Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men, utom det att, då köparne i dylika fall erhöllo enahanda rättigheter som räntetagare, de skattdragande till större delen förlorade de fördelar, som man velat bereda dem medelst indelningarnes indragning, äro de svårigheter och förluster, som derigenom på flerfaldigt sätt kunde komma att tillskyndas Statsverket, så påtagliga och äfven af erfarenheten bekräftade, att vidare utveckling deraf icke synes erforderlig. Om indelningarnes indragning skall kunna för sig gå utan känbara uppoffringar för Statsverket, hvilka naturligtvis drabba de skattskyldige genom förökning af skattebördorna, är det derföre af alla dessa skäl angeläget, att tionden och hemmansräntorna, derest de sednare blifva bestämda i persedlar, lösas med contant. Derigenom vunnes äfven den förmån, att de magasiner, som för närvarande måste underhållas för emottagande af ränteoch tionde-spanmål, som in natura aflemnas, icke vidare för detta ändamål erfordrades, och, om då tillika vidtoges den utväg, att upphandling af den spanmål, som för militärens underhåll vore af nöden, verkstäldes med vilkor, att levereringarne skedde i mån af behof, blefvo Statsverkets magasiner, om icke helt och hållet, åtminstone till största delen umbärlige samt de i och för denna magasinsförvaltning nu utgående aflöningsoch andra kostnader i mån deraf besparade. Vid förevarande frågas afgörande måste emedlertid tillika i hufvudsakligt öfvervägande tagas, huruvida det omförmälda liqvidationssättet må kunna stadgas utan förnärmande af de skattskyldiges rätt och billiga anspråk att icke blifva mera betungade, än hittills. I detta afseende åberopa Comiterade underdånigst hvad i sammanhang med förslaget om ordinarie räntans förvandlande till en bestämd penningeskatt blifvit anfördt till ådagaläggande deraf, att rättigheten till ränlepersedlars levererande in natura, utan verklig olägenhet för de skattskyldige, skulle kunna upphöra, samt att erfarenheten hittills ådagalagt, att de skattskyldige, då det berott af deras eget val, vanligen föredragit att lösa räntorna med penningar efter markegång.
Mars I. 141» 15o, 260. — angående inqvartering af Armeens Flottas Götheborgs Escader, Jan. II. i5a. Konungens Svar, Julii 242. — om förhöjning i betalningen till Inqvarterings-gifvarne för det underhåll de lemna tågande Troupper, Jan. II. 444* Fehr. 68, 73, 448, 467. Exp. 536. ■— om i anledning af Kongl. Maj:ts Remiss, medels uppförande å Stat till bestridande af Inqvarterings-penningarne för Götheborgs Escader, Junii I. 143. Instruction, för BancoUtskottet, Dec. 144 j 162, i65. Junii II. 459> 546. — om förslag till ändringar uti den för BancoUtskotlet gällande, Dec. 479» 545,567» Jan. I. 126, 128, 137. Febr. 288, 4I2> 453, 477- v In - 97 Inteckning, om beviljande deraf i Hus, Vattenverk och andra dylika Inrättningar, uppförde å annan ägares grund, Jan. II. 17g. —■ om, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, ändringar uti 7 Cap. Exp. Junii II. 45s. Konungens Svar, Julii 28g. Introd uclioner: af Malmborg, Dec. 323. Ulfsparre, Friherre, Jan. II. 248. af Pontin, Febr. 144* de Grange, Friherre, dito. von Geijer, Febr. 314* Lagerstråle, Friherre, April I. i5. Barnekow, Grefve, 314- Tavast, Friherre, Maji II. i36. Invisningar, om inskränkning uti privata Personers rätt att utgifva, Jan. II. 162. Maji II. 108. Konungens Svar, Julii 288. Jord, privilegierad; se Hemman.
Jag har ej tilltrott mig kunna gifva mina skäl mera vigt, än de skäl Utskottet anfört; men sedan de ej verkat på Högloflige Ridderskapets och Adelns beslut, är jag visserligen för öfrigt för min person, såsom Ledamot af Utskottet, gan-ka nöjd att förhållandet kommer i dagen, emedan jag finner, att en uppgift på sedelstocken lärer blifva det enda sättet, att slita den, i anledning af sammansatta Statsoch BancoUtskottens Betänkan* de, angående finance planen, inom detta Stånd så lifligt debatterande frågan, om rätta beloppet af värt rörelsecapual, ehuru man kanske kunnat äga någon anledning att förmoda, det den uppgift derom, som af dessa Utskott, hvilka tillsammans bestå af 72 personer, de der gemensamt af aila krafter riktat sine bemödanden till befrämjande af Statens och Bankens bästa, lemnats, bort vinna någon trovärdighet Men då en uppgift af sedelstocken endast för ultimo December 1817 icke i något afseende kan vara tillräcklig, enär man ej känner, huru summan af Rörelse-capitalet för 620 Den 29 Maji, I det året förhåller sig till de föregående, och sålunda ej får veta om sedelslocken blifvit ökad eller minskad 5 så förenar jag mig med Herr Mannerstam i den hemställan, att, derest någon publicitet skall aga rum, uppgiften må sträcka sig från och med 1800 till och med år 18x7* Grefve De ta Gardie instämde uti Friherre Wirséns reservation. Friherre Cederström: Jag instämmpr i så måtto uti hvad Friherre Wirsén och Herr Mannerstam anfört, att jag anaer sedelstockens storlek böra uppgifvas ifrån den tid , då Finance-Betänkandet börjar sina beräkningar af rörelse-capitalet, och således ej från 1800, ui tan från den sista December 1814 till den sista December 1817.
I dessa språk uttryckas nämligen begreppens relationer uteslutande medelst ändelser eller tilllägg baktill, hvaremot flexion, prefixer och prepositioner såsom relationsuttryck äro dem fullkomligt obekanta. Andra för de altaiska språken kännetecknande egendomligheter äro den i många af dem förekommande vokalharmonien, oförmågan att i ordets anljud (början) hafva flere än en konsonant och pluralbegreppets uttryckande med ett eget tillägg, hvaremot kasusändelserna i pluralis äro desamma som i singularis. Förvandtskapen mellan den altaiska folkstammens särskilda grenar grundar sig sålunda hufvudsakligen på analogien eller likheten i språkbyggnaden, hvaremot deras tungomål i språkmaterialet (så väl i sjelfva orden som i relationsuttrycken) förete en högst ringa eller ingen frändskap. Den omständigheten, att samojederna för det närvarande till närmaste granhar hafva några finskt-ugriska folk (lapparne, syrjänerna, ostjakerna och vogulerna) och att dessa till en stor del föra samma slags lefnadssätt som de förra, har föranledt några författare att antaga en närmare förvandtskap mellan samojederna och finnarne samt de finska folken öfver hufvud. De båda folkgrenarnes språk lemna dock inga, bevis för ett sådant antagande. Till och med de allra närmast samojederna stående ostjakernas språk är himmelsvidt skildt från samojediskan och har dermed ingenting annat gemensamt än ett litet antal lånord (förnämligast benämningar på föremål ur polarnomadens lif), hvilka ostjakiskan upptagit från det nordliga grannspråket. Med hänsyn till språket lära dock samojederna stå på lika stort afstånd äfven från de öfriga grenarne af nämnda folkstam. Huruvida kraniologien eller den moderna antropologien kunna närmare bestämma samojedernas frändskapsförhållanden till andra folkgrenar, är ännu en framtidsfråga. TREDJE KAPITLET. Ur Novaja Semljas djurlif. – Stormfogel. – Alke-kung. – Alka.– Tejst. – Lunnefogel. – Måsar. – Tjufjo. – Tärna. – Änder och gäss. – Svan. – Vadare.
Jag nödgas ställa mig det till efterrättelse; men öfver mili tro äger ingen magt, och den är, att Ställ - Den 4 Augusti f. ra. io5 derna mycket misstagit sig, lielst jag fruktar, att den hjelp, man velat hoppas erhålla uti hvpotheksföreningarna, icke lärer komma att motsvara det förtroende, man dervid fäslat, enär, efter de beslut, sorn blifvit fattade, nämnde inrättningar troligen icke komma till någon verksamhet. Beklagande altså de misstag, jag tror vara begångna, åtnöjer jag mig att i prot. nedlägga min reservation deremot. StatsUtskls utlåt. N:o igo bifölls. Likaledes bifölls vid förnyad föredragning StatsUtsk:s d. i i sisth Juli e. m. på bordet lagda utlåt. N:o 191 i anledn. af Hr Hallings motion om inställande tillsvidare af all åtgärd i afseende på R. St:s vid sisth riksdag fattade beslut om upptagande för statens räkning af ett Ian af 2 millioner r:dr i silfver. Ånyo föredrogs BondeStrs d. 24 sisth Juli R. o. Ad genom deputation meddelade prot.utdr. innehållande inbjudning till instämmande uti Ståndets i anledn. af BancoUlsk:s utlåt. N:o 17 fattade beslut. Gr. Cronhjelm, Otto Au g.: Redan då BancoUtsk:» betänk. N:o 17 här förevar, ansåg jag, att det var nödvändigt att icke bestämma utvexlingsdagen förr, än till den 1 Oct. Men jag ansåg det vara af vigt, att R. o. Ad. icke genom splittrade åsigter och långa discussioner lemnade tillfallet att gifva exempel af bestämdhet och enighet i afseende å sjelfva saken. Jag instämde af sådan anledn. i IJtsk:s förslag, men anhåller nu få instämma i BondeStts inbjudning, helst det är högst sannolikt, att tiden af d. 1 Sept. i alla fall kommer att öfverskridas, innan besluten hunnit sammanjemnkas. Hvad beträffar 2:dra punkten i betänk. N:o 17, har jag jemnfört R. o.
M:t aflåtne underd. skrifvelse af den 24 October i8?.3, förklarade, att då Kronan icke egde i Hernösand något Hus, som för Landshöfdingen* i Westernorrlands Län Boningsoch Embetsrum kunde begagnas, utan Staden, dels på egen bekostnad och dels med erhållet bidrag af StatsVerket, uppfört ett för sådunt ändamål tjenligt och användt Hus, emot den betingade B e t ä n k a n d e n, N:o 2. r 2. 3g t rättigheten, att i hyra af Staten njuta 200 R:dr årligen; så och enär denna rättighet grundade sig på ömsesidig öfverenskommelse emellan Staten och Hernösands Stad, men något anslag icke funnes å Stat för utgiften, hvilken blifvit anticipationsvis bestridd, R. St:r funno skäligt bifalla anordnande af 200 R:dr, att ifrån 1824 års början, såsom Hushyra för berörde LandshöfdingeResidenceHus, till Hernösands Stad årligen utgå. Som, enligt hvad jemväl upplyst blifvit, det var Hernösands Stads Borgerskap, som, då Westernorrland blef ett serskildt Län, af dervid förekomne anledningar, och på sätt K. Bref af den 2 December 1782 innehåller, erbjöd och tillförbant sig att, emot den Landshöfdingen bestådde Hushyrans utbekommande för Jlcre är pä en gäng j uppbygga ett Hus med tjenlige rum för Landshöfdingen, LandsContoiret, LandsCancelliet, LandtRänteriet och LandtmäteriGontoiret, å Stadens sida, med uttrycklig förbindelse, att under Landshöfdingens tillsyn, i alla delar väl och försvarligen utföra byggnaden efter den af K.
Horn: oarbeladt eller raspadt ... R:dr. J öre. Fritt. arbeladt .- plaller Fria. skifvor till Ivktor, m. m 1 skålp. 20 knappar med eller utan fernissning 1 skålp. 40 andra slag 1 skålp. 1 — Hudar och Skinn: ej hänförliga lill pelsverk; oberedda: torra, osaltade och obestrukna 1 centner. 2 50 saltade eller bestrukna 1 centner. 1 25 våtsaltade och andra slag Fria. beredda: sulläder och bindsuleläder samt hvilgarfvade (alunerade) äfvensom sämskade hudar och skinn . 1 skålp. 25 pergaments-, färgade, pressade och tryckta skinn, saffian, alla slag, äfvensom finare skinn för tillverkning af handskar och eluiarbelen t skålp. 75 andra slag, derunder inbegripna lackerade hudar och skinn 1 skålp. 40 pelsverk: beredda och oberedda: get-, renoch skälskinn 1 skålp. 10 fåroch lammskinn: grå krimska samt äkta svarta kalmuck1 skålp. 40 andra slag 1 skålp. 15 björn-, jerfeller filfras-, kanin-, lo-, räf-, sjuppoch vargskinn 1 skålp. 25 andra slag 1 skålp. 1 — hopsydda, äfvensom fullfärdiga persedlar med pelsverk till öfvertyg, såsom skinnpelsar, muffar, boas m. m., lörtullas lika med pelsverket, hvaraf de beslå, med tillägg af 50 procent. Humle Fr i. Hummer Fri. Hvalraf eller Spermaceti - Fri. Hår: häst-, eller Tagel 1 skålp. a andra slag, ej specificerade Fria. Håroch Tagelarbeten, med eller utan infattning och lås 1 skålp. 4 — Häktor, Hakar och Hyskjor 1 skålp. 50 Hängslen och delar deraf: af siden eller halfsiden ... För spännen och ringar medgifves icke något afdrag i vigten. Husblås; se Lim, Hållrot; hänföres under Apolheksvaror, 310 Förslag till Tulltaxa.
Ja va bjudd, ja åg, å Anna Lek ho va allt bjudd ho mä, för ho hadd gått fram för prästen på samm gang sôm brura. Ja, ja klef fäll in, ja. Dä va mö fôlk där, bå insocknes å utsocknes. Å dä va mang storkärer mä, bå Annersch Annerscha i Otterstan å Selfver-Pär i Tranås, å nämnkärn i Blaxere — d’ä hômmen di kaller Leveransen, för dä att han lefver å regärer så mö sôm’en gär. Mang pôjker å jänter va dä åg å gunås va allt di värst bråkstakan mä åg — en di kall Kalle Gla å en di kall för Lars i Hôsera å Däng-Jan va allt mä, han åg. Å längst bål i stôga satt Anna Lek breve gamle Leken. Ja kast yga bål ôt Anna te, men ja tords int gå fram, utta helt mä ner ve dôra iblandt di are tôrperpôjkan. Å brura å brugummen di satt fram ve bole sôm ett par målate träbocker å sa allri ol. Men gamle Jan han geck ikring å persvadér ôss te dreck brännvin, å dä va ingen, sôm sa näj te dä. Vi tog bå en å två super, inna nôn hant te säj mock. Ja va int van ve brännvin ve den tia, så ja bynnt å bli veli mä däsamm. Nu va dä så, att dä här skull var ett recktitt finnt bröllôp å däfför hadd di fått e, sôm hadd vôr köks hos major Frykmark te komm dit å kok mat å årn mä alltihop. Å på bole va dä ett grannt ôppställ mä tallrecker å bonker, å i vråa så hadd di ställt ôpp ett så kallt smörgåssbol å där va allt möjlitt framsatt å mang, mang brännvinsputäler. Mällerti hadd prästen blitt ätter ve körka å dä dröjd fali länge, inna att han kom.
Och vore väl ett slikt begagnande af deu visserligen oinskränkta petitionsrätten värdigt R. St:r, värdigt trogna undersåtare, värdigt förnuftiga meouiskor? Utskit har här visserligen icke tillstyrkt något enda af de i motionen framstälda förslag, hvarken det som afser delgifvande af Storthingets skrifvelse, eller det som rörer utredandet af frågans statsrättsliga del. eller det hvarigenom Sveriges representanter skulle lemnäs tillfälle att afgifva utlåtande i ämnet — utan man har, begagnande en för mig obekant motionsrätt, framhalt i ljuset ett splitternytt förslag, nemi. detta om upskof; men äfven för detta förslag har lagts till grund den oriktiga föreställningen, att stadgandet rörer båda rikena, samt den ännu olyckligare lörutsättningen om brödrarikets underordnade ställning. Man har lika litet velat erinra sig, att bland de §§ i Noriges Grundlag, som K. M. i sin Propos. af d. 12 April 1815 upräknar såsom egentligen omfattande de ämnen, som vore för båda rikena gemensamma, den tidliga erkännande af grundsatsen om en fullkomlig jemlikhet emellan de båda rikena i alla de frågor, som röra deras gemensamma styrelse. Hvar och en, som älskar sitt fosterland, hvar och en, som är vän af unionen samt af dea Skandinaviska Nordens sammanhållning och framtida väl, måste djupt beklaga den agitation, som i denna fråga egt rum. En agitation, alltid betänklig, men dock i viss mån berättigad, då den rigtas emot en förtryckande regeringsmakt eller ett öfvermäktigt inhemskt parti, kan deremot aldrig Den 17 Mai» e. m. rättfärdigas, dä den vänder sig emot en genom frändskap och föreningsfördrag förbunden nation. Och då en nation vill med en annan inleda en traktat eller revidera en redan ingången, så är det väl någonting inom de civiliserade folkslagens historia hittills oerhördt, at.t den ena kontrahenten börjar med att upstapla en. massa af klagopunkter emot den andra. Sådant brukas visserligen uti krigismanifester och i de diplomatiska handlingar, som föregå eller beledsaga dylika manifester, men aldrig i fråga om vänskapsförbunds afslutande eller reviderande.
I Panama hade han haft en släng af klimatfebern och ansåg sig derföre behöfva ligga öfver någon tid i San José för att helt och hållet fördrifva den innan han satte sig i tillfälle att i San Salvadors bakungstemperatur skaffa sig en ny dosis. För öfrigt gjorde han sig nog ingen synnerlig brådska med att återvända. De som sändt honom ut betonade i hvart bref att han skulle taga sig god tid att se och inhemta det mesta möjliga; alla omkostnader bestredos af dem och hans rikligt tillmätta arvode, det han under bortavaron alls icke behöfde röra, ökades under tiden till en rätt aktningsvärd summa. Så alltför strängt tipptagen var icke heller min tid, utan kunde jag godt egna några timmar per dag åt kringströfvandet med don Luis både inom San José och i dess omgifningar. Han hade ett utmärkt sätt att umgås med infödningarna och kom snart på så vänskaplig fot med hvarenda en att vi voro säkra om att vara välkomna på hvarje hacienda i trakten, der man ändå i allmänhet icke är så synnerligen hugad för att utan vidare taga emot utländingar. Jag profiterade i vidsträckt mått af hans popularitet och besökte i hans sällskap alla, hvilkas bekantskap han gjort under veckorna före min ankomst till San José. Aftnarna tillbragte vi vanligen i don Luis' rum, der vi på infödningsvis brukade sitta och röka i den öppna dörren, prata några ord med förbigående bekanta, säga "adios" åt hvarje vacker flicka som passerade inom hörhåll, bara för att få höra hennes melodiska "adios señor" till svar, samt lyssna till tañon och marimban, hvilka hvarje kväll ljödo från en posada nära intill. En afton, då vi som vanligt ställt våra stolar i dörröppningen och sutto der njutande af den friska luften, d.v.s. inbegripna i tyst och stadigt rökande, kom der en ung flicka förbi hvilken don Luis inte åtnöjde sig med att tillropa det vanliga adios, utan helsade med en fråga om huru hon mådde, och då stannade hon ett ögonblick för att svara. Hon var mycket behaglig, mörkhyad, svarthårig samt hade de grannaste tänder och de rödaste läppar man kunde önska.
Fröken E m m a E k - ström — som fru B e r g då hette — hade ingenting annat att göra än söka sin lycka i landsorten. O c h lyckan fann hon, om äfven vägen i början icke var strödd med rosor. H o n blef det Fröbergska sällskapets primadonna, landsortspublikens förtjusning, o c h frestande vore att gifva en liten pikant interiör från detta hennes fria artistlif. Ibland stod själf va scenen på bockar, toalettbordet i iklädlogen » utgjordes af en rostig kamin, o c h för att kunna k o m m a torrskodd in på scenen måste hon taga på galoscher. D e t var i Trelleborg det hände. på hennes man — l ä n g e! » — bad jag artistlif. E n journatillfället — ser ni. Men antingen teatern påminde o m Tabarins eller var storstadsmässig o c h komfortabel, följde triumferna med, o c h E m m a Ekströms namn nådde snart på ryktets — det vill säga tidningarnas — vingar ända upp till hufvudstaden. H o n såg tankfullt o c h stilla in i elden o c h svarade: » D e t är ingenting att tala om — det är endast det vanliga — försakelse, arbete o c h till sist en smula s o l. » Följden blef ett engagement hos W a g n e r &amp; B o s i n på Söder, o c h det var som Offenbachs strålande, lättfotade E u r y d i c e hon första gången förtrollade den distinguerade publik, hvars korade gunstling hon i så h ö g grad skulle bli. » F ö r er, min fru, mycket s o l. » » J a g är också tacksam. » H o n höjde sitt glas, så det gnistrade som en hand full rubiner i eldskenet, bugade sig leende m o t mig o c h förde vinet till läpparne. Hennes senaste artistår hafva förflutit vid Vasateatern. Hvarje ny roll har varit en ny framgång. D e t är obehöfligt nämna några namn.
Ingen egentlig förlust kan ock sägas derigenom vara tillskyndad vederbörande garnizons-församlingar, sorn ega på statens bekostnad inrättade folkskolor, der det fåtaliga gifta manskapets barn kostnadsfritt ega tillfällen till ändamålsenlig undervisning. Den 5:te punkten rörer ett så enskildt fall, att det svårligen kan hänföras tili de 'allmänna mått och steg,” hvarom 107 § handlar. För rådgifvare-lillstyrkandet äro ock, efter mitt omdöme, fullgiltige grun-, der anförde, nemligen understödets egenskap icke af ständig pension, utan en gratifikation tills vidare, i anseende till mannens 20-åriga tjenst, hans vetenskapliga merker och ålagda skyldighet att biträda med råd och upplysningar vid den nya_ inrättningens ordnande och förvaltning. Angående den 6:te och sista punkten har det synts mig mindre formenlig! att till anmärkning emot en Konungens rådgifvare, som dertill redan utur rådet algått, framdraga ett mål, som ännu icke är definitivt afgjordt. Härigenom skulle ju, i följd af en förtidig opinions-yttring af Rikets Ständer, dels en sednare föredragande, när målet slutligen förekommer, kunna finna sig i visst afseende bunden uti sin fria, på öfvertygelse grundade, yttrandeoch rådgifvande-rätt, dels ock ett blifvande Konstitutions-utskott vid en kommande riksdag finna sig förbindradt från en fri och sjelfständig pröfning af ett mål, som redan varit föremål för ett föregående Konstitulions-ulskotts granskning. För öfrigt, hvad den genom enenda rösts öfvervigt tillkomma anmärkningen i sak beträffar, kan jag ej; inse, att det ens varit föredragandens rätt, när tillämpning al en gil veu KonstiWions Ulslcottcts Memorial, N.~o 4. 29 Författning,— 1832 års Kongl, bref, — första gången förekom, tillstyrka ett upphäfvande för tillfället af dess hufvudgrunder. En lex in casu kan aldrig anses rättsenlig. Deremot bör det ådagalagda bemödandet att, till någon del, så vidt ske kunde, inskränka öfverdrifna anspråk, snarare roed tacksamhet än med en anmärkning bemötas’.
Direktionen, som ansett ovilkorligen nödigt att Bolaget till ifrågavarande kanalbankar, hvilka borde inhägnas och med planteringar förses, innehade full och oinskränkt egandeoch dispositions-rätt, hvarförutan det icke skulle blifva för Bolaget möjligt att skydda kanalbankarne emot öfvervåld och förmedelst erforderlig omvårdnad förekomma deras förstöring, hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhållit, att nödiga åtgärder linge vidtagas för att åt Strömsholms nya Kanalbolag förskaffa full och oinskränkt egandeoch nyttjande-rätt till hela det ifrågavarande området, 92 qvadratrefvar 3 qvadratstänger, äfvensom att berörde jordrymd måtte åt Bolaget utan ersättning upplåtas och den godtgörelse för minskad höafkastning som för de återstående arrendeåren kunde tillkomma nuvarande arrendatorn af Strömsholms kungsgård, utaf allmänna medel bekostas; — samt vid pröfningen af denna ansökning, hvaröfver Styrelsen öfver Allmänna Vägoch Vattenbyggnader sig i underdånighet utlåtit, Kongl. Maj:t genom nådigt bref den 12 Maj 1858, bland annat förklarat ar - 8 Stats-TJtskottets Utlåtande, N:o 19. rendatorn af Strömsholms kungsladugård skyldig att. så snart det för kanalbyggnadsarbetet erfordrades, till Kanalbolaget för den återstående arrendetiden afstå såväl dispositionsrätten öfver den af Vägoch Vattenbyggnads-styrelsen såsom för kanalen behöflig ansedda mark, sorn ock den af arrendatorn dittills, enligt arrendekontraktet åtnjutna rättighet till det hö, som på kanalbankarne kunde erhållas, allt emot ersättning, hvilken, derest öfverenskommelse om beloppet ej kunde träffas, skulle bestämmas och utgå i den ordning Kongl. Majrts nådiga förordning af den 20 November 1845 stadgar; så och efter det under den 3 Maj innevarande år en inför Snefringe Häradsrätt utsedd expropriationsnämnd, bestämt värdet å den i anspråk tagna jorden till 400 R:dr R:mt för hvarje tunnland, att, med den uti Kongl.
N:o 353 sorgfälligt utredt hvari statsverkets i 1837 års rikshufvudbok upptagna reservfond, 4,466,464- 13. 3, består, samt derjemte föreslagit, att en afskild redovisning deröfver skall hädanefter 1 rikshufvudboken föras, hvilket R. o. Ad. äfven bifallit. Men samma bok upptager jemväl, för år 1837, en behållning eller reservfond af riksg.medel, stor 2,581,075: 4()> 8, hvilken StatsUtsk. med stillatigande förbigått. För R. St. bör det dock vara lika intressant att vela, hvari deras tillgångar bestå, när de förvaltas af Riksg.cont., som när de förvaltas af Stats-eonforet. Lika nödigt synes det följaktligen vara att hädanefter särskildt bokföra de förra så väl sorn de sednare. Den af Utsk föreslagna samt af H. R. o. Ad. beslutade åtgärden är således, på sätt jag vid betänk:s föredragning tog mig friheten anmärka, ofullständig, så länge bon blott omfattar -frdelar af hela den befintliga reservfonden. Om underlåtenheten möjligen härrört af brist på motion i ämnet, och af grannlagenhet lins Utsk. alt fördenskull hellre tillämpa 37 §:n 2 mom. Riksd Oldo. än 65 §:n Reg.Fm och 3o §:n Riksd.Ordn., så får jag, med anledn. af R. o. Ad:s bifall till Utskts förenämnda betänk, och på grund af 56 §:n Riksd.Ordn , härmedelst vördsamt yrka: att H. StatsUtsk. mätte i afseende på den reservfond af riksg.medel, hvilken, enl 1837 års rikshufvudbok förefanns, inkomma med enahanda utredning och förslag, som redan ägt rum, rörtde reservfonden af statsmedel för samma år. Remitterades lill StatsUtskoltet.