Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men, om sådan skattläggning skett efter nämnde tid å lägenhet, som blifvit upptagen å allmänning, hvilken icke var då såsom socken-allmänning ansedd och erkänd, ehuru det sedermera lyekats menigheterne att tillvinna sig densamma, måste förhållandet vara enahanda, och den derföre tillkomne skattläggningen vara lika giltig och beståndande, som i händelse den skett före utfärdandet af i8o5 års Skogs-Ordning. En lägenhets skaltläggande har dessutom icke sin grund i en Kronans jordegande-rätt, ty i sådant fall skulle afgärda by icke kunnat serskildt i mantal sättas, utan på hvarje sjelfständig jordegendoms skyldighet att, i förhållande till dess storlek och godhet, genom erläggande skatt, bidraga till fyllande af Statens behof. Att dessa grundskatter kunde försvinna, må anses önskligt; men så länge detta icke kan ske, lärer en eller flere i behörig ordning skalllagde hemman och lägenheter, de må vara å socken-allmänning upptagne elier icke, svårligen kunna från en sådan tunga befrias; och Utskotten tillstyrka af dessa skäl, alt motionen må lemnäs utan afseende. Stockholm den 2 April 184 4 Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Ut skottens Belänkanden, N.s 60, 61. Ank. till Exp. Utsk. d. 3 April 1841 > kl. 11 f. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om rättighet att under vissa vilkor hos andre än målsmän insätta barn till uppfostran. Hos det Höglofl. Ridderskapet och Adeln har Herr von Hartmansdorff, !August, väckt motion derom, att barn, som beträdes med betllande eller sysslolöst kringstrykande ocb för hvilket erforderlig sedlig omvårdnad ej kan hos dess målsman påräknas, må, antingen det blifvit för vanart slraffiPdl eller icke, kunna, uppå Kyrko-Rådels anmälan, af Fattigvården skiljas från sin målsman och till upfostran insättas bos andra eller i dertill tjenlig anstalt, och gånge
Fullt berättigadt var således det inom Borgare-St:t skarpt uttalade motståndet mot landstingen såsom en för land och stad gemensam representation; och farhågorna för en alltför stor städernas tunga till fördel lör landsbygden lära icke kunna undanrödjas, förr än landstinaen under en längre tid fått operera och under sin verksamhet hunnit gifva en erfarenhet, som måste vara af det aldra största intresse för bedömandet af den föreslagna andra kammarens blifvande skaplynne. Tager man åter i betraktande den föreslagna representationen för landsbygden i och för sig, så möter der en stor olikhet med den nuvarande. Enligt gällande Biksdags-Ordn. är hvarje »inom häradet boende och besuten hemmansegare» af allmogen valberättigad och valbar; men enligt förslaget tillkomma sådana rättigheter allenast den, »hvilken antingen eger eller med stadgad åborätt innehafver fast egendom till ett taxeringsvärde af minst 1000 rdr eller för lifstid eller lör minst fem år arrenderar jordbruksfastighet, till taxeringsvärde ej understigande 6000 rdr.» Öfverallt inom riket, men synnerligast inom de provinser, der hemmansklyfningen till en nästan otrolig grad fortgått, komma således sannolikt hundratals medborgare under strecket, hvilka hitintills egt representationsrätt. Förlusten både för dem sjelfva och för staten är måhända icke stor. De aldra fleste sålunda uteslutne hafva möjligen aldrig af sådan rätt sig begagnat. Men ett förslag till representationsförändring, hvars ena hufvudsakliga motiv vill vara att utsträcka representationsrätten, kan icke sägas hafva med tillräcklig omtänksamhet afvägt de närvarande förhållandena, om det beröfvar en enda medborgare den representationsrätt han eger, och hvilken han icke genom eget förvållande förverkat. Annorlunda har man i Norge förfarit, der 136 Den 20 Januari. hvarje egare af matrikulerad jord, utan allt afseende på dess värde, är både valberättigad och valbar. Samma ogynsamma förhållande visar sig äfven i afseende på städerna. Hvad beträlTar luis-, tomteller jordegare med flera, gäller äfven här först och främst, att alla hittills representerade, som kommit under strecket, förlorat denna rätt.
De stola grunda sig dels pä Kongl. Staren d. 15 Mars 1699 samt Kongl. Brefwet d. 28 April 1732, och dels pä den förhöjning KonglMaju i Räder bemiljade uti den för utgifterne af Malmö Landt-Ränteri ivid 1776 ärs mynt-evavation inrättade LandsStarFlere Tjensteman stola förut haft Spannemäls-lön af Krono ro-den, som sedermera stall blifmit förwandlad i penningar, hwilka således aro wederlag. Academie Castan, hmaraf denna tillgäng efter Stais-UtstoftetS förstag nu bör hamras, stall egenteligen wara inrättad för AcademienS Occonomis och Den 12 Zebruarii. och ännu bristande Byggnader, men ej för sitt ändamål bestämd till Löner. Den nya Stat, som för fa är sedan ar stadfastad, skulle härigenom äter undergä rubbning. Stats-Utffoktet får harwid tillkannagifwa, att Staten icke utmärker till hwad behof desie 296 R:d. äro ansiagne, utan endast uptager dem uti en Summa. Huru Academiens Inkomster förhälla sig, sedan en förnyad Stat den 28 Marni 180,7 för denna Academie af Kongl. Masil i Räder faststaldes, kan icke har utredas, emedan någon Hufwud-Bok för Academien icke är inkommen sedan för är 1806; Men enligt de, innan Stats-regleringen, inkomne Hufwud-böcker, öktes inkomsten med hwarje är, oaktadt samma är betydelige utgifter till Byggnader bestriddes. Wid 1802 ars stut tvär Academiens Fond i B:co Sp. 7i,544: 47: i. Pä Riksens Högloft. Ständers egit bepröfwande ankommer, huruwida, i anseende till hwad Herr Profefforen Doctor kaxe anfört, i fräga warande 296 R:d. mage annu widare pä
Derefter uppkomme en period, då silfverinnehafvaren vore tvehogse, huru han skulle använda detsamma; men svårligen skulle han ännu på lång tid förmå sig att åter inlemna detsamma i Banken; det behöfdes då endast, att derunder inträffade en oförutsedd olyckshändelse för att alldeles störta Bankens credit, och hvad vore då vunnet med realisationen? Svårligen kan ock någon ändring i Bankens närvarande förhållanden såsom långifvare äga rum, utan att upprätta en ann3n nj'- creditaostallt; men huruledes vill man begagna Creditsystemet utan att äga credit. Dessa omständigheter hafva, så vidt jag för det närvarande kunnat bedöma detta ämne, öfvertygat mig, att en utväxling af silfver emot sedlar hvarken är nödvändig eller nyttig eller Dm 24 Februarii. 657 eller att vidsträcktare planer kunna verkställas* Jag tror deremot det vara högst angeläget, att bestämma det värde uti silfver, hvarmed Bancosedeln framdeles kan komma att inlösas: att vidtaga sådane anstalter, att inlösen med silfver framdeles inom en ej mycket aflägsen tid kan verkställas, utan att betunga Staten med utländska lån och utan att någre för pen • ningerörelsen inom landet menlige följder deraf uppkomma: att stadga en lag, hvarigenom penningeägaren försäkras, att icke nödgas, så^ som betalning emottaga en sämre valuta ärt han till gäldenären försträckt. Kunna dessa vilkor på ett tillfredsställande sätt uppfyllas, vöre hufvudsakliga grunden lagd att återstäU la det allmänna och enskddta förtroendet och när denna tidepunkt är uppnådd, då kan man utan fara vidtaga det slutelig» steget för att skaffa vårt fädernesland ett fullkomligt stadgadt myntväsende* Var allmänna lag stadgar uti 9 Cap. 2 HandelsBalken, att det som försträckt är skall i samma slag, jämngodt, tillfullo återgäldas. Rättvisan häraf lärer icke sattas i fråga; men denna lag är gjord overksam genom föreskrifter, som förbinda fordringsägaren att såsom god betalning emottaga Bankens sedlar efter deras åsätta valeur, oagtadt deras verkeliga värde är vida under det som gälde den tid då försträckningen letnnades.
Det skäl, som isynnerhet föranleder mitt motstånd till förslaget, är dock det äfventyr, hvarför banken härigenom blefve utsatt, särdeles hvad stadsegendomar beträffar, hvilka egendomar äro af mycket obestämdt värde och ingalunda kunna anses innefatta en tillräcklig realsäkerhet för långifvaren, ulan fordras derjemte till haus betryggande onekligen särskild personalsäkerhet. En talare har redan tillkännagifvit, att hädanefter kommer sannolikt ifrågavar. stadgande att för banken blifva af större vigt än förut, såvida bancolånen, på sätt Utsk. tillstyrkt, varda meddelade till högre belopp i förhållande lill taxertsvärdet, än tillförene. En annan talare har sagt, att den skyldighet som åligger domaren att iakttaga, innan 3:dje uppbudet beviljas å inköpt och med bancolån behäftad egendom, vore inom vissa domsagor bortglömd. Jag tviflan likväl derpå, helst domarena skulle äfventyra alltför mycket, om de uraktläto iakttaga hvad 1768 års förordn. i detta afseende föreskrifver. För öfrigt anser jag mig böra fästa uppmärksamheten derpå, att den ifrågasatta fördelen för banken icke mätte vara så IiUgi 11lig, som man låter påskina, alldenstund de flesta cassör, sorn i sednare tider erhållit K. reglementen för sin utlåning, alltid förbehållit sig samma slags förmån, som banken i berörde hänseende från gammalt varit tillerkänd. Men då banken åtnjuter denna förmån, så anser jag deremot, lika med Hr Rosenblad, att banken bör vid hvarje års slut meddela vederbör, domare uppgifter på de under hvarje domares jurisdiction belägna och för bankens läkning intecknade egendomar, på det att domslolarne, för meddelandet af fastebref, må hafva lättare att controllera förhållandet med dylika inteckningar. Jag anhåller om ålerremiss, samt, i hän - Den 19 September f. m. 5o3 delse af bifall dertill, att dessa anmäikn:r må densamma ål löija. Hr Stråle, Nils Willi.:
Äfven i “ Europas hof “ kan det ju möjligtvis komma att finnas ett och annat, som icke talar till fördel för konunga-dömet med Guds nåde, men vi kunna ju hoppas att det blir äfven der omärkligt åtminstone till slutet af det band, som är afsedt att innehålla åtskilligt just ifrån Frankrike, beroende på utgifvarens och min i sommar företagna studieresa. Hvad nu här i “ Dagens krönika “ framlägges, är ingenting annat än några reflexioner från palatsbesök och några “ Lesefruchte “ från Quartier latin. Det intresserade mig nämligen att taga någon kännedom om äfven sistnämda trakt och jag påträffade der särskildt några literära rariteter, som jag fåfängt sökte i det moderna Paris. Det var på morgonen den 14 juli. Den förnäma verl-dens literära clown, tidningen “ Figaro “, hade tillfälligtvis kommit mig för ögonen. Jag fick läsa, att den då omedelbart stundande festen var ingenting annat än en glorifiering af våldsbragder, och derpå slog artikelförfattaren några humoristiska kullerbyttor, egnade att framkalla alla reaktionäras förtjusning. Det oaktadt kunde jag för min ringa del icke finna de högtidligheter, som följde i Paris och i dess om-gifningar, det minsta grand löjeväckande. Jag såg invigningen af republikens staty, och låt vara att åtskilliga af de “ stater och corpser “, som dervid närvoro, befunnos i och för sig föga ståtliga, så borde dock hela skådespelet ingifva hvarje tänkande åskådare en känsla af allt annat än ringaktning. Jag såg vidare den stora revyn på Long-champs, och jag kunde omöjligt — derför att den var republikansk — finna den mera fördömlig än andra militär-reVyer. Det var, tyckte jag, en ögonfägnad, liksom andraparader på hvilka solen lyser. Att ingen kejsare syntes till, icke heller någon kung och icke ens någon prins, det gjorde egentligen icke revyn mindre vacker. På aftonen glänste ock industripalatset på Trocadero i ett sken, kanske lika klart som hvad kejsarborgen Tuillerierna någonsin kastat omkring sig.
Ombud skulle önska att å deni göra någon lätt reparation eller förändring (utom zinkning på Fregatten Camilla) eller hafva några artiklar nya tillverkade, som de i och för resans beskaffenhet funno nödige, så borde de anmäla det till VarfsAmiralen, som derom ägde besluta och det tillåta, så vidt sig göra lät; att för alla sådane arbeten och artiklar skulle erläggas contant ersättning efter Kronoprisen innan Fartygens afsegling från Carlskrona; att om K. M:t skulle önska erhålla silfver till hela eller någon del af vexelbeloppet för bestämde Köpesumman, så förbundo sig Köparne att innan Augusti månads slut lemna deraf så stort belopp i silfver, som åstundades, mot inlösandet af motsvarande i vexlar, hvilket enligt särskildt öfverenskommelse en månad efter Contractets dato skulle honora (Köparen) tilIkännagifvas. Och har K. M:t uti Nådig Skrifvelse till K. StatsContoret, daterad den i4 Junii i8a5, gifvit StatsContoret tillkänna, att K. Mtt, med bifall till försäljningen af berörde 3:ne Fartyg, ät GeneralAmiralen m. m. H:r Grefve Cederström uppdrog, att, på dehär ofvan upptagne vilkor, Contract derom afsluta med befallning, att den för dem inflytande Köpeskilling borde af H:r GeneralAmiralen till StatsContoret inlefvereras, för att, på satt K. M:t framdeles funne för Stats-Utskottets godt förordna, användas till Tionde HufvudTitelns behof. Öfver det sålunda försålde Linieskcppet
Danielssons förslag ega en, på i allmänhet rigtige och bestämde grunder uppfattad plan för den organisation, som genom allmänna Författningar är den enda man deråt bör gifva, vågar jag ödmjukligen föreslå: att samtlige RiksStdnden måtte förena sig om en återremiss, på grund af hans motion; då det borde förmodas, att Utskottet skulle finna sig böra fullständigt utarbeta ett nytt förslag, i närmaste enlighet dermed.” 2:0 Af Peter Jönsson från Jönköpings Län: ”1 en tid, då allmänna rösten högt påkallar åtgärder till utbredande af en vidsträcktare folkbildBih. till R. St. Prot. 1834• 4 Sami. 1 Afd. 3 S;de Häftet. 18 Statssamt Allm. Beiv.- och Oecön. Utsh. Betänkande N-o 3J. ning, sknlle man ej kunna tro, alt inom ett Rikets Ständers Utskott någon skulle finna sin fördel vid folkets utstängande från en förbättrad upplysning, utan alt man bort åsidosätta alla egna interessen och lyssna till folkets rättvisa fordran om befrämjandet af en ändamålsenligare upplysning. Man liar hittills sagt sig vara rådvill, hvar erforderliga medel skola tagas, för att uppfylla dessa billiga fordringar; då kom Anders Danielssons i flera afseende» föi tjenstfulla förslag, att på ett lätt sätt lösa den svåra knuten, utan att öka de dryga skatterne, och ulan att man kunde ana, det någon enda funnes, som ej med bifall skulle omfatta bans motion, ty ingens rätt syntes derigenom förnärmad. Frågan remitterades til! detta Utskott, som nu, i afseende å både Anders Danielssons förslag och öfrige i samma ämne väckta frågor, afgifvit sitt Utlåtande. Jag reserverar mig emot Betänkandet i sin helhet, men i synnerhet emot behandlingen, som Utskottet gifvit åt Anders Danielssons motion, derom, att, vid hvarje ledigblifvande Pastorslägenhet, inkomsterne för ett extra nådår skulle få användas lill utbredande af en allmännare bildning bland folket.
Fem flundra Sjuttio Tusen (570,000) R:dr B:co till Stats-Contorets disposition, alt utgå till ena hälften, eller 285,000 R:dr, i Januarii månad, och andra hälften i Februarii månad nästkommande år 1836. Och må, i händelse annan tillgång icke skalle förefinnas, de erforderlige medlen genom upplåning anskaffas. ■v. ^ ^ §• 34> Äldre, ä'nrru outredde Kronofordringar och anspråk, hvilka, enligt förra Reglementen och Författningar, skola utaf Riksgäldsmedcl liquideras. Enär någon sådan fordran blifvit i laglig ordning och inom föreskrifven tid bevakad, och på sådan grund pröfvats laglig, bör Riksgälds-Contorets Styrelse deröfver höras, innan densamma varder i Nåder fastställd; och skall nämnde Styrelse, om så nödigt pröfvas, ega att utsätta betalningen på terminer, lämpade efter Riksgälds-Contorets tillgångar, samt å hvarje Bil. till Stats-Vtsholtels Memorial N-0 4l°‘ fordringsbelopp utfärda Obligationer med ränta, hvilken dock ej får öfverstiga Fyra (4) procent om året. Fjerde Afdelningen. De Riksgälds-Contoret anvisade inkomster och tillgångart samt det till Staden ^Venersborg beviljade länet. §. 35. Alla restantier å de Riksgälds-Contoret förut tillslagne fonder för år 1833 och föregående år. §. 36. Allmänna Bevillningen för år 1834* §• 37. Den allmänna bevillning, som Rikets Ständer vid denna Riksdag sig åtagit, jemte kortoch lidnings-stämpel-afgiften samt centonalen, utgörande efter beräkning en sammanräknad summa af Två millioner Trehundra Fyratiofemtusen Etthundranittio (2,345,190) Riksdaler Banco årligen. §. 33. Skatterättigbetsmedel, hvilka inflyta för de Kronan behållne hemmans försäljande till skatte. §• 39. Skatte-köpeskillingar för recognitionssamt Kronans öfrige disponible skogar. §. 40.
På de skäl jag nu haft den äran anföra kan jag icke annat än vidblifva min föreställning att en skrifvelse, affattad i de ordalag jag föreslagit, vöre för det närvar, den alkira lämpligaste med afseende, såväl ä Statsverkets nu ägande tillgångar, som de hvilka vid nästa riksdag kunna vara alt för andamälet påräkna. Frih. Cederström: Som jag för min del finnér att Frih. Palmstjernas förslag innefattar verkliga förbättringar i redakt, får jag med frånträdande af mitt förra yrkande nu förena mig med honom. Frih. Palmstjerna: Emellan Hr von Holienhausens förslag och milt är skillnaden visserligen ganska ringa. Mitt är endast något mera omfattande. Jag har visserligen icke haft för afsigt att säga, att Hr von Hohenhausens förslag skulle hafva några så beskaffade utgifter till följd sorn R. St. hvarken pröfvat eller afsett; men jag ansåg bland annat, att deruti ingår sådana ord som icke behöfvas såsom, t. ex. uttrycket ”skicklige, i ämnets särskilda detaljer sakkunnige män, ty när det står sakkunnige män är detta nog. Vidare har jag ansett att uttrycket om förbättringar i administratift hänseende möjligen kan anses innebära och verkligen innebär ett klander emot den administration som hittills varit; ett klander som man enl. min tanke icke bör uttrycka, hvilket troligen också icke varit Hr von Hohenhausens afsigt. Dessutom synes mig nämnde ledamots förslag icke omnämna, hvad i mitt förslag finnes vidrördt, och som jag anser vara utaf största vigt, eller behofvet af en lag eller författning som bestämmer huru med mer eller miudre sinnessvaga personer skall förfaras och hvilka personer böra anses berättigade att såsom sinnessjuke blifva på det allmänna hospitalet för sinnessvage, intagne. Jag tror derföre att skrifvelsen bör vara så uppställd att den omfattar hospitalsväsendet i Sverige i hela dess vidd och således äfven innefattar, såväl det af mig omnämnda behofvet af författning eller bestämmande lag som ock om man så vill, utvidgning eller förbättring. Men ett ord uttrycker mera, hvad jag tror man bör säga i detta afseende. Mitt förslag slutar med den begäran att K. M. ville meddela R.
Ridderffapets och Ad-. lnS anmärkningar wid Utskottets den 7 nästadne Lctobcr afgifne betänkande, rörande Herr ^fwerjte Lc^Kmsns förslag, om Wargeringens indragning, blef ! öfwerensstämmelse med Ständets redan förut f ttadc b-flut till bifall aftsamma betänkande af Borgare-Ständct gilladt; bwilkct wördsamtoch wPiiigen fl lille de Nesvective Med-Stähderi tillkännagifwas. btt supra. S. D. Efter uptäsandet al Riksens Högloft. Ständers Ctats-Utstotls Memorial af den 17 denus, hwaruti Utskottet sig yttrar, öfwer de afrbgloff. NidderMpitvch Adeln samt Hed-rwa da Brndc-St-.ndet gjorde anmärk-' ningar, wid B.tankandet angäence luiruivida Instruetivn mä wara af nöden för Riksens Ständers Fullmagtige eller weder-börande Embetsmän, hwilka i frågor om eftergift af ädöryde ärsättningar. som tillhöra Riksens Ständers Penningewcrk, Statswerket »ller de under Ccttcgiernes och särffildre Dircctioners styrelse warandc Castor böra warda' hörde, fann Boraare-Skändet, att sedan berörde Betänkande redan blifwit af detta Ständ owillkorligen bifallit, Utffoktets nu afgnne yttrande , såsom der es instämmande, icke kunde till nsgon widare ätgard eller granffning föranleda; hwilket wörtzsamt och manligen skulle de Refpective Med-Ständen-tillkännagifwas. Utt supra. S. DI anledning af Kongl. Majtts Rädiga Remiss, hade Riksens Högloft. Ständers Stats-Ntffott den 11 i denne niänad sitt ritlätande rncddelt, angäende Borgnia, siaren i Westerås 6.
Genom öfverenskommelser som år 1824 blifvit inför Eders Kongl. Ma j:ts Befallningshafvande häradsvis träffade och år 1826 af Eders Kongl. Majit i Nåd er fastställde, hafva Länets invånare bestämt förhöjda skottpenningar, att utgå för utom skallgång “dödade rofdjur och enligt Eders Kongl. Majus Nådiga föreskrift genom Circulair af den ip Junii i83o äro Länets invånare åter hörda i fråga om Jagtcassas bildande och premiers utgörande för alt befrämja rofdjursjagten; men sedan äskadt blifvit att ytterligare öfverläggningar i detta ämne måtte vid Sockenstämmor få äga rum', har delta ärende ännu icke kunnat till slut bringas. Sparbankar: Inom Wermland finnes sine så beskaffade Inrättnin gar. Den ena i Carlstad stiftad 1822 och den andra i Philipstad stiftad 1823. Den förre eller Carlstads Sparbank hade vid i832 års början en insättningsfond af 33,o83 R:dr 17 sk. tillhörig 549 personer, linder året insattes af 264 äldre och i32 nya delägare 14>429 R:dr 4i sk. och efter afdrag af hvad som ultagits, ägde vid årets slut 632 personer hos Banken i behåll 43,685 R:dr 10 sk. Således har denna l°nd under årets lopp vunnit i storlek 10,600 R:dr och uti delägarnes antal 83. Hjelpfondens behållning eller Bankens egna tillgångar utgjorde vid i832 års ingång 2576 R:dr i5 sk. 3 rist och vid årets slut 2654 frdr 16 sk. 5 rist Banco. Uti Filipstads Sparbank uppgick vid •832 års början insättningsfonden till 4°39 R*dr 3g sk. och vid årets slut till 5337 R:dr 16 sk., och har denna fond sålunda vunnit en förkofran af nära i3