Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Besinnar man således, hvad Beredn. kunde blifva, om ej de styrandes magtbegär lage i vägen, så hoppas jag, att, om än denna inrättning för närvarande ej uppfyller allt, hvad man af densamma kan vänta, man likväl ej genom dess borttagande skall beröfva sig all nytta 14 H. Den g Octo 1>er f. m. deraf, bade nu och för framtiden. På dessa skäl anhåller jag hos Hr Gr. o. Landtm, om den propos., att Utsk:s förslag i denna del icke må antagas, samt begär på förhand votering, i händelse jag dei förutan ej vinner pluralitet för min mening. Frih. Ehrenborgh, Casp. Wilh.: Utsk. har i framställningen af sitt förslag öppet uttalat den princip, att i grundlagen ej något borde bestämmas om sättet för regeringsärendernas beredning, och Utsk. har af sådan orsak i sin redaction af io § Reg.F. ej upptagit det hittills befintliga stadgandet om en Allm. Ärenders Beredning, bestående af 8 personer jemte föredraganden. Utsk. har stadnat i detta beslut ej blott på grund afen theoretisk, utan äfven practisk åsigt; i theoretiskt hänseende af det skal, att Utsk. ansett oriktigt att till målens beredning i Statsrådet hafva en institution ulan någon constitutionel ansvarighet, helst då institutionen är sådan, att man ej till den kan få män, sorn egna hela sin verksamhet deråt, ulan blott är alt betrakta sora en sinecurs-inrättning. Helt annat var förhållandet på den tid, solliden siste talaren omnämnt. Det fanns då tvenne afdelningar af Rådet med den grad af ansvarighet, att de ofta afsattes af Ständerna hvart tredje är; men jag tror ej, att man bör återgå dit, och säkert är, att med nu gällande grundlag finnes ingen ansvarighet för Allm. Beredn. Dessa hafva varit Utsk:s theoretiska skäl, och det må vara Frih. Boye förbehållet att vederlägga derom, om han kan.
Detta med hvad mera handlingarne innehålla, har Utskottet i öfvervägande tagit; och om än emot John Svensson kan anmärkas, att han, genom åtagande af ett arrende, vida öfverstigande det belopp, som någonsin tillförene blifvit erlagdt för detta kronolaxfiske, om hvars beskaffenhet han icke bort, enligt hvad handlingarne föranleda, sakna kännedom om, han sjelf varit vållande till de förluster, honom såsom arrendator drabbat, borde han likväl vid det höga arrendets erbjudande icke saknat anledning att taga i beräkning den förbättring, laxfisket skulle tillskyndas genom uppmuddring af Mörrums-åns utlopp, hvars uppgrundning måste vara i hög grad menlig för de i ån inrättade laxfisken, men hvilken uppmuddring, ehuru i arrende-kontraktet liksom förespeglad, ändock hittills uteblifvit, anser Utskottet, då John Svensson3 med uppoffring af nästan hela sin egendom måst vidkännas följderna af sitt mindre välbetänkta arrende-anbud, det vara med billighet öfverensstämmande, alt staten heldre afslår någon för densamma ringa fördel, än genom utkräfvande till fullo af sin på arrende-kontraktet grundade rättighet, bringar en enskild uti betryck och armod, hvadan Utskottet tillstyrker Rikets Ständers bifall lill hvad Kongl. Majit uti förevarande nådiga skrifvelse täckts föreslå, eller att arrende-afgiften af Mörrums kronolaxfiske för nästlidet år 1847 äfvensom för det nu löpande sisla arrende-året blifver till hälften nedsatt, under förbindelse för arrendatorn, att fullgöra hvad arrende-kontraktet i öfrigt stadgar. Stockholm den 14 Mars 1848. Reservation : Af Riksdagsfullmäktigen Nils Strindlund från Westernorrlands län: ”Emot Högloft. Utskottets beslut i frågan, rörande eftergift af arrendet för laxfisket i Mörrums ström, får jag mig reservera. Stats-Vtsk:s Utlåtande, N:o 96.
Jag) tycker mig äfven finna en motsägelse uti StatsUtskottets tillstyrkande, då Utskottet för Ledamöterne i bemälte HofRätt icke ansett sig böra tillstyrka en 6ådan tillökning, att de få samma förmoner, som deras vederlikar innehafva uti Svea och Skånska HofRätterne. Om det ej är skäl att bevilja lika många eller jemnlika löner åt Ledamöterne i Götha HofRätt, så är det väl icke heller skäl att bevilja jemnlikhet för UnderBetjeningen. I afseende på hvad Utskottet uppfört för ved och ljus, så får jag anmärka, att detta anslag säkert till betydlig del förhöjes genom mängden af extra-ordinarier, som i vissa Verk går ända till 4o, och hvilka ej få annat än ljuspenningar i lön, Denna mängd borde af flera skäl inskränka». Antingen kunde man vägra extraordinarie Ben $ Julii f. m. ers ©mottagande, eller ock icke bevilja Ijuspetfer bingarne. Detta är en småsak, torde man säga. TVfen det vore godt, om man åtminstone började med det lilla, för att uträtta något i organisations väg. Af dessa anledningar anhåller jag om återremiss. Hans Excellence Herr Grefve af Wetier-, fiedi, Guftaf: Det är för att uppfylla en af; en värd Talare åberopad de constitution ella* för-, mernes fordran, former, hvilka jag vördar och. alltid skall vörda, som jag vid detta tillfälle går, att afgifva några upplysningar, i anledning af de anmärkningar, som blifvit gjorde af Friherre; Ankarsvärd, upplysningar, hvilka jag öfverlein-, nar till Ridderskapets och Adelns bepröfvands), och då återremiss förmodligen lärer besluta», till StatsUtskottets skärskådande. Först får jag upplysa, något angående de arfvoden, som lemnäs åt Hof-Canzlerens Ombud i Landsorterne* Anslaget dertill filef beslutadi 1812, och har sedermera alltjemnt fortgått; ariyodena äro af Sof, R:dr, utom på tre ställen, der flere än ett Boktryckeri finnas.
Delta inkast är hemtadt från gymnasial-inrältningen i dess gamla skick, och dess väsentliga kraft torde väl ock med detta hafva försvunnit hos oss, så väl som vid andra länders skolverk. Hvarken sammanfaller numera samtliga lektorernas sammanräknade undervisningstid med antalet af de timmar, under hvilka elementar-läroverkels högre afdelning undervisas, ej heller finnes någon särskild lektor, hvilkens undervisnings-skyldighet icke utgör antingen mera eller mindre än den tid, som åt det ämne, i hvilket han är anställd, bör egnas, antingen man alser den högre afdelningen ensam eller läroverket i dess helhet. Så länge, enligt föreskrifterna i 1820 års skolordning, alla Lektorer hade hvardera 8 timmars undervisnings-skyldighet och uti alla ämnen, i hvilka Lektorer funnos, på gymnasium undervisades 8 timmar hvarje vecka, kunde detta inkast med skäl gälla. Men numera, då timantalet i de ämnen, i hvilka Lektorer finnas, vexlar i olika förhållanden, nemligen — om man afser hela läroverket ■— från högst 4 timmar i veckan (filosofi) till minst 98 (moderna språk) eller, om man afser endast den högre afdelningen, Stals-UIskottels Utlåtande N:o 148. 33 gen, från 4 timmar till åtminstone 65 timmar i veckan, — lärer, vid den djupa och mångsidiga bildning, som en Rektor måste förutsättas ega, icke med skäl kunna antagas att ju han skulle, under de 16 undervisningstimmar, som honom åligga, kunna värdigt upprätthålla undervisningen i ett ämne, af hvars undervisningstid, äfven om han skulle blifvit utnämnd till Lektor i detsamma, han i de flesta händelser kunde omfatta endast en ringa del, eller som i ett och annat fall endast skulle upptaga några få af de timmar, han är skvldig att undervisa. En Ytterligare bekräftelse på riktigheten af dessa åsigler finnér litskottet i det af Kongl. Majit föreslagna, för olika högre elementar-läroverk ganska olika antalet af Lektorer.
Ella höll handen under kinden och i denna ställning var hon så älskligt vacker, att modrens hjerta svälde af glädje och stolthet. Lyyli hade sparkat täcket af sig; som det var mycket varmt, lät Alma täcket ligga vid fötterna och svepte endast lakanet om henne. "Guds frid!" hviskade hon. Och det kändes såsom hade den verkligen herskat i rummet. Då hon lade sig i sin säng, erinrade sig Alma åter Nymarks ord: "Fruktan är bevis på svaghet." Hvad hade han menat med det? Så underligt han hela denna afton hade sett på henne... Sport? Männen älska sport Dumheter! Sommarferierna voro nära sitt slut, och rektor Karell och hans familj hade blott några dagar kvar att vistas på landet. Byket var undanstökadt, och allt var iordningstäldt för flyttningen, som skulle försiggå om tre dagar. Som vädret var vackert, lät Alma bära eftermiddagskaffet ut i löfsalen vid stranden. Hon satt och märkte nya näsdukar med röda bokstäfver. Lyyli klängde på bänken bredvid henne; de andra barnen sutto i gräset och lekte med små stenar. Också Helmi hade blifvit utburen; hon låg i en liten vagn i skuggan af ett träd, med ett hvitt flor till skydd mot flugor och mygg. Hvarje gång hon rörde på sig det minsta, var Mina genast färdig att sätta vagnen i gång, samtidigt som hon uppmanade de andra barnen att vara tysta. Och då somnade Helmi åter. Under tiden ordnade Mina kaffebordet. "Jag kan väl inte hemta pannan ner, innan rektorn kommer?" frågade hon. "Nej, låt den stå på hällen så länge, så att kaffet inte kallnar." Alma höll nålen i flitig rörelse och tog ej sina ögon från arbetet. Hon blef misslynt, när hon tänkte på den stundande flyttningen och stadslifvet. Bra hastigt hade också sommarn förflutit; man visste knapt att den börjat, innan den redan var slut. Men ännu mer plågades hon deraf, att John inte kände samma saknad som hon. Ja, det föreföll Alma till och med som om han for derifrån nästan med glädje. Han kände sig i längden inte tillfredsstäld med det enformiga och stillsamma familjelifvet, han längtade efter ombyte, sysselsättning.
Sundhetskollegii tillstånd att med sådana varor idka bandel, eller af vetenskapsmän till begagnande för vetenskapliga inrättningar; jBark, alla i införselstarifen ej specificerade slag; Bast och bastrep; Bastmattor , inkommande såsom garnering eller emballage; Ben: elfen-, oarbetadt; hvalfisk-, oarbetadt, klufvet eller spjelkadt; andra slag, rå och oarbetade, samt förmalda eller s. k. benmjöl; Berberisrötter ; Bernsten , rå och oarbetad; Bilder, alla slag; Bin, lefvande i kupor; Blod, kreaturs-, alla slag; Blodiglar; Blomsterlökar ; Bokstaf sstämplar samt boktryck eller stilar, förslitne och obrukbare eller stilskrot; Bolus, hvit och röd, samt terra sigilla ta; Bomull; Brunsten ; Buskar; Böcker: på främmande språk, samt notoch ritböcker; på Svenska tryckte biblar, gifne till Svenska Bibelsällskapet; Cautschuk ; Coraller: äkta, oarbetade; 3S Drefmat, eller gammalt och i stycken af högst 2 famnars längd sönderhugget tågvirke; Dun, alla slag; Emalj, i massa; Fartyg, utländska, med tillbehör, som blifvit tagna under krig af svenskt örlogseller kaparefartyg och lagligen prisdömda; Fisk, färsk; Fiskskinn , oberedda; Fjäder , ospritad; Fjäll, hvalfisk-, eller ossa sepice; Flintsten; Flyttsaker ; såsom reseförnödenheter, af ägaren sjelf medförda, då de af vederbörande tullkammare finnas ej öfverstiga hans behof under resan; samt om de inkomma för sådane personers räkning och vidare begagnande, som varit å utrikes ort bosatte och der betjent sig af desamma, så framt de vid införseln, på särskilt anmälan hos Generaltullstyrelsen, pröfvas ej öfverstiga ägarens behof; Foglar, lefvande; Frö, alla slag utom kanarie-; Färgmossa, alla slag; Gips ; Gipssten ; Glas: buteljer, burkar och flaskor, på hvilka varor inkomma och som icke, enligt särskilt stadgande i införselstarifen, inbegripas uti vigten för tullberäkningen: kemiska; Glasgalla ; Glasskårf eller krasglas; Glober ; Granatäppleskal; Gräs, ej specificerad t; Gräsmattor och gräsrep lill garnering och emballage; Guld, oarbetadt; Halm; Hampa, ohäcklad; Horn, oarbetadt eller raspadt; Hummer; 4o Hvalraf eller spermaceti; Hår: alla andra, ej specificerade slag, än hästeller tagel,
Sedan nemligen under Konung Gustaf II Adolf en allmän jorde-bok blifvit upprättad, der hemmanen till deras natur, hemmantal och ständiga ränta blefvo upptagne och beskrifne, var det nödvändigt att tillse, det hemmanen icke genom afsöndringar så försvagades, att Staten lede minskning i denna ständiga ränta, och derföre, samt på det att det under Carl XI till stånd komna indelnings-verket skulle förblifva orubbadt, beter det i Kongl. Plakatet den 2 Maj 1675: ”att bemälte Wära skattskyldige undersåtare, som hemligen som uppenbarligen förpanta, leija, byta och sälja från deras hemman till Ridderskapet och Adeln, Prester, Befallningsmän, Borgare och Bönder, både åker, bagar, holmar, öijer, skogzmarker och ängjor, hvaraf nödvändig måste följa att hvarken de skattskyldige, af thesse förlamade hemman, som änthå behåller för sig fulla skatten, uttagorna mackta i längden att gjöra, och then afgift sorn the böra betala, jemväl ock the som för slika hemman rusta förmå praestera, som sig bör, theras rustning, och fast Ilie tliet i fredeliga tider någorlunda åstadkomma äro the likväl kraftlöse i krigztider, sedan the en och annan munlering mista, så att sådane i jord förminskade hemman therigenom komma af sig, Oss och Cronan till märklig otjenst och skada. Wij håfve alttherföre, til at vidare förekomma slikt olagligt föröfvande, af Kongl. Macht och Myndighet här med velat stadga, och allvarligen förbjuda, Hiet ingen härefter må understå sig, til at antingen genom kjöp, byte, pant, lego eller hvarjehanda förlikning och contract afhända och abalienera ifrån skatte-hemman någon åker, äng, holmar, skog eller mark, jemväl fiske-vatln, eller hvad namn Hiet eljest hafva kan, vid straff till gjörandes, sorn lagen i 30 cap. Kongl. B. förmähler. Och, ehuruväl Wij hade haft fog att ställa en delli, af Wäre
Det vore icke heller ur vägen , att man hos Kongl. Maj:t i underdånighet hemställde, att de på <):de HufvudTiteln anviste medel så mycket möjligt är måtte användas till upphjelpande af Ullproductionen; utom detta vågar jag ej lemna något annnat tillstyrkande, än att, om behofvet påfordrar, det mätte öfverlemnas åt RiksgäldsContoret att, genom upptagande pf lån, förstärka UUDiscontfonden. Herr Ribbing, Arwid: I mångå delar förekommen af den sista Talaren, kan jag dock ej underlåta att korteligen yttra min tanka i ämnet. Det skulle vara otacksamt af Representationen, att icke svara emot den omsorg för Ullproductionens förkofran, sorn denna nådiga proposition ådagalägger, Jag Dom ]3 Jami ani (. i». delar dock den öfvertygelse, att under så vacklande författningar i StatsEkoriomien, sora de närvarande, det är svårt att tillstyrka något större anslag för upphjelpandet af IJllproductionen. Vi veta t. ex. att utländska kläden äro för.bjudne till införsel, men att de icke desto mindre nästan öfver allt slå att erhålla för ett pris, som icke öfverstiger det, hvarföre man påstår, att de säljas utomlands. 1823 års Ständer vidtogo en ändamälsenligare organisation af Tullstyrelsen, de närvarande hafva ansenligen ökat löneanslaget för denna Styrelses tjenstemän; hvaruti ligger då felet, om ej i den del af våra ekonomiska författningar, som utgöres af bevakningslagarne, och måhända äfven deruti att Chefen för Tullstyrelsen icke är så obehindrad att lemna odelade omsorger åt tillsyn af deras efterlefnad, som om andra vigtiga functioner icke fästade honom vid och i lnifvudsladen. Emedlertid, då det är fråga om anslags användande, torde det i första rummet vara nödvändigt att få en på sakkunskap grundad auctorilet, som kan bedomina , om den vara, hvars produetion är i fråga, är god eller icke.
Genom det af Kongl. Maj:t, under den 28 December nästlidet år för Styrelsen och förvaltningen af Barnhuset utfärdade reglemente, äro sådane föreskrifter meddelade, att, derest de noggrannt tillämpas, hvilket Utskottet eger skäl att af den nuvarande Direktionen förvänta, väsendtlig inskränkning i barn-antalet kommer att ega rum och att kostnaderna för Barnhusinrättningen, i män af inskränktare verksamhet, småningom skola nedgå. Om derför det närvarande mest oafvisliga behofvet kunde afhjelpas, föreställer sig Utskottet, att för framtiden Barnhusets inkomster blifva tillräckliga för utgifternas bestridande; och då Utskottet håller före, att en mindre summa än den motionären föreslagit, kan, derest å densamma beviljas en längre räntefrihet, än af motionären blifvit ifrågasatt, förhjelpa Barnhuset ur dess bekymmersamma belägenhet, tillstyrker Utskottet, att Rikets Ständer må förunna Stora Barnhuset i Stockholm ett lån af 50,000 R:dr B:ko, att från Riksgälds-kontoret utgå, emot vilkor, att sedan detta lån under fem års tid innehafts utan ränta, 6 procent af detsammas ursprungliga belopp till Riksgälds-kontoret, före hvarje års slut, inbetalas, af hvilka 6 procent först beräknas 4 procent årlig ränta å det återstående lånekapitalet, hvarefter det belopp, som derutöfver skall erläggas, kommer att såsom kapital—afbetalning å lånesumman afgå, intill dess denna är till fullo godtgjord; börande Barnhusets direktion, innan lånet af Riksgälds-kontoret utbetalas, hafva aflemnat, ej mindre sin till Riksgälds-kontoret eller Ordres ställde samt af fullmäktige godkände skuldförbindelse, än ock för densammas uppfyllande likaledes af fullmäktige godkänd säkerhet. Och hemställer Utskottet att, i Slals-Ulskottcls Utlåtande, JYt 343. 3 händelse detta utlåtande varder af Rikets Ständer bifallet, bifogade § måtte uti Riksgälds-kontorets reglemente få intagas. s
Utskottet att återfinna något serskildt dylikt protokoll, som afhandlar de Lilliehöökska stamtaflorna, men att dessa då blifvit utarbetade med ledning af den för Lilliehöökska ätterne M 1 och 66 inkomne och af slägternas dåvarande hufvudmän Bleckert och Lennart Gabriel Lilliehöök undertecknade samt ännu på Riddarhuset förvarade konceptstamtafla synes deraf, att, sedan Deputationen den 28 Juli 1765 fattat det beslut, »att de approberade ät - Kiddarhus-Utskottets Utlåtande JK 4. 9 »ternas genealogier uti en och samma form renskrifvas skulle», blefvo de Lilliehöökska slägterna på grund af ett annat beslut, debiterade för den kostnad, hvarmed denna renskrifning varit förenad. Det var således medan Tilas och von Schönfelt voro ledamöter af Riddarhus-deputationen, som år 1765 Brynte Berthilson förklarades vara stamfader för ätten M 1 Lilliehöök af lerdala; hvarförutan ofvan citerade märkliga anteckningar da gjordes å Lilliehöökska genealogierna derom, dels att bemälde BryntoBerthilson, Riddare, som uti en tryckt likpredik n öfver hans sonssonson sonson Carl Magnus Lilliehöök kallas Riksråd, blef stamfader för Adliga ätten Lilliehöök af Fårdala och dels att en gren af samina ätt skref sig till Gälared. Vid det förhållande, som ofvaunämnes, att Ridd. o. Adeln beslutit att »likpredikningar och personalier» jemväl kunna anses böra lända till upplysning om ätternas härkomst och ättledning, torde det icke vara tvifvel underkastadt, att ju ifrågavarande anteckningar ä Lilliehöökska stamtaflorna varit i viss mån föranledda af de, uti omförmälda af kyrkoherden i Sköfde Er. Siberg ar 1731 hållna likpredikan, förekommande uppgifter, ej mindre att Brynte Berthilson vore stamfader för Adliga ätten Lilliehöök JYi 1 än ock att han varit Svea Rikes Råd.
Brefvet den 24 October 1837, äfven besparas till Statsverket, för att vid framdeles skeende reglering af Bergslags-staten användas, 28 R:dr 16 sk., samt lön åt 1 Bergsfogde vid Alunbruket i Skåne, 196 R:dr 32 sk. eller tillsammans 337 R:dr 24 sk., samt dessutom blifvit upplyst, att ett Bergsrådsembete är ledigt, hvaraf lönen dels användes till förhöjning i de återstående 2 Bergsrådens lönevilkor, dels ock lil! statsverket besparas, har jag trott, alt, utun äfventyr för möj - 30 Stais Utskottets Utlåtande, M 87. ligheten af Bergs-kollegii fortsatta verksamhet, en nedsättning i anslaget skulle kunna ske. motsvarande de odisponerade medlen 337 R:dr 24 sk. samt en Bergsrådslön, 4752 R:dr, eller tillsammans 2,089 R:dr 24 sk. banko.» Af Herr Lagerhjelm, P. »Bergs-kollegium består af en tillförordnad President och 2 Ledamöter, summa 3 personer, sedan den vakanta rfidslÖnen af Kongl. Maj:t blifvit dels anslagen för tillökning i de 2:ne rådslönerne, dels indragen till statsverket. Om nu Utskottets beslut att indraga en mot PresidentslÖHen svarande summa skulle vinna laga kraft, komme alltså detta Kollegium att bestå af blott 2 ledamöter. Utskottet har, under erkännande af sin obehörighet att ingå i organisation af rikets embeten och tjenster, hvarken utvecklat sin åsigt, huru dess beslut öfverensstämmer med Kongl. Maj:ts nådiga instruktion tor Verket, eller ådagalagt, huru de mål skola till slut förhjelpas, vid hvilkas handläggning de qvarvarande 2:ne ledamöterna stanna i olika tankar. Detta Utskottets förfarande synes mig innebära ej blott en organisation, som icke tillkommer Utskottet, utan derjemte en organisation, hvarigenom handläggningen af de ärenden, som ännu tillhöra detta verk, kunde blifva omöjlig.
Det vill säga, enligt fröken Key skulle en sedligt ren naturel, en medveten etisk sträfvan vara hindrande för ett sant konstnärsskap, en fullödig snillekraft, och motsatsen därtill, den intensiva sinnligheten, bekantskapen med rännstenssferen, utvecklande och pådrifvande för snillet. Men här liksom nyss gör sig förf:n skyldig till misstaget att sammanblanda orsak och verkan. Ty rätta förhållandet är, att de stora snillen, hvilka sölat sig i laster, blifvit stora, trots detta, och icke till följd däraf. Det är ej så, att liderligheten är något conditio sine qua non för ett snille, men snillet kan vara så väldigt, så kraftigt, att det ej förmår släckas — om än fläckas — af utsväfningarnas härjningar. Göthes storverk »Faust» blef hvad det blef fastän Göthe icke var någon sedlig person, emedan den etiska instinkten, dragningen till ljuset, till sanningen var så stark, så mäktig inom honom, att den likt en ljungeld bröt fram genom osedlighetens förmörkande dunstkrets. Faust tillkom ej på grund af Göthes »intensiva sinnlighet», utan trots den och därför att de ädla krafterna i hans andes djup, oaktadt alla förvillelser, förstodo och inträngde i den gudomliga kärlekstanke, som, aldrig hvilande, kämpar för att döda den motsatta sataniska principen: själfviskheten i människans hjärta. Och i sin väldiga, intuitiva skaparekraft danade han så Faust-typen, som icke är någonting annat än människan, den efter idealet trängtande, och hennes motståndare Mefisto, själfviskhetens, hånets, förnekelsens inkarnation. Och emedan Göthe, trots sin intensiva sinnlighet, förstod den rena kärleken, utmejslade han Margaretas skära gestalt, typen för »das ewig weibliche», hon, som, ehuru själf fläckad, renas i ångerns smältugn och med innerlighetens och hängifvenhetens kraft visar hän till idealet, till Gud. Intet bevisar så »de etiska instinkternas» inverkan på snillets produktioner som just Göthe och hans »Faust».
Jo gör han så, och predika kan han och latin kan han och när han talar latin, så se folkets ögon ut som daggdroppar, och när han ska' till och messa, så har han en röst så hisklig, att det skräller i kyrkmurarna d'ä visst och sannt det. ANDRA SCENEN. DE FÖRRE. SVEN ULFSSON (bärande på sitt spjut en Dansk soldatrustning). SVEN. Gudsfred på Julafton, (skakar Peters hand) grannas Petter! PETTER. Se så'n tingest du har på piken, Sven. SVEN. D'ä skinnet af ett grannt djur, men det djuret bölar inte mer, ser du. MATS. Hvar träffade du det, fader Sven? SVEN. Hos Jan Pehrsson på Ornäs jag kom dit och der var en hel hop Danska knektar, som lassade på allt hvad Jan Pehrsson skrapt ihop till helgen. Nu fanns inte skapande grand till dragare, för si fogden hade förut tagit dem men si då spände de Jan Pehrssons gamla hustru för lasset och tvang henne med hugg och slag att dra det, ser du. DALKARLARNE (hoppande till och svängande armarna under högljudt mummel). SVEN. Si då kom jag yxa hade jag med mej, för si jag skulle qvista af liksom några julgranar. När jag då varskodde hur knektarna pinte gammel 5 mor, som qvidde så det skar i själen som ett tveeggande svärd PETTER. Det må du visst säga, Sven. DALKARLARNE (tränga sig kring Sven, skakande sina yxor). Jäkeln annagga! SVEN. Då lyfte jag yxa min och högg anföraren i skallen, ser du, sa stålhufva for i tusen bitar som en näfverlapp och hjernan flög opp i grantopparna, må j vetta. DALKARLARNE. Det var bra gjordt, fader Sven. SVEN. Och så körde vi hela knippan från gård och grund, så det gick som en basturök, må j tro. PETTER. Och rustningen tog du med som segertecken.