Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dom i Goncursmål bör afkunna» å nästa Ting; men i dea föregående, att måiet bör vid Bådstbfvu och Hofftätt ofördröjligen ef~ görss, ehuru skäl ej förefinna?, hvarföre icke Lagen bör bestämma en viss tid, inom. hvilken CoicursDom bör afkunnas lika väl för Rådstufvaoch Holft'tt, som för en LandsDomstcl; så har följande tillägg vid 28 §- blifvit tillstyrkt; '”och sist inom Sex månader Liga Dom deruti afkunna?, såvida Laga hinder ei möta,” samt 9:0 Att Utskottet ej skull fästat nog Uppmärksamhet vid uti H rr Professor Bext'lis Motion framståildé "betänkligheter emot nu gällande formulär för Borgerärs. eder; att genom detta formulär Förmyndare, Bevakare af Allmänna Verks fordringar med flere, måsta vara satte i stor förlägenhet; att Utskottet i synnerhet bordt behjerta de måaga MenEder hvar!»!! den edsliga förpiigttlsen i afseende på Bevill»ingsäfdraget ofelbart skall föranleda; samt att formuläi et borde omarbetas, så att lidea klefve enkel och begriplig, samt in - LagUtskott ts Betnnknnden. gen tvingas att svärja hvarken på mer eller mindre, än till hans sak hörer. Då i följd af hvad sålunda emot Be* tänkandet blifvit anmärkt, det nu åligger Utskottet att förnyadt Utlåtande afgifva, anser Utskottet sig i anledning af första anmärkningspunctea endast höra yttra, att ehuru granskning och omarbetning af ConcursLagen i hela dess vidd af tyänne Motionärer varit ifråga ställd, Utskottet likväl inskränkt dess åtgärd derhän, att meddela utlåtande öfver de ändringar, förklaringar eller tillägg uti samma Lag, hvilka be? stämdt blifvit yrkade, dem Utkottet endast tillstyrkt, så vidt de efter Utskottets öfvertygelse funnits vara af behofvet på* kallade. Den ändring, sorn genom Motionerna blifvit yrkad uti io §. 4. Cap.
Förhållandet kan icke öfverallt vara så ogynsamt sorn i Jemtlands län, hvilket blifvit af den siste värde talaren om* nämndt, men säkert är, att läkaredistrikterna äro så stora, att läkaren icke kan med bästa vilja hinna att egna alla sjuka, som deraf äro i behof, sin omsorg. Följden häraf har mångenstädes blifvit den, att de sjuka blifvit afvänjda från alt söka hjelp hos läkare och derföre vändt sig till s. k. kloka gubbar och gummor, hvilka begå de förskräckligaste sottiser. Med afseende härå måste jag varmt förorda den gjorda framställningen, helst af handlingarne inhemtas, att redan 6 kommuner, som uppfyllt de föreskrifna vilkoren, anmält sig till erhållande af läkare. Alt bevilja anslag endast till 3 nya läkareplatser och låta de andra 3 förblifva obesatta, synes mig icke vara rätt, då alla 6 äro lika angelägna och kommunerna lika berättigade. Det har blifvit anmärkt, att K. M:ts Propos. afsåg endast 3 nya platser, att motionärer gjort framställning om ytterligare 2, samt att sål. Hr Huss’ yrkande vore för vidsträckt. Itel torde emellertid icke vara första gången som R. St:r, vid beviljandet af ett anslag, sådant som det ifrågavarande, anvisat ett belopp, sorn med afseende å verkliga behofvet fanns skäligt, äfven om derom icke serskildt yrkande blifvit gjordt. Att häri skulle ligga ett grundlagsbrott, kan jag icke finna. Frågan är om tillsättande af nya prov -läkare-platser, och om det blir en mer eller mindre än föreslaget blifvit, torde grundlagen derigenom icke hafva blifvit trädd för nära. Med afseende således derå, att behofvet är verkligt, och då bostäder redan blifvit af kommunerna anskaffade, förenar jag mig i det yrkande, som blifvit framstäldt af Hr Huss. Hr Huss: Jag högaktar Gr. Mörners ömtålighet om grundlagen, men jag tror mig dock kunna upplysa Hr Grin, att hans ömtålighet i förevarande fall icke är på sin plats. Förhållandet är nemi., att K. M:t redan 1859 för R.
Detta utlåtande, åtföljdt af Hospitals-sysslomannens såväl som Förste Landtmätarens i länet yttrande i ämnet, har numera, den 14 nästlidne December, till Ordens-gillet inkommit, innefattande tillkännagifvande, det tillförlitlig upplysning angående antydda hageplatser icke kunnat vinnas; och kommer, med afseende härå, den i omförmälta måtto väckta afskrifningsfrågan att hos Ordens-gillet vidare författningsenligt behandlas. I öfrigt och beträffande Rikets Ständers Revisorers yttrande, hurusom, vid besök å det nybyggda hospitalet för sinnessjuke vid Konradsberg, Revisorerne funnit det önskvärdt, det åtskilliga denna byggnad nu vidlådande olägenheter, såsom felaktigheter i anordningen för luftvexling och vattenaflopp, genom mera förutseende och omtanka vid dess uppförande undvikits, har Ordens-gillet endast att fästa uppmärksamheten derå, att med uppförandet af nämnda byggnad, eller uppgörandet af planerne derför, Ordens-gillet icke haft någon befattning eller tillsyn, utan blefvo byggnaderna först hösten 1861, kort innan patienter skulle der emottagas, öfverlemnade till Hospitals-öfverstyrelsen, som sökt i mån af tillgångar afhjelpa de olägenheter, hvilka funnits vidlåda ifrågavarande hospitalsinrättning. o Återställande den remitterade handlingen, framhärdar Ordens-gillet, med djupaste undergifvenhet, Stormäktigste, Al lernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste, tropligtigste undersåter och tjenare: (i. A. SPAItltU. J. t. FAHILEIIS. MAGNUS HUSS T. A. Billbergh. Stockholm den 4 Januari 1864. Direktionens öfver Drottninghuset underdåniga utlåtande öfver en af Rikets Ständers Revisorer år 1863 gjord anmärkning. Stormäktigste, Allernådigste Konung!
R:dr årligen, svarande mot det indiagna ordinarie statsanslaget, skulle af Handelsoch Sjöfartsfonden, frän 1852 års ingång, för vidmakthållande af Navigations-Skolan i Stockholm, utbetalas, dock endast under de tre år, för hvilka den af Rikets Ständer sednast beslutade Stats-reglering är gällande; och vill Kongl. Majit nu ånyo föreslå Rikets Ständer, att å anslaget tillundervisningsanstalter för handel och sjöfart må åter varda uppfördt det för Stockholms Navigalions-Skola förut bestämda årliga belopp af R:dr 2,800: Derjemte, och i enlighet med hvad, på sätt uärlagde den Hide sistlidne Oktober öfver Civil, ärenden hållna protokoll utvisar, Kommerse-Kollegium, i anledning af vederbörande Skol-Direktioners i ämnet gjorda framställningar, i'Underdånighet tillstyrkt, föreslår Kongl. Majit Rikets Ständer, ali slaten för nedannämnde Navigalions-Skolor må erhålla följande tillökning, nemligen: lill förhöjning i Stockholms NavigationsSkolas årsanslag för instrumentaliers, kartors, böckers och möblers underhåll m. m., från 300 lill 600
Uti 18 § af Kyrkolagens 19 kap. stadgas jemväl att ”när någon prest behöfver resa någorstädes bort, skall han gifva det församlingen nästföregående predikodag tillkänna och således henne förese, att hon med gudstjensten och socknebud af en annan prestman i hans ställe emellertid väl betjent blifver, hvarpå presten skall grann uppsigt hafva” samt att om ”någon prestman detta försummar eller utan skäl och laga orsaker, länge från församlingen uteblifver, då skall han af Biskopen och Kapitlet derför tilltalt och med vederbörligt straff ansedd blifva”; och i detta, för tjenstgörande prester i praebende-pastorater äfven gällande, lagbud innefattas, på sätt motionären yttrat, otvetydigt den förpligtelse, han ansett böra genom en särskild författning bestämmas. Om det anmärkta förhållandet inträffat, ligger orsaken dertill följaktligen ej uti någon brist af lag, utan i lagens åsidosättande. Men att förekomma kränkning af lag tillhör icke lagstiftaren, utan dem, hvilka blifvit satte till väcktare öfver lagens upprätthållande; och att deras uppträdande ej varder utan påföljd, derom vittnar förenämnde; Nådiga åläggande. Då således något behof icke är förhanden af ett stadgande i föreslagna syftningen, får Utskottet vördsammast tillstyrka att ifrågavarande motion måtte lemnäs utan afseende. Stockholm den 26 November 4857. Lag-Utskottets Betänkande N:o 56. vrVi .ioiiv' j Aw' 9 N:o 56. Ank. till Exp.-Utsk. d. 28 Nor. 1857, kl. 6 e. m. Betänkande, i anledning af väckta motioner om bestämmande af visst afstånd från kyrka, hvarpå hus uppföras må. En bestämmelse i förenämnde syftning meddelas redan i Kyrkolagens 26 kapitel, som innefattar de föreskrifter i afseende på vården af kyrkans egendom, hvilka man ansett tillhöra denna del af lagstiftningen.
Vi kunna häraf förstå, hvarför nyssnämnde Konung fann nödigt, att i Svenska Akademiens Stadgar, bredvid vittra förtjenster, föreskrifva moralisk välfrejd (och uttryckeligen ”goda seder”), såsom ett oeftergifligt villkor för valbarhet till ledamot. Ändtligen frambröt med makt en aning om någonting mera enkom Svensk-haltigt, hvilket jemväl skulle från alla traditionala myndighets-lagar återvända till Naturens hjerta och ånyo intränga till Poesiens urkälla; någonting, der en innerligare och själfullare verldsåskådning skulle föranleda en innerligare och själfullare diktning; någonting, der den varmaste känsla och den ljusaste tanka skulle förena sig till en djupare uppfattning af menniskolifvet, för att derur låta framgå en fullständigare upplösning af dess motsatser till gudaskön harmoni. I denna aning låg således ock föreställningen om en Skaldesång, som icke längre imiterade de Gamles konst, och än mindre Fransmännens, utan sjelf nyskapade det Skönas uppenbaringar, eller vore en Konstens nyfödelse ur det återupplåtna Natur-djupet. Hvarigenom åter kunde slik nyfödelse förmedlas? Blott genom en till själfkännedom uppstigande sjelfkänsla af Diktens ursprungliga väsende. Den förste, som började utveckla denna anings innehåll med rak tillämpning på Poesi och Svensk Vitterhet, den förste, som dermed uppträdde polemiskt och kritiskt, såsom förkunnare af ett nytt Skaldskap och en ny Gransknings-art, blef Thorild. Han är fördenskull ock rätte fadern till den såkallade ”Nya Skola”, der de elementer af Natur-enthusiasm och Speculation, som voro förenade hos honom, visat sig införlifvade med de romantiskt-historiska, hvilka länge utropades för ”tyskerier”, men i sjelfva verket äro lika forn-nordiska som Vala-qvädet.
Hvad jag nyss yttrade, hade endast afseende på svå righeten för vexel man och man emellan, 0111 endast stora valörer ulgåfvos. Hr von Hartmansdorff, Äng.: I afseende på de små sedelvalörerna, anhåller jag att få instämma med Hr von Troil. Jag befarar verkligen, att privatbankernes sedlar, derest Ständerne icke se sig före och bestämma sådana föreskrifter, som äro nödvändiga, komma att ännu mer än hit lills drifva statsbankens sedlar ur rörelsen. Detta kan sträcka sig längre än man tror, — till fara för sjelfva realisationen; ty hafva privatbankerne kommit så långt, att de göra bankens sedlar umbärliga, då är det oek slut med säkerheten, med realisationens bestånd, och med allt annat, som deraf beror. Gr. Frölich: Jag undvek med flit att inlåta mig i strid med Hr von Troil i ett ämne, hvarom tvistades förra riksdagen; ty när jag ser, att en sak öfvergått till en fix idde, så lönar det icke mödan. Men jag har hört en annan ledamot, Hr von Hartmansdorff, yttra sig, och jag måste säga några ord derom, särdeles som jag hoppas, att det ämnet blir föremål för en särskild motion, oafhängig från privatbank-lagen. De värde herrarne, von Troil och von Hartmansdorff, hafva icke anfört annat, hvad angår små sedlars utgifvande, än att privatbankens sedlar skulle uttränga statsbankens. Det är således den frågan man bör considerera, huruvida det är någon våda deruti, att statsbankens småsedlar utdrifvas; ty alt de stora skulle kunna utträngas, enär privatbankerne skola fundera sin rörelse på statsbankens sedlar, det kan jag icke fatta. Om det ligger 4 a 5oo,ooo r:dr statsbanks-sedlar i hvarje privalbanks-contor, färdiga att utvexlas mot privatbankens sedlar, när någon har behof af de förra eller statsbanks-sedlarna; kan jag icke finna huru man kan säga, att dessa nyssnämnda sedlar äro utdrifna.
Vid ånyo skedd föredragning af Bevillnings-Utskottets Memorial N:o 24, angående bestämmandet af tullvärden å vissa artiklar i Tulltaxan, lade Ståndet Utskottets hemställan i sista morn., sid. 4, till handlingarne samt gillade hvad Utskottet i öfrige delar af detta Memorial yttrat och föreslagit. S. D. Föredrogs ånyo Banko-Utskottets Utlåtande N:o 48, öfver gjorda anmärkningar vid åtskilliga framställningar i Betänkandet N:o 34, med förslag till reglering af Bankens laneoch kreditiv-rörelse. Vid yttrandet sidan 2, i fråga om underdånig skrifvelse derom, att oktrojen för Privat-banker icke vidare må af Kongl. Maj:t meddelas, lät Preste-Ståndet bero. Ståndet biföll och godkände: l:o Utskottets i 5:te punkten af Betänkandet N:o 34 afgifna och här förnyade förslag; 2:o Utskottets yttrande i 27:de punken af Betänkandet N:o 34; 3:o hvad Utskottet, med anledning af Rikets Ständers beslut öfver 32:dra punkten, sidan 4, hemställt, rörande föreskrifterna i 180 § af Banko-reglementet; 4:o Utskottets hemställan i början af 8:de sidan, i afseende på ifrågasatt redaktions-förändring af 55:te punkten; 5:o tillstyrkandet å sistnämnde sida, i afseende på 59:de punkten; 6:o förslaget, sidan 9, till förändrad redaktion af 66:te punktens lista moment; och 7:o Utskottets, med hänseende till 71:sta punkten, å sidorne 42—16 i förevarande Utlåtande, afgifna förslag tili föreskrifter, motsvarande 210 och 211 i nu gällande Banko-reglemente. 382 Prot.-Utdrag den ii Augusti 1854.
I anledning af de flere i Motiorerne om ändring i straffbestammelserne för iterörade dryckenskapsförbrytelser, bar Utskottet väl ansett ett omättligt bruk af starka drycker vara brottsligt, då det strider emot den ord. ning, som inom samhällen bör råda, och emot sedlighet, samt åstadkommer förargelse; men att denna förbrytelse skiljer sig från andra brott deruti, att något uppsåt att skada aller förnärma andre, ej derföre ligger till grund' hvarföre och då vanhedrande straff endast böra följa I brott, alstrade af låga afsigter, Utskottet funnit stockstraffet, äfvensom påföljden att dömmas förlustig Medborgerligt förtroende, icke vara lämplige bestraffningar för fylleribrott; men deremot har Utskottet icke funnit skäl att tillstyrka upphäfvande af det för femte och sjette resorne fylleri stadgade allmänna arbete , såsom det enda återstående lämpliga correctiv emot ett ihärdigt fortfarande i dryckenskapslasten. Utskottet tillstyrker derföre: att, genom utfärdande Författning, 2 §. uti Kongl. Förordningen den 24 Augusti 18»3 i så måtto ändras, att Stockstraffet och förlusten af Medborgerligt förtroende för fjerde resan dryckenskap helt och hållet försvinna ; men att någon annan ändring mi de 4S2 LagUtskottets Betänkanden. Bil gällande straffbestämmelserne icke , pä grund af motionerne, för öfrigt mätte ske. Slutligen och angående Eric Pålssons yrkande, alt dan som i så kalladt muntert lag eller bland vänner, af starka drycker sig öfverlastar, borde vara fri från tilltal ; så enär dryckenskap, enligt LagUtskottets £ anka, lika litet vid ofvannämnda tillfälle» som i allmänhet annars kan från ansvar undantagas, har Utskottet icke ansett lämpligt att någon skillnad i ansvaret, i de af Eric Pålsson uppgifnefall, bör komma i fråga. Detta allt, tillika med någre Ledamöters särskilda meningar, hemställes dock vördsammeligen Rikets Höglofl. Ständers vidare pröfning. Stockholm den 51 Maji 1825.
In fidem protocolti, Alberl Munch. Ilo D 9 ii 28 Ja n ii ari f. m. Onsdagen den 28 Januari 1857. Plenum kl. 10 f. m. Just. 6 prot.-uldr. för tl. 24 samt pIeni-prot:n för d. 3 och 7 dennes. Föredrogs ånyo och bifölls Allm. Besv. o. Ekon-l!tsk:s d. 17 och 24 dennes på hordet lagda Betänk. N:o 5, i anledn. af väckt motion augule förändring af vilkoren för åtnjutande af de åt yngre Universitets-lärare anslagne stipendier. Ånyo föredrogs Allm. Besv. o. Ekon.-Utsk:s d. 17 och 24 dennes pä hordet lagda Betänlcde N:o 6, i anledn. af väckt fråga om reglering af Länsindelningen. H. Exc. Gr. Löwenhjelm, Carl Axel: Jag har vågat begära ordet, icke för alt åstadkomma någon ändring i det vidriga beslut som 3:ne Stånd redan fattat, och hvarvid således en återremiss, äfven om R. o. Ad. behagade dertill lemna sitt bifall, icke skulle leda till något resultat; ulan jag har begärt ordet, endast för alt närmare uttyda mina åsigter i detta ämne. R. o. Ad. torde påminna sig hvad en af våra snillrika män yttrade i afseende på Sveriges landsvägar; han sade nemi. natt de voro utstakade af getterna.» Så förhåller del sig ungefärligen äfven med länsindelningen i vårt Iand. Jag vill med några få ord speciminera öfver förhållanden i detta hänseende, som äro till den grad löjliga, att om man i det öfriga Europa hade den ringaste håg att forska efter Sveriges inhemska geografiska indelning, skulle man egna oss det största åtlöje.
Emot Utskottets hemställan om bestämmande af tiden inom hvilken vägsyner må verkställas reserverade sig Herr (Finge. Ilärförulan reserverade sig emot betänkandet Riksdags-fullmäktigen Petter Jönsson från Jönköpings län. JW ÄO. Ank. till Exp. Utsk. den 11 Mars kl. 6 e. m. Betänkande, i anledning af väckta motioner, om upphörande aj eller lindring i de tullajgifter, som Kongl. Danska Regeringen uppbär Jör fartyg, hvilka passera Öresund. I delta ämne hafva till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets handläggning blifvit remitterade följande motioner: €. JUm. Lesv. och Ehon.-TJtsh:s Betänkande^ N:o 50. från Hugh fl. Rithio skåpet och Adeln' af Herr Fittinghqff, C J> , hvilken, under framställning af det på samma gång tryckande för Sveriges handel och sjöfart, som nedslående för nationalkänslan, att, vid genomfarten af Öresund, nödgas betala lull, ansett tidpunkten nu vara inne att väcka fråga om upphörande af denna afgift och dermed förenad lull visitation; hvarföre motionären föreslagit, alt Rikets Sländer mätte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det Kongl Maj:t täcktes på diplomatisk väg öppna underhandling om upphörande af ali visitation och passage-afgift för Svenska fartyg i Öresund; frän Vidlöf. Borgare-Ståndet: 2:0 af Herr vice Talmannen Brinch, som likaledes trott tiden vara inne alt med allvar söka få undanröjda olägenheterne för sjöfarande, att i Öresund nödgas på öppen redd gå lill ankars, för att uti Helsingör erlägga lull till Kongl. Danska Kronan; för hvilket ändamål motionären hemställt, att, då tullfrihet för Sverige i Öresund icke lärer kunna erhållas, Rikets Ständer ville hos Kongl.
Prot. 185:1—1834. 8 Sami 16 Håjt. i 2 Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets Utlåtande, 1\:o 77. lik orl gynsammaste tidpunkten ofta förginge i anseende till den längre tid, som erfordrades för utverkande af Kongl. Maj:ts nådiga tillstånd till resan; alt då en längre tid, än 5 dagar, förflöte från det ångfartyg ifrån norra Sverige till de Tyska hamnarne anlände och till dess de derifrån återvände, embetsman ifrån de norra orterne af riket icke kunde af det uli ifrågavarande Kongl. Kungörelse lemnade medgifvande sig begagna; att förhållandet med rikets gränser sedan 1780 så förändrats, att deL då möjligen i politiskt hänseende erforderliga vilkor, som uti ifrågavarande Kungörelse blifvit stadgadt, numera icke vore af nöden: att genom ett Kongl. Bref den 24 Augusti 1824 rnedgifvils; det Konungens Befallmngshalvande i de Skånska länen finge meddela ämbetsoch tjenste-män pass lill vistande i Danmark under 10 dagar, då de löretedde hevis om tjenstledighet från den auktoritet, hvarunder de lydde; samt att, vid framställande af det ytkande som i motionen innefattades, afsedt varit, att embetsmannen, under den lid han skulle vistas utrikes, vore på grund af vederbörlig tillåtelse berättigad alt från tjenstgöring sig afhålla; och hafva de fleste Lalarne yrkal sådan ändring af ifrågavarande föreskrift som i motionen afses, hvaremot en talare synls hafva åsyftat, att någon föreskrift härutinnan icke vidare skulle blifva gällande. i Uiskottel, som i anledning af ätevremisserne ånyo förehaft denna fråga, bar ansell, en underdånig framställning i sistnämnde syftning, såsom icke varande i motionen föreslagen, af denna anledning ej kunna af Utskottet tillstyrkas; men vid det förhållande, alt Utskottets betänkande i frågan blifvit utaf tre Riks-Stånd återremilteradt, Jiar Utskottet funnit sig böra frånträda sitt i samma betänkande afgifne yttrande, och hufvudsakligen tillstyrka hvad motionären föreslagit; hvadan Utskottet, sorn dock anser den uti ifrågavarande hänseende erforderliga tidsbestämmelse böra åt Kongl. Maj:ls nådiga godtfinnande helt och hållet öfverlämnäs, vördsamligen hemställer, att Rikets Stander måtte i underdånighet anhålla, det Kongl. Majrt täcktes taga i nådigt öfvervägande, huruvida icke någon längre tid, än den i 1780 års Kongl.
N:o 16 till svar å de inom samtliga RiksSt, framställda, till Utsk. remitterade anmärkningar vid dess under ]N:o 6 afgifna betänk. Den a5 Juli f. ra. >7> med förslag till hufvudgrundcr för Bankens rörelse och förvaltning. 4:de punkten: att, på det en härifrån uppkommande tillfällig skuldsättning utrikes icke må iklädas natur af stående, Ba n cos ty r e 1 se n, när Banken genom det ena eller andra creditivets anlitande råkat i utländsk skuld, åligger begagna första inträffande förmånliga coursförhå 1 lande för att derå göra a fbe t a 1 n i n g ar. Hr Tham, Wolrath: Sedan R. o. Ad. förliden gårdag ändrat 3:dje punkten, sä att, i stället för att der omtalades 2:ne creditiv, R. o. Ad. beslutat blott ett creditiv på 2 millioner r:dr, blir det nödvändigt att förändra redactionen i denna punkt, så alt orden: ”bär Banken genom det ena eller andra creditivets anlitande råkat i utländsk skuld,” utgå. Äfven hemställer jag, om icke slutet af denna 4;de punkt, som ålägger Bancostyrelsen att begagna första inträffande förmånliga coursförhållande för att göra al betalningar å den möjligen uppkommande skuldsättningen, bör undergå ändring, enär Bancostyrelsen, elter delta stadgande, skulle tvingas alt förbise angelägenheten att göra silfverköp, då det kunde ske utan förminskning af rörelsecnpilalet. Jag skulle derföre hemställa, om icke denna punkt kunde blifva af följande lydelse: att, på det en härifrån uppkommande tillfällig skuldsättning utrikes icke må iklädas natur af stående, Bancostyrelsen åligger att på creditivet göra albetalningar, så fort ske kan. Hr af Ekenstam, Israel: Jag förenar mig med Hr Tham. Likväl skulle jag hemställa, om icke det lilla tillägget kunde få äga rum, alt slutmeningen kom att lyda sålunda: så fort förmånligen ske kan. Hr Stråle, Nils Wilh.:
Denna rättighet är nyttig icke allenast för den stad, till hvilken denna forsling sker, utan äfven för den landsort, hvarifrån fogel, hummer och ostron afsändas och afsättning derå eljest skulle saknas. I all lagstiftning får ma n dessutom vara uppmärksam på det helas sammanhang, och i denna fråga bör man således icke endast fästa sig vid fördelen för städerna att, i följd af forslingen med gästgifvareskjuts, erhålla ostron, hummer och fogel af bättre beskaffenhet och för bättre pris, utan man bör egentligen afse, att det ej bör finnas någon större rättighet att från den ena orten till den andra med ett förbud skicka en koffert, innehållande klädespersedlar, än att med gästgifvarskjuts emot vanlig lega afsända en koffert med hummer eller ostron. Att denna rättighet först i sednare tider tillkommit, är icke något skäl för dess afskadande, och jag tillstyrker således afslag jemväl å 3:dje mom. af förevar, förslag. Frih. Boye, Ludv.: Jag anser för ganska förtjenstfullt af Utsk., att Utsk. tillstyrkt den förändring, sorn angår öfvermages och qvinfolks obehörighet att skjutsa. Jag anser nemi., att så hårdt det å ena sidan vore att betaga bonden möjligheten att skicka en 12 å i4 års gosse med sina hästar, då det kan ske med den resandes bifall, och derigenom tvinga honom att sjelf skjutsa, äfvenså hårdt vore det, på andra sidan, för t. e,t. ett resande fruntimmer, att nödgas låta ett i2 års gammalt barn skjutsa sig å backig väg. Utsk, har föreslagit en medelväg, som jag anser oändligen lycklig äfven derföre, att den lemnar frågan till öfverenskommelse emellan den skjutsande och den resande; och jag vet icke, hvarföre lagstiftningen borde förhindra den resande att mottaga en mindre gosse, då han har betjent, som kör för honom. eller förneka den skjutsningsskyIdige alt i sådant fall sjelf blifva hemma och låta hästarna hemföras af en gosse, som hemma gör föga nytta. Jag tillstyrker således bifall till denna del af Utsk:s förslag.