Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Grundläggaren af en bland de största amerikanska tidningar (New York World) mr Joseph Pulitzer har genom omåttligt arbete förstört sina ögon, så att han hotas med total blindhet, den ingen läkare åtager sig att bota, finge han än millioner i läkarearvode. » Silfverkungen » John Mackay har visserligen en god hälsa tills vidare, men af brist på tid kan han aldrig njuta af sin kolossala förmögenhet. Sina måltider inmundigar han så i flygande fläng, att han ej ens rör vid en hel hop läckerheter på de öfverlastade borden. Glada middagar, vare sig ute i staden eller bland vänner, måste han mestadels försaka i följd af att han är så strängt sysselsatt både helg-och söckendagar. Hans enda, nödvändiga förströelse är en morgonpromenad till fots. Efter ett föregående kallt bad njuter den betungade millionären ofantligt af dessa spatserturer i Central Park, där alla känna honom och gå undan för honom — utom hopen af » solieitors » som räcka honom tiggarbref eller anteck ningslistor » för välgörande ändamål ». Han sållar ut guld till höger och vänster, utan att veta huru detta blir användt. Därpå återvänder han hem och sätter sig till sitt arbete, som ej mera afbrytes under resten af dagen. Man har ej iakttagit, att hans lif företer någon variation, som då och då kunde förändra det en gång för alla fastställda programmet. Bröderna Kockfeller, som från den torftigaste Adelaide Ehrnrooth. början arbetat sig upp till ägare af milliarder, föra ett lefnadssätt, som ej heller utmärkes af någon öfverdådig glädje eller bjuder på muntrande tidsfördrif. I yankee-kretsarne när och fjärran, där de äro kända, kallas de (kanske af afunden) » Kockfellers automatiska maskiner för producerande af pengar ». Nå, sanningen att säga kunna ju dessa rastAtt vi ha skottår i år, det veta naturlösa samlare af dollars äfven göra skäl för namnet. De äro i själfva verket blott intelligenta ligtvis alla våra läsarinnor, och till få kö- märkligt skottår, så till vida, arbetsmaskiner i gång från morgon till kväll — pet ett extra stundom från kväll till morgon.
Första byggningen vi sågo var, liksom alla andra här, en af sten uppförd koja, der en gammal qvinna ropade åt oss: ägg. Vi gingo in och började köpslaga, då en man kom och frågade på Italienska efter vårt patenta d.v.s. sundhetspass och sade att vi ej fingo gå in i byn utan quarantaine, om vi ej hade det med oss. Men huru vi pratade och då han fick höra att vi skulle handla vin och annat, blidkades hans stränghet och han bad oss följa sig, så skulle han låta oss smaka det som vore godt. Vi gingo med honom till hans närbelägna hus och in uti källaren, som dock ej var byggd under jorden, utan utgjorde liksom nedra våningen till de egentliga boningsrummen. Han begärde ner ett ljus och det gafs honom uppifrån genom taket en liten lampa, som svagt upplyste hans vinfat. Här profvades nu ur en vacker glaskopp vinet, som befanns godt och vi köpte en stor Damascener flaska full för en Spansk piaster. Härunder frågade han till hvilken nation vi hörde, och då han erfor att vi voro Ryssar, började han prisa dem högeligen och mente att det var ett godt folk, men Turkarne fördömde han mycket och kallade dem diavoli och tycktes högeligen uppbragt på dem. Han skröt med att i hela den stora byn ej fanns en enda Turk, utan blott Greker. Han hade öfverhufvud i allt hvad han sade och gjorde, i hela sitt väsende och utseende ett medfödt behag och en finhet, som man i norden kanske sällan finner hos den bästa gentleman. Af allt hvad han på Grekiska talte med en gammal gumma, som hjelpte honom i källaren, förstod jag intet, men när han räknade på sitt språk tyckte jag mig fullkomligen känna igen de i skolan inpräglade Grekiska cardinalia, ehuru med ett litet annorlunda uttal. För öfrigt sågo alla kärl och redskaper fullkomligen antika ut, såsom äfven han sjelf, men isynnerhet en ung qvinna, kanske hans hustru; oaktadt det häftigaste regn stod jag och betraktade henne utifrån, der hon satt på trappan eller ett öfverbygdt loft och arbetade med någon hussyssla.
