Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Betänkande, öfver väckt motion, att den make eller far, som saknar andra medel till hustrus ock barns försörjande, än sin arbetsförmåga, och icke densamma härtill använder, måtte kunna till arbete hos enskild person dömas. Genom Protccolls-Utdrag för den 2 sistlidne Junii, har Högvördige Preste-Ståndet till Utskottet öfverlemnat ett, under åberopande af 56 §. Riksdags-Ordningen, afgifvet anförande af Herr Professoren Doctor More’n, som deri förmält: att öfver allt funnos sådana personer, hvilka, utan samvete och omtanka, lika litet vårdade sig sjelfva, som hustrur och barn. Öfverlemnande sig åt lättja och liderlighet, plägade de stryka landet eller bygden omkring, spejande efter tillfälle att lefva och njuta utan omsorg och möda, samt arbetade blott då, när hungern ej annorlunda kunde stillas, och besökte hemmet endast för att plundra de tillgångar, som der möjligen funnos, hvarefter barnen och modren öfvergifvas till rof för det yttersta elände, och till tunga för fattigvården. Sällan eller aldrig lyckades det att till ordning återföra sådane förderfvade. Ett botemedel emot detta onda borde vara att tillgå, men efter nu gällande Lagar finge det icke användas. Endast tvång kunde uträtta något, och här syntes detta med all rättvisa kunna utöfvas. Yäl hade menniskan rätt till frihet, och samhället pligt att skydda den, men man egde icke friheten att förneka sitt menniskoväriie, att undandraga sig de heligaste skyldigheter, att ostraffadt skada an - La*-Ulskoltets Betänkande N-o tS3. 9 eira. Motionairen föreslog derföre en Lag, i kraft af hvilken, den make eller far, som, saknande egendom, icke använder sin arbetsförmåga till hustrus och barns försörjning, skall, då församlingen eller dess fattigvård sådant begär, kunna dömas till arbete hos enskild person, emot af Domstolen eller Länsstyrelsen fastställdt arfvode, hvilket billigen delas emellan honom och hans anhöriga; och skulle han, om han det ådömda arbetet sig ej underkastade, vara förfallen till allmän arbetsinrättning eller correctionshus.
Sits plena må frågor väckas” (jag ber få anmärka att samma ord väcka förekommer i båda §§:ne) ”om förändring, förklaring och uphäfvande af lagar och författningar, som rikets allmänna hushållning röra; om sådana nya lagars stiftande samt om grunderna för allmänna Inrättningar af alla slag, hvilka frågor skola till utredning af Allm. Besv.- och Ekou.Ulsk. förevisas. R. St. ega dock icke makt att i dessa mål annat eller mera besluta, än föreställningar och önskningar, alt hos Konungen anmälas, och hvarå Konungen, sedan Statsrådet deröfver blifvit bordt, gore det afseende Han för riket nyttigt finner. Vill Konungen åt R. St. öfverlemna att gemensamt med Honom något afgöra, som rikets allmänna styrelse rörer, då förfares dermed, på det sätt, som ang;de lagfrågor är stadgadt”. Om nu också föreg:de talare skulle haft orätt och således de 3 frågor, som här äro före, få anses vara af Const.Ulsk. i behörig ordning väckta, så kan för dem ingen annan behandling ega rum än att de blifva till Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk. remitterade. Det är till följd af bokstafliga ordalydelsen L nyss uplästa § af grundlagen omöjligt att behandla dem utan att de först öfverlemnas till Ekon.Utsk. Det är blott denna anmärkn. jag velat göra för att visa orimligheten deraf att Const.Utsk. framträder på sådant sätt som detsamma här har gjort. Gränsen för dess verksamhet är bestämd, tydlig och klar enl. grundlagen och det är blott genom advokatoriska omsvep, som man kan utsträcka denna verksamhet derhän som Utsk. velat göra. Detta är en af de heligaste garantier för folkets frihet och sjelfständighet och. 366 Den 10 Maj f. m. jag vågar säga, det har missbrukat detta förtroende på ett groft oell på ett oförsvarligt sätt. Hr Cederschiöld, Rob. Theophron:
I denna sakernas ställning kunde R. o. Ad. icke låta frågan falla, utan att a priori hafva erkänt, att den enskilda frågan vöre afgjord igenom den allmänna. R. o. Ad. borde så mycket mindre låta saken falla, som R. o. Ad. dä ännu var okunnig om huruvida de öfrige Ständen icke skulle medgifva undanlaget. Det bade säledes varit högst obetänkt att, med delta hopp qvar, i förväg afsäga sig en arfslag, som R. o. Ad. vid 3:ne successiva riksdagar förklarat sig vilja bibehålla. Delta förhållande gjorde Hr von Hartmansdorffs motion och den af mig begärda äterremissen af Ulsk:s betänk, nödvändig. Sedan jag nu framställt dessa förhållanden, som premisser, öfvergär jag till besvarande af de yttranden, som blifvit afgifne i denna vigtiga fråga. Sä vidt jag kunnat fatta discussionen, hafva 3:ne åsigter gjort sig gällande: den ena är deras, som gilla den nya arfslagen, och som i följd deraf söka att genomdrifva den; den andra är deras, hvilka, antingen de gilla eller ogilla den nya arfslagen, anse frågan vara afgjord medelst 3:ne Stånds beslut, och sig böra stanna dervid; och den tredje är deras, som önska bibehålla den gamla arfslagen, och som anse, att en und. skrifvelse bör i detta afseende afgå till K. M. Denna sistnämnda åsigt fördelar sig i 2:ne fractioner, den ena är deras, som anse den und. skrifvelseu böra ställas i form af böneskrift, pia desideria (fromma önskningar), den andra är deras, som anse den böra vara ställd i en, för R. o. Ad. mera värdig form, framställande i und. Ståndets rättigheter'! denna del, och uppgifvande skälen, på 7 H. 26 202 Den 8 Februari f. ra. hvilka den grundar sin öfvertygelse. Formen af en und. böneskrift synes mig förutsätta, att man inga rättigheter äger, och försvårar derigenom K. M:s bifall, som enligt samma 114 § Reg.F. icke kan några nya privilegier bevilja.
Anmälan af Rikets Ständers Revisorer år 1837: inmälan af Rikets Stänclers Revisorer år 1837: 87:o om controllen å Tull-Verkets uppbörd, , , 76 31 68:0 om Spanmåls-tillökningen för Lönerne vid 4 76 24 4 1 i Post-Verket 1835 1 88:0 om dröjsmålet med Tull-och Convoy-med76 31 69;o om till Majoren C. M. Montelius åren 1834 76 25 4 1 och 1835 utbetalde gratificationer , , , , 4 1 89:o om det från Convoy-Cassan af Canzli-Rä- * 70:o om afskrifning af den brist, som uti 1835 års Riks-Hufvud-bok ä 7:de Hufvud-Tidet Lagerheim uppburne räntefria förskott 6,000 R:dr , ,,>,,>>>>>>>>> 90fo om t. f. Consuln i Algier S. F. Schultzes 76 33 4 1 teln uppkommit, i följd af förnyad prie76 76 33 33 scriptions-tid för uttagande af åtskillige i Räntekammaren qvarliggande aldre anordningar , , ,,,,,, , , , 4 1 76 25 269 löneförmoner 9i:o om det dryga beloppet af atskiliige uti Conaulernes räkningar upptagne utgifter , , 4 4 1 1 Svar på äter-remiss ,,,,,, 4 1 289 15 Svar pä återremiss , 4 1 239 16 71:o om till Cabinetts-Cassan ar 1834 å 8:de 92:o om dea för Convoy-Commissariatet uppkomne förlust i afseende å presenter, Hufvud-i iteln utanordnade 50,000 R:dr.
Redan hafwa tre Ständ antagit den ti! wär öfwerläggning af Hemliga Utskottet xrojeöksraät; kinance-Plan, och ehuru deras beslut, i hwad stm rörer Bewilluing och Beskattning, pä intet sätt kan förbinda det fjerde, som äger ostridig rättighet at sig sjelf beskatta, fä är likwäl Uoallsationon bestutad och afgjord; och fastän Hemliga Utskottets Betänkande helt och hältet stamställes til Ridderskapets och AdelnS bifall eller afstag, lärer den staga, som egenteligen afgöres, nu mera wara den: om Ridderlkapet och Adeln will, til bnmnce-Planens 'verkställande och Rikets dermed förknippade räddning, dela den börda, som de andra Riks-Stäuden sig redan ätagit? 687 Alla besia donli<äeratic»asr och t synnerhet fi liderna af det beslut, som stall fattas, öfwerlemnarsjag i ödmjukhet til Ridderstapets och AdelnS mogna profning och behjertande, öfwcrtygad, at det icke kan illa uptagas, at också jag, i stöd af min rättighet, uti jörewarandc wigtiga ämne yttrat mina tankar. Herr killberg, I^i-säric Otro. Jag hade ej tänkt tala widare, men jag har förglömt at anföra något. Det förekom mig, som Hemliga Utskottet stulle hafwa förgätit at päminna om bruket af Gilld. Det bäres af mycket folk, som ej borde fä nyttja de-. H var häldst jag ser mig omkring i de lägre Stånden, möter jag öfwer allt guld om halsen, guld om lifwet och guld pä fingrarna, som allt Judarne hafwa staffat. Det ar .eslentielt, at guld förbjudes. Jag hoppas i underdänighet, at Hans Kongl. Majrt wäl torde draga nädig försorg derom. Man stulle kunna realisera mycket Riksgälds - Sedlar med det guld, som bäres af wära Ickaäemoilellsr, Jungfrur och Half-Jangfrur.
Under "Vacancen eller Ferierna , då allenast en Division på en gång lärer blifva tjenstgörande, försvinner ali brist på erforderligt antal Ledamöter, om Götha Hof Rätt i Nåder efterlåten samma frihet, som Hof Rätten förut ägt, att i sådana mål adjungera sig till biträde nödigt antal af deras bättre ^Betjening , nemligen Secreteraren , Advocat-Fiscalen , vice Ad vocal-Fiscalen och ProtoNotarierne. I grund T)en 5 Maj. I grund af della allt, får jag i underdånighet hemställa, om icke allmänna Lagenslföreskrift Uti 23 Cap. 1 § Rättegångs..Balken orri Domfört antal Ledamöter i Hot Rätt , af Sju i vigtigare mål, må oförändrad förblifva.” Vidkommande åter Kongl. Majus Nådiga Proposition i den delen, sorn angar Wermlands förläggande under Svea Hof Rätts Jurisdiction, i stället för Götha Hof-Rätt ; så förenar jag mig med hvad Högsta Domstolens öfrige Ledamöter sig härutinnan utlåtit.” Och efter således slutad omröstning , kommer detta mål hos Kongl. Majit att i underdånig, het anmälas. Ex Protocolio Carl An. Kock. Utdrag af Protocollet ofver fustitice• /trender} hållet på Stockholms Slott den }<) April 1815, inför Hans Majit Konungen uti Stats-Rådet, i närvaro af Hans Excellence Justin®-Stats-Ministern, Herr Grefve Gyllenborg. Hans Den 5 Maj. Hans Excellence Stats-Ministern 'för Utrikes Arenderne, Herr Grefve v. Engeström. Hans Excellence Stats-Rådet Herr Grefye Rosenblad. Hans Excellence Stats-Rädet Herr Grefve Adlercreutz. Hans Excellence Stats-Rädet Herr Friherre Lagerbring. Stats-Rädet Herr Friherre Adlerbeth. Justitia; Råden : Ziervogel., Grefve Hamilton. Justitix-Cantzleren, Grefve Trolle Wachtmeister. Tillförordnade Föredraganden, Förste Expeditions Secreteraren Forellus, anmälte i underdå. nighet, att sedan Kongl.
Ej må någon riksdagsman under tilltal ställas eller sin frihet berövas för sina gärningar eller yttranden i denna egenskap, utan att den kammare, till vilken han hörer, sådant tillåtit genom uttryckligt beslut, däruti minst fem sjättedelar av de röstande instämt. Ej heller skall någon riksdagsman kunna förvisas från den ort, där riksdag hålles. Skulle någon enskild man eller någon kår, militär eller civil, eller ock någon menighet, av vad namn den vara må, antingen av egen drift eller med anledning av befallning, försöka att våldföra riksdagen, dess kamrar eller utskott eller någon enskild riksdagsman, eller störa friheten i deras överläggningar och beslut, vare sådant ansett som förräderi, och ankomme på riksdagen att slika förbrytelser i laga ordning beivra låta. Bliver riksdagsman, medan riksdag samlad är, eller under resa till eller ifrån riksdagen, när man vet honom i sådant ärende stadd vara, med ord eller gärning ofredad, gälle därom vad angående våld eller förolämpning emot Konungens ämbetsmän, i eller för ämbete, i allmän lag stadgat är. Riksdagen skall sammanträda i Rikets Hufwudstad, utom i de fall, då fiendens framträngande eller pest eller andra lika wigtiga hinder göra det omöjligt eller för Riksdagens frihet och säkerhet wådligt. 1: o. Riksdagen skall årligen, efter förslag av Konungen, i den ordning, som gäller för riksstatens reglerande, antaga beredskapsstat för försvarsväsendet, upptagande de särskilda anslag, som vid krigsfara eller krig, vari riket befinner sig, erfordras för upprätthållande av dess fred och oberoende. Riksdagen må därvid bestämma, att anslag ej får tagas i anspråk, förrän riksdagskallelse utfärdats. Under tid, då riksdagssession ej pågår, eller inom tio dagar från sessions början må Konungen efter rådplägning med utrikesnämnden fastställa förskottsstat, upptagande anslag, som uppförts å beredskapsstaten. Förskottsstaten gäller, där ej annat av riksdagen beslutes, till och med trettionde dagen från sessions början. 1809: Konungen äger, at på det sätt förr öfligt warit tilsätta Kyrkoherde-beställningar i Regale Pastorater. Stats-Ministrarne innehafwe Rikets högsta wärdighet, och Stats-Råden den närmaste derintill.
Jag är ej i tillfälle att nu uppläsa den $ ur testamentet, som är i fråga, men om jag icke bedrager mig mycket, så tror jag termen vara att det är just ett capital af 20,000 r:dr, sorn testator bestämdt att af Ridd.direct:n emottagas samt förräntas å 5 proc., med åliggande att deraf utgifva 10 pensioner å 100 r:dr hvardera. Således är första villkoret att pensionerna skola vara 10, och då bestämmandet af pensionerna till 100 r:dr hvardera är en följd af den ränteberäkning, som testator supponerat, så lär den åtgärd jag föreslagit blifva den enda med testamentet närmast öfverenstämmande och som således bör vidtagas. Beträffande åter hvad llr Tham yttrat, att jag, såsom den ene executorn, tillika med Frih. Cederström skulle förklarat mig nöjd med det beslut, soni R. o. Ad. kan fatta, så erkänner jag det fullkomligen och jag underkastar mig det; men jag anser, att, då jag tillika är ledamot af detta Stånd, jag kan såsom enskild person tala i ämnet för den åsigt, som jag finner riktigast; oell anser jag mig höra förklara, att det alldeles icke är i egenskap af executor, som jag nu här talar. Jag förnyar min anhållan om bifall till den framställning jag gjort. Hr von Hartmansdorff, A 11g.: Då detta mål förra gången förevar, hade jag äran yttra det jag ansåg särdeles afseende böra fästas vid den mening, som en af testamentets executorer Gr. Posse yttrat. Nu då han förklarat det bans yttrande på detta rum icke på något sätt uppliafver verkan af den förklaring han jemte den andra executorn Frih. Cederström förut afgifvit, att nemi. de underkasta sig R. o. Ad:s beslut i detta hänseende, anser jag mig 26 II. 17 Den g Juni. obehindrad att i denna fråga understödja den mening, hvilken jag för sjelfva stiftelsen anser vara den gagneligaste. Det upplystes redan förra gången, att alla föreskrifter i testamentet icke kunna verkställas och att följaktligen någon afvikelse måste äga rum.
Genom nådig Skrifvelse af den 2 sistlidne Januari har Kongl. Majit, på grund af hvad sålunda förekommit, till Rikets Ständer hemställt, att det till ifrågavarande företag beviljade låneunderstöd måtte för arbetets utförande efter nu föreslagna förändrade plan få bibehållas; och har i enahanda syfte motion (N:o 182) inom Bonde-Ståndet afgifvits af Riksdagsfullmägtigen Johan Erickson från Jönköpings län, med hvilken Riksdagsfullmägtigen S. Johnsson från samma län sig förenat; varande af bemälde motionär, i en särskild skrift, till Utskottet öfverlemnade åtskilliga handlingar för ådagaläggande dels af det nya förslagets företräde och dels af vederbörande strandegares bifall till den ifrågasatta, förändringen. Då fördelarne af nu omförmälda förändring i arbetsplanen synas obestridliga och 6 Stats* Utskottets Utlåtande Jl/s 88. giltigt skäl alltså lärer vara för handen att efterskänka det vilkor, som vid låneunderstödets beviljande stadgades derom, att arbetet borde i sin helhet utföras i enlighet med deri derför uppgjorda planen, har, i öfverensstämmelse med hvad Kongl. Maj:t behagat i nåder föreslå, Utskottet ansett sig böra hemställa, att det till meranämnda sjösänkningsföretag beviljade lån måtte, för arbetets utförande efter här ofvan angifna förändrade plam men med iakttagande af i öfrigt stadgade vilkor, få af vederbörande arbetsbolag bibehållas. Stockholm den 15 Maj 1866. Ank. till Exp.-Utsk. den 15 Maj 1866, kl. 10 f. m. Utlåtande, i anledning af väckt motion om befrielse för staden Linköping frän skyldigheten att underhålla stadens vid Nyqvarn belägna, med bidrag af statsmedel anlagda hamn. (R. A.)
Det må vara hvar och en förbehållit, att anse dessa af Ständerna eller deras Talmän utfärdade beslut mindre gällande, än RiksgäldsContorets Fullmägtiges förbindelser. Utbetalningarne hafva dessutom icke skett till följd af annat, än Ständernes beslut; antingen expedierade i form af Pro - Den 9 Ju 1 i i e. rn. i43 tocollsUtdrag från BancoUtskottet, eller ock tlirecte tillställde BancoFullmäglige, och de måste i sednare fallet vara så mycket mera förbindande. Herr Grefven liar yttrat, att ingen Domarekunde tilldömma Banken någon ersättning, och nämnt Götha Canal. Om i Bankens böcker Götha Canal blifvit debiterad för de summor, som till densamma blifvit använde, så är detta ett misstag i bokföringssältet, tyden, som anordnat penningarne, och ejden, som qvitterat dem, är skjddig att återbetala dem. Ett origtigt bokföringssätt inom Banken måtte dessutom ej betaga Banken rätt till återbetalning af dess fordringar. Herr Grefven har slutligen yrkat, att föihållandet med mjmtväsendet hellre må stå, som står, för att ramla ju förr desto hellre. Jag är öfverlygad, att om förhållandet feck stå, som står, skulle det ej ramla, ulan gå bättre än det gått hitintills, d. v. s. om Banken utvidgade sin lånerörelse på alla exporlabla efFecter, som ej äro underkastade förskämning. Men då nu Ridderskapet och Adeln för sin del redan beslutat myntbestämning, så är det olämpligt att ingå i några öfverläggningar, som ej höra hit. Herr Grefven har äfven yttrat, att Ständerna ej egde att disponera annat än Bankens vinst. Jag vill ej invända något deremot, emedan det öfverensstämmer med BancoOrdningen, men må Herr Grefven med mig instämma deruti, att då fråga är om att frälsa så väl i 44 Den g Julii e. rn. Fäderneslandet, som Banken, ifrån att blifva elt rof för fienden, måste medel tagas, der de finnas.
Om vidare, såsom ock Kongl. Maj:t, äfvensom Tull-kommittéeu föreslagit, tullfrihet medgifves för gråsidor eller sey, så uppstår deraf följande resultat: Tolagen på den införda qvantiteten 266,350 lisp. utgör 10,654: Tull-minskningen efter half tull, 3 sk. Banko per lisp., skulle utgöra 24,970 R:dr Riksmynt och 8'/2 procent deraf, att afdragas från tolags-ersättningen 2,122: då återstående ersättnings-beloppet blefve 8,532: Transport 161,319: 104 Bevillnings-Utskottels Betänkande M 10. Transport 161,319: På samma sätt skall lör artiklarne Fläsk, Humle, Kött och Smör en tolags-ersättnings-skyldighet för Staten fortfarande qvarstå, oaktadt de blifva tullfria, om tolags-reglerings-förslaget antages. Bland alla de till tullfrihet föreslagna artiklarna, är det endast på artikeln Ost, hvarå tolagen utgör endast 62/3 procent af tullen och således är lägre än medeltolagen, som Staten genom öfvertagande af tolagen skulle göra en vinst. Tolagen utgör nemligen på den införda qvantiteten 15,719 lisp. ost 1,571 R:dr, men den tull-minskning, som, till följd af tull-friheten, skulle uppstå, utgör 23,578 R:dr, hvaraf åter 8'4 procent uppgår till 2,004 R:dr och således öfverskjuter den beräknade tolagen med R:dr 433: Utom å här nämnde eller för öfrigt till tullfrihet föreslagne artiklar, äro tull-nedsättningar föreslagna till cirka 525,000 R:dr, för hvilken tull-minskning Staten skulle hafva att vid tolags-liqviden med städerna räkna sig till godo 8!4 procent med 44,625: Summan af dessa tvänne poster skulle således utgöra en besparing för Staten eller för allmänheten och afföres derföre här med 45,058. 116,261.
Så sannas här äfven, att gifva bättre är än taga; och som alltså emot den enes alltjemt vexnnde ränteinkomster svarar den andres i lika mån vexande ränteutskylder, blir då ej underligt heller, om vid så många och så långa ränteoch låneliqvider lör ett ändå nog onereradt hemman, väl ej detta, men dess egare sjelf omsider står der utarmad och förslöad, då ock med de lätt erhållna lånen gemenligen följer mera lättsinne, flärd och ett vekligare lefnadssätt. Men allt sådant oaktadt, och huru än intecknad i samma mån som förbättrad den Svenska jorden sålunda må hafva blifvit, samt huru än derigenom många dess odlare redan må befinnas afsigkomna, så är väl sådant ännu på långt när 16 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-V'(skottets Betänkande M 116. icke händelsen med dem alla, och så böra väl folkels målsmän ännu söka bevara åt den Svenska Bonden jemväl i deu nya kommunalstämman, såsom en oförytterlig arfvedel, hans i mantalet grundade urgamla sockenstämmotalan. Han har dertill en förstfödslorätt af väl större värde, än att den för något pris eller något qvantum af mera matgryn åt den ändå dermed omätteliga fattigvården skulle böra till förmån för allehanda bevillningsfolk bortsäljas, huru än retande den röda rätten måtte förekomma; och så nödställd är han väl än icke, att sådant redan nu kunde behöfvas. Han är dock ännu svensk; och då han i allt fall ännu för sitt hemman skattar till Kronan och Staten ej blott medelst vissa bevillningsören för det löpande årsvärdet af jordafkastningen, utan vida mera medelst grundräntor och kronotionde m. m. för det lasta jordvärdet af sjelfva hemmansegandet med dess alla förmånsrätter, så är väl allt skäl att honom måtte fortfarande tillförsäkras jemväl röstfyrkar emot hemmantalet, svarande med verkliga fyrkvärden, ej blott skenbara.
Men sedan grunderne först blifvit särskildt behandlade -och Den ig Julii e. m. 1033 pröfvade, och bilagorne derefter hvar för sig såsom särskilta Betänkanden till granskning förekommit, måste Bidderskapet och Adeln otvifvelaktigt anse sig hafva dess fulla pröfntngs* rätt öppen och således nu kunna antaga, förkasta eller återförvisa Utskottens Betänkanden, angående så väl Odlingslånen som öfriga de* taillfrågor. Jag har trott mig böra ytterligare göra denna erindran, i anledning af en värd Ta« lares här fällde yttrande, Herr von Becker: Jag har hegart ordet, egenteligen för att, till hvad jag nyss hade äran anföra, få tillägga, det jag tillstyrker antagandet af andra alternativet i de förenade Utekottens Betänkande. En olikhet emot de grunder , som i [allmänhet gälla för Bancolån , vore onekligen, i afseende på fastighets lånen, högst olämplig. Hvad beträffar Herr von Heynes förslag," att ränta och capital afbetalning skulle erläggas i silfver, så medgifver jag väl, att det må lemnäs låntagaren som rättighet, att på sådant sätt liqvidera sin skuld, men deremot aldrig tillkomma honom såsom skyldighet, emedan et£ slikt vilkor skulle för låntagaren vara ganska vådligt, i fall coursen steg, då räntan och capital-afbetaningen blefve i samma mon mera tryckande. Samme värde Talaren har ock yttrat sig om det ofördelaktiga af fastighetslån för Landtmannen. Derom torde dock hvarje låntagare 1034 JDen 19 Julii. c. m - sjelf kunna bäst döma; och skulle mari sluta a£ det antal lånansökningar, hvarmed Banco* styrelen blifvit öfverhopad, bordeman visserligen ledas på en motsatt tanka , och snarare förmoda att Dåndtmannen haft mycket gagn af des* sa öfverklagade lån.
— Lulparro, I^ahian, Lagman. c) 10. — soo^i, (rustak, Major. s) 11. — st.uclu, Lust Major. iz. — lXlatr oest I)a><, Lustaf, Major. /) Sedermera FustmLgtig Friherre Lo/e, str-äric, R»ttmästare, och arer Herr di » oest vaZ, Luttsi, Msjur. 15. — stchbin^, Larl Lustaf, Major. 16. — af Gennäs, stric, Major. 2g. — starneliov, (lstrillian Lustvig, Hursnsnr. 2Z. — (Valk-nclust, FuUmägkig Herr Wvlttell, Lustaf stvvrrr, lsticu.ei>anr. z6. — st?ro!ie, Arvest, Major» s28. — von Lnchlstc/, Fullmäktig Friherre lstgZsrdjsllce, Lustak, Kammar-Iunkare. A-) Z8. — (lar^elan, Fullmägtig Herr ^stl-riparrs, /kxsl, Ryttmästare. L) 4Z. — strulaf Elghammar, Fullmagtka Grefwe 8irämkelr, fstans IH-äistc, Lxrra-Orst. Eantjlrst i gustilia: - stx^säiistou. stle5lor. Ledamot uti Riddarhus-Utff. -) Led. uti Lag-Ulff. <() Leduti Hemliga Ulff. H Led. uti Bewillu>»gs-Utst. /) Led. uti Lag-Utff. ester Herr damm-nicKM. F) Led. uti Bewil!»iugs-Utsk. H Led. Uti Oeconomst.Utjk. 49. H"r Zrser, l>I'.ls 6-briaI, lvia/nr. Sedermera Herr Lrale, Klacirie Hlexaixier, Ryttmästare.