Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
St. antages; och då ännu ingen finnes, ej ens bland ledarne för de ropande, som rätt vet eller kan göra sig reda för, huru en reform bör och kan göras, synes mig häraf oemotsägligen följa, att antagandet af något förslag till ändring uti bestående principer för representationssätt et nu vore förhastadt och just vore rätta sättet att framkalla, ja, rent af framtvinga de stora vådor och verkliga iäror, som Gr. Horn med förslagets antagande velat afböja. 4.4 Den i3 0 cjt o b c r e. m. Då några af de ropande åtnöja sig med att yrka en imitation af andra länders institutioner, och deruti understödjas af några publicister, synas mig dessa yrkanden vara missledande och förvillande, om man underlåter att noga undersöka, huruvida sådana imitationer passa för oss, med våra sedvanor och bruk, ty intet bevis för deras antagande linnes endast deruti, att andra nationer, med andra seder och vanor, dermed finna sig nöjda och belåtna; och då man får läsa uti våra tidningar, att Nationen skulle finna sig lycklig och säll, om den finge dylika efterhärmade institutioner, i likhet dels med Frankrikes, dels Norriges, vågar jag öppet påstå, att hvar och en, som så tänker, mycket misstager sig om Svenska nalionalkarakteren. Derjemte får jag lika öppet förklara, att, enligt min öfvertygelse, sådana förslag endast kunna tillfredsställa dem, hvilka önska och åstunda alt göra våra representantkamrar till tummelplatser för partistrider om platserna i Konungens Conseil, såsom det tillgår i några länder och såsom det tillgick i Sverige under den s. k. frihetstiden, då personalen inom Rådet ombyttes vid nästan hvarje riksdag; men sådana förslag och sådana bemödanden äro ingalunda öfverensstämmande med Nationens önskningar. Till följd af hvad jag här yttrat, synes mig, att något förslag till ändring i principerna för representationssättet ej kan vid innevarande riksdag utarbetas till antagande, utan att alla förslag derom böra först mera utvecklas och bearbetas inom opinionen, innan något förslag derom kan af R.
Och förmodar Utskottet, att hvad i denna punkt öfverkJagas, skall blifva mindre betungande, dä Inqvarteringsgifvaren erhåller full ersättning, efter Länets orubbade Markegång; Hvilket dock allt till Riksens Höglo fl. Ständers egen pröfning vördsamt öfverlemnas. Stockholm den 16 Januari 1818. N:r 14 Rksens Högloft. Stanclers Allmänna Eesvärsoch EconomiUtskotts Betänkande, angående väckt fråga om skyldighet för Götha Canal-Bolag, att besörja underhållandet af de vägstycken i Skarabotgsoch östergöthlands Län, hvilka tillhört sådana Hemman, som genom Gancd-anläggningen blifvit in dr agne t ni. rn. I^iksdagsfullmägtige Lars Carlsson, Petter Svensson, Anders Svensson och Z. Andersson från Skaraborgs Län, med' hvilka Riksdagsfullmägtigen Anders Joachimsson från Östergöthlands Län sig förenat, hafva uti ett till Hedervärda BondeStåndet ingifvit, och genom ProtocollsUtdrag af den i8de sistlidne December derifrån till Utskottet remittera dt Memorial andragit, hurusom, vid bestämmandet af ersättningarne för hvad en - Besv. oth Ekon. Ulsk. Betänkaiulen._ skilda personer uti Jord na. m. förlorat ge För att kunna fullständigt uppfatta och rigtfgt bedönrma detta ämne, hvilket Utskottet anser förtjena afseende, hade Utskottet val önskat, att Riksdagsfullmägtige meddelat, närmare upplysningar om hvad i samma ämne blifvit tillgjordt vid de undersökningar och värderingar, hvilka, i underdånig följd a£ Kongl. Mai:ts Nådiga Förordning den 11 April löto, blifvit förrättade, i ändamål att bestämma ersättningar för de förluster, sorn gentina Götha Canaianläggning uppkommit i Jordägor, och vid hvilka undersökningar vederbörande Jordägare ålegat, att sjelfve elfer - Besv. och Ekon. Utsk.
Att orsaken till detta resultat hufvudsakligen och synbarast ligger i folkökningen, kan med visshet antagas för gifvet, utan att man derföre behöfver förmoda, att ett större och vidsträcktare sedeförderf deruti har någon del, eller ens existerar nu utöfver hvad det för flere år, ja föj längre tiderymd sedan, verkligen visade sig vara. Men om man antar, att immoralitet och lättsinnighet stå på samma punkt nu, som för i5 a , 20 år sedan, och detta antagande tror jag vara temligen nära rätta förhållandet, så är det ju tydligt, att antalet förbrytare alltid står i samma förhållande till antalet menniskor, bland hvilka de befinnas, och att Således en större population är plantskola för en större mängd brottslige, vanartige och lättingar, än en mindre population. Att detta onda skall afhjelpas, eller åtminstone förminskas, genom förbättrade Correctionsoch Uppfostringsanstalter, bör man förmoda, och början med de förras danande är åtminstone gjord. Sammanräknar man emellertid antalet fångar i Piikets Länshäkten, såsom det befanns 1827 i Januarii månad, för hvilken tidpunkt detta antal af JustiliasOmbudsmannen i dess sista BerättelseTrnmlägges, med antalet fästningsfångar, arbetsmanskap i Carlskrona och Correctionister å de af Staten underhållne Correctionslnrätlningar, som vid April månads slut > Den 25 Ma ji. slut lietta år derstädes befunnos, så uppgår fångnummern till 4.333 personer. Om från dessa afgå de i Norrköping och Götheborg, samt en del af dea Norra Correctionslnrättningen i Stockholm varande correctionshjon af qvinnokönet, hvilka genom serskilda Statsanslag underhållas, så återstå icke mindre än 3,911 fångar, hvilka af de å 8:de HufvudTiteln anslagne tillgångar skola till alla delar underhållas. Med beräknande af allt, som för fångars förvarande, beklädnad, kosthållning, bevakande m. m., erfordras, kan kostnaden, fördelad på hvarje individ af dem, omöjligen icke upptagas till mindre än 6 sk.
Den, som vill» alt samtliga Riks-Stånden skola, för grundlagsenlig behandling, godkänna Conslitutions-Utskottets, i Memorial, N’.o 3t , framställda förslag lill följande, genom ett tillägg förändrade redaction vid början af 5 mom. 14 § Riksdags-Ordningen: “Ingen må för Städerna till Riksdagsman utses, som ej minst — —* eller mantalsoch skattskrif ven Borgare i Staden, ej eller m. m.,“ lörste Ja. Den det ej vill, röste A7ej. Yinner Nej, antaga samtliga Riks-Stånden, för grundlagsenlig åtgärd, nedanstående, med Borgare-Ståndets serskilta beslut Bilt. till R.-St. Memorial, N:o 78. instämmande redaclionsförslag: “Ingen annan må för Städerne till Riksdagsman utses, än den som minst — —. — eller Borgare i Staden, samt derstädes är mantaisoch skattskrifves och, om han ej är tjenstgörande Magistratsperson, borgerlig näring idkar, ej eller m. m.” Denna votering, grundlagsbehörigen förrättad, har sålunda utfallit, alt, vid Sedlarnas hopsummerande, befunnits gifna Sextiotre Ja och Sexton Nej. Stockholm den 17 Mars r83o. Claes Rålamb, C. F. af Wingård. L, Weser. Jon Jonsson. J. D. Valerins. STOCKHOLM, hos Carl A b, bi, i83o. i REGISTER öfver 3:ilje SamliJigen af Bi~ lianget till samtliga RiksStåndens Protocollj innefattande Constitutions-Utskottets Betänkanden. B. T) N:o JLJankj Rikets Ständers; förslag till ändring i Grundlags-stadgandet om. 56, 68. ■ frågor angående, kunna afgöras genom Tre Stånds sammanstämmande beslut 58, 68. S:t Barthelemy; anmärkning rör:de dispositionen af inkomsterna ifrån ^4« Beredning j Rikets Allm. Är ender s; om densammas grundlagsenliga befattning med Regerings-ärendena 3o, 3g, 60. Björnstorps
Societeten hade föreställt sig, att Statsverket och Societeten skulle, hädanefter såsom hittills, sig emellan dela dessa kostnader, hvilket synts Societeten lämpligast kunnat ske på det sätt, att de hvardera åtoge sig en viss bestämd del af undervisningen, afpassad efter tillgångar och hjelpmedel, hvaröfver de egde att förfoga, så alt Staten bekostade hvad lill den theoreliska undervisningen hörde och Jernkontoret öfvertoge den praktiska delen eller med andra ord, att Slaten upprätlhölle en högre Bergsskola, men Jernkontoret deremot beredde en kostnadsfri undervisning i de för hergshandtcringen erforderliga praktiska öfningar, genom hvilken organisation derförulan den väsendtliga lördel skulle vinnas, att Statens och Jernkontorets verksamhet så mycket som möjligt blef åtskiljd, utan alt likväl en i viss mån behöflig samverkan dem emellan upphörde. På grund häraf hade Bruks-Socieleten lör sin del fattat det beslut, hvarom Fullmäktige i Jernkontoret erhållit uppdrag att hos E. K. Maj:l göra underdånig anmälan: nemligen att, derest på Statens bekostnad en fullständig och efter tidens fordringar i afseende på undervisningens omfång och nödigt utrymme för elever lämpad Bergsskola inrättades i Slockholm, med upphörande af den i Fahlun nu varande, BruksSocieteten förbunde sig alt besörja den praktiska undervisningen för Bergsskolans elever med hvad dertill hörde, och att i sådant ändamål af Jernkontorets medel bestrida alla de kostnader, som icke allenast med anskaffande af erforderliga lokaler och verkstäder för elevernas praktiska öfningar i jernhandlering och grufbrylning, utan ock med undervisningens meddelande i dessa delar genom Jernkontorets tjenstemän hlefve förenade, äfven om dessa kostnader skulle öfverstiga det anslag af 15,000 R:dr Bunt årligen, som för närvarande är ifrån Jernkontoret till Fahlu Bergsskola anvisadt.
På samma grund som Högloflige StatsUtskottet antagit, skulle äfven alla andra Cassör, af hvad natur sorn hälst, kunna dragas under pröfning af Riksens Ständers Revisorer, hvilkas göromål derigenom blefvo så vidlyftige, att ds på den för dem be« stämda tid omöjligen kunde medhinnas, och jag kan till styrko för denna mening tryggt åberopa, hvad Htrr Friherre Stael von Holstein, vid ett tillfälle under denna Riksdag, yttrat, att Revisorernes tid ingalunda är tillräcklig för alla dem uppdragne granskningar, utan måste de i många delar rätta sig efter de Verks uppgifter, som skola revideras. Och då ett sådant förhållande redan inträffat, huru ofullständig, och jag vågar säga, opålitelig skulle då Revisionen blifva äfven af de mäst magtpåliggande förvaltningar, om den utsträckes till alla de Inrättningar, sorn nu äro i fråga» Herr Lagerhjelm, Pehr: Det synes mig i sanning svårt att begripa, huruledes Revision af Allmänna medels förvaltning kan afstyrkas, så vida ej omsorgen för Revisorernes tid dertill skulle föranleda. I detta afseende, och sedan jag blifvit hedrad med förtroendet att deltaga i Revision af StatsBancooch RiksgäldsVerken, vore det väl min enskilta förmon, att detta ifrågavarande förslag ogillas; ty jag har lärt att värdera tiden. Men den princip, 60in ledt StatsUtskottet i detta ämne, är väl 334 Den 22 Junii e. itu så oemotståndelig, att inga små betragtelser kunna hindra dess framgång. Svenska Folkets urgamla rätt att sig beskatta, säger Grundlagen, utöfvas af Riksens Ständer allena; hvad vore denna rätt, utan granskning af förvaltningen ? Icke kan denna rätt ensamt bestå i förmågan att neka Bevillningssummans belopp! RegeringsFormens rigtning i detta afseende är så klar, att jag ej kan uppehålla det bifall till Utskottets förslag, som jag värnar, utan anhåller vördsamt om proposition. Herr Berghman, Ambrosius Magnust
För min del får jag, i afseende på detta eardinal-ord, erinra, att dess bemärkelse måste obestridligen vara alldeles den samma i 81 sorn i 56§.» emedan väl icke Lagstiftaren karl rtmligeii anses hafva åsyftat en tvetydighet. Men i senare momentet af 56. §., som jemväl handlar om Kongl. Propositioner till ändring i Grundlagen, är klart, ätt ordet besluta alldeles icke kan fattas i den vidsträcktare bemärkelse, sorn ConstitutionsUtskottet adopterat, och på grund hvarutaf det skulle vara Riket* Slängder ovilkorligen förbjudet, att genast å första Riksdagen förkasta en sådan afgifven Kongl. Proposition, emedan det äldre förevarande senare momentet af 8i §., hvilket vid antagandet af 56 §:ens senare moment lemnades alldeles oförändradt, uttryckligen berättigar Rikets Ständer, att i visst fall genast förkasta den ändring i Grundlagen, som Konungen föreslagit. — Härutaf vill för mitt enskilda bedömande vara tillräckligen upplyst, hvilkendera betydelsen af ordet besluta är i förrberörde §§. den sanna och af Lagstiftaren verkligen afsedda. Med Utskottet är jag derom fullkomligen ense, att i Ståndens plena icke kunna väckas frågor om Gruudlagarnes förändrande, således icke eller förslag uppgifvas till ändring i sådana stadganden, sorn Utskottet ansett böra blifva oförändrade. Men derest Utskottet erkänt behofvet äf en ändring och till beredande deraf framlagt ett förslag, anser jag Riks-Stånden fullkomligen berättigade att utbyta detta emot ett annat, förande dock alldeles samma moment eller stadgande, hvaruti ändring blifvit af Utskottet tillstyrkt, och hvilket förslag kan af Riks-Stånden antingen enhälligt, eller efter samman jemkning eller genom omröstning i förstärkt Constitutions-Utskott godkännas. Frågan är nemligen då, såsom 8i § bjuder, väckt inom Constitutions-Utskott et och målet beredt för en allmännare pröfning; hvarefter 56 §. lemnar för den vidare behandlingen sådana föreskrifter, som svårligen kunna gifva anledning till missförstånd.
Om förändring i nu gällande föreskrifter, angående tiden för väglagning; i fråga om sältet och villkoret för kruts transporterande genom landet för Bergslagernes behof. 5:o Beroende vid Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets Utlåtande, i frågaa om Den 22 Junii e. m. 233 om den så kallade Byggnads-hjelpens utgörande. 6:0 Läggande till tlandlingarne af nedannämnde Utskotts Utlåtanden: Constitution sUtskottets: Rörande StatsUtskottets anmärkningsanledning mot dispositionen af Åbo Academiefonden; i anledning af Friherre C. H. Anckarswärds anmärknings-anledning i afseende på ProtocollsSecreteraren Brummers och vice Consuln Knudtsens endtledigande från deras befattningar; rörande Grefve C. F. Horns anmärknings-anledning, i afseende på MötesPassevolancens fortsatta utgörande; angående Herr von Qvantens anledning till anmärkning vid behandlingen af frågan om jords afsöndrande; angående den af DomProsten Lidman anmälde anledning till anmärkning, i afseende på behandlingen af målet, rörande Kyrkoherde-val inom Torpa Församling; i anledning af Anders Danielssons anmärknings-anledning, med afseende på Roterings-jemnkningen i Jemtland; rörande Herr C. Hallenborgs anmärkningsanledning, i afseende på MötesPassevolancen vid Skånska Infanteriet. StatsUtskottets: Angående åtskillige, genom Kongl. Majrts Nådiga Remisser, till Rikets Ständer öfverlemnade, Svenske Medborgares reclamationer, i afseende på ersättning för lidna förluster 29 H. 16 a34 Den 22 Junii e. m. genom skepps uppbringningar; i frågan om tryckning af Allmänna IndragningsStaten för år 1828. Be vllin ingsUtskottets: Om bestämmande af viss tid för utfärdande och pröfning af KammarRättens anmärkningar emot skattdragande och Uppbördsmän. LagUtskottets:
Konslitutions-utskottets och 3:ne riksstånds samtycke, det fjerde ståndet likväl, genom vidblifvande af en uttalad gemensam tanke och sakens dragande till förstärkt Konstitutionsutskott, kunde, i stället för Konungens på nyssberörde. sätl gillade proposition, få tili påföljande riksdag hvilande ett deremot fullkomligt stridande förslag t. ex. om Konungadömets afskaffande, hvilken fråga väl möjligen vore, inom ståndet, föranledd af Konungens proposition, men väl ingalunda kunde anses vara densamma, som Konungen framställt, och hvilken, enligt ordalydelsen af 81 § regeringsformen, ovilkorligen bör, då den af Kongl. Majrt tillstyrktes, ”hvila lill nästa riksdag” — när, vidare, med ordalydelsen af 56 § 2 mom. riksdags-ordningen öfverensstämmer, att riks-stånden ega att göra anmärkningar mot Konstitutions-utskottets yttrande, men deri intet förekommer om anmärkningar vid en a/ Konungen af gifven proposition, detta antyder, alt stånden väl må ogilla och till Utskottet återförvisa ett öfver en Konungens projvosition afgifvet yttrande, med förklarande såsom ståndets gemensamma tanka, att Utskottet ofullständigt eller eljest illa motiverat sitt tillstyrkande, för att af Utskottet vinna en eller annan nödig ansedd upplysning o. s. v., men ingalunda alt genom ifrågavarande moment vore afsedd någon ändring i 81 § af regeringsformen; så anser jag, för min del, att bokstajlige innehållet af dessa §§ icke innebär någon sådan stridighet, som hindrar, att de må kunna, jemte hvarandra, förblifva gällande. Då likväl meningarna härom äro olika, och frågan om grundlagarnes rätta förstånd i denna del derföre nu blifvit till Konstitutions-utskoltet hänskjuten, anser jag Utskottet vara både behörigt och förbundet att iakttaga de för lagtolkning i allmänhet gällande grundsatser.
För inventarier och materialier — ” reparationer Stipendier Aflöning Hyresersättning Balans till år 1862: Kontant behållning Revisorerne hafva vid dessa räkenskaper icke funnit något anmärkningsvärdt. Kongl. General-landtmäteri-kontoret. Dess räkenskaper innefattas uti 2:ne särskilda hufvudböcker, hvilka redovisa: a) anslaget till sockenkartors upprättande; och är denna räkenskap utan anmärkning granskad i Kongl. Kammar-rätten; b) De General-landtmäteri-kontoret tillfallna böter och vitén, hvilka, jemlikt 56 § uti den för bemälde Kontor, Provins-landtmäteri-kontoren samt Landtmätarne i riket den 4 Maj 1827 utfärdade nådiga instruktion, skola användas till inköp af mathematiska instrumenter för geografiska karteverkets fullkomnande, eller till andra utgifter. Denna räkenskap har i Kongl. Kammar-rätten blifvit granskad med anmärkning. De särskilda räkenskaperna redovisa för inkomster och utgifter sålunda: - 40 — l:n Anslaget till sockenkartors upprättande. Debet. Balans från år 1860: Kredit. Utgift: För kartor och beskrifningar m. m 9,596: 33. Balans till år 1862: Debet. Uppbörd. Kredit. Utgift. Afskrifningar Till diverse ändamål Balans till år 1862: Kontant behållning Oredovisade böter ... Summa 14,625: 95. — 41 — Sedan Rikets Ständers år ] 861 församlade Revisorer fästat uppmärksamhet derå, att uti Kongl.
Jag kan således icke biträda den åsigt, att en person, som 4:de gången bryter emot denna författning, skall ådömas eli urbota straff d. v. s. kunna häktas, utan jag skulle tro, att den person, sorn på grund af olotligt vinstbegär begär förbrytelsen, bör rätteligen straffas dermed, att han ålägges utgifva något af den vinst, som han velat förskaffa sig, det vill med andra ord säga, alt, på sätt Hr Braunerhjelm föreslagit, böta med penningar. I likhet med Hr Printzensköld anser jag, att 3.djc mom. af §:n gerna kan utgå. Jag inser icke hvarföre Utsk. stannat vid dessa 60 k:r. Om man gått principenligt tillväga, skulle man hafva bestämt, att allt del bränvin, som finnes i törsäljningsrummet, vore förverkadt. Vill man icke gå så långt, kan jag dock icke förstå, hvarföre man på en höft tilltagit 60 k:r. Enligt min tanka hade det varit bättre att lägga straffets skärpning i böterne_ och icke uti varans konfiskation. Afven derutinnan delar jag Hr Printzenskölds åsigt, att uti sista mom, förefinnes en otydlighet, huruvida böter för sabbats - Den 9 Augusti e. m. 179 brott efter allmänna lagen böra i afseende på dessa förbrytelser tillämpas eller icke. Det torde vara för R. o. Ad. bekant, att enligt gällande författn:r är det stadgadt, att dubbla böter skola utgå för oloflig bränvinsförsäljning på söneller helgedagar. Detta har på olika sätt blifvit lillämpadt. Mången domare har serskildt ådömt sabbatsböterne, hvaremot andra domare åter ansett desamma vara inbegripna i de förhöjde böterna. Denna olikhet i lagskipning synes mig böra afhjelpas. Jag skulle vilja gå så långt, att det stadgades, att förbrytaren, utom de förökade böterne, blefve dömd såsom den der sabbatsbrott begått.
Då lånet första gången kungjordes, inkommo 2:ne anbud till Riksgcont., ett på 90 och ett på 92 proc., att lefverera» på continenten. Man borde följaktligen rabattera åtminstone 2 proc. på hvarje anbud, och Fullmägtige voro således ur ständ satta att antaga någotdera af dem , enär begge voro stridande mot instructionerna. Sedan de politiska skakningarna i Frankrike hade lugnat sig, ansåg K. M. lämpligt att anmoda Fullmägtige att förnya låneförsöket. Då skredo Fullmägtige ånyo dertill. Jag skulle tro, att hvarken i anseende till detta försök, eller i anseende till de anbuds belopp, hvaruti Fullmägtige delade detta lån, något sådant är anmärka emot Fullmägtige» handlingssätt, som kan ådagalägga, att de icke velat uppfylla R. St:s afsigter. Men jag kan dock icke neka, att jag skulle önskat, det Fullmägtige vid det sista anbudet hade, med afseende å den anmälan stadsmäklaren Weylandt gjorde, beviljat lämpligt anstånd för pröfningen af det anbud\ han ville göra, och som uppgafs innehålla de af R. St. stadgade vilkor. Det fanns intet annat än detta, och det inkom på den utsatta dagen. En sådan anmälan från en så välkänd man, som stadsmäklaren Weylandt, hade varit förtjent af ett större afseende. Det hade icke varit nödigt att utsätta ny dag till anbuds emottagande, emedan Weylandts anmälan ingafs på den utsatta dagen. Från föreskrifna former kunde detta icke anses afvikande. Någon negociation måste alltid, efter låneanbudens in lemnande, äga rum med långifvaren. R. St. kunna föreskrifva vilkor för låntagaren, deras ombud, men icke för långifvaren. Man kan visserligen utsätta minimivilkoren, hvarunder låntagaren ej får gå; men en så stor latitud för lånets afslutande måste medgifvas, att en ytterligare negociation kan följa på anbudets aflemnande. Jag vill icke ingå i utveckling öfver antagligheten af detta anbud, ehuru jag känner det.
Rikets norra provinser och om exportpremier för vissa varor m. m. Hr von Törne, Mich.: Det är bland hufvudgrunderna för statsceconomien, att ett lands producter icke beläggas - Den ta Mars e. m. gas med sä liög utförsel tull, att näringarna icke Lunna bära sig. Då den allmänna tullfrågan förevar, uppstod fråga om undantag för de norra provinserna, hvilka verkligen äro så utblottade, att de behöfva allt möjligt understöd af det allmänna. Att belägga trävaror med en tull af öfver 3o proc., helst när denna skall tillämpas för en bland de vigtigaste producter i provinser, hvilkas ställning nära gränsar till nöd, måste alltid vara ett statsceconomiskt misstag, på samina gång som det är en bestämd hårdhet och obillighet. Jag yrkar på dessa grunder återremiss af betänk. Hr Stuart, Carl Gust.: Jag förenar mig uti den framställda anhållan om återremiss af delta betänk, och får, såsom ytterligare skäl dertill, anföra, att jag anser tullfri utförsel böla, på sätt motionären föreslagit, medgifvas de ifrågavar. provinserna för deras producter och alster. Då frågan om utförseltullen för trävaror förevar, föreslog jagen allmän nedsättning deruti. Hvad de norra provinserna särskildt beträffar, är en sådan lindring af ännu större behof påkallad. Den minskning i tullintraderna, som häraf kunde uppkomma, skulle säkerligen rikligt ersättas derigenom, att R. St. vid kommande riksdagar icke behöfde bevilja ytterligare afskrifningar för de åt dessa landskap af staten lemnade understöd. Jag anser jemväl, att 3:dje punkten af motionen bör bifallas. Det torde vara af stor vigt i statsceconomiskt hänseende, att nämnde provinser sättas i tillfälle begagna sina ymniga tillgångar å vissa rudimaterier. dag är också fullkomligt öfvertygad, att hvarje vidtagen ändamålsenlig åtgärd i sådan riktning skall inom en icke aflägsen framtid medföra rika frukter. Likaledes anser jag 4;de punkten af motionen böra gillas.