Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De blifva derigenom i tillfälle att inse, huru rörelsen går, och att kunna bedöma Lånebehofvet. Det är klart, att om t. ex. Götheborg skulle begära 3 å 4o°>ooo Riksdaler mera, Fullmäktige icke lära gå så nära på LåneFonden för Stockholms Discont, att ju tillgång bär finnes för tillfälliga behof. Jag tillstyrker således bifall till den af Grefve von Rosen föreslagne förändring, som dessutom instämmer med hvad Hedervärda Bonde-Ståndet beslutat. Herr von Heijne, Georg: Jag hade verkligen för min del trott och önskat, att de summor, som öfverlemnas åt de nya Filial-Disconterne, skulle blifva bestämda. Jag anser det dessutom ej stå väl tillsammans med nödig säkerhet, att föranleda ständiga transactioner Discont-Contoiren emellan. Jag tillstyrker derföre, att anslagssummorne må varda bestämde; men att, då tillgång ej finnes vid Låne-Contoiren, den lånbehöfvande må få vända sig till Stockholms Discont. Den 7 November f. m. Jag' förmodar, att detta sludle åstadkomma större reda i rörelsen, elium jag äfven instämmer med Grefve von Schwerin, att det är nyttigt, ätt hela Discont-creditivet fullt ut begagnas. Herr von Hohenhausen: Upplysningsvis får jag nämna, att Betänkandet rörer, ej blott fördelningen af lånefonden emellan Discont-Contoiren, utan oek huruvida jemkning må äga rum i det hela af dessa summor. Genom votering blef det på en röst af Utskottet afgjort, att en sådan jemkning skulle få ske. Sedan först fonden blifvit noggrant fördelad emellan Provinserna , med beräkning af deras folkmängd och rörelse, fann man väl, att summan ej var för stort tilltagen för Stockholm; men Utskottet ansåg tillika, att ett tillfälligt behof kunde förorsaka ett starkare åtlitande vid något särskildt Contoir, hvarföre Utskottet tog en medelväg i sitt förslag. I en tid, då lån äro så begärliga, har man ej kunnat med visshet beräkna, hvad som skulle behöfva upplånas i hvarje district.
Bränvinsbränningen, som, redan förut i aftagande, till följd af senaste lagstiftning numera upphört att vara en hufvudnäring för landtmannen, har sistlidet år bedrifvits vid femton större eller ångbrännerier med en tillverkning af något mera än 308,000 kannor samt vid 96 mindre brännerier med en till 53,000 kannor beräknad afverkning; utgörande hela tillverkningsbeloppet 361,000 kannor och den derför erlagda afgiften 120,600 Riksdaler. Under nästföregående år var förhållandet med bränvinsbränningen, såsom här nedan finnes upptaget: 1851 antal pannor 1,587, deraf ångredskap 13, skattebelopp 9,897. Handeln med landtmannaprodukter har under de nästförflutne åren vunnit ökad liflighet: utom hvad som afyltras i städerne för dessas behof, hafva betydliga qvantiteler spanmål, på sätt redan är omförmäldt, blifvit afskeppade lill andra orter; och på lika sätt har afsätlningen af ladugårdsprodukter varit i jemnt stigande. Varuförsändningen sker numera förnäm - 14 ligast med ångfartyg från Jönköping och Grenna, men myckel går dock landvågen från Östra härad till Oscarshamn i Calmar län, samt från vestra delen af Jönköpings län till Götheborg och Halmstad, äfvensom till Helsingborg, från hvilka städer de forsslande, vid återresan, taga åtskilliga köpmannavaror, hufvudsakligen sill och salt för ortens behof. I sammanhang med den ökade afsättningen till andra orter stiger jern väl rörelsen inom orten och föranleder behof af ökade tillfällen till dess bedrifvande.
Ifall de omyndiges rätt skall vara bättre än de myndiges, så måtte väl de oföddes rätt vara ännu bättre än de omyndiges. Då tager jag mig friheten tala för de ofödda Svenska medborgares rätt , hvilka skulle komma att utgöra större statsbidrag, ifall Statens inkomster nu efterskänktes. Jag tror mig ej hafva nämnt hvarken Riksarchivet eller de Fria Konsternas Academi, då jag åberopade Gr. Wrangels yttrande ; men jag tog Gr. Wrangels yttrande lill ett exempel, huru StatsUtsk. förhåller sig, dä det är fråga 0111 att skänka något åt enskilda, eller ali gifva något åt Statens behof. Hr Anckarsvärd har omförmält, huruledes StatsUtsk. ej velat gifva något åt Fria Konsternas Academi, derföre alt huset lutade åt alla håll. i denna förklaring tycker jag mig äfven finna en förklaring, hvarföre StatsUtsk. ej velat gifva tillräckliga anslag ål vår statsbyggnad i del heta, emedan jag 4? G Den 3o Maj f. m. liörl medlemmar, som vanligen dela Hr Anckarsvärds meningar, ofta säga, alt den Intar åt alla håll. — Denna öfverläggnings långvarighet har man öfverklaga!, och det är sannt att hon räckt hälften så länge som öfverläggningen om hela hevilln.förordnln. Hvarföre har hon räckt så länge? Jo, t derföre alt personer, och icke sak, äro i fråga. När sak var i fråga, och en så vigtig sak, som hevilla.förordn., då hann man med öfverläggningen på 4 timmar; nu hinner man icke med en småsak om personer på 2 timmar, utan man kommer troligen ändock alt votera derom. Detta bevisar, huru olämpliga sådana öfverläggningar äro; och jag önskar utgången måtte blifva sådan, att lusten för ytterligare försök i detta hänseende förginge. Hr Hjerta: Jag anhåller blott att få göra den siste värde talaren min ursägt för den oriktiga uppfattning jag gjort af hans ord. Det kom sig deraf, att afståndet är något långt från honom till mig. Hr Ribbing, Bengt:
Ledamöter gemensamt Eröfva Sökandens behörighet och skickliget, hvarefter, i fall af dess antagande, HallRätten meddelar behörigt Mästarebref; men i händelse af någons missnöje, sådant anmäles hos Magistraten eller Ordföranden inom åtta dagar, och besvären fullföljas i vanlig ordning hos Kongl. CommerceCollegium; i sammanhang hvarmed blifvit föreslaget, att, i alla de hänseenden, der Magistrat och HallRätt icke äro förenade, de samma må, i likhet med hvad om Rådstufvuoch KämnersRätter vedan stadgadt är, anses varaDomföre, när tre i Magistraten eller HallRätten sitta. Vid pröfning af denna Motion, har Lagutskottet icke kunnat finna de af Motionairen anmärkte omständigheter påkalla den föreslagne ändringen i hvad Kongl. HallOrdningen den 2 April 1770 stadgar, i afseende på behandlingen af ansökningar om Mästerskap i näringsgrenar, hvilka lyda under HallRätt. Enligt nämnde Kongl. HallQrdnings 1 Art. 4 §•> flör väl uti de Städer, med undantag af Stockholm, der HallRätter äro eller blifva inrättade, antingen Borgmästaren eller någon af Stadens Rådmän, som af Fabriksidkare väljes, i HallRätten presidera, äfvensom, enligt g Art. 5 §• Besvär öfver HallRätts Dom och Utslag i Oeconomi-mål skola hos Borgmästare och Råd fullföljas; men, enligt i3 Cap. i §„ Rätteg.Balk., är Domare jäfvig uti sak, den flan förut i sådan egenskap 2» LpgUt skottets Betänkande*, i annan Rätt handlagt, och Borgmästaren eger således icke att uti Magistraten taga befattning med mål, hvilka onder hans Ordförande i HallRätt blifvit afdöuule; och häraf uppkommer ej eller något hinder för Magistratens öfrige Ledamöter, ther de, utom Borgmästaren, äro Dornföre, att, un-, der den äldstes Ordförande, de från Hall-?
Hellen Lindgren, M. Ii, Red: n samt L. Åberg anmalningar af nyutkommen svensk literatur. Om clvic ' khet och humor. Lcczwn Ifieler. Ibsen. Herr Tohiasson. En julhistoria. S ' elnza Lcqedöf. Intryck frAn scenen. Sonetter: Hamlet, Margareta, Maria Stuart och Midsommarriattsdrömmen, framstalda af hr Lindberg, fr. Ek, fru Hwasser och fru Hartman. " Dessutoin hafva förekommit meddelanden i bref om Kvindesagen in. m. i Norge och Danmark; korrespondens rörande Dagny och dess red: n. samt hänvisningar till märkligare tidningsart.iklar i sociala och IiterBra ämnen, med uppgift om tidningarnes nummer, till beqvatnlighet för Iiisare, som önska skaffa och framdeles göra sig närmare tillgodo cle mera betydande tidningarnes uttalanden i vigtigare fragor. n 10 t " Slutligen m,ï. namnas att under rul) rikeii Mr.cr) je7tctwtdn i qrirmqfrc ' igan och 115eddeZa~zcZe1~.fi~d1t furbzr.ndet, ej mindre an 235 notiser förekomniit, hvilka satt läsaren i tillfiiille att följa det fortgiende arbetet for qvinnans franiitskridande pil dess olika omriden i Sverige och de skandinaviska länderna s i val soin i utlandet. : ' Under årets lopp h a k a följande gifvor ingått till förbundet: Från en okc %d, " till sjukkassann. n fru Fred. L.il) araell, till Dagiiy. 400, fröken I. Tazrström. h i O. G. Lanyc i Chicago. 20, fröken N. Koltliof (öherbetalning). Dessutom har af en förbundsr~iecllcnl utlofvats " 300 kr arligen så länge kursen varar " Bt den första yi-inila, so111 efter att h a h a genomgått elenientarlaroverk eller inhelutat mot svarande kunskapsmått, vill egna sig gt bariinlorskeyrket.
Jag vet ej, hvem sorn utdragit på tiden med målen; men det vet jag, att enkor och barn fått betala n3 års gamla skatter för man och far; och jag tror att i ett lagbundet samhälle bor det finnas en tid, efter hvilken man ej kan blifva kräfd, och det så mycket heldre, som det ej är de skattdragandes fel, om vederbörande Embetsverk kunna, af hvad skäl som helst, utdraga med målen på tiden. Riksens Ständer böra också sätta BevillningsFörordningen uti det skick, att sådant ej kan i framtiden hända. i^41 &rs Förordning har Talaren omnämnt; äfven jag har i min motion antydt den. Jag är föröfrigt ej initierad i de juridiska forroernes labyrint; i lagboken, och en tjock lunta med författningar, som jag äger, finnes den icke; och då man söker afskrifter och upplysningar af vederbörande Embetsverk , som annars påstå sig vara så ofelbara, kan det hända att man ej får reda på hvad man begär, ehuru man kan uppgifva det till datum och årtal. Det är sannt, att Den 5 J a n u a r i i. 97 att 3 år äro bestämda för reservalionskraf; men låtom oss granska dessa reservationskraf. Så snart RevisionsContoiren inom 3:ue år utfärdat en anmärkning, låter KamroarRätten, genom den executiva magten, göra så kallade reservationskraf; d. v. s., man anmäler hos den person, som anmärkningen drabbar, att Kronan äger anspråk på så eller så mycket. För hvarje redlig medborgare äro dessa reservationskraf detsamma, som seqvester på egendom till lika stort värde. Dylika reservationskraf göras, om jag så får säga, likt eller olikt, d. v. s. så snart anmärkningen är gjord, och innan den äger något Utslag för sig. Sedan kan målet utdraga, som man sett, i många år; och slutligen kan bända, att högsta instantien förklarar anmärkningen böra förfalla; och hvad händer då?
Och huru vigtigt jag anser det vara, både för saken sjelf och för dess framgång, att den frambäres under en sann titel; huru oundgängligen nödvändigt det är, att raenskliga lagar icke med sina straffbestämmelser verka hämmande på det andliga lifvets utveckling; så måste jag dock, då jag väger emot hvartannat.hvad som bjudes i den Kongl. Proposm och hvad som förloras med dess förkastande, med min röst biträda det vittnesbörd, sorn vår dyrt älskade och vördade Konung, i den föreslagna lagen gifvit åt Rätt och Sanning. Här har mycket blifvit taladt, om vår religion och lära. Man har sagt: må Svenska Folket ej förgäta Gustaf Wasas vishet och bans mödor, huru han för denna lära kämpat; och, att den tro vi ärft. från våra fäder har kostat Gustaf Adolfs lif och blod. Annorlunda talar Konung David, han säger: kan dock en broder ingen förlösa, eller Gudi någon försona: ty det kostar för mycket att förlösa deras själ; så att man måste låta det bestå evinnerligen». — Herren Christus säger sjelf: »hvad lian menniskan gifva, der hon kan igenlösa sin själ med?» — Och Apostelen Petrus: »efter J åkallen Honom för en Fader sorn dömer efter hvars och ens gerning, och hofver intet anseende lill personen, så sen till, att J, uti detta edert elände, vandren i räddhåga: och veter, att J icke, med lörgingligt silfver eller guld, igenlöste åren ifrån edert tålånga lefverne, efter fädernas sätt; utan med Christi dyra Blod, såsom med ett menlöst och obesmittadt lamms: Hvilken väl föresedd var föro verldens begynnelse; men uppenbarad i de yttersta tiderna, för eder skull, nsom genom lion o m tron på Gudö. — Gud säger, genom Propheten Esaias: »Jag vill icke gifva min ära enom androm». — låtom oss betänka att Han hörer hvad som talas.
W«d betraktande af den mängd O conom's?a Författningar, hwilka tid ester aungn bchwlt kill est terieinad för.skrifne, och ibland hwilka ganska -a äga den förtjenst att icke hänwisa Läsaren till äldre i samma amne utkomne Stadgande» och Påbud, hauva RcksenS Ständer önskat, akt desamma kunde för! or» kas och inskränkas ttll ert sa litet antal, som möst ligt är; och fa med anledning haral, hos Eders Kongl. Mastt frambära ben underdåniga anhållan: dek matte aila uti allmänna huShDningsinai hittills utfärdade Förordningar bliswa sammandragns till en enda Författning öfwer hwarje särskildt ämne, somt att, sa snart ett nytt Påbud hädanest r publiceras, detsamma ma wara sa fullständigt, att alla äldre stadgande» i samma ämne derigenom göras umbärlige. Härigenom hoppas Riksens Stander, akt ali hittills, genom ds manga, oska stridiga, men dock sagan hwarannan alldeles upphafVcnde O-conomiska jörfattttingar, förorsakad orsba, fkali i sramtioen kun. S4 Den Z ^Januarii. kunna sörswinna, atk Domares och Embetsmäns misstag wid Lagarnes tillämpning mera jällan skola förspörjas, samt att allmänheten skall kunna undivika alt genom okunnighet bliswa straffbar. Riksens Ständer framhärda Lc. Stormägtigste Allernadigste Konung.
Jag vet ej hvarifrån den värde ledamoten, som framställt denna fråga, hemlat sin farhåga för denna makt, ty de båda kamrarnes functioner hafva aldrig blifvit vidrörde. Det är, att jag så må säga, en sak bredvid saken ; men i motsats dertill, kan jag derpå svara, alt, om det vore gifvet. att all visdom, all klokhet, all fosterlandskänsla blott ligger l)en 11 Mars f. m. 131 inom den öfre kammaren, så blifver ju flen nedre alldeles öfverflödig, och då kan man ju gå öfver på den bogen, alt det blir en lux i statsapparaten att hafva 2:ne representantkamrar, då den ena är alldeles öfverflödig; ty då den projecterade öfre kammaren är så förunderligt vis och utstyrd med så ofantligt goda egenskaper framför den likaledes föreslagna s. k. nedre, så behöfves ju cj denna sistnämnda; men härvid bör likväl observeras, att folket också vill hafva någon del, någon röst med i capillet, och det är på denna röst man bör akta, i fall man önskar uträtta något godt för fäderneslandet. Vare detta sagdt, som svar på de anmärkn:r, som af den siste värde talaren blifvit mot förslaget framställde. Många ledamöter hördes ropa på propos. Frih. Palmstjerna: Långt ifrån att vilja betaga folket dess afgörande röst vid formationen af representationens 2:ne kamrar, långt ifrån säger jag, att folket bör betagas inflytandet, del helt och hållet ensamma inflytandet på dessas bildande, anser jag, att hamrarne, på hvad sätt de än må bildas, böra sammansättas ensamt genom val af folket. Med folket menar jag alla samhällsclasser, ingen utesluten. Jag anser, att Konungen icke är någon valman för folket; Konungen väljer de bäste, de för riket nyttigaste, till verkställande af sine beslut; Konungen väljer, vid lagars stiftande, hvad som kan vara det bästa; men att Konungen skulle välja representanter för folket, det anser jag för min del icke vara förenligt med de grundsatser, som räda för folkrepresenlationen i Sverige.
•Öi © r-tSi <-a CO 0 <zr © 07» ra O ra O &© _.a ra O £L 3SO 2 3 Oo 3 or CA, X5 ra r-t 3 CO "o' t-t ra XS rt XI ♦ <A, a 0 r-t 0: 3 0 ITa* O o* ra r* 3 CO CO 3J " & r-t ra 250 C3 o: r-t ö? Slunt är Etling: 3 öfrigt fiola gormulairen för 1'aitbcf, uti be betar, font för (Stat? äro lämplige, tjena till efterräWelfe od) iafttaganbc. 10:be ©ami, l. sifb;.2‘»anbet. ^willnin^görorbninsen. ■ ©ummaviff UtråFntng oftrer ^erfonftg Afgift efter i 2lrt af 1835 å\'$ s^eftåtfmng^©tat>ga uti 2ån för år 18.. (Enligt ®iantal^ od) ©fattjFtif» ning&SängDevneé innehåll: å 44 flf. perfoit ä 22 fF. Dito <ä ö: 'S* o ö öl I® o H1 T S © *-t O O 3 «-4 <Ss s-f -er || w§® S' 5 §fi o _ 5? "Ö r^co —^ c» o O " 85e»iUninfl. ©limma «£)ävaf finnar: ^)å lanDet s3}. ©taD W. 9R. ^Dito 9 ©iu> (Sammandrag o fm er Sar e ringéus å ngte r ne §öt San&ct s)t. Vt. (Stat) SR.W. £)ito ■ö> w © Jpng, Xomtfr, @tab$jorb, m. tn. Remman. Srätfe/3? autor. H Sä tfägen&eter. Sfco i uti Sån för år 18 .
Mig synes, alt det skäligen bör kunna öfverlemnas åt de i frågan intresserade personer, att härom i hvarje särskildt fall i godo öfverenskomma, på sätt de sjelfva bäst och lämpligast finna. Det stadgande i enahanda eller ändå strängare syftning, som finnes i nu gällande utmålsförfattningar, har äfven i allmänhet varit utan nytta och endast ledt derhän, att grufegare sällan hos vederbörande auktoritet anmält sin afsigt att öfvergifva en grufva. Bibehållandet af föreskriften kommer således sannolikt att till intet annat gagna, än att ådagalägga lagens vanmakt och kanske någon gång dess obillighet, då man väl ej kan fordra att en grufegare, 40 Kongl. May.ts Nåd. Proposition, N:o 92. sorn öfvergifvit en utbruten grufva och ämnar upptaga en ny, skall till denna sednare inköpa nya inventarier m. m., endast på det hans vid gamla grufvan redan egande förråd deraf skall derstädes förblifva orubbadt, för att tillhandahållas framtida inmutare deraf, om någon sådan skulle sig infinna”. Uppå underdånigt tillstyrkande af Stats-Rådets öfrige närvarande ledamöter, som biträdde föredragande Departements-chefens förslag, täcktes Kongl. Maj:t i nåder besluta, att samma förslag, sådant det vid detta protokoll finnes bifogadt, skulle till Rikets Ständers granskning genom nådig Proposition, i enlighet med ett af Departements-chefen nu uppläst, protokollet jemväl bilagdt, förslag dertill, öfverlemnas; viljande Kongl. Maj:t, efter inhemtande af Rikets Ständers underdåniga svar, företaga ärendets slutliga pröfning. Ex protocöllo 0 C. A. Schalén. Note Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition, N:o 92. Note ur Särskildt Protokoll öfver Justitice-Arenderj hållet uti Kongl. Maj:ts Högste Domstol, Thorsdagen den 15 December 1853. Närvarande: Justitise-Råden: Backmanj Nordenstolpej Grefve Snoilsky j Alexander sson, Qviding, Gyllenhammar j Gunther.
N'.o 3.0, 1 x xviii Statsoch Banco-Utskottens Utlåtanden. äfven noggrannt iakttagen ränteoch Capitalafbetalning; men de medelbara bidragen genom Riksgälds-Contoiret hafva verkställts genom en af Banquen åtagen förbindelse, att med sin egen upprätthålla Riksgälds-Contoirets Credit-rörelse , och den sednare har derigenom blifvit endast till namnet från den förra afskild. De medel, hvilka för Credit-sedlars inlösen anordnas från Banquen till Riksgälds-Contoiret, eller påföras dess Discont,räkning, öka således väl uti Räkenskapern.e Banquens hos Riksgälds-Contoiret innestående fordrings-summa , men i sjelfva verket finnes deruti endast ett utbyte af utstälde Banquens egna omedelbara skuld-förbindelser emot dess befrielse från en lika andel i dess allmänna förbindelse, att ansvara för fullgörandet, äfven af de Riksgälds-Contoiret åliggande utbetalningar. Det är af dessa orsaker, som, då^Utskotten af anförde skäl, icke ansett sig böra tillstyrka afskrifning af Banquens fordran hos Stats.verket, de deremot funnit , att Riksgälds-Contoirets skuldsättning uti Banquen, så väl den, som för närvarande eger rum, som den möjligen , genom ytterligare förskott till inlösen af Creditsedlar, tillkommande, eller rättare, i och med sjelfva det Banquen för deras inlösen ålagde ansvar, redan tillkomne, endast härrörer från bokföringen af samma summor uti tvänne Rikets Ständers olika verk, som af dem ega alldeles enahanda garantiej
Februari förklarat, att som den af Herr Lagmannen vid bedömande af Isak Erikssons förbrytelser antagna tolkning af 11 punkten i Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1807 vore stridande emot densammas tydliga mening och allmänna tillämpningen deraf, enligt hvilka Isak Eliesson i förevarande fall bordt straffas med fängelse vid valten och bröd endast i sexton dagar, och Isak Eriksson således genom Herr Lagmannens felaktiga förfarande kommit att undergå så beskaffadt fängelse tre dagar längre, än vederbordt; Kongl. Hofrätten alltså, jemlikt 1 kap. 12 § Rättegångsbalken samt Kongl. Brefvet den 11 December 1766, pröfvade rättvist döma Herr Lagmannen Pereswetoff Morath att för berörda felaktighet böta Sexton R:dr 32 sk. till treskiftes, samt att derförutan ersätta Kongl. Maj:t och Kronan Isak Erikssons underhåll i käktet under omförmälte tre dagar med 11 sk. banco; men som Isak Eriksson, (i saken hörd) ej fordrat godlgörelse för sitt lidande, så har Kongl. Hofrätten ansett något yttrande derom ej erfordras. Detta utslag har, såsom icke öfverklagadt å någondera sidan, vunnit laga kraft. I anledning deraf, att Bräkne Häradsrätt den 2 December 1845 genom särskilda utslag dömt Drängarna Håkan Andersson och Nils Andersson från Svenstorp att, i saknad af böter till belopp af 88 R:dr 32 sk. för Håkan Andersson och 74 R:dr 16 sk. lör Nils Andersson samt försutna vitén 6 R:dr 32 sk. för dem hvardera, straffas hvar för sig med. 28 dagars fängelse vid vatten och bröd samt 14 dagars enkelt fängelse, hvilka bestraffningar, efter hvad fånglistorne från Blekinge länshäkte för första qvartalet år 1846 utvisade, Håkan Andersson och Nils Andersson från den 23 Januari lil! den 7 158 Mars undergått, har jag, enär sålunda olagligt förfarande ägt runi ej mindre hos Häradsrätten, hvilken i stiid med sladgandtrna i 11 punkten af Kongl. Foi klai ingen den 23 Mars 1807 och Kongl. Brefvet den 26
Utskrn deremot hafva ansett att de borde gå in till skolcassan, i den mån de behöfdes, och jag tror, på sätt jag förut anfört, att detta sednare är lämpligare. Skolläraren skulle eljest komma i beroende af församlingsboerna, Hvilket ej torde vara tjenligt. Frågan har likväl varit mycket discuterad begge gångerna, då den förut förevarit i Stånden, äfvensom tillförene inom Utsktn, Man Den 3 April f. m. io5 Man har nemi. å ena sidan trott, att om lian erhdlle afgifter af hvarje barn, sa skulle det vara uppmuntrande för honom att sköta sin befattning väl, emedan han derigenom kunde få så mycket flera lärjungar; men Utsktn hafva deremot stannat i den meningen , att ett sådant aflöningssätt kunde leda derhän, hvarpå man redan sett exempel, att läraren mera skulle cajolera dem, som voro förmögnare och kunde betala mer, m. e. o., att detta skulle kunna leda till någon partiskhet å hans sida, hvarföre Utsktn trott det vara bättre att han erhöll sin inkomst ur cassan, och får jag för min del tillstyrka, att R. o. Ad. bifaller Utskms förslag i delta fall. Hr Frih. o. Landtm, fästade uppmärksamheten deruppå alt, efter hvad han kunde finna, innehölle det nuföiedragna mom. icke någon fråga om hvarken den ena eller andra afgiften. Hr von Hartmansdorff: Jag vill blott anmärka, att den punkt, som Frih. Hamilton nämnt, och som PresteSt. anfört, egentligen hörer till nästa moment. Utskms förslag till 3 mom. blef af R. o. Ad. bifallet. 4 §:n 4 morn.
Jan. framställde begäran om nödiga upplysningar ang:de cabinettscassans tillstånd, det vara för ändamålet tillfyllest att, medelst ett sammandrag af cabinettets räkenskaper för den tidrymd, hvarunder bristen egentligen yppats, tillvuxit och slutligen nu åter förminskats, framlägga en tableau år för år af cassans inkomster och utgifter under hvarje särskild titel, samt att dervid foga ett summariskt sammandrag, utvisande ställningen vid 1840 års slut, och huru mycket då återstod af de uti räkenskaperna specificerade balancer från föregående år; hvaremot jag, som uti min jemte dessa räkenskaper till StatsUtsk. aflåtna skrifvelse af den 11 Jan. antydde beredvillighet att hålla Utsk. tillhanda de ytterligare underrättelser Utsk. kunde finna angeläget att inhemta, i öfrigt ej ansåg erforderligt eller för tillfället af nöden att utöfver innehållet af de meddelade räkenskaperna afgifva en särskild detaljerad redogörelse ang:de cabinettscassans mer eller mindre directa förhållande till de lånetransactioner, hvilkas tillvaro och sammanhang med cassans deficit af räkenskaperna sig visade, helst detta förhållande dels redan var i annan väg officielt kunnigt, såsom hvad angick Fileöska lånet, dels kunde närmare upplysas, i händelse vederbör, pröfvade sådant nödigt och det äskade. — Emedlertid har härigenom inträffat, att StatsUtsk., på sätt dess betänk. N:o 427 utmärker, synes hafva ansett de uti räkenskapssammandragen omförmälda lån omedelbarligen tillhöra cabinettscassan eller vara af henne upptagna; och då den anmärkn. blifvit gjord, att detta missförstånd, om det verkligen ägt rum, skulle vara föranledt af den form, hvaruti de till StatsUtsk. från cabinettet meddelade upplysningar blifvit afgifna, torde en förklaring härutinnan böra lemnäs.