Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Närmare redogörelse för de af motionären anförda grunder, som han ansett vid ifrågavarande reglering böra följas, och för hvad motionären i öfrigt i den vidlyftiga motionen anfört, lärer vid det förhållande, att motionen är i tryck för Riks-Ståndens medlemmar tillgänglig, här icke erfordras. Den förändring af socknarnas nuvarande indelning, som af motionären blifvit påyrkad, skulle, enligt motionärens förslag, åstadkommas antingen derigenom, att pastorat af alltför stor folkrikhet eller vidd delades i två, eller sålunda, att två eller flera mindre pastorater sammansloges till ett. Hvad nu först beträffar delning af större pastorater, så hafva, enär missförhållandet emellan folkmängden i pastoraten och det antal af församlingsboer, hvilkas andliga vård skäligen bör antagas kunna af en kyrkoherde bestridas, genom folkmängdens ständiga tillvext, alltmera tilltagit, tid efter annan förslag 12 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande Jfs 71} ' till en lämplig fördelning af större pastorater dels hos Regeringen, dels hos Rikets Ständer förekommit. Några mera omfattande åtgärder till inskränkning af allt för stora pastorater egde likväl icke rum förrän efter riksdagen 1850—1851. Rikets Ständer afläto vid nämnda riksdag underdånig skrifvelse till Kongl. Majit med anhållan, att i de stift, der pastorater funnos, som voro så vidsträckta och folkrika eller bestodo af så många församlingar, att en delning af desamma för själavårdens behöriga handhafvande vore af behofvet påkallad, Kongl. Majit täcktes låta vidtaga nödiga åtgärder för sådan delning. I anledning häraf anbefalldes Domkapitlen, att vidtaga förberedande åtgärder och med utlåtande rörande detta ärende till Kongl. Majit inkomma. Af Kongl.
Denna styrelse, bestående således al arbetare, har ansett föreläsningars och föredrags hållande i ofvannämnda ämnen vara af den stora vigt, att den icke skyr uppoffringen af att särskildt bekosta undervisning inom skolan i stenograf!, för att sätta eleverna i tillfälle att hafva största möjliga nytta af de föreläsningar, de äro i tillfälle att åhöra. Och, Mina Hrr! hvem kan väl bättre än arbetaren sjelf vitsorda hvad han erfarit utöfva ett vigtigt inflytande på hans praktiska bildning? Denna omständighet synes bast ådagalägga vigten af föreläsningars och föredrags hållande vid yrkesoch slöjdskolor, för den händelse nemi., att man icke är benägen att bekosta den vida dyrbarare lektionsundervisningen i för industriidkaren så maktpåliggande kunskapsgrenar, som de ofvannämnda. Det är denna sistnämnda utväg, som man företrädesvis i utlandet valt, men som man åter här af sparsamhetsskäl ansett sig nödsakad att utbyta mot de mindre kostsamma föreläsningar och föredrag i nämnda ämnen. Med anledning af hvad sålunda blifvit anfördt, vågar jag vördsamt föreslå, att R. St:r måtte till föreläsningars och föredrags hållande vid slöjdskolan i Stockholm bevilja det af styrelsen begärda årsbeloppet 5,500 rdr. 170 Den 27 Januari. Slutligen har K. M:t i nåder äskat: Till skolans samlingar och bibliotek rdr 1,500. eller tillhopa rdr 7,500. Skolstyrelsen har deremot till dessa trenne poster ansett sig behöfva en sammanlagd summa af 9,500 rdr eller till skolans samlingar och bibliotek rdr 2,000. och till diverse utgifter » 5,500. I)å de af skolstyrelsen begärda medlen ingalunda synas för högt tilltagna, och då jag således ämnar yrka, det R. St:r måtte bevilja dessa summor till deras fulla belopp, anhåller jag att med några ord få belysa dessa frågor. 1. Bibliotek och samlingar. För bibliotekets förökande bar Tekniska elementarskolan i Malmö afsatt årligen 500 rdr, och samma belopp var i staten anvisadt åt härvarande slöjdskola ända till 1862, då det måste inskränkas till 300 rdr.
» God afton, Merowitz, » hörde jag en för mig obekant röst säga, » god afton, mon cher, det öfverraskar mig att finna dig här, njutande af landtlifvets oskyldiga nöjen, då jag trodde dig ännu vara qvar i Italien. Apropos, jag kan helsa dig från din hustru. Träffade henne i Venedig förra veckan. Charmant som vanligt. D u gör en våldsam kur för fröken v. Hohenburg, hör jag sägas, — du är då alltid den samme, mon garcon. » Tyst, mon cher, » svarade Merowitz och sänkte sin röst för att hviskande säga någonting, som jag ej kunde uppfatta, » men », åter höjande rösten, » man måste j u fördrifva tiden med något här, och hon är verkligen bra retande och aptitlig, Beatrix. » Här aflägsnade sig de båda talande. Darrande af harm och förskräckelse drog jag undan draperierna för att se efter dem. O, denne skurk, denne samvetslöse niding, som endast till tidsfördrif lockat Beatrix ' hjerta till sig! — Mina aningar hade tyvärr varit allt för sanna. Jag trädde fram ur mitt gömställe, och der stod Beatrix i en dörröppning, undanskymd af några höga bladväxter. Hon kom stapplande emot mig. » Dolly, Dolly, du hörde det också, » utropade hon förtviflad och jemrande som ett sjukt barn. En blick på hennes upprörda anlete sade mig mer än väl, att hon hört hela samtalet. Hon gömde sitt ansigte mot min skuldra, och jag kände hennes gestalt genomfaras at häftiga darrningar. — Hon sade ej ett ord, endast jemrade sig sakta. Jag smekte tigande hennes mjuka hår, hvad skulle jag för öfrigt kunnat säga för att trösta henne. Intet! Mitt hjerta var uppfyldt af det oändligaste medlidande. Plötsligen såg hon upp. Hennes ansigte I D U N såg jag Trixie från andra sidan i vild fart störta rakt på hindret. » Barmhertige Gud — hon dödar sig! » skrek Jurgen. Afståndet var för stort, för att » Kom, låt oss gå », sade hon.
Då jag under festtåget blickade upp mot den mörka, men af stjärnor gnistrande kvälls-himmelen, mot hvilken standaren stolt aftecknade sig, förekom det mig som skrede jag fram under det svenska minnets tempeldom; suset i de hvita fandukarna ljöd som en andehviskning, och när slutligen » Hjältar, som bedjen, striden och bloden », uppstämdes framför minnesstenen, då var det mig som om jag ställts ansikte mot ansikte inför hela vår ärorika forntid, och på ett förut aldrig kändt sätt greps jag af glädje öfver den samma, men ock af ödmjuk bäfvan vid tanken på det ansvar, som ett sådant arf innebär så väl för vårt folk i dess helhet som för hvar och en af dess medlemmar. Och dessa intryck hafva, om också ej med samma rent af öfverväldigande makt som första gången, förnyats, så ofta det blifvit mig förunnadt att deltaga i denna högtidsstund, och jag är viss om, att otaliga i de skaror, som under årens lopp fylkats i ungdomståget den 6 November, gjort samma erfarenhet som jag och däraf haft verklig behållning för lifvet. Förkastelsedomen öfver en sådan sak som den, att nutiden på ett högtidligare sätt erinrar sig sin tacksamhetsskuld till de ädle hädangångne, af hvilkas verk hon njuter frukterna, blir ej berättigad därigenom, att missriktningar möjligen kunnat förekomma, att, såsom vid allt mänskligt, utförandet stundom visat sig behäftadt med ofullkomligheter. Att en Svensk Tidskrift 1891. 31482 ord vid fosterländska st.-f. gustaf-adolfsfest i upsala. sådan sak med något gehör hos oss kunnat göras till föremål för hån och begabberi, är i själfva verket ett af de blott allt för många tecken till en nationell dekadans, som under de senare tiderna framträdt hos vårt folk, tecken som i sanning äro egnade att väcka allvarliga bekymmer, men som, om de rätt beaktas, dock på samma gång — låtom oss hoppas det — ■ böra kunna blifva ett medel till upprättelse. Men en dylik förkastelse vittnar dessutom om psykologiskt oförstånd. Hvem erkänner ej minnets betydelse för individen?
» Nej, men fröken Elin, » utbrast hon första gången jag kom dit, » att fröken, som har sin fästman och sin utstyrsel att tänka på, gör sig besvär att komma hit ut och se om mig. O, hvad det var roligt! » Den ena gången läste jag en treflig berättelse för henne; det tyckte hon så mycket om, och då hon sedan låg ensam igen, tänkte hon så mycket på den. Det hjälpte henne att glömma plågorna och ensamheten, sade hon. En annan gång sjöng jag för henne. » » Med din vackra, ljufva röst, » inföll Georg.J » Med den röst jag fått af Gud och som ännu aldrig blifvit till glädje för en enda fattig eller sjuk människa. Hon bad mig sjunga alla hennes älsklingssånger; hon har nämligen själf haft en bra röst, men nu kan hon ej längre sjunga, och det känns så tomt, säger hon. I går tog jag med mig mitt lilla rosenträd — du vet det där vackra med de sköna månadsrosorna. Du skulle sett hennes glädje! » Det blir ett riktigt sällskap för mig, vet fröken, » utbrast hon med strålande ansikte, » och det kommer att påminna mig om fröken, och så går tiden mycket fortare. Tänk, att Gud har skapat något så vackert! Och så den doftar sedan! » När jag kom hem, slog det mig för första gången, hur trött mamma såg ut, och jag kom att tänka på, att hon i förmiddags lade in hela tvätten ensam, medan jag satt och skref i min dagbok. På kvällen råkade jag höra ett samtal mellan småsyskonen. Gösta kunde icke förstå sin läxa, och då Maja föreslog: » Gå och fråga syster Elin! » svarade han i en så försmädlig ton: » Jo, hon är just den rätta! Sedan hon blef förlo £ vad, har hon ju aldrig mer tid för någon annan än sig själf och sin Georg. Hon bara snäser åt en. » Jag kände, hur sant det var, och skämdes. Vet du, hvad jag har tänkt på, Georg? Fru Palm har flere gånger frågat mig, om jag inte vill läsa ett par timmar om dagen med hennes små tvillingar och äfven fru Oswald har gjort mig ett liknande anbud. Men jag svarade nej, ty jag tyckte alltid, att hvad jag gaf åt andra, det. stal jag ifrån dig. Men nu har jag kommit underfund med, hur oriktigt det var.
Å ena sidan låter det nemligen tänka sig, att handlingar, brottsliga enligt vår lag, vore icke allenast straff-fria utan till och med sådana, att till deras begående den allmänna meningens påtryckning i det främmande landet vore så stark, att den skulle stämpla med vanära den främling, som i detta fallet icke böjde sig för landets sed, såsom fallet t. ex. mångenstädes är i fråga om dueller; och det vore icke billigt, att den, som sålunda genom omständigheternas tvång blifvit ledd till en handling, för hvilken han måhända till och med prisats oi det främmande landet, skulle vid hemkomsten lida straff för samma handling. Å andra sidan vore det att befara, att den allmänna rättskänslan skulle finna sig sårad om en person, om hvilken det vore kändt, att han i utlandet begått svåra och skamliga brott, skulle undgå att har i hemlandet derför ställas till ansvar. Af sådan anledning och på det att rättvisans och billighetens fordringar må kunna i hvarje särskildt fall vinna tillbörligt afseende, hafva Rikets Ständer för sin del ansett det böra få bero på E. K. Maj :ts förordnande, om ifrågavarande brott skola här i Riket åtalas. Af den förändrado ordställning, som, på grund af hvad nu blifvit anfördt, Rikets Ständer funnit sig böra antaga för 1 §, har blifvit en följd, att ordet “jemväl“ uteslutits ur 2 §. 2 KAP. Om straff, som efter denna lag ådömas må. I 9 § af detta kap. stadgas hvad från utmätning undantagas bör. Väl kan det icke helt och hållet förekommas, att i följd af olika förmögenhetsvilkor bötesstraffet drabbar sakfällde med olika tyngd.
Directionen att från den dag, leveransen för år 1839 blefve fullgjord, erhålla ett räntefritt förskoll af 1 Million R:dr Banco; samt Den 2 Maj: från ett Handelshus i Götheborg af Silfver, lill värde motsvarande 5o,ooo R:dr Silfver Specie, alt levereras inom den 16 derpåföljde September; allt emot ett pris af 2 R:dr 32 sk. Banco för hvarje R:dr Silfver Specie, och 5 R:dr 3a sk. Banco för hvarje Ducat, som vid utmynlningen kunde, efter afdrag af mynt-eller slagskatten, erhållas utur de levererade qvantiteterne. Vid pröfning af desse anbud funno Banco-Fullmägtige, dels att, med afseende å de olägenheter, som möjligen kunde uppkomma derutaf, alt leverantör, som vore Utländsk man, bruste i uppfyllandet af ingången öfverenskommelse utaf ifrågavarande beskaffenhet, Contract om leverans af ädla Metaller till Banken icke borde afslutas med någon, som icke vore Svensk undersåte, samt att, på sådan grund, förstnämnde anbud, eller det af Herr Hesse gjorde, ej kunde antagas, dels ock att, elter den af Banco-Fullmägtige tillförne, den 18 Augusti i836, fastställde grundsats, det var för tidigt att sluta Contract om leverans, som först under innevarande år skulle verkställas, och att till följd häraf det af Directionen för Bruksegares Hypolheks-Cassa gjorde anbud, så vidt det angick levere - 3o Berättelse af Banco-Fullmäktige» ring af Silfver eller Guld under loppet af år 1840, icke kunde, då för närvarande, af Banco-Fullmägtige antagas, hvaremot pluraliteten af BancoFullmägtige biföll ej mindre öfrige 2:ne anbud, än äfven det af nämnde
Jag kan icke inse hvarföre denna svårighet skulle vara bunden vid ordet constitulorial; och att det icke funnits någon sådan svårig - 200 Den 17 Octo b er e. m. het för en ordinarie Ridd.secret. hafva vi sett, flå en Ridd.sceret. blifvit befordrad till Just.råd och en annan till Statsråd. Om sådant kan ske, dä man innehafver fjellsten på stat, så skulle jag tro, att det likaväl kan skedå man innehar den på constitutorial. Samma värde talare har i likhet med ett par andra yttrat, alt Ridd.secret. borde vara oberoende af all annan befallning. Jag beklagar, att jag icke fick smickra mig med dessa herrars instämmande, då jag för någon tid sedan dref just den satsen; men sedan denna grundsats genom Ridd.Utsk:s nu gillade betänk, blef säkringgängen, alt jag icke kunde vänta att den vid tillämpningen skulle blifva respecterad, har jag ansett alt fördelarne af det förut gällande stadgandet icke mera kunde ernås. Fördelen deremot för Riddarhuscassan att i en blifvande framtid icke vara belastad meden pension ät en tjensteman, som kanske endast en kort tid beklädt sin befattning, är gifven: och det är dessutom ingenting nytt att tillsätta tjenster genom constitutorial. Man ser det från Styrelsemaktens sida ganska ofta, nemi. just vid sådana tillfällen, dä fråga är om en reglering af något embetsverk, hvarigenom några tjenster komma att blifva indragna. Då det nu är troligt, att Ridd.- secret. för framliden icke kommer att fungera såsom Slåndssccreterare, anser jag det både rätt och klokt, att icke nu tillsätta honom på stat. Jag har dessutom alldeles icke föreslagit något afvikande från R. o. Adis beslut, ehuru den siste värde talaren ansett mitt förslag vara ett sätt att något kringgå detsamma. R. o. Ad. har nemi. endast beslutit, att dä tjensten tillsättes, skola dermed vara förenade 1200 r:dr b:co i lön, samt förbehållit sig att äfven få tillstädja sökanden alt behålla annan tjenst.
Särskildt må ock erinras i afseende å laga räntan, att rår lag på andra stallen än i 9 Kap. 8 § Handels-Balken, bestämmer räntan till fem procent, hvilket då är laga ränta. (Se t. ex. 5 Kap. 11 § Jorda-Balkenj); förskottsränlan, att redan nu svårligen någon, som på förhand afdroge räntan, kunde anses skyldig till straff, med mindre han, vid beräkning af ränta å förskottsräntan, funnes hafva öfverskrida den högsta lagliga räntan; ockcrstraffet, att då lagstiftaren anser det orätt eller åtminstone för den närvarande tiden skadligt, att högre än sex procent ränta tages vid lån å längre tid, det icke torde saknas skäl att låta förbudet fortfarande ega kraft medelst ett straff, hvilket ock, såsom man ser, ännu finnes i Norige bibehållet; samt bysätlningsriitlen, alt frågan derom hänger närmare tillsammans med lagarne om exekution och konkurs, än med dem om räntans belopp, samt att svår - s Kongl. Maj-.fs Nåd. Proposition N:o 105. ligen torde inses, hvarföre räntans frigörande i vissa fall skulle föranleda bvsättningsrältens förlust äfven i alla andra. Deremot är ur Lag-Beredningens förslag här infördt det stadgande, att aftal om högre ränta, än sex procent, ej är gällande, derest det ej med gäldenärens skriftliga förbindelse styrkes; och är meningen med detta stadgandes införande, att än vidare söka begränsa riintefriheten inom deri egentliga affärsverlden; varande det i Justitie-departementet utarbetade förslag af följande lydelse: “Förslag till Förordning, angående ränta vid försträckning på viss kort tid. “Hvad i 9 Kap. 6 § Handels-Balken finnes stadgadt om förbud att laga eller låta förskrifva sig större ränta, än sex för hundrade om året, ege ej tillämpning vid försträckning på viss tid ej öfverstigande sex månader. Aftal om större ränta vare likväl ej gällande, der det ej med gäldenärens skriftliga förbindelse slyrkes.
Jag har under längre tid haft mycken befattning med stenkolsverket , men jag vill dock alldeles ej af egennytta ifra för en tullförhöjning, som Liefve skadlig för Svenska näringar, hvilka äro i behof af denna vara, helst detta behof icke i allt fall lärer kunna fyllas med Svenska stenkol. Men deremot är stenkolsstybb en sådan vara, som fullt ersättes af Svenska stenkol, och jag vet derföre icke, hvarföre, då den Svenska produetionen kan få ett skydd emot införsel af stybb, ett sådant skydd ej kan beviljas, och jag tillstyrker således den uppgifna tullens bibehållande. Då för öfrigt en talare yttrat, alt införande af kläder ej borde tillåtas, så får jag dervid tillägga, att om de icke i allmänhet skola få inkomma, så bör det åtminstone tillåtas resande att få medföra kläder, så väl nya som gamla, ty i annat fall kunde man blifva alltför mycket generad. Jag skall ej längre upptaga R. o. Adis tid, då jag inom Utsk. får tillfälle alt uttala mina åsigter. Hr Ribbing, Arvid: (Den som finner sig i behof af upplysning i ett ämne, yttrar sig vanligen sist. Jag vet icke om jag nu blir den siste ; men åtminstone vet jag, att jag varit i behof af upplysning i detta vigtiga och invecklade ämne, deruti jag afhört R. o. Ad:s discussioner vid 3:ne föregtde riksdagar och äfven vid denna, utan att förr hafva yttrat mig derom. Då saken här så fullständigt och väl blifvit utredd, så skulle det egentligen nu för oss öfriga ej återstå annat, än att hvar och en toge sitt parti. För min de! får jag likväl säga, att om jag nu skulle förklara mig för förbuds-systemet, så kunde jag ej undgå att se, det jag nästan i och med detsamma skulle förklara mig för det fria systemet. Jag vill närmare redogöra, huru jag härvid menar. De sorn yrkat på ett förbuds-systeme hafva i allmänhet yrkat det fortfarande, sådant det har varit.
Där tassar kinesen i sina tofflor, sin hårpiska undanstoppad i filthatten och händerna stuckna i de vida ärmarna, japanesen struttar i blanklädersskor, skorstenshatt och rock af finaste tyg, »cowboyen» med sitt fladdrande polkahår, sitt breda bälte och sitt hufvud rest som en världshärskare marscherar stolt förbi tjänsteflickor och fina fruar; – det är en röra, en ilande oro, ett tramp af tvehågsna, sökande fötter, och af dessa massor är den kompakta majoriteten folk, som har allt annat att göra än att fråga efter sin klädsel eller hållning. Arm i arm tåga skrattande tjänsteflickor in i modistens förgyllda salonger, slå sig ned och profva de dyra hattarna, medan deras matmor lika obesväradt tränges hos Hubs för sin bandrulle. Från första dagen har det slagit Louise hvilket allmänt intryck af fulhet dessa män och kvinnor göra. När hon blundar och tänker tillbaka, visar sig ett virrvarr af blackt hår, breda käkar och grofva drag. Det ligger ofta något af tillfällighet i deras framfärd, af missbelåten brutalitet eller ängslan i deras spända ansikten. På restaurationer, kuskbockar, i bodöppningar – öfverallt kunna förekomma dessa ovårdade figurer, på gränsen till slusk. Endast mer sällan ser man en amerikansk arbetares fina, skarpa ansikte, lediga, godmodiga hållning och korrekta toalett. Förhärskande är den germaniska och irländska typen ... Ibland beger hon sig af åt nordsidan. Hon går långsamt framåt de likformiga, tråkiga gatorna, där vid hvartannat steg ljuda västgötska, skånska och småländska toner. En egendomligt skygg känsla drifver henne dit, hon har dessa år så väl lefvat dem förutan, men nu är det som hade lifvet fört dem närmare.
Meddelas endast p l detta sätt. En rfoffer. Dannemora grufVor den 9 mars 1888. Anna Hammarskiöld, född Wolffram. Arvid Hammarskiöld. [217] 01 O P ii b o PLATSSÖKÄNDE. En ung ' ilicka af god familj, med håg och fallenhet för husliga göromål, önskar få gå en god husmoder till hända. H o n är kunnig i finare handarbeten. Tacksamt emottages svar till » Emilia », Oskarshamn, pöste restante. endast kostar Praktiken från 1 April till årets slut. Prenumerera på närmaste postanstalt! Alla samhällsklasser läsa den. Fri Diskussion, som är Pr. särskiidt egen, griper in i alla samhälslifvets frågor på städadt och sansadt språk. Fria tankar, korthet, liv l Väldiga awdestrider utkämpas. Ingens åsikt undertryckes. 177 deltagare från hela landet. Såväl den ringe arbetaren som den lärde vetenskapsmannen debattera. I övrigt: ledare, insända uppsatser, notiser från inoch utlandet, poem, brev från hela landet m. m. Pr. är alvarlig, frisinnad och bestämd. Absolut nykterhet! Nysta vare, utstyrseln vacker! Pr. skyr den där dåsigheten om ditt och datt. Genom utmärkt fördelaktiga anordningar utdelas kontanta pris. JLösnummersförsäljare antagas i alla städer och större byar. Prenumerantsamlare, utmärkta vilkor! Dagny TIDSKRIFT FOR SOCIALA OCH LITERHRA INTRESSEN. UTBIFVEN AF. LQly Engström. Nagot om vara nyare barnböcker. Prima Vista. Ocksa ett skal. Sinaprat om förströelser och ' nöjen. Louisa M a y Alcott. (Utdrag ur The Academy.) Fran riksdngen. Meddelande frhn Fredrika-Bremer-Förbundet. Hvaijelianda i kvinnofdgan. Pris pr argång: Förbundets medlemmar kr. {För För icke medlemmar, 4,OO. Till redaktionen insänd periodisk literatur: - Ny Svensk tidskrift, nr 2-3. Nordisk tidskrift nr 2, 3. - Pedagogisk tidskrift, nr 3, 4. - Lasning för folket, nr 1.
I anseende till det större allmänna förtroende, som ligger till grund för Skuldsedlar till innehafvaren eller ordres, är en strängare executiv kraft dem tillagd, så att utgifvaren kan sökas hvarest han finnes, och vid bristande betalning genast bysättas3 och genom 3. §. af 1798 års ConcoursStadga är föreskrifvet, hvad med sådana Sedlar bör iakttagas, om de skola äga denna executionsrätt, med tillägg att, när det Den 17 April. e. m. 351 försummas, de ej hafva annan rätt, än andra Skuldbref. Men detta stadgande tror jag så mycket mindre böra utsträckas utöfver hvad det skall åsyfta, nemligen den eXecutiva rättigheten, som dessa Sedlars egenskap, att gälla i hvars mans hand, i denna §. antages såsom gifven, utan att fråga om inskränkning deruti förekommer, och jag förmodar, att om Lagstiftaren hade åsyftat ett så hufvudsakligt nytt stadgande, hvarigenom första vilkoret och gruhd-egenskapen af desra så allmänna föreskrifningar skulle hafva upphäfvits, sådant blifvit bestämdt uttryckt, så mycket hellre som det skulle hafva innefattat en inskränkning och förändring af 4 Cap. 4 §. UtsökningsBalken, hvilken stadgar de rättigheter, löpande Sedlar tillkomma. Det af Herr Stråle omnämnda Kongl. Maj:ts Utslag är endast i en särskildt rättegång meddelt, och kan således ej, med all vördnad för detsamma, anses som en ordentlig lagförklaring, hvarföre och da icke blott Domstolar i allmänhet tolkat löpande Skuldsedlars ifrågavarande egenskap olika, utan äfven vid beredandet af Kongl. Majrts ofvannämnde Nådiga Utslag, meningarne i Högsta Domstolen varit skiljaktige, jag icke kan annat, än anse 1798 års ConcoursStadga i denna del vara tvåtydig och obestämd, hvilket åter genom en ordentlig Lagförklaring lärer böra häfvas. Herr Stråle: