Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Man behöfver endast flygtigt genomläsa hans långa deduktioner, för att genast upptäcka, alt han, i stället att frimodigt medgifva den ringa vigten af KonstitutionsUtskottets anklagelser, velat visa sin beredvillighet att i det yttersta förfäkta dem. Ingen åklagarekonst förmår dock vända bort Regeringsformens i bestämda ordalag uttryckta stadgande, att Konungens Rådgifvare endast dä kunna ställas under tilltal inför RiksRätten, när de ",uppenbarligen handlat emot denna Regeringsforms tydliga föreskrift eller tillstyrkt någon öfverträdelse deraf och af andra Rikets gällande lagar, eller underlåtit att göra föreställningar mot sådana öfverträdelser, eller dem vållat genom uppsåtligt fördöljande af någon upplysning.” Hade några sådana uppenbarliga och uppsåtliga öfverträdelser af tydlig lag med fog kunnat de anklagade före vitas, så skulle det väl hafva varit för Hr Justitieombudsmannen ganska lätt att helt enkelt sammanställa de klara fakta, som ansåges hafva utgjort öfverträdelserna, med de öfverträdda tydliga lagbuden. Men just vidlyfligheten af hans argumentationer och dessas tillkonstlade beskaffenhet bevisa nogsamt, att hvarken de föregifna lagbrotten varit uppenbarliga d. v. s. obestridliga, eller de lagbud, emot hvilka förbrytelser skulle hafva egt rum, tydliga i den af honom antagna tolkningen. Man har ej aktat nödigt att söka tillgång till KonstitutionsUtskottets Protokoller. Men, örn de intyga, att, såsom det blifvit allmänligen berättadt, ett större eller mindre antal bland Utskottets Ledamöter funnit de af en omvexlande, stundom ganska ringa, majoritet beslutade anklagelserne vara oskäliga, så torde äfven af denna dissensus ibland män, de der alla blifvit hedrade med samma Rikets Ständers förtroende, kunna slutas, att anledningarne tillåtalen icke varit så ovedersägliga och så vigtiga, som 106 § Regeringsformen förutsätter. Uti den ofvanåberopade inledningen till redan afgifna förklaringar är anmärkt, med stöd af nyssnämnde Regeringsforms §, att åtal ej kan lagligen 331 anställas vid RiksRätt mot Konungens
Föredrogs å nyo StatsUtskoltets under N:o 221 afgifne, och den 28 sisllidne September e. m. på bordet lagde Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets i åtskillige ämnen meddeldle, och af 3:ne RiksStånd godkände, Bctänkanden; och fann Ridderskapet och Adeln, att berörde Utlåtande borde läggas lill handlingarne. Föredrogos å nyo och biföllos följande från StatsUtskoltet inkomne, och den 28 sistlidne September e. m. på bordet lagde, Utlåtanden: N:o 222. I anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss å handlingarne, rörande Herr Landshöfdingen m. m. Ax. Adlersparres besvär i frågan om afträdandet från arrendet af Ottenby KungsLadugård på Öland. 21 4 JU e ii 4 lN o v e m b e r. N:o 233. I anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss å N. H. Fribergs underdåniga anhållan om fortfarande af den nedsatte arrendeafgiften för Lunda Kronohemman på Lofön. N:o 224. I anledning af föreslagen förändring i författningarne angående lefverering af Kronans Tionde Tackjern i Bergslagen. I väckt fråga om rättighet för innevånare i visse orter, att med spannemål afbörda sig Kronoutskylder. I anledning af väckt motion om förändring i tiden, då Kronofogdarne skola afgifva summariska Redogörelserne för Kronouppbörden. I anledning af begärd upplysning om hvad som blifvit åtgjordt, i afseende på den af Kongl. Maj:t anbefallde undersökning i Rikets äldre Handlingar, angående upprinnelsen af den så kallade PresteTaxan. I anledning af Arrendatorns utaf i af Kungsöhrs KungsLadugårds södra del C. U. Ahlboms underdåniga anhållan om nedsättning af Arrendeafgiften för samma Kronolägenhet. I anledning af väckt motion om Kurhusafgiftens användande till understöd för hälsobrunnar.
Till stöd för dessa yrkanden och såsom bevis på obilligheten af nu gällande fördelning har hufvudsakligen anförts, att det vore landsbygdens innevånare, sorn lemnade det största bidraget till de betydliga summor, hvilka genom bränvinsförsäljningen tillkomme städerna, under det försäljningen af denna vara å landet alltmera inskränktes; hvarjemte Riksdagsfullmägtigen Bjerkander fästat uppmärksamheten derå, att städerna med de medel, som för bränvinsförsäljningen influtit, kunnat bestrida nästan alla sina kommunalutgifter, då deremot kommunerna å landet sjelfva finge sammanskjuta medel för sådant ändamål. Å andra sidan har Herr L. W. Henschen uti en inom Borgareståndet väckt motion (N:o 106), — med åberopande af sin vid Sammansatta Bevillnings-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets den 9 Juni 1863 afgifna Betänkande fogade reservation mot Utskottets förslag till 24 § i då föreslagna, nu gällande författning angående vilkoren för försäljning af bränvin m. m., uti hvilken reservation motionären sökt visa, att städerna egde häfdvunnen rätt att hvar för sig tillgodonjuta afgifterna för derstädes försålda starka drycker — erinrat, hurusom Rikets Ständer emellertid med bifall till bemälda Utskotts förslag beslutat, att, jemte den en femtedel af utgiften för bränvinsförsäljning, hvilken förut gifvits hushållnings-sällskaperna, ytterligare en femtedel af samma afgift skulle lemnäs till landstingens förfogande, samt Kongl. Majit, utan afseende derå, att BorgareStåndet uti aflåten underdånig skrifvelse, enligt motionärens åsigt, ådagalagt, att berörda beslut dels icke vore i grundlagsenlig ordning fattadt, dels ock stridande mot Borgare-Ståndets privilegier, låtit i enlighet med Rikets Ständers beslut utfärda nämnde §. Vid sådant förhållande har motionären, i ändamål att söka 8 Sammana. BevillnLags. Allm. Besv.- o. Ekon-Utskott.
Det var derföre af synnerlig vigt att vid den nya Bevillnings-stadgans uppgörande inskränka dessa undantag derhän, att befrielse frän bevillning medgåfves endast i de fall då sådant af trängande behof och sträng rättvisa påkallades, och beträffande särskildt jordbruksfastigheter, ansågs nied rätta endast Staten såsom egare böra frikallas, då den nya Bevillnings-stadgans föreskrifter borde blifva så allmängiltiga att de kunde, icke blott för bevillningcn till Staten/ utan ock för sådana utskylder till allmänna behof, som inom kommunerna upptagas, tjena till rättesnöre. Att nu bevilja undantag af den vidsträckta omfattning, som i motionen föreslagits, vore att åter inslå pä en bana, som nyligen af goda grunder blifvit öfvergifven och undantagslagstiftningens område, en gäng ånyo beträd t, skulle snart åter öppnas för hvarjehanda anspråk af mer eller mindre förment berättigande. Om, hvad Upsala Universitet angår, bevillningcn skulle medföra en sådan minskning i dess inkomster, att de blefve otillräckliga till bestridande af utgifterna för undervisningens upprätthållande, sä Olifver visserligen följden den af motionären antagna, att nemligen Staten får träda emellan vid detta, liksom den gjort vid andra tillfällen; och deri lärer någon anledning till farhåga för undervisningens upprätthållande så mycket mindre kunna hemtas, som det är att antaga att statsmagterna alltid skola åt undervisningsväsendets angelägenheter egna synnerlig omsorg. På grund af hvad sålunda blifvit anfördt, har Utskottet skolat hemställa, att Herr Olivecronas ifrågavarande motion icke må bifallas.
Genom en fördyrad kungskjuts, torde det icke komma att inträffa hvad jag ifrån egen erfarenhet kan åberopa sedan i838, då den socken, hvilken jag bebor, och som är belägen 6 mil ifrån Stockholm, uppbådades att emottaga kungsskjuts en mil på andra sidan Stockholm, och således 7 mil ifrån de skjutsandes hemvist, för att skjutsa tomma hofvagnar på vägen åt Rosersberg, emot betalning för en mil, då 16 sk. b:co blef ersättningen för i5 mi! tillryggalagd väg med häst och karl; och när man härtill lägger att de skjutsande, för att emottaga hofvets tomma vagnar, passerade K. hofstallet i Stockhom, till hvars underhållande Staten årligen betalar 3o,ooo r:dr, så synes just ingenting vara att invända emot fördyrandet äfven af kungsskjutsen. Den 19 Februari f. m. Man anför såsom skäl emot skjulsbesvärets afskaffande sorn skyldighet, att bonden så öfvermåttan gerna skjutsar; men man tager härvid icke i betraktande, att han är en fri menniska, och att det beror på honom alt, i hvad inrättningar som göras, genom fri öfverenskommelse tillfredställa denna lust alt skjutsa, i stallet att för en alltför låg betalning dertill vara tvungen, och om förhållandet äfven vore, att det finnes bönder eller jordbrukare, som alltför gerna skjutsa, så finnas äfven ganska säkert andra, som icke känna något vedervärdigare, än detta tvungna åliggande, och det är orättvisan af sjelfva tvångsförhållandet, som härvid alltid bör i första rummet afses.
Herr E. M. Leffler förenade sig uti denna af Herr Commerce-Rådet Santesson yttrade mening* Herr Öfverste Kammarjunk areri m. m. Friherre Adelsvärd Reserverade sig emot den del af Utskottens Utlåtande, hvarigenom blifvit förklarat att afseende icke kunde hafvas å den anmärkning, att ej allenast inkomsten genom segelfarten å Vestgölha-Linien af Götha Canal, ulan ock den Sorn kunde hämtas genom begagnande af de öfriga delar af samma arbete, som framdeles kunde dertill blifva upplåtne, borde för åtnjutande af utdelning tillkomma Canal-Bolaget; enär Herr Friherren och Öfverste Kammarjunkaren för sin del ansåg fullkomligt samma anledningar, hvaruppå rättigheten för Canal-Bolaget att till utdelning få uppbära inkomsten af den färdiga delen i Vc st«r - Stats-Utskottets Betänkanden. 139 stergölhland grundade sig, äfven vara lämpelige till den inkomst, som hvarje annan lör ett lika begagnande upplåten del af Canalfarten lemnade. Herr Capitai nen von Hohenhausen instämde ock uti enahanda reservation, som den sist anförda, och tilläde för sin del att Herr Capitainen icke insåg på hvilken laglig grund skilnad kunde göras emellan Actie-egarnes rättighet att njuta utdelning af den vinst, som uppburne afgifter för en allmänt begagnad segelfart å Canalen i Vestergöthland eller Östergöthland lemnade. Herr Öfverste Hjärne instämde äfven uti den reservation Herr Öfverste Kammarjunkaren Friherre Adelsvärd samt Herr Capitainen von Hohenhausen afgifvit. Och skulle alla desse sålunda yttrade skiljaktige meningar, efter hvad nu äfvenledes begärdes, blifva intagne uti det Protocolls-Utdrag, som borde åtfölja Betänkandet till Rikets Ständer. Ut Supra. Ex Protocollo. J. M. SPENS.. £:de Sami. 5 Band. »3c Stats-Utsköttets Bctänkandlext K:o 514- Ankom dea 97 Oct. 1^23.
Densammes motion om afskaffande af Lagmans-Rätterne m. m., jemte dervid afgifne yttranden; 4:o Jan Eric Janssons från Wermlands Län motion om FörlikningsDomst »lars inrättande m. m., jemte dervid afgifne yttranden; 5:o Jan Anderssons fiån Westerås Län motion om förändring och tillä gg i Kongl. Förordningen den 13 Juni 1800, angående lagfart af köp om fast egendom; och 6:0 Gustaf Bernhard Apelqvists från Blekinge Län motion om nedsättning i det nu stadgade underhäll för gäldenär, som hålles bysatt, m. m jemte dervid afgifne yttranden. Banco-Uskottet: Hans Hanssons från Götheborgs och Bohus Län motion om bestäm man - ijq Trot. ZJtdr. d. 2g Februari 1840• de af ett år såsom termin för återbetalning eller omsättning af lån från Bankens Discont-afdelningar m. 111. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet: l:o Eric Norbergs från Westerås Län motion, att vid inträffande ledighet efter Kyrkoherde eiler Comminister, som icke efterlemnar enka eller harn, hvilka äro berättigade alt åtnjuta nådår, ett års inkomster af den lediga beställningen må anslås till inrättande eller understödjande af folkskola i församlingen, jemte ett dervid af Gustaf Bernhard Apelqvist från Blekinge Län denna dag afgifvet yttrande; 2:o Gustaf Bernhard Apelqvists från Blekinge Liin motion, att Kronoocli Polis-betjente icke må antagas eller förordnas utan lön eller bestämde arfvoden, jemte dervid afgifne yttranden; 3:o Anders Göranssons från Stora Kopparbergs Län motion om förbud för Befälet vid Iudeldte Regementena, att vid recryters antagande inblanda sig i de emellan dem och Roteliållarne upprättade contract; 4:o Lars Larssons från Elfsborgs
Lindskölds senare hustru, Elisabeth Cronström, kunde ej fördraga en styfson af bondeätt, hvadan han qvarblef i sin moders stånd och gifte sig med en bonddotter. Deras afkomlingar, i oafbrutet nedstigande led på manssidan, lefva och blomstra ännu i Östergötland, medan den grefliga Lindsköldska ätten redan utslocknat för mer än 150 år sedan. Den af Gustaf II Adolfs lifmedikus Jakob Robertsson grundlagda adliga ätten af samma namn utdog redan med barnen af hans son, Adolf Robertsson, 1659 eller 1660, och i det ömkliga sätt, hvarpå denne sistnämnde slutade sina dagar, har man velat se ett prof på en gudomlig Nemesis för ett begånget brott. Historien derom är följande. Han hade ihjälstuckit sin hustru, medan hon låg i barnsäng och satt derför fängslig i Dorpt, då denna stad intogs af ryssarne, under hvilka han då gaf sig. Ofvannämnde år dog han emellertid, liggande på en gödselhög, och ruttnade lefvande. Med sin hustru, som icke är känd till namnet, hade han tvänne söner, hvilka qvarlemnades på svenska sidan och någon tid efter faderns död afsomnade, hvarigenom ätten, såsom nämndes, utgick på svärdssidan. På grefve Pipers anstiftan blef den för sin fromhet och lärdom, äfvensom sitt “fanatiska hat mot enväldet“ utmärkte prosten och kyrkoherden i Mora J. Boethius insatt på Nöteborgs fästning, för det han, i anledning deraf, att Carl XII i strid mot sin faders testamente blifvit förklarad myndig straxt efter dennes död, i en predikan beklagat detta.
Då i Sveriges rikes lag af 1754 Missgernings-Balkens 15 Kapitel, ”om den, sorn förgör sig sjelf”, först Idef gäliande torde den lidens af det allmänna så högt förljente lagstiftare antingen icke tillräckligt begrundat det egentliga ämnet för sagda lagrums innehåll, eller ock funnit sig föranlåtne att gifva vika för en tidsanda, som villo se sjelfmord i den menskliga lagen fördömdt. Huru annars förklara, att någon efter sin död, då han trådt inför hela verldens Domare, skal! ställas till rätta inför mensklig Domstol. Ty om man än vill söka försvara lagstiftningen i detta fall dermed, att densamma skulle vara väsendtligen preventiv eiler syftande alf förekomma sjelfmord, eller att således egentliga vigten läge på strafifhotet, kan dock aldrig förbises, att den påföljd, brottmålslagen bestämmer å ifrågavarande, likasom å andra gerningar, innefattar ett straff å gerningsmannen. Eller skall det väl behöfva bevisas, alt de påföljder, som i nämnde lagrum bestämmas för sjelfmord, innebära bestraffningar å sjelfmördaren, eller att sjelfmord betraktas såsom ett brott och fördenskull såsom ämne för brottmålslag? Jag ämnar icke förneka hvarken att sjelfmord är eli brott elier att sjelfmördaren således är brottslig. Men jag frågar: har menniskan befogenhet alt bestraffa delta brott, och kan hon det ens; och om hon egde och kunde det, behöfver vål samhället, tiil fredande af rättstillståndet, att bestraffa dessa brott? Hvem som är ende Domaren öfver döde har jag redan antyd!. Af hvad lagen i detta ämne stadgar lärer väl icke någon i det (näppeligen sinnesfriska) själstillstånd, hvarunder sjelfmord begås, låta afhålla sig derifrån. Hvad ändamål kan väl vid sådant förhållande stadgandet hafva? Och kan Staten bestraffa den döde, är han för lagen åtkomlig, såsom förment brottsling ? Då jag skrider till besvarande af denna fråga, kan det ej ske utan framhållande af en anmärkningsvärd brist på uppmärksamhet hos 1754 års eljest så skarpsinnige lagstiftare.
Hvad först angår Manufalitur-diskont-fondens ställning, så inhemtas af de deröfver upprättade, härhos bifogade, kapital-slut, att fondens inkomster genom influtna räntor å ntlånta kapital utgjort: Utgifterna under samma år hafva deremot uppgått till följande belopp: Ränta till Rikets Ständers Rank å de af kreditivet begagnade medel 89,351: 1. 6. Förvaltnings-kostnader och pensioner 32,264: 46. — Omkostnader för fondens fasta egendom . 1,414: 28. Inbetalningar till Rikets Ständers Riksgälds-kontor i ersättning för de å riks-staten öfverflyttade, tillförene af Manufaktur-diskontens vinst-medel omedelbarligen bestridda, årliga anslag till Teknologiska institutet 28,000: Verkställda afskrilningar 5,188: 27. 2. eller tillsammans R:dr 156,219: 7. — Manufaktur-diskontens tillväxt under åren 1853 och 1854 har sålunda bestigit sig till 32,088: 19. 10. och dess behållning, hvilken, på sätt Rikets Ständers sednast församlade Revisorers berättelse utvisar, vid 1852 års slut utgjorde 1,055,769: 7. 6. alltså vid 1854 års utgång ökats till lt:dr 1,087,857: 27. 4. deruti likväl inbegripna osäkra fordringar af tillsammans 214,524: 19. 8. hvilken summa med 19,868: 15. 4. öfverstiger det belopp, hvartill sådana fordringar finnas upptagna uti 1853 års ingående balans. De afskrifningar af Manufaktur-diskontens osäkra fordringar, hvilka till omförmälde belopp af 5,188 R:dr 27 sk. 2 rst.' under revisionsåren ägt rum, hafva Revisorerne funnit vara verkställda i enlighet med de, genom Kongl. Maj:ts nådiga bref till Kommerse-kollegium af den 20 April 1849, i sådant afseende fastställda grunder.
Men jag får erinra, att den fästning, vi der hade, var väl försedd och förmodligen en af de bästa, som finnas i Europa; och jag hemställer, huruvida, om också vi der haft aldrig så många fästningar med sådana commendanter, och vi haft aldrig så stora statslån med en sådan styrelse, som vi då ägde, Finland kunnat försvaras och resultatet af kriget blifva olika med det, vi erfarit i annat afseende, än att vi erhållit Ökade bördor att draga. Gr. Cronhjelm: Jag har ånyo anhållit om ordet för att till besvarande upptaga en del af hvad åtskilliga värda ledamöter anfört. Den förste talaren, som efter mig uppträdde i motsatt anda, Hr Gr. Löwenhjelm, har från stora auctoriteter hemtat bevisningen för sin sats. Jag erkänner, att jag äfven studerat sådana auctoriteter i denna fråga som Ricardo, Say, Smith m. fl., och att jag från dem hemtat min ledning för bedömandet af statsskuldssystemets värde, då det är nödvändigt; men det är denna nödvändighet, som Den 6 Augusti f. m. iG< som jag ej i närvar, ögonblick kan erkänna. Jag erkänner äfven, att det måhända är något kortsynt af mig att vilja bedöma statscrediten efter förhållandet med enskilda crediten; men icke af egenkärlek eller alltför stort sjelfförtroende till riktigheten af mitt omdöme önskar jag förblifva kortsynt i detta fall, utan af ren fruktan, emedan af den mängd stora financierer, jag under min korta lefnad lärt kanna, bar jag funnit, att icke en femtedel varit solid oell att de öfriga haft förstörda alfärer. Det är af fruktan för denna motsats till kortsynthet, som jag önskar bibehålla min kortsynthet. Jag tror, att man inledes på vingleribanan i samma ögonblick, som man följer de theoretiska åsigterna om statsskuldssystern och statshushållning. Theorien bör nemi. lämpas efter locala förhållanden, efter nationens tillgångar och behof.
Med åberopande således af sitt yttrande vid nämnde 6 Cap. och hänvisande till Utlåtandet vid 18 Cap. 9 §., få Utskotten här förklara, det Utskotten icke finna någon anledning till ett sådant förnvådt discuterande af de frågor, hvilka till skiftes-beredningen höra, aldraminst dem, hvari Skiftesmannen och Gode Männen ega beslutande-rätt; och kunna Utskotten icke inse någon fördel, men väl olägenhet af tidsförlust och ökad kostnad, genom det föreslagna uppskofvet med skiftets fullständiga afslutande och Chartaeläggande. Icke heller stå motionärens förslag vid 6 Cap. och vid förevaran - 24 Lagsamt Allm. Be sv. och Ekön. Utsk. Utlåtande, IV:o 1. de §. rätt väl tillsammans, då, enligt det förra, Skiftesmannen åligger att, innom en månad efter första öfverläggningen och beslutet i dessa ämnen, protocollet med utlåtande till Ordföranden i Egodelnings-Rätten insända, och det således ganska lätt kan hända, att frågorna äro af Egodelnings-Rätten till pröfning upptagne, innan förrättningen hunnit så långt, att dessa samma frågor kunde komma till den förnyade discussion emellan Skiftesmannen, Gode Männen och delegarne, som af motionären här föreslås. Af dessa flere skäl hemställa Utskotten, att motionärens ifrågavarande förslag måtte ogillas. 2 §. Af samma motionär: att uttrycken i början af §. borde sålunda förändras: när delning å Chartan är fullbordad, skall Skiftesmannen etc.
Han föresatte sig genast att följande vår göra ett ytterligare försök att nå sitt mål. Men nu voro förråden uttömda, och det uttröttade manskapet vägrade att följa. För att erhålla medel till en ny färd reste han till Moskwa, och med hjelp af det understöd, han der lyckades förskaffa sig, anträdde han 1766 en resa, från hvilken hvarken han eller någon af hans följeslagare återkommo. Coxe anför åtskilligt, som talar för, att han verkligen kringseglat Kap Deschnew och nått Anadyr. Men Wrangel tror, att han omkommit i granskapet af Kap Schelagskoj. År 1823 visade nämligen invånarne vid denna udde för Wrangels följeslagare Matiuschkin ett litet sönderfallet hus, uppbygdt öster om floden Werkon vid Ishafvets kust. För många år tillbaka hade förbiresande tschuktscher der funnit af rofdjur gnagda menniskoben äfvensom åtskilliga husgerådssaker, hvilka antydde, att förlista öfvervintrat på stället, och Wrangel antar derför, att det var här som Schalaurow omkom, ett offer för den ihärdighet med hvilken han fullföljde sitt sjelftagna mål att kringsegla Asiens nordöstra udde.74 För att få visshet om någon sanning låg till grund för den åsigt, som var spridd i Sibirien, att Amerikas fastland skulle utbreda sig längs Asiens nordkust till granskapet af de der belägna öarna, sände Sibiriens guvernör Tschitscherin om vintern 1763 en sergeant Andrejew med hundslädar ut på en isfärd mot norr. Han lyckades komma till några öar af betydlig utsträckning, som Wrangel, hvilken alltid visar sig mycket skeptisk i afseende å tillvaron af nya land och öar i Ishafvet, anser hafva varit de små Björnöarna. Numera tyckes det vara temligen säkert, att Andrejew besökt en sydvestlig fortsättning af det land, som på nyare kartor betecknas med namnet Wrangels land, hvilket i så fall, liksom motsvarande del af Amerika, utgör en samling af många större och mindre öar. På öarna fann Andrejew öfverallt talrika bevis på, att de fordom varit bebodda.
Jag tror således, att denna punkt ej bör undergå någon förändring; och anhåller, att saken, ju {44 &tn 1 * September f. rn, förr dess heldre, genom votering må få afgöra*. Herr Munch af Rofenjkjöld, Eberhard: I hufvudfrågan förenar jag mig med Herr Hjerta, och får anmärka, att man gör för litet afseende på den valuta, som sedlarne skapa, och håller sig blott vid den som finnes i Banken. Det gifves en dubbel valuta för sedlarne, nemligen silfret i Banken och de varor som sedlarne gifva anledning att producera. Således då genom ifrågavarande 5-procents-sedlar ett nu i flere år saknadt tillråckeligt penninge-förlag för nåringarne kan åstadkommas, så skapas äfven en ökad valuta genom dessa sedlars utslåppning. De skrinlaggde sedlarne försämra visserligen pennin, ge-vårdet, derigenom att de ej gifva anledning till någon ökad production, men så år det ej med desse 5-procents-obligat.ioner, emedan de blott intaga stället för de penningar, som hvar och en, hvilken har en större rörelse, måste hafva i sin cassa; men då kan utsläppa, Man har åberopat emot desse 3-procents-obligationer det misslyckade Discorit-låne-systemet före sista Riksdagen. Men det var ej sjelfva systemet, som var orsaken till olyckan , utan dess oriktiga handhafvande tvärtemot reglementen och instructioner, då man till exempel till en enda person utlånte 5 å 600,000 R.dr, och så godt som tvang honom, att mottaga dem. Jag kan således, i valet emellan 3 och 5-procents-sedlar, ej annat ån bestämma mig för de förra, helst de sednare gifva mera anledning till skrinlåggning. Herr D+n f * September f. m, g^g Herr Ceder/chjöld: