Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hildur Stmenows Solvejg intog genom vinnande innerlighet; i de sista scenerna remplacerade för sångens skull i denna roll fröken Lindegren, hvilken äfven berömvärdt löste sin uppgift. Fru Lindberg som Dovregubbens dotter förtjänar desslikes ett obetingadt lofordande. För öfrigt utfördes de många olikartade rollerna nästan utan undantag godt, och de lifliga folkscenerna, trollupptågen i Dovrefjället, den orientaliska baletten vid profetens hof gingo med fart och lust, vittnande om insiktsfull och samvetsgrann regie. In i ganska små detaljer nådde denna omvårdnad om iscensättningen och bidrog o till det helas äkta stämning, en stämning som till och med sträckte sig ända till intensiva luktförnimmelser, då den » fullt naturliga », lefvande lilla gethjorden framfördes utanför Solvejgs säterhydda. Erkännansvärdt korta mellanakter till trots, drog föreställningen ut till kl. 11,30, men publikens intresse hölls uppe till det sista, och lifligt bifall blef en välförtjänt belöning för det sätt, hvarpå den mer än vanligt fordringsfulla uppgiften löstes. Södra teatern har under den gångna påskhelgen för utsålda hus uppfört ett nytt » svenskt original », ett skådespel i icke mindre än fem akter och diverse tablåer, öfverfyllda af äfventyr och romantik och drypande af blod. » Rose Lacombe » spelar under franska revolutionens skräckperiod 1794 och lämnar intet öfrigt att önska i afseende på omväxlande scenerier och rafflande effekter. Utan tvifvel hade det varit bäst på sin plats på Folkteatern och inför en publik, som i öfrigt söker sin andliga läskning inom kolportageromanens genre. Äf ?en på Söder rönte det nu den lifligaste resonnansen från den allra högsta » hyllan ». Bland sina förtjänster kan det nya stycket olvifvelaktigt räkna egenskapen att på det lifligaste sysselsätta teaterns hela personal intill sista man, pä många händer till och med i dubbla roller. Att framhäfva någon särskild, där alla så ärligt bemöda sig, vore nästan en orättvisa, den vi också ämna undvika. — För innehafvare af en rörlig fantasi torde det färska programmet erbjuda åtskilligt att taga vara på.
Hvarföre jag ansett förbud bättre, än så hög tull, är att meningen med denna är att hindra varan att komma ut, och då vinner man ändamålet snarare med ett rent förbud, än med eoo procents tull, ty den är så hög, att det lönar mödan, att alludera den derigenom, att man betalar värderingsmännen, för det de skola värdera varan lågt. Herr Cederschjöld: Man har sagt, att så* dane pjecer hittills varit förbudne till utförsel. Det skulle jag ej förmods , då jag ser af Taxaa au Bj-lkar och Balkar af mindre^ di - t)en 10 Augusti e, »i, pensioner fått utföras för 5 procent. För öfrigt , när tackjerns-förädlingen blott med 5o procent är skyddad» ser jag ej, hvarföre Sågverksnäringen skulle vara skyddad med mera än högst 50 procent, Friherre Toll, Guslaf Philip : Jag tycker mig hafva funnit, att man befarar ett generelt förbud för hela Sverige» Jag vågar underställa, om man ej borde utsätta bestämdt, att det blott är för Götheborg. Herr Hjerta ‘ Öm den värde talaren, Som ansett att sågblockar ej varit lörbudne till utförsel , vill läsa gamla tulltaxan pag. 23, så står där: ”Timmer af Furu eller Gran, ”sorn icke kan anses för BjeiRar , Sparrar elller Spiror; förbudet.’5 Att nu åter bestämma» från hvilken plats, Götheborg eller Uddevalla* de icke skulle få Utföras, und'jr Sådan tull , tror jag ej Vöre rätt Jag vet ej, hvartill det skulle tjena. Med afseende på de beslut Ridderskapet och Adeln förut fattat , och, jag säger det äfven , med afseende på de Engelska Commiuerades berättelse, sorn fästat min uppmärksamhet på, huru obetydlig vinsten skulle vara, att till England införa Sågblockar , fortfar jag uti yrkande af 200 pro cents tull. Hant Excellence Herr Grefve Märner:
Kan således — och Utskottet betviflar det icke — inhemska tillverkningen af keltingar uthärda täflan under en till 2 R:dr nedsatt införsels-tu 1, så måste ock det inhemska ankarsmidet kunna bestå med en tullsats af åtminstone 3 R:dr 16 sk. skepp., och Utskottet är öfvertygadt, att denna, för sjöfarten ytterst behöfliga, nedsättning icke skall lända Statsverket till minskad inkomst. Af samma skäl, som med afseende å ankare nu äro anförda, kan ock, på sätt Kongl. Majit jemväl till en del föreslagit, införsels-tullen å draggar, armbultar, hammare, raderjern, skeppsknän och smedjestäd, utan all fara för den inhemska industrien, nedsättas från den nu stadgade orimliga tullsats, 15 R:dr, till 5 R:dr pr skeppund; men att, såsom Kongl. Majit vidare föreslagit, äfven med sistnämnde tull belägga de nu förbjudna, men för skeppsbyggeriet behöfliga artiklarne spantoch rundjern, vöre, efter Utskottets tanke, alldeles detsamma, som att bibehålla förbudet. Obehöfligheteri af en sådan åtgärd, äfvensom af förbudens bibehållande för öfriga slag slångoch plattjern, kan svårligen tydligare bevisas, än genom det af Kongl. Majit anförda och af Utskottet antagna förhållandet, att den inhemska tillverkningen af finare kettingar skall kunna bestå i täflan med utlandets fabrikation, utan högre skydd än 2 R:dr införsels-tull pr skeppund. Det lärer nemligen vara uppenbart, att, då den af del dyrare Svenska jernet' förädlade varan med nämnde tullsats är skyddad, den inhemska råvaru-tillverkningen också skall kunna umbära skyddet både af förbud och högre (uil-afgifter. Då de flesta andra näringar hufvudsakligen afse den inhemska förbrukningen, eger ett alldeles motsatt förhållande rum med stångjerns-tillverkningen, hvilken år 1852 uppgick till 773,788 skepp., deraf mera än f-:delar exporterades.
Uti det vid 1840 och 1841 årens riksdag afgifna förslag till stadga om fattigvården, hade Rikets Ständer, med afvikande från hvad kommitterade sålunda tillstyrkt, antagit den grund för utgörande af ifrågavarande tillskott, hvilken uti nu gällande Kongl, förordning är bibehållen. Ehuru det i allmänhet torde få antagas, att, antingen den ena eller den andra af dessa grunder för utgörande af fastighetsegarcs å landet tillskott till fattigvården bestämmes, en så jemn och rättvis beskattning svårligen lärer kunna åstadkommas, att beloppet af hvarje fastighets-egares tillskott alltid må anses fullkomligen motsvara dess förmåga att bidragen utgöra, hafva Utskotten likväl, i valet af den ena eller andra bestämmelsen, icke tvekat att gifva företräde åt den af bemälde kommitterade antagne beräkningsgrund, eller det fastigheten åsatte taxeringsvärdet, förnämligast af den orsak, att, till följd af detta värdes föränderlighet, en höjning eller minskning deruti, der sadant skulle pröfvas nödigt, lätteligen kan åstadkommas, samt, i följd deraf, ett möjligen inträffadt missförhållande såmedelst jernnäs och rättas. Då i öfrigt, efter Utskottens tanka, en likstämmighet i grunden för beräkning af ifrågavarande bidrag, och dem kommunen till folkskole-lärares aflöning utgör, på sätt en motionär äfven anmärkt, torde finnas lämplig, hafva Utskotten, som tillika äro af den åsigt, att det bör vara hvarje fattigvårdssamhälle tillåtet, att, der medlemmarne derom öfverenskomma, för fattigvårdstillskottens utgörande bestämma äfven annan grund, än den sistnämnda, i följd 12 Lagoch Ekonomi-Ulskollens Betänkande, N:o 53 häraf tillstyrkt en ändring i förevarande mom. till likhet med hvad stadgan för folk-undervisningen i riket i dylikt fall innehåller.
JOHAN FLEMING. Min moder, Vi måste rädda Sigrid. EBBA FLEMING. Det är sannt! JOHAN FLEMING. Följ henne du, blif hennes moder. EBBA FLEMING. Johan! En bättre tröstarinna finner hon I hvarje qvinna än i mig. – Nej här, Lik Indiens stolta enkor, vill jag dö Och ila utur offerbålets lågor Till ärans himmel i min makes famn! (Går.) Fjerde Scenen. JOHAN FLEMING. SIGRID STÅLARM (inkommer förklädd till bondflicka). SIGRID. Hvad föregår här, Johan? Mig min fader Befallt att kläda mig i denna drägt Och sagt att bort jag måste härifrån. Hvart än jag ser, jag skådar stränga blickar Och slutna anleten. Hvad är det, Johan? Hvarföre vill min far mig sända bort? JOHAN FLEMING(hela scenen vekt och innerligt). Vi, som bli qvar, vi ämna dö i dag. SIGRID(ödmjukt). Och derför ? JOHAN FLEMING. Ämna vi dig från oss sända. I denna drägt man dig ej känna skall, Till dess du hunnit fram till våra vänner, Och färden går helt lätt här öfver viken, Dit knappt en vilsen kula nå’ngång kommer. SIGRID. O, att den hunne mig! – Och du ej frågar, Om jag det ville . JOHAN FLEMING. Svara, Sigrid, mig, Säg öppet – då du gaf din hand åt mig, Gaf du af kärlek den? SIGRID. Har jag dig gifvit Ett skäl till tvifvel om min tro? JOHAN FLEMING. Åh, nej! Dock, hjertat väger icke skäl mot skäl. Jag vet ej, men nu, Sigrid, säg mig – kan Du älska? SIGRID. Ej så innerligt, som du. JOHAN FLEMING. Låt mig få se i dina vackra ögon. Se upp på mig. Säg, om jag bad dig blifva Tillsamman här och dö med mig – ej sannt, De skulle icke stråla rätt af fröjd? Du svarade mig ja kanske, men sedan Du lade till: »I denna tunga sal Här är så qvaft» ... Minns du? SIGRID.
Således, jemte det jag erkänner riktigheten af Utsk:s förfarande, skulle jag önska, att i det återkommande betänkandet vi finge en hänvisning till förekommande af misstag om grundlagens och ansvarighetslagens mening i denna fråga. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Jag fruktar, att om StatsUtsk. följde den uppmaning, Gr. Cronhjelm afgifvit, skulle Utsk. beträda den väg, som Gr. Posse anser leda förbi lagen, nemligen att StatsUtsk. skulle vilja förklara grundlagen eller gifva förslag till förklaring af grundlagens bestämmelser. Jag tror, att detta ensamt tillhör Constit.Utsk.; men StatsUtsk. har i förevarande §. afgifvit förklaring öfver sitt sätt att anse de pligler, hvilka 3o §. Riksd Ordn. ålägger detta Utsk. Det har ansett denna 3o §. bjuda, att Utsk. i sin rätt att göra anmärkningar vid dispositionen af Statens medel icke är hindrad af den decharge, sorn af R. St. uppå Constit.Utsk. tillstyrkan är lemnad för de år, hvilkas räkenskaper af StatsUtsk. blifva granskade. Det är visserligen ett factum, att den decharge, som vid sista Riksdagen år 1829 gafs StalsRådets samtliga ledamöter, är af den beskaffenhet, att, i min tanke, ingen anmärkning för den tiden, som förflutit före den 4 Nov. 1828, kan numera äga rum; ty ordalagen i denna decharge äro sådana, att de, juridiskt sedda, afskära all möjlighet dertill. Jag tror likväl, att Ständerna icke varit förpligtade att afgifva denna decharge i så omfattande ordalag, som då skett, och att den kunnat lemnäs i närmare öfverensstämmelse med grundlagen. Grundlagen stadgar nemligen uti Riksd.Ordn:s 76 §., som redan af en värd ledamot blifvit åberopad, att ”allt, hvad ”R. St. efter granskning godkänt eller lemnat oanmärkt, bör ”anses hafva vunnit decharge;” men läser jag vidare, finnér jag, att sådant bör gälla endast i afseende på det granskade.
3 Nov. » » i anledning af återremiss — 4 1 550 — a. a. 15 Nov. a. a. 15 Nov. a. a. 15 Nov. 1. b. 17 Nov. 180 14 » afsättande af sådant för uppköp eller belåning af spanmål — 4 1 293 — b. 27 Sept. b. 29 Sept. b. 27 Sept. b. 27 Sept. » ang. anvisande å Riksgälds-kontoret för Stats-kontoret af ett tillfälligt — 4 1 385 — b. 3 Dec. 54. b. 3 Dec. b. 2 Dec. b. 3 Dec. 227 20 Krigs-Akademien, se Carlberg. Krigs-artiklar, om utfärdande af nya sådana — 8 — 51 — b. 1 Mars b. 23 Febr. b. 25 Febr. b. 25 Febr. » Se motioner Kronans Egendomar, försäljning af, se försäljning. * Kronobrefbäringen, om dess bekostande af Postmedlen — 4 2 12 — b. 28 Aug. b. 28 Aug. b. 30 Aug. g. 28 Aug. » om dito af Posteller Allmänna medel — 4 2 19 — b. 25 Sept. b. 29 Sept. 29 Sept. 1. b. 27 Sept. Kronobonden i Tjörns Härad, förändring i tiden för dess utgörande till Marstrands kyrka och skola — 4 1 128 — b. 10 Juni b. 10 Juni å. 10 Juni å. 14 Juni Svar på återremiss — 4 1 232 — a. a. 22 Aug. 22 Aug. 1. b. 23 Aug. b. 22 Aug. Krutoch Salpeter-försäljnings/ medel, se Stats-Verkets inkomster pag. 10. Kruttransporter, kronoskjutsskylå. 29 Sept. b. 2 Okt. b. 29 Sept. diges befrielse derifrån '— 8 — 133 — b. 30 Sept.
I^opä de anmärkningar, hwilka as Reipective RiksStänden blifwit gjorde, 06) till Bcwillnings-Utskottets beswarande öfwerlämnade, rörande dest Förslag till en ny Charle - Sigillate Förordning, får Utskottet aran nu afgiswa sitt Utlåtande, och der. »vid till redighet och lättnad följa samma afdelning och paragrafcring, som anmärkningarne föranleda. H. i. Genom stadgandet i denna §. om alla Handlingars owillkorliga strifwande a Stämpladt Papper, med undantag af de sa stallen, der beläggning blifwit medgifwen, har U stoltet haft för afsigt att förekomma försnillning af Stämplade Papperet, men da flere anmärkningar emot denna owillkorliga Föreskrift, isynnerhet fran Hederwärda Bonde, Stantet, förekommit, om de hinder och swärigheter som deraf wallås för dem, hwilka äro aflägse boende, fran bliswandc FörsaljningSmän, oberäknadt de händelser, hwilka ofta limat och än widare aro att befara, att tillgång a erforderligt Stämpladt Papper äswen HoS Försäljningsmännen kan saknas, deraf dels afwentyr, dels förökadt beswär och omgängar stulle wallås, om till answars undwikande en Bewisning öfwer bristande tillgångar stulle erfordras, hwilken da den blefwe godkänd, i samma stund medgafwo afwikande fran Principen och min, stade den äsyftade Controllens werkan, sa antager Utstottet denna allmänna anmärkning och förestår att pä samma sätt, som förut warit manligt, Skrifter - Den 2 Augusti. -zoz ter och Handlingar i enskifte mål mage strifwas pä Stämpladt Papper eller dermed beläggas da de a wederbörlige EmbeEällen företes, och warder i 24 §. widare tillagdt hwad i sammanhang härmed för Controllen erfordras, för alt förekomma försnillningar.
Wetenskaps-Akademiens anslag „ 241. Veterinär-Inrättningen i Skara „ 69—71. i Stockholm »69. AVexiö Stifts Konsistorii räkenskaper „ 262—264. Wisby Stifts Dito dito „ 262. 264.—265. Vitterhets-, Historieoch Antiqvitets-Akademien „ 242—244. Volontär-vakansmedlen „ 137. Vägoch Vattenbyggnader, Allmänna „ 176—180. Ystads Stalloch Magasinsbyggnader . ... v 109—110. Öfver-Intendents-Embetets räkenskaper „ 74—76. Ofver-Kommendants-Expeditionens dito „ 155. Ofverskotter, Stats-Verkets Bil. Litt. B och C, vid „ 16. Anordningar derå „ 40—41. —• Liqvid derom „ 20—21. Öfver-Styrelsens för Stuterierna räkenskaper . „ 208—209. Otver-Ståthållare-Embetets Kanslis Depositionsräk ningar „ 222—223. Räkning för Kronans hus i Stockholm „ 221—222. I följd af 7 § uti den för Rikets Ständers Revisorer, den 17 April 1841, utfärdade Instruktion, fä undertecknade) lill Stats-, Bankooch RiksgäldsYerkens öfverseende i behörig ordning valde Revisorer, härmed till Rikets Högloll. Ständer afgifva Berättelse om den granskning af Stats-Verkets tillstånd, styrelse och förvaltning för åren 1844 och 1845, hvilken, jemlikt 68 § i Riksdags-Ordningen, sednast församlade Revisorers beslut samt Kongl. Maj.ts nådiga Kungörelse den 25 nästlidne Juni, bordt innevarande år verkställas. Under denna förrättning hafva Revisorerne, genom Kongl. Maj:ts Finans-Departement, fått emottaga Berättelser af nedannämnde
Län serskilda Motioner likaledes gjorda, att till ofvanberörde VeterinärInrättnings fullbordan och underhåll, R. St:r måtte, jemte oafkortadt fortfarande af redan gifna medel, bevilja ett lämpligt penninge-anslag, hvars belopp, jemte vilkoren för dess användande, borde efter officiella handlingar bestämmas; Grundande sig samma Motioner äfven på de tillfredsställande verkningar företaget af nämnde Inrättnings anläggning för hela landet medfört samt på behofvet af större utrymme till Boningsrum åt Lärare och Elever samt tjenlige nu aldeles saknade rum till de öfrige härofvan uppräknade ändamål. Till följd af härå erhållne remisser får Utskottet anföra: Vid den år 1823 skedde reglering af Aflöningsoch UnderhållsStaten för härvarande Veterinärinrättning beviljade R. St:r, till underhåll för 16 Elever, hvilka, efter fulländad Cours kommo att anställas i serskildta Orter, der DjurLäkare kunde erfordras, ef - Betan kanden, N:o i3o. i5t ter 10 R:dr i månaden för hvardera, ett årligt anslag af 1920 R:dr, med förordnande tillika, att detta anslag lomme för 8 Elever, eller till hälften, att endast till nästa Riksdag utgå med R:dr 960. till hyra för en hage, som skall användas dels till bete för sjuka hästar och dels till plantering af åtskilliga Medicinal-växter „ i5o. till Extra Utgifter, såsom Böckers och Instrumenters inköp, underhållande af Inventarier, vagnar, selar, tömmar m. m., upphandling af ved, ljus, skrifmaterialier, hästar, medicamenter, foder, bestridande af de Inrättningen årligen åliggande Onera m. m. i ett för allt årligen „ iooo. hvilka 2Cne sistnämnde summor äfvenledes blott till nästa Riksdag beviljades, i den förmodan, att, när Inrättningen vunnit stadga, inkomsterne dervid skulle blifva tillräckliga till bestridande af dylika utgifter.
Tåg vill icke att taxeringsmännen skola vara bundna af något annat än deras löfte och pligt att verkställa en rättvis taxering, men jag skulle önska att BevillmsUtsk: ville lägga dem på hjertat, att till ledning för sitt omdöme taga hypotheksvärderingen, i de orter der en sådan upskattning har skett, men annars köpeskillingen, och om de gå under dessa, så bör det till prot:t antecknas, hvarföre de så göra, men de böra naturligtvis äga fullkomlig rättighet att göra de modifikationer, som kunna synas lämpliga, för sådana fall, som det Gr. Björnstjerna framställt, och många andra, som man kan imaginera sig. Man kan naturligtvis icke erhålla något fullkomligt riktigt, men det är en skyldighet att söka nalkas det rätta så nära som möjligt, Och att icke bibehålla grunder, som snart sagdt alla erkänna vara orättvisa; ty det finnes ingen mer än Gr. Björnstjerna som vågat påstå att de hvila på någon rättvisa. Jag anhåller om återremiss. Hr Flach, Joli. Fredr. Philip: I afseende på sådana satser som, »ingen beskattning på fastighet», »ingen beskattning på näringsidkare», »inga minimi-tariffer», »inga minimi-tabeller», anser jag att ingenting nu behöfver ordas. Jag skall derföre be att få öfvergå till den punkt, som är föremål för öfverläggning, nemi. ang:de nedsättning i bevillningen, och enkannerligen ang: de nedsättning i bevillningen för rörelse och näring. Man har klandrat Utsk. derföre att det icke föreslagit en lika bevillnings-proc. för näringsidkare och för tjenstemän, och man har sagt att Utsk. gjort detta till följd af den förödmjukande orsak, att Utsk. förutsatt oredlighet hos näringsidkare.
Hästen torde icke heller ha haft något emot det improviserade dröjsmålet. Besynnerligt nog tänkte säkerligen ingen af de två på fröken Lydia och hennes önskningar, hvilka dock bordt vara det "bestämmande momentet". Då våra resande midt igenom hopen af stojande och redan på morgonen halfrusiga bönder anlände till gästgifvargården, var den hemlighetsfulla täckslädan redo till affärd. Hästarne drogo till, och i en sky af uppsparkad snö försvann fyrspannet och de åtta kosackerna. Johans mer än förvånade blick följde de bortilande och tant Agneta försökte att tala, men lyckades icke, af idel "forbauselse". Hvad som vållade denna till högsta potens uppdrifna förvåning, få vi se af följande samtal, som, sedan det begärda théet serverats i gästrummet, egde rum emellan tant Agneta och den på "en kopp" inbjudna gästgifvarmor. Fröken Lydia blir för ett ögonblick en biperson i vår berättelse. I Ryssland drickes thé alltid på bit af menige man. Den ryska gästgifverskan tog derföre en sockerbit emellan sina fingrar, bet af ett litet stycke deraf och kastade sedan med en till vana blifven färdighet det återstående stycket tillbaka i sockerdosan, som var ganska väl fylld med dylika förut proberade bitar. Tant Agneta, med sina finska fördomar, valde länge innan hon lyckades bemäktiga sig en originalsockerbit. Nu smuttades på théet. "Kände ni de resande, hvilka som bäst begåfvo sig af; de måtte ha varit förnämt folk?" började gästgifverskan. "Ack, herre Gnd, ja; och vet ni då icke hvem det var?" blef det ängsligt andäktiga svaret. "En stor herre?" spordes nyfiket. Tant Agnetas förvåning hade stigit, om detta varit möjligt, ännu högre, och hon framhviskade endast orden: "Gud välsigne mig... den gamle kejsaren..." Ryssinnan korsade sig och såg jemväl förvånad ut, men tillade efter en stund med ett hälft tviflande, men i alla fall vördnadsfullt uttryck i sitt ansigte: "Och blott åtta kosacker?"
Slutligen, när han tröttnat, gick han in i ett sidorum. Kort derefter blef balen, som mer och mer lifvade sig, plötsligt afbruten af ett oväsende utanföre, som öfverljudade sjelfva den högskallande orchestern. Man förnam en mängd bloss, hörde hästars gnäggande, hundars skällande, högljudda menniskoröster blandade med vilda skratt. Jesus Maria! Vi blifva öfverfallne! – Det är ett röfvarband! – Man vill mörda oss! – Nej, det är Indianer! – ropades från alla sidor. – Omöjligt, omöjligt, inföll Dom Ignazio; det är någon oreda, kanske något slagsmål, som utbrustit bland betjeningen, hvilken måhända plägat sig för mycket. Jag vill gå, och ställa detta oväsende till rätta. Men knapt hade han, följd af någre andre med blottade värjor, gått ut, förrän i samma ögonblick hufvudingången fylldes af en flock män, alla beväpnade med bössor, svärd, spjut och knifvar. En af dem var insvept i en stor kappa, någre halfnakne, andre klädde i indiansk drägt och rysligt tätuerade. I samma ögonblick framrusade, midt i salen, framskuffadt af mannen i kappan, som syntes vara troppens anförare, ett stort, spräckligt villdjur. Gud och alla helgon, en tiger! en tiger! ropade hundrade qvinliga och manliga röster, och alla störtade ut genom rummets sidodörrar. Det var en trängsel, en oreda, en förskräckelse, som icke låter sig beskrifva. Vid detta uppträde upphof anföraren ett så häftigt skratt, att kappan öppnade sig och den djupt nedtryckta hatten föll i golfvet. Några, som icke hunnit utkomma, och som ägde nog mod att se sig om, ropade: det är Infanten! det är Dom Miguel. Det var blott en, i hela detta sällskap, som icke flytt, och detta var den unge Villaflor. Han hade dragit sin lilla värja, och nalkades långsamt villdjuret, som dock just icke syntes begärligt till strid, utan stod stilla och såg sig med lågande ögon rundt omkring, liksom det väntade ett anfall.
''Hvad bör iakttagas i afseende pä brännvins-redskapens mätning, stamp • ling och försegling?” Vid Utskottens utredning af detta ämne finnes anmärkningsvis yrkadt och föreslaget, dels att det gamla mätningssättet mätte bibehållas* dels att hattar med luckor ej må på annat vilkor få begagnas, än att både hatt Och panna skola mätas tillsammans, dels att, med uteslutande af den af Utskotten i i:sta §. 4 Art. föreslagna straffbestämmelse för den, sorn , genom lucka eller rör i hatten, påfyller mera mask* ningsmassa, än det kannetai, hvartill pannan är stämplad, i stället måtte stadgas, att hvad hät. ten öfverstiger ^tdel af pannans rymd, lägges till pannerymden och beskattas, samt slutligen, att all försegling af brännvinsredskäp borde, utom vid brännvinsbrännings förbud, såsom öfverflödig, afskaffas. Utskotten tro sig, i afseende på brännvinsredskapens försegling, hafva i förra utlåtandet föreslagit, att den inskränkning,' som med behörig controll står att förena, samt vidhålla jemväl i öfrigt sitt förslag, rörande brännvinsredskapens uppmätning, så vidt nemth; B*villn.',Lag.g>Jlhn.Fesvto.Oee,-Utsk.Bet,N:oIG, ij gen Utskottens nu gjorda hemställan, att kanner rymden af de ?:ne eller flere pannor, 6omfi pistoriska eller sammansatta verk nyttjas, bör sammanslås, icke föranledt till redan föreslagen ändring; meri Utskotten anse sig deremot, till undanrudjande af anledningar (ill rättegångar Samt tili beredande af säkrare controll å pannerymden, böra understödja den gjorda framställningen om med lucka eller rör försedde hattars uppmätning tillsammans med pannorna, t så måtto, att Utskotten nu tillstyrka: att, med Uteslutande af det uti i §.