Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
BiksgäldsContoirets inlösande, om, af 12 dess skadade creditsedlar; StatsUtskottets Betänkande, IV 1. s 5a5 — 527, bif. af Adeln, IX s 146, af BorgareStåndet, IX s i5a, af BondeSlåndet, IX s 153. inlösande, om, af 4 dess skadade creditsedlar; StatsUtskottets Betänkande, IV 1. s 909, 910, bil’, af Adeln, IX s 25p, af PresteStåndet, ix s 203, afBorgareStåndet, ix s 260, af BondeStåndet, IX s 268. om, öfvertagande af Banken; Motion, remitt. till Statsoch BancoUtskotten, II s 1160, Utskottens Utlåtande, IV 5. s 5on, bif. af PresteStåndet, ix s 11,91, af BondeStåndet, IX s 1201, af BorgareStåndet, IX s 1208, RiksIIufvudbok för 1810 och 1811, efter StatsCommissarien Widegrens method och dito för 1815 efter StatsContoirets plan; Granskning öfver dem, II s 7— i3. Åtgärder föreslagne till dess fullkomnande, II s 14 — 18. KammarCollegii , StatsContoirets och KammarRättens Utlåtande, II s —i3p. Ytterligare Utlåtande af 1822 års Revisorer, II s 515 — 525. icke färdig, IY 1. s 201. 25l RiksIIufvudbok, om verkställighet af, IV 4. s 4Ö2— 5oi, bif. af PresteStåndet, IX s 928, af BorgareStåndet, ix s 953, af Adeln, ix s 982. Riksrätt, Grefve m. m. R. Cederström tilltalad inför, II s 979 — 1019. —• — Se Quiding.
Då jag heller icke där såg någon, tog jag nyckeln ur dörren till tamburen, ryckte igen dörren med en snabbhet, som om det gällt att rädda lifvet, och ställde den brinnande vaxstickan i sin låda på mitt skrifbord. Med brådskande fart tog jag af mig mina öfverplagg, tände ljus och undersökte hela rummet. Jag var retad öfver det löjliga i min situation, utan att detta ett ögonblick minskade min förskräckelse. Emellertid öppnade jag garderobsdörren, lyste bakom möblerna, kröp under hörnsoffan, och gick slutligen in i sofrummet. Sedan jag äfven där förvissat mig om, att ingen människa var att se, blef jag lugnare och fick ett ögonblick lust att skratta åt alltsammans. Det enda jag emellertid icke kunde förklara, var nyckelns försvinnande. Jag intalade mig, att den möjligen låg ute på förstugugolfvet, att jag stoppat den bredvid fickan i stället för i densamma, och att jag i min nervösa öfverretning icke hört den falla på golfvet. Men om man bjudit mig guld, skulle jag dock icke kunnat besluta mig för att gå ut och öfvertyga mig om detta förhållande, på samma gång som jag sade mig själf, att just så uppskrämd som jag var, borde äfven det minsta ljud icke hafva undgått min till det yttersta spända uppmärksamhet. Jag hade emellertid icke blifvit lugnare, än att jag för säkerhetens skull såg efter, om min revolver, som ständigt hängde på väggen, verkligen var laddad. Och när detta skett, tog jag mekaniskt upp klockan. Till min stora öfverraskning var hon icke mera än elfva. Jag drog upp henne, jämförde tiden med en gammal bordstudsare med väckapparat, som stod i sofrummet, fann, att det icke var något misstag och glömde helt hastigt denna omständighet, hvilken föreföll mig helt oväsentlig. Då jag emellertid icke kände någon möjlighet att gå till sängs, tände jag i stället min arbetslampa, ställde den bakom en gammal hvilstol, hvilken vanligen var min ensamhets tillflykt, och tog fram mina böcker för att fördjupa mig i det studium, hvilket sedan ett par år höll mig fången här ute, långt bort från människor och människors sällskap.
Jaa äbcropar min wäckte Motion och sedan ingifne Memorialer, med begäran, det afseende dera göres, att en inskränkning matte stadgas för ReseAllmogen, utom hwilken misibruken alidrig kunna förekommas, tillika att en grans matte sättas för grannskap, det jag anser wara allt för widsträckt att beräknas i Siu Härader, och tror att det icke borde räknas längre an inom hwarje Socken eller högst Pastorat, fa att hwar och en blott reste med egen och betz grannars tillwerkning inom det Pastorat, han är boende uti; och tror da, att den betydliga folkstack som nu utwandrar fran Kinds och ÅHS Härader, helt säkert skulle inskränkas till Adelar, der - Dejn 18 Julii. r84Z igenom jordbruket och arbetsflit i andra nyttiga yrken skulle till Landels sjelfbestånd winna mycken tillwäxt; Och da Proposition till bifall af profeterade Betänkandet af Högloflige Urskottets Ledamöter yrkades, tillkännagaf Herr Bruks-Patronen sitt ruisi. nöje deröfwer, akt ett ämne, i Herr Bruks, Patronens tanka afsa mycken wigt, blifwit allt för kort afhandla!, och begärde att desi Reservation matte fä åtfölja Betänkandet. Ot sugis. Lx krotocolio, ^lex Uppläst hos Ridd. och Adeln d. r8 Zulii' Prest-Ständct den ,8 - Borgare-Ständet d.-8 « Bonde-Ständct d. r8 MörbsamL msria!! ^fran Högloflige Ridderssapet och Adeln har den r z:de sistl. Junii blifwit remitterat ett af Herr Majoren Friherre N.
Man bör dessutom besinna alt,vi till.en del hafva dessa föraktade lumpsamlare att tacka för uppkomsten och beståendet af pappersfabrikationen, hvilken numera intager ett ej origtigt rum bland öfrige fabriksnäringar. Att således genom restriktioner rubba denna fabrikations närvar, fördelaktiga ställning, tror jag vore mindre väl betänkt. Man gäger visserligen alt ändamålet lika väl och utan olägenheter kan vinnas på det sätt Utsk. föreslagit, och har åberopat exempel på ett sådant förhållande. Ingen bestrider, att, såsom undantags-fall, beroende pä lokala förhållanden, mindre konkurrens m. m., lumpsamlingen någon gång kan med fördel så bedrifva»; men huruvida det såsom allmän regel kan och bör antagas, är dermed ingalunda bevist. Tvertom, torde hvar och en vid eftersinnande lätteligen finna, att det verkligen finnes små tillfallighetsförtjenster, som menniskorna af en slags inre tröghet underlåta alt begagna, så framt ej tillfälle dertill sjelfmant erbjuder sig. Just sådant är förhållandet med lumpsamlingen. Man bryr sig ej derom att lumporna få ligga der de falla, om icke någon kommer och tar dem ur händerna på folket. Derföre tror jag det vara nödvändigt att personer finnas, sorn äro afnämare af dessa småsaker, som eljest skulle såsom onyttiga bortkastas. Dessutom bör man väl aldrig Den 8 Mars f. m. 101 sträcka sin ifver att borttaga missbruk derhän, att man dervid jemväl tillintetgör det nyttiga bruket, och på hvad sätt missbruket i detta fall bör förekommas, har Hr Fåhraeus redan antydt. På dessa och andra af flere föreg:de talare utvecklade grunder, anser jag mig böra rösta för afslag å betänk. Hr Hammarberg: Af alla de yttranden, som här afgifvils sedan jag sist hade ordet, vill jag lmfvudsakligast fästa mig vid Hr von Rosens. Denne värde ledamot har sagt, att ägaren af ett pappersbruk i Skåne får största delen af sitt behof utaf lumpor på det sätt insamladt, som Utsk. föreslagit.
Detta senare väckte slint: ligen shdan bitterhet, att hofherrarne en vacker dag efter hutad middagsmåltid skarpt anklagade henne hos Konungen och framhöllo det opassande uti att en hofdam sprang p&amp; andliga sammankomster med kreti och pleti, och att hennes inflytande kunde verka skadligt p&amp; den unga Prinsessan. Hon, som stod vid konungens. sida ' och Bhörde detta; kande hjartat vilja sprangas af ångest för sin faders vrede. Sedan de talat ut, och Konungen stillatigande och lugn åhört dem, svarade han allvarligt: " Att frökeii Hamilton går till Betlehemskyrkan, deruti gör hon orätt, t y det passar ej att hon går, derföre skall hon åkai7, hvarpå Konungen befallde att hoffrölien skulle hnfva vagn från hofstallet, så ofta hon ville besöka Betlehemskyrkan. Vidare talade icke Konungen om den saken. Men Prinsessan föll i sin fars famn noch aldrig ", sliitade hon med t&amp;rade ögon, " aldrig har min far stått inför mig så älskvärd och s&amp; kunglig som den gången. " Och så ' utvecklades hennes lif i kristlig tro och kärlek till välsignelse för henne själf och hundratals O, 1 i i Prinsessan berättade en gång, huru hon i sin första gliidje öfver Guds n&amp;d började skrifva en bönbok, som hon ämnade gifva ut? men d&amp; hon läste upp sitt manuskript för (Irefvinnan Reutersköld, tog denna erfarna viin Prinsessan i famn och bad henne att afst8 f r h siii föresats. nOch,n tillade Prinsessan, " nu efter s&amp; många &amp; r kan jag ej skrifva niigon bönbok, och jag inser, att jag behöfver sjiilf lära att bedja i stallet för at6 lära andra. n En ?fton förra sommaren öfverraskades man att höra Prinsessan med hög röst sjunga inne i sitt rum. Hon var sedan flera &amp; r s&amp; sjuk i sitt bröst, att hon ej kunde sjunga.
N:o 139, 14® lio 0 Den 20 Juni* sådan jemkning nli det förstoämde af förberiirdé alternativer äfven är volden föreslagen och inedgifven, att de af Städernas Borgare och Handtverkare, sorn på Landet utflytta, bora uti när - mäste Stad utgöra borgerlig tunga, så vida de ville äga rätt att sitt Handtverk på Landet i Verkstad fortsätta, äfvensom att hvar och, en sorn ville äga rätt att hålla Handtverkeri - Verkstad på Landet, borde uti någon Stad i borgerlig tunga deltaga. Då nu jemväl af Borgare-Ståndets förbemälta Ledamöter Proposition till votering öfver denna fråga blifvit äskad, ined påstående, att någon öfverläggning i ämnet dessförinnan icke borde äga runi, har samma proposition sålunda blifvit framställd: Den som anser de af Beredningen föreslagna alternativer, med de af Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet nu medgifna inodificationer, strida emot de af Borgare-Ståndet vid i8°9 års .Riksdag gjorda Concessioner, skrifver ja. Den som sådant ej anser skrifver K ej. Vinner Nej, an Ridderskapet och Adeln med Tretton Nej, af Högvördiga Prest-Ståndet med Ett Nej och Ellofva Ja, af Välloll. Borgare-Ståndet med Den 20 Juni. H07 med Tolf Ja, och af Hedervärda Bonde-Ståndet med Trelton Nej. Vid ett slikt förevetande, och då i följe deraf någon hufvudsaklig handläggning vid de till Utskotten remitterade ofvanomförmäldta Memorial, \ ansetts icke kunna läggas, har i afseende å frågan hvad vidare i ämnet för Utskotten vore att tillgöra, det blifvit fastställdt, att förhållandet borde, i hela sin vidd, hos Riksens Höglofl. Ständer vördsamt anmälas, hvilket Utskotten nu få fullgöra j och afvakta Utskotten hvad Riksens Höglofl. Ständer i afseende härå vidare täckas förordna. Stockholm d. 13 Juni 1815.
Men då Herrar Fullroägtiges Ordförande, under hvars ledning en Committé påbörjat det föreskrefne arbetet, och som derefter åtagit sig att ensam genomgå och ordna de tryckte Författningarne, i förordet lill dess efter en egen och serskild plan utgifne Sammandrag af Författningar rörande BancoVerket, yttrat åsigter, hvilka icke synas öfverensstämma med hvad Fuilmägtiges Berättelse i anförd måtto antyder, har jag trott mig böra yppa min enskilda öfvertygelse i ämnet, så mycket häldre, som Fullmäktiges yttrande, hvad sjelfva saken angar, icke är af den positiva egenskap, att deraf kan slutas, det Utskottets afsigt ovilkorligen en gång skall uppfyllas, titan deras tystnad för öfrigt synes fastmera innefatta ett slags medgifvande af hvad Herr Grefven och Ordföranden behagat anföra. Del var med anledning af min Motion, som sista Banco-Utskott, deruti jag hade äran att vara medlem, beslöt sammandrag af gällande BancoFörfattningar eller rättare förslag till en generel Författning. Jag torde således icke anses obehörig att utveckla de skäl, sorn föranledt samma Motion och Banco-Utskottets derpå grundade förordnande, äfvensom framställa i hvad måtto, efter min tanka, Herr Grefven torde misstagit sig om egenteliga ändamålet med den anbefallda åtgärden, samt troligen, såsom en följd deraf, om möjligheten af dess verkställande, enligt den af Utskottet uppgifna plan; ehuru jag nödgas medgifva att Utskottets måhända mindre bestämda ordalag kunnat gifva an - ti/ Banco - Fullmäglige. 85 anledning till det begrepp Herr Grefven fattat om ifrågasatte Sammandrags ändamål. Redan den tid jag såsom Commissarie i Banken deltog i dess arbeten, insåg jag nödvändigheten af ett öfverseende af den mängd författningar, sorn sedan Bankens första inrättning, under olika tider och förhållanden tillkomne, än voro olämplige och mot hvarandra stridige, än till större eller mindre delar upphäfne eller, efter de lagprinciper som i allmänhet blifvit antagne, icke verkställbare, och derföre icke efterlelde.
Utom den om en orolig sinnesstämning märkbart vittnande stilen, var äfven innehållet, såsom finnes, rätt mystiskt och hotande. Intet under alltså, att Magnus under sin vandring blott lätt öppnade kappan och kastade en flyktig blick på sin skolrock samt likaså i förbigående bemärkte, att biljetten hvarken innehöll «du» eller «farbror». Men ehuru grundligt han i öfrigt med kritikens mikroskop skärskådade detta lilla manuskript, kunde hans skarpsinnighet icke finna någon antaglig utläggning af de få orden. Lyckligtvis hann han icke drifva sin undersökning så långt, som Newton den öfver uppenbarelseboken, nemligen till komplett förvirring i egen hjerna, utan hann i rättan tid till målet för vandringen. Redan i yttre rummet mötte honom Lina, synbart upprörd och med en brådska, som om hon ämnat falla honom om halsen; men hon hejdade sig ögonblickligt och utbrast blott: «Ack så lyckligt!» Detta förvånade väl något Magnus, som på, såsom han tyckte, goda grunder trott biljetten icke vara en notifikation om någon lycklig tilldragelse. Men hans förvåning upphörde snart, då hon tillade: «Det är förfärligt! Fredrik och Märtha skola skiljas; han har varit här, och – jag är kanske en orsak dertill – icke oskyldig – det är rysligt!» Hon hade först rodnat, sedan bleknat, och efter denna bekännelse tog svagheten ut sin rätt, tårarnes gärd, medan hon med båda händer betäckte sitt ansigte och stod framför honom med nedböjdt hufvud, nästan såsom färdig att nedsjunka på sina knän; hon såg verkligen ut som förkrossad. Stödjande henne, med armen kring den darrande skepnaden, förde han henne till soffan i inre rummet, satte sig sjelf nära bredvid henne, fattade hennes hand – den andra täckte ännu hennes ögon och stödde hufvudet – och började sitt värf som biktfader. Hennes ord förvånade honom icke, ty hennes förhållande till Fredrik hade han längesedan genomskådat, ehuru han ej kunde veta, att omständigheterna för denne skulle yppat så mycket af hennes tänkesätt, ja till och med i afseende å dem missledt honom.
Härför fås man i den ort undertecknad bor en mindre våning pä 4 (ibland på 5) rum, möjligen kan hända att man får sträcka sig upp till 375 å 400 kr. &lt;ör att ej få alltför trångt och obekvämt. Af rum behöfvas en barnkammare, en sängkammare, en matsal och hvardagsrum samtidigt samt en salong. Äro rummen till antalet 5, så blifvt-r det femte naturligtvis herrum. Rummen betinga i allmänhet ett pris af 70 å 80 kr. pr år (i Stockholm 2 å 3 gånger detta belopp, i hvilket fall man får dr » ga in på någon annan post). Läkarevård. Att härfor bestämma en viss summa är omöjligt, ty utgifterna beträffande denna post beror ju p » om man blir förskonad från sjukdom eller ej. Nägoi måste emel ertid vara beräknadt liärför och tan man, ' ör i en händelse summan ej vid arets slut b höf s, anlita den till annat ändaflere visserligen Sådana i Finland, exenistad åter böcker Några tjänstebetygsställen äro löneförmåner g o d tjänarinna bättre. i böcledig såsom Dessa vara kunna kallade bruk. är på händer, husmoders tjänarens att sin uppgift d å verkligen för gagnade kunde sig ett ex. i en enda måste har h o n svårt t. tjänarinnan de h o n åter v ä l stadsfrån gifva vara m e n baka nog E n m e n E n af betyget äga en ordentlighet likaså s o m brukligt i böcker o m på h a r tjänst landet. bra, nad, så ofta på tjänarne Vitsorden samt för lämplig tjänaa f siffror m e d e x e m p e l - det j u Således sidor. lättare i dag köksa skicklig upptager senaste åtnjutit. orlofsedlar det bör en hel del ämnen sida namn hon d å ett plats. allmänt på kinkig H o n det föregående, hennes en tjänarinnan tjänstebetyg. missförhållanden utjämnas, böcker händer, och ordentlig, en annan Dessa åter matmoder behållits fast motstående matmor ty namnunderskrift skolbetyg.
Uti 1 Kap. 1 § Rältegångs-Balken stadgas, bland annat: ”Underrätt å landet är Häradsrätt.” ”Der döme Häradshöfding med tolf bönder.” ”Då ledigt rum i Nämnden fyllas skall, varde i den eller de socknar, för hvilka ledigheten inträffat, val hållet af de derstädes bosatte bönder, å dertill fjorton dagar förut utlyst sockenstämma”, o. s. v. Utaf hvad nu anfördt blifvit inhemtas, hvarest och huru Nämndemän väljas skola; men som genom Kongl. Maj:ts nådiga Förordning om Kommunalstyrelse på landet af den 2 1 Mars 1862, Kongl. Maj:ts nådiga Förordning om Sockenstämmor i riket den 29 Augusti 1843 blifvit till all kraft och verkan upphäfd, så alt alla de ärender, hvilka förr handlades på Sockenstämma nu blifvit öfverflyttade på Kommunaloch Kyrkostämma, bör väl ett sådant stadgande som det, att Nämndemän skola väljas på Sockenstämma, icke längre qvarstå i allmänna lagen, för såvida man icke vill, alt det ena lagstadgandet skall stå i strid med ett annat. Det ligger tyd ligen i öppen dag att, skola Nämndemän hädanefter väljas på Sockenstämma, som i förstberörda § stadgadt är, så måste ett så beskaffad! forum finnas; men då genom den nya Kommunallagen till och med namnet Sockenstämma blifvit annuleradt, så är Bill. till R. St. N:o 124. väl också med detsamma val af Nämndemän derstädes upphäfvet. Hvad nu åter beträffar rösträtt vid Nämndemans val, så heter det i den nya Kommunallagens 35 §: ”Om utväljande af Elektorer för riksdagsmannaval, samt om val af Nämndemän är särskildt stadgadt.” Och i i § af Ifältegångs-Balken är rösträtten vid Nämndemans val så bestämd, att vid detta val ege hvar bonde lika röst. Vid val af Nämndemän är man således nödsakad hädanefter hafva särskild röstlängd, emedan icke alla, som hafva rösträtt vid Kommunalstämma, ega rösträtt vid Nämndemansval.
Och ännu ett tredje sätt att förebygga uppehåll i verkställigheten af denna föreskrift hade varit det i nådiga Utslaget antydda, att Kongl. Hofrätten låtit sitt utslag särskildt komma Domhafvanden tillhanda, sorn hade att den förnyade ransakningcn anställa. Ibland dessa tre sätt att afhjelpa oordningen torde det enklaste, likasom det lättaste, vara att återförvisningsutslag i brottmål, sorn röra häktade, så väl från Hofrätten sorn Justitiärevisionen till Kgens Billdé alsändas utan särskilda föreskrifter i missifven om hvad Kgens Bfhde till utslagens verkställande hafva att iakttaga, så vida detta ej är något annat, än hvad dessa myndigheter i allt läll och utan särskild påminnelse åligger att veta och besörja. Sådant var förhållandet i förevarande fall. Lemnäs den ursäkten å sido, som uppkommer från »antagandet, att Hofrätten låtit sitt utslag särskildt komma Domhafvanden tillhanda»; så var Kgens Bfhde ofelbart skyldig att opåmint underrätta Domhafvanden 0111 återförvisningen och begära ransakningens återlöretagande. Fången, som skulle den undergå, satt ej iner för Hofrättens räkning qvar i häktet; och med antagande af den motsatta möjligheten, hvilken också hade skäl för sig, att nemligen Kgens Bfhde icke genom särskild åtgärd af Hofrätten blifvit befriad från sin skyldighet, måste Kgens Bfhde veta sig stå i ansvar för fångens onödiga qvarhållande i häktet, tilldess detta ansvar öfverllyttades på Domhafvanden genom underrättelse till honom derom, att ny ransakning borde företagas. Imedlertid är saken icke hulpen dermed, att Hofrätterne och Justitiärevisionen hädanefter upphöra att gifva Kgens Bfhde öfverllödiga föreskrifter i förevarande ämne, så framt icke derjemte vederbörlig underrättelse varder Kgens Bfhde meddelad, att dylika föreskrifter ej mer äro att förvänta. Ty det blir eljest alltid hädanefter såsom hittills miijligt att antaga, det utslaget genom särskild försorg kommit den domare tillhanda, som har att saken i följd af återförvisningen handlägga.
Kreditiv till Jern-Kontoret 900,000: — 5:o. Handelsoch Närings-Diskont fonden 11,325,000: - 6:0. Allmänna Diskont-fonden 10,200,000: — 7:o. Utgifna försträckningar till Filial Banker 8,880,000: — 8:0. Räntebärande obligationer 7,500,000: — 9:o. Lån till skiften och odlingar R:dr 61,647: 53. Lån till städer och korporationer . „ 2,329: 05. Lån på äldre Lånebanko-obligationer „ 22.743: 06. 86,719: 64. 4().fl86.719: 64. så visar sig att Reserv-fonden vid berörde tidpunkt utgjorde R:dr 7,179,017:87. Af dessa voro disponibla medel, motsvarande hvad som förut förståtts med Bankens Reserv-fond 3,270,008: 71. och icke disponibla, bestående af: 1) Försträckningar till Handelsoch Närings-Diskonterna . 990,000: — 2) Räntebärande obligationer utöfver de R:dr 7,500,000, som Banken, jemlikt BankoReglementets 175 §, skall innehafva 1,957,864: 66. 3) Obetalda räntor 746,664: »o. 4) Kopparskiljemynt . 150,250: 85. 5) Bokförda värden, förskott och depositioner: a) Behållning i magasinet för stämpladt papper 10,913: 39. b) Fordran hos Kongl. Stats-Kontoret för d:o 16,127: 93. c) Behållning i Bankens pappersmagasin 10,343: 31. d) Fordran för försåldt papper 691: 20. e) Förskjuten realisations-afgift ... 13: 90.
Det är icke mer än några veckor sedan jag hörda omtalas att en egendom, som för 3 år sedan uptogs till ett belopp af 220,000 rdr, nu afyttrats för 1 50,000 rdr. På dessa år visar sig således en skilnad i värdet af ej mindre än 70,0 00 rdr. Ar det då skäl, när egendomspriset på så kort tid är underkastadt dylika fluktuationer, att ovilkorligen påbjuda, det den sista köpeskillingen skall vara beskattningsgrund. När vi komma till den punkt, som 190 Den 22 A ugnst! f. to. handlar om grunderne för upskattningsvärdets bestämmande, kan vara skäl att tala om det vanskliga uti att allt för mycket fästa sig vid sista köpeskillingens belopp, men icke är det skäl att här upställa procent beräkningar, som utgöra en högst skärande kontrast mot den princip, hvarpå Utsk:t byggt sitt förslag. Hr Hjärne, Harald: Jag anser att man vid öfverlägg ningen om detta Betänk, bör erinra sig de skäl, som föranledde B,. St:r att begära nedsättandet af en komité för utarbetande at nya grunder för bevillningen. Det hufvudsakligaste skälet var, att man allmänt erkände, det vår nuv:de bevillms-förordning var principlös i sina detaljer. Den är upställd för hvarje särskild kategori af skattdragande på sådant sätt, att den ovilkorligen måste föranleda icke blott enskilda orättvisor, utan en gifven ojemnhet i beskattningen. Dessutom föranleder den oärlighet inom beskattningskomitéerna genom den öfvertygelsen, att hvad taxeringskomitéerna bestämma i fråga om hvar och en skattskyldigs afgift, icke är riktigt. Man har trott sig finna att för komiténs förslag ligger till grund den riktiga principen, att, såvidt möjligt söka åstadkomma lika beskattning för alla —- det är denna åsigt jag tror man alltid bör ihågkomma och fasthålla. I fråga om all fastighets-bevillning är det gifvet, att om taxeringsmiinnen gå samvetsgrannt tillväga, så komma de att följa den grundsats, att innan de bestämma egendomens värde, beräknas alla de afbränningar, som böra afgå från brutto-inkomsten.
Mant, för at aflägga underdånig tacksägelse för den Landsfader-liga ömhet Hans Majit redan i början af sin Regering Ldagalaggt, och at de öfriga k-speKivStånden wänligen cmmodas at i samma reputation sig förena? Beswarades med Ia, och skulle en v-put-nion härmed til de andra Ständen afga. Hans klxcellencs Friherre Wachtmeister, O ari 7X6 LM, yttrade sin önskan at Kongl. Wants berättelse om Riksforwaltningcn mätte blifwa tryckt, pä det bemmawarande medbroder mätte fä erfara samma Lilsredsställilse, som Riksens .Ständer njutit. —2Z Hans Lxcellence Herr Grcfweu och LandtNi ar stal ken tilkännagaf at ansiallt onr tryckningen deraf redan lärer wara fogad. Hans Uxcel Ienos Grefwe Kunell, Lrie, begartc at et Utdrag af lVotocoIIet om en tacksägelse-sckr-ks til Hans Main matte genasi författas, julleras och medfölja vexiutstionen til de andra Ständen. Under uplasningcn af följande Kongl. Majus nädiga ipiopnlition upsattes detta UxtraKum ?,otllcolli, som efter läsningens sint julle,»ges; hwarefter Oeputstionsn afgick linder anförande af Grefwe I-ennnbaupt, Lbsiler Ilwil. Rong!. Majlis Mäöiga ?r-o/)vFt/on til Riksens Stander, angående ändring i XVl, Lap. ^jorda-Balken: Gifwen Norrkoping a Riks-Salen den i8- Martil 1800. At freda och trygga hwar och en wid ätnjutandet af de rättigheter man pä Lagligt satt sig förwarfwat, bör alltid för Lagstiftaren utgöra et ömt föremal. Huruwida detta rätteligen ar iakttaget i XVl. Cap. is. §.