Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Landtm:s vägran att derå framställa propos., så återstode endast, att Hr Estenberg tillkännagaf, huruvida han yrkade propos., om Ståndet yrkade denna propos. Hr Estenberg: Jag anhåller att få höra den propos., som Hr Gr. o. Landtm, skulle vilja föreslå Ståndet. Gr. Sparre, Erik: Jag hade icke förmodat, att Hr Esten berg skulle vilja, i olikhet mot hvad någonsin på Riddarhuset handt, fortfara med ett yrkande, som Hr Gr. o. Landtm, förklarat vara stridande mot Grundlagen. Jag hemställer till Hr Estenberg, huruvida han, ehuru ingen enda ledamot förenat sig med honom, ändock vill fortfara med ett sådant yrkande. Hr Estenberg: Jag inser att mitt ord alldeles ingenting betyder, om jag föreslår något, som strider mot Grundlagen, och det är icke heller min mening att föreslå något sådant. Derföre anhåller jag, att Hrrme sjelfve, som känna Grundlagen, måtte i detta fall bestämdt säga, om mitt yrkande strider mot Grundlagen, då det af sig sjelft förfaller. Men om det icke strider mot Grundlagen, anhållet jag att propos. derå må framställas. Jag har alldeles fullkomligt afstått från min anhållan, om den strider mot Grundlagen. Gr. Sparre: Hr Gr. o. Landtm, har redan tillkännagifvit, att Hr Estenbergs yrkande, enl. hans upfattning, strider emot Grundlagen, och vid sådant förhållande borde väl Hr Estenberg ej längre yrka propos. derå. Hr Estenberg: Vid sådant förhållande har jag ju redan afstått. Eortsattes piöfningen af Sammansatta Bevilln.-, Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s Betänk.
Derjemte torde, enligt Eders Kongl. Maj:ts Nådiga ^beslut den 17 sistlidne September, i sammanhang härmed framställning till Rikets Ständer få ske om rättighet för nuvarande Intendenten vid Götheborgs förråd,|Majoren"Barck, att, vid afgång från denna befattning, blifva med innehafvande arfvode 975 R:dr Runt på Allmänna Indragnings-staten förflyttad.» »På Ofver-Kommendanis-Expeditionens stat finnas uppförde följande personer: 1 Öfver-Kommendant, med arfvode af 900 R:dr Runt, hvilket dock utgår af 4:de Hufvud-titelns anslag till extra utgifter; 1 Kommendant, med 900 R:dr Runt arfvode å stat, men med fyllnad i Öfver ste-traktamente, enligt Rese-reglementet, af 1,655 R:dr; 1 Stabs-Adjutant, med 600 R:dr arfvode på stat; 1 Extra Stabs-Adjutant, med arfvode på stat af 126 R:dr 94 öre; samt 2:ne Vaktmästare, den ene vid Expeditionen och den andre s. k. Arrestant-Vaktmästare, med arfvoden på stat, den förre till 236 R:dr 18 öre och den sednare till 148 R:dr 42 öre.
Däremot är ett * stycke af mellantonerna ganska kraftigt och lämpligt för mera dramatisk musik, men hvad därunder ligger klingar både hväsande och skadadt. Detta gjorde att t ex. Thuleballadeu fick en tämligen tarfiig lyrisk fägring. I arian var sångerskan mera hemma, hon sjöng den dock litet tungt och attackerade de höga tonerna som små sjösjuka nödrop i st. f. glädjesprit-tande tecken till lifslust och omedvetet koketteri. Dock blef scenen långt behagligare än den OselionBka karrikatyren, liksom hela akteu i dramatiskt och yttre hänseende vida öfver-vägde den norska artistens. Men denna tog sin revanche i rolens senare facer. Der var frk. Petrini högst otillräcklig, ej blott i kyrkan, utan lika mycket i fängelset, mindre i duon, än i trion, som väl sällan gått så spårlöst förbi. Där fattades nerv både i stämma och föredrag, det blef istället något sotsurt och mjäkigt, som dessvärre alls icke » krönte ändan ». I mimiskt hänseende bör frk. P. akta sig för att gapa, när hon tiger, det ser då ut som hon skulle le. Hr Ödman borde mer nyansera och » fördjupa » den lärde doktor Fausts grubbel i första akten, hvars böljan får allt för ungdomlig och utklädd kulör. I öfrigt är hans Faust nu som förr en särdeles framstående prestation. Några mer delikata mezza-voce~nyanser kunde dock icke skada hans tredje akt. Hr Lundqvist är nu som förr nummer 1 bland de uppträdande. Hans Valentin kommer att bli lika svårersatt som Kristina Nilssons Margareta eller Willmans Mefistofeles, dessa operan Fausts bägge idealprestationer på svenska operascenen. Också tager den bålde Valentin alltid de mest dånande applåderna och bravoropen. Detta med rätta. Med orätt tror frk. Karlsohn att hela världen kan utantill orden till hennes: » Lilla blomma », där hennes gossröst klingar så friskt och silfverklart. Fru Strandberg och hr Grafström utföra Marthas och Branders småroler på ett sätt som länder ensemblen till stor fördel.
Kort-stämplingen D:o 50. D:o för nästkommande Riksdag 1,674. D:o „ Wessbergska Balance-målets fullföljande 145. 22. — Till Kongl. Emb et s-B er ätt else för åren 1836 och 1837. Hnligt Regeringsformen och Rikets Högloft. Ständers Instruction för Deras Justitiae-Ombudsman, öfverlemnas härmed, genomtrycket, till allmän kännedom, en fortsatt berättelse angående förvaltningen af detta mig anförtrodda Embete, hvilken, likasom tillförne vid flera tillfällen ägt rum, omfattar en tidrymd af tvänne år. Under det jag, efter min förmåga, sökt iakttaga och fullgöra de mig åliggande pligter i allmänhet, har jag, medelst fortfarande tillsyn å Lagskipningen samt öfriga Styrelseoch Förvaltningsgrenar, inhämtat många anmärkningsvärda förhållanden, till en del af vigtigare beskaffenhet, de der alla, i ett eller annat afseende, påkallat Embetets utöfning; hvartill kommit de af enskilda personer i sådana ämnen anförda klagomål, hvilka, särdeles den sednare tiden, ökats i samma mon, som en allmännare, i lagbundet samhälle tillbörlig, granskning af offentliga Myndigheters förhandlingar inverkat på den individuella öfvertygelsen och sålunda alstrat ökade tvifvelsmål om behörigheten af deras åtgärder och beslut. Åtskilliga ibland de af mig sålunda handlagda anmärkningsmål äro visserligen, genom de af vederbörande afgifna utlåtanden och meddelade upplysningar, antingen på ett tillfredsställande sätt förklarade, eller ofördröjligen till laglig rättelse anmälda; äfvensom flera enskilda klagomål, såsom icke befogade, förfallit. De öfriga åter hafva dels blifvit i laga ordning fullföljda, dels erfordrat den ytterligare uppmärksamhet, omständigheterna i hvarje mål kunnat medgifva. Den speciella redovisningen för Embetets förvaltning bör emedlertid, för att icke åsidosätta en redan antagen och följd regel, inskränkas till de ärenden, hvilka, under loppet af de bägge sistförflutna åren eller derförut förekomna, nu mera blifvit slutligen afgjorda eller af första Domstol pröfvade.
IX. B. 348. A. 357. — N:o 185. i anledning af återremiss å N:o 29. IX. B. 348. A. 357. XI. E. 255.' — N.o 186. i anledning af återremiss å Nto 31. IX. B. 34g. A. 357. — N:o 187. i anledning af återremiss å N:o 37. IX. B. 34g. A. 358. XI. E. 253. XIV. A. 47, i85. R. 266. XV. B. 381. A. 409. XX 22. A. 46. — N:o 188. angående sökt lindring i skatten för de Thorshälla stad upplåtne hemmanen Säby och Söderby. IX. B. 349. A. 36o. — N:o 189. i fråga om frälsejords befrielse ifrån rusttjenstens återupprättande vid den så kallade Adelsfanan, emot ■ ersättning till Slaten. IX. B. 34g. A. 36o. — N:o 190. i anledning af Herr Friherre Boyes, Ludvig, motion om upptagande af det vid sistledne Riksdag beslutade lån af högst 2 milloner R:dr i silfver. IX. B. 34g, 36o. XI. A. 104. *— N:o 191. i anledning af Herr Hadings motion, om inställande tills vidare af all åtgärd, i afseende på Rikets Ständers, vid sistledne Riksdag, fattade beslut, om upptagande, för Statens räkning, af ett lån af 2 millioner i silfver. IX. B. 34g, 36o. XI. — N:o 192. i anledning af återremiss å Nto 118. IX. B. 453. XI. A. 55. N:o ig3. innehållande förslag till liqviderande af RiksgäldsCootorets skuld vid 18 54 års slut, för upptagne lån utaf allmänheten.
Jordabalken skiljs.” b') Af Välloll. Borgare-Ståndet: l:o Ofver en af Herr Henschen gjord framställning, så lydande: ”På grunder) som omförmälts i Lag-Utskottets Betänkande N:ris 29 och 66 vid sista Riksdagen, samt motiverna lill 9, 10, 11 och 12 kapitlen Ärlda-Balken af Kongl. Lagkommiltéens förslag till Allmän Civil-lag, äfvensom 9 och 10 kapitlen samma Balk af Lag-beredningens förslag till sådan lag, får jag alternativt föreslå, att antingen sistberörda 2 kapitel, med de modifikationer, som kunna linnas lämpliga, varda så som en särskild ”stadga, angående testamenten” antagna, eller ock att testaments-rätten, både å land och i stad utvidgas, på sätt Borgare-Ståndet, för sin del den 2 December 1854 beslöt, i anledning af Lag-Utskottets sistberörda utlåtande, eller åtminstone att den, som icke hafvor arfvinge inom bördemannaled, må genom testamente eller gåfva bortgifva sin arfvejord;” — och 2:o I anledning af Herr Björcks till Ståndet ingdina memorial, deruti han, under förklarande, att han helst önskar, att testaments-rätten varder ordnad i enlighet med Herr Dalmans ofvanstående förslag, för det fall|likväl, att denna önskan ej uppfylles, föreslagit, att åtminstone testaments-rätten i stad måtte utvidgas samt följaktligen att, med upphäfvande af Kongl. Förordningen den 19 Augusti 1762, angående utvidgad testaments-rätt efter stads-rätt, 4 och 5 §§ i 17 kap. Ärfda-Balken samt 1 mom. 3 § 8 kap. Jorda-Balken måtte erhålla följande förändrade ordalydelse: 4 Lag-Utskottets Betänkande N:o i3. ^ Ärfda-Balken. 17 Kap. 4 §. 1 moni. Aflinge-jord å landet och fast egendom i stad, den man sig förvärfvat, må man i testamente gifva till hvem man vill, skyld eller oskyld.
språken efter Berlitz ' metod. Svenska upplagor. o. D. Kroger, Tysk läsebok för nybörjare. Rosendal, Af., Är Finlands sorg efter Guds sinne? Öfvers. Rosenkvist, V. T., Om och ur .bibeln. Runeberg, y. L., Epische Dichtungen, aus dem Schwedischen übersetzt sowie mit Einleitung, Anmerkungen und bibliografischem Anhang versehen von W. Eigenbrodt. Nadeschda, translated by Mrs J. B. Shipley (Marie A. Brown). New Rydberg, Viktor, Undersökningar i germansk mythologi. Rydfors, Aron, De diplomatiska förbindelserna emellan Sverige och England 1624 — maj 1630. HT (2) ö. &amp; g. Schmidt, W., Das Gewissen. Schybergson, M. G., Finlands historia. Setälä, E. N., Nykyaikuisen kielentietkinneksen periaatteista. Yhteissuomalaisten klusiilien historia. Sjöström, Alfred, 30 väggtaflor till bruk vid första Öfningarna i teckning på fri hand. Skog, Oskar, Latinska öfversättningsuppgifter. PT (i) 25 — 28. Sohm, Rudolf, Kyrkohistoria i sammandrag. Öfvers, af A. Fernholm. [Stackelberg, B. O.], Ur Olof Stigs efterlämnade papper jämte Träkol. Stadling, J., De religiösa rörelserna i Ryssland. Stanley, Henry M., I det mörkaste Afrika. Emin paschas uppsökande, befrielse och återtåg. På svenska utg. af E. W. Dahlgren. Starcke, C. N., Skepticismen som led i de åndelige Bevægelser siden Refor mationen. Stavenow, L., Om riksrådsvalen under frihetstiden. Bidrag till det svenska riksrådets historia. HT (1) ö. &amp; g. Sten, Daniel, Berättelser från Finland. Stenkula, A. O., Språkbildning och språklära i folkskolan. TFU (i) 28 — 47
Det tyckes så lätt och är dock så svårt ibland. Det hjälper icke att resa, ty öfverallt skiner solen, sjunga fåglarna, dofta blommorna, och ditt hjärta kan du icke läsa in i sekretärens lönlåda innan du far bort. Och ett rus kan icke förlängas i oändlighet. All öfverlastning har en fadd eftersmak, och öfverflödande njutning väcker till slut leda. Hela denna sommar har han lefvat i en upphetsad atmosfär af tillfredsställd lidelse, fåfänga, ärelystnad; men ibland när han varit ensam, har det händt, som nu, att det med ens blifvit underbart svalt och stilla och högtidligt inom honom. Och hans längtan har flugit som en hvit dufva till det kyska barnet, som var hans hjärtas älskade och och som, efter hvad han nu fått veta, skulle bli hans barns mor. Hos henne har han i tankarna, då som nu, njutit vederkvickelsens hvila och hvilans salighet, ty det är salighet i alt känna sitt hjärta slå med lugna, trygga slag, i att få vara sig själf – utan att hetsas af en omättlig kvinnas åtrå! Åskvädersbyn har dragit öfver mot öster, molnen ha skingrats öfver floden, det regnar icke längre, solen bryter fram. Han sätter hatten på hufvudet och reser sig för att gå. Hans kläder klibba vid kroppen, skorna skvätta, och han är våt från hjässan till fotabjället; men hans hållning är spänstigare än nyss, beklämningen har vikit, sedan åskan urladdade sig, och han njuter af att känna sig sval. I det han öppnar den lilla grinden för att gå, befinner han sig plötsligt ansikte mot ansikte med en ungdomlig, fetlagd matrona på trettiotalet. Han träder bugande till sidan och hälsar höfviskt; hon räcker honom med värdighet och mild förebråelse sin hand. – Känner du igen mig, Jan Friede? Han studsar först och småler sedan. Visst känner han de blå ögonen och trubbnäsan i detta runda ansikte. Det är Ottilie Burmester, den koketta lilla borgaremadamen, som en gång vann hans hjärta, och som vägrade mottaga hans hand.
I går afton tog han hufvet af dalamännen, och i dag kommer budskap att hans troppar äro slagna af Smålands bönder, som gått upp öfver Holaveden! Följden blir att dalkarlarne resa sig, och så är allt förloradt. GÖRAN P. Hvad rör det oss? Må världen förgås, jag skall skratta! PRINS E. Men kulmen på vanvettet är detta: då skattkammaren är tömd går kungen i sin otroliga enfald och vill låna pengar af Lübeckarne, som äro hans fiender. GÖRAN P. Hvem skall man ta pengarne af om icke af sina fiender? PRINS E. Om jag icke är galen, så kan Du göra mig! Håll dig allvarsam ett ögonblick! GÖRAN P. deklamerar. »Vid guldets klang, när raffeln går Och vinet gnistrar, druckna ögat glimmar Till glädjeflickan leda alla våta spår, När mörkret höljer nattens korta timmar.» FJÄRDE AKTEN AGDA har kommit ut med vin. PRINS E. skrattar fånigt åt Görans föredrag. Haha! Den är god! Men jag har gjort den själf! Nå, Agda eller Magda, hvar är din pantlånare i dag? AGDA tiger. PRINS E. Vet Du att Hanseaterna bruka slakta pojkar därinne för att skicka dem till hundturken? AGDA. Är det sant? PRINS E. Lite sant är det nog. GÖRAN P. Låt tärnan gå innan hon börjar gråta; jag tycker inte om tårar. PRINS E. Du har visst aldrig gråtit, Göran. GÖRAN P. Jo, en gång: då jag föddes hit, och sedan en gång af ilska. GUSTAV VASA PRINS E. Du är ett as, Göran. AGDA går in i tavernen. GÖRAN P. Emellertid: Du vill sitta och räkna ut händelsernas gång och på den falska kalkylen bygga ett beslut! Har Du inte märkt hur alla våra beräkningar gäckas? Gudarne leka! Ibland handla vi klokt, och då löper det åt helvete; ibland göra vi allt hvad galet är, och då går det rätt! Det är något skidt alltihop! PRINS E. Det är nog min mening också, men det är nog ett slags förnuft i det! GÖRAN P.
Att jag vore verliebt i betjenten? JEAN. exempel och för folket är intet heligt! Han är aristokrat, tror jag! JEAN. FRÖKEN. Jag är ingen inbilsk man, men man har sett Ja, det är jag. FRÖKEN. Jag stiger ner... Stig inte ner, fröken, hör mitt råd! Det är ingen JEAN. som tror att ni godvilligt stiger ner; folket kommer alltid säga att ni faller ner! FRÖKEN. och pröfva! Kom! Hon rufvar honom med ögonen. JEAN. Jag har högre tankar om folket än ni! Kom Vet ni att ni är underlig! FRÖKEN. underligt för öfrigt! Lifvet, menskorna, allt, är en Kanske! Men det är ni också! Allting är sörja som drifs, drifs fram på vattnet, tills den sjunker, sjunker! Jag har en dröm som återkommer då klättrad på en pelare och ser ingen möjlighet att komma ner; jag svindlar när jag ser ner, och ner jag kan inte hålla mig fast och jag längtar att få och då; och som jag erinrar mig nu. Jag sitter upp måste jag, men jag har inte mod att kasta mig ner; falla; men jag faller inte. Och ändå får jag ingen ro förr än jag kommer ner, ingen hvila förrän jag komville jag ner i jorden... Har ni känt något sådant? JEAN. mer ner, ner på marken! Och komme jag ner på marken ett högt träd i en mörk skog. Jag vill opp, opp i Nej! Jag brukar drömma att jag ligger under toppen och se mig omkring öfver det ljusa land skapet, der solen skiner, plundra fogelbot deroppe der guldäggen ligga. Och jag klättrar och klättrar men stammen är så tjock, och så slät, och det är så långt till första grenen. Men jag vet att nådde jag bara första grenen, skulle jag gå i toppen som på en stege. Ännu har jag inte nått den, men jag skall nå den, om det bara så skall bli i drömmen! Här står jag och pratar om drömmar med er. FRÖKEN. Kom nu! Bara ut i parken! Hon bjuder honom armen, och de gå. JEAN. så bli vi sanndrömmade! fröken! Vi ska sofva på nio midsommarsblomster i natt, FRÖKEN och JEAN vända i dörren.
Detta Bevillnings-Utskottets Utlåtande N:o ‘28. 17 Detta förslag har blifvit af Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet bifallet; hvaremot Preste-Ståndet för Spanmål, malen, alla slag, beslutat en införselstull af 50 öre per Centner och B onde-Ståndet: för Hvete, Råg, Vicker och Ärter dylik tull af 12 öre per kubik-fot, tor Korn, Malt och Linser 9 öre per kubik-fot, samt för Mjöl och Gryn 30 öre per Centner. Då sålunda tro Stånd beslutat att omalen Spanmål bör vid införsel vara tullfri, hemställer Utskottet att Bonde-Ståndet måtte uti detta beslut sig förena. För motsatt fall får Utskottet föreslå följande omröstning: 15:o. Den sorn gillar Utskottets af tre Stånd bifallna förslag att Spanmål, omalen, alla slag, skall vara tullfri, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Tinner Nej, antages Bonde-Ståndets beslut att för Hvete, Råg, Vicker och Ärter bestämmes införselstull af 12 öre per kubik-fot, samt iör Korn, Malt och Linser 9 öre per kubik-fot. I fråga om Spanmål malen, hemställer Utskottet att Presteoch BondeStånden måtte, med frånträdande af sina förenämnda beslut antaga Utskottets af de 2:ne öfriga Stånden godkända förslag. För annat fall, anser Utskottet sig böra föreslå följande omröstningar: a) om kontraproposition: 10:0. Den som till kontraproposition i hufvudvoteringen antager Bonde-Ståndets förslag, att Spanmål, malen, alla slag, skall åsättas en införselstull af 30 öre per Centner, röstar Ja; Den det ej vill, röstar ' : Nej; Tinner Nej, antages till kontraproposition Preste-Ståndets beslut, enligt hvilket för Mjöl och Gryn bestämmes införselstull af 50 öre per Centner. b) i bufvudsaken: 17:o.
Straff-Balken stadgas, som föijer* Fängelse vid vatten och bröd räknas således , att emot böter frän en daler, till och med tolf daler, svara fyra dygn; fran tolf, till och med sexton daler, fem dygn; från sexton, till och med tjugu daler, sex dygn; och sd vidare fyra daler mot hvart dygns fängelse vid vatten och bröd. Gar talet af dygn ej jernnt upp emot böterne, efter denna räkning, utan stiga böterne något deröfver; dd akes straffet med ett dygns fängelse vid vatten och bröd. När böter för sådan stöld, sorn, enligt Lag, ligger i tväbote, skola till fängelse vid vatten och bröd förvandlas ; dd fördubbles det stuf T Ä B. I. till Lag - Utskottets Betänkande N:o 93. Böter, F ö r v a n d 1 i n s Daler Silfvermynt. till spö. tili ris. till fängelse vid vatten och bröd. elter 7 Cap, 1 §, efter 5 Cap. 1 §, efter 5 Cap, 4 §. elter Utskottets Straff-Balken. Straff-Balken. Böter. Ej bör någor dömas till fängelse vid valten och bröd pä längre tid, än en månad, beräknad till tjuguåtta dygn; och ej pä mindre tid, än fyra dygn. Bifogade tabeller utvisa förhållandet emellan böter saint spö och risstraff, å ena, earnt fängelse vid vatten och bröd , å andra sidan , sa väl efter nu gällande förvandlingsgrund, som efter den af Utskottet förer slagna. Stockholm den st8 Augusti 18*9. io JLug Utskottets Betänkande Nio (j j, N:o 94. Ankom till Exped.
Äfvenledes, och då vid uppgörandet af calculerna öfver exerciscompagnierna för Infanteriet säkerligen all möjlig hushållning blifvit beräknad, synes det af Utsk. uppgifna skäl för det härtill äskade anslagets nedsättning böra förfalla. Bäst vore således, om K. propos. i dessa delar helt och hållet bifölles. Gr. Lewenhaupt, Patrik, anförde skriftligen: Då jag finnér, att StatsUtsk. ej ansett sig böra tillstyrka det till ökande af befäl för 2:ne compagnier vid K. Hallands bataillon begärda anslag af 25o6 r:dr 32 sk. b:co, ej 2460 r:dr, hvartill Utsk., förmodligen af misstag, uppfört den begärda summan, och då Utsk. såsom skäl dertill anfört: att K. M. ej upptagit denna begäran uti Dess nåd. propos.; att statsverkets tillgångar äro otillräckliga, och slutligen, att denna ökning af befäl ej skulle åstadkomma någon fullständig organisation, anser jag mig skyldig att å detta ämne ännu något fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet. I en tid, då man allt mer och mer tyckes inse det nyttiga ändamålet med vår beväring, då nationens ungdom, långt ifrån att frukta den dag, då deras ålder ålägger dem att låta införa sina namn i beväriugens rullor, tvärtom i allmänhet med längtan motser densamma, med glädje infinner sig å exercisplatsen och ofta med saknad skiljer sig derifrån ; i denna tid och under dessa förhållanden hoppades jag, att R. St. ej skulle tveka att söka afhjelpa åtminstone de brister i beväringens organisation, som med ringa uppoffring kunna undanrödjas, och var det denna tanka, som föranledde min motion. Än en gång får jag erinra, till upplysning för dem, som ej äro medlemmar af StatsUtsk. och som måhända ej tagit noga kännedom af motionen: det är icke någon löneförhöjning för befälet som är begärd; det är en af nödvändigheten påkallad tillökning af dess personal. Utsk. har anfört, att K. M. ej upptagit detta anslag uti Dess nåd. propos.; men då K.
Yinsten är i så fall ganska dyrköpt, då den endast erhållits genom läroverkets splittring, hvaremot den synes hafva bort vara en enkel gärd af rättvisa — en rättvisa som Rikets Ständer redan längesedan både framhållit och påyrkat. Denna vinst är dessutom ganska problematisk, ty, dels är det en gammal erfarenhet att vid det läroverk, der ynglingen börjat sina examina, der fortsätter och afslutar han dem i de allra flesta fall och alla läkare skola numera aflägga sin första medicinska examen vid fakulteterue; dels torde licentiat-pröfningen vid institutet med dess större lärareantal blifva fullständigare och derigenom svårare än vid fakulteterne hvilket möjligen blir en anledning för lärjungar* att icke vid förstnämnda läroverk aflägga denna examen. Sedan den Kongl Stadgan trädde i verket har också ingen vid institutet aflagt licentiatexamen. Dessutom vinnes doktorsgraden ensamt vid universiteten och den måste naturligen vinnas lättare af der redan kände och examinerade personer. Möjligen skulle man kunna vilja invända att det ännu är förtidigt att bedöma verkan af den theoretiska examens borttagande från institutet. Det är fullkomligen sannt, att verkan icke kan visa sig fullständigt förr än efter en längre tid, men att verksamheten för flere af institutets lärare redan börjat inskränkas, att således verkan börjat visa sig, är kändt; man kan förutse och behöfver icke afvakta slutet, som måste blifva en för dessa lärare på sätt och vis legaliserad overksamhet, oaktadt Rikets Ständer vid de beviljade löneanslagen fästat andra vilkor.