Andersson frän Ostergötlands län, hvilka motionärer, hufvudsakligen sammanstämmande, anfört, hurusom, vid ofvannämnde S:t Ragnhilds källa, hvilken, under århundraden anlitad såsom helsobrunn, sedan 1811 eges af ett bolag, hvars ändamål, enligt dess af Kongl. Maj:t fastställda bolagsreglor, nästan uteslutande afsåge allmän välgörenhet, genom förre Brunns-intendenten Doktor J. 0. Lagbergs nitiska bemödanden lyckats tillvägabringa en vattenkur-anstalt, som under årens lopp tillvunnit sig ett ständigt stigande förtroende och för närvarande utgjorde den förnämsta anstalten af sådant slag inom riket, Utom det stora antal personer ur de mera förmögna klasserna, som af denna nyttiga anstalt sig begagnat, hade under de 19 år, som förflutit från dess anläggande, tillsammans omkring 4,000 fattige från nästan alla delar af riket der blifvit utan afgift vårdade, och bland dem hvarje år 90 personer under tre månaders tid å brunns-lasarettet derjemte åtnjutit föda och husrum. De dyrbara anläggningar, som vore nödvändiga för en sådan kur-anstalt, särdeles i så stor skala som den i Söderköping, hade dock icke kunnat verkställas utan att belasta brunnen med en skuld, som för närvarande uppginge till 42,600 R:dr R:mt. Till betäckande häraf hade brunnen, utom dess fasta egendom, som vore taxerad till 77,013 R:dr 37 öre och i Städernas Allmänna Brandstodsbolag försäkrad för 75,825 R:dr samma mynt, hufvudsakligen att påräkna en årlig Stats-Vtskottets Utlåtande N:o 141. 7 inkomst, som under hvartdera af åren 1856, 1857 och 1858 utgjort omkring 22,000 R:dr Runt brutto, och efter afdrag af underhållsoch förvaltnings-kostnader m. m., kunde anses lemna en tillgång af omkring 5,000 R:dr hvarje år till räntans betalande och skuldens amortering.
Ifrågavarande läroverk borde nemligen, i Kommers-kollegii tanke, vara så organiseradt, att derifrån kunde utgå personer med den underbyggnad i bergsvetenskaperna, som en bergsingeniör borde ega, och den öfning i deras praktiska tillämpning, som under lärokursen kunde vinnas; hvilken fordran syntes vara desto mera berättigad, som någon annan undervisningsanstalt för en fullkomligare praktisk bergsmannabildning i landet icke funnes. Med denna fordran läte dock äfven förena sig den, att personer, som icke åsyftade ernående af en grundligare och mera omfattande bildning, finge såsom extra ordinarie elever af undervisningen vid läroverket sig begagna i den mån do, med afseende å deras tillernade lefnadsyrke, sjelfvc åstundade samt förhållandena i öfrigt medgåfve. Läroverkets sålunda angifna syftemål vore ej annat än det, som man ansett böra utgöra den nuvarande bergsskolans, alltifrån det hon kom i verksamhet, och, såvidt omständigheterna tillåtit, äfven sökt uppnå. Hade vid skolans bildande fråga varit om inrättande af ett läroverk för omkring 20 elever, med särskild lärarepersonal och för hvilket nya dyrbara byggnader behöft uppföras, torde, enligt Kommers-kollegii tanke, Falun icke ansetts hafva varit det derför lämpligaste stället. Vid ett läroverk för bergsmannabildningen bordo väl undervisningen alltid hafva en praktisk rigtning, men deraf följde, enligt Kollcgii åsigt, icke att det behöfde vara beläget i en bergslagsort. Under den två-åriga lärolcursen vid nuvarande bergsskolan skedde all undervisning vid sjelfva läroverket, utom under några få månader, och, enligt do af vederbörande nu föreslagna undervisningsplaner, skulle likaledes undervisningen under största delen af året ske vid läroverket; och detsammas belägenhet i en bergslagsort kunde alltså under denna tid och på denna undervisning icke medföra någon särskild nytta. För elevernes praktiska undervisning och öfningar vid bruk och bergverk kunde sådant ej heller vara af något afsevärdt gagn, om icke läroverket vore beläget vid ett så betydligt jernverk, att detta omfattade alla de vigtigaste grenarne af jernhandteringen, och till hvars fortfarande begagnande för Bih. till B. St.
Lindstöm » 100: — d) enligt Kongl. Maj:ts, på föredragning genom civildepartementet fattade och i hosföljande protokollsutdrag rörande finansärenden åberopade särskilda beslut: att årliga pensioner må tilerkännas: f. d. föreståndaren för svenska slöjdföreningens skola, kaptenen m. m. Baltzar Cronstrand, till belopp af 1,800 R:dr: kaptenlöjtnanten vid Kongl. Maj:ts flotta Carl Edvard Törnebohm med 600 R:dr; samt kronofogden i norra och södra Wedbo häraders fögderi af Jönköpings län Nils Fredrik Ekvall till belopp af 2,000 R:dr, vid afskedstagandet, derest han då styrker sig fortfarande vara af sjukdom hindrad från utöfningen af sin tjenst; e) med afseende å de i protokollet öfver jinansårenden för den 14 dennes anförda omständigheter: att t. f. kamereraren i kammarkollegii första provinskontor, kammarrättsrådet Paul Roland Ferlin må, med bibehållande af den honom vid frånträdandet af innehafd landskamrerarebefattning i Östergöthlands län uti civilstatens pensionsinrättning tillerkända pensionsrätt, vid afskedstagandet från sin nuvarande befattning å allmänna indragningsstaten undfå fyllnaden i det pensionsbelopp, som då kan vara för pensionsberättigade kamrerare i kammarkollegium faststäldt: O O ’ att kammarskrifvaren i statskontoret August Ygberg må efter afskedstagandet, förflyttas på allmänna indragningsstaten med bibehållande för sin återstående lifstid af nu innehafvande lön 900 R:dr; samt att proviantmästaren vid slottsmagasinet i Stockholm, kaptenen m. m.
Härå aflat jag den 3 Mars till Hofcancelleren det svar, att något lån för cabinettscassans räkning icke blifvit upptaget, hvarken före, under eller efter den af Const.Utsk. antydda tidpunkt; hvilket svar sedermera blef af Hofcancelleren till Const.Utsk:s kännedom öfverlemnadt Undertiden hade jemväl R. St:s SlatsUtsk., uti skrifvelse till Hofcancelleren af den 18 Febr., begärt att erhålla åtskilliga upplysningar ang:de cabinettscassans tillstånd, på det att Utsk. måtte blifva i tillfälle alt erfara huruvida något anslag för cassans utgifter borde i sammanhang med exlrastatsreglerm tagas i betraktande; och sedan denna StatsUtsk:s skrifvelse den 20 Febr. blifvit mig delgifven, afgaf jag den 7 påfölj. Mars det und. utlåt, i ämnet, som K. M., i anledn. af StatsUtsk:s framställning, i nåder behagat från mig infordra, uti hvilket utlåt, bland annat yttrades: att stats - Den jj Februnri f. ra. Cj3 statsverkets ditintills fastställda anslag till ministerstaten under olika tidskiften dels befunnits tillfyllestgörande, dels visat sig för beliofven otillräckliga; att i allmänhet de i5 år, som närmast föregått mitt inträde i Statsministersembetet, efterlemna! en ganska betydlig brist, tillkommen genom uppgifna orsaker; all ministercassan vore besvärad af ett under antydda ogynnsamma förhållanden åsamkadt tryckande deficit, samt att åtgärder blifvit vidtagna för att tillvägabringa en årlig förminskning af den balancerade bristen. Det är nu dessa båda skrifvelser af den 3 och 7 Mars, som man ansett stå till hvarandra i en stridighet, genom hvars tillvaro jag skulle hafva gjort mig skyldig till en betänklig pligtförgätenhet eller ett anmärkningsvärd! förbiseende !
tillräckligt, ehuru dämpadt ljus; klädt med en mjuk och varm golfmatta; delvis garneradt med bokhyllor eller bokskåp, delvis med étagérer för planschverk och kartor; prydt med porträtt och konstverk efter råd och lägenhet; ett rum, som hade en bestämd uppgift och uttryckte familjens personliga sympatier, där dess medlemmar samlades om aftnarne till läsning och samspråk, och där äfven dess vänkrets skulle känna » massiv hemtrefnad », oeh hvilket därjämte vore mycket lämpligt för att mottaga besök i om förmiddagarne; ett sådant rum förverkligade genom sin ändamålsenlighet begreppet stil, och någonting i den vägen skulle vi vilja föreslå. Eu högt bildad fru, hvilkens porträtt för öfrigt förekommit i lduns galleri, och som en tid vistats i Oxford, skref till oss en gång följande: » Ett bibliotek hör till en engelsk våning lika visst som ett förmak till en svensk, ehuru man äfven har sitt » drawing-room », motsvarande salongen hos oss, hvilket är familjens egentliga samlingsrum. I biblioteket mottagas familjens juridiska biträde, affärsmän eller hvilken som helst, med hvilken man önskar ett enskildt samtal och där afhandlas äfven viktigare tilldragelser inom familjen. Huru många böcker biblioteket innehåller, beror helt och hållet på egarens rikedom och beläsenhet, men det har alltid sina standardböcker: Shakspeare, Bunyan, Macaulay, Pope, Lamb m. fl., och hvad bättre är, man läser i dessa böcker, ty att icke kunna uppfatta ett citat ur Shakspeare och Bunyan skulle vara nedsättande för en lady och höjden af förödmjukelse för en gentleman. » Säga hvad man vill om de stolta briterna, ett är visst, att hvad komfort och hemtrefnad beträffar, äro de den främsta nation i världen, ocb, liksom vi, hafva äfven de det Ijufva ordet hem. Skulle nu icke vi, som icke hafva engelska rikedomar till vårt förfogande och följaktligen icke kunna hafva både » drawing-room » och biblioteksrum, kunna nöja oss med det senare eller t. ex. med en hopslagning af båda till ett? Skulle vi icke vinnlägga oss om att i våra hem få något, som vi kunde kalla biblioteket? Och härmed äro vi inne på det egentliga syftet med denna lilla uppsats.
Lena ej åt honom, och hela den dagen var det, som om hon aktade sig att komma i närheten af honom. Petter hade stått bakom dem och såg nogsamt, hvad de två hade för sig. »Nu tog du allt miste, Näck-Erik» hånade han skadeglad. »Och du, rödhår, tittar kanske miste, hur du än bligar!» Erik var så ond, att det kokade i honom, och utan att säga ett ord till Lena ryckte han åt sig fiolen och började spela igen. Och han spelte så vildt, att det var ett under, att strängarne höllo. Och fart blef det på dansen, fastän inte så i ett flängande som dagen förut. Trakteringen började också verka sitt till, och glåpord och puffar, fnitter och nojs skulle hafva sin tid med. Ett tag höll det på att arta sig till ett ordentligt slagsmål det var förstås bara om ett strumpeband men det blef till ingenting dunstade bort i surret och dammet. Öfver och igenom alltsammans ljöd Eriks fiol. Klarinetten hade nog så svårt att hålla tonen nu, då läpparne på spelman voro så illa i olag. Den natten höllo de ej ut så länge, och det fanns nog dem bland jäntorna, som kände sig lite konstiga och ledbrutna, när de skulle ut i föjse och mjölka om morgonen. Men ingen gaf sig, och se’n ansikte och händer blifvit afgnodda i det iskalla brunnsvattnet och morgonmålet undanstökadt, bar det af igen till lekstugan. Det var nu sista dagen, och den började med ett oherrans lif i snödrifvorna. Öron och ögon murades igen med snö, och gudnåde den pojke, som många voro danna i. Han blef till slut som en stor snöklimp, och snö fick han både bak och fram innanför halslinningen. Det gjorde förstås ingenting, och morgonfriskt var det, och våta blefvo de ju i alla fall, när det bar till med dansen. Erik hade hittills hållit sig undan, och när de nu stormade in i stugan, danslystna och lifvade, satt han på sin plats och stämde fiolen. Han kände sig bitter till sinnes i dag, Erik Spelman, och ville helst, att det skulle vara kväll och slut på alltsammans.
Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att motionen, enl. derom gjord begäran, komme att hvila på bordet. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. % till 12 på dagen. In fidem protocolli. Plenum kl. 11 f. m. Justerades 2 prot.utdr. för d. 20 dennes. Frih. von Stedingk, Styrbjörn: Som det torde vara en fullkomligt erkänd sanning, att det är af största vigt för utbyte af åsigter, att råka personer af de öfriga EiksStm, så tager jag mig friheten att till Hr Gr. o. Landtm, framställa ett deraf föranledt förslag. Detta yttrande blef härvid af Hr Gr. o. Landtm, afbrutet med tillkännagifvande att ankomsten af en Deputation från Hedervärda BondeSt. blifvit anmäld, och att Frih. von Stedingk, sedan Deputrn aflägsnat sig, skulle åter blifva upropad. BondeSt,:s Deputrn blef härefter på vanligt sätt inbeledsagad och dess Ordf:de, Itiksdagsmannen Ola Månsson från Christianstads län, helsade E. ö. Ad. med följande tal: Ej endast för att fullgöra Grundlagens bud, utan äfven af verklig högaktning, frambär BondeSt. genom denna sin Deputrn till H. K. o. Ad. Ståndets vördsamma helsning och lyckönskan. Då E. St. åter äro samlade för att i kraft af sin konstitution behandla och afgöra vigtiga i samhällsbyggnaden djupt ingripande ämnen, fordras för ett älskadt fäderneslands framtid och lycka icke allenast snille, kraft, ihärdighet, verksamhet och en redlig vilja hos den enskilde representanten, det fordras dessutom de Statsmannainsigter, som böra sökas och finnas inom Bikets första Stånd. BondeSt., som på sitt enkla, flärdfria sätt aldrig skall underlåta att efter bästa öfvertygelse verka för sådana beslut, som äro nyttiga för fäderneslandet, hyser derföre den ofelbara förhoppning, att E. o. Ad., i sin uphöjda ställning och med dess djupa insigter, under nu pågående
Samma öfverdrifna frikostighet finner man äfven i löneregleringen lör Förvaltn. af Sjöärend., Kammarrätten o. s. v. Med ett ord, då man ser, huru illa R. St:s afsigt med den åstundade styrelse verksregleringen blifvit uppfylld, tror jag, att man bör vara varsam för framtiden. Visserligen har domsrätten blifvit skiljd från tvenne Collegier, nemi. Bergsoch CommereeColkna; inen de fortfara ännu att vara ganska kost - Den '26 Maj f. m. bara verk, ehuru Utsk. hade föreslagit, att de skulle upphöra att vara Gollegier och blott blifva Contor. Sorn sagdt är, jag förutser, för inin del, svårigheten och kanhända omöjligheten att förändra de stater, som redan äro reglerade, nemi. de s. k. interimsstaterna. Det enda sätt, hvarpå rättelse kan åstadkommas, torde vara att nu ställa det lönbelopp, som anses öfverflödigt, på indragningsstat, för att upphöra med nuvar. innehafvares afgång. Men deraf bör man åtminstone hemta den dyrköpta lärdom att förekomma sådant för framtiden. Gr. Horn, Claes Fredi'.: Då det nu föredragna utlåt. kan a:-.ses såsom ett principutlåt., tager jag mig friheten att generelt yttra mig deröfver. Jag vill då medgifva, att StatsUtsk. riktigt uppfattat den allmänna andan i landet, den allmänt uttalade öfvertygelsen om behofvet att reglera staten med afseende på möjliga indragningar och besparingar. Den allmänna opinionen häröfver är så högt uttalad öfver hela landet, att den icke kunnat undgå StatsUtskts uppmärksamhet; och jag förmodar, att 11. St. ej heller kunna för sig dölja, att allmänna rösten fordrar åtgärder i motsats med dem, som vid föregående riksdagar ägt rum.
Jag inser ej att R. o. Ad. genom detta uppskof förlorar något i tid, emedan Ståndet har så många andra ärenden att, i alla fall, sysselsätta sig med. Frågan är af den kinkiga natur, att det torde vara ovisst, hurudant heslutet blifver, och huruvida ämnet är föremål för beskattning. Jag vill ej nu ingå uti den vidare utveckling af frågan, som måhända kan behöfvas, i händelse två Stånd stanna emot två. Hr Frih. o. La udim. hemställde, om R. o. Ad. ansåg att pröfningen af de i denna punkt föreslagna voter:s-propos:r borde hvila tills R. o. Ad. erhållit kännedom af PresleSljs i anledn. af Utsk:s yttrande fattade beslut. Ropades ja och nej. Hr Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade godkänna de föreslagna voler:s-propos;tia. Ropades starka ja, blandade med många nej. 3i6 Den ao Januari f. ra. Då Hr Landtm, förklarade, det lian trott sig finna alt ja öfverröslat nej, begärde Hr von Hartmansdorff votering. Upplästes till justering och godkändes följande voterlsproposilion C Den som anser att R. o. Ad. bör uppskjuta pröfningen af 27 och 28 voter:s-propositionerna i Bevilln.Utsk:s mern. N:o 34, till dess R. o. Ad. erhållit del af PresteStls beslut i ämnet, voterar ia» den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, godkänner R. o. Ad. nu de ofvannämnda voterispropositionerna. Efter voteringens slut, befunnos rösterna hafva* utfallit, som föijer; Ja — 4q. Nej — 3r. Gr. Mörner, Joli. Au g.: Då jag anser, att denna‘votering endast kommer att leda till tidsutdrägt, enär de af Utsk. föreslagna voteringar nu ej kunna komma att för sig gå snart sora eljest, så reserverar jag mig emot det beslut, som nu blifvit fattadt.
Han krumbuktade sig, talade med långa affekterade uppehåll, bockade sig, när det passade och icke passade och utdelade dessemellan i förbigående stränga ordres till de väktare, som de råkade möta. »N:r 67, fram med nycklarne till 67!» sade han till en kraftig uppsyningsman med ett ansikte som en f. d. förbrytare. »Herr assessorn vill se 67, har hon fått mat i dag?» Stråtröfvare-ansiktet påtog sig sin skenheligaste min, tungan slickade läpparne, han smålog och svarade, »att 67 fått den goda maten, men inte velat smaka den, så läcker den än var». »Ack ja, herr assessor», suckade direktörn, »hederliga människor få minsann inte så god mat, därför vill de inte heller härifrån, och när de släppas lösa, gör de hvad de kan för att snart komma in igen. Men hon här, hon är, ack herre Gud, så förhärdad.» »Ni kan vänta utanför, jag vill tala med henne ensam.» Direktören spjärnade emot. Det var visst inte rådligt, hon kunde lätt göra assessorn illa. En otäck person, 67-an, farlig och gemen, vore det ändå inte bäst att han var med själf, så att de åtminstone voro två, ifall något hände? Assessorn mottog varningarna med en tämligen likgiltig blick, tog själf nyckeln, låste upp till 67 och gick in. Det var en cell med ett litet gallerfönster uppe vid taket. En säng med en madrass, en hård kudde och en filt, vid sängen ett bord, det var hela möblemanget. Och på sängen till hälften framstupa, med ansiktet vändt mot väggen och orörlig som en sten, låg en väldig, kantig kvinnogestalt, klädd i en brungrå, lång kjol och tröja, håret afrakadt som på en man. Skymningen här inne var så stark, att assessorn i början icke kunde urskilja något. En svag ljusglimt föll ned och belyste ett stycke af den bara nacken, som i sin underliga bruna lifsfärg kraftigt kontrasterade mot tygets döda grå kulör.
Man kan härvid tillägga, att ingen brännvinspanna får sä inmuras, att elden kan verka mera än på sjelfva den tillåtna brännvinspannan. En alldeles ny punkt tillägges att, såsom en conlrollerande mellanlänk uti uppsigten af bränneri-idkarnes uppfyllande af sina skyldigheter och bevakandet af deras rättigheter i beskattningsväg, föreslås, att den vid årets BeredningsCommitte' utsedde ordförande jemte 3 andra ledamöter, helst en af hvar - Den iMars f. m. 25 hvarje Stånd, må erhålla det förtroende-uppdrag att för det löpande året utgöra en sådan ControllCommitte', och skulle deras functioner blifva: 1:0 Att inom hvarje Socken vara tillgänglige för den mindre upplyste, vid förekommande osäkerheter om brännvinsförfattningens tillämpning; 2:0 lemna controll-bevis öfver ny eller omarbetad brännvinsredskap, hvilka bevis, jemte justerarens mätningssedel, kommer att äga vitsord vid mantalsskrifningen och vidare; och skulle möjligtvis förekomma någon brännvinsredskap så dubiös i afseende å dess construction, att denna Committé' ej tilltror sig densamma med rättvisa bedomina, remitteras frågan, jemte Committeens eget utlåtande, till K. M:s Bef:h:de; 3:o en månad före hvarje bränntermins början böra alla inom Socknen önskade förändringar och anmälanden om bränn vinsbränningsrättighetens begagnande hos Committeen vara ingifna, oell densamma pligtig att genast derom en relation till K. M:s Bef:h:de och sedermera vid Mantalsskrifningen till Häradsskrifvaren inlemna; 4:o atl; beslag å oloflig redskap eller tid är Kronobetjeningens fortfarande skyldighet att uppsöka och beifra, men Committeens åliggande att söka förekomma dessa i samhällsordningen ingripande lagbrott; oell med den localkännedom, en sådan Committé' troligen äger inom Socknen, bör detta tvifvelsutan verka till ett ändamålsenligt resultat. §. 28. Tillägges äfven ersättning af redskapens värde. §. 3o. Försvinner. §. 32.