Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Prof. 1834- 6:te Sami. 2:dra Afd. 2 t :sta Htift. io Bancooch Lag-Utskottens Bet. Före denna termins utgång, vid näst förut limad Riksdag, skall Systemet af hela Rikets Bankrörelse och Myntväsende undergå granskning af lagstiftningen, i händelse ändringar i vissa delar finnas nödige, men ditintills skall samma Lag förblifva oförändrad. I öfrigt försäkras de Banker, som under denna Lag uppstå och vunnit privilegium, mot alla ingrepp i dem förunnade frioch rättigheter, så länge de icke genom öfverträdelse af denna Lag de samme förverkat. 2:dra Kapitlet. Om Actie-Banker. § 11. Actie-Banker, deri delegare ansvara endast för beloppet af deras tecknade Actie-summa, må icke förläggas annorstädes, än i Rikets större stapelstäder, der ordentlig Börs och Mäklare finnas. Bankens namn eller firma utmärke alltid, att den är en Actie-Bank, och skall sådant jemväl på dess creditsedlar och invisningar tydligen utsättas. § 12- , Totalbeloppet af en Actie-Banks grundfond eller teckning får uti intet fall understiga tio millioner Riksdaler Courant. Pröfvar Kongl. Majit ändock, alt rörelsen, i någon stad, skulle kräfva en större grundfond, utsätte då en högre Minimi-summa. Ingen Actie får ställas på mindre summa än Tiotusende Rrdr Courant. § 13. Af nämnde Totalbelopp skall minst 10 procent vara af Actie-egare inbetalt i reda penningar, innan eller vid Bankens öppnande, samt lika mycket inom en månad derefter. Ytterligare J*5:delar eller 3o procent böra antingen med contanter, eller lätt realisabla papper, inbetalas terminvis sist inom sex, nio ocb tolf månader efter Bankens öppnande. Af öfrige Aidelar eller 5o procent skall Actie-Bankens Direction kunna, till större och mindre delar, infordra hvad som behöfves, efter Kungörelse i allmänna Tidningarne en månad förut. Inbetalningarne må äfven i dessa fall ske, antingen med reda penningar eller lätt realisabla papper.
Maj:ts Nådiga afsigt och omsorg att genom förändringar och besparingar inom förra Staterna samt en med Ilandets krafter förenlig kostnad reglera Rikets Försvars-väsende, på sätt förändrade förhållanden fordra, finna oundvikligt att erforderliga medel utses för utgifterna vid Bevälings-inrättningens bringande till fullständighet samt en efter tiden och myntvärdet lämpad nöd» irändig Rön-reglering och förhöjning i hela Penninge - JLöntagande Krigsmagtens underhållsvilkor. Under den verkställda Stats-regleringen har denna synpunkt blifvit iakttagen och Utskottet är nu i tillfälle att uppgifva den tillgång, som kunnat utfinnas för ifrågavarande angelägna behof. Till fullgörande af det i 30 §. af Riksdagsordningen Utskottet föreskrifna åliggande att granska Stats-Verkets intrader , har Utskottet ingått i undersökning derom, och efter det utrönta förhållandet dermed för flera af de sistförflutna åren funnit Stats-Verkets inkomster kunna på Den 14 Juli. 1277 på sätt Utskottet i Betänkande af den 9 sistl. Juni föreslagit, beräknas och upptagas till ett liögre belopp än år 1812 fastställdes, hvarige* norn det ändamål vunnits att en mera bestämd tillgång för 3 Hufvud-titelns tillökta utgifter kan. anvisas, än förutsättandet af möjliga öfverskott på inkomsterna hade skolat innefatta.
Ilos Höglo /liga Ridder skap e t och Adeln: l:o af herr grefve Mörner, O. G.; 2:o af herr Hedenstjerna, Wilhelm; Hos det Vällofliga Borgareståndet: 5:o af herr Fagerberg; Hos det Hedervärda Bondeståndet: 4:o af Sven Jonsson från Jemtlands län; 5:o af Anders Andersson från Örebro län; 6:o af Petter Mårtensson från Jönköpings län; 7:o af Nils Andersson från Christianstads län; 8:o af lierman Öbom från Norrbottens län; 9:o af Olof Johansson från Stockholms län; 10:o af Pehr Pehrsson Edén från Vester-Norrlands län; ll:o af Johan Pehrsson från Kronobergs län; 12:o af Anders Ersson från Stockholms län; med hvilken Erik Carlsson, P. Sahlström, Johan Olsson och M■ Persson från nämnde län instämt; 13:o af Pehr Olsson från Upsala län; 14:o af Ingemund Odin från Gottlands län; 13:o af Hans Hansson från Götheborgs och Bohus län; 16:o af G. B. Appelqvist från Blekinge län; samt 17:o af Pehr Benglsson från Calmar län, med hvilken J. P. Danielsson från samma län samt Lars Magnus Knutsson från Östergöthlands län sig förenat. Bih. till K. Dessa memorial, jemte hvad, i anledning af desamma, vid föredragning till remiss blifvit yttradt, hafva Riksstånden remitterat till behandling dels af Lagdels ock af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet; och Utskotten, som funnit samteliga dessa memorial och anföranden ega med hvarandra en så nära gemenskap, att de icke borde i behandlingen åtskiljas, och följaktligen dem alla i ett sammanhang handlagt, få, med tillkännagifvande häraf, gemensamt utlåtande deröfver nu afgifva.
Borgenär erlägge, pä förhandj till Gäldenärs förnödenhet m. m. 2:0 Med samma skäl, som bysättningen kan undvikas eller bör upphöra, så snart Gäldenären till Borgenärens förnöjande afträder ali sin egendom, med samma skäl synes han äfven böra undgå bysättning för löpande Skuldsedel, derest han genast erbjuder egendom till summans fulla värde. Jag får derföre hemställa, om, uti 1 §.7 Cap. UtsökningsBalken, Gäldenär ej skulle kunna fritagas från bysättning, derest han till Borgenären af trädde genast tillgänglig egendom lill ett värde af gäldens fulla belopp. V Den 4 December f. m. 221 3:o Derest bysättnings-tvånget skulle anses icke kunna umbäras för löpande skuldsedlar; så får jag, emedan mången oerfaren torde vid deras utgifvande vara i okunnighet om deras natur, vördsammast hemställa, om icke i dylika sedlar, för att vara till en sådan påföljd giltiga, borde bestämdt utsättas, att de skulle inlösas vid anfordran eller på bestämd lid, vid äj v enty r af by sättning } enligt Lag. 4:o Oell slutligen får jag hemställa, om man icke, häldre än att låta Gäldenären till kropp och själ förstoras i ett fängelse, kunde ålägga honom att genom passande arbete på viss kortare tid hos Borgenären aftjena sin skuld_, ungefär på det sätt, som finnes bestämdt i de af HofRätten öfver Skåne och Blekinge afgifne anmärkningar vid LagComileens förslag till Allmän CivilLag. Friherre Ridderstolpej Fredrik: I anledning af den Motion, Herr Cederschjöld sist gjort, och då förmodeligen Remiss derpå blifver beviljad, får jag vördsamt anhålla, att det yttrande, jag nu går att afgifva, må få åtfölja Remissen. Jag skulle önska att. Utskottet ville fästa uppmärksamheten på en af mig gjord Motion vid i8a3 ärs Riksdag, om återupplifvande af Arbetsdomar. Likasåväl som den förmögne får låna på sin egendom, likaså bör 222 Den 4 December f. m. arbetaren med sin arbetsförmåga återgälda hvad lian, på grund af denna, får låna.
Hvad nu i fraga ivarande angar, är dek icke nägon misiftrisning utan en mediterad ändring twärremot Ständers Beslut, ett försök till förande bakom ljuset, som torde hända kunde lyckas, men som försigtigheten denna gäng till intet gjort. Jag Den 22 NovembermZ Jag underställer Vördsam, om icke Högloft. Rlddcrstapet och Adeln böra giswa Expeditions-Urstot ets Ledamöter sitt mistnöje tillkänna och förundran huru möjeligen sädane snaror kunna af Dem utläggas. Ma hända wid påföljande tillfallen dä Riksdags - Beftutet stall sammanfatMs med mera noggranhet De smara mrr det förtroende, som Ständen till Dem wille äga uli en behöfwelig grad kill tidens Vinnande. Mänge ropade härtill Brawo! Znberre läljencrrmtir, Joban vvstbelm. Det torde Nllatas mig nämna, i anledning af Friherre Ltaels anmärkning, att Stats Urstottet, långt ifrän att anse wista af de i Expeditionen upkagna Hofsystlor oumbärliga, har ansett dem möjligen kunna smäningom indragas, men derjemte trott, att Kongl. Maj:l bäst kunde pröswa möjligheten och tiden lill deras indragning, och derföre ansett denna pröfning böra wara Kongl. Maj:t förbehällen. Herr bloräenlkolpe. ^nstar5. Emot min öttstan nödgas jag äler hänföra Ridderfkapet och Adelens upmärksamhet öfwer ett ämne som längesedan, och äfwen för flere pleni dagar sedan af mig wäcktes, och till min och fleres stora förundran af en wärd Ledamot dä begärdes pä bordet.
Om jag antager, att en person genom träget arbete förtjenar 5 eller 6 rdr om dagen, och samme person om aftnarne spelar om hundratals rdr, är det då någon rimlighet, att han vill fortfara med sitt arbete, för att förtjena en obetydlighet, då han riskerar mångdubbelt på aftonen. På samma sätt förhåller det sig med sparsamheten; man förlorar känslan derför, då man ser penningen komma och gå med sådan lätthet, som under spel. Enl. mitt sätt att skåda är spel i allmänhet icke blott en stor och farlig last, utan äfven den farligaste fiende till all sund ekonomis vigtigaste momenter, — arbete och sparsamhet. Hr Akerman säger vidare, för att motivera sina åsigter om utlåning, »att hoppet att vara lycklig vid lottningen skall komma att öka långifvarnes antal». Het är dock samma hopp, som gör att man sätter ut sina penningar på rouge et noir. Det var för att få framställa mina skrupler i dessa hänseenden som jag begärde ordet, och jag anhåller, att BankoUtsk:t, när det skall yttra sig i ämnet, måtte betrakta saken icke blott ur financiel synpunkt, utan äfven ur sedlig. Pir Sparre, Sigge: Den siste värde talaren har så länge tagit R. o. Ad:s upmärksamhet i anspråk, att jag skall söka vara så kort som möjligt. Det torde icke heller behöfva yttras många ord om den motion, som här är i fråga; den talar, eril. min öfvertygelse, tillräckligt för sig sjelf. Att här ingå i någon utförlig kritik af förslaget, kan icke vara min mening, vore jag än uti en eller annan omständighet af en skiljaktig tanka. Med en synnerlig tillfredsställelse, den jag beder att härfå förklara, gillar jag motionens innehåll i dess hufvudsakligaste delar. Jemte en enkel och klar motivering, har jag deruti funnit ej mindre sanna åsigter i 484 Den 30 N ovember f. m. fråga om en sedelutgifvande banks ändamålsenliga inrättning, utan ock, hvad mera är, en lyckad tillämpning af dessa theorier på våra nuvide förhållanden.
Ridderstolpe, Fredr.: Till det anförande jag afgaf, då motionen förevar, anhåller jag få tillägga, att då fråga är från hvilken dag en författning skall vara gällande, och då yrkadt blifvit, att den skall gälla från den dag första §:n deraf blifvit uppläst; så kan jag icke vara af samina lanke, emedan ingen kan vara pligtig att hörsamma en befallning, som icke är uttalad. Om t. ex. länsmannen stämmer en person till häradsrätten alt stå till ansvar för öfverträdelse af en § uti en författning, hvaraf endast början eller de första <j§:ne varit upplästa, då öfverträdelse» skedde, oell den tilltalade kan bevisa detta förhållande, nemi. att den §, efter hvilken han är tilltalad, icke varit proinulgerad, då han felade mot detta stadgande, som lian e kände; månne domaren skulle kunna ålägga honom något ansvar? Detta synes mig klart bevisa, att en kungörelse el7 H* 20 »54 Den 22 Maj. ler författning icke bör få y;»11 u, förrän den är lid t och hållet up[ifrist. Jag anhåller, att della villande matie få åtfölja lill Ulskts begrundande. Remitterades till Allm. Besvärsoch Ekon.Utskottet. An vo föredrogs StatsUlsk:s den 7 och 16 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 6g, i anleda, af yrkad befrielse från skatt för intaglerna å allmänningen Stöpen inom Suntetorps socken nf Skaraborgs Ian. Hr Palmcrantz, Johan Mauritz, uppläste följande : Efter den discussion, som i föi lidna plenum här ägde rum, då fråga var 0111 Ölands hemmansägares befrielse från den s. k. ulmarksskatten, och då flere ledamöter af delta Högh Stånd visade sig så föga benägne att erkänna billigheten af den begärda eftergiften af nämnda utioarksskatt, torde det kanske vara en snart sagdi fiuktlös möda att nu söka taga Ii. Ståndets billighetskänsla i anspråk, i fråga om
Om man vill den besparing af reseersättningar, som StatsUtskottel åsyftadt, kan sådant ske derigenom, att SaltpetersjuderiStyresmännen befrias från sine inspectionsresor, mot indragning af respenningarne. Deras åliggande skulle då endast blifva att gå enskildte tillhanda, så ofta de påkallades, och att årligen redovisa för hvad de t ill gjort* Heim Hjerta: Jag skulle tro, det man. till följd af ett misstag synes önska afslag på StatsUtskottets Betänkande i den delen, att de öfverflödige Saltpetersjuderi-tjenstemännen skulle uppföras på Allmänna lii - Den 28 April e. m. '45 dragningsStaten. För min del ser jag intet hinder för bifall till hvad den Kongl. Propositionen i detta ämne innehåller, blott med tillägg af det vilkor, att de indragne tjenstemännen, så länge de på indragningsstat uppbära lönen, skola bo i orten, och vara skyldige, att biträda enskildte personer, som vilja anlita dem, med upplysningar och råd vid Saltpetterladors anläggande, mot resekostnads ersättning af den, som påkallat deras biträde; hvaremot de af Staten förut bestådde respenningar böra upphöra. Jag anhåller derföre om proposition i enlighet härmed. Friherre Cederström: I anledning af Herr Hjertås förslag till proposition får jag erindra, att det icke bestås respenningar för Saltpetersjudare till sjudningsorten, utan blott för SjuderiStyresmännen på deras inspeclionsresor. Men om dessa resor upphöra, följer af sig sjelft, att respenningarne äfven upphöra. Hufvudfrågan är derföre, att de ifrågavarande tjenstemännen skola bo i orten och biträda enskildte, när de påkallas. Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken hemstälde, att indragning af SaltpetersjuderiStaten i de Län, der ändamålet med dess anställande icke vunnits, må, jemlikt hvad Kongl. Majrts
Han säger: »om det för staten är af vigt, att bildningen till dess tjenst blir grundlig; om det icke heller kan vara den likgiltigt huruvida de ynglingar, hvilka icke ämna ingå i dess tjenst, ega tillfälle till en ändamålsenlig utbildning af sina anlag, betyder denna bildning dock något annat, än ett blott förråd af de faktiska kunskaper, hvilka i ynglingens blifvande yrke vinna tillämpning, ett förråd, med hvilket ynglingen val i vanliga förhållanden nödtorftigt kan fullgöra, men icke lära älska sin kallelse eller förstå dess fulla betydelse, icke lära att reda sig, der, i stället för den inlärda methoden, manlig tankekraft och uppoflringsförmåga komma i fråga. Specialskolan, såsom h. o. h. Den 14 Mars f. m. 107 beräknad på den teckniska färdighetens utbildning för ett visst yrke, kan egentligen utom denna färdighet på sin höjd utbilda vissa inom yrket uppkomna och traditionel fortplantade maximer; maximer, hvilka kunna och oftast torde vara af högt värde, men, ensidigt meddelade det unga sinnet, vida lättare utbilda en skråmessig, än rent mensklig, medborgerlig anda. Om en sådan skola höjer sig till den anda, som sist nämndes, ligger detta icke i dess natur, utan i den anda, som ingjutes hos hela nationen af ett storartadt politiskt lif eller hos lärarne af annorlunda organiserade högre läroanstalter.
Hvad Justitie-Stats-ministern sålunda påbjudit står (»tvifvelaktigt i full öfverensstämmelse med Grundlagens anda och lagstiftarens afsigt; men dä Regeringsformens 815 § och Riksdags-ordningens 75 § bjuda, att någon gällande förklaring af Grundlagarne icke kan stadgas i annan ordning, än den, som är bestämd för sådan lags stiftande, upphäfvande elier förändring, samt Grundlagarne 4 honsliiulinns-LlsHollels Memorial AV) SI. dessutom i hvarje särskildt fall skola elter deras ordalydelse tillämpas, qvars fat ännu verkningen af den alltför litet omfattande bestämmelsen i TryckfrihetsFörordningens berörda föreskrift, hvilken i sig fortfarande bär frö till tvister om och huru vidsträckt den deri omnämnda skyldigheten, att aflemna fri-exetrtplar, bör tillämpas på andra, än egentliga Boktryckare. Då nu dessutom Justi tie-Stats-ministerns ofvananförda Utslag endast omtalar titenoch Koppartryckare, men tiyckning af skrifter numera later verkställa sig äfven genom hvarjehanda andra medel och ytterligare ännu andra, hittills okända, möjligen kunna uppfinnas, torde Tryckfrihets-lörordningens föreskrift i omförmälda afseende bora göras sä omfattande, att någon tvist om dess rätta tillämpning^ icke vidare ma kunna uppstå. Sådant har Utskottet trott skola kunna ske genom en bestämmelse af den vidsträckta omfattning, att den gällde allt slags tryck. Sednare punkten af ifrågavarande lagstadgande lemnar jemväl rum för misstydning. Denna punkt liar följande lydelse: »Ar något verk åtföljd t af kost sammare planoher. må sådana dock endast för Kongl. Bibliotheket ovilkorligen r aflemnas.»
Majit anbefallt vederbörande Landshöfdingar att föreslå utvägar, hvarigenom hvarje Län kunde för1- ses med åtminstone en examinerad Djur-Läkare.; För att bereda en större säkerhet uti förvaltningen och redogörelsen vid de med betydliga Statsanslag och donationer försedde allmänna Barmhertighetsverken, Stora Barnhuset,1 Danviks Hospital och Krono-Correctionshuset i Stockholm, har Kongl. Majit i Nåder befallt att dessa Verks räkenskaper skola aflemnas till behörig revision uti Kongl. Maj Att i någon mån befrämja folkökningen i Rikets glest bebodda nordliga orter och till vinnande af det med Stockholms Barnhus åsyftade ändamål, har Kongl. Majit, under den 4 November 1820, anbefallt Barnhus-styrelsen vidtaga sådane anstalter, att de från Barnhuset årBihang till Riki-St, Prat, 1 '.sta Sami, 1S23. 2 18 Konungens Nåd. Berättelse. ligen utgående barn varda, så vidt sig göra låter, till de norra orterne forsande. Sedan Committerade för utarbetande af en allmän Fattigvards-Förordning för hela Riket afgifvit ett i detta afseende utarbetadt Förslag, och detsamma äfvenväl sedermera undergått närmare granskning uti Rikets Allmänna Arenders Beredning, ämnar Kongl. Maj:t snart berörde Förslag till Riksens Ständer, enligt deras vid sist förflutne Riksdag gjorde begäran, öfverlemna. Under utöfningen af det Kongl. Majit åliggande vigtiga kall, att vaka öfver rättvisans säkra och jemna skipande, har det icke kunnat undfalla Kongl. Majit, att, oaktadt Vermelands Län, som tillförene tillhört Götha Hof-Rälts jurisdiction, vid 1816 års början blifvit förlagdt under Svea Hof-Rätt, samt Götha Hof-Rätt tid efter annan blifvit från trenne
M:s propos., vågar jag icke nu inlåta mig uti bestämdt svaromål, enär sagde propos. ännu icke är tryckt; men likväl har jag så väl vid uppläsandet af sagde propos. här i Ståndet, som sedermera vid genomläsning af Den 22 December f. m. 303 densamma, jemte dithörande handlingar, tyckt mig finna att nya elementarskolan förordades och att K. M. föreslagit att de lärare skulle komma i åtnjutande af föreslagne förmånerne, som vid en skola samfäldt gingo in på införandet af en ny skolmetod, i likhet med ■den vid nya elementarskolan gällande. K. M. har åtminstone gillat grunderne för den nya elementarskolan, eller valfrihet af ämnen, fri flyttning, ämnesläsning, ambulatorisk läseordning för lärarne och borgareskolornas sammanslående med de & k. lärda skolarne. Hr Tham, Carl Wilh, A ug.: Då jag begärde ordet var det egentligen blott för att med den erfarenhet jag dels såsom akademisk lärare, dels sedermera såsom lärare vid ett lägre läroverk, kunnat inhemta, få öppet uttala att jag nästan i allo instämmer med de åsigter Hr von Hartmansdorff här nu framställt. Jag är nemi. fullkomligen öfvertygad, att för lösande af den uppkastade ■frågan hvilkeldera undervisningssätt vore det bästa, det enda förnuftiga sättet består just hufvudsakligen uti hvad han föreslagit, att rle gamla och nya formerna må fortfarande i full frihet med hvarandra täfla, och alt de gamla skolorna, der som lärarne sig derom med ephorus förena, må i mera eller mindre mån kunna antaga de s. k. nya formerna: och jag önskar att på detta sätt så väl genom R. St:s frikostighet, som genom K. M:s försorg sädane skolor som den nya elementarskolan här i hufvudsladen, mätte jemväl annorstädes blifva inrättade, så att den nya lärometoden kunde få underkastas ytterligare pröfning.
Utlåtandet, N:o 128, godkändes. §. 13. För denna §. fastställdes följande med Presle-Ståndets beslut-enliga lydelser: Prot. Utdr. d. 8 Mars 1841- ”Om Söndagarne bör, der så ske kan, för den ungdom, som utgått ifrån Skolan, undervisning meddelas af vederbörande Presterskap uti Christcndomen, och af Skol-läraren uti öfriga för Skolorna föreskrifna läro-ämnen, vid hvilka tillfällen förhör i dessa ämnen anställas. Till den i Skolan begynda undervisningens fortsättning och ytterligare befremjande, genom läsning af tjeniiga böcker, bör Socken-bibliotheks inrättande uppmuntras.” §• 14. Utlåtandet N:o 128 godkändes. §. 15. 1 morn. Utlåtandet N:o 128 gillades. 2 mom. För detta moment antogs följande redaction: ”Skulle någon Skol-lärare befinnas oskicklig eller försumlig i förrättande af sin tjenst, eller ådagalägga ett sådant uppförande, att han ej bör, såsom Lararp, längre bibehållas, må Skol-Styrelsen ega att, efter frugtlöst gifna varningar, en sådan ifrån tjensten skilja, och sådant på Sockenstämma församlingen tillkännagifva. Uilåtandet N:o 128 godkändes.
Huru ofta höra vi ej yttras om någon person: »Han lefver för sin idé!» Men huru sällan är ej detta i sjelfva verket händelsen. De äro sannerligen att räkna i fåtal, hvilka från början af sitt lif intill dess afton kunnat bibehålla i ungdomlig skärhet det första målet för deras hopp och sträfvan. Är ej det vanligaste att den ena idén aflöser den andra, tills bland den brokiga mängden den första försvinner och får kanske högst med sig på resan ett medlidsamt småleende öfver den tid då man ännu kunde eller hade råd att svärma? Skulle nu ändtligen hos någon, i en vacker vision, den första idén lefva qvar, så har den blifvit så omstöpt, pålappad, fejad och fernissad, att den endast till namnet uppbär hedern att vara den första. Huru helt annorlunda blef ej Lindebergs första idé omhuldad och bevarad från glömskans dam! För andras ögon kunde det ibland se ut som om han öfvergifvit målet och uppgifvit striden, men inför hans egna ögon lefde det i oförminskad skönhet och trohet. Det är visst icke här frågan om att uttala ett så ensidigt omdöme, som det skulle vara, att göra detta vidhållande till en förtjenst i allmänhet. Ingenting kan vara mera relativt än de första intrycken och besluten. En del kastar dem af verklig öfvertygelse öfver bord, en annan del har måst skatta åt den magt som kallas förhållanden, och åter en annan del har i följd af stolthet och fåfänga förbjudit sig att i sitt nya lif indraga gamla barnsligheter. Allt detta är verldens gång – och den helt naturlig. Men hufvudpersonen i denna teckning ville icke taga fasta på verldens vanliga sätt att se och tänka, han ville, med det slags envishet som medföljer tron på egen kraft, icke taga fasta på annat än sin jernvilja. Den kunde visserligen komma att kosta honom en hel hop, och den kostade honom också verkligen en hel hop; men det beräknade han med detta lugn som aldrig öfvergaf honom, icke ens i de svåraste och brydsammaste förhållanden, der hvem som helst skulle varit glad att få se sig om efter en skyddsmur, men der han i stormen stod qvar orubblig på sin post.