Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad vidare beträffar Utskits yttrande »att icke utrönt blifvit, det förslaget, nemi. om fyrfartyg på S.O.-brotten, är framför flere andra, af behöriga myndigheter förordade fyranstalter af behofvet •VJS Den 18 Februari f. tu. påkalladt, får jag hänvisa till det prot. öfver SjöförsvarsDepart:ts föredragning, som åtföljer K. M:s vid denna Riksdag aflåtna nåd. Propos. N:o 1, hvaraf kan inhemtas, att behöriga myndigheter förordat, näst efter fyrarne på Sandhammar, nyttan och nödvändigheten af just ett fyrfartyg på ofvannämnde S.O.-brott. Jag tror sålunda, att alla dessa skäl icke äro af någon särdeles betydenhet. Då man i öfrigt nu allt mer och mer inser nyttan och nödvändigheten utaf att anslå stora summor för trafiken till lands, sfi bör man väl äfven fästa något afs:de på behofvet af sjöfartens betryggande; och anser jag så mvcket mera skäl härtill förefinnas, sorn den ena trafiken i viss mån beror af den andra. Vi känna äfven, att sjöfarten på de sednare åren ganska betydligt tilltagit i de norra farvattnen. Mine Hrr! Man ser dessa saker på ett helt annat sätt, då man sitter här uti lugnet och tror sig hushålla genom att vägra dessa anslag, än då man nödgas tillbringa en stormig höstnatt uti detta farvatten, utan att kunna, af brist på fyr, med någon den ringaste säkerhet bestämma sin plats. Jag tror, att hvar och en af dem, som nu icke vilja bevilja dessa anslag, då skulle komma på helt andra tankar. Med stöd af hvad jag nu i ämuet anfört, anhåller jag örn återremiss af förevrde 2:dra punkt, med uttalande af den åsigt, att 70,000 rdr måtte anvisas till ett fyrfartyg att utläggas å den p ats i dessa farvatten, IV M. lämpligast finner. Hr von Ehrenheim, Per Jakob: Det allmänt meuskliga intresset uti åtgärder för sjöfartens betryggande torde få gälla som ursäkt för mig, då jag, ehuru icke man af facket, upträder för att motsätta mig Betiink:t i denna punkt
N:o 149 den 10 September 1828, hvarigenom Kronobe®*" tjente, för förskaffande af Kallelse-bref i Concurser, blifvit tillagd lika betalningsrätl, som. för privata utmätnings-förrättningar, Krono-betjeningens arfvode för en sådan handräckning måtte till uppgifvet belopp fastställas , samt tillika varda bestämdt om och hvad Stadsbetjente, för berörde kallelser* åtnjuta må; och alldenstund R. St., för sin del, anse en så beskaffad granskning och jemförelse af Expeditions-Taxans serskilda stadganden, som redan vid förra Riksdagen begärdes, vara af behofvet högt påkallad, samt, vid betraktande af göromålens mängd och beskaffenhet vid UnderDomstolarne, så Väl i Städerne som pä Landet, billigheten synes fordra, att jemlikhet dem emellan, i afseende på Expeditions-lösen, bor ega rum, så att enahanda lösen vardelbestämd vid Lagmansoch RådstufvuRätterne, samt enahanda åter vid Häradsoch Kämners-Rätter, med iakttagande deraf, att lösen vid de senare, ellar Städernes Domstolar, icke må i något fall öfverstiga lösen vid de förre, eller Domstolarne på landet, hafva R. St, fördenskull trott sig böra hos E. K. M, i underdånighet anhålla, att E. K. M, täcktes fästa Nådigt afseende ej mindre å Rikets Ständers förut yttrade underdåniga önskan, rörande Expeditions-Taxans öfverseende i allmänhet, för beredande af nödig jemlikhet och den förhöjning i Expeditions-lösen, som skäligen må anses böra vederbörande Embetsoch Tjenstemän vid Städernes Domstolar tillgodokomma, än ock, i sammanhang dermed, å sä JSxp. Utsi. Fårslag till lind. Skrift.
Om detta sker genom förlikning eller afskrifning, så måtte förhållandet ungefärligen blifva detsamma vid tillämpningen; och för öfrigt befinna sig Häradshöfdingar och Bergmästare ungefärligen i samma belägenhet. För begge utgöra sportlarne någon del af inkomsterne, men jag förmodar, att ingendera hufvudsakligen afser denna förtjenst vid utöfningen af Etnbetsgöromålen. Något bättre och ädlare föremål lärer väl styra äfven Häradshöfdingarnes handlingssätt. Det är uppgifvit af Herr Tham, alt efter det antal mål, sorn från Bergsoch ComerceCollegierne lill Svea HofRätt redan inkommit, ett vida större, än det Herr Danckvardt utmärkt såsom det högsta; vore att påräkna; och jag får således fästa uppmärksamheten derpå att ibland de inkomne ärenderne torde en stor del utgöra a3o Den 22 December e, m. den balance, som Bergsoch CommerceCollegierne samlat och nu på en gång till HofRatten öfverlcmnat. Dessutom lärer liden nu vara förliden, då alla mål från BergsTingsRätterne inkommit, och kanske icke ett enda ytterligare göres anhängigt förr än vid nästa Augusti månad, då först ett år förlidit sedan den nya ordningen tog sin begynnelse. Herr Lefren, Johan Pehr: Jag har vågat begära ordet, för att framställa en anhållan. Mig synes, att detta mål blifvit mer än tillräckligt upplyst. Jag hemställer således, om icke de Herrar, som ämnat ytterligare upplysa oss, skulle, i anseende till tiden, som är långt framliden, täckas tillåta oss, alt öfvergå till remiss af målet, emedan två måls remitterande om dagen synes vara nog litet. Jag tar mig derföre friheten anhålla om proposition, hälst vi i alla fall lära få höra samma saker om igen, när målet återkommer till afgörande från Utskottet. Herr Danckvardt:
Hr Printzensköld: Gr. af Ugglas har, till genmäle å min anmärkn. mot det nu afgifna förslaget till bevilln.-förordn., anfört att detta förslag ej är af beskaffenhet att böra definitift antagas, utan endast vöre att anse såsom en framställning, i afseende på de grunder, som vid hevillningens bestämmande borde följas. Detta föranleder mig att anmäla min allvarliga protest mot Utsk:s förfarande^ i denna sak, då Utsk:t tillegnat sig den maktfullkomligheten att upprätta och aflemna förslag till bevillnings-författn., innan ännu de grunder, hvarpå den hvilar, och som till största delen äro alldeles nya, blifvit af R. S:r pröfvade, likasom skulle det vara Ständemes skyldighet att obesedt godkänna desamma. Tillförene har likväl Devilln.- Utsk:t vidjihvarje Riksdag till R. St:r inkommit med särkildt Retänk. ang. bevilln.-grunderna, hvilka blifvit af Ständerna fastställda; och först sedan detta skett, har Utsk:t upgifvit förslag till förordningen. Jaglkan för ögonblicket ej erinra mig huruvida så skedde vid sista Riksdagen eller den näst föreg., men att ( I) e n 9 Maj f. m. 13 det alltid förut varit händelsen, derom är jag fullt förvissad; och det har just varit vid pröfningen af dessa grunder, som de maximioch minimi-afgifter bestämdes, hvilka borde af de skattskyldige erläggas. Det hade derföre varit med god ordning öfverensstämmande, om Utsk:t, tvertemot hvad nu skett, först hade afgifvit Betänk, rörande de grunder, TJtsk:t ansett böra vid bevillningens uttaxerande följas, och afvaktat R. S:rs beslut ang. desamma, innan förslaget till bev.-förordn. blifvit afgifvet. Då hade bevilln.-grunderna långt fördetta kunnat vara afgjorda utaf R. St. och det förhållande undvikas, som nu inträffat, att Riksdagen .fortgått i 7 månader, innan man pröfvat ett bland de vigtigaste ämnena för R. St:rs öfverläggningar. Gr. Lagerbjelke:
Uppä Herrar Banco-FullmägtigrS Nit, omtanka ochrädighet ankommer, att uti författningarneS tillämpning och wärkställighct, förffaffa den nytta som med dem warit päsyftad. N:o z. Transumt af 1701 ärs Reglemente dateradt i>. 5 Juni!: §. 4. Man har utaf Herrar FullmägtigrS Relation förnummit, huru säsom dhe, sedan Anno 1693 uthi ätskilliga mähl, hafwa gädt ifrän Ordningarne och dem en och annan gäng ändrat, hwilket man n» sä lämbnar i filt wärde. Sä ehuruwähl man alltid har till dem som äro Ständernas Fullmägtige det goda förtroende, att dhe sä lära dirigera Märket att det kan i sig sjelf wara förswarligt, dock likwäl som intet Wärk kan bestä utan ordningar och att dhe samma noga iaktagcs, sä häller man före alltid wara för Banque» nyttigast och för Herrar Fullmägtige säkrast att dhe följa Ordningarne efter, som tid efter annan äro gjorde, men där det genom tidernes ändringar eller andre tillfällen, sig sä skulle hända, att sjelfw» nbdwändigheten, och BanquenS ögonffenliga och märkeliga nytta eller skada, oundwikcligen fordrade andra Rädflag, och ändring uti nägot af det som härtill är för godt funnit, sä är wäl BanquenS wälfärd dä största Lagen, och hemställrS Herrar FullmägtigrS försigtighet och mogna betänkiande, att fatta det räd som är till Den M Ocdober. 48^5 kill BanquenS nytta och gagn; allenast allt sädant skjer Uppä goda skäl som benämt är, — —^ Afskrift.
Olyckan i Örgrytekvarteret tycktes vara glömd. Om Aromasia talade man ej mera. Men hvart hade Oxygen tagit vägen? Ingen hade sett honom på valdagen. Viljetvingaren. »Jag har lärt mycket under denna vistelse i Göteborg,» sade Oxygen till den vän, åt hvilken han brukade förtro sig. Det var dagen före valet. »Ni får väl lära ännu mer, om ni väljes in i folkförsamlingen,» tillade vännen. »Jag känner ingen längtan efter det målet nu mer,» förklarade Oxygen. Vännen såg förvånad på honom och väntade en förklaring. »Lyckligtvis har jag nu lärt bättre känna mig själf. Jag vet orsaken till mitt uppträdande som valkandidat, den rätta, den enda orsaken. Jag känner också, att jag icke kan lefva utan Aromasia. Men låt oss icke tala därom för närvarande.» »Ämnet tyckes likväl väcka edert deltagande.» »Det är också något annat jag fått lära mig här: att aldrig stå stilla i utveckling, att aldrig tro, det man funnit det bästa och högsta. Hjärnorgeln har låtit mig erfara en högre yttring af konsten, vida högre än luktklaveret.» »Och likväl älskar ni, tror jag mig finna, den utmärkta ododion-konstnärinnan kanske ännu varmare än förr?» »Jag älskar Aromasia högre än någonsin!» utropade Oxygen. »Men hennes konst är besegrad, därom är jag öfvertygad, och skall aldrig mer kunna åter vinna den höga ställning som hon hade ännu för kort tid sedan. Och äfven mitt yrke hotas med betydlig inskränkning. Såsom vindmakare återstår visserligen ännu åtskilligt att göra, men det dröjer sannolikt icke länge förr än vår förnämsta förrättning, den att skaffa regn eller torka åt jordbruket, är helt och hållet öfverflödig, på samma gång som hela jordbruket kommer att upphöra.» »Innan dess kommer ni väl dock,» invände vännen tröstande, »att göra åtskilliga tusen regnmoln.» »Hvarför vänta till dess beställningarne af sig själfva upphöra?» frågade Oxygen. »Jag tänker sälja min del i väderlekstillverkningen. Mina kunskaper kunna användas på nyare uppfinningar, och jag ämnar utveckla och fullkomna hvad andra före mig redan börjat samt slå mig på de undereller genomjordiska förbindelserna mellan olika trakter. Det är den närmaste framtidens stora uppgift.
Men då, till följd af tidens och omständigheternas oundvikliga kraf, Umeå lärdomsskola, vid den allmänna läroverksregleringen, utvidgades till ett fullständigt högre elementar-läroverk, i hvilket lärjunge-antalet ökats från 50 till öfver 160; så har deraf följt, att det för sitt första ändamål rymligt tilltagna läroverkshuset blifvit för dess nuvarande behof alldeles otillräckligt, ja, ända derhän, att, såsom Rektor uppgifver i sin redogörelse, lärarne nödgats använda till och med tamburerna till lärorum. Yid sådant förhållande, och då den läroverket tillhörande tomten lemnar godt utrymme, har man varit betänkt uppå att der uppföra en ny byggnad med lärorum för de tvänne första klasserna, gymnastiksal, boningsrum för vaktmästare m. m. Kostnadsförslaget öfver den erforderliga tillbyggnaden, hvarigenom läroverket försättes i fullständigt skick, upptager en summa af 39,100 R:dr Riksmynt, Och dä hvarken stiftets byggnadskassa eller Umeå stad, som till det nuvarande, nya, ännu inkompletta lärohuset gjort ganska betydliga tillskott — såsom bifogade handlingar utreda — eger disdonibla medel för det angifna ändamålet; så gifves ingen annan utväg för afhjelpande af det påträngande behofvet än att, såsom nu sker, hos Rikets Höglofl. Ständer vördsammast anhålla om ett anslag af 39,100 R:dr Riksmynt att användas för ifrågasatte, högst nödiga tillbyggnad. Om remiss till Höglofl. Stats-Utskottet af denna motion anhålles ödmjukast, Stockholm den 15 November 1862. .V. Nordlander. 40 Motioner i Preste-Ståndet 1862. Af Doktor J. M. Almqvist: Om ordnande af lekmannaverksamheten inom kyrkan.
– Måns Fransöske! – sorlade de. – Nu törs ingen längre skratta åt dina lorgnetter och dina peruker. Men hur gick det med fullmakten och diplomet? Diplomet! – Stilla, stilla! – sade Schmiedeberg. – Belöningar äro till för stackare. Finge kungliga majestät råda, så gåfve han inga belöningar utan ville, att hvar och en skulle fäkta och stupa för hedern allena. Ingen vågade motsäga Schmiedeberg, och han släppte den nyvunna skyddslingens arm och haltade vid sin krycka ett par steg närmre elden. – Såg ni inte? – hviskade han. – Såg ni inte, att kungliga majestät tog honom i handen nästan som en vederlike? – Då fick jag mitt diplom för tid och evighet! – sade Måns Fransöske. I sin yfviga allongeperuk och trasiga skjorta stod han alltjämt raklång med armarna utefter sidorna, och han stammade ännu på målet och hackade tänder. – Och ditt friherrebref, – svarade Schmiedeberg, sakta, – det får du, när du stupar. MARODÖRERNAS DROTTNING. Klämtslagen hade tystnat i Narvas kyrktorn. I murbrottet på den sönderskjutna fästningsvallen lågo de nedhuggna svenska hjältarna, öfver hvilkas utplundrade och nakna kroppar ryssarna med vildt skrän stormat in i staden. Några kosacker, som insytt en lefvande katt i magen på värdshushållaren, skrattade ännu i ring om sitt offer, men den jättelånga Peter Alexievitj, tsaren, bröt sig redan väg midt genom trängseln på gator och gårdar och nedhögg sina egna män för att stäfja deras illdåd. Hans högra rockärm var ända till skuldran genomdränkt af egna undersåtars blod. Trötta på mord samlades slutligen flock vid flock på torgen och kyrkogårdarna. Under förevändning att kyrkorna vanhelgades af de otrogna, som där lågo jordade, begynte knekthoparna skända och plundra grafvarna. Bräckstänger lyfte stenarna ur kyrkgolfvet, och utanför öppnades grafvarna af spaden. Kopparkistorna och tennkistorna delade våldsmännen i stycken och kastade tärning om handtag och plåtar af silfver.
Här i det stilla lugn, hvari han lefde, och med sin böjelse för inåtvändhet och grubblerier, hade han dock så småningom blifvit fanatiker. Han samlade folket här och hvar i husen och höll andaktsstunder. Gång på gång fick han af prosten lillsägelse att upphöra med detta, ty den själavård hjorden behöfde, den skulle utöfvas från Herrens vigda tempel och det var alldeles nog, menade han. Men skolläraren svarade alltid på detta, att man måste lyda Gud mer än människor och han kände sig ha fått Herrens befallning att predika och hålla på därmed i tid och otid. På grund häraf var förhållandet mellan skollä- raren och prosten allt annat annat än godt, och den senare sökte blott efter ett tillfälle att kväsa den uppstudsige tjänaren, IDUN 160 Ett sådant erbjöd sig snart. Erikssons vana hade alltid plägat vara att om sommaren under ferierna hålla söndagsskola med socknens barn. 1 början hade icke många kommit, ty saken var nymodig och föräldrarne hade satt sig däremot. Men han höll i sig. De unga blefvo allt mer intresserade. Skolläraren hade ett sätt att så lifTullt och tilldragande berätta och utlägga för dem den bibliska historien, att han så småningom vann dem, och så gåfvo föräldrarne med sig. Kerstin blef nu medlärarinna i söndagsskolan. Om middagarne, när gudstjänsten var förbi, samlades man i folkskolesalen, sjöag och samtalade under något öfver en timmes tid, och när barnen gingo hem, fingo de vanligen med sig ett nummer af » Barnens Vän » eller någon annen barntidning. Men skollärarens allt mera framträdande fanatism började säiskildt denna sommar göra sig mer än vanligt gällande i söndagsskolan. Han nöjde sig icke längre med, att barnen skulle höra och lära. Nej, de skulle själfva personligen deltaga i denna form af andaktsöfning. Det var nu ej längre fråga om att utlägga bibeltexter. I stället höll Eriksson långa extatiska böner, med utrop och suckar, ägnade att lifligt röra barnakänslorna, och hvarje gång han kunde få någon af gossarne eller flickorna därhän, att de började gråta, uppsände han tacksägelser till Gud, som låtit sin kraft förnimmas i deras hjärta.
Det har också af flere talare blifvit yttradl, alt prygelslraffet tillämpats pä ett obilligt sätt af en och annan officer, äfvensom att det oftare, än som behöfts, blifvit användt; likaledes, att detta straff innebure en absolut godtycklighet i användandet. I afseende på det förstnämnda, får jag svara, att om prygelstraffet någon gäng blifvit användt oftare än som behöfts, och på ett godtyckligt oeh orättvist sätt, sä är detta ett förhållande, som kan rättas. 1811 och 1S12 årens författningar stadga nemi. i hvad ordning detta straff får tillämpas och sker det pä annat sätt, så kan det förekommas. En värd talare har yttrat, att individen icke deraf är skyddad emot godtycke. Jag ber i anledn. deraf att få nämna, att det icke är mer än knappt ett år sedan en officer vid ett af de södra regementena blef af KrigsHofrätten ålagd icke mindre än en månads arrest å högvakt, för det att han med värjklingan tilldelat en soldat 2:ne slag öfver högra axeln, hvaraf hvarken blånad eller blodvite följt. När nu detta mindre betydliga fel blef bestraffadt med ett, söm mig synes, så allvarsamt straff, måtte det väl utvisa, att individen inom Svenska armeen är skyddad för godtycklig behandling, så snart den kommer till vederbörandes kunskap. För öfrigt torde jag få upprepa, hvad af andra talare redan blifvit yttradt, att det gifves tillfällen, dä prygelstraffets användande icke gerna kan undvikas, nemi. undfer marscher, och det just är för att skydda individernes rätt, på de orter, der truppen lågar fram, som detta straff då måste tillgripas, hvilket äfven är förhållandet vid de indelta regementena i allmänhet, der också detta straff ofta tillämpas, ty der är rict likaledes nödvändigt för alt skydda rustoch rotehållarens rätt emot den Den II December f. m. indelta soldaten. Jag anhåller på grund häraf att få förena mig med dem, som yrkat afslag å ifrägavar. betänk. Gr. Cronhjelm, Polycarpus Erik:
Det är anledning till anmärkning emot ledamölerne uti den år i845 tillförordnade Kongl. Regering, Hans Excellens Herr Statsministern för utrikes ärendena, Friherre A. Ihre, Herr Statsrådet och Chefen för Civildepartementet O. I. Fåhreeus, Herr Statsrådet Friherre ( .- IV. Stael von Holstein samt Herr Statsrådet och. Chefen för Sjöförsvars-departementet, Friherre C. A. Gyllengranat, äfvensom emot Expedilions-chefen Ak. Normelin, hvarom remiss begäres till Konstitutions-ulskottet, inför hvilket anledningarne uppgifvas skola Stockholm den i4 Mars 1848. JW 190. Ank. till Exp.-Utsk. den 17 Mars, kl. 5 e. nr. Memorial, angående arfvoden för granskningen och liqvhlerandet af inkomna rekvisitioner oöh räkningar å Riksdägsknstnaderne. (Rglds afl.) Med anmälan, att en af Riksgälds-kontoretskommissarier fått sig uppdraget att ej allenast, under serskildt föreskrifna kontroller, på eget ansvar besörja de nämnde kontor ålagda utbetalningar af riksdags-kostnaderna, utan ock afgifva fullständig redovisning för härtill anordnade medel, samt Bih, till R. St.
Wär frihet hwilar pä säkerheten at Riksens Ständer wid wista utsätta tider stola sammankomma; at de sjckäva beskatta sig och fordra redo för medlens an ändande; at Nationen äger Tryckfriheten försmckad i'Grundlagen ; och framför allt at Cwcriges Konung i anledning asalia desta omständigheter alltid stall'nödvändigt behöfwa Nationens karlek och förtroende. Pä sädane Grundwalar äk Swenst manna säkerhet och Swensta folkets frihet bygd, och r Lagarne befästad. Lätom ost icke af en orjgtig försigtighet söka omgifwa den med swage, för kloke bestut hinderlige och följaktligen i sjelfwa werket stadliga och förstörande förnmrar. r > Jag 782 Den 8 Augusti. Jag anhäller at detta mitt wördsamma yttrande mätte fä til Riksens Ständer ätfölja Högloft. Utstottets Protokoll. Härefter npläste Herr Profesiorn Doctor ^Vijkman följande Dictamen: "Dä icke en Domare mä i annan Ratt än der ban redan dömt med samma mäl ä nyo som Domare sig befatta, anser jag äfwen detta bora lämpas til frägan om Justitia - Radens Riksdagsmanna rätt. Mi Högsta Domstolen äro desta Herrar de som deltaga uti förklarings afgifwande pä inkomne förfrägningar om Lagens rätta mening, hwilka förklaringar gälla emellan Riksdagar, men kunna af Riksens Ständer sedan ogillas enligt 83 §. uti wär nya Constitution. De stola säledes som Riksdagsmän ä nyo bedomina sine egne förut gifne yttranden tom Domare, sä framt de icke stola utwrsas frän bäde deliberation och votering wid flike förekommande mäl hos Ständerne.
Vid behandling af Utskotlets Betänkande JV2 20, angående allmänna bevillningen, jemte dervid fogade förslag till Bevillnings-stadga samt Instruktion för taxeringsförrättningarne, äfvensom till Förordning angående mantalsoch skattskrifningarnes förrättande, hafva Riks-Stånden i nedannämnde hänseenden dels fattat sinsemellan eller från Utskottets förslag skiljaktiga beslut, dels återremitterat ärendet till Utskottets förnyade handläggning, dervid Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet såsom en allmän föreskrift beslutat, att Utskottet, vid förnyad handläggning af ifrågavarande förslag, skulle ega att vidtaga alla de ändringar äfven uti de godkända §§ af samma förslag, hvilka kunde finnas behöfliga för att bringa dem till öfverensstämmelse med de förändrade stadganden, som, till följd af återremisserna, komme att föreslås; och får Utskottet, efter tagen kännedom af de diskussioner, som rörande de återremitterade delarne inom Riks-Stånden egt rum, samt med tillkännagifvande att Utskottets förslag i de delar, som icke här nedan finnas särskildt omförmälda, blifvit af samtliga Riks-Stånden godkändt, nu härmed i ämnet afgifva utlåtande. l.o Förslaget till Hemllnings-stadga. Ingressen till Bevillnings-stadgan jemte det yttrande, som derom pag. 19 i Betänkandet förekommer, hafva, i anledning af gjorda anmärkningar derom, alt den blifvande bevillnings-summans belopp borde uti ingressen inflyta, blifvit of Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet återremitterade. Ett uteslutande af detta belopp skulle nemligen hos den stora mängden af skattskyldige alstra en oriktig föreställning om hvad som afsåges att medelst den nya Bevillnings-stadgan uttaga, Hilltill It. St. 5 Sami. 1 Afd. 24 Iläft. 1 2 Bevillnings-Utskotlets Utlåtande M 3å. och dä dessutom förut alltid varit brukligt att bevilloings-summans belopp uti ingressen upptagits, borde utan giltiga skäl någon afvikelse frän detta bruk icke ega rum.
Det hos Johan Hörberg här i staden år 1832 tryckta ofvanberörda ”Förslag till allmän Criminallag”, med dertill hörande motiver samt tillägg till motiverna äfvensom protokollerna dels hos Kongl. Lagkomitéen den 15 Februari 1830, dels vid sammanträde af Svenska och Norska Lagkomitéerna från och med den 22 April 1830 till och med den 30 Juli 1831, dels ock hos Kongl. Lagkomitéen från och med den 24 Oktober 1831 till och med den 16 Januari 1832. 2:o. Lagkomitéens den 19 December 1833 afgifna och 1834 här i staden tryckta ”Utlåtande i anledning af anmärkningar vid förslaget till allmän Criminallag”, samt de i detta utlåtande omförmälda tio betänkanden, anmärkningar och recension. 3:o. Det på denna grund häraf år 1839 särskildt tryckta förändrade förslag till allmän Criminallag. 4:o. Kongl. Hof-rätternas i nionde bandet af Juridiskt arkif tryckta och i ofvanomförmälda tablå delvis intagna anmärkningar öfver Lagkomitéens nyssnämnda förslag. 5:o. Högste Domstolens från och med den 7 September 1839 till och med den 12 Mars 1840 hållna ”protokoll vid granskningen af förslaget till allmän Criminallag.” 6:o. Nyssnämnda ”Tablå, innefattande jemförelse emellan Lagkomitéens förslag till allmän Criminallag och den nu” (1841) ”gällande”. 7:o. Lagberedningens den 16 December 1842 daterade utlåtande, bland annat, angående straff, som i en ny allmän Criminallag böra bestämmas. 8:o. Det endast till ringa del tryckta förslag, som den äldre ursprungliga Lagberedningen, i hvilken den sedermera Justitie-ombudsman blifne Sven Lorenz Theorell var ledamot, utarbetade innan Beredningen reorganiserades år 1844. 9:o. Kongl.