Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Revisorerne tillhandahållne samt ej eller till granskning i Kongl. Kammar-rätten ingifne, och instämde, på grund af hvad sålunda blifvit anmärkt, Revisorerne uti de af Kongl. Ståts-kontoret och Kammar-rätten , i afgigne underdåniga yttrande framställde åsigter, att de inom linien upptagne balanser borde uti kolumn-bok föras samt specifik kassaräkning i hufvudboken inrymmas, hvarjemte Revisorerne dels med afseende derå alt formuläret varit å två års hufvudböeker tillämpadt samt dess möjliga förtjenster eller brister således, efter det alt Stats-kontorels omförmälda und. utlåtande afgafs, torde hafva' vid riks-hufvudbökens afslutande blifvit tydligare å dag-a lagd t, ansett önsklrgt, att innan frågan om formulärets antaglighet blefve i Nåder pröfvadt, vederbörande embets-verk lemnades tillfälle att ytterligare utlåtande i ämnet afgifva, dels ock anmärkt, att bland de i Krigs-kollegii hufvudböcker begagnade bokförings-systerner förekomma åtskilliga, hvilka betecknade både inkomster och utgifter, såsom t. exempel; hufvudoch reserv-för råd, artilleri-regementena, kavallerioch infanteri-regementena, krut-tillverkningen, försäljnings-medel, arrende, jordskjldsoch tomtöre-mcdel, men att vid bokföring af inkomster dylika rubriker syntes mindre lämpliga, enär sådana i allmänhet borde antyda grunden eller anledningen till medlens debitering, och i afseende åter å bokförde utgifter angifvamlet endast af den fond, hvaraf medlen utgått, vöre föga upplysande, då benämningarne i detta fall företrädesvis borde antyda det ändamål, hvartill utgiften vörö afsedd. Stats-Utskottet* Utlåtande, N:o >01.
— Åhja, tretti dansande par, svarade vaktmästaren, i det han lade ihop listan och gjorde sig i ordning att gå. — Tretti dansande par, mamma, rapporterade Elly i dörren till hvardagsrummet, där modren satt. — Ack om mamma bara kunde vara med på min första, stora bal! — Du vill inte så gärna ha mig med som jag vill gå, men det är omöjligt. En mamma, som åker i rullstol, passar inte på bal. — Ja, om det vore en offentlig bal, men hos mammas bästa vän. Om vi foro dit tidigt och rullstolen vore inne i salen, innan de andra gästerna kommit, så skulle det bestämdt icke märkas något ovanligt med den. Mamma skulle bli så förtjusande i den heliotropfärgade klädningen, som hänger i garderoben på vinden, och med plymer i håret. Ingen af de andra flickorna har en sådan vacker mamma som jag! Du ville ju i alla fall inte dansa, så du kan inte tycka det är tråkigt att sitta och se på! Ack säg ja, mamma lilla, det skulle vara dubbelt så roligt. — Nej, min lilla tös, det är alldeles omöjligt. Jag är tacksam öfver att ha kommit så långt som till rullstolen, så jag slipper ligga till sängs som förra året, men rullstolar och baler höra ej ihop. Således får min lilla Elly försöka få roligt utan sin mamma. Ring på Beate och bed henne skicka efter fröken Berggren till i morgon förmiddag, så att vi få bestyra om din toalett. — Jag kan väl ha min nya röda. — Nej, hvad tänker du på! En röd ylleklädning på en bal. — Det är inte värdt jag ringer på Beate, jag skall hällre springa ut och säga till henne. Hon tycker inte om, att man ringer på henne idag, hon håller på att polera silfver. — Ja, jag vet, gör som du tycker. Elly sprang ut i serveringsrummet och var snart tillbaka igen. — Nu är det gjordt. Hon var vid bättre lynne än i morgse. Hon sade, att hon skulle tvätta alla mina underkjolar till i morgon, så att de voro i ordning. Hör mamma! — Ja. — Inte skall jag ta på mig alla stärkkjolarne. Beate säger, att hon skall ansa dem alla sex. — Nej, du skall slippa med en.
Såsom medlem af detta Stånd, måste alltid mina handlingar, som sådan, vara underkastade ett vigtigt inflytande från Ridderskapets och Adelns enhälligt yttrade tänkesätt — Derföre — långt ifrån att oroa mig öfver . bör jag vara fullkomligen tillfredsställd med .— att under den 7 dennes hafva haft äran uppläsa ett Dictamen innehållande åtskilliga strödda tankar öfver NationalRepresentationen. Ridderskapets och Adelns omisskänneliga Dom uti detta ämne blef mig härigenom tillräckligen bekant Och utom full öfverty gelse öfver densamma, hade jag otvifvelaktigt, föga tillfredsställd med förmodadt afslag af ConstitutionsUtskottet, att sig häröfver med Riksens Höglofl. Ständer communicera; i stöd af RegeringsFormens 84 §., låtit genom trycket allmänneligen kungöra, så väl Utskottets yttrande, sorn törhända en mera detaillerad relation å minsida, öfver ifrågavarande ämne* Detta är nu till alla delar förekommet; och min afsigt kan aldrig blifva den att handla rakt emot hvad jag vet vara Höglofl. Den 10 Mars. 59 Ridderskapets och Adelns öfverensstämmande tänkesätt. —. Justerades Protocollet för den 8 Mars. Höglofl. Ridderskapet och Adeln åtskilh des klockan en qvart till 3. Fredagen den 10 Mars, Plenum klockan 1 på dagen. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken tillkännagaf, att RiddarhusUtskottet anmält, det Grefvarne Carl ffohan Adlercreutz och Baltzar Bogislaus von Platen fullgjort alla till introductions vinnande såsom Grefvar nödiga prasstanda; och hemställde Herr LandtMarskalken i följe deraf, om ej Ridderskapet och Adeln behagade dem nu introduction å Riddarhuset bevilja, åt den förre under N:o 125, Och åt den sednare under N:o 126 ibland Grefvarne. Bifölls, Justerades Protocollet för den 9 Mars, hvarvid , i anledning af hvad Herr af Forselles anfort, 6o Den io Mars.
Ank. till Exp.-Utsk. den 11 Juli 1854, kl. 3 e. m, Utlåtande, i anledning af väckt motion, om bidrag af allmänna medel till pensions-inrättningen för Svenske läkare, deras enkor och barn. (U. A.) Från Prestc-Ståndet har Stats-Utskottet erhållit remiss å en inom bemälda Riks-Stånd väckt motion, deruti Prosten Almqvist anfort: att, oaktadt intet yrke vore mera mödosamt eller på helsa och krafter mera tärande, än läkarens, till följd hvaraf också många af läkare-konstens idkare i förtid blefvo sjukliga och ett jemförelsevis ringa antal af dem uppnådde en högre ålder, vore likväl inge tjenstemän af Staten så illa lönade, som läkarne, hvilka för sin utkomst hufvudsakligen voro hänvisade till den enskilda praktiken, som väl för några i de större städerna bosatte, kunde bereda bergning och till och med öfverskott, men för flertalet och för dem, som hade familj, knappt motsvarade hvad för fyllandet af de oundgängligaste lefnadsbehofven erfordrades, och hvilken för öfrigt vore beroende af en oafbruten verksamhet. Det inträffade derföre oftast, att, då sjuklighet eller ålderdom medtagit arbetsförmågan, eller husfadren i förtid dukade under för ansträngningarne i sitt kall, enka och barn lemnades i fattigdom och nöd. Detta, jemte den omständigheten, att endast i Statens tjenst varande läkare egde delaktighet i Civil-statens eller Arméens Pensions-kassor, hvaremot mera än två tredjedelar af Sveriges läkare hvarken för sig sjelfve på ålderdomen eller för enkor och barn egde att påräkna något understöd af det allmänna, hade gjort, att man insett behofvet och nödvändigheten af en enskild pensions-anstalts bildande för Itih. lill II. St. Prat. 1833 4 IS Si. A Sami. I Afd. 2 Hand. 17 Haft. 1 o Stals-Vlskollets lllålandc, N;ö 468.
Herr O^llensvsbn, liicäiic Oconbercl, begärde blifwa antecknad för att hafwa yrkat votering. Herr Grefw en och Ordföranden föreslog, att Is propositionen mätte blifwa till bifall pä betänkandet i hexa dest widd, samt contra propositionen blifwa ställd till äterremist tillika med hänwisning af de i dag gjorda ari* märkningar. Ropades Ia. Herr Lilkverlljelm, ls»n yttrade sig förmena, att en;igt io §. af Adelige Privilegierne, borde ingen annan An den, som sjelf agde jord, fä utöfwa Voterings,ratten. Herr Den i3 April. 46I Herr Grefwen och Ordförande» swarade, att Votering wore beslutadatt förrättas i wänlig ordning. Herr ^ understödde Herr LUlvsrbselmz ni olion. Derefter författades, upplästes och godkändes följande Voterings-proposition. Den som bifaller allmänna Beswärs - och Oeconom ieUtffottes betänkande, i anledning af Konungens Nädiga sivar till Riksens Ständer pä deras undcrdäniga ffrif welse, rörande Wargeringen, i hela desi widd, ffrifwer Ia; Len det ej will, ffrifwer Nej. Winner Nej blifwer detta betänkande, ätföjldt af de dcrwid gjorde anmärkningar, ätcrremitteradt. Voteringen företogs genast kl. ^ till 4 och ffutabcs kl. L titt 7, samt befants sedan enligt 53 Riksdags-Ordningen, en Voterings-ftdel blifwit uttagen och förseglad, efter vösterncs räknande hafwa Munda utfallit. Ja '210. Nej ny I anledning hwakaf OecoNomie - och Bcswärs-Utffot^ets betänkande war till alla delar bifallit. Ehuku jag känner, att öfwer ämnen as wänlig wigt underrättelser endast genom Protocolls-Utdrag till de öfrige Riks-Standen eppedicras, får jag likwäl hemställa, om icke det nu fattade för hela
Jag väntade mig icke, att en så enkel anmärkning, som den jag gjort vid Herr af Stenhofs Memorial, skulle ge anledning till en så vidlyftig Historisk utveckling af Herr Grefve von Schwerin, och att frågan, från nyttan och nödvändigheten af en påminnelse till ConstitutionsUtskottet, skulle förbytas till en vida vigtigare Afhandling om nödvändigheten och beskaffenheten af en förändrad NationalRepresentation. Jag bör således tro, att jag antingen illa uttryckt min mening, eller att Herr Grefve von Schwerin misstagit sig om densamma. Mig torde således tillåtas, att åter upprepa hvad jag sagt, och derigenom lennia både Höglofl. Ridderskapet och Adeln ett tillfälle, att bedomina min verkliga afsigt, och Herr Grefve von Schwerin, att ur en annan åsigt än den han uppfattat, granska den egentliga frågan. Herr af Stenhofs Motion innefattar endast en anhållan om påminnelse till ConstitutionsUM skottet, att med första afgifva Förslag till en ny Representation: Jag gjorde dervid den erindran, alt ConstitutionsUtskottet, redan af Grundlagen, äger sig den förbindelsen ålagd, att vid hvarje Riksdag till Riksens Ständer inkomma med de Lagligen beredda Grundlagsfrågor, som till öfverläggning och afgörande i RiksStånden böra upptagas; att Representations-frågan utgör en af dem, och att således ConstitutionsUtskottet, opåmint, endast till följe Den 5 Januarii. 309 af Grundlagens Föreskrift, som i alla afseenden bör anses kraftigare än en enskilt Riksdagsmans anmaning, är ovilkorligen förbundet, att vid denna Riksdag anmäla denna, jemte de öfriga hvilande Grundlags-frågorna. Jag har äfven trott att Rikets Ständer kunna äga nog förtroende till Ledamöterne i deras ConstitutionsUtskott, att icke hos dem förutsätta någon högre vigt, lemnad åt en enskild Påminnelse, än åt de Föreskrifter Grundlagen sjelfmant erbjuder. Af alla dessa förenade anledningar ansåg jag således den i frågavarande Påminnelsen öfverflödig. Fråga var således icke om Förslaget till en ny Representation.
Bodell yrkat, alt, till förekommande af den hufvudsakligen af sparr-ulförseln föranledda beklagliga förödelse af ungskog, som i alla rikets delar egde rum, och hvilken af nu stadgade utförsels-tull icke i någon mån hejdades, förbud emot utförsel af läkter och sparrar af furu och gran, under 8 tums fyrkant, måtte stadgas, med förbehåll dervid, att, om skogseld härjat, så att vextligheten vore skämd och träden började uttorka, eller om gallring erfordrades för att befordra skogens vext, eller slutligen om afrödjning lill odling af sanka trakter funnes nyttig, så skulle, efter af kronoeller jägeri-betjening verkställd besigtning och upprättadt förslag, Kongl. Maj:ts Befallningshafvande meddela tillstånd till afverkning och utförsel, emot stadgad afgift, ifrån hamn, som Kongl. Maj:ts Befallningshafvande jemväl bestämde, af det antal läkter eller sparrar under 8 tum i fyrkant, hvartill syue-instrument och förslag i hvarje fall gåfve anledning. Frågan om åtgärder till befrämjande af en förbättrad skogshushållning, hvilBilt. till R. St. Trävaror. 38 Bevillnings-Ulskollels Betänkande JYs 10. Tulltaxeundcrrältclserne 1 och 2 §§. 3 och 4 §§. ken fråga utgjort föremål för behandling af en särskildt tillförordnad kommitté, är för närvarande på Kongl. Maj:ts pröfning beroende. Ehuru, vid delta förhållande, Utskottet nu ieke funnit sig böra ifrågaställa någon väsentligare afvikelse från de tullbeslämmelser, Kongl. Maj:t beträffande ifrågavarande artikel föreslagit, bar Utskottet likväl ansett en något ytterligare utsträckning böra gifvas åt den, äfven i Kongl. Maj:ts förslag i afseende pä lull—bestämmelserna för Trävaror iakttagna grundsats, att genom stadgandet af utförsels-tull å sådana slag deribland, sorti tillverkas af omogen skog, söka motverka dennas öfverhandtagande sköfling; och får Utskottet i sådant afseende föreslå, alt för virke, oarbetadt, sågadt eller tillhugget:
Som någon, utredning angående Bankens tillgångar och skulder vid närvarande tidpunkt icke kan lemnäs, enär räkenskaperna först med årets utgång afslutas; så är det ej eller för Utskottet möjligt att i vidsträktare mohn fullgöra det genom åberopade föreskrift i Instruktionen Utskottet tillika gifna åliggande att härvid bifoga öfriga upplysningar, till befordrande af én fullständig kännedom om Bankens ställning vid Riksdagens början», än genom redogörelse för Sedeloch Depositions-skuldens samt metalliska kassans ställning den dag, rapport derom sednast ingått, eller för den 10 innevarande månad. Bih. till R. St. Nämnde dag var förhällandet i berörde afseende följande: Sedelskuld: Utelöpande lnvisningar och insättningsbevis: Depositions-skuld: Behållning, tillhörande allmänna verk och inrättningar samt bolag och enskilda Dukater personer 221. Summa Sedeloch Depositions-skuld 221. Obegagnade andelar af Greditivoch Låne-förlag tillhörande: Skillnad häremellan och maximibeloppet af Sedelstock Bankens Guldoch Silfver-txllgång: Dukater. B:dr Silfver. Hos Handelshusen i Hamburg samt uti oremitterade vexlar : 1,580,614: 6. Guldtillgången efter afdrag af dukat-skulden 221 duk. belöpande sig till 57,9 0 7 30/100 utgör å 102 sk. 10 motsvarande enligt myntbestämningsgrunden Jemlikt Banko-reglementets 125 § får Sedelstocken derutöfver högst utgöra 20,000.000: Summa B:ko R:dr 57,568,959: 10. 2. Stockholm den 15 December 1855. STOCKHOLM, TRYCKT HOS JOH. RECKMAN, 1853. Berättelse till Rikets Höglofl. Ständers Banko-utskott, angående Rikets Ständers Banks förvaltning; Gifven i Stockholm den 15 November 1855.
– Och här ser ni mig nu, fortfor han, – såsom en biltog man, lössliten från hemjorden och allt, som vid den fängslade mitt hjerta. Skampålar, sådana man uppreser åt högförrädare, hvilka lyckats rädda sina hufvuden, äro de enda minnesvårdar, som skola påminna folket om namnet på den, som ville befria det från dess tyranner. Nåväl, skall jag sörja som en qvinna, skall jag med korslagda armar förtviflad stirra på min lyckas ruiner, skall jag kanske utan motstånd lemna mig i mina fienders händer och frivilligt lägga mitt hufvud under bilan? Nej, lejonet kämpar in i döden, vargen grinar ännu i sista ögonblicket mot jägaren, ingen varelse i naturen låter frivilligt beröfva sig sin tillvaro ... och jag vill ej utan strid, åt uslingar, dem jag föraktar, afstå min rättighet att fröjdas åt solens ljus och andas himmelens friska vindar. Skytte, förstår ni mig? – Ja, svarade denne, hvars blick under Drakes tal vann ny glans. Hans ord hade funnit genklang i den förföljde, menniskoföraktande ynglingens bröst. – Dessa plankor, fortfor Drake, – äro mitt nya fädernesland, mitt konungarike, och denna stat, som gungar på vågen, har samma rätt, som de vid landbacken fastkedjade. Angrip den och den försvarar sig, förolämpa den och den anfaller! Låt dess folk hungra, och det kastar sig öfver ett svagare, för att suga dess blod! – Ni har rätt, utbrast Adolf Skytte eldigt. – Vi bilda här en stat för oss sjelfva och vilja åt den häfda alla en sådans rättigheter. O, det är berusande att känna sig fri, att kunna afskaka dessa band, sedvanor och fördomar, som inom ett åldrande samhälle hvarje bortgånget slägtes förvändhet i en ständigt ökad börda kastar på de efterkommandes skuldror. Drake, vi vilja här icke blott kämpa för vår tillvaro, såsom de vilda djuren; vi vilja, såsom fria män, strida för grundsatser, för hvad vi anse förnuftigt och rätt.
Hvad sålunda förekommit, samt handlingarne för öfrigt innehålla, har Utskottet tagit i noga öfvervägande; och vidkommande först förmedlingen i koppar-räntan; så, ehuru det visserligen å ena sidan måste medgifvas, alt koppartillverkningen vid Stora Kopparberget varit i ständigt aftagande ända till år 1840, då den nedgått till nära halfva beloppet af hvad densamma i början af innevarande århundrade utgjorde, och vid 1805 års förmedling för framtiden påräknades: att inkomsten af kopparverket, hvilken, under åren från och med 1801 till och med 1840, väl omväxlat, men aldrig understigit, efter 10 års medelberäkning, 25 R:dr 46 sk. 3-1(® rst, för åren 1841, 1842 och 1843 i medeltal nedsjunkit till 2 R:dr 32 sk.; att deremot uppfordringsoch grufbrylnings-kostnaderne ökat sig dubbelt, samt priset å malmen höjt sig under tiotalet emellan 1831 och 1840 med 100 procent, och å kolen ännu mera, utöfver det för decenniet 1801 och 1810 gällande; likväl och som, å den andra sidan, det icke bör lemnäs ur sigte, att den ifrågavarande räntan till sitt ursprung är att anse såsom en arrendeafgift eller ersättning, fordom vida betydligare än nu, dels för de kronan i förra tider tillhöriga, men till bergslaget, utan lösen, afstådda grufvedelar, dels för frigifvande af den indrägliga kopparhandeln, som kronan sjelf uteslutande idkat, samt dels för andra understöd och bidrag af mångfaldiga slag, hvilka kronan, allt som tid och omständigheter det fordrat, lemnat bergsmännen, — och icke en på allmänna skattläggnings-grunder byggd beskattning, uti hvilken, genom förändrade förhållanden; en i ed-iättning kan vara både billig och rättvis; att koppartillverkningen efter 1840 årligen något ökat sig och priset å malmen nedgått, oaktadt den i fyndighet tilltagit; att fjerdeparts-egarnes afkomst af grulvan betydligt stigit efter sistnämnde år, så alt den, oberäknadt inkomsten af de enskilda verken, år 1846 utgjorde 29 R:dr 8 sk. b:ko, samt priset å fjerdeparterne äfven höjt sig, hvartill såsom orsak måste antagas, att en förbättrad ställning för bergslaget numera inträdt; att så väl bergslagets förklarande, att det, för vinnande af den äskade nedsättningen i kopparräntao, ville medgifva all - 24 Stats-Utshottcts VHatande, No 37, Litt.
Jag kan icke underlåta att vid detta tillfälle instämma i de skäl, på hvilka Hr von Hartmansdorff yrkat bifall till Ulsktns förslag. Del är alldeles otvifvelaktig!, att fattigvårdsanstalterna komma att till en stor del blifva en fattigvårds-polis, och jag tror ej, att denna polis alltid kan komma att tillämpa den grundsats, som Hr Prosten Gumselius åberopat, så att det alltid blir ba r m h e r t i g h e t e n , som kommer att gå främst. En polismästare får, som man vet, icke alltid i första rummet vara barmhertig; och presten, hvars ädla pligt och kallelse det är, alt med mildhetens och försoningens ord återföra den vilseförda till bättring och med religionens råd trösta den svaga och svigtande, är till allt detta icke i tillfälle, om han såsom ordför. i sockennämnden tillika skall vara domare i de mål, som åldermannen underställer honom. Hvar och en, som känner huru det går till vid fattiginrättningar, vet, att hos personer, som hafva den högsta tillsynen deröfver, fordras en ovanlig grad af menniskokärlek och tålamod, en naturlig fallenhet för medlidande, för att icke till slut blifva hårda af den erfarenhet de ofta göra, att se sin möda lönas med otacksamhet, och svårigheten att alltid urskilja den verkligt lidande ifrån dem, som söka på hvarjehanda sätt föra dem bakom ljuset eller förspilla sin tid i lättja. Den värde ledamoten, D e ii 29 Augusti f. m. ^9 möten, sorn ifrij»I yrkade på det ovillkorliga stadgandet, att pastor skall vara ordför. i sockennämnden, liar utan tvifvel haft tillfälle att läsa mycket af hvad sorn skrifves om Englands fattiglagar oell alt deraf inhemta, att knappt några personer stå i ett så ledsamt och spändt förhållande lill de fattiga i arbetshusen derstädes, som de s. k. Overseers i församlingarna. Man ser i hvarje vecka berättelser örn collisioner mellan dessa och de fattige, som afdömmas inför polisdomstolarna.
Beslut afår 1815 hos H enar Banko-Fullmäktige anhållit, att återstoden af Byggnads-biträdet för innevarande år, efter afdrag af de Åttatio Tusende R:d,?om till följe af Riksens Höglofl. Ständers nyligen meddelade tillåtelse förskottsvis fått begagnas, måtte till Directionens disposition blifva från Banken anordnade; hvilken anmälan Herrar Banko-Fullmägtige med Banko-Utskottet rommunicerat. Ej mindre ofvatinämnde Berättelse öfver arbetets fortgång och Verkets förvaltning under förled it år, än i synnerhet resultaterne af den fullständiga undersökning, som genom Bankens utsedde Ombud vid revisionen , Herr BergsMechanicus Väl bortre Gustaf af Uhr i följd af Herrar Banko-Fullmägtiges serskilde uppdrag blifvit verkställd för att tjena till grund och vägledning för bedörnmandet af den vigtiga fråga, huruvida det återstående arbetet kati utföras med de medel som dertill blifvit beräknade P skola med möjligaste första till Riksens Höglofl. Ständers kännedom öfverlemnas. Vid detta tillfälle har Banko-Utskottet endast bort hos Riksens Höglofl. Ständer anmäla Bihang till Riks-St. Prot, 1S17 igtSG:« Sami. N:r 53, 64. 410 JBanio-Ulskottets Betänkande1. nödvändigheten deraf, att den för innevarande års arbeten anslagne Summa oförtöfvadt må kunna för ändamålet användas enär deri tid nu är för handen, då erforderligt antal arbetsmanskap bör requireras , och vid Canalen inträffa. Sedan vilkoren för det årliga byggnads biträdets utbekommande, enligt hvad af Revisorernes lierättelse upplyses , blifvit behörigen iakttagne , anser Banko-Utskottet otvifvelaktigt, att Canal-Directionen, till följe af det vid sednaste Riksdag fattade Beslut, är berättigad att återstoden af innevarande års Medel genast lyfta, och får alitsa till Riksens Höglofl.
att bemälte invånare borde åtnjuta samma rätt som andra Handlande , att med köpare träffa öfverenskommelse om betalnings terminer ; vid 6 Morn., att afsigten med stadgandet, att Pass ej skulle jneddeias till enskilta resor, utan företeende af betyg , att resan ej skedde i handelsärender, torde vara, dq!s att förekomma att Westgötha AllTnogen ej måtte handla med andra Provinsers jproductev, oqh dels att hindra kringförandet af till / Den 17^uh". 1625 till införsel förbudet gods, men deremot funne Herr Friherren det icke vara något förderfligt för Riket , örn Westgöthaine föra Skånes produc. ter till Norrland och tvärtom; och om de tvingades att blifva hemma i Fänet , urnindskades likväl icke massan af i T.andet inlurendrägadt eller pa Confiscatior.s-auctioner till qvarblifvande försaldt utländskt.kram. eller förekommet kringspridandet deraf; äfvensom i afseende pa den beskyllning sorn göres dem, att de utsprida luxe ibland Allmoden och tjenstefolk, Herr Friherren förklarat att föremål för sådant funnes i hvarje Stail, och dyrare, om Westgöthens täflan saknades; dessutom borde man ej alltid taga luxe L elak bemärkelse; till lycka för rnenskligheten, skulle de vara få, hvilkas högsta njutning vore att samla penningar; de flesta producerade och förtjenade för att bereda sig utvägar till sådana njutningar, hvilka förljufliga lifvet, såsom, Ibland Allmogen, förbättrade bohagsoch husgerådspersedlar, en snygg klädsel och beqvämligare åkdon ; att om man försvårade utvägen att åtkomma dessa njutningar, skulle dermed driffjädrarne till Industrie och förtjenst förslappas.