Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Med förbigående af de delar, som stå i öppen strid med de grunder jag redan antydt, såsom bibehållandet af för tidig beväringsålder; öfning af blott en del utaf första beväringsklassen, uttagen efter längdemått; bibehållandet af bruket, att blott kunna uppbåda yngsta klassen först, o. s. v., innehåller förslaget åtskilligt, som dels är alldeles oförenligt med andan af ett nationalförsvar, 142 Den 11 Mars f. m. dels ändamåislöst samt medförande alltför stora kostnader för Staten och de enskilde. Sä t. ex. icke allenast bibehålies rättigheten att lega karl, utan den utsträckes äfven till legning af beväringsmanskap inom sjelfva de beväringsskyldige klasserne, hvilket i grunden rubbar hela inrättningens beräknade kraft. Vidare yrkas, att den lill vapenöfning blott en gång uppbådade beväringen, skall sammanhållas till 31 dagars möte, hvarigenom tiden för öfningen omöjligen kan så bestämmas, att icke manskapet undandrages jordbruket under den tid, då arbetsstyrka för det behöfves; hvilket äter icke blifver fallet, så framt mötet hölls kortare tid och förnyades flera år: ett sätt, som enligt hvad ock i ministerns eget utlåt, säges, vore fördelaktigare ur militärisk synpunkt, och väl beräknadt äfven utur ekonomisk. Mötets inskränkning till en enda termin, gör att beväringsmanskapet omöjligen kan bibehålla undervisningens och öfningens egentliga fördelar; hågen att inhemta dem viker för tankan, att ingen verklig nytta deraf hemtas, och den medborgerliga känslan insöfves af tron — ”nu är allt uppfylldt.” Det synes deremot lätt förklarligt, att om beväringsmanskapet sammandrages till öfning på så kort tid att jordbruket ej deraf lider någon skada, så skulle manskapet hellre åtaga sig, att samlas 2 till 3 år i rad. En sådan ordning skulle äfven erbjuda stora fördelar, icke blott i militäriskt, utan äfven i socialt och moraliskt afseende.
Ivlockare-boställes utbyte 6 4 1 40 — b. 19 Febr. b. 15 Febr. b. 15 F’ebr. b. 15 Febr. 27 Klockare, om deras befrielse från skyldigheten att fortskaffa presterskapets embetsbref och att besörja ringning vid kvrkorne — 8 26 b. 5 Febr. b. 5 Febr. b. 1 Febr. b. 5 Febr. » bibehållandet af valfrihet vid deras tillsättande i Skåne, Halland och Blekinge — 8 — 56 b. 10 Mars b. 1 Mars b. 1 Mars b. 1 Mars 55 » om deras undervisnings-skyldighet inom Lunds Stift . — 8 57 — b. 10 Mars b. 1 Mars b. 1 Mars b. 1 Mars » om tjenstgörings-skyldigheten för prestman, hvilka såsom klockare blifvit anställde inom Lunds Stift — 8 58 a. lOjMars a. 1 Mars b. 1 Mars b. 1 Mars » på Gottland, om befrielse för dem från skyldigheten att till Kyrkoherdarne utgöra onera för innehafvande boställsjordar — 8 84 — b. 16 x\pril b. 17 April b. 16 April b. 17 April » om undersökning af dessa jordar — 8 124 — b. 6 Aug. a. 6 Aug. b. 6 Aug. b. 5 Aug. 165 Kläde, om kontroller till förekommande af missbruk vid försäljning deraf — 8 22 b. 5 Febr. b. 5 Febr. b. 1 Febr. b. 5 Febr. Knecktetunnor vid Westmanlands regemente, sättet för dess utgående — 4 1 506 — b. 15 Aug. b. 15 Aug. b. 15 Aug. b. 13 Aug. Knäreds församling, bidrag till dess kyrkobyggnad — 4 1 215 — b. 9 Juli b. 9 Juli b. 12 Juli b. 9 Juli lil Koch, A. W., arfvode för
N:o 128 i anledn. af väckt motion, att Kronan må bekosta handtlangning vid kronohemmans och nybyggens afvittring. Gr. Cronhjelm, Otto Au g.: Jag anhåller vördsamt örn återremiis af detta betänk. Jag bör nämna och erkänner öppet, att jag sjelf icke känner förhållandet uti ifrågavar. afseende; men de uppgifter, jag förskaffat mig, äro meddelade af riksdagsmän frän orten, hvilka uppgifvit, att dagsverksskyldigheten vid afvittringarna varit särdeles tryckande, synnerligast under sednare missväxtår, då inbyggarne icke ägt annat än barkbröd, men detta åliggande icke dessmindre stundom uppgått ända till 20 dagsverken för en nybyggare, hvaraf äfven händt, att mångfaldiga icke mägtat utgöra alla sina dagsverken; och hafva derföre de riksdagsmän, med hvilka jag samtalat i ämnet, ansett staten skola tillskyndas en fördel, om staten ville bidraga till dagsverkenas utgörande, emedan afvittringarna derigenom Romme att gå fortare och de arfvoden således förr att indragas, som nu med 5oo r:dr b:co utgå till hvardera af de 20 eller 22 landtmätare, som med afvittringarna äro i de norra länen sysselsatta. Att en veikligen tryckande fattigdom existerar i dessa provinser hafva vi sett af landsliöfdingarnas femårsberättelser, som visa, att det isynnerhet äro nybyggarne, som äro utarmade. På dessa grunder, och då, såsom jag nyss nämnde, statens och de dagsverksskyldigas fördel derigenom på samma gång bereddes, skulle jag tro, att staten icke bör undandraga sig att något biträda till dagsverkenas utgörande, och anhåller af sådan anledning om återremiss af utlåtandet. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Jag, för min del, kati icke instämma uti de skäl, Gr.
Och inhemtas dessutom af berättelsen, att, med afseende å de under sednare åren ökade poströfverierna och till förekommande af dylika våldsgerningar, Kongl. Majit, uppå General-poststyrelsens hemställan, tillåtit bemälte Styrelse att, för poströfvares upptäckande, af postmedlen utgifva belöningar till belopp af högst 200 Ridr, med föreskrift tillika, att, derest särskilda omständigheter vid ett eller annat tillfälle skulle påkalla förhöjning utöfver berörde summa, General-poststyrelsen då ägde med anmälan derom till Kongl. Majit inkomma. Sednast församlade Revisorer yttrade, bland annat, att de ansågo det vara af vigt, att för framtiden, i afseende å postföringen kraftiga åtgärder i möjligaste måtto vidtoges, hvilka voro mera betryggande för så väl det allmänna, som den enskilda; och nuvarande Revisorer anse sig böra meddela, att General-poststyrelsen, dels i anledning häraf, dels ock med afseende å de ofta under sednare åren förnyade angreppen å allmänna posten, den 23 Mars 1854, till Kongl. Majit ingått med ett underdånigt förslag, angående åtgärder till förekommande af poströfverier, uti hvilket General-poststyrelsen, på anförda skäl, dem Revisorerne, tili undvikande af vidlyftighet, förbigå, i underdånighet hemställt: »Ilo. Att, med ändring af Kongl, förordningen den 16 Februari 1849, i hvad angår »beloppet af assurans-afgiften, denna afgift måtte bestämmas till 5 sk. för hvarje lulla 100 Ridr. »2:o. Att Post-styrelsen må tillåtas och vara berättigad, att vid de Post-kontor, der »sådant utan äfventyr för Post-verket och olägenhet för bref-afsändaren kan ske, i stället »för afsändandet af de till afsändning inlemnade penningar, i brefvet innesluta Poststyrelsens »anvisning å det Postkontor, dit brefvet är stäldt. »3:o.
Vid Riksdagen åren 1834 och 1835, hafva Rikets Ständer, genom Skrifvelse den 9 Februari sistnämnde år, hos E. K. M. i underdånighet anmält, att, i anledning af gjorda framställningar om loi ändringar och tillägg i E. K. M:s Nådiga Förordning den 26 Februari 1817, angående Soknestämmor och Kyrko-Råd, Rikets Ständer funnit en fullständigare Lagstiftning i omförmäldte afseende vara af behofvet påkallad, helst för närvarande icke någon Lag, utan endast sedvänja, ligger till grund för omiö Liing å Socknestänima i städerne och föreskrift saknas, rörande Socknestämma och Kyrko-Råd samt dessa myndigheters constituerande i de församlingar, hvilka utgöras af både städer och hemman på landet; hvarförutan åtskillige ändringar i nu gällande stadganden syntes vara erforderlige; men då Rikets Ständer saknade kännedom om de olikartade plägseder och förhållanden, som i förenämnde afseende inom Städerne ega rum och ej heller voro i tillfälle att derom in - Exedilions-Utskottets Förslug till und. Skrifvelse j N.o 4oo. 971 hemta upplysning eller att uppgöra förslag till författning i detta ämne, hafva Rikets Ständer ansett sig böra hos E. K. M. i underdånighet anhålla, det E. K. M. i Nåder täcktes, efter Stads-församlingarnes hörande, åt Committerade för Kyrkolagens öfverseende eller åt andra sakkunnige män, uppdraga utarbetandet af förslag till en fullständig Författning, angående Socknestämrna och Kyrko-Råd i städerne och på landet samt beiörde Förslag till Rikets Ständers bedöman le vid näst inträffande Riksdag öfverlemna.
Man behöfver blott, i likstämmighet med hvad vid sisth Riksdag förordnades, öka behållningen af dea s. k. Ånticipations-fonden med ett erforderligt, icke betydligt, anslag af Bankens påräknade räntevinst för åren i835 och i816, hvaremot det s. k. Spannmåls-Creditivet och öfriga influtna, till silfverköp anslagna behållningar af omkring 1,774,000 R:dr B:co, hvarför afdrag å Sedelstocken ej är tillåtet, då icke behöfvas för detta ändamål. Hvad angår de många af Hr Nordenanckar mot myntbestäinningsgrunden och realisationens verkställighet anförda invändningar och betänkligheter, vill jag ej upptaga tiden med deras vederläggande. Dertill skulle fordras att genomgå en ordentlig lärocurs om Banker, penningeverk och statshushållning, hvilket dessutom .vöre antingen öfverflödigt eller fruktlöst och i alla fall för vidlyftigt. Mycket, som jag för öfrigt hade att tillägga, uppskjuter jag till dess BaneoUtskts Utlåtande inkommit. Att det i hufvudsaken skall motsvara hvad realisationens sanna vänner och befrämjare vänta och hoppas, derom tviflar jag icke: Konungen har så bestämdt antydt den rätta vägen att Den ao Fcbrnarii f. ra. uppnå det efterlängtade målet, att det numera vore fÖf samtid och efterverld oförsvarligt, om den förfelades. Frih. Boye, Ludv.: Det motstånd, jag vid 2tne Riksdagar gjort emot realisationen, slutade jag vidden sista med det förklarande, att, sedan realisationsförsiaget var antaget, ingen skulle mera sorgfälligt än jag uppfylla efterlefnadens pligt; ty då beslutet var fattadt, borde motståndet och klandret upphöra. Jag ämnar således visserligen icke i dag fortsätta detta klander; men, utan att berömma mig af en omotiverad öfvergång från en ytterlighet till en annan, ger jag gerna min hyllning åt rätt och sanning, och jag förklarar alltså, att ett motstånd från mig numera ej skulle öfverenstämma med min egen öfvertygelse.
Det vore äfven menligt för dem, ifall de skulle vinna och de derigenom bragte striden om grundlagens tolkning så långt, som den kunde bringas. Allt detta anser jag vara menligt för mina motståndare, och det är just detta jag vill undvika; hvarföre jag också förklarade mig villig att biträda BorgareSt:s inbjudning, endast för alt afböja denna strid. Hr von Hohenhausen har ärligt och öppet förklarat, att han ville hafva inbjudningen qvar såsom en reserv, i händelse den andra frågan icke skulle gå efter önskan. Jag tackar honom för detta öppna förklarande; han har trott att det vore rätt att låta denna inbjudning hvila, för att hafva någon utväg alt kunna slita striden, ifall något annat sätt ej kunde begagnas, men skilnaden mellan hans önskan och min är den, alt jag vill antaga inbjudningen för att slippa denna strid, han åter vill börja striden; men, i händelse den ej utfaller lyckligt, vill han hafva en tillflykt till oftanämnda inbjudning. Jag anser sådana strider, som att ett Stånd förklarar sig icke kunna deltaga i en votering inom förstärkt StatsUtsk., icke vara någon lek, utan en alldeles för allvarlig strid, som skulle sätta våra grundlagars klena beskaffenhet och förmåga att sammanhålla Den 17 BI a j. ,3 oss i alltför öppen dag, hvarför jag önskar att någon sådan strid ej måtte börja. Hvad angår formfrågan, eller att man skulle kunna för 3:dje gåtigen uppskjuta en sådan sak, sorn denna, så har man sagt att sådant kunde ske, emedan grundlagen ej talar om inbjudningar och huru dermed skall förhållas. Antages riktigheten af en sådan premiss, så kunna \i ju likaväl hos Hr Frih. o. Landtm, anhålla om propos. att ej denna fråga må upptagas, fastän den blifvit 2:ne gånger bordlagd; ty har ej bruket att emottaga inbjudningar förvandlat dem till likhet med mål, som inkommit ifrån vederbör. Utsk., d. v. s. att kunna bordläggas 2:ne gånger men icke den 3:dje, så vet jag i sanning ieke hvarföre vi här stå och tala om den saken.
Friherre Pfeiff, anförde skriftligen: Sedan det Betänkande Högloflige Statsoch Banco-Urskotten afgifvit om fortgången och befrämjandet af Arbetet vid Götha Canal, nu blifvit uppläst; utbeder jag mig att i anledning deraf få för några ögonblick upptaga Höglotiige Ridderskapets och Adelns tid. Jag vågar visst icke, hvarken i Militairiskt eller Mercantilt afseende bestrida uyttan af Götha Canal, men, med agtning för de värde Talares öfvertygelse, som derföre ifra, nödgas jag dock erkänna, att jag ej kan inse detta företag så vigtigt att det bör understödjas genom ansträngningar, öfverstigande Nationens förmåga, Styrt af Store Regenter, som skyd - Den 30 April. 589 dat sine Undersåtares frihet och oberoende har Svenska Folket redan i Secler kunnat försvara sig mot Utländskt väld och jag förmodar, att en vis Konungs vårdande omsorger för Nationens val, förenade med dess kärlek till hans Person och dess mod att strida för bibehållandet ?,f sin sjelfständighet, äfven hädanefter skola gifva Oss kraft att besegra dem, hvilka våga bryta dess helgd. Den period, sorn lofvade att för Sveriges handel blifva så gynnande är förbi , och att ett osäkert hopp om den vinst Götha Canal möjligtvis kunde tillskynda våra Efterkommande skall betalas med de mäst känbara uppoffringar af närvarande Slägte, anser jag mig icke kunna tillstyrka. Såsom ett stöd för fullbordandet af nämnd® Canal-Arbete har man åberopat, den skugga som genom detsammas afbrytande skulle kastas på National Äran. Lika örn om den som någon annan värd Medlem af detta Stånd, tror jag likväl icke vår sanna National-Ära bestå i eftersträfvandet att med rikare Länder täfla om lysande företag, utan i våra eniga bemödanden att innom Oss bereda trefnad och välmåga ; äfvensom jag anser det mera hedrande, att erkänna och söka godtgöra sina misstag , än att på bekostnad af ett helt Folks lyckliga Existence vilja genomdrifva dem, blott för att smickra sin fåfänga.
Den rörliga materiel, hvars anskaffande nu förestod, utgjordes följaktligen af: 13 lokomotiv å 50,000 Riksdaler R:dr 650,000: 50 personvagnar , 260,000: 580 stycken bagage-, godsoch fångvagnar „ 1,740,000: eller tillsammans R:mt R:dr 2,650,000: Till bestridande af denna utgift kunde något bidrag icke beräknas från 1865 års öfverskott af trafikmedel. Detta öfverskott komme visserligen att uppgå till omkring 1,500,000 R:dr, men foges helt och hållet i anspråk för liqviderande af förut levererad materiel, för utvidgning af förenings-stationérna vid Alfvestad, Hessleholm och Eslöf, för åtskilliga nödvändiga nybyggnader samt för materialförrådens förökning i förhållande till den vexande rörelsen, en förökning, om hvars tillvext exempelvis må nämnas att stenkolsfönådet, som år 1863 uppgick till ett värde af 647,000 R:dr och år 1864 till 740,000 R:dr, år 1865 ökats till nära En Million Riksdaler. Hvad åter 8 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 48. anginge 1866 års öfverskott af trafikmedel, kunde detsamma, sedan de för nämuda år oundgängliga nybyggnader, äfvensom reservförråd och förlag för år 1867 blifvit deraf godtgjorda, antagligen icke lemna större tillgång till materielens förstärkande än omkring 400,000 R:dr.
Det är upptagningen af det södra inloppet, som nu åsyftas, mindre med afseende på dess begagnande, såsom utoch inlopp — ehuru det äfven såsom sådant kan blifva nyttigt, — än fiir att gifva den gamla slrömsältningen sitt rätta Topp. Frih. Sprengtporten har således, efter mitt förmenande, ganska riktigt uppfattat frågan, men det hindrar ej, att icke det anslag af 25,000 r:dr, som nu är i fråga att bifallas, och som tvänne Stånd redan bifallit, vore ett högst nyttigt och nödigt anslag till förekommande af hamnens vidare förstöring, under den tid som förlöper innan man hinner vidtaga det vidsträcktare arbete, som måste komma i fråga, Den 29 Mars f. ra. 47» såvida icke liela denna goda hamn skall förstöras. Om ej della föregående arbete företages, så skulle måhända det sednare, det egentligen stola arbetet blifva dubbelt dyrare och gå lill vida större kostnader, an dessa 25,000 r;dr, sorn nu yrkas. Jag är likväl af den tanken, att nian ej borde bifalla det begärda anslaget för det ändamål, som dessa Ivaline Stånd egntligeu afsell, nemi. den s. k. peer-byggnadeu; ej derföre att icke någon peer-byggnad möjligen bör k nunna i fråga, hvarom jag ej vill fälla något omdöme, emedan jag ej ar van vid sådana arbeten, men derföre att jag tror, att en del af dessa 25,000 r!dr skulle lämpligare kunna användas till åtskilliga andra åtgärder, hvilka nu borde vidtagas, för att förekomma hamnens fortgående försämrande, och för att således underhålla hamnen i sitt nuvar. skick neli någorlunda förbättra den, intilldess det stora arbetet kunde blifva påbörjadt. Jag vågar således tillstyrka, att R. o. Ad. täcktes bifalla det af Presteoch BorgareSltn bifallna anslag af 25,000 rtdr, men icke bestämdt stadga, att det skall användas endast till vien s. k. peer-byggnaden, som möjligen kan blifva mer eller mindre angelägen, såsom Frih. Sprengtporten antydt.
Den 10 J u n i f. m. på enskiltl.i liander. Jag tillstyrker bifall lill BaneoUtsk:s betänkande. Frih. Boye: Jag har redan yttrat mig i detta ämne, och jag hoppas, att betänk, blir återremitteradt. Jag vill derföre blott tillägga, att, ehuruväl jag medgifver, att billigheten ej är någon lag, så gifves det likväl något, som kallas hederns lag, och det var den, på hvilken jag stödde mig. Man har anfört, att ersättningen bör sökas i rättsväg. Del skulle säkert misslyckas; ty det gifves ganska många exempel derpå, att, ehuru vid afsluladt fastighetsköp enskilda emellan, öfverenskommelse träffats att betala återstående köpeskillingen i silfverspecie, hafva icke dessmindre domstolarne, då rättegång derom uppkommit, ålagt fordringsägaren att åtnöjas med betalning i det af banken utgifna gångbara myntet; men jag haller mig blott till, om jag så får säga, det grymma deruti, att då dessa anslag till fromma stiftelser äro för fattigt folk, såsom t. ex. de hvilka stå under öfre Borgrättens disposition, hvilka utgå till resande studerande, fattiga enkor och hai n, dessa behöfvande personer fått snart sagdt intet, derföre att räntorna ej utgå i silfver. Dessutom är det ett annat skäl, som talar för dessa fonder. För icke så många år sedan hafva R. St., besynnerligt nog, beslutat, att alla dessa fonder, som fromma stiftelser äga, skulle beläggas med afgift ?. per mille i stället för i per mille. Jag, som sitter i flera verk, der sådana fonder skola förräntas, vet bäst hvad skilnad redan det gjort. Skulle nu myntet ytterligare försämras, så blir nära nog intet qvar. Jag förnyar min anhållan om återremiss och förnyar mitt påstående att banken äger samma förbindelse, som den enskilde, hvilken gör concurs. Bankens concurs skiljer sig från den enskilde personens deruti, att banken hvarken sammankallat eller hört creditorerna, utan lie11 och hållet förfarit efter godtfinnande.
Gubben lade patience så gerna som han lefde, och hade gerna börjat dermed redan på morgonen, men öfverstinnan, som insåg det tidsödande och onyttiga i denna sysselsättning, hade ställt så till, att gubben ej vågade titta efter patiencekorten, förr än sedan eftermiddagskaffet var drucket. Men, jag tror jag sade att gubben steg opp hvar morgon kl. 6. Det är falskt. Om söndagsmorgnarne fick han ligga till kl. 8. En gång på öfverstinnans födelsedag, då hon var serdeles nådig, hade gubben passat på, och utverkat åt sig denna gunst. Men då den beviljades, måste han i stället åtaga sig ett bestyr, som han förut ej haft, nemligen att föra bok öfver utgifterna för öfverstinnans välgerningar. Man kanske inte vill tro mig, då jag säger, att hela Tvåhundrade riksdaler banko voro årligen anslagne härtill, och hvarken ett enda runstycke mer eller mindre fick gå åt. Se det kan man kalla ordningssinne! – Och ett sådant kök! Aldrig skulle man väl ha sett så blankskurade kastruller och fläckfria talrickar. Och sådana långa väfvar, som lågo på bleket, och sådana feta kalfvar, som hoppade i ketten! Som man lätt föreställer sig, upptog tillsynen öfver allt detta mycken tid, men ändock hade öfverstinnan tid att sjelf arbeta. Man såg henne sällan sysslolös, och till och med, då hon gjorde sina runder i kök och visthus, hade hon en stickstrumpa i handen. Och den som tror, att hon för allt detta försummade att bilda sin själ, bedrar sig mycket. Tvertom egnade hon hvarenda eftermiddag en timma och femton minuter till läsning – med ett ord, hon var en alldeles förträfflig menniska: hon var fullkomlig! Gubben öfversten känner man.
Om man skulle följa hans förslag, att på förband afskära vår mening, och hörja att discutera betänk, punktvis, så skulle vi blifva försatte i den nödvändigheten, att deltaga uti discmsinnerna öfver hvarje punkt af en lag. som vi anse obehöflig, samt votera nej emot hvarje punkt, äfven om. i händelse en lag skulle finnas, vi ansågo en sådan punkt vara nödvändig. Våra former äro ej sådana sorn de Franska; ty hurudan» äro de? Jo sådana, att man först besluter öfver punkterna och sedan afgör huruvida man vill antaga eller förkasta hela lagförslaget, oaktadt man redan antagit punkterna. Hos oss deremot måste nu den första frågan ovillkorligen varn den, huruvida en nv lag skall stiftas eller ej, och derföre får jag vördsamt anhålla om Hr Frih. o. Landtmts propos. derpå. Ja-propostn blir naturligtvis då Utsktns yttrande pag. 11, hvilket är af Landtm, uppläst, och contra-propos:n blir det förslag, som jag i dess ställe har nfgifvit. Skulle R. o. Ad. godkänna Utskms förslag och förkasta mitt, så komma vi till pröfning af den frågan, huruvida lagen skall hafva retroactiv verkan eller ej. Frih. Bove: Emellan Hr Hjerta och Hr Rosenblad är verkligen frågan sådan, att begge synas vilja afskära hvarandra yttranderätten, men deras afsigt har visserligen icke varit sådan. Afsigten. har säkerligen ej varit alt betaga Hr Hjerta eller någon annan alt yttra sig; men det måtte väl vara den naturliga ordningen, alt först afgöra huruvida man anser, att en lag behöfves eller ej, och om pluraliteten an20 H. 53 Den »8 Februari f. m. ser en lag beliöfvas, då först komma vi till pröfningen af de särskilda punkterna. Egentliga orsaken hvarföre jag nu begärt ordet var den, att jag ville fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att om, såsom jag förmodar, pluralitelen verkligen vill förkasta hvarje punkt af delta förslag, så vore ju mycken lid besparad, oin man genast förkastade liela förslaget. Hr Hjerta:
Jag är förekommen af Hr Peyron och anhåller blott alt få fästa den värde anmärkarens uppmärksamhet derå, alf syftemålet med den nu skedda K» resö H. 1 ^ 98 Den 9 Mars t. m. missen icke kan vinnas annorlunda än genom en K. propos. med förslag till ändring i 1681 års ifrågavar. författning. Men då behandlingen af en sådan K. propos. icke kunnat tillhöra StatsUtsk., är det också klart, att frågan i sitt närvar. skick icke heller tillhört StatsUtsk:s befattning. Jag anhåller om propos. till bifall å betänk. Hr von Hartmansdorff: Jag trodde mig redan i mitt föregående yttrande hafva framställt tillräckliga skäl för vederläggning af hvad de 2:né sista talarne anfört. Jag anhåller att nu ytterligare få uppläsa den § i grundlagen, som angår LagUtsk. och bestämmer dess verksamhet. 87 § Reg.F. säger: ft. St. äga gemensamt med Konungen magt att stifta allmän civiloch criminalsamt kyrk o-lag och att sådan förut stiftad lag förändra och upphäfva. Ej må Konungen utan R. St:s samtycke, och icke Ständerna utan Konungens, någon ny lag göra eller gammal afskaffa. Finner Konungen godt någon lagfråga för R. St. framställa, aske han Statsrådets och Högsta Domstolens yttranden deröfver; samt meddele R. St. sin propos. tillika med berörde yttranden. R. St. infordra L a g U t s k: s utlåtande häröfver, beslu te sedan och öfverlemne &c. — Här är således endast fråga om sådana lagfrågor, som i början af § linnas bestämda, och jag uppmanar de Värda talarne att visa, till hvilket capitel eller hvilken balk af allm. civil-, criminaleller kyrkolag, sorn capelianernas aflöning kan hänföras. Frågan derom är föremål för en särskild författning, som väl gäller såsom lag, men icke kan hänföras under någon af de nyssnämnda allm. lagarna, och när ärendet således icke är en lagfråga, som tillhör LagUtsk., och icke heller är bevillntsmål, men ändock angår er beskattning, som fordrar R.