial JM 53, i anledning af återremiss af Utskottets Betänkande Jtä 37 öfver väckta motioner om förändrade stadgande!) i afseende på böters förvandling Ladén till handlingarne. Memorial JM 54, i anledning af återremiss af Utskottets Betänkande JM 38 öfver väckta motioner om ändringar i konkurslagen. Ladén till handlingarne; och Betänkande JM 55, i anledning af väckta motioner om ändring af lagens stadgande!) angående borgen för annan mans gäld. Bifölls. S. D. Föredrogos ånyo Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande JM 12. i anledning af väckt motion om ändring al ‘28 Kap. 7 § Byggninga-balken i fråga om ansvar för försummelse att utgöra skjuts. Bifölls. Betänkande JM 13, i anledning af väckta motioner om förändring af gällande föreskrifter angående tiden för fullföljande af besvär i ekonomiska och administrativa mål. o Återremitterades. Memorial JM 14, i anledning af återremiss af Utskottets Betänkande JM 3 öfver väckt motion om antagande af ny kyrkolag. Lades till handlingarne; och Memorial .IM 15. i anledning af återremiss af Utskottets Betänkande JM B öfver väckt motion om vissa ändringar vid de för prester föreskrilna examina och lärdomsprof. I>ades lill handlingarne. S. I).
Detta är oförutsedda händelser, och dit kan äfven räknas då man behöfver sammankalla trupper med anledning af oroligheter inom landet, men icke har några medel på ordinarie stat, eller då ett, krig hastigt påkommer. I Grundlags-paragrafen stå orden: »till Rikets försvar» uptagria, och således måste man fästa någon mening dervid, men jag kan icke dervid fasta någon annan än den jag här framställt. Derefter komma vi till det sätt, hvarpå man användt det till uprätthällande af Rikets neutralitet vid 1 853—1854 års Riksdag anvisade anslag af 2,500,000 Rdr. Detta är en ganska betydlig summa, som blifvit utgifven för neutralitetens skull. Ehuru, på sätt jag nämnt, huset är temligen glest, så har jag likväl den tillfredsställelsen att här se H. Exc. Hr StatsMinistern för Utrikes Ärendena, hvilket icke var händelsen när 3:dje Hufvudtiteln var före, ehuru han likväl då ersattes af sin närmaste man, som på ett ganska tillfredsställande sätt bemötte mina då gjorda anmärkmr. DA jag tager mig friheten att yttra mina tankar om neutraliteten, så är det endast för att motivera de anmärkmr, som jag med skäl anser mig kunna göra mot de dryga kostnader, som erfotdråts för denna neutralitets upprätthållande. Hvad mig beträffar, så anser jag, att neutralitets-förklaringen på intet vis var af nödvändigheten påkallad, och jag tror mig icke fela så mycket, om jag säger, att en stor del af allmänheten, i likhet med mig, ansåg denna neutralitets-förklaring hafva utgått i ryskt intresse. Jag stöder detta mitt påstående derpå, att Ryssland beklagligtvis numera eger en vidsträcktare strand af Östersjön, än Sverige; eger en mängd hamnar, der de hafva sina Den 17 Jnnl e. m. militära etablissementer, till följd hvaraf Ryssland alldeles icke under krig liar något behof af de svenska stränderna. Min tanke är således, att neutralitets-förklaringen vida mera skadade vestmakterna, än Ryssland.
Ank. till Exp.-Utsk. den 17 Okt. 1854, kl. 2 e. m. Utlåtande öfver väckt motion, att fastigheter i Köpingar må få hos Banken belånas. Uti en inom Hedervärda Bonde-Ståndet väckt och jemte Protokolls-uldrag den 19 nästl. Augusti till Utskottets behandling hänvisad motion, har vice Talmannen Svartling förmält, att, sedan, under innevarande Riksdag, den händelse inträffat, att utur det af Banko-Utskottet uppgjorda och af Rikets Ständer gillade förslag till föreskrifter, angående belåning i Banken af fast egendom, från lånerätt uteslutits fastigheter i Köpingar, oaktadt sådana fastigheter kunde erbjuda lika god säkerhet, som egendomar i stad, finge motionären, med åberopadt stöd af 56 §. Riksdags-Ordningen, föreslå, det Rikets Ständer måtte besluta, att, uti blifvande Banko-Reglemente, fastighetsegare i Köpingar måtte lånerätt i Banken tillerkännas. Jemte upplysning, att 174 §. 3 mom. af nu gällande Banko-Reglemente, som föreskrifver hvilka egendomar så väl på landet som i rikets städer, med undantag af Stockholm, må hos Banken belånas, deribland icke upptager fastigheter i Köpingar, hvarå belåningsrätt väl för sjelfva jorden, så vida den är i mantal satt, men icke, såsom motionären synes åsyfta, jemväl för hus och byggnader, hittills varit i Banken medgifven, har Utskottet, vid det förhållande, att Rikets Ständer under innevarande Riksdag, genom bifall till Utskottets i 28 punkten af Betänkandet N:o 34 gjorda hemställan, redan beslutat, att föreskrifterna i Banko-Reglementets 174 §. skola i utfärdande Reglemente oförändrade bibehållas, ansett sig, utan att underkänna billigheten af motionärens förslag, nu icke kunna tillstyrka Rikets Ständer, att, i anledning af motionen, någon åtgärd vidtaga. Stockholm den 13 Oktober 1854.
345 kallas oell detsamma antingen bestridas med gästgifvareoch hållskjuts, på postverkets bekostnad, eller ock ställas på entreprenad eller ackord, hvaremot, om sådant icke kmule ske, lindring i postföringen måtte beredas, dels genom förhöjning i skjutslega 11, dels genom rättigheten att erhålla skjutslega för det antal hästar, som för postens förskaffande utgår; dels genom väntpenningars erhållande till samma belopp, som för gästgifveri-skjuts beräknas, och dels derigenom, att postskjuts-skyldigheten för den, före år 1830 ålagda, dubbla ordinarie postföringen linge beräknas till sex mil i veckan eller 312 mil på året för helt hemman och i förhållande dertill för mindre hemmantal och all postföring härutöfver ersättas med 24 sk. banko milen. Rikets Ständer hafva denna fråga i öfvervägande tagit; och som, till följd af en ökad industri, tilltagande folkmängd, lättade kommunikationer samt hvarjehanda andra förhållanden, antalet af de bref, paketer och tidningar, sorn med posten fortskaffas, med hvarje år tilltager, så att snart nog transporten deraf måste medföra ett onus, vida öfverstigande det, som vid hemmanens anslående till postskjutsen, togs i beräkning, och som icke kommer att ersättas genom den redan beviljade förhöjning i postskjutslegan, så anse Rikets Ständer sådana åtgärder bora vidtagas, att för framtiden antingen postskjutsskyldigheten skiljes från jordbruket, eller att detta besvär åtminstone icke hårdare än nu kommer de skjutsskyldige till last, och få, med anledning häraf, hos E. K. M. i underd. anhålla, det E. K.