Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
St:rs synnerliga upmärksamhet; enär, genom denna kommunikations leds öpnande, de rika tillgångar på odlingsbar jord samt skog, som Vestra Helsingland och Herjeådalen, tillsammans uptagaude 150 qvadrat-mil, ega inom sitt sköte, genom vidgade odlingar och en tilltagande befolkning samt betydligen ökad årlig export, utan allt tvifvel snart och mångfaldigt skola till Riket återgifva det låneunderstöd, hvilket den enskildta företagsamheten nu icke kan undvara, för att mäkta utföra det, relativt till denna landsorts förmåga, storartade företag. De speciella förhållanden och skäl, som så högt tala för bifall til! det sökta låneunderstödet, aro anförde dels uti den ofvanberörde underd. inlagan till K M:t, dels uti en motion, som en ledamot utaf BorgareSt., Hr Brun, d. 26 nasti, månad afgaf, hvadan jag får hänvisa till dessa handlingar, af hvilka afskrifter här bifogas. Uppå de stora anledningar och bevekande skäl, som förefinna», får jag, — som anser att det vore en misshushållning för Riket, att icke understödja ett så produktivt företag som detta, efter både beräkning oell sannolikhet måste blifva, — anhålla det R. Höglofl. St;r behagade, till byggande af en Jernväg från den mot vester utskjutande viken af sjön Södra Dellen i Norra Helsingland til! den invid Ljusneelf belägna och i niveau med elfven varande Hybosjön samt med fortsättning derifrån till lugnvattnet nedom fallet vid Ede by i Jerfsö socken af Vestra Helsingland, bevilja låneunderstöd af allmänna medel på möjligast billiga vilkor till två-tredjedelar (2/g) af den beräknade anläggningssumman 1,250,000 rdr rmt, eller, såsom K. Vägo. Vattenbvggnads-Styrelsen jemte sitt förord åt denna jernvägsbyggnad tillstyrkt, med ett jemt belopp af 833,000 rdr rmt. Den här ofvan omförmälta Bestyrelsens inlaga till K.
Då man anser bränvinsbränning såsom oskiljaktig från jordbruket, bör jag här anmärka alt, såsom verkan af de i 1835 års författningar stadgade beskatlningsgrunder, visat sig, alt, då bränvinspannornas antal år 1835 och de näslförutgångne åren utgjort 11,000 å 11,200, med en beskattning af i8,3oo R:dr, har pannornas antal sedermera varit inskränkt till omkring 9,3oo men skatten för tillverkningen med detta inskränktare antal stigit lill 37,000 R:dr eller mer än dubbelt. Det är häraf uppenbart, alt en stor mängd af de mindre Brännerierne blifvit nedlagde, men productionen har likväl ty värr icke blifvit mindre, och icke har stegringen af skatten varit tillräcklig att åstadkomma någon till minskning i fylleriet, verkande stegring af bränvinspriset. Boskapsskötseln har ingalunda hunnit någon grad af fullkomlighet och deråt ägnas ej den omvårdnad, som dess stora inverkan på jordbruket klafver. Foderlillgångarne äro otillräckliga, i förhållande lill åkervidden, och betesmarkerna äro inskränkta och svaga, beslående på slälll^ggden ofta endast af den utmagrade hafrejorden jemte de årliga trädesfälten. Detta missförhållande rättas genom införande af vexelbruket och, der det blifvit antaget och hunnit stadgas, visar sig redan förbättringen i boskapsafvel på ett tillfredsställande sätt. Ännu anses bran vinsbränningen på många ställen såsom ett nödvändigt medel för Ladugårdarnes vidmakthållande, och äfven i sednaste åren hafva nya Brännerier af denna anledning blifvit anlagde. En nyligen upptäckt utfodringsmelhod med så kalladt kalljäst foder har af mångfaldiga blifvit begagnad, och de fleste hafva funnit fördel dervid, särdeles för fodrets besparing under de sednare årens knappa tillgång derå. Boskapsracerna äro icke af någon utmärkt god beskaffenhet, men synas vara passande för localföihållande! ne i hvarje ort. ] skogsbyggden, der både vinterfodringen och sommararbetet vanligen äro mera tillräckliga, äro kreaturen till följd deraf större än å slättbyggden.
Behofvet är gifvet, och jag måste således deltaga i deras omdöme, som tillstyrka dess fyllande; men jag beklagar, att jag icke kan tillstyrka det till större belopp, än Frih. Franc Sparre tillstyrkt, eller 54,ooo r:dr. Jag skulle helst vilja tillstyrka de 90,000 r:dr, om jag visste, att tillgångarna dertill vore tillräckliga. Jag vill tillägga några ord. Hvad Hr Lefre'n yttrat om händelserna 1808 kan jag, ehuru icke militär, fullkomligen besanna. Från den församling, hvaruti jag bodde, utgingo 60 ynglingar, hvaraf ingen enda återkom. Kläder gjordes i församlingen, men försåldes sedermera, emedan de blefvo för sent färdiga för att komma ynglingarna till godo. Skall man ställa oss i samma förlägenhet, i händelse af ett inträffande krig? Vi säga, att på nationalbeväringen egentligen skall Ben lä Aususti f, m. skall grundas landets försvar. Skall man låta truppen först dö af köld, och sedan göra kläder åt densamma? Är det en hushållning, som öfverensstärnmer med riddersmannamod? Är det en hushållning, som iakttogs under vår store Gustaf Adolph och alla våra stora Konungar. Jag hemställer till livar och en, om det icke är misshushållning och vanhederlig! att så hushålla. Må detta ord stå för min räkning! Man erkänne sitt nationalfel! Nationen önskar, att vara anständigt eller till och med väl klädd. Det är hela nationens tendens; icke blott de högre ståndens, utan äfven de Jägres. Hurudan skall då andan blifva bland de ynglingar, som utskrifvas för att utgöra nationalförsvaret, om de skola klädas i trasor, som den öfriga truppen icke kan nyttja? Skall det blifva en uppmuntran för dem att ingå i landets försvar? Jag tror, att om man vill bibehålla lifligheten hos dem, måste man noga pröfva deras egenkärlek och pröfva, om de icke vilja blifva behandlade som den öfriga truppen. Jag yrkar afslag på Utsk:s utlåt, i förevar, afseende och bifall till hvad Frih. Palmstjerna med flera reservanter och ledamöter inom detta rum tillstyrkt.
Carl Rydström, (rån Calmar län. Af Anders Allgust. Anderson från Östergötlands län, om upprättande af en tillförlitlig jemförelseiabell emellan embetsoch tjenstemän»em proportionerliga förhållande till Öfriga samhällsklasser uti Sverige och grannländerna samt om det s. k. dyrtidstilläggets upphörande i vissa, fall, rn. m. Ingen vill heldre än jag unna Statens embetsoch tjenstemän sin välförtjenta lön, men om man icke hörde några klagomål öfver bristen härutinnan följe den s. k. “dyra tideu“, som inträffade 1855 och 1856, om man allt dittills icke Motioner i Bonde-Ståndet 1885. i\’:o 295. 431 haft brist på skickliga sökande till lediga platser, om man icke kan säga att Statens tjenster sämre sköttes före — än efter — denna tidsperiod; så torde med skäl kunna frågas om Staten handlar klokt, då den ideligen skapar nya tjenster och samtidigt ökar löuer för tjenstemännen, under det jordbrukets idkare hotas med total undergång? Om man egde tillgång till statistiska jemförelser emellan Sverige och andra länder, i afseende på procentförhållandet emellan närande och tärande samhällsklasser; så vågar jag tro det intet annat land skulle kunna mäta sig med Sverige. Att yrka absolut borttagande af det s. k. dyrtidstillägget anser jag stöta mot för stora hinder i anseende till den närvarande embeteoch tjenstcmannapersonalens i fullmagterna egande garantier mot löneminskning. Men jag hyser det hopp till regeringsmagtens nitälskan om alla samhällklassers bestånd att man icke skall behöfva mer än att påpeka det antagligen rådande missförhållandet lör att vinna den medverkan till nödig rättelse, som af behofvet högeligen påkallas.
St:rs åberopade skrifvelse är daterad den 12 Maj 1860, och den 21 Juni 1861 förekom hos K. M. frågan om enahanda förändring, som nu blifvit af Utsk:t behandlad, då väckt af biskop Genberg, och hvaröfver både civila och militära auktoriteter hördes. Denna framställning afslogs då på flere anlörda skäl. Ar det då olämpligt att frågan har ånyo gjorts till föremål för R. St:rs uppmärksamhet. Jag tror det icke, och jag har ett ytterligare skäl härtill af de motiver, som finnas anförda i det Nåd. Brefvet af den 21 Juni 1861, der just afslaget grundar sig derpå att en förändring icke borde delvis ske. Således om man antager att förändringen ej bör delvis företagas, så kan man nästan på förhand se, hvad slut den genom R. St:rs skrifvelse väckta frågan om förändring i uppbörden endast af de till arméen anslagna räntor kommer att få. Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att under densamma blifvit yrkadt dels af Frih. af Ugglas, med hvilken åtskillige talare sig förenat, att Utsk:ts i denna punkt framstäldta förslag skulle bifallas med följande förändrade lydelse: »att R. St:r skulle hos K. M. i underd. anhålla, det K. M., efter verkställd utredning, täcktes till R. St:r aflåta nådigt förslag, afseende att alla räntor och all tionde, som är anslagen till särskilda verk, stater, inrättningar, stiftelser eller kyrkor, hädanefter skulle uppbäras genom kronans uppbördsman och af dem i behörig ordning redovisas till läns-styrelserna, hvarest beloppen skulle vederbörande tillhandahållas; äfvensom på enahanda sätt skulle förfaras med alla sådana åt tjenstemän, vare sig civile, militäre eller ecklesiastike, indelade ränteeller tionde-anslag, hvilka indelningshafvame ej ega rättighet att till leverering in natura uppsäga»; och dels af många ledamöter, att Utsk:ts förslag måtte afslås. Härefter framställde Hr Gr. o.
Ätta ©lager: gårda ©lagen - Stnbra bito - Srebje bito — gjerbe bito — gemte bito — ©jette bito — ©junbe bito — Ättonbe bito — ©en, forn mib annans ©genbom eller fianbtbruF, bär nårmage tido fpn eder dprelfen gg anfårtrobb, tareraS efter perfonenS Fånba werf* liga tjenggoring, utan binber af en annorlebes gpebb uppgift, fåfom SKåttare, bå ©genbomen begår af 2 tid 4 tantal; ocb berutåfmer få» forn gogbe eder Snfpector; åfmenfom ad annan betjening af SDtan* eder OminFon bos enfFilbte, anfeS efter begfajfenbeten af beraS gårö» mål, utan binber af ben benfimning, forn be t uppgiften erbåait; fFttde lifmål någon af ©fatens ©mbets» ocb XjenfTemdn tidifa bafma tnfomfl för befattning meb enfTilb mans egenbom, bör benna tnfomff, mib bemidningS beråfnanbe, icfe fammangås meb ben orbinarie eder eptra orbinarie fion, ban af ©faten erbåder, utan i?ad ban bå f6r fin privata tjeng efter ofmannåmnbe grunb fårffilbt taxeras. Kammarjungfrur od; Kammartjenare, lifa meb bern i ©tåberne. Kamererare ocb Secreterare, grålfe, i gpra ©lager: gårga ©lagen £X:br 40: Kodar, lifa meb bern i ©tåberne. Krono*fifbriets, famt gere bplifa SågengeterS ^nnebafmare, bmilfa enbag erlågga råntan efter Sorbebof, betala trettio procent beraf, efter marfegång.
På dessa skäl har jag ej kunnat instämma i Utskottets beslut och tillstyrker för min del bifall till Paul Anderssons motion.» af Herr Staaff, med hvilken Herr Kistner sig förenat: »Mot Lag-Utskottets beslut, hvarigenom Utskottet afstyrkt bifall till Riksdags-fullmägtigen Paul Anderssons - Lag-Utskollets Betänkande M 28. ä sons iriin Jerm lands län motion, angående upphälvande af bordsrätten till jord å landet. lår jag anmäla min reservation, emedan numera icke något det ringaste skäl förefinnes för börds—institutionen, som dessutom aldri;; varit stödd på någon verklig rättsgrund, emedan erfarenheten tydligen visat, att bördsrätten nu aldrig gagnas annat än lör tillfredsställande af egennvttiga beräkningar, emedan jordbrukets utveckling i betänklig män motarbetas af den ovisshet i egunderält, som alstras af bördsrätlens tillämpning, emedan, efter hvad jag i strid mot Utskottet vägar tro och påstå, den ifrågavarande lilivaron al eli sådant, af Utskottet antaget, stöd bevisas ingalunda af Bondeståndets diskussion vid motionens remitterande, om eljest ens eb sådan föregående diskussion kan anses medföra någon tillförlitlig kännedom 0111 Ståndets opinion, benna diskussion utvisar nemligen icke ringaste föreställning bos de värde talarne derom, att institutionen vore räti dis. men väl derom att d<jn vore gagnelig, enär enskilda personer genom densamma innehade medel, att i vissa fall tillskynda sig slem vinning och i och med detsamma bereda minskadt anlitande af fattigvården, — grunder, utur hvilka hvarje slags förvärf skulle kunna rättvisas. För alt ett lolkets föreställningssätt skail kunna åberopas till stöd för lag, så bör detta föreställningssätt uppenbara si>; såsom rättskänsla, rhen icke såsom en tillfredsställelse öfver beredd möjlighet till vinning, eller, med andra ord, det allmänna föreställningssättet bör, lör att rättvisa egenskapen af lagstiltnings-grund, säga att den löreslagna lagen är rättvis och icke endast att den för individen kart vara nyttig.
Hafva desse arbetare haft försvarlig bergning; så hafva de ju obehindradt kunnat fortsätta en oförvitlig lefnad; och säkerligen hafva de dertill funnit mera uppmuntran, då deras kamrater varit obefogade att klandra deras fordna felsteg, än de skulle funnit bland välfräjdade kamrater, af hvilka de måst uthärda oupphörliga förödmjukelser. Olägenheten vore förmodligen, att tillsynen öfver dylika arbetare, åtminstone i början, behöfde vara strängare och sorgfälligare än öfver andra; och denna tillsyn, i samma mån kostsammare än eljest, blefve således för husbonden en uppoffring, så vida han ej ville återtaga den ökade kostnaden i förknappning på arbetarnes vilkor; hvilket åter vore att förneka den välvilliga afsigten och förfela ändamålet med företaget. Svårligen lärer dock finnas något väl inrättadt jordbruk under en menniskovänlig husbonde, som icke alltid är försedt med fullt antal af välfräjdade arbetare; och det kan icke komma i fråga att bortdrifva dessa, för att ersätta dem med vanfräjdade. Således vore företaget aldrig verkställbar på gamla, förut väl skotta egendomar; och endast vid anläggningen af ett nytt jordbruk skulle dess verkställande kunna äga rum. Ett härtill tjenligt nytt jordbruk låter inrätta sig endast genom en större odling, som kan särskildt bebyggas och skötas. Der tillfälle är till sådana, och endast der, skulle det efter denna grundtanka blifva möjligt att tillvägabringa kolonier af straffade brottslingar, om hvilkas förbättring hoppet ej vore förloradt. Det bästa vöre, om detta skedde genom enskild försorg; och utan tvifvel gifvas många fastighetsägare i besittning af tillräckligt stora odlingsbara, ouppodlade jordrymder för så beskaffade koloniers anläggande. Onskligt blott, att det måtte ske! De medborgare, som härtill äro i tillfälle och vilja, äfven med uppoffring, befrämja en så stor vinst för menskiigheten och lör samhället, skola säkerligen icke dröja att göra det, så snart de blifva öfvertygade om företagets ändamålsenlighet. För andra medborgare, med lika god vilja och tillgång på användbar jord, kan möta hinder i bristande verklig förmögenhet af tillräckligt belopp för att tåla uppoffringen.
Aila dessa Protocolls - Utdrag lades till Handlingarne. Justerades följande: Utdrag af Protocoll«t, hållit hos Högloflige Ridderskapet och Adeln, vid Urtima Riksdagen i Stockholm, förmidd. den 1 April Igi8* S. D. SedanAvänne till Ridderskapet och 170 Den t April. Adeln ingifne Memorial af Herr Berghman, Ambrosius Magnus, om förbud för högre eller lägre Auctoriteter att proponera en Allmänhet utgifter, utan föregånget Riksens Ständers beslut, samt af Friherre Wrangel, Henning, innefattande yrkande att emellan Riksdagarne, ej måtte till öfverläggning komma sådana ämnen, som tillhöra Riksens Ständers öfverlnggningar, blifvit den io Jaauarii och 17 F*bru»rii, innevarande år, till Statsoch Lag-Utskotten remitterade; samt Ridderskapet och Adeln inhämtat, att berörde Memorial för det närvarande berodde på Lag-Utskottets handläggning, fann Ridderskapet och Adeln för godt, anmoda Lsg Utskottet, att, sä fort sig göra låter, nämnde Memorial till slutelig pröfning, i hvad på Utskottet kan ankomma, företaga, yt supri. S. D. Remitterades Till CoristitutionsUtskattet Kongl. Majrts Nådiga Proposition till Rikets Ständer af den 31 sistledne Martii, om en förändrad Redaction af 7 §. i Regerings* ■ Formen. Ut supra. S. D. Föredrogos å nyo och gilladas föl. jaode från Allmänna Besvärsoch Oeconomi*. Utskottet inkomna, samt den 24 sist!. Martii eftermiddagen på bordet lagda Betänkanden; j;o Af den 25 aistkdne Tebruarii, i anlcd* Den 1 April. 171 ning af väckt fråga, om jemkning i Roteringen vid Westerbottens Regemente. 2:0 Af samma dag, rörande en föreslagen ny Landtmäteri-Taxa. 3:0
LandtMarskalken förklarade, att äfven med erkännande af den ytterligare omgång, som kan föranledas genom ett beslut af Ridderskåpet och Adeln att öfverlemna den förevarande frågan till Förstärkta StatsUtskottets afgörande, ansåg Hans Excellence sig pligtig att, utan afseende derpå, föreslå den åtgärd, som med Grundlagens ordalydelse är förenlig; och sorn Hans Excellence, i enlighet med sin redan yttrade åsigt om frågans beskaffenhet och det sätt, hvarpå den bör behandlas, fann det vara formenligast att, såsom Herr Hjerta föreslagit, först anmoda StatsUtskotlet aLt upprätta voteringsproposition för frågans afgörande i Förstärkta StatsUtskottet, samt det vore att förmoda, att denna voteringsproposition skulle blifva upprättad på sådant sätt, att intet hinder för dess godkännande af samtlige RiksStånden skall möta; hemställde Hans Excellence nu, om Ridderskapet och Adeln fann för godt, att, under förblifvande vid dess, i afseende å det" till ExpeditionsUtskottets afgifne förslag till den underdåniga skrifvelsen fogade tillägg, förut fattade beslut, anmoda StatsUtskottet, alt, enär i frågan 0111 detta tillägg två Stånd stannat emot två, uppgöra voteringsproposition, hvilken, sedan den blifvit af RiksStånden godkänd, borde till Förstärkta StatsUtskottets afgörande öfverlemnas. Bifölls. Herr Crusenstolpe: Jemte det jag re - Den 26 Februarii f. m. •97 serverar mig mot beslutet på den grund, att ett annat Utskott än det, sorn från början behandlat målet, på detta sätt kommer att afgifva förslag till voteringsproposition, hemställer jag, om icke proposition genast kail framställas på remiss till ConstitutionsUtskottet för att få afgjordt, hvart saken rätteligen remitteras bör. Herr Hjerta:
Och då han lärde menniskor, begagnade han sådana bilder och talesätt, som för menniskor äro begripliga. Dock menade han icke med den himmel, som är Guds och de saligas hem, den synliga himlen, om hvilken han sagt att den jemte jorden skall förgås, utan den osynliga och ofattliga, den sammanfattning af salighet, som intet öga sett, intet öra hört och uti ingen menniskas hjerta stigen är. – Men månne inte vi derföre hålla den osynliga himlen för Guds hem, emedan det är den bästa ort? – Ja. Men ... o min Stella; sådana frågor gör jag orätt att besvara, ty svaren blifva ändå alltid blott ett menniskotycke. Då Gud i sitt heliga ord icke aktat nyttigt att derom närmare upplysa oss, men lofvat att derest vi tro hans nådelöften, skall han icke förskjuta oss utan upptaga oss såsom goda barn till hans himmel, så är nog för oss att tro och hoppas. Och Erik hade rätt i hvad han sade. Väl hade han kunnat gifva Stella något svar, men detta svar hade ändå blifvit hans subjektiva tycke, och då han icke ens sjelf vågade hysa ett sådant i afseende å ämnen, som öfverstiga menniskans förstånd, hvarföre skulle han då inplanta på henne någonting, som ifrån tron ledt henne till grubbleri, om ej tvifvel. Nej, bättre var att leda henne bort ifrån spekulationen, tviflets moder, tillbaka till tron. Och häri lyckades han, ty Stella fattade honom nu så väl, att hon afstod ifrån de svindlande forskningar, i hvilka hon varit på väg att fördjupa sig. Hon smålog emot honom, som för henne var så mycket och ändå så öfvertygad om menniskans ringhet, sin egen ringhet. Hon gjorde hvad hon icke ofta plägade göra ... tryckte Eriks hand i – båda hennes egna. De hade nu kommit till ett ställe af vägen, der han grenade sig i tre, af hvilka den ena dock var blott en spång. Denna spång ledde till kapellansbolet. Här sade Stella, i det hon stadnade: – Erik tycker kanske inte om aningar och spådomar, men på detta ställe är jag litet rädd. – Kanske till följe af någon spådom. Så säg den då.
Hvad större bevis behöfs väl derföre än att de sednare allmänna landtbruksmötena så enhälligt inför thronen framlagt sina bekymmer öfver den brist på til 1 fä 11 e som nu existerar, att på ett vetenskapligt sätt få inhämta åkerbruksskötseln, att vid det enda Institut vi äga 100-tals ynglingar årligen afvisas i brist på plats, ett förhållande som äfven inträffar vid nästan alla lärlinge-skolorna. Att LandtbruksAkademien tillstyrkt, att om icke en lämplig lokal för Institutet finns på någon af Statens egendomar i södra Sverige, då borde en sådan inköpas om den också skulle kosta millioner. Utsk. föreställer sig, att om verkligt behof af ett Institut funnes kunde Ultuna utvidgas. Jag vill ej uprepa de skäl emot en sådan utvidgning, som vid mötet i Upsala framställdes, men att de fullkomligt bevisade olämpligheten af en sådan utvidgning. Utsk. tycks äfven vara tveksamt huruvida Staten bör ytterligare vidkännas utgifter för åkerbruket. Af K. M:ts Berättelse om Statsverkets tillstånd, finner man huru landets financiella tillstånd gått framåt. Hvilken näring är det väl, om ej åkerbruket, som mest bidragit till delta lyckliga förhållande? Vore det då icke skäl att Staten på allt sätt sökte till att upmuntra denna landets rikedomskälla? Staten bar uphäft alla skyddstullar på landtmannavaror; är det då rättvist att hämma den håg som visar sig hos landtmannen, att på vetenskapliga grunder lära sig åkerbruket, så att de kunna täfla med utlandet, hvilket, i dess blidare klimat, har många fördelar framför oss ändå. Att på siffran bestämma ett Instituts nytta låter sig ej göra, men ingen lär väl vilja bestrida, att det betydliga framåtskridande i åkerbruket, som skett och fortgår, äro frukter af vetenskapernas förening med åkerbrukshandteringen, som icke skett om de ej arbetat tillhopa. Utsk. säger sig icke kunna bedöma, antingen Flyingen, Dahlby eller Alnarp vöre mest lämpligt. Emellertid har Skånska Hushålls - 250 Den 15 April. föreningen förordat Alnarp. Denna förening består af personer, sorn uteslutande egnat sig åt landtmannayrket, hafva temligen stor erfarenhet, hafva sett en hel del länder och Institut.
Deremot är det alldeles påtagligen klart alt den nu ifrågakomne jernvägsanläggningen skulle likasom en kanal mellan Wenern och Hjelmaren, hvilken sistnämnde sjö tillfryser nära liktidigt med kanalen, medföra betydliga lokala fördelar för de bergslager, som höra till Orebro län eller angränsa dertill och för de bruk och bergsmän, ända upp i Dalarne, som kunna på Strömsholms kanal nedsända sina effekter. Särskilt för staden Götheborg skulle en stor fördel deraf uppstå, derigenom att denna stad, vare sig genom kanal eller jernväg, blefve närmad lill Mälaren och som följd deraf, satt i en mera direkt och snabbare beröring med medlersta delen af Sverige. Götheborg skulle också derefter i en snar framtid komma alt såsom förläggare åt Mälare-provinserne till stor del supplera Stockholm, måhända till och med blifva förlagsman åt hufvudstadens minuthandlare. Förutom såsom skeppsredare deltagande i den stora frakthandeln, mäste Stockholms grosshandlare då inskränka sig till Ostersjö-handel, emedan de icke kunde, om än understödde af Liibeckarne, med fördel täfla med Götheborgs handlande, dels i anseende till tidigare islagd och sednare öppen skärgård, dels ock i anseende till förlust i tid på längre sjöväg och deraf drygare transportkostnad hufvudsakligast dock genom Öresundska tullen. Oansedt denna sannolika påföljd, bestrider jag icke möjligheten deraf att Sveriges fördel på det hela deraf befrämjas, äfven om Stockholm i st. f. att såsom nu vara Sveriges största handelsstad, skulle till följd af jernvägsanläggningen eller Svea kanal nedsjunka lill blott en fabriksstad, hvilket en talare nyss före mig påstod för en hufvudstad vara en olycka, isynnerhet då fabriksväsendet drifves i stor skala, hvilket dock för Stockholm ej är att befara då någon betydlig afsättning å manufakturer å utrikes ort ej kan ens tillfälligtvis beräknas.