Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Man kan icke neka att j betta fall närvä, rande pro-eet wida öfwerträffar alla föregäenbe hoost promulgerade författningar, och i synnerhet är att berömma derföre r:o att ben öfver allt snarare försöker ott bestämdt uppgifva allt hvad man vpätalk fär löta trycka, än förbjuda wista ämnen att vidröra-; Slott den tilläter anonymitet; z:o att ben hädanefter uphäfver nödvändigheten af privilegier, ty jag bör väl som Författare likasä wäl njuta skydd, för denna min personligt ägande rätt som för mina öfriga, utan att kehöfva dels tigga och dels köpa mig till ett nytt certifikat härpä; och 4:0 framför allt derföre att Boktryckaren blir i fall af ätal, sä snart Författaren kan uppgifva-, befriad frän allt answar och allt straff. — Men med desta goda egenskaper äger ben äfven inskränkningar, som icke stä tillsamman med ben enda Karms.principrn, hvarefter en Tryckfrihet Förorbnin - Den 12 October. 416L -z en säban stall wara, bör sammansätta», den nemi. att bereda allmänheten dertill att ju förr ju heldre kunna umbära någon dylik instränkan. de förordning. — Med Ridderstapct och Adelns tillätette torde jag än fä anföra nägra mera speciella anmärkningar wid detta project. I 2 Mom. af 2 § stadgas en Theåker-Censur bestående af twänne willre män, till hwilka alla Dramatiste stycken frän Landsorts - Thcatrarna böra insändas innan de fä spelas. Och till hwad ändamäk; Jo, till GpräketS wärd, Lagarnes och SedernaS helgd! För min del anser jag denna för en alldeles öfverflödig inrättning, 1§ dä ett Skädespel är offentcligt och säkedcS för hwar man tillgängeligt lärer ingen Theåker - Directeur gif, was sä förryckt ati han framstäkde nägon ting ständeligt och brottsligt för en mängd människor ibland hwilka han kunde hafwa mängfakdiga angifware.
Hans försök, att eklektiskt sammanjemnka Batteux och Baumgarten, vittnar åtminstone om den insigt, att all vitter granskning bör utgå från grunder, som i Konstens innersta väsende uppdagas af en philosophisk blick. Hans prosa är manligt vacker. Det om Bergklints kritik yttrade kan jemväl, nästan helt och hållet, gälla om Regnérs104 i tidskriften ”Svenska Parnassen” (1784–86); till hvilken ock Bergklint lemnade bidrag. Skillnaden ligger blott i olikheten mellan personerna. Troligen var i Bergklint, från begynnelsen, en större ansats till poet, än i Regnér; deremot synes denne varit öfverlägsen i humanistisk lärdom. Regnér ägde, liksom af Greklands och Roms vitterhet, så äfven af Italiens, Englands och Tysklands, en kännedom, som var utomordentlig i en tid, der flertalet, utom några latinska auctorer, studerade ingen annan vitterhet, än den Fransyska. Det allmänna kritiska sträfvandet var hos Bergklint och Regnér likartadt; men antog hos den sednare ett mindre modigt och afgörande lynne. Det bör alltid lända ”Svenska Parnassens” utgifvare till beröm, att han ville, med upprigtigaste kärlek för Vitterheten i allmänhet och särskildt den fosterländska, befrämja den genom en tidskrift, hvilken så i afhandlingar och recensioner, som i urvalet af upptagna poemer, ginge till väga noggrannare och grundligare, än eljest i hans samtid var sedvanligt. Om hans bemödanden i sednare afseendet vittna framförallt de bägge artiklar med öfverskrift ”Ästhetik” och ”Ästhetisk”, dem han lät införa i första häftet af Gjörwells ”Svenska Encyclopedie”. Dessa termer, som antydde en egen – och i egentlig betydelse vetenskaplig – kunskapsart om det Sköna, voro dittills knappt hörda i Sverige; hvarest man numera, visste nästan intet om Tysklands litteratur och hvad der föregick. Hammarsköld berättar, att sjelfva Stockholms-Posten hade, få år förut, då den velat omnämna Sulzer, råkat kalla honom ”Souther”! Det var just Sulzers theori, sammandragen, som i de tvenne artiklarna meddelades.
Innan jag visste hur det gick till, satt jag placerad i en gammal bekväm soffa — blef ombedd att stanna och dricka en kopp kaffe — men jag finge själf hålla mig sällskap, medan den bruna kära drycken kokades, hon hade ingen tjänarinna — och med en kort, men vänlig nick gick hon ut i köket. Hvad det var hemtrefligt i de låga, men ändå så ljusa rummen — möblerna voro så enkla, men vackra taflor prydde väggarna, blommor öfverallt samt en välförsedd bokhylla. Öfver det hela låg en stämning af frid och förnöjsamhet, som gjorde, att man genast trifdes och kände sig hemma. Efter en kort stund k o m hon in med en treflig kaffebricka, och då kaffet var drucket, började vi tala om flydda dagar. Hon berättade — jag lyssnade uppmärksamt. Det ena minnet tog det andra med sig. Hvad de voro gripande, dessa enkla berättelser ur det verkliga lifvet — med sina breda mörka skuggor af lidande och sorg, blandade med ljusa varma solstrimmor af försakelse, hjältemod, kärlek hopp och lefvande tro! Själf var hon som förvandlad, den gamla sjuksköterskan, hon syntes föryngrad, gestalten blef spänstig och energisk, kinderna rodnade och ögonen strålade, om också ibland en fuktig dimma lades öfver dem. » Ni borde ej låta dessa edra minnen begrafvas af glömskan. Berätta dem för den stora allmänheten, och de skola säkert gagna den verksamhet, åt hvilken ni offrat er ungdom och alla krafter. Ni skakar så sorgset på hufvudet — är ni för trött, låt mig då för — 3 — söka återge dessa edra kära minnen, så godt jag kan. » Hon svarade jakande, och sålunda kom jag i tillfälle att få en inblick i denna rika skattkammare — måtte den ej mista för mycket af sin rikedom genom min oförmåga att rätt återge dessa minnen ur lifvet, af hvilket det första här följer och bär namnet: » SYSTER SIGNE. » Det är underligt, men alltid då jag tänker på dig, kära gamla vän och kamrat, står för mitt minne ett dämpadt, men ändock klart ljus i en halfmörk lång korridor. Ljuset närmar sig — det är en liten lykta, som bäres af en fin, smärt gestalt.
St:r, sedan deras Bank åter blifvit allrådande öfver kredit och industri i landet, såsom den franska banken, hvars mönster man synes i centralisationens intresse vilja efterapa, skola ånyo utrota och förqväfva den rätt till enskild kredit och till kapitalbildning med egna1 resurser, som år 1824 gafs och efter 1833 begyntes, men aldrig blef fullständiggjord; om R. St:r under det Konungen låter sin hejdande makt hvila, väl skulle uppsåtligen vilja begagna en dubiös makt och stå historien till ansvar för ett sådant dåd? Det är — jag vet det — en fråga som kastas ut i luften och hvarpå icke vankas något svar; men Svenska Kronan, som efterhand medgifver de skattdragande att få lösa sina natura prestationer med pengar och alla löntagare, som småningom måste undergå samma öde, skola de väl finna sin penninge-intrader tillräckliga, hädanefter som förr, skola de förblifva likgiltiga åkådare af myntvärdets försämring under blott skenbar stadga? — Ja — torde man svara, ty sådant kan hjelpas genom utrikes lån. — Sannt, för en gång, men nästa gång och så allt fort? Det är icke jag utan framtiden som löser denna gåta. Må man ursägta mitt nit, om jag satt för mycket i fråga och på detta sätt har uttänjt en inledning till lagförslag för SedelBanker; men ingen skall kunna neka frågornas sammanhang, om han gör sig mödan att samvetsgrannt undersöka det. Nog ser jag ännu en utväg att rädda det allmänna, och. nog återkommer jag, om jag 152 Den II Mars f. m. får lefva, till frågorna i ett sammanhang iinnu en gång; men först af allt vore nödvändigt att Konungamakten skulle slita sig lös från ensidig lagstiftning för enskildas kredit.
Deremot är del ingenting, som hindrar K. M. alt, äfven innan riksdagen afblåses, komma in lill Ständerna nied ett förslag, uppgjordt i en comité’, som kallas Statsrådet. Om så sker och 0111 della förslag ställes i förening med de stora grundsatserna i det bordlagda, så alt det kan såsom ett alternativ af Coust.Utsk. och RiksStm hyllas; så blifver enligt grundlagen detta förslag såsom en K. propos. ovillkorligen hvilande lill nästa riksdag, och blefve delta förslag bättre än Const.Utsk:s, så är det sannolikt att det förra snarare blifver antaget än det sednare, emedan man i sådant fall vet bestämdt att K. M. sjelf gillar detsamma. Jag skulle således tillstyrka Ur af Dalström, alt på den väg och med de liaisoner han mera an jag äger på högre ort söka att få ett sådant förslag af K. Annars fruktar jag alt det icke återstår annat, i händelse det nu hvilande förslaget vid nästa riksdag blifver folkastad!, än att det blifvande Coust.Utsk. börjar på att arbeta ut ett nytt förslag och kanske dervid, likasom nu varit fallet, träffar på åtskilliga Stånds majoriteter, hvilka icke vilja erkänna Const.Utsk:s myndighet, utan lägga alla hinder i vägen för detsamma att göra sunda äsigter gällande. Troligen komma då, likasom nu, att i delta afseende finnas partier, och deruti ser jag ingenting ovanligt eller oriktigt, ulan tvertom är det en ganska naturlig sak, alt sådana skola finnas uti alla rådslående församlingar. På de skäl jag nu anfört, och ehuru jag icke anser att något hinder utaf grundlagen möler för framställandet af en sådan petition lill K. M , som den Hr Rydins mation åsyftar, så får jag likväl anhålla om bifall på Ekon.Utsk:s betänkande. Frih. Rehbinder, Fredr. Willi.: Ingen kan i högre grad än jag ogilla det förslag till nationalrepresentationens ombildning, som för det närvar, hvilar lill grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag; men då R. St. likväl genom sitt förstärkta Const.Ulsk., hvilket afgör med R.
Om dessa vägarbeten yttrar vidare Styrelsen, att då Tåsjö församling onekligen har ett tvingande behof att genom socknen få en väg anlagd, för att sålunda kunna lättare än hittills komma i beröring med öfriga delar af länet, Styrelsen visserligen funnit sig böra förorda bidrag af allmänna medel för vinnande af detta ändamål och alltså antecknat detta företag bland första klassens arbeten, men i afseende å det anslagsbelopp, som borde ifrågakomma för vägens första afdelning — eller den mellan Ramsele och Bodum — ansåg Styrelsen den af Eders Kongl. Mapts Befallningshafvande förordade summan böra något nedsättas. Då det arbete, som menigheten å denna vägsträcka redan nedlagt, uppgifves hafva kostat 8,000 R:dr, och nu ytterligare till samma vägsträckas fullständiga anläggande erfordrades 34,400 R:dr, skulle följaktligen hela kostnaden för denna del af vägen uppgå till 42,400 R:dr. Men enär, hvad vägens andra afdelning beträffade, Tåsjö socknemän förklarat sig villige att delta_ga med l:del af den beräknade kostnaden, borde, enligt Styrelsens åsigt, understödsbeloppet för vägen från Ramsele till Bodum utgå efter samma beräkningsgrund, och alltså icke bestämmas högre än till |:delar af kostnaden. I jemna tal hade Styrelsen alltså Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 83. 13 antecknat för vägsträckan mellan Ramsele och Bodum ?:delar af den redan nedlagda och ytterligare erforderliga kostnaden eller 28,250 R:dr, samt för vägen mellan Bodum och Tåsjö 48,000 R:dr, eller tillsammans 76,250 R:dr.
Af hvad sålunda örn desse Cassors upphof och inkomster utredt och upplyst blifvit, förmodar Stats-Utskoitet det otvunget följa, att nämnde Fonder tillkommit genom bidrag af Statens eller Allmänne medel, samt underhållas af enahanda tillgångar, hvarutaf Stats-Verkets Inkomster bestå, och beviljade medel, sorn för Statens behof erläggas. —- Qch, som desse Cassör altså icke lära kunna annorlunda anses än såsom delar af Stats-Verket på det hela, så väl i anseende till deras tillkomst och intrader sorn ock på grund af deras publika föremål; så, och enär den revision af desse Cassors räkenskaper, som i Kongl. Kammar-Rätten hufvud - a864 Ståts-Utskottets Eétärikanden’. sakeligen till ziffran verkställes, synes Icke böla utesluta den öfversigt af förvaltningen härutaf, som Riksens Ständer enligt 68 §, Riksdagsordningen tillkommer öfver Stats-Verkets aila tillgångar ‘och öfrige räkenskaper, hvilka likaledes af Kongl, Kammar Rätten revideras; liar Stats-Utskottet trott sig icke kunna frångå dess gjorde hemställan, att Riksens Ständers och deras Revisorers åtgärd i förevarande hänseende må hädanefter sträckas äfven till de upder Kongl. Krigs Collegii disposition stående Cassors förvaltning och räkenskaper. Hvilket Utskottet får vördsamligen förklara och derjemte anmäla, att Högvördige Präst-Ståndet, enligt Protocolls-Utdrag af den 5 i denna månad ansett Utskottets hemställan i detta ämne böra förfalla, men Hedervärda Bonde-Ståndet åter dertill bifall lemnat den 5 dennes, Stockholm den 17 Juni 1818. När 313- Riksens Högloft. Ständers Stats -Utskotts Utlåtande i anledning af Deputerades af Riks-Stånden Berättelse rörande Revisionen af Krigs-Räkenskaperne för igio och följande åren. Till Stats-Utskottet hafva Riksene Högloft. Ständer behagat remittera
Utskottet tillställas. § 5- Angående anI serskildt memorial komma Fullmäktige att meddela Höglofl Utskottet slagen i Regieuppgift å de från Banken utgående, i Artikeln 7 af Reglementet upptagna, anslag, mentets 7:de jemte yttrande om och hvilka så beskaffade anslag, Fullmäktige anse böra under rti,ei. tidrymden intill Rikets Ständers nästa sammankomst fortfara. Ansökningar Nedan upptagna till Höglofl. Utskottet ställda och till Fullmäktige ingifna hos utskottet, ansökningar skola, jemte Fullmäktiges utlåtanden, till Höglofl. Utskottet framdeles insändas, nemligen: Kontorsskrifvaren C. F. Billmanssons, om rätt till befordran i Banken med bibehållande af tjenst utom Verket; förre Notarierne B. J. Bergers och G. E. Tranas, om förhöjd pension; e. o. Kontorskrifvaren vid Malmö Låne-Kontor C. G. Lohmans, om understöd, samt Vaktmästarne vid Banko-Diskontverket E. Wahlstedts, C. E. Ericssons och C. A. Stahlins, om lönetillökuing. § 6. öfversigt af Sorn i denna berättelse öfversigter skola framläggas af Bankens ställning Bankens ställvid riksdagens början, få Fullmäktige först, beträffande Bankens ansvarighet, d. ning. v. s. dess vid anfordran betalbara förbindelser, å ena sidan, och dess metalliska kassa, å den andra, meddela följande uppgift öfver förhållandet den 11 dennes: Banko-Utskottets Memorial N:o 1. 5 Sedelskuld: Depositionsskuld: Behållning å Postvexelsamt några smärre räkningar, beroende af Banko-Styrelsens disposition 459,647: 92. Behållning å räkningar, tillhörande Staten samt dess Allmänna Verk och kassor 4,843,841: 36.
Contoiret af Leweranteurers fordrings inwisningar, utan Banquens tillitande kunnat inlösa, upbära genom Stats.Werket hela den till KrigsEuIdenS afbördande af Bewillningen anflagne Summa, Sjuhundrade Truga Tusende Riksdaler ärligen, eller Ethundrade Ättatio Tussnde qwartaliter, till gäldande af Twä procents ränta för äret, samt för öfrigt till Capital - afb-talning pä de af Banquen meddelte Försträckningar, sä länge nägot af detza försträckningar, till Ränta eker Capital, till godtgörande äterstär. Beträffande Stats, regleringen hafwa der» wid följande förändringar blifwit gjorda: Till Stat för Hans Kongl. Höghet KromPrinsen, Dest Ge. mäl ock Son Prins Oscare, haf, iva pä Stat blifwit anflagne R:d. 66,666: Z8. I Löneförhöjning a Tretiotrs och en tredjedels procent för sä. dana Penninge Löntagande Em. bets. och Tjenstemän, wid ätssilliga Werk och Stater, hwaronr genom särskild underdänig 6r,Z6Z: 1,000: Z50 Den 12 Nowembek. strifwelse till Kongl. Maj-.t, yt. tcrligare anmälan blifwit gjord, ärligen ... Till Taffelpenningar för Pre. stdenten i Swea Hvf-Rält, är. ltgen . Säsom Anslags.Summa till Lag.Committeen, ärligen till nä. sta Riksdag . Till Lands Stat i Jemtlands och Herjedalens
Adis denna dag fattade beslut. H. R. o. Åd. åtskildes kl. \ till 10 om aftonen. In fidem proloeolli, Albert Munck. — —« xS-Ji-3 <dd » Onsdagen den 7 Maj 1845. Plenum kl. 10 f. m. Justerades pleniprot. för d. 17 sistl. Mars f. m. Hr von Hartmansdorff, Aug.: På grund af 3 § i tillägget vid R. o. Ad:s ordningsstadga, anhåller jag attåhörarne måtte från läktaren aflägsnas, såvida tvenne ledamöter sig derom med mig förena. Frih. Palmstjerna, Nils Fredr., och II. Ex. Hr Frih. Lagerbjelke, Johan, hördes förena sig med Hr von Hartmansdorff. Sedan sålunda 3:ne ledamöter äskat, alt åkörarne på läk - Den 7 Maj f. m. 3135 laren malte aflägnas, blef Riddh.fiscalen af II. Ex. Ilr Gr. o. Landtm, anbefalld att. föranstalta om läktarens utrymmande, och tillkännagaf II. Ex. att sådan befallning blifvit meddelad. Hr Akerman, Fredr.: I anseende till en snart föreslående afresa från riksdagen får jag afsäga mig den plats, jag innehaft såsom ledamot i BancoUtsk., med anhållan tillika, alt sådant oaktadt få bibehålla min riksdagsmannarätt. II. o. Ad. biföl! denna anhållan, hvarefter II. Ex-o Hr Gr. o. Landtm, anmodade Hrr Eleelorer all i st. f. Hr Akerman utse en ledamot i BancoUtsk. Då numera läktaren var utrymd uppropades Otto, som skriftligen anförde: Jag är mer än ledsen att nödgas besvära II. R. o. Ad. med följande anmälan, men anser mig likväl dertill af omständigheterna föranlåten. I anledn. af det muntliga yttrande, jag Lördagen d. 2fi April här hade afgifvit, under öfvcrläggningen om LagUtsk:s betänk.
I anledning af det gjorda yrkandet, att, äfven af solidarisk Bank, nedsättningen borde ske i allmän vård, må erinras, att Utskotten ansett delegarnes solidariska ansvarighet uppväga den garanti för slutlig betalning, sorn,' hvad Actie-Bmk angår, är med nedsättningen under allipän vård åsyftad. 3o §'. Fören "4ef äf de här nämnde fall stadgades redan i 7, 8, ar och 27 §§. af förra förslaget privilegii förlust.1 Ansvarsbestämmelserna pä dessa ställen äro nu sammanförda; och för öfrigt hafva Utskotten dels tillagt enahanda äfventyr för sådane lagöfverträdelser, hvilka till deras orsaker och följder äro för allmänheten af en serdeles hotande caracter, dels ock till Kongl. Maj:! öfverlemnat, att, derest Bank i annat hänseende bryter emot denna Lag, efter omständigheterna, förelägga vitén eller förlust af privilegium. ■> j. ■ , • • 1 • • . Annu återstår alt redogöra för några af de beslut, hvarifrån ofvan berörde lagförslag utgått. De stadganden som i 14» >5 och 26 §§. af förra förslaget finnas Bancooch t ag-Utskoitcns Uttalande No 4 35 intagne, äro icke i senare förslaget bibchållne. Hvad »4 §• angår, så förmoda U.skotten hvarje stadgande i detta ämne vara af beskaffenhet, att svårligen kunna utål Domstol tillämpas, och dessutom mindre beli öflig t, så snart Hanken är underkastad behörig offentlighet. Den Bank, sorn, genom lidna förluster, råkat på velerligt obestånd, och icke genom delegarnes tillskott erhåller nödig förstärkning, måste ofelbart, i saknad af credit, nödgas Upphöra. i5 §. åter blir öfvei flodig, derest, enligt Utskottens gjorda hemställan, en serskild Författning kommer att utfärdas i det ämne, hvarom detina§. handlar; och 26 §. synes äfven kunna och böra utgå, uppå de i reservationerne emot förra förslaget i denna del upptagne skäl.
Bihang till Aiks-StSniens Fröt, 182,3 6',te Samt. Bitag. till Mim. N:o io, v v ccxviii Statsoch Banco-Utskottens Utlatanden. Mig förefaller det nog besynnerligt, att när Höglofl. Utskotten tyckas önska en Realisation, ju förr dess heldre, och detta skulle vara målet, åt hvilket man syftar, Höglofl. Utskotten föreslå, att Sedelstocken, med inberaknande af Riksgälds-sedlarne, skall, genom en ny utsläppning af Banco-sedlar af omkring 1,300,000 R:dr utan fond, uppdrifvas till 30 Millioner: och att för Utlåningen på Metaller nya Banco-sedlar skola tillskapas, ehuru Bauquen, uti de I.ånfonder, hvilka bestämma den redan utelöpande Sedelstocken, eger full tillgång, att bestrida dessa Utlåningar. Om en Financeplan (kall vara vigtig så tyckes den böra vara sammanhängande och icke invecklad; och när man vill fram till ett visst mål, bör man väl snarare undanrödja, an bereda hinder, som aflägsna ifrån det föresätta målet. — Höglofl. Utskotten antaga att Banco sedelns varde bör stadgas genom en realisation, men att Realisationen ieke bör företa gas, innan Banquen fått i sine hvalf så mycket Silfver, som svarar emot ^ delar af den utelöpande Sedelstocken. Om man utsläpper 1,300,000 R:dr i nya Sedlar utan fond, så synes mig alldeles ovedersägligt, att man i samma förhållande ökar Banquens behof af Silfver och att Realisationen härigenom lillbakasättes. Men, måhända, ligger denna operation utom gränsen af min inskränkta fattningsför - Statsoch Banco-Utskottens Utlåtanden, ccxix miga; likasom det allt i fl förekommit mig obe* gripligt, att man veiat bestämma den summa i Sedlar, som för Sverige skulle vara det behöflig» rörelse-Capitalet.
Men om jag än velat och rimligen kunnat på detta sätt förfara; så hade jag dock dermed ingenting annat uträttat, än att vederbörande kunnat frikännas från vissa dem pådiktade fel, utan att derföre afgjordt blifvit, huruvida de genom den åtalade handlingen gjort sig skyldiga tili förebråelsen att hafva öfverträdt Rikets Grundlag, eller icke. Visserligen hade någonting hufvudsakligt till Svarandernes rättfärdigande varit vunnet, om jag påstått, utöfver remissen, att folkets beskattningsrätt blifvit genom öfverträdande af Regeringsformens 57 och de flera §§ förnärmad, och Riksrätten från denna tillvitelse frikändt; men olyckan var, att sådant' icke lät med remissen förena sig, och således skulle blifvit ett företag af mig på eget bevåg. — Jag måste således förkasta dessa särskilda utvägar, och vidtaga det enda sätt, som var möjligt, nemligen att öfverlemna saken til! pröfning, sådan den var remitterad, och åberopa allt, hvad remissen innehöll till grund för påståendet, att grundlag var öfverträdd. Till den af Riksrätten följda rättegångsordning hörer för öfrigt, att den genom Konstitutions-utskottets remiss anhängiga talan ej skulle kunnat i andra delar till pröfning upptagas, än densamma blifvit af mig fullföljd. Men orri den grundsats, hvilken härmed är tillämpad, ens ingår i den rent ackusatoriska proceduren, åtminstone strider den mot svensk rättegångsordning. Grundsatsen är, att endast åklagaren, men icke domaren, tillkommer att afgöra, om ett brottmål, sorn kommit för rätta, skall fullföljas eller ej. Afven om denna sats öfverhufvud gällde i vår kriminal-rättegång, vore dock derföre icke gifvet, att den skulle gälla i sådana fall, der talan föres af ombud för en åklagande myndighet, hvilken sjelf icke från denna talan afstår. Men vår rättegångsordning tillåter icke i något fall, att allmänt åtal i mål, sorn' af enskiid målsägare icke kan eftergifvas, får nedläggas af allmän åklagare.
Vid anstäldt förhör med honom och efter att hafva examinerat honom om åtskilliga omständigheter i afseende å hans resa, fann jag emellertid snart, att han talade sanning och kl. 7 samma e. m. han blef gripen var han lösgifven och ackorderade om skjuts tillbaka med samma bonde, som fört honom dit. Något exempel på dröjsmål i detta afseende har under loppet af dessa 7 år icke förekommit. Hr Cederschjöld: Det är särdeles glädjande att höra huru det tillgår i Blekinge län i afseende å häktade personer, och önskligt vore att det så tillginge inom alla de öfriga. Men att så icke öfverallt är förhållandet kan man icke förneka, och särskildt kan Gr. Sparre upplysa detta i afseende å Elfsborgs län. Der tillgår det så, att när en länsman verkställt pröfningen och insatt den gripne i häkte, får den häktade sitta qvar till dess domstolen företager hans mål till pröfning, och detta kan dröja ända till 3 veckors tid. Denna författn., om den antages, ger icke anledning till annat än att den gripne efter länsmannens pröfning skall till allmänt häkte införas, och der kan han utan någon vidare pröfning få qvarsitta tilldess han föres inför domstolen. Hvad jag derför åsyftar, är endast att det i författn:n måtte stadgas, att sedan länsmannen infört honom till länshäktet, han sednast da gen derpå måtte inställas inför vederbörlig polismyndighet. Denna min anhållan synes mig vara så billig, alt jag fortsätter mitt yrkande om återremiss. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till och dels återremiss af det förev:de morn., framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till detsamma, hvartill svarades flere nej jemte några ja, och sedermera propos. på återremiss deraf, då svaren utföllo med flere ja jemte några nej, och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. 12:te—28:de monr.n. Biföllos. Don 18 Joli. Hr Cederschjöld: