Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Genom det att en del personer hos Banken inteckna sina Fa* stigheter till så mycket de sjelfva vilja och med rättighet till ^ af värdet (efter en något förbättrad Banco-värderings-method) och liksom skicka sinai hemman till Myntet, att af Staten åtecknas med vitsord om fullhaltighet, och sedan i creditgoda Sedlars skepnad utgå och vara betrodda i allmän rörelse, mellan hvar man — så kommer mycket snart en tillräcklig, och för den som för sin person så hafva vill, och som egare af någon förmögenhet så hafva kan, öfverflödig, men evärdeligt med Silfver jemngod mängd Sedelpengar i omlopp, af samma godhet och värde som de nuvarande hafva stadnat vid. Men de medföra hädanefter hvarken fruktan för fall eller hopp om stigande i värde, ett Hazard-spel, åom Staten ej har låf att tillåta, än mindre tillställa emellan Medborgare, emedan dett^ nationela hazard-spel ej är frivilligt utan påtvunget, och den sorn ej är fällen för Affäirer »Iler har dem till sitt 436 Den 16 Maj. yrke blir Munde, till oförtänkt vinning för andra medborgare, soin likväl dervid äro rena oell oskyldiga, och vanligast ej förstå eller hafva reda på denna orsaken till egen AfFairs-förkofran, genom Skulds bortsmällande. Slutligen kommer jag nu till det Tredje af mig så påstadda Villobegreppet, alla de öfrigas Förman och Öfverste, — att nemligen pa Gul 1 och Silfver skall ligga något annat, myst sk' och heligare, värde än på alla andi a o c momiskt brukbala Ting i verlden; då Silfver och Guld i sig sjelfva kunde, mycket val umbäras, men likafullt äro nyt. tiga och vackra och förtreffliga att af natu» ren hafva blifvit tilldelta Menniskoslägte^ Med allt deras företräde af fägring och sällsynthet, äro de för öfrigt ingen ting annat än j-n annan brukbar metall, såsom Bly och Tenn; och i ensK.ildta förhållanden vill ingen lemna bort Tenn för 100 R:dr mot Silfver för gO Födr.
LagUlskottets Betänkande Nio 74. 25 underordnad tjensteman, och derefter pd allmän bekostnad till trycket befordras, utan att någon stående Comité behöfde för detta ändamål aflonas och vid/nagthällas ; samt att af besparingar och 'öfverskott på Stats-Titlarne kunde anvisas nådiga medel till reseoch tractaments-kostnad för tillkallade nya Ledamöter i en GranskningsComité, i fall en sådan funnes nödig, innan Kongl. Maj:t vid nästa Riksdag i Nåder framställer hela det nya Lagverket till Rikets Ständers pröfning och antagande. Riksdagsfullmrigtigen Anders Danielsson från Elfsborgs Län har, efter upprepande af de, i Kongl. Maj:ts Nådiga Berättelse om hvad sedan sista Riksdag i Riks-, Styrelsen sig tilldragit, anförde orsaker, hvar-; före Kongl. Maj:t funnit sig föranlåten att än ytterligare uppskjuta det nya Lagverkets öfverlemnande till Rikets Ständer, yttrat sig anse anledningen till detta Nådiga beslut ej vara genom berörde orsaker tillräckligen för-J klarad, ehuru det likväl säkerligen hade sina goda grunder. Criminal-Lagen och luckorna i vissa Balkar af den Civila egde visserligen sådant sammanhang i det hela, att antagandet till efterrättelse endast på en gång kunde ske; men detta sammanhang emellan det ena och andra vöre dock omöjligen så stort, att icke hvart för sig kunde bedömas. a4 JLagUlskollets Betänkande N.'o 74. Pröfningen hos Standerne ginge i alla fall ej så fort, att de ej behöft på allt möjligt sätt vinna tid; och det nya Lagverkets föreläggande för Ständerna hade således varit en högst önskansvärd åtgärd, hvars uteblifvande öfvertygat Motionairen , att arbetet genom sin halt icke ingifvit det förtroende, som detsamma bordt ega , för att kunna läggas till grund för en Nådig Proposition. Denna öfvertygelse instämde ock med flera sakkun. niges omdöme , för hvilket Motionairen dock nu ej inginge i omständlig redovisning, så vida dertill erfordrades en utförlig granskning af det ifrågavarande Lagförslagets innehåll i flera väsendtliga delar, hvilket åter ej vore föremål för Motionen.
Konung 6ultak III och 202274 R-dr Z ss Z r:st. till för decra Konung Oultak ^.äolxlr. - « - ^ s SS s s som icke bliswit Kongl. Stats Contoret i linnid päförde. Rätteligen transumeradt bestyrker Lx OKcio k. lk.lt. Sammandrag öfwer Kongl. Allmänna Magasins-Direetions Fordringar och effective Behållningar samt Skulder den nsta Iulii 1809. De - Den L Hebrttaru» t4? Debet. Banco. Kongs. Allmänna Magasins Dl. rectivnens Kongl. Allmänna Magasins In. rättningens äterstäenve fordrin» gar och effeckive Behällningar 2214630: 13! 6. ^>ch destutom har äfiven wäl All» manna Magasins Inrättningen den i Credit inom EolumneN Nämde osäkra eller rättare förlorade tillgäng af 163945 R;dr. 10 st 2 rist. Summa 2540259; 29: Z« kredit. Fordringar. Hos Kongs. Förwalkningen af Sjö.Arenderne enttgt Förteckningen N:o t 298843: 39: Z. Hos Kongliga Krigs-Förwalt ningenenl. För. teckning. As K:gt. Ef - iL§ Den Z Zcbruariie Efter Förteckn. N.s uigör Magi snis Inrättningens fordringar afPom» merika F'lt Conwret, samt so Lane Spanmäl, IN. m. - 27 L73: z8: Z. Effeclive Behållningar. Contante tillgångar enl. Förteckning. För eckningen N:o 6 297940: 41: l. ' 5 lili Materialier, J :vealaria, sasia Egendomar, och diverse li iwerknings Liger enl.
Kimon älskade icke blott vandrandet i de folkvimlande portikerna och pelargångarne i staden, utan även utflykter i den fria naturen. I dag hade han, med hamnstaden till utgångspunkt, företagit en lustfärd i grannskapet av Krysanteus' förtjusande villa, då han överraskades av ett regnväder, som gav honom anledning att söka skydd under dess tak. Han skulle dock sannolikt föredragit att uthärda ovädret under öppen himmel, om han ej vetat, att både Krysanteus och Hermione voro frånvarande. De hade begivit sig till staden, där Krysanteus skulle hålla ett offentligt föredrag över religionen. Han och hans lärjungar hade nämligen överenskommit att i den gamla lärans utövning införa samma bruk, som gjort och ännu gjorde den kristna läran så viktiga tjänster: offentliga religionstal. Kimon fann hos villans husfolk det vänliga emottagande, varuppå han räknat. Filosofmanteln gjorde sin vederbörliga verkan på den gamle Medes och de andra tjänarne. Kimon frågade efter Krysanteus, och man upplyste honom om vad han redan visste, att Krysanteus var i staden. Hans önskan att finna hägn mot ovädret, och hans antydan, att en fotvandrande filosof kunde tarva något att förfriska sig med, funno villiga öron. Man skyndade att duka ett bord under en av pelargångarne, och den förtrolighet, varmed gästen behandlade sin omgivning, hans språksamhet och det goda lynne, som han ådagalade, sedan han åtskilliga gånger tömt och låtit ifylla bägaren, hade samlat flera av slavarne och slavinnorna omkring honom. Det var nu tämligen långt lidet emot aftonen. Himmelen var överdragen av moln, som jagades av blåsten från havet, och regnet fortfor att falla i strida strömmar. - Det finnes således, frågade gamle Medes vetgirigt, filosofer, som kalla sig tvivlare? - Ja visst. De äro de djupsinnigaste av alla filosofer, svarade Kimon, tuggande på en bit fågel. - Då måtte min herre Krysanteus tillhöra den skolan, sade gubben, eftersom de äro de klokaste. - Nej, upplyste Kimon, din herre är visserligen mycket vis, mycket djupsinnig, hunnen mycket långt i vetenskapen, men till vår skola hör han icke. - Såå.
Men ännu en gång säga vi, att sådana tankar icke uppstodo hos v. Nit, lika litet som andra beräknande tankar hos grefvinnan och Harald, och för att intyga sanningen af detta påstående om v. Nit, må vi fästa oss vid ord, utsagda af hans egen mun: – Är du då en menniska utan all fruktan; betänk, om jag valde pistolen, så kunde jag, om jag ville, troligen döda dig och försätta mig i frihet. – Jag fruktar ej – sade Harald men kunde knappt hämma sina tårar, då han, vid blindlyktans matta sken såg tårar strömma utför v. Nits kinder. – Du tror mig om godt – sade v. Nit – så nedrig tror du ej jag kunde vara. Men tror du då icke mig om svaghet; om jag har blott jagtknifven, så kan jag ju döda mig sjelf, om också ingen annan. – Jag fruktar icke ens det – sade Harald. – O hvad det är ljuft – sade v. Nit halfthviskande – att anses för god. Det är likasom man då skulle inom sig känna en helig fläkt, en varm vilja att verkeligen blifva starkare och godare och bättre ... Nej, min vän, behåll du både knifven och pistolen; du kan ... hvem vet ... kanske behöfva dem bättre än jag. Men efter j viljen sätta mig i säkerhet för honom, (fast jag visst tror, att han icke skall infinna sig här mera) och det verkligen är fallet, att nycklarna äro tvenne ... den ena min, den andra baronens, så skall jag upplysa om ett ganska tjenligt och enkelt medel. Min nyckel är af det slag, som kan vikas ihop; nyckeln tränger just jemt så långt in i låset, som till nyckelns veck; bryter man nu af nyckeln ... hvilket sker lätt med tillhjelp af en sten ... så sticker den inneligannde delen jemt så långt fram, som låsets yttre yta och således kan man med en annan nyckel der ingenting uträtta, icke heller med något annat verktyg, så framt man icke är smed. Bryt således af nyckeln, så är jag här i säkerhet för baronen och j kunnen vara obekymrade om mig ...
Hvad vill du mig? Vik undan från min åsyn. Du är ... ah, bort! Hvad hör jag? Skulle hon tro Ah, huru skingra detta förskräckliga misstag. B. LÖFVENSTRÅLE (afsides). 104 AUGUSTI (afsides). Hon ser i mig ... hvilket misskännande, fullt af förödmjukelse. Fagra, bländande förhoppningar, att j så snart skulle instörta till stoft, till aska, i min lyckas urna! (Betraktar fru Augusti.) Du är skön, ganska skön. Men är du lika god, som du är skön? Ha, ha, ha! Med koketteriets fintliga beräkningar har du bestulit mitt hjerta på sin sällhet. (Betraktar B. Löfvenstråle.) Och du, stolte riddersman, böj knä, der ... der ... der ... hvad jag mår illa. Luta dig emot oss. AUGUSTI och B. LÖFVENSTRÅLE. CONSTANS (rättar åter upp sig). CONSTANS. Jag behöfver icke er hjelp. Jag känner mig nog stark att bära (Med skämtsamt leende.) denna lilla oförtänkta förtret. (Med mildare sinnesstämning.) Hvad är det, jag pratar? Jag är yr i mitt hufvud. Tro icke att jag menar något ondt, ehuru orden kanske falla sig så. Jag önskar er lycka! Hvarje afton skall jag bedja för er. Ni äro ju icke ledsna på mig. Ack, när Bernhard kan älska dig, är du säkert lika god, som ditt öga är rent. (Stiger fru Augusti ett steg närmare.) Ett råd vill jag likväl gifva dig: tro icke på ständig kärlek. Hon svimmar. (Han fattar henne under armarne.) Nu erinrar jag mig, hvarföre jag hitkom. (Sliter sig lös ifrån honom.) Bernhard! Rädda dig, rädda dig! Man har besvurit din undergång. Du är dömd landsflygtig. Du yrar, Constans. B. LÖFVENSTRÅLE. CONSTANS. CONSTANS. B. LÖFVENSTRÅLE. Domen är redan utfärdad. Rädda dig!
Utskotten hafva nemligen yttrat, att den ändring borde beredas i 72 §., som för framtiden kunde afböja all inställelse af Bankens åligganden mot egne Credilorer. Denna inställelse synes, såsom Grefve von Schwerin yttrat, genom Civil-lag kunna förebyggas. Deremot torde en sådan ändring böra beredas i anförde §., som för framtiden kan förekomma vidtagande af beslut ledande till fö rsämring af Bankens ställning, och derigenom menligt inverkande på Bankens Creditorers rätt. Herr Rosenblad: Att i 72 §. nu icke ligger den helgd Friherre Cederström åberopat, vittna äfven sjelfva ordalagen i denna §. Den lyder så: ”Bikets Ständers Bank ”förblifver hädanefter, som den hittills va”rit, under Rikets Ständers egen garantie ”och vård, så att den ostörd må förvaltas af ”de Fullmäktige, hvarje Stånd dertill förordnar, efter de ordningar, stadgar och ”reglementen, hvilka redan gjorde äro, el”ler vidare af Rikets Ständer göras kunna ”&c.” Då dessa reglementen och stadganden sålunda kunna af Rikets Ständer omgöras, ligger icke i denna §. den önskade helgden; och vi, Gudnås, äga alltför många exempel, alt man omgjort Bankens stadgar, ordningar och reglementen, på ett sätt, ingalunda öfverensstämmande hvarken med Sve - Den 9 Julii e. m. 177 Sveriges Lag eller med Sveriges Invånares anspråk på skydd af denna Lag. Herr Hjerta_, Gustaf: Hvarje discussion öfver detta ämne visar ännu spår dertill, att man icke är rätt ense om ordalagen i Grundlagen. Den siste värde Talaren hade bordt erinra sig, att då frågan var om Tullmedlens ingående till RiksgäldsContoret, tolkade man RegeringsFormens 66 §:s föreskrift, ”att RiksgäldsContoret för”blifver såsom hittills under Rikets Stän”ders Styrelse,” på det vis, att Tullmedlen icke borde dit ingå, efter de icke hittills gjort det.
Riddaren Don Quixote, som här återfunnit sitt ideal och sin idealstat, har blifvit statsminister, sedan han på andra ställen tillhört det principiela motståndet. Och nu har han naturligtvis blifvit en varm motståndare mot all förändring! NATIONEN (rör litet på sig). SANCHO. Finns det inte en enda som har den ringaste anledning till missnöje? EN AF NATIONEN. Hvad skulle vi vara missnöjda med? SANCHO. En småsak! Allt! Det bestående! EN AF NATIONEN. Det är litet enformigt, förstås! SANCHO. Se där! Maten är bra! Värmen är god och sömnen excellent! Kanske ni saknar arbetet? 92 NATIONEN. Ja, arbetet! SANCHO. Skönt! En liten arbetarfråga att börja med! Är det icke någon annan liten bristfällighet i styrelse eller förvaltning, som visserligen är omöjlig att afhjälpa, men just därför kan blifva af bestående värde! Tummeliten, du som är full af fan, kan du inte hitta på något? TUMMELITEN. Herr vapendragare! Min obetydlighet och min ringa härkomst... SANCHO. Bravo! Du dokumenterar dig som ministerämne genast! TUMMELITEN. ...och min fullkomliga okunskap om statssaker, hafva gifvit mig anledning att undra, om vi lefva i ett privilegieradt samhälle eller icke, och detta på grund af ett sakförhållande, som för länge sedan bort ådraga sig det allmänna missnöjet. SANCHO. Hvad är det? Säg ut, ängel! TUMMELITEN. Har icke Nationen märkt att pumpen är låst och till på köpet vanprydd med en kunglig krona! 93 SANCHO. Ha! En kabinettsfråga, som kan sluta med en ministerkris! Hvad säger Nationen om denna kränkning af grundlagens helgd? NATIONEN (vaknar). SANCHO. Nationen vaknar! Oppositionen är i gång, och jag skall frambära interpellationen till statsministern! Andra scenen. DE FÖRRE. DON QUIXOTE. DON QUIXOTE. Är icke detta idealstaten, Sancho? Ser du att idealen funnos här på jorden, hvilket du alltid betviflade!
Detta är billigt; ty dessa vinstmedel äro ej annat än en för Svenska folkets åtagna garanti af Banken motsvarande fördel, hvilken aldrig bör blifva och ej heller genom den nya redactionen är äfventyrad, enär den föreslagna inskränkningen i dispositionsrätten endast afser, att det eljest meningslösa ordet garanti verkliggöres. Dessa äro hufvudsakliga skälen för min åsigt, att det af R. St:s Constit.TJlsk. nu till afgörande förelagda förslaget till förändring af 72 §. Reg.F. bör antagas. Jag har ansett mig så mycket hellre böra och kunna yttra denna min öfverty - Den ii Mars c. d. geise., sorn jag hvarken i förslageU tillkomst haft någon del, eller genom någon närmare beröring med Baneoverket kan anses att af förkärlek i ett eller annat afseende vara förvillad. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställde proposition till bifall å den sedan sista Biksdag hvilande föreslagna förändrade redactionen af 72 §. Reg.Formen. Ropades starka ja och néj, hvarjemte åtskilliga hördes yrka votering. Justerades följande voteringsproposition: Den, som bifaller den föreslagna förändrade redactionen af 72 §• Reg.F., voterar ia; den det ej vill, voterar nei; Vinner hej anses R. o. Ad. hafva afslagit den föreslagna förändrade redactionen af 72 §. Reg.Formen. Tjäder voteringen hade H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, öfverlemnat klubban till H. Ex. Hr Gr. Brahe, Magnus. Efter voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit, som följer: Ja — 216. Nej — 161. H. R. o. Äd. åtskiljdes kl. -f till 6 e. m. In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe. Tisdagen den ii Mars 1834- Plenum kl. 6 e. m. Justerades pleniprotocollet för d. 3 dennes e. m. HtHjerta, Lars:
Uti Betänkandet Jtä 20, sid. 28, har Utskottet redan hemställt att, i händelse en reglering af Dylta bruks förmåner och skyldigheter kunde komma att, på sätt uti KoDgl. Majlis nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer af den 29 Oktober 1839 är föreslaget, tillvägabringas och hvarvid, bland annat, den särskilda bevillningen för brukets tillverkningar skulle försvinna, stadgandet i § 14 rörande denna bevillning borde anses hafva förfallit. Denna hemställan har blifvit af de (re öfriga RiksStånden godkänd; och torde, enär Rikets Ständer ännu icke fattat sitt beslut i fråga om ofvannämnda reglering, Borgare-Ståndet, lika med de öfriga Riks-Stånden, godkänna ifrågavarande § med det förbehåll, som innefattas i ofvanintagne, sidan 28 i Betänkandet JVs 20, gjorda särskilda hemställan. E) Bevillning af Bank-bolag med sedelutgifnings-rätt. § I*. Preste-, Borgareoch Bonde-Stånden hafva godkändt de här meddelade stadganden, hvilka deremot blifvit af Ridderskapet och Adeln återremitterade. Såvidt al Utskottet tillhandakomna diskussions-protokoller kunnat inhemtas, har emot den ifrågavarande beskattningen hufvudsakligen blifvit anmärkt, att den föreslagna afgiften af två R:dr för hvarje tusen R:dr utaf det högsta belopp af bankens sedlar, sorn på en gång under nästföregående året varit utlemnade i rörelsen, skulle innefatta en orättvisa, enär beskattningen icke grundades på den verkliga inkomst, hvarje bank dragit utaf rörelsen i sin helhet, utan blott pä den omständigheten, huruvida banken haft ett större eller mindre belopp egna sedlar utelöpande; att, i följd deraf, de enskilda banker, som lör siri rörelse nödgades sätta i omlopp en större mängd sådana sedlar, men möjligen på rörelsen hade en jemförelsevis ringa inkomst, finge vidkännas en större beskattning, än de banker, som hade en mångfaldigt större behållning, men en ringa sedel—utgifning.
<St:r ej finna mcb ©tatenS tillgångar förenligt, att, på fatt font äfTabt blifwit, utgöra anflagcit titt frigSmagteitS be&of, fa witte Ä. 9Jfaj:t föreflå, bet måtte, i Iifl;et mcb fjwab wib 1812 årS Siifsbag ffeb* be, titt förmån för 3;bje Jg>ufwub*$Mn anwifaé be öfwer* (Tott, font, efter afbrag af gibe JpufwubsSötelnö anbel, funbe yppaå på 2nfomft«£itforne. 9f. St:r fwarabe, att, bå be f;yffc ben öfwer ty gelfe, att SjcmiUningcnå tittöfanbe, genom ftörre bibrag än förut för ©tatswerfeté utgifter, borbo unbwifaS, be icfc funbe för i fråga waranbc änbatnål göra någon tittöfnittg åftat, inett att be, lifafout wib ftfta Stifébag, witte å öfwerffotten in atteS anrnifa 233,333 Si:br t6 £, etter 33,3331 9f:br tttöfwer I;wab bå anwifteS, att anwänbaS i ocf; för 23cwä* ringSfoflnaber famt öfrige utgifter för görfwaréwerfet titt SattbS ocf; ©jöfj, ocf anwijieS ytterligare för änbamålet 66,GG6| 3i;br, f;wilfa utaf ©jötuflö*intr«berne warit an* flagne åt GonoojsGommifariatet. Uti Sftåbig proportion titt ©tats * UtfTottet wib 1823 årS 3fifSbag, tittfännagaf åt.
Sedan hon gjort sig öfvertygad om, att hela den öfriga societén var vid god helsa och meddelat den resultatet af sina reflexioner rörande väderleken, styrde den skinande volymen rakt på Alexis. «Ack jag har hört att ni skall äga en så vacker talang för musik,» började hon. «Ni skulle göra mig mycket obligerad, om ni ville vara så god och roa oss lite. Jag tror inte ni skall bli så missnöjd med vår flygel.» Alexis, som ganska väl visste, att det icke hjelpte att neka, och för öfrigt var verkligt kompläsant, gjorde inga svårigheter, utan satte sig genast ned vid den uppslagne flygeln, med en hemlig suck öfver det hårda öde, som förde honom dit. Han gjorde några preludier, och började Webers Fmolls-konsert – ett stycke, som var hans favorit. Men knappt hade han spelat mer än hälften af första allegrot, förr än alla tungor voro i gång, och då – gjorde han som han borde – slog ett par ackorder, och så slut. Måhända den enda, som hört på honom med verklig uppmärksamhet, var Nanna. Hon kände detsamma som han, och kanske ännu lifligare, och med en förtrytelsens rodnad vände hon sig till sin granne, fröken Alexandra Stjernfeldt, och sade: «det är bra lite delikat, att först be en menniska spela, och så börja alla menniskor att prata.» «Kors, söta du, hvad du tar vid dig; jag tycker du, som får höra honom alla dagar, skulle väl inte vara så nyfiken,» svarade Alaxandra. Nanna drog förargad hop sin schawl, och blef tyst. «Kors hvad det var kort; hvad det var skada att det var så kort;» var den komplimang Alexis från alla håll uppbar, men ingen bad om fortsättning, med undantag af vår tjocke brukspatron, densamme, hvars rygg vid middagsbordet spelade en så disharmonisk rol. Han hade så pass mycken kärlek för musik, som gerna kan belöpa sig på en tjock brukspatron, och han vände sig derföre till Alexis, med anhållan att han skulle spela något «lättfattligare» stycke, t. ex. «Wedbergs sista tankar».
Detta var ett streck i räkningen för de många Stockholmare, hvilka beredt sig på att mottaga främlingar, hvarföre de flyttat ut på sommarnöjen. De enda, som deremot icke flyttat dit, voro stadens många vaktmästare, hvilka hade fullt upp att göra; men missräknade sig dock något på drickespenningarne, hvarmed utländingen icke »vräker» sig på samma sätt som svenskarne. Stockholmarnes kända gästfrihet, alltid stor, gjorde sig än mera gällande. Man hedrade sina gäster, icke minst journalistkongressens ledamöter, på alla sätt, hvarför fester och lustbarheter af alla slag anstäldes. Allmänt prisades konungens lysande fest på Drottningholm. Men Stockholmspressens middag på Saltsjöbaden lät äfven tala om sig. Att beskrifva allt vore en omöjlighet. Utflykter gjordes öfverallt i Stockholms vackra omgifningar, hvartill motstycke saknas i hela Europa. Allt andades således lif och glädje; men detta oaktadt fanns en och annan, som icke kände sig rätt tillfreds med att gator, kaffeer, restauranter, schweizerier och förlustelseställen voro till trängsel öfverfyllda af främlingar. En af dem, van som han var, att på ett visst ställe dricka sitt aftonkaffe, röka cigarr och läsa tidningarne, kände sig särdeles besvärad af den der rådande trängseln, hvarföre han beslöt, efter mättad skådelystnad på utställningen, skudda stoftet af sina fötter, lemna den bullrande staden åt sitt öde och resa någonstädes, der man var mindre gapande och nyfiken; men någonting detta oaktadt kunde vara att beakta. Men hvarthän skulle han då resa? Vandrande, villrådig härom, af och an på hufvudstadens gator och kajer, kom han slutligen till Blasieholmen, der han fick ögonen på en ångbåt, som just ämnade sig till Kalmar. Han fick en lycklig ingifvelse, och i glädjen deröfver utropade han, Kalmar! Kalmar! alldeles som grekerna ropade Talatta! Talatta! då de, slutligen kommande efter många äfventyr från Persien, fingo se Svarta hafvet.
Att i instruktionen införa en ändring, som ofelbart länder Staten till skada, hvilket jag sökt bevisa, utan att ännu blifva vederlagd, måtte väl icke vara meningen. Gr. Sparre har trott, att brist pä sökande till Advokat-Fiskalens tjenst icke skulle inträffa, äfven om han miste sina sportler. Det tror äfven jag. Men om Staten vinner derpå, att roan söker få en tjensteman, som mot den möjligen minsta lönen utför åtal, lemnar jag åt Eder, Mine Hrr att bedöma. Jag förnyar min anhållan om afslag ä den seduare punkten äfven på den grund, att om Betänk, i denna del återremitteras, komma vi att, sedan Disk. besvarat återremissén, uprepa hvad nu blifvit sagdt. Då saken redan 2:ne gånger förevarit, förmodar jag, att R. o. Ad. lätt kan fatta sitt beslut. Gr. Lagerbjelke: Man har flere gånger nprepat, att KammarRms instruktion skulle innebära all behöflig tydlighet och att en förklaring deraf icke vore af nöden. Jag vill icke ingå i bevisning härutinnan. Fada tala här, som bevisa, att saken blifvit sedd på olika sätt. Vidare har man sagt, att så förfärligt stora förluster skulle drabba Advokat-Fiskals-Embetets nuvartde innehafvare, genom ett bifall till Utsk:s förslag. Likväl har man icke aktat nödigt taga i betraktande, alt fråga aldrig varit att fråntaga den nuvartde Advokat-Fiskalen hans förmenta rätt, likasom det icke eller är i fråga, att fråntaga hans efterträdare sporllerna i allmänhet, ulan endast hans aklorats-arfvode i mål, der Kronan efterskänkt sin räll, och jemför man aklorats-arfvodet i dessa mål med hans sportler i allmänhet, så finnér man huru obetydligt detta arfvode är, hvartill kommer, att Advokat-Fiskalen äfven nu ingalunda utfår denna sin påstådda rätt.