Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
S. D. Sedan Garfveri-idkaren Pehr Henrik Hesselgren och Grosshandlaren John Moll, hvilka den lil Mars 1857 blifvit valdo, den förre till förste, och den sednare till andre Suppleant för Borgare-Ståndets Fullmäktige i Rikets Ständers Bank, numera äro lagligen förhindrade att i sådant afseende fortfara, beslöt Ståndet, att den tredje Suppleanten, Herr Rådmannen och Riddaren af Kongl. Nordstjerne-orden Johan Fredrik Gråå inträder såsom förste Suppleant, och utsågos i öfrigt till andre Suppleant, Grosshandlaren, Riddaren af Konung Carl XlII:s Orden samt Kongl. Nordstjerne-orden Herr Anton Wilhelm Frestadius, och till tredje Suppleant, Grosshandlaren Samuel Godenius, hvarom underrättelse skulle genom Utdrag af Protokollet meddelas. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Banko-Utskoltets Utlåtande N:o 70, i fråga örn sättet för användande af de medel, som, enligt Kongl. Majlis och Rikets Ständers beslut, skola, till allmänna rörelsens underlättande, å utrikes ort upplånas. S. D. Föredrogs ånyo Banko-Utskottets Utlåtande N:o 71, i anledning af väckt motion om återinförande i Banken af den Fahlu Bergslag förut medgifua belånings-rätt å råkoppar; hvilket Utlåande bifölls. Frän Heden. Bonde-Ståndet. S. 1). Vid förnyad föredragning af Banko-Utskottets Utlåtande N:o 70, i fråga om sättet för användande af de medel, som, enligt Kongl. Majits och Rikets Ständers beslut, skola, till allmänna rörelsens underlättande, å utrikes ort upplånas, godkändes punkterna 1, 2, 3, 7, 8 och 9, äfvensom Utskottets nederst å sidan 7 särskildt gjorda hemställan, hvaremot punkterna 4, 5 och 6 återremitterades, jemte dervid gjorda anmärkningar.
Innehafware af en eller flera sys!or, utan bernold atföljande inkomst, erlägga ingen afgift enligt denna Artikel, och således hwarken de sorn godt ur tjenst utan bibehållande af någon inkomst deraf, eller de som undfadt Caracter uran alt hafwa warit i tjenst. Aila Boställen taxeras under Hemmanens Bewillning och afkomsten deraf ingar således ej i beräkningen af Jnnehafwarens Löne-inkomst, utan erlägges derföre serskild afgift, enligt hwad här nedanföre stadgas. För Näring eller Egendom erlägger Tjensteman defiutom lika Bewillning med öfrige Medborgare. Embetsoch Tjenstemäns samt Bmentes Hustrur och Barn betala ingen serskild Bewillning efter denna Artikel. O.winna svin åtnjuter Lön eller annan inkomst, Pension, Gratial ever Benådning af allmänna Medel, erlägger deremot Bewillnings-afgiften efter lika beräkning som för Embetsoch Tjensteman samt Betjente, har finnes.stadgadt. Er - LI2Z Den Julii. Ecclcsiastique - Staten upptageS äswen under denna §. till afgift för Inkomsten. Den utgär efter ofvanstående grund för Tionde och öfrige Presträttigheter som af Församlingarne uppbäras af Löneoch Lönings-tillökningar i Penningar eller Hemmansräntor, Wederlag, Förläningar och Inkomster, för öfrigt af hwad namn och beskaffenhet de wara ma, soni i och för tjensten atnjutas. Samtelige till Ecclesiastigue, Staten i Skaderne hörande Embers, och Tjenstemän saint Betjente, uppgifwa sine Inkomster, pa samma sätt som öfrige Embctsoch Tjenstemän. Capellaner i Lands - Församlingar erlägga lika afgift för den Lön de af Församiingarne erha8a, äft wensom för den inkomst Capcllanerne efter Made öfwerenskommelser af Kvrkoherdarnc njuta.
Ridderskapel och Adeln väckt motion tiar Herr Grefve Anckarsvärd, Carl Henrik, anfört, hurusom det för bans ära och känsla åstadkoinme ett alltför skärande missljud, då han, vid uttalandet af benämningen fri och sjelfständig svensk jordegande man, icke kunde frånskilja sig medvetandet alt denne så kallade frie man hade elt åliggande att, på skjutsrättarens anmaning, understundom nödgas spänna sin häst ifrån plogen och sina dragare ifrån sädeslasset, ofta vid ett tillfälle då inbergandet af dess gröda storligen inverkade på hans bestånd under ett kommande år, och detta för att ställa sina hästar för den ofta nog för blott sitt nöje resandes vagn, och under den förödmjukelsen, att under en obeqväm ställning få, efter omständigheterna, hänga sig på åkdonet, för att vara vittne till sina hästars misshandling af den främmande kusken, och att omsider, framkommen till gästgifvaregården, emot en spottpenning af 24 sk. R:mt. för den tillryggalagda milen och understundom för de 2:ne få det ej afundsvärda nöjet att barbacka rida hem; att hafva dagsverket försatt och dragarne ej allenast för den dagen, utan äfven för den kommande otjenstbara i lyckligaste fallet, och då icke någon grund till förstörelse vid skjutsnings—tillfället blifvit kreaturen bibringad. Man ifrade för jordbrukets uppkomst, man bekostade lar.dtbruksskolor, aflönade agronomer och åkerbruks-kemister, förordade hästoch born-boskapernas förbättrande, föranstaltade små och stora landtbruksmöten, hvarvid ordades vidt och bredt Bih. till R. St.
Mans frikostighet erhållit eget hus, äger dt doneradt Capital af 85o R.dr, Uti de Hö»re Lärdoms-Scholorna bar under sednare åren antalet af Lärjungar i märkbar mån aftagit, hvaremot Gymnasium samt Apologistoch Vexelundervisnings-skolorna varit mest besökta. Med undantag af Gymnasium, hvars hus blifvit af Staden för ändamålet upplåtit, samt Allmänna Barn-Scholorna, för hvilka lägenheter har - ras, hafva de öfriga Scholom^ egna hus, som af vederbörande Församlingar underhållas, men hvilkas värden icke blifvit uppgifna. För Lärare-personalen vid förenämnJe Undervisnings-verk äro i Stat årligen anslagne 940 Tunnor Krono-liotideoell Bibeltrycks-spannemål, från i3 särskilta Län, äfvensom i6oi Tunnor Spannemål, efter riks-martegångs-pris, lill vicarierande Lärares aflönande. Den öfriga, af Direktionen öfver ifrågavarande Läroverk anordnade aflöningen, utgörande år i832, 10,461 R:dr, jemte Hushyresmedel för allmänna B.irn-Scholorna 800 R:dr, till vissa Gymnasii-oell Schol-Lärare 900 R:dr, samt arfyoden, diskretioner och extra-utgifter för Scholoruas behof 846 R:dr r sk. 10 rst., eller tillsammans 13,007 R:dr 1 sk. 30 rst., bestrides dels af årligen från Stockholms Stads Cassa ingående Tolags-medel, 10,000 R:dr, och Hyresmedel 533 R:dr 16 sk., dels af behållne Medel samt belöpande Räntor å en under Di.reclionens disposition varande Capital-fond, stor 47*9^7 R:dr 9 sk. 11 rst.j hvarförutan ett Lill circa 20,000 R;dr beräknadt, men ännu ej fruktbärande Capital blifvit doneradt till förbättrande af vicarierande Lärares lönings-viIkor, samt till fyllnad i afdraget för Emerilorum Löner.
Det finnes ingen half Rätt och ingen half Sanning! Utöfver det nesliga, utöfver det för den frie Svenske mannen förnedrande uti skjutsningsskyldigheten, förekommer äfven uti den ojemna fördelningen af detta besvär en alltför mycket i ögonen fallande orättvisa. Vid en allvarlig bearbetning af denna fråga förekommer genast huru de, till de större vägarne närboende, äro ojemnförligt hårdare af skjutsbesväret tryckte, än de mera aflägsne, hvilka deraf hafva mindre och understundom alls ingen känning. Allt jemkande med rättsvidriga förhållanden leder sällan till något tillfredsställande uphäfvande af deras tillvaro. Tidtals med några ören förhöjda skjutslegor kunna ej åstadkomma det ondas upryckande från sjelfva roten. Det finnes exempelvis ingen billighetsgrund uti tvånget för de till Stockholm närboende skjutsskyldige att, för befrielsen ifrån hållskjutsen, nödgas, genom nyligen förhöjd afgift, erlägga ända till 60 R:dr r:mt årligen för hemmanet, under det andra skjuts skyldige hemmansegare inom Riket, till mångfaldigt lägre pris, frigöra sig ifrån skjutsskyldigheten. Uti föreställningen att Sverige är i större behof af jernvägar än af den Svenske frie jordegarens frikallelse ifrån det onaturliga, det rättsvidriga och det förnedrande skjutsningsåliggandet ligger ingen sanning, då ibland alla ifrån den administrativa omtankan påkallade omsorger, samhällsmedlemmarnes befrielse ifrån ett icke mera tidsenligt förtryck, otvifvelaktigt, åtminstone efter mitt åskådningssätt, utgör den främsta, den mäst maktpåliggande af alla. Tiden synes nu vara inne, att afhjelpa ett så beskaffadt verkligt ondt, som skjutsningsskyldigheten företer. Man må ingalunda förebära, att skjutsningsbesväret, genom jernvägar, af sig sjelf kommer att uphöra. Ett sådant påstående innebär ingen, på erfarenhet grundad, sanning. Post-inrättningarne, för resandes fortskaffande, hafva sedan långliga tider tillbaka, uti andra länder, föregått, inrättningen af jernvägar, och de bestå ännu, och måste bestå, i jemnbredd med dem, såsom ett oundgängligt civilisationens behof.
Ofverallt klagas öfver det Mtagande intresset för krigiska idrotter, för » fosterlandets försvar », för » fosterländska minnen », i allmänhet öfver de tilltagande kosmopolitiska tendenserna hos folkens stora flertal. Man skjuter skulden härför på den » materialistiska » tidsriktningen. Men grunden härtill ligger djupare. Den gamla chauvinistiska patriotismen håller på att dö; och förgäfves söker man blåsa nytt lif i densamma genom främjande af skolungdomens vapenöfningar och andra i grund och botten reaktionära sträfvanden. Må än mycket af det nya vid ett ytligt betraktande taga sig ut såsom yttringar af förfall; det skenbara förfallet beror derpå, att menskligheten står i begrepp att göra ett nytt framsteg, att stiga till en ny och högre sedlig ståndpunkt, der nationalkänslan icke mera skall stå hämmande i vägen för utvecklingen af ideen om mensklighetens solidaritet, utan fastmera vara ett kraftigt befordringsmedel för densamma. A. F. Åkerberg.Två böcker ur vårmarknaden. Tjensteqvinnans son. — Zolas » L ' œuvre ». Omnämda af Georg Nordensvan. L August Strindbergs nya bok har blifvit mottagen som hans närmast föregående. Utopier i verkligheten var det mest tankeväckande skönliterära Alster inom fjolårets svenska literatur, det börjar man nu att medgifva på ett par håll och det sades genast i Danmark, då boken der kom ut. Men här talade man inte om den, när den var ny. Och nu skall det väl gå sammaledes med Tjensteqvinnans son. Karl Warburg ropade genast att det var en märklig bok, någon enstaka tidning har påpekat dess tillvaro och i någon landsort har man å nyo påmint om Strindbergs fräckhet och ursinne, detta med stöd af ett eller två lösryckta citat ur hopen af författarens många reflexioner och uttalanden. Visst är det en märklig bok, allra minst sagdt. » En gripande skildring af ett ungt hjertas historia, på hvars sanning ingen kan tvifla och som helt igenom bär pregeln af något genom-lefvadt, » yttrade Warburg med all rätt.
Men så, plötsligt, slår hon i ett uppflammande känsloutbrott armarne om hans hals, trycker det runda hufvudet tätt intill hans bröst och hviskar: » älskade, älskade pappa Rebolledo! V i äro ju dock lyckliga, så länge vi ega hvar andra. » Hur härligt började ej denna sköna qväll! Ruth läste en julpsalm ur d«n nötta gamla psalmboken med messingsspännena — läste m e d af inre rörelse darrande stämma en psalm och en bön. Pappa Rebolledo i soffans hörn under den gamla affischen med den nya kransen nickade med knäpta händer andäktigt takten till hennes föredrag. Och när detta var slut, och de aptitliga pepparnötterna, vinteräpplena och krusbärsvinet kommo fram — - hur förtjusande att sida om sida i soffan dricka hvar andra till och blinka godt förstånd med varma blickar, som sade: ?&gt;ju$t så var det i den gamla glada tiden, precis så här! » (Forts.) Skand. Modet, haitigaste s här kända Modet.r ntressant och spännande följetong. 1 sitt slag. 4 II) O: PC är en prydnad för den finaste Skand. Modet, salong eller budoar. är också ej afsedd att vara Skand. Modet, endast en modejournal, utan ^ifflTlii Mntfpf " bjuder sina abonnenter till OAUilu. JUUUCli storartsde pristäningar i qvinlig slöjd om tusentals kronor. en tidning för salongen, utkommer 2 gånger i månaden med ett häftad t och skuret nummer om 24 sidor, innehåller i hvarje nummer omkring 80 illustrationer samt ett ytterst elegant omslag med 2 kol. helsidsbilder. lemnar med hvart annat aura mer en synnerligt rikhaltig mönsterbilaga. meddelar dessutom i hvarje nummer en moderevy, fullständiga beskrifningar till alla illustrationerna och för öfrigt uppsatser i allt, som hör till damernas toalett, meddelar ständigt det allra nyaste inom modets verld. lemnar alltid å första sidan i hvarje nummer någon intressant illustration här hemifrån. Qlranri MAflflt ^ dén jemförelsévis billigaste O&amp;OUU. f alla kända modetidningar. Skand. Modet, Skand.
Grefve aj Ugglas, Ludvig, uti hans motion: hurusom det kunde synas öfverflödigt erinra att Prestens verksamhet icke är eller bör vara inskränkt till vissa påbudna religionsförrättningar; att det är uti umgänget, under de enskilda samspråken, der, lämpade efter en och hvars sinnesförfattning, råd, tröst, varningar och uppmaningar kunna lemnäs, som samma verksamhet, på en gång mildt och allvarligt utöfvad , blefve mest välsignelsebringande; samt att, der Prestens kall så uppskattas och redligt bedrifves den tager snart sagdt hvarje dagens stund i'anspråk. Men om så är, huru kunde man med denna verksamhet förlika de mångtaliga bestyr och omsorger, som åtfölja boställen af den storlek många prestebohl förete, dessas bruk och vård, äfvensom ett förmånligt afyttrande af deras produkter. Allt detta kräfde en tid, en omtanka, den Prester, icke kunde åt dem lemna utan på bekostnad eller med försummelse af högre pligter. Ingen torde bestrida att ju Presten borde hafva sig försäkrade icke allenast bostad, utan äfven åtskilliga tunnland jord, hvilka sednare, odlade eller till trädgårdsskötsel använde, kunde skänka honom en stundom under mödosamma pligters fyllande väl behöflig förströelse och hvila. Men alt så ordna Prestens aflöning, alt nödvändig omsorg för egen bergning skulle inkräkta uppå fullgörandet af pligter, hvilkas missfyllande intet kunde godtgöra, vöre af samhället, lindrigast sagdt, föga välbetänkt. Bredvid dessa skäl för indragande af alla de boställen, som äro större än att de med föga besvär och omtanka kunna skötas, funnes ett annat äfven af icke ringa vigt. Utan denna åtgärd torde nemligen någon mera ingripande lönereglering svårligen kunna komma till stånd, enär, förutom öfriga hinder, de stora utgifter den ovilkorligen måste föra med sig, skulle ytterligare lägga stora svårigheter i vägen för densamma.
KapitalRänteinbetalning. inbetalning. å lånet till vattenaflappningar vid Negelstena r:dr 26: 19. 1. 65: 8. 11. (återstod vid 1849 års slut 1,406: 44. 11.) » lånet till aftappning af Booch Galierås sjöarne (återstod vid 1849 års slut 3,337: 43. 2.) >» lånet till uttappning af Sandbysjön . (återstod vid 1849 års slut 2,924 r:dr). » lånet till sänkning af sjön Tåkern (sammanslagna kapitaloch ränte-inbetalnin gar) (återstod d. 51 Dec. 1849 19,985: 45.1.) » lånet till upprensning af Tollereds å (återstod d. 51 Dec. 1849 2,081: 43. 11.) » lånet till upprensning af vattendraget genom Mösa, Rud och Hesslinge sjöar till Ekavik (återstod d. 51 Dec. 1849 4,000 r:dr).
Derest, vid något tillfälle, Ingeniören skulle vägra att meddela ett sådant af entreprenörerne begärdt intyg eller lemna detsamma för ett, enligt entreprenörernes tanke, allt för ringa belopp, öfverlemnas frågan härom till Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning, och ega entreprenörerne att, om de så för godt finna, inställa arbetet intilldess Kongl. Majrts beslut i ämnet blifvit meddeladt. Under byggnadstiden och ända till jernvägs-afdelningarnes öppnande för allmänna trafiken, erlägges räntan å det för samma afdelningar anslagna obligations-belopp utaf entreprenörerne; men sedermera bör inkomsten af samma jernvägar, efter afdrag af driftkostnaden och andra nödiga utgifter, i främsta rummet användas till betalande eller, om den utaf Svenska staten förskjutits, till godtgörande af räntan å de för samma jernvägar utställda obligationer; varande entreprenörerne sedermera, i afseende på sina inkomster, utgifter och omkostnader, underkastade den kontroll, Kongl. Maj:t kan finna nödigt att i Nåder föreskrifva. Utom denna räntebetalning, bestrida eller godtgöra entreprenörerne jemväl alla med samma ränteliqvider förenade kostnader. Entreprenörerne förbinda sig att lill kapitalet infria omförmälda stats-obligationer inom den tid, då de till betalning förfalla; skolande denna inlösen ske med minst sä stor andel för år, att samtliga obligationerna äro före eller vid förfallotiden dödade; dock äro entreprenörerne icke skyldige att sådan inlösen verkställa förr, än 7 år förflutit efter hvarje särskild jernvägs-afdelnings öppnande för allmän trafik. Jemte de förmåner, som uti Kongl. Maj:ls för motionären, under den 27 November 1845, utfärdade Nådiga Resolution, angående jernvägars anläggande, finnas upptagna, ega entreprenörerne sig förbehållen en besinningstid af 99 år för de banor, hvilka af dem varda anlagda och ullörda; hvaremot det åligger entreprenörerne att, så länge de af samma banor äro i besittning, underhålla deni med allt hvad dertill hörer; deröfver Kongl. Maj:t, å Statens vägnar, eger utöfva den kontroll, hvars föreskrifvande kan finnas behölligt.
Jag älskar sådan väderlek som denna. – Nåväl, svarade fröken Skytte, – skulle ni finna det besynnerligt, att jag har samma smak som ni? – Ja, det må jag veta, som får slita ondt för det, tänkte Johanna. – Fröken har blifvit en riktig ovädersmenniska, och jag måste följa henne på sådanahär utflykter. – Det var i sanning öfverraskande att höra. En ung dame plägar älska lugn, solsken, blommor ... hvad vet jag allt? Men storm och regn och mörker, min fröken ... Måhända harmoniera vi i mycket annat, om vi en gång få tillfälle att närmare utbyta våra känslor. – Åtminstone afundas jag er nöjet att till häst göra er promenad. Gif mig en gångare, och jag skall spränga i kapp med er framåt genom mörkret ... – Ni är i afton heroiskt stämd, min fröken. Men så mycket ni försäkrar er älska denna väderlek, är jag dock alltför belefvad kavaljer att vilja med samtalande upphålla eder under en på skurar så gifmild himmel. Jag anbefaller mig åt er ynnest och säger er härmed god natt! Drake bugade sig i sadeln och fortsatte sin ridt. – Att jag ej är fri! tänkte han, och skakade sina axlar, som om han velat befria dem från ett tyngande ok; – mitt öde skulle annars förknippas med denna flickas, hvars bild nu länge stått i medelpunkten af den framtidstafla, kring hvilken storhet, makt och rikedom blott bilda ramen. Hon är skön, stormande och beslutsam; hon skulle icke frukta att se en droppa blod, icke bäfva för en orkan; hon skulle följa den man, hon älskade, till thronen eller stupstocken; hon är lika egnad att vara en korsars som en konungs brud. Och med henne till maka vore jag förvissad om att skörda frukterna af hennes fars politiska sträfvanden. Men hvarför skulle hon ej kunna bli min? Underpanten på min förening med den qvinna, som är mitt lifs mest tryckande börda, är af Ödet återtagen. Endast lagen sammankedjar oss, och skulle ej denna kedja kunna slitas? Dessa och dylika tankar sysselsatte honom, under det han återvände till Sjövik.
Den skarpsynte franske psykologen har, synes det mig, just träffat det väsentliga, då han sammanställer parisiskan med de parisiska männen, tillägger henne samma företagsamhet, liflighet, sällskaplighet, nöjeslystnad och begär att synas, men i stegrad grad, nervösare och med, så att säga, mera flykt. (Ni märker, att jag ej rätt finner några svenska ord, som fullt återgifva Taines fras: egentligen kan man ej rätt karaktärisera parisiskan annat än på franska. Vi sakna där hemma den ifrågavarande verkligheten, ej under då, att vi ock sakna de motsvarande orden.) Nordbon frapperas genast under sin första dag i Paris af den stora olikheten mellan de kvinnor, han här ser, och den kvinnotyp han för med sig i sitt hjärta hemifrån. Och jag tror, att den förnämsta olikheten är antydd genom de citerade orden af Taine. Där hemma förbinda vi alltid med tanken kvinna mer eller mindre föreställningen om en viss passivitet, mottaglighet, snarare än företagsamhet, blid böjlighet snarare än begär att leda. Jag vill visst icke säga, att icke våra svenska kvinnor både kunna verka och härska, men de göra det snarast genom att man ej märker det. Här däremot har man ett så starkt intryck af att kvinnan är den aktiva, mannen den som tager emot och följer med. På gatan i Qaartier Latin är det tydligen » 1 ' etudiante » som kurtiserar » 1 ' étudiant ». I butiken sitter frun med befaUande min vid kassan, under det att mannen beskäftigt öppnar dörren för kunden. Och i salongen ledes konversationen helt och hållet af madame; monsieur spelar blott en underordnad roll bland alla de andra i den krets, som bildats kring henne. Och i alla de skådespel, som jag under dessa månader här sett på Paris teatrar, har jag blott haft bekräftelse på denna iakttagelse. I de sociala dramerna för dagen är det enligt regeln kvinnan, som i det afgörande ögonblicket med sina entusiastiska ord först tämjer arbetaremassorna och sedan kastar in dem i den blodiga strejkkampen. Och i kärleksscenerna på samma; sätt; hon är det, som de nutida författarna j låta högljudt ropa ut kärlekens ständigt | unga lofsång; ja, ofta faller rent af på hennes lott friare-rollen.
Controllen öfver deras befattningar synes böra än mera skärpas och alla oredliga och egennyttiga företag, på det allvarsammaste till näpst och ansvar befordras, Förslag huru Riksens Ständers Revisorer böra sig förhålla om de icke finna Magazins - Inrättningen vara förvaltad i enlighet med de af Riksens Ständer föreskrifne grunder. Sluteligen, och på det Riksens Höglofl. Ständer sorn förskjutit Fandexne tili Allmänna Magazins-Inrättningen, må å sin sida äga fullkomlig säkerhet, att medlen blifva använda och förvaltade i den ordning och pä det satt söm, vederbör, samt derjemte städse vara i tillfälle att kunna förekomma möjliga missbruk eller ö.fverträdelser af de grunder som för disposition af Inrättningens Fonder blifva lagde, har StatsUtskottet väl funnit, att då Magazins - Inrättningens Ofver-Styrelse erhölle en bestämd Jnstruetion, och denna Ofver - Styrelse såsom, öfrige Publike Civile Verk endast ägde att emottaga Kongl. Maj:fs Nådiga Rud oell Sefalinitigar genom Dess Ga neeli ie-FApedi tioner, i vanlig ordning af vederbörande Stats - Secreterare 1562 Stats-Utskottets l etiiniiyiden. contraslgnerade, innefattades uti det af Riksén* Höglofl. Ständer redan antagne sätt att verkställa granskningen af Verkets Räkenskaper oell förvaltning» och de för Riksens Höglofl. Ständers Revisorer i detta fall meddelade stadganden, sådane efterrättelser och föreskrifter som äro tillämpelige och fullständige derest Verkets Ofver-Styrelse icke finnes hafva rätteligen förfarit , eller handlat emot Inrättningens bästa och fördel; Men i en så oförmodad händelse, att vilkoren för Penninge • anslagens begagnande blefve uppenbarligen öfverträdde, och de meddelade Fonderne genom sådane större felsteg komme att förminskas eller ock alldeles förskingras, anser Stats - Utskottet att den för Riksens Höglofl.