Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bra n ds t o d sfi) reningar äro på landet före detta allmänt ingångne dels liäradsvis, dels pastoratsoch socknevis, samt hafva hittills mer eller mindre motsvarat det dermed åsyftade ändamålet. Men sedan ett för Länets landsbyggd gemensamt brandstodsbolag blifvit stifta dt och af Eders Kongl. Majrt med reglemente försedt samt vid slutet af år 1841 trädt i verksamhet, hvilket bolag tillförsäkrar delegare ersättning för förluster genom eldskada å fast så väl som lös egendom, lära val de gamla brandstodsföreningarne komma att efter hand upplösas. Det nya brandstodsbolagets ansvarssumma utgjorde vid början af delta är 5,345,130 R:dr för hus och 4,172,490 R:dr för lösören, eller tillhopa 9,517,620 R:dr Banko. Anstalterne till rofdjurs utödande bestå nu mera nästan ensamt uti de öfverenskommelser, som dels förut, dels ock i följd af Kongl, brefvet den 19 Juni 1830 blifvit ingångne antingen liäradsvis eller pastoratsvis om för - 40 böjde skatllöners ut gifvande, dertill så väl hemmansbrukare som andre på landet boende krealursegare förbundit sig sammanskjuta nödiga medel. Dessa öfverenskommelse!', som i allmänhet afslutades för fem år, äro nu åter förnyade för andra fem år och hafva redan vunnit IS ådig stadfästelse för sådan ytterligare tid. För öfrigt anställas både mindre och större skallgångar, när omständiglielerpe göra sådane nödvändige och de af någon orts invånare begäras. I afseende på ordningen vid gästgifverierne äro erlorderlige föreskrifter, i öfverensstämmelse med allmänna författninga ine, gifne och kungjorde samt i dagböckerne intagne. Oberäknadi gästgifvaregårdarne, som i allmänhet åtnjuta näringsfrihet och betala afgifter derför, finnas på landsbyggden allenast 13 och i städerne 25 tillåtne krogar och näringsställen.
Då emellertid Utskottets pluralitet ansett sig böra afstyrka detta förslag på skäl, som anföras i Betänkandet, torde äfven minoritetens mening i denna för Riks-bankens soliditet och förmåga att inom omfånget af sin rörelse underlätta cirkulationen ganska vigtiga fråga böra framställas till Rikets Höglofliga Ständers kännedom. Emellan den redan införda uppoch afskrifnings-räkningen och räkning för penning-depositioner mot ränta finnes, såsom kändt är, ej någon annan väsentlig skillnad, än i fråga om tiden för uttaget. Dä insättaren på den förra räkningen är berättigad att genast vid anfordran utbekomma så stort belopp af sitt saldo, han önskar, eger insättaren på deposit-räkning ej rätt att af sitt saldo utbekomma något förr, än efter det en viss på förhand genom aftal, eller annor - Banko-Vtskottcls Utlåtande N:o 48. 19 ledes, bestämd tid från anfordringen förlupit. Insättningar på deposit-räkning kunna derföre med desto större fördel af Banken placeras uti dess rörelse, som här någon ögonblicklig återbetalning icke kan ifrågakomma; och någon högre ränta kan derföre ock för sådana insättningar beviljas, än för medel på uppoch afskrifningsräkning, hvilka när som helst kunna återfordras. Bestämmes räntan å deposit-medel något så när i naturligt förhållande till den, Banken pä de i dess rörelse placerade medel erhåller, skola, utan tvifvel, icke obetydliga kapitaler pä denna räkning inflyta, och Banken, som på denna väg, likasom äfven i uppoch afskrifningsväg, får tillbaka sina inom sedelstockens maximi-belopp förut utgifna sedlar, försättes derigenom i tillfälle: att ånyo, utan att öka sin sedel-emission, utskicka dem i den allmänna rörelsen, från hvilken de eljest, måhända, till större eller mindre del blefve undanhållna, och att sålunda, utan något anlitande af sin metalliska valuta, konsolidera sin sedelstock på samma gäng dennas fruktbärande kraft förökes och förstärkes. Det vill synas, som skulle dessa fördelar af en deposit-räknings öppnande inom Banken förtjena större afseende, än de nu vunnit.
Hwad den förra omstädigheten i detta anföran» de angar, jä dä den motwerkan som sä tydcljgen för» märkts emot redowi^ninqen haft den framgänq att dä det nu leder till Riksdagens Slut all förhoppning derom kan anses wara förswunnen; sa har jag hufwudfakeligen omnämt den, för att i Protocollet sören framtid bk» till bedömmande as mitt tänkesätt förwa - ov i § x^. rr . o r -r - r-» -or L L o 55 N L >- IQ et» 0-I eo r-» ZO» Ä O -> o>> co V2 ^t >-> » k^- I^> ro o> r« O »-» »or <^- r-» o 8 o *2) K <r § « 2 O Q K .2 « ^r> 55 er L r-» .77 o — 55 L5 ^ Z.s r-. <-» K ^2» VQ '§ V> c^ <^r '7^ < r5 o ^-1 o 8 ä er . T »rQ I N D F2> Z V» 55 rr V) D rr ^2> er »o L O ^8 ^1 sr^- o s r Z L V» ^ 55 0 -_. 01 "O i—. "-— er ^ o 2 ^ ^ - KKD L ! I ! vr 55 55 c XX 8 estz ^ 2 «-. L A .R '-: ZLZ rZ - « 12- b V. <r 8 ^2> 0 N GZZ AZZ 1 ^i_«, or or ^ Oi OV oj or - or 0 ^ oo ^ ^ 3 ro «- — O ^ «r c7 ^ N K ^ * . 2 M « OO 2V o> OO ^>1 G i ^ - >v ^tro -> O O) « ro O >-»- o <o c> oo OI o> eL 72- ^Q O O V0 20 r-.
Enligt Förordningen af år 1811 skulle Den 11 Maji. 75 GrundRäntan å ett RecognitionsSkogshemman bestämmas och utsättas efter Ortens Skattläggningsmethod; enligt den senare Förordningen åter af år 1824 får icke denna method följas, utan skall hvad Kongl. Maj:t och Kronan tillförene af Skogarne åtnjutit, håde under namn af Skogsöhren och Bevillning för Kohlningsfrihet, läggas till grund, för den Ränta, som bör åsättas, hvarigenom GrundRäntorne å desse nja Skogshemman blifva mångfaldigt högre, än om de skattlades efter Orternes method. (Se Bil. N:o 1}. I förra händelsen kunde det vara billigt, att de å en Recognitions-skog uppkommande hemman genast deltogo i alla de Skyldigheter och Besvär, som Kronooch Skattehemman åtfölja, såsom Piotering, Skjuts, Väghållning m. m.; i sednare händelsen åter, då Räntorne å de nya hemmanen blifva så betydligt större i jemförelse till GrundRäntan å andre hemman i samma ort, torde rättvisan fordra, att, åtminstone för någon tid, frihet eller lindring i utgörande af nämde Besvär dem förunnas, i synnerhet som någre sådane Onera hittills icke ålegat desse Skogars innehafvare. Jag skulle derföre anse lämpeligt, att, sedan de å RecognitionsSkogarne i Riket nu befindtlige odlade Lägenheter blifvit till hemmantal skattlagde med nödigt utrymme i Skogsmark, desse nya hemman eller hemmansdelar derefter genast deltogo i alla så kallade extra Onera 76 Den 14 Maji. och Besvär utan undantag; hvaremot sådane Hemman, som komma att bestå endast af Skogsmark utan Åbo, fingo åtnjuta vissa frihets-år, för att uppmuntra till odling i en framtid. Vid Skogars skattläggning i allmänhet, torde det vara nödigt att hafva afseende å de olyckshändelser, som ofta å dem inträffa. En härjande
Hvadan alltså samma stadgande, enligt sistnämnde redaction, kominer att i Reglementet intagas. BanCo-Uiskotlets Memorial N:o i36. 3 Då 3.'ne Riks-Stånd bifallit det af Utskottet i fade punkten föreslagna stadgande, ”att till Fullmäktiges ompröfvande öfver lemnäs j huruvida ej vid inträffande ledighet, åtminstone en Bokhållaren jernt må kunna indragas /’ anser Utskottet sig böra inbjuda Höglofl. Ridderskapet och Adeln samt Hedervärda Bonde-Ståndet, att om samma stadgande jemväl sig förena; men antages ej denna inbjudning af någotdera RiksStåndet, torde omröstning i förstärkt Banco-Utskott böra anställas öfver följande proposition: Den som anser, att i nu upprättande Banco-Reglemente bör intagas ett stadgande, hvarigenom ”till Fullmägtiges ompröfvande öfverlemnas, huruvida ej, vid inträffande ledighet, åtminstone en Bokhållare-tjenst i Banco-Disconten med 55o R:drs lön och it© R:drs gratification må kunna indragas;” röstar Ja; Den det ej anser, röstar Nej, Vinner Nej, kommer att i Reglementet intagas den föreskrift, att en Bokhållare-tjenst med 55o R:drs lön och 110 R:drs gratification ovilkorligen indrages vid en af de närvarande bägge äldste Bokhållarnes afgång. Emedan ett så beskaffadt tillägg, hvarigenom åt Fullmäglige öfverIcmnades, att reglera tjenstemanna-personalen i Banco-Discont-Verket, till sammansällning, antal och aflöning, innefattar en ny föreskrift, hvilken allenast Höglofl. Ridderskapet och Adeln samt Hedervärda Bonde-Ståndet för deras del beslutat, mäste detta tillägg i hufvudsaken förfalla, sedan öfrige a:ne Riks-Stånd afslagit den till dem gjorda inbjudning att för deras del berörde tillägg antaga. Vid sådant förhållande, och då ej mindre Högv.
Nu har Högh Utskottet ansett nödigt att, till förekommande af de obehagliga följder, som kunna upstå af ovarsamma och främmande magter förnärmande uttryck i Dagblad och Veckoskrifter, föreslå förändring af definitionen på Tryckfrihet. Då således denna grund ändras i nyssnämnde afseende, har jag i egenskap af Ledamot i det Stånd, som så ofta och så högtidligen yrkat en föregående granskning af theologiska skrifter, trott min skyldighet vara att till Högloft. Utskottets ompröfvande öfverlämna, om icke, så väl i likhet med nu antagne förslag om Dagblad, som i öfverensstämmelse med yttrande om läroböcker och religions-tal, kunde föreslås: att »alla smärre theologiska afhandlingar, till exempel under 6 ark, böra före deras utgifvande öfverlämnäs någon bestämd tid från boktrycker ier ne till Dom-Capitlet, om det finns i staden, och der Dom-Capitel icke är, till HofCanzler ens ombud ». Jag nämner smärre theologiska skrifter af den anledning, att Högvörd. Prest-Ståndet anmärkt, att desse, som lättare kringspridas och för mindre kostnad anskaffas än de större arbeten, skulle hos den mindre uplyste allmänheten bereda tvifvelaktige, oroande och skaddige följder både för samvetslugn och sedernes renhet. Om de innefatta verkeliga villomeningar, om de bestrida sanningen af sjelfva den bibliska christendomens hufvudsakliga trosstycken eller ock af de moraliska grunder för sann dygd, som Jesu lära yrkar dem, våra för allmänheten påbudne läroböcker i sammandrag innehåller, och hvilka af vår allmänhet läras och måste läras, månne det vore nödigt, nyttigt och vårt tidehvarf hedrande att tillstyrka deras utgifvande eller bereda obehindradt tillfälle för deras utspridande? Jag öfverlämnar till hvarje ömsint, erfaren och redlig medborgares omdöme, om det står väl tillsammans med vårdandet af det samhällslugn, som man af så många anledningar har ordsak önska och befordra. Högloft.
Majit, i enlighet med förbemälde petitionärers derom framställda begäran, åt Chefen för Statens jernvägsbyggnader uppdragit att, till frågans fullständiga utredande, låta på deras bekostnad verkställa undersökningar om möjligheten att, utan allt för stora svårigheter med hänseende till terrängens beskaffenhet, öster om sjön Sommen anlägga en jernväg i kortaste sträckning från sjön Salen till staden Linköping. Sedan, med anledning häraf, ifrågavarande undersökningar blifvit verkställda, hade bemälde Chef uti memorial af den 6 Oktober sistlidet år till E K. Majit inkommit med ett af plankartor och profdriluingar åtföljdt utlåtande i ämnet, hvaraf hufvudsakligen inhemtades, att den östra linien väl skulle blifva något öfver £ mil kortare, än den vestra, men att, i anseende till de å förstnämnda linie förekommande betydligt längre lutningar och stora antal krökningar, den tidsförlust, som i fiiljd häraf skulle uppkomma för trafiken, blefve större än den tidsvinst, sorn bereddes derigenom, att väglängden vore kortare, hvarjemte materielen korinne att å en efter den östliga linien utlagd bana mycket hastigare förslitas, äfvensom trafiksäkerheten å denna linie skulle jemförelsevis blifva mindre, än på den vestra linien, der terrängförhållandena vore vida gynnsammare. Beträffande åter kostnaden för den ena eller andra sträckningen, skulle denna ökas med 547,142 Ridr, om banan droges öster om Sommen; men dä härjemte loges i betraktande att banan från Falköping öfver Jönköping och Tenhult måste, för att anträffa en östligare anlagd hana, förlängas med 1 mil 10,000 fot, motsvarande en utgift af omkring 820,000 Ridr, komme den verkliga prisskilnaden, till fördel för vestra linien, alt blifva 1,367,142 Ridr, hvarförutan, om denna linie bibehölles, besparing i underhållsoeb driftkostnad skulle vinnas för nära en mil.
Jag inser vis«erligen, att för jordbrukarens beqvämlighet, måhända äfven för dess moralitet, en förändring bör tillvägabringas uti nuvarande sätt, att hos oss fortskaffa resande genom skjutsning. Detta behof skall likväl icke förvilla mig, eller draga mig allt för långt ifrån den ursprungliga bestämmelsen med Skjutsinrättningarne inom vårt land. Dessa hafva tid efter annan fått den fullkomlighet, att intet land Den i7. Augusti f. m. i den civiliserade verlden näppeligen kari jemföras med vårt, så väl uti säkerhet för färden, oaktadt de glesa bygderna* som äfven uti det lindriga pris, hvarmed man hittills blifvit fortskaffad, Man kan således icke betvifla, alt, genom dessa förträffliga inrättningar, communicalionerne blifvit lättade, både för den utländska och inländska trafiken, onekligen till samhällets gemensamma ekonomiska fördel. Borttager man i hast dessa communicatiohsmedel, eller försvårar man dem, och uppställer andra af tiden icke pröfvade, tror jag, att mera än på ett sätt olägenheter skola vid-* kännås, hvilka sedermera icke så lätt kun** na afbjelpas, Tiden måste följaktligen bär verka förändringen, och en blodstörtning vöre måhända mera skadlig i detta fall, äji uti många andra, der man önskar ganda institu-* tioners upphäfvande. Man bar förnämligast ansett den nu existerande Hålloch Reserv-skjutsen mest onerös för Rikets allmoge — det vill säga för bönderne. — Man bar äfven v.ylat med en slags skam låta bönderne förslå, ”att de, ''sorn här utgöra ett RiksStånd, äro, efter ”hemkomsten ifrån riksvårdande ärenderaf ”alla slag, pligtskyldiga, att på Hållkarlens ”uppbådning genast begifva sig i skjuts, och ”efter Den 1a Augusti f. m. "efter ett par rails färd, med blott en Riksdaler i förtjenst, rida barbacka hem."’
Domstolen icke utgöres af flere än Tolf Ledamöter, samt, jemlikt 22 §. i samma Grundlag, minst sju skola döma öfver vigtigare saker, och ej flera än åtta på en gång vara tjenstgörande, anser Utskottet häraf uppenbart följa, att en så beskaffad förändring af Högste Domstolens organisation ej kan tillvägabringas, utan ändring af Grundlagen, hvartill Lag-Utskottet icke har att uppgöra förslag. Vidkommande åter den väckta frågan om arbetsordningar för så väl Högste Domstolen som Hof-Rätterne och Juslitiae-Revisionen; så emedan lag och författningar redan innehålla sådane stadganden i afseende på rättegångsordningen, hvilka ega allmän tillämplighet, och Rikets Ständer ieke lära kunna antagas ega den närmare kännedom om förhållandena vid hvart och ett af berörde Embetsverk serskildt, hvilken fordrades för uppgörandet af de specielare föreskrifter eller arbetsordningar, hvarigenom, utan mehn för rättvisan, göromålen derstädes må kunna påskyndas; samt i händelse en större långsamhet i rättegångsverken , än som af sakernas beskaffenhet föranledes och med de rättsökandes billiga fordran är förenlig, verkligen skulle ega 111m, hvilket förhållande dock icke vitsordas af de officiela meddelanden Utskottet erhållit rörande lagskipningens gång. Kongl. Lag-Vtikotlets Bit. N'.t 5 Majit ej lärer underlåta att derå fästa Nådig uppmärksamhet, och, så* vidt det felaktiga finnes kunna genom förändringar i arbetssätten aflijelpas, sådane förändringar, efter vederbörandes hörande, anbefalla; finner Utskottet icke skäl att motionerne i denna del understödja. För öfrigt tror Utskottet sig böra, i anledning af hvad Herr Santesson anfört om saknad instruetion för Justitias-Revisionen, uj plysa, att en sådan inslruclion är af Kongl. Majit i Nåder utfärdad under den 3 Augusti 1809. I afseende på Herr Santessons anmärkning vid i3 §. i 3o Cap.
Hvar, som i egenskap af Syssloman Vexel upphandlar, och vili vara fri från ansvar för densammas inlösen, läte ställa Vexeln på sin hufvudman, och vare då endast i ansvar derföre, att valuta till Vexelgifvaren erlägges: låter deremot Sysslomannen ställa Vexeln på sig sjelf, blifve då, sedan han densamma öfverlåtit, för inlösen af Vexeln lika ansvarig, sorn haele han upphandlat den för egen räkning. lil. Cap. Om Vexehis godkännande. 10. §. Hvar, som Vexel om bänder fått, alt derå söka godkännande, vare, om lian en sådan förrättning sig påtagit, skyldig att, så fort ske kan, uppvisa Vexeln för honom, på hvilken den är dragen, samt äska hans uttryckliga förklarande, om han den godkänna vill, elier ej: försummas det, och förefaller emedlertid något lill dens förfång, som Vexeln öfversända vare den försumlige skyldig gifva skadestånd. 11 §. Är Vexel ställd att betalas å viss tid efter uppvisandet, då bör densamma lill godkännande uppvisas, inom tre månader från utgifning5- dagen. 8 Kongl. Nådiga Proposition Nio 79. 12 §. Den, sorn godkänner Vexel, ikläder sig derigenom skyldighet att densamma infria; och må efteråt ej kunna undandraga sig betalningen, om än Vexelgifvaren skulle finaas hafva kommit i concurs-tiilstånd, innan accepten meddelades, *3 §. Godkännandet af Vexel utlryckes medelst påskrift af ordet godkännes elier accepteras, samt namnets undertecknande. Accepten bör, oin Vexeln är ställd på viss betalningstid efter uppvisandet, dateras, vid påföljd, att eljest betalning för Vexelu kan fordras, å den deri bestämda lid, räknad från ulgifningsdagen. *4 §• Drages Vexel på tvänne eller flere personer, såsom Bolagsmän, då bör godkännandet ske medelst Bolagets namnteckning: gifves eljest
Jag för min del fann den uti nämnde yttrande tipslällda analogien emellan Sveriges och andra länders transportmedel något dunkel och obestämd och skulle hafva velat finna det uttryckligen bestämdt, huruvida andra länders varumängd förhåller sig till Sveriges varumängd, som andra länders transportmedel förhåller sig till Sveriges transportmedel, eller också huruvida persontransporten i andra länder förhåller sig till befolkningen derstädes, som persontransporten i Sverige förhåller sig till dess folkmängd och slutligen en sammansättning af dessa båda analogier. Jag vill icke vidare uplaga Ståndets tid utan slutar med att fortfarande yrka återremiss af utlåt. ^ Frih. Klinkowström: Den nu pågående öfverläggningen i denna fråga har hittills hufvudsakligen sökt åstadkomma bevis och motbevis rör:de jernvägars nytta i allmänhet och deras ändamålsenlighet serskilt för vårt fädernesland. Mycket vore att i dessa hänseenden säga, men jag tror alt dylika meddelanden ligga på sidan om sjelfva föremålet för vår öfverläggning, enär nu blott är föredragen lista punkten af de uti StatsUtskis utlåt. N:o 340 föreslagna vilkor och bestämmelser för Statens garanti i afseende å ifrågaställde jernvägsanläggning. Således får jag 1111 endast förklara, att jag hufvudsakligen instämmer i Frih. Palmstjernas vid utlåt, fogade reservation. Men skulle under den fortgående öfverläggningen frågor åter ledas till betraktelser öfver ämnet i dess allmänhet, skall jag icke undandraga mig att meddela de uplysningar jag i sådant hänseende kunnat förskaffa mig. Dessa uplysningar äro dessutom så vidlyftiga alt det skulle fordras veckor för att anföra desamma och deraf draga behöriga slutsatser, och när dertill kommer, att Konung och Ständer redan vid förra riksdagen beslutat, att jernvägar skola anläggas i Sverige och frågan nu endast hvälfver sig kring den garanti som Staten för sådant ändamål bör ikläda sig, finnér jag ytterligare skäl att icke taga Ståndets lid alltför mycket uti anspråk.
Holmbergs eflerlemnade enka Ajtotl. Wilhelmina Holmberg, född af Uhr, uti ingifveo skrift med öfverlemnande af ett transsumt af den efter hennes aflidne man hållna bouppteckning, utvisande, att skulderna, hvaribland till Banko-diskonl-verket för återstående kapital och upplupna räntor, uppgående efter beräkning till 31.641 R:dr 61 öre Riksmynt, skulle med 36,561 R:dr 22 öre öfverstiga boets tillgångar, anfört, ali, alldenstund Baukodiskont-verkets fordran befunnes stå i sådant förhållande till sterbhusets tillgångar, att dess utkräfvande ovilkorligen skulle medföra de efterlefvaudes ekonomiska obestånd samt enkan nödgas att för sig och sina Irenne barn, af hvilka två döttrar voro oförsörjda, söka urarfva-förmån, några af hennes aflidne mans vänner erbjudit sig att, så vida befrielse vunnes från riinteskuldens erläggande, bereda henne utväg att liqvidera det återstående kapitalet, hvaraf hon förklarat sig villig att erlägga ena hälften om 3 månader och den andra om 6 månader från den dag, Rikets Ständers bifall till ansökningen blifvit henne meddeladt. Uti häröfver infordradt utlåtande liar Direktionen öfver Banko-diskonl-verket upplyst, att aflidne Stadsmäklaren Holmbergs sterbhus lill Banko-diskonten hällar för l:o tviinne af Isac Uhr & K:i emot Holmbergs borgen upptagna lån, nemligen:
Öfver dessa åtalade ordres och föreskrifter, hade Kongl. Götha Hof-Rätt, genom Utslag den 17 Januarii nästlidetår, dömt, att alldenstund, på sätt Landshöfdingen Flach andragit, Banco-Utskottet vid sednast hällne Riksdag, i anseende till oredan i penningväsendet, redan den 10 Martii 1818 och således innan åtalade ordres om utmätningsauctionernes inställande, utgåfvos, föreslagit, hvad ock Rikets Ständer godkänt, att nemligen Disconternes gäldenärer skulle eg a rättighet, att emot vissa bestämda vilkor omsätta sina lill betalning förfallne lån, för hvilka de, om vilkoren uppfylldes, blefvo frie från kraf, men desse gäldenärer likväl icke kommit att begagna en slik förmån, derest deras i mät tagne egendom blifvit försåld , innan de till deras bispringande vidtagne anstalter hunnit göras kunnige; fördenskull och då Landshöfdingen Flach till utfärdande af dessa ordres dessutom kunnat ega anledning af Kongl. Majrts, genom Justitiae-CancellersÄmbetets skrifvelse den 29 October 1817, tiilkännagifne Nådiga önskan, att gäldenärer, i anseende till uppkommen oreda i allmänna penningerörelsen, måtte skonsamt behandlas , samt ifrågavarande ordres, genom Herr Landshöfdingens don 3 derpåföljde April lemnade förklaring, icke kommit att förnärma andre 2 Sami. 2 B.
Uppgift om beräknadt värde ä utförda och införda varor åren 1844—1851. Beräknadt värde af ifrån Sverige utförda varor. R:dr Banko. Beräknadt värde af till Sverige införda varor. R:dr Banko. Utfördt silfver för R:dr Banko. Infördt silfver för R:dr Banko. / Silfver inbegr. Silfver inbegr. Införsel afdragen. Utförsel afdragen. Utförsel af Spanmåf. Införsel af Spanmål. Summa af Utförsel. Summa af Införsel. År. Hvete. Råg. Korn. Hafre. Hvete. Råg. Korn. Hafre. Alla slag. Alla slag. T:r. T:r. T:r. T:r. T:r. St. Skrifvelse, N:o 40. ; Uppgift ä beloppet af laxerade Brcinvinspannor, från och med år 1829, dä antalet var störst, till och med år 1850. Antalet Pannor. Uppgift ä antalet taxerade Bränvinspannor af till och med 20 kannors rymd, för åren frän och med 1829 lill och med 1850. Antal Pannor. Skrifvelse, N:o 40. Uppgift å beräknad och influten Bränvinsafgift, för åren från och med 1829 till och med 1850. R:dr. Räkenskaperna upptaga behållning till riks-staten. Anteckningar om Bränvinsbränningen i Norrige. Enligt lagen af den 17 Augusti 1848, jemförd med lagen af den 14 Augusti 1851, ega följande bestämmelser rum i afseende på tillverkning och omdistillering af bränvin. Hvar och en, som har burskap i städerna, eller på landet eger eller brukar särskildt skattlagd jord, är berättigad att tillverka bränvin, äfvensom att omdistillera tillverkadt bränvin. Härifrån undantagas Amtman, Domare, Prester samt Tulloch Polis-tjenstemän, äfven då de ega eller bruka jord. Under tidrymden ifrån och med den 1 Maj till och med den 30 September (d. v. s. under fem månader af året) må tillverkning och omdistillering af bränvin icke företagas.