Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Tamming och Hoting äro nya och alldeles okända, synas de uti en blifvande stadga, till förekommande af misstag, alltid böra förklaras genom tillagde Cuhiktum och Cubikfot. 3:0 lieträffande afskaffande af allt det, sorn i våra hittills brukliga Mått, Mål och Vigter gifvit anledning till förvillelse och oreda, så hafva Riksens Ständer vid hvarje särskildt afdelning haft den Nåden hufvudsakligen upptaga, hvad i detta afseende synes vara att antnär - Underdåniga Skrifvel&r. 387 ka, men hvad sättet och medlen för de nya beräkningarnes införande beträffar, få Riksens Ständer till E. K. M:ts Nådiga beslut underdånigst hemställa följande hufvud-moment: ?:o En ny Författning om Mått, Mål och Vigt blifver i Nåder utfärdad, sorn, med upphäfvande af alla föregående , upptager allt hvad här ofvanföre är i underdånighet föreslaget, i händelse E. K. M, finner för godt, att detsamma i Nåder gilla och antaga. Tiden för denna Författnings gällande kraft, anhålla Riksens Ständer i lika underdånighet, måtte utsättas till den 1 Januarii. år 1826; men att E. K. M. så tidigt täcktes i detta ämne fatta sitt Nådiga beslut, att Författningen derom kan vara utfärdad och första gången allmänneligen kungjord under loppet af år 1824, samt å nyo uppläst i December månad år 1825. Härigenom vinnes., under detta och påföljande året, ali nödig tid, att blifva bekant med det nya, och för dem, som så åstunda eller behöfva, att anskaffa de nya fördelningarne af Ryrndemåttet och Vigten. 2:0 Så snart E. K. M:ts Nådiga Förordning blifvit utfärdad, författas en korrt och lätt fattlig beskrifning om den nya fördelningens bruk och fördelar, åtföljd af Reductions-Tabeller; så construerade, att ali slags reductron kan derefter, utan särskild räkning, uppgöras.
En Akademie-Adjunkt vid Kongl. Universitetet i Upsala hade till min embetsåtgärd anmält, att Sekreteraren hos Herr Akademie-Kansleren, vid utfärdande af fullmakt för klaganden å Adjunktsbeställningen, påfört och uppburit, utom charta sigillata, en afgift af 187 Rdr 50 öre Riksmynt, hvilken klaganden förment vara olaglig, enär gällande Expeditionstaxa bestämde Tre Rdr i lösen för fullmakt, som frun andra klassens Embetsverk utfärdas, och bland Embetsverk af nämnda klass uttryckligen uppräknades Akademie-Kanslers-Embetet; 47 i följd hvaraf klaganden ansett såsom obestridligt, att han sålunda måst utgifva i lösen för nämnda fullmakt 184 Rdr 50 öre mera, än som vederbort. 1 anledning häraf har Herr Akademie-Ivanslers-Sekreteraren, som erhållit del af klagoskriften, uti afgifven förklaring, väl vitsordat, att så kallad Kansli-gebiihr eller befordringsafgift uppburits vid bemälda Kansli-Expedition, men tillika anmärkt hufvudsakligen, att denna afgift skulle vara grundad på flera särskilda förordningar från Adertonde seklet och icke genom någon allmän författning hafva blifvit uttryckligen afskaffad, fastän den för något mera än tjugu år tillbaka undergått en partiel reglering, som dock icke sträckt sig längre än till Kongl. Maj:ts Kansli; — att tre i Svensk Författnings-Samling upptagna författningar af år 1835, nemligen Kongl. Kungörelsen den 7 Mars, Kongl. Brefvet till Statskontoret den 9 Maj och Kongl. Kungörelsen om Stämpel-pappersafgiften den 16 Maj ådagalade detta på det tydligaste, jemte det de förklarade sagde reglerings grund och anledning; — att både i Stats-Expeditionerna och andra Embetsverk Kansli-gebiihren utgjorde en sportel, hvilken hvarje år såsom löneförbättring fördelades på tjenstemännen i det Kansli, hvarifrån de med sådan afgift belagda fullmakter utfärdades; men alt, uppå Kongl.
Orden i brefvet lyda så här: ”Eljest och såsom Wi håfve beviljat till kyrkans förfärdigande och vidmakthållande, så väl som ett särdeles hus upprättande i Hernösand, hvarest preslerskapet sine synodos och andre publike sammankomster hålta och hafva kunna, TO tunnor spanmål årligen af någon der när behållen kyrkotionde till YVår vidare förordning framdeles; så vele J ock, sådan Wår nådige vilje och förordning till följe, låta se efter, hvarest så mycken spanmål af behållen kyrkotionde der i nejden kan vara att tillgå, och låta den till Hernösand årligen riktigt levereras, till Wår vidare förkla5 II. 31 242 Den 9 December. ring. Dermed sker Wår nådige vilje och nöje.” Af de sisla orden synes det som örn man dä redan varit, betänkt på, att framdeles göra en annan förändring. Så har äfven tillgått, dä på andra ställen delar af stift förordnats att utgöra särskilda stift. Wermland och Dalsland hörde t. ex. förut till Skara stift. Först blef äfven der en superintendent, och till honom anslogos domkyrkotunnorna af Wermland; men från Dahlsland utgingo dessa tunnor en längre tid till Skara, ehuru Dahlsland äfven hörde till Carlstads stift. Då fråga väcktes 1747 om det obilliga häruti, förklarade R. St., att de ansågo orättvist, alt domkyrkotunnorna tillföllo det stift, hvarinom de utgingo, och på deras hemställan beslöt K. M., att domkyrkotunnorna från hela Carlstads stift skulle tillfalla Carlstads domkyrka. Man har således ett prejudicat för det nu ifrägavar. ärendet, der förhållandet är alldeles enahanda. Reservanten talar om obillighet, och säger, alt om de 70 till Hernösand anslagna tunnorna hade sparats i 200 år, sä skulle man nu hafva 14,000 t:r.
Då conseqvens är ett bland de angelägnaste villkor för en nationalförsamlings beslut, och detta gäller i en ännu högre grad när det angår billighelsfrågor, samt då StatsUlsk. synes hafva tagit för princip, att i alla andra fal), der lån kommit i fråga, utsätta räntan till 3 proc., oberäknad! 2 proc. afbetalning, finnes efter min förmening icke något skäl, att just här, der synnerligen billighet och välvilja erfordras, hafva utsatt räntan lill 4 P1'0- cent. Att StatsUlsk. icke, enl. hvad en ledamot af detta Utsk. här yttrat, saknat all anledn. lill en sådan conseqvens, synes tydligen deraf, att i SlatsUlskis eget betänk, är åberopad en af Biskop Hedre'11 gjord framställning, att tilläfventyrs måtte tagas ”3 proc., eller ock, om så fordras, 4 procent;” således blott såsom ett nödfall, hvilket nödfall äfven är R. St. tillkännagifvet i den förbindelse, som Linköpings borgerskap afgifvit. Således, långt ifrån att hafva saknat anledn. dertill, har SlatsTJtsL, efter min förmening, saknat all anledn. ali frångå den conseqvens och den rättvisa, som i detta fall hade bort tillfalla Linköpings borgerskap. Jag förenar mig således på allt sätt i den propos., som här blifvit framställd lill årliga afbetalningens nedsättande till 5 proc., deraf 3 till ränta och 2 till amortissement. Gr. Horn: Del äger visserligen sin riktighet, såsom
1 anledning af dessa motioner ibesIöB Utskottet det yttrande, som innefattas nti Betänkandet N:o i52, derifrån Herr Hauswolff och Herrar Doctorerne Leffler och Fornander voro i så måtto skiljagtige, att de ansågo vederbörande Auctoritet höra bestämma det arfvode, som tillkommer den, hvilken under Concourser förrättar Ämbete eller tjenst för Gäldenären, i händelse godvillig öfverenskommelse derom ej kan träffas; äfvensom Herr Cederborg reserverade sig i afseende på yttrandet om BorgenärsEden och åberopande sitt i detta ämne afgifne Memorial. Herr Häradshöfding Bibbing yttrade: ”Hufvudsakligen ense med Utskottet, skilja sig dock mina åsigter i följande omständigheter : 1:0 I den förändring Utskottet föreslagit, att yttersta tiden för inställelse i Concours vid HäradsRätt till fordringars bevakande, skulle blifva kL 12 på dagen, i stället för rättegångstimmans slut kl. 7 eftermiddagen, Om än denna förändring skulle medföra någon större beqvämlighet för Rätten , tror jag likväl, alt Borgenärernas bästa äfven förtjenar afseende. Det kunde väl sä synas, som vore den ena Fata lie-timman lika god, som den andra, och som middagstimman dertill kunde bestämmas så väl på landet, som i staden, men förhållandet är likväl i så måtto olika, som åtminstone dc fordrings egare, hvilka bo i LagUtsJiotttts BttAnkandeni 54» staden; hafva ett lättare tillfälle att def iagttaga inställelse, hvaremot de rättsökande på landet, spridde och aflägsne boende, ofta sakna herberge vid tingsstället» dit de således å sjelfva Inställelsedagen måste företaga resanVägens längd och tillfällige hinder göra det ofta omöjligt, att komma fram till middagstiden, och det vore hårdt, att derföre se sina fatalier gå förlorade. Och en förändring af ifrågavarande lagrum vid denna Riksdag skulle loran leda till begäran om dess återställande vid nästa. 2:0
Ébpggnaber å lanbet, font blifmit eder bliftoa braitbförfäfrabe, böra icfe fer 2Cib ben uppfattning af fafligheter, forn, efter nu jlabgabe gntnber, förft anfäded, åligger bet ^areringö^Sommitteerne, att lifa noggrannt font adtoarligt utreba och i protocodet antedfna be orfafer, fnmlfo fuitnat åjlabfomma föräitbring i fafighetdmärbet, od) rneb omforg tidfe, att adtib tvärhet må få befämntad, att ada ntebborgare i famhädet, i förhådaitbe tid beråd egenbom, lifa befattad. §. 72. 1:0 2Bib SBrufd od) Sergmerfd märberiug befätnnted förf och färfilbt toär 2:o 5’ör SBrttf, anlagbe före ben l Sfooember 1847, od) hrotlfa icfe, på fatt od) i beit orbning, Äottgl. ftörorbningett af ben 27 Slpril 1846, angåettbe 8tåitgjernd
Jag skulle tro, att all secretess är farlig jemväl i Constit.- Utsk., och man skulle kunna använda nästan allt, hvad Frih. yttrade om secretessen i Banken, såsom bevis på vådorna af secretessen i Constit.Utsk. Frih. Ehrenborgh har åberopat go §. Reg.F. Jag får dervid anmärka, att vi nu hafva, om jag får så säga, vuxit från spökrädslan för denna §. Fordom tjenade den till skrämskott för mången; men den har befunnits mindre fruktansvärd, sedan man börjat besinna, att der blott talas om frågor, och att fråga är något, hvarpå svar skall följa. Der är sålunda blott förbjudet att väcka motion om embetsmäns tilloch afsättande, o. s. v. Hr Rosenblad har sagt, att Constit.Utskts omdömen skola vara ensidiga, såvida de icke grunda sig på utdrag afStatsrådsprot. Jag föreställer mig, att man ej behöfver göra några egentliga utdrag ur Stalsrådsprot. för alt kunna bedöma rådgifvarnes förhållande, och det är också detta, som skett i Constit.Utsk. För öfrigt utber jag mig att till de värda ledamöters uppmärksamhet, hvilka sett så stora och grufliga vådor i meddelandet af Constit.Utskts prof., blott få framställa den omständighet, att sjelfva den grundlag, som förbjuder utgifvandet af Constit.Utskls prot., rörrde Statsrådet, annorlunda än med Constit.Utskrs begifvande; att sjelfva denna grundlag, säger jag, stadgar likväl ej värre hinder deremot, än som kan öfvervinnas med ioortdrs böter. Det heter nemi.: ”gör någon annan det,” nemi. utgifver ifrågavar. handlingar af trycket, ”bote han derföre 100 r:dr eller me”ra, efter brottets beskaffenhet.” Yi hafva sett, att utdr. ur Constit.Utsk:s och sjelfva Statsrådets prot. blifvit gjorda och publicerade samt försonade med de i lagen utsatta bö9 H. 32 Den S Juli. terna; och jag hemställer då, om det kan vara R. o.
Nej; hvadan, i enlighet med JVy-propositionen, 5:te Voteringen: (jemlikt Lag-Utskottets omförmälda Memorial M 87) försiggått efter denna voteringsproposition: Den, som vill, alt Rikets Ständer skola, i öfverensstämmelse med Ridderskapet och Adelns samt Bonde-Ståndets mening, för sin del, i sammanhang med antagande af ny Strafflag, besluta en författning af detta innehåll: »Med ändring af hvad i Kongl. Förordningen, angående vissa föreskrifter till kyrkotuktens uppehållande, den 4 Maj 1855, är stadgadt, förordnas, sorn följer: Har medlem af Svenska kyrkan gjort sig skyldig till straff, för del han hädat Gud, eller lastat eller gäckat Guds heliga ord eller sakramenten, eller för gäckeri af gudstjensten, eller för våld, svordom, oljud eller annan förargelse under gudstjenst, eller för mord, dråp eller rån, då dödsstraff ej derå följer, eller för barnamord, mened, äktenskapsbrott, våld eller smädeord emot föräldrar, eller stöld, eller har han för förfalskning, bedrägeri, falsk angifvelse, otukt eller mordbrand blifvit till straffarbete dömd ; och kommer han, efter utståndet straff, åter, då skall kyrko her - Lag-Utskottets Memorial M 88. herden i församlingen eller den, som dennes ställe företräder, med honom om lians själs bästa samtala och, der han finner sig kunna nattvardens bruk honom tillstädja, sådant hos kyrkorådet anmäla; Skolande denna författning tillämpas i de deri upptagna fall. då straff blifvit efter den nya Strafflagen ådömdt;» röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, anses Rikets Ständer hafva, i enlighet med Borgare-Ståndets me ning, beslutat afslag å Utskottets ifrågavarande Utlåtande M 80.
Men en 60:årig, i Statens tjenst oafbrutet använd verksamhet, till större delen på Samhällets uphöjdare Embetsmannaplatser, hade icke åt honom beredt de pekuniära förmåner, att han, oaktadt sina enkla vanor och tarfliga lefnadssätt, kunde aflägga något till bergning för 2:ne efterlemnade oförsörjda döttrar. Tvärtom skulle hans arfvingar hafva varit nödsakade, att till den hädangångnes fordringsegares förnöjande, afstå qvarlåtenskapen, om icke desse, ledde af en dem hedrande känsla för den bortgångnes minne, förklarat sig villige att åtnöjas med den godtgörelse, som efter boets utredning genom sterbhusets försorg kunde beredas. Samhällets skuld till den utmärkte mannen är således icke afbördad; och då det numera endast i någon mån kan ske, genom att åt hans oförsörjda 2:ne döttrar lemna ett för deras bergning erforderligt underhåll, får jag härmed vördsamt föreslå, att R. Ii. St:r måtte åt dem hvardera anslå en årlig pension af 750 R:dr rmt., att utgå så länge de förblifva ogifta. Om remiss af denna min motion till StatsUtsk. anhålles vördsamt. Remitterades till StatsUtsk. Hr Dalman, Wilh. Fredr. Achates, upläste en så lydande motion: Uti motiverna till det af Lagberedningen d. 27 Nov. 1847 afgifna förslag till JordaBalk läses vid 12 Kap. följande angående bördsrällens af skaffande: »När bördsrätten 1826 bibehölls och, med åtskilliga inskränkningar, uptogs i 11 kap. af lagförslaget, skedde det derföre, att
I afseende på Riddarhusets fonder har således den ymnige penningetillgången under loppet af 1855 föranledt dels inbetalning dels uppsägning af ganska betydliga med 5 procents ränta löpande Lån, nemligen: inteckningar å tillsammans B:ko R:dr 45,433: 16, samt Trollhätte-Kanal-Bolags-obligationer 60,000: — af hvilka sednare likväl 30,000 R:dr först i nästkommande November månad komma att inlösas. Detta förhållande jemte lånereglementets ovilkorliga föreskrift i 1 §:s 4:de punkts 2:dra moment att icke utöfver 6,000 R:dr må mot låntagares skuldsedel med borgen eller hypothek af annan namnförbindelse, utlånas till en och samma person, gjorde det för Direktionen nödvändigt, till förekommande deraf att medlen icke skulle ligga helt och hållet oförräntade att under loppet af nästförflutna år för en nedsatt ränta å 4£ procent, men mot säker inteckning i landtfastighet placera 35,000 R:dr B:ko; och då icke destomindre enligt Riddarhusets bokslut för 1855 en summa af 67,219 E:dr 32 sk. 2 rst. funnos i Rikets Ständers Bank på Depositions-afdelningen, utan ränta innestående, fann Direktionen ingen annan utväg att göra dessa medel jemte då uppsagde kapital fruktbärande, än att dels träffa öfverenskommelse om inlösen af 60,000 R:dr i Skånska Hypotheks-föreningens Obligationer löpande med procents ränta, dels bevilja ett inteckningslån å 50,000 R:dr s. m. äfven emot 4£ procent. Derefter har den under loppet af innevarande år mer och mer förminskade penningetillgången åter beredt Direktionen tillfälle till utlåning emot högre ränta och i anledning deraf har Direktionen numera ansett sig böra till betalning uppsäga förenämnde 2:ne med endast 4£ procents ränta löpande fastighetslån, dock endast för den händelse att låntagarne icke medgifva räntans förhöjning till 5 procent. Enligt bokslutet öfver Riddarhusets samtliga kassor och fonder för 1855, utgjorde vid samma års slut räntebärande beloppet af de under
Dessutom var fru Selmer en glad, god qvinna, som aldrig beklagade sig, aldrig lät sin omgifning veta, hvilket makalöst stöd och hjelp hon var för dem, utan gick lugn och frimodig och skötte sitt arbete. Nina höll mycket af sin mor, men hvad var det emot fadern. Hon tillbad sin far. Hon såg i honom inbegreppet af allt som var fint och älskvärdt. Läste hon om någon ridderlig, intagande man, då tänkte hon honom alltid i faderns skepnad. — Ingen kunde som fadern förstå allt hvad man tänkte och kände, ingen hade som han alltid ett ord i rättan tid. Hans svårighet att finna sig i sina knappa förhållanden var ju naturlig. En man med hans generösa natur, hans stora begåfning, borde ha fria händer att röra sig med, icke vara tryckt och bunden af inskränkta omständigheter. — Hans ömtålighet för hvad han hade på sig, — det måste alltid vara af bästa sort, — hans fordringar på maten, — den skulle alltid vara af ett särskildt slag och tillagas på ett särskildt sätt för att smaka honom, — detta visade bäst hvilken fin natur han hade, och Nina skulle aldrig ha kunnat uthärda att se sin far tvungen att bära grofva skjortor eller deltaga i den tarfliga måltid, som hon och modern åto med god aptit. Han var en finare, bättre varelse än de, och deras pligt var att behandla honom derefter, — en kär, dyrbar pligt! Nina skulle gerna ha tagit sig för att bli kokerska för att kunna skaffa fadern goda dagar, och då hon efter sin anställning i banken hade ganska goda inkomster, som hon sjelf kunde ha rätt att råda öfver, var det hennes ständiga studium att uppfinna alla möjliga sätt att glädja, öfverraska och göra det trefligt för denna tillbedde far, som alltid var så god att med vänlighet taga emot den hyllning, som hans hustru och dotter visade honom. Nina kunde undvara hvad som helst, nöja sig med det allra minsta, när hon blott kunde skaffa honom det bästa och vackraste; när han då såg på henne med sina milda, blå ögon och sade: »Tack, min unge», så stack det till i hjertat på henne. Det var en belöning, som skulle ha uppvägt och lönat ännu mycket större ansträngningar än dem hon hade gjort.
Jag är ingalunda nog förmaken otc tilltro mig föimägan, att granska huruwida Friherre Dukens uttryck innefatta god swensk mening. Men da Friherre Duken sigt att egennytta warit up» hofwcr till förslaget om indragning ä Westgölha Cavallerie, och Stats Utskottet en sädan indragning söre» stagit, hade jag såsom Ledamot af Stats-Utskottet natur, liglwis af venna tiiiwitelse känt mig farad. Likwäl efter den uplysning Friherre Duken behagat gifwa om sin mening, förklarar mig Vermed wara tillfreds, och öswenygad att det ej warit hans afsigt ark sara Ledamöterne af StatsUtskottet. För öfrigt önskar jag ingenting högre än att Stars. Utskottet mätte, i anledning af de uplysande anmärkningar som af sa wänga wärva Ledamöter i dag bliswit lämnade , kunna afgifwa sadane sörflag, hwarmed Riksens Ständer äga skäl alt finna sig nöjda. Herr Silfverstolpe, Dnr 8, utbad sig fä »illkännagifwa, att han inom Stars Utskottet, warit af herr ksklmans beträffande, Fältmärningö-Corpsen tzttrade tanka. Herr af ^lelin, kksnric 6sor?, hade iolämnat m Memorial, som uplästeö, sä lydande: Mörtz? Den 12 December. 7fr Wördsamt Memorial! I anledning af Riksens Sränders Stats-Ut« stotts Betä-ttande, rörande RikS-Staten och derwiv föreftaqne indragningar, hwarulinnan Stats>Utstoltet behagat anse Kongl. Fältmätnings
Hvad inom de Respeclive Hiks-Stånden, som återremiss beslutat, yttradt och erinradt blifvit, torde lämpligen kunna sammanföras under följande hufvudsakliga punkter: 1:0 Att det strider emot .enskild rätt att icke få lägga sin vara huru man vill. Bih. till Riks-St. Prot. 1828 celi 1829, 8 Sami. i Af cl, a Band, 4: de Haft. 2 io Allm, Bésv,- och Oecon.-Utsl;. Ihl., !V:o 157. 2:0 Att den ifrågasatta varan, genom sammanrullningén, dels är lättare alt transportera, såsom då fordrande mindre utrymme, dels ock uti detta skick bättre förvaras för väta och annan skada, än då den lägges uti lag, 3:o Alt köparen bör skylla sig sjelf, om han, innan han köper varan, icke ser sig före, och utröner dess beskaffenhet, hvilket lika lätt skall kunna ske, om den är hoprullad, eller lagd i lag. 4:0 Att Utskottet, med det gjorda förslaget, afsett köparens beqvämlighet och maklighet på säljarens bekostnad. 5:o Att Utskottet icke bordt föreslå hvad Motionairen icke yrkat. 6:0 Att Commerce-Collegii Kungörelse af den 8:de September 1823 gör tillfyllest såsom föreskrift uti dylika fall, och 7:0 Att skugga icke bör kastas på Allmogen uti de Norra Orterne. Serskildt hafva inom Välloflige Borgare-Ståndet flera Ledamöter, jemte det de gillat Utskottets förslag, yrkat det tillägg deruti:
Ridderskapcts och Adelns klemma den 6 September 1809. S. V. Föredrogs Allmänna Beswärs - och C. ronomie - Utskottets Prstocolls - Utdrag af den 22 Ju. lii, i anledning af Herr Handelsmannen ^<Zam I^utks genom Memorial till Wälloft. Borgare - Ständct, gjor. da hemställan, det mätte Lulcä Stads skyldighet, att ärligen till Staden införa 910 Tunnor salt, inskränkas till blott en tredjedel af detta qvantum eller ätminstone till 470 Tunnor. Riddcrskapet och Adeln ansäg lika med Utskottet detta mäl, säsom rörande en» dast en enskild korporation, enligt Regerings-Formen icke höra till Utskottets befattning; hwarom wänligcn, genom Utdrag af Protokollet, de öfrige Respcctivc Stän. dm del skulle lemnäs. Ot tupra. Utdrag af Protokollet, hältet i Högloft.^ Ridderskapcts och Adelns klenum den 6 September 1809. S. D. Föredrogs Lag - Utskottets Betänkan, de, rörande Kongl. Majtts Nädiga Proposition om förklaring - Den 11 September. 233 klaring af 57 och 58 14 §^-puti 1.793 K ias - Artiklar: och brflöt Rldberstapet och Adelil, att pä de af U skottet anförda stäl, till Kongl. Majus Nädiga proposition sitt bifall lemna,; hwarom dc öfrj, ge Relpective Ständcn genom Utdrag af Protocollct wänligcn ställe underrättas, ve lluprL.
Anmärkaren säger vidare, alt stöld är ett nesligt brott och måste hafva till följd ett nesligt straff; sådant vore kyrkoplikt och spöstraff, men ej vatten-och brödst rafi-, emedan detta sednare äfven ädömdes för andra förseelser såsom slagsmål och fylleri. Jag undrar ej pä, alt Frih., som är hatare af theorier, vill hafva nesliga straff bibehållna; men som ett motstycke dertill torde jag få erinra, att de berömdaste criminalister i Europa, en Feuerbach, en Mittermayer 111. II. säga, att straffet bör vara sådant att det i sig sjelf innehåller något afskräckande, men att det nesliga deruti bör borttagas, emedan just den nesliga egenskapen i straffet hetager den brottslige all möjlighet att komma till förbättring. Frih. torde derföre benäget ursäkta, om jag, oaktadt han sjelf berömmer sig af den långa tid han dels som t. f. domhafvande dels som ordinarie praktiserat, vågar anse hans auctorilet af ringa värde i jemförelse med de mäns, som jag nyss citerat. Slutligen har Frih. framkommit med den luminösa idéen, att som åverkan icke är belagdt med nesligt straff, sä kan man begå åverkan och ändå vara hederlig karl, men att hittills sådant icke varit förhållandet med stöld; men om min motion ginge igenom, sä skulle man äfven kunna stjäla och ändå vara hederlig karl. Det må vara den värde Frih. förbehållet alt yttra sådant — jag vill ej svara derpå. Vidare säges, att intet straff vore olämpligare än vattenoch brödstraffet. Jag fortfar dock att tro, att det är vida lämpligare än spöstraffet, samt alt detsamma i sig sjelf är strängt och afskräckande, om icke underslef dervid begås, hvilket det åligger vederb. embets1 H. 75 Den 27 Augusti. myndigheter att söka förekomma. Beträffande de uti slutet af amnärkn-.rne mot tidens anda utdelade sidohuggen, lemnar jag deni i sitt värde, under förklarande, att just dessa visa svagheten af anmärkarens skäl, samt att de pä mig icke gjort annat intryck, än att de i mitt minne återkallat skaldens ord: