Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hwad ara för wara söner, art under denne store mannens fanor fä uosylla det wiatiqa och heliga kaller, atk försw ra fäderneslandets sjelfständighet och ära och anhöriges och medborgares wälfard och lugn' känstan as en sadan asundswärd ära, en sä hög bestämmelse skall sannolikt fä intaga, sä elda hwarje rättskaffens Swensk ynglMgS bröst, akt legningsfrihcten ehuru den bewiljas, af ganska fä begagnas. Och de af fwerigeS ädle förswarare, hwilkas blod i striden kan komma att rinna lära wisterligen i alla sall betänka och ärkanna att de ej gjorr mer än blott betalt fosterjorden en skyldig gärd. Zerr Llomstestt, Ikans, upläste ett sa lydande Dcramen: Da tid efter annan, nplysta ledamöter af detta ständ, sä kraftfullt, sä öswertygande ordat om nyttan och nödwändighcken af en allmän narionalbewaring. i lika fördeld lika skyldigheter åläggande, och Vestas npfyllande derigenom lika smickrande för hwarje medborgare bland ett folk, enligt häfderne stampladi, af sä sann ursprungcliq fosterlands tänsta, som det Swenska, wore ytterligare tillägg i denna del, djerft och öfwerflödigt. Riv» Derr iz Najr» 175 Riddersssapet och Ad-lns owilkorliga pligt i grund of dest nprinnelse och fortsatta tillwarclse är: att i farans stund främst af alla gä i wapen för fosterjordens sörswar. Denna sanning, högndeligt och unanimt erkänd enligt 1809 och agio ärs Riksdags vrorocoll wore det ett sjctfqifwlt dementi, vin Ridderfkapet och Adeln nn afwagtade de öfrige Srandens beflui för akr prononcera sitt. Riksens
Att der en General förer högsta befälet är helt naturligt; han är der i tiillålie till direct beröring med sina underhafvande. Här är förhållandet annorlunda. RegementsChefens befattning är att vaka öfver de oeconomiska detaillerne pä en vidsträckt rymd. Han är ofta dea ensam synligt influerande militaire-personen inom Pr o - vinccn. Hans representation är kostsam, och måste vara det, då han bör kunna taga emot dem af befälet som behöfva besöka honom uti ofta inträffande tjensteaflairer. Han måste således hålla hus, för att kunna sammanhålla och till en god esprit föra unga personer inom sin corps, som ofta eljest skulle sakna ali ledning för sällskapsumgäuget. Genom cjeu nya organisationen synes mig ändamålet vara förfela dt. RegenientsChefen har nu förlorat den influence, han borde äga; han kan ej nu verka sorn förr på befordringar. Andra personer skola nu framställa de sökandes föttjensier, utan att directe känna elern, Jag tror att i dessa delar ingen ting år vunnit genom den nya organisationen; men att kostnaderna blifvit öfverflödigt ökade. Hvad angår, att tvenne ledamöter, sorn Friherre Björnstjerna säger, stannat i olika tankar, emot hvarandra i afseende på meningarne af den gamla eller nya ordningens förmonljgarp verkan på göromålens gårig, så får jag rangera ir.ig på den ena sidan för att formera en pluralitet, nemligen på den, som anser göromålen genom förändringen hafva fått en omväg, sorn (55a Den 2 4 Februarii, ej år nödig, utan tvärtom menlig; då correspondancen nu måste ske genom Brigad-Generalen, i stället att allt förr expedierades directe genom RegementsCbefen. Hvad den militaira förmon deraf angår, så år jag öfvertygad att ingen enda af nuvarande Divisionseller BrigadGeneraler lärer finnas, sorn år så obillig, att han påstår Svenska Arméens nuvarande tenue och skick vara en följd af dess organisation på Brigader och Inspectioner.
St:r skulle bevilja ett lån af 600,000 rdr på billiga vilkor åt den eller dem, som kunde bevisa sig vilja och förmå tillverka materielen här i landet, men denna proposition förkastades af StatsUtskit. Jag ber emedlertid att härvid få fästa R. o. Aids uppmärksamhet derpå, att jag ingalunda, genom hvad jag sagt, velat klandra den materiel vi fått på Statens jernvägar, tvertom, jag förklarar att den är god, mycket god per se och gör den mycket skickliga Svenske ingeniör, som ritat och upgjort densamma, Hr Theoder Stieler, all möjlig heder, men jag tror, det oaktadt, att om man närmare begrundat saken, hade vi icke allenast fått en helt annan materiel, utan äfven andra dimensioner samt många andra förändringar å Statens jernbanor, hvilket åter skulle hafva medfört helt I)t>n 15 Februari e. in. 515 amira resultater. Hr Stieler har utmärkt väl utfört det updrag, han haft, nemi. att producera en materiel, liknande den bästa Engelska, och jag beklagar, att denna materiel icke blifvit bättre vårdad enligt de af Hr Stieler gillia instruktioner, äfvensom att i allmänhet man lemnat så litet inflytande åt honom vid jernvägarnes byggande och icke ens ännu gifvit honom anställning på stat vid dem. Jag yttrade, att vi måhända fått helt andra dimensioner å våra statsba lior, om man gifvit sig tid att närmare studera alla förhållanden såväl i hemmet som utlandet; jag styrkes äfven i denna åsigt genom upgifter i en bok, beskrifvande de Tyska jernvägarne, hvilken i dag kommit mig tillhanda. Deri heskrifves nemi. en bana sträckande sig från Budweis till Gmunden och vidare i längd af 25 Tyska mil. igenom en mycket svår och kouperad ferain, med skarpa krökningar oell starka stigningar. Spårvidden å denna bana är endast 3 fot 6 tum och med skenor af endast 12 skålpunds vigt pr fot.
H4 Den 2 filin c, ml December iSi5 i hvad denne sednare angår laga Domstol för åtal mot oloflig brännvins-försåljring; blef samma Betänkande, i anledning af åtskillige Ledamöters dervid gjorde anmärkningar) till Lagutskottet återremitteradt. Ut supra. S. D. Vid förnyad föredragning af LagUtskot3 tets den 4 och 16 sisth Junii under N:is g7 och 10 f afgifne, samt den 25 i samma månad eftermiddagen på bordet lagde utlåtanden, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets under N;ris 8 och 47 förut meddeldfe Betänkandem 1:0 I fråga om upphäfvande af Öfre och Nedre BorgRätterne, samt RiksMarskalksEmbetets befattning med skuld-fordrings-mål. 2:0 Angående yrkad skyldighet för Häradshöfdingarne, att vid hvarje Tings slut meddela Presterskapet HäradsRättens Beslut, angående dem, som för begångne förbrytelser blifvit tilltalade och sakfällde, eller under framtiden ställde, jemte Saköres-längds extracter öfver de Kyrkan och de Fattige tilldömde böter; Fann Ridderskapet och Adeln, att, enär sistnämnde Betänkanden redan blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallne , Utskottets ifrågavarande utlåtanden borde läggas till handlingarne. Ut supra. S. D. Då nu å nyo föredrogs LagUtskottets den 4 sistl. Junii under N:o 98 afgifne, samt den s5 i samma månad eftermiddagen på bordet lagde utlåtande, i anledning af gjorde anmärk - JMn 2 Julli c, mi 115 Vnrigar vid Utskottets den i5 sistledne Febriiarii under N;ö 2 meddeldte Betänkande, om tiden) in ont li vilken hinder för lysning till äktenskap höra anmälas och styrkas ; blef samma Utlåtande af Ridderskapet och Adeln afslaget. Ut "supra, S. D.
— Det gifves en § i vår giundlag, som försäkrar hvarje Stånd, att dess privilegier, förmåner och rättigheter icke utan dess samtycke kunna npphäfvas; det gifves en särskild arfslag för Adeln, hvilken lag, såsom bidragande till att bibehålla detta Ständ i besittningen af dess egendom, utgör ett villkor för dess bestånd och dess politiska betydelse; — och likväl bestrider man, att denna lag är en af de Ståndets förmåner och rättigheter, som skyddas af ofvanberörde grundlagsstadgande. Om en sådan rätt icke innefattas under denna §, så vet jag sannerligen icke, hvartill det genom densamma åsyftade skydd för öfriga rättigheter skulle tjena. Om Adeln, såsom Ständ, komme att upphöra, genom antagande af detta ”frö lill dess upplösning”, så skulle alla dess rättigheter upphöra. Den ofvannämnde lärde yttrade också: ”Jag hade hellre sett ett öppet anfall på Adelskapet, än ett så försåtligt”. Ar Oell S Februari f. m. 1'J5 della ändamålet? fordrar fäderneslandets väl denna uppoffring? Välan, liitom oss då genast göra den ; intet ögonblicks tvekan må derom uppstå; — men gifvom likväl saken sitt rätta namn. Hvilka äro då de skäl, pä grund hvaraf man bestridt, att Adelns arfsock giflorältslag skulle vara en Ståndets sak, hvilken innefattas under 114 § Reg.F. ? — Först att den ej omtalas i adeliga privilegierna, och inga andra förmåner eller rättigheter, än de, som deruti omtalas, skulle, säger man, afsés i berörde lagrum. Dervid måste likväl ihägkommas, dels att lista punkten af adeliga privilegierna, med hvilken 114 § Reg.F. öfverensstämmer, innehåller stadfästelse på Adelns ”friheter, privilegier, förmåner och rättigheter, af hvad namn de vara må”, och utan inskränkning till de i följande punkter uppräknade, dels att i denna handling icke behöfde eller borde inlagas sådane pä häfd eller redan gällande lag grundade rättigheter, som icke tarfvade vidare bekräftelse.
De, som sålunda inropadebränneri-rättigheterna, komme i ett obehagligt förhållande till statsverket och folket, ja äfven till hvarandra. Monopolet är icke mindre monopol för det, att det är köpt för lågt pris, än om det blifvit högt betalt; och att det blefve mindre dyrt betalt i ena orten än i den andra, är mycket troligt. Skulle då bränvins-handel från t. ex. det ena länet till det andra blifva förbuden? Skulle det t. ex. förbjudas norrländingen att förtära skånskt bränvin eller tvärtom? Kan man icke nöjaktigt besvara dessa frågor, så torde man nöd - Särskilda Utskottets Betänkande N,o 8. 44 gas slutligen taga sin tillflykt till en allmän auktion för hela riket 5 och då hade man åter ett slags bränvins-regale, nära jemnförligt med det, som här i Sverige I>å 1780-talet var så fördärlligt och med så stort skäl förhatligt. Inträffade, under ett sådant förhållande, det ifrågavarande alternativet, att den inropade och oktrojerade tillverkningen blefve för stor och icke kunde afsättas, då skulle man kunna få se, icke blott den nämnde regale periodens bemödanden att uppmuntra förtäringen, utan kanske till och med anspråk af entreprenörerna på eftergifter, till ersättning för sin missräkning. Endast under näringens frihet är samhället fullkomligen fredadt för förebråelser från idkarens sida; det har icke inledt honom i företag. ' Huru man än ser detta förslag, företer det således oöfvervinneiiga svårigheter, likasom icke obetydliga anledningar till den farhåga, att det just skulle kunna motarbeta sitt ändamål, bränvins-förtäringens minskning, och framför allt en jemn och, så vidt möjligt är, oskadlig bränvins-handel. Dessutom uppstår vid verkställigheten en fråga, som icke kunde lösas: huru borde det bestämda antalet brännerier fördelas inom riket? Icke kunde man öfverlemna åt sakerna att utveckla sig sjelfva, utan måste, såsom ock de fleste förslagen antyda, bestämma viss tillverkning för hvarje ort, t. ex. hvarje län, emedan fabrikernas antal skulle vara bestämdt och icke annat kunde vara.
Yore en sådan tillåtelse honom icke medgihen, skulle han aldrig våga inlåta sig med den han ser förfoga öfver ett fartyg, utan att förut hafva företagit en undersökning om sin kontrahents rätt till det föremål, hvilket han påräknat så som underpant för sin fordran. Man har derföre ej tvekat att, i likhet med tyska lagen (art. 477), föreskrifva att den, som förlögar öfver ett fartyg, skall anses såsom dess redare och att fartyget följaktligen häftar för de förbindelser han i sådan egen skap ingår (<§ 1 17), dervid alltid underförstådt att den, med hvilken han aftalat, varit i god tro att den, som förfogar öfver fartyget, tillika är dess redare. Emot detta stadgande kan visserligen anmärkas att egaren till fartyget sålunda plötsligen kan finna sig afhänd sin egendom; men de utvägar, som stå honom till buds att tillgodose sin säkerhet i detta läll, genom borgen eller annorledes, äro lättare att begagna än de, som erbjudas honom, hvilken i god tro ingått aftal med fartygets hyresman. De fall, i hvilka det blifvit hvardera kontrahenterna medgifvet att bryta aftalet (§§ 118, 119 och 120) äro hufvudsakligen desamma, som förekomma i nu gällande lagstiftning och torde derföre ej behöfva någon närmare redovisning. Deremot torde skälen böra nngifvas, hvarföre man icke upptagit godsets och fartygets undergång såsom grund för fraklaftalcts brytande. Den allmänna rättsregel, som i sådan händelse skulle upptagits, är den, att när ett aftal rörer ett bestämdt före mål och detta, utan kontrahentens förvållande, går lörloiadt, hans skyldighet att fullgöra aftalet förfallit (Debitor speciei liberatur casuali iuteritu rei). 1 sin tillämpning på här ifrågavarande fall, skulle denna regel leda derhän, att om fraktaftalet angick något specifikt bestämdt gods, och delta utan befraktarens förvållande ginge under, skulle hefraktaren vara från sin förbindelse fri, då han deremot fortfarande vore förpligtad att fullgöra den, om aftalet rörde endast gods i allmänhet.
Dessa förhållanden ådagalade ytterligare, efter Direktionens öfvertygelse, svårigheten att pä förhand bestämma det för ett eller flera kommande år blifvande årliga behofvet, då fråga är om en utgift, sådan som denna, beroende af så mångå oberäkneliga tillfälligheter; och ehuruväl det för Statsverket, likasom för Pensionsinrättningen vore likgiltigt i hvilken förm och till hvilket belopp anslaget bestämmes, då utgifts-beloppet, som mäste fyllas, i alla händelser blir lika stort, oberoende af alla på förhand gjorda beräkningar och bestämmelser, så vunnes likväl obestridligen, genom anslagets bestämmande i form af förslags-anslag, den fördel, att de vid hvarje Riksdag återkommande ändamålslösa försöken, att pä förhand bestämma en viss summa för betäckande af en så obestämd utgift derigenom undvikas, utan något äfventyr för Statsverket, enär utgiftsbeloppet begränsades af den under året inträffade tillkomst och afgång bland pensionärerne i enlighet med fastställda pensions-stater och afslutade räkenskaper, hvilka likasom förvaltningen voro underkastade så väl Rikets Ständers och Krigsbefälets, som deras Revisorers granskning. I afseende å den af Rikets Ständer ifrågasatta förenkling af förvaltningen, har Direktionen i underdånighet upplyst, att Arméens Fullmäktige vid deras sednaste sammanträde är 1857 vidtagit alla de förändringar, hvilka, med bibehållande af nödiga kontroller, ansetts kunna leda till en sådan förenkling samt, genom indragningar och förändrad fördelning af göromålen tjenstemännen emellan, så ordnat aflönings-staten, att ett billigt afseende kunnat fästas ä behofvet af förbättrade löner för några af tjenstemännen, utan att derigenom förvaltningskostnaderna på det hela i någon väsendtlig män ökats: utgörande den nya aflöningen för Pensionskassans tjenstemän och betjente ett sammanräknadt ärligt belopp af 12,650 R:dr Riksmynt. Direktionen har derjemte erinrat, att. utom Arméens Pensions-kassa äro under
JV.-o Sy. capital eller fordringar, som tilldelas pital eller fordringar, skall, då det andre än 1:0 Maka eller Skylde-män gifna uppgår i värde Lill Ett hundra* i rätt uppoch nedstigande led; 2:0 de Riksdaler och deröfver, bevillning Allmänna Undervisningsoch Scholaeerläggas med Sex för Hundradet; från Inrättningar, Stipendier, Arbetshus, hvilken afgift likväl befrias Maka elHospital och Fattig-försörjnings-anler Skyldeman i rätt uppoch nedstalter och i allmänhet fromma Stifstigande led samt Allmänna Undertelser, skall, då det gifna uppgår i visningsoch Scholae-Inrättningar, Stivärde till Trehundrade Riksdaler och pendii-Fonder, Arbetshus, Hospital deröfver, bevillning erläggas med Sex och Fattig-försörjnings-anstalter och i för Hundradet. allmänhet Fromma Stiftelser. Sedan Utskottet nu framlagt dess förslag till förändringar i de bestämmelser, som irsta och nrdra Artiklarne af 1111 gällande Bevillnings-Förordning innehålla, får Utskolt.et vördsamt tillstyrka, att i öfrigt de stadganden, som förenämnde Artiklar i BevillningsFörordningen af ur i83o innehålla, af Rikets Högloft. Ständer må blifva såsom gällande antagne. Till bedömande, huruvida, genom Utskottets bär afgifna förslag, den af UtskoLtet i dess Betänkande N:o 56 uptagne Summan af 2,301,690 Riksdaler, hvilken lill Statsoch Riksgälds-Verkens behofs fyllande årligen af allmän bevillning erfordras, må kunna påräknas inflyta, hafva här vidfogade Tabeller Litt. Å och B af Utskottet blifvit uppgjorde, utvisande den förra af nämnde Tabeller, hvad Bevillnings-inkomsterne åren 1831, i832 och 1833 verkligen utgjort, och den senare det belopp, hvartill, oberoende af afkorlningar, medium af den, nämnde år, debiterade bevillnings-afgiflen uppgått.
(Iia^s Redskapens rymd är stämplad a pannans j öfversta del 1 —^ På Panna, Hatt, Mäskvärmare och Rektiiikations-apparat åsatt min namnstämpel, årtal och ordningsnummer. S. S. 185— N. N. den 185 (Justerarens namn.) Hur till Bevil/n.-, Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, 1850 & 1851 N:o 1. STOCKHOLM, tryckt hos isaac marcus, 1851. \ Bevillningsoch Ekon.-Utsk. Alik. till Exp.-Utsk. d. 25 Mars. 1851 kl. 7 e. m. Betänkande, i anledning af väckte motioner om bestämmande af medelporto samt införande, i sammanhang dermed, af åtskillige andra förändringar i afseende å inrikes brefvexlingen.
Bifölls, Hans Excellence Herr Grefve De la Gardie, Jacob: Då man genom föregående Motion sökt bereda en inkomst för RiddarliusCassan, vågar jag hoppas Ridderskapet Den 3o December e. m. 385 och Adelö ursägtar, det jag föreslår en utgift af samma Gassa. Jag har med ledsnad sett, att den utanföre vår Sal stående Hedersvakt sliter mycket ond t under våra långvariga Plena. Den medför en ökad tjenstgöring för Garnizonen och en ökad kostnad för CompagnieCheferne. Jag föreslår derföre, att för hvarje Plenum må erläggas en gratification af 3a sk. till UnderOfficeraren och 8 sk. allt Banco, till hvarje af Manskapet. Jag finner så mycket mera skäl härtill, sorn den så kallade Operavakten alltid har serskilt betalning af Kgl. Majit för vaktgörning vid Operahuset, då likvisst den med mera skäl kunde fordras utan serskild ersättning. Grefve Horn _, Claes Fredrik: Jag instämmer fullkomligt med Hans Excellence Herr Grefve De la Gardie, att den utanföre RiddarhusSalen under Plena posterade Yakt sliter mycket ondt; men till detta ondas afhjelpande anser jag vida tjenligare, än någon betalning, alt Vakten belt och hållet afskaffas; ty hvarken såsom Hedersvakt, och ännu mindre såsom Ordningsvakt, måtte den vara för oss behöflig; hälst jag alltid ansett det opassande, alt Ridderskapet och Adeln behöfde legitimera sig för en Underofficerare. Det är för att fästa RiddarhusUtskottets uppmärksamhet på hvad jag nu anfört, som detta mitt yttrande torde få åtfölja Hans Excellence Herr Grefve De la Gardies Motion. 386 Den 3o December e. ro. Herr Tham, Wollrath: Huruvida Heders-eller Ordningsvakt behöfves vid Ridderskapets och Adelns sammankomster, derom vill jag ej nu yttra mig; men under förutsättande, att den bibehålies, tillstyrker jag bifall å motionen. Friherre Klingspor s Fredrik Philipi Den utanför KiddarhusSalen befintlige
F ö r öfrigt kan man j u icke bestrida, att en kvinna naturligtvis, teoretiskt taget, har lika stor — eller liten — rätt att anlägga fula vanor som en man. Jag vill tydligtvis ej förneka, att det gifves motståndare till kvinnoemancipationen, hvilka ha full insikt om deras skäl, som ifra för densamma. Andamålet med ofvanstående har ej heller varit så mycket att försvara dem som att protestera mot den lättvindighet, hvarmed talet därom allt för ofta affardas. Kvinnofrågan har verkligen blifvit af sådan betydelse, att den kräfver allvarlig diskussion mellan alla, som i nå- gon män intressera sig för människosläktets framåtskridande. Åtminstone böra allra minst de, som ej ha en aning om, hvad denna fråga innebär, med tillbakavisande hån och sofismer bemöta dem, som kämpa för densamma » lösning. Julius IDUN 1893 Ännu en interiör från Mars. !Kå denna planet ha kvinnorna i långliga tider. varit klädda på ett i deras tycke förståndigt och praktiskt sätt. Under de senare åren ha emellertid starka strömningar gjort sig gällande för att åstadkomma genomgripande förändringar i de där slädes befintliga damernas klädedräkt. På den af » Fru Snorre » föreslagna vägen, d. v. s. per telefon, har det lyckats mig att af en bland samhällets i stöttepinder » på denna lycksalighetens planet få beskrifning, dels på några af de klädesplagg, som ännu alltjämt bäras af flertalet af den i alla hänseenden bältre hälften af Mars ' befolkning, dels på » de vidunderliga tillställningar », som där börjat införas af några » mer eller mindre abnorma nyhetsmakare ». I synnerhet två plagg af den senare sorten hade väckt min sageskvinnas undran och — löje. » Det ena, » sade hon, » är ett slags lifstycke, som kallas korsett, tror jag. Hufvudändamålet med detta tyckes vara, att det om midjan skall ha en omkrets t minst 20 centimeter mindre än den kropp, på hvilken det skall sitta. Det är försedt med en mycket praktisk snörinrätlning, praktisk så till vida, att man annars inte skulle få igen lifvet om sig.
Man försvinner, då man af g §:s slut finner , att den förordnacle icke är ensam, utan skall i förvaltningen deltaga med närvarande Borgenärer eller de af dem valde Gode Mänt Dessutom är det klart, att, om alla Borgenärerna förena sig att välja blott en god Man, dessa ega en sådan rättighet, enär förord bryter Lag. Men om deremot icke ailä Borgenä* LagUtskotets Bet'änkand<H. 945 yerne äro tillstädes och i tillfälle att korn-» ma öfverens, så tror jag, att en tillbörlig omsorg för de frånvarandes rätt kräfver de Lagstadgande, sorn hindra Boets förvalt-, ning af en enda person. På grund af de skäl jag nu anfört af-, styrker jag antagande af Utskottets Betänbande i här omförmälde omständigheter; då ej eller någon förändring i den så ny-, ligen omarbetade och utgifne ConcoursLagen k ömme att ega rum; men hvad deremot det särskildt tryckta edsformulairet engar får jag anföra: Det ligger i sakeus natur, att en, för alla möjliga händelser, bestämd Concours-, Ed måste vara olämplig, emedan alla fö* refallande omständigheter icke gerna kun-», na förutses, och emedan de ofta äro olika för hvarje särskild Borgenär, Antingen kommer hail således, efter det en gång för alla uppgifna formulairet, att hvarje på mer än till hans sak hörer, hvilket är ett missbruk af eder, och mäste förringa dess anseende, eller undgår han. de förbindel-» sers afgifvande, sorn med eden åsyftas. Genom bemödandet att göra edsformulär, ret tillräckligt svarande mot alla de vigtigasfe och mest inträffande händelser, har man nödgas dertill använda långa sammansätta och hopstaplade meningar, bemängde med fremmande talesätt. Eden har dymedelst förlorat sine första egenskaper, att vara enkel, begriplig och tillfredsställande.
F. öfvervara, anfört, att, äfven om icke, såsom Herr Justitieombudsmannen anmärkt, Herr Presidenten eller nya Trollhätte Kanalbolag, i hvars Direktion Herr Presidenten vore Ordförande, kunde anses hafva nytta eller skada af sakens utgång att vänta, Herr Presidenten, som i nyssnämnde egenskap deltagit uti och ingifvit serskilda af Direktionen hos Kongl. Maj:t i underdånighet gjorda ansökningar i afseende å tillstånd för KonvoyKomissariatet att meddela accepter å Direktionens anvisningar på Handelsoch Sjöfartsfonden, i allt fall vore att betrakta såsom bolagets fullmäktig i berörde mål, der de rådgifvande åtgärder blifvit vidtagne, hvilka utgjorde föremål för åtalet i första punkten af ansökningen Lit. F., och att i anledning af denna omständighet, den Herr Presidenten förklarat utgöra jät för sig alt i nämnde punkt döma, RiksRättens öfrige Ledamöter uppskjutit deras utlåtande, — dels åberopade hvad Herr Presidenten nämnde rältegångstillfälle yttrat, med den nu tillagda upplysning, att Herr Presidenten sjelf vore Aktieegare i Kanalbolaget, — dels ock anmälde, att Herr Presidenten, som i egenskap af President i Kongl. StatsKontoret handlagt flere bland de mål, der åtalade beslut blifvit tagne, ansåg sine åtgärder i två af desse mål, nemligen de, som föranledt anmärkningarne i ansökningen Lit. E. andra punkten angående såkallad lönfyllnadsförmån för en i Kongl. StatsKontoret förordnad Ledamot och i tredje punkten angående dels Sekt elerarelönens i Kongl. StatsKontoret anvisande till en StatsKommissaries aflöning och dels anslag af arfvode åt en tillförordnad Sekreterare derstädes, vara af olika beskaffenhet med dem, hvilka Herr Presidenten Friherre Cederström i ofvanuppgifna mål vidtagit, och hvilka Herr Presidenten Westerstrand ansett icke innefatta laga jäf för Herr Friherren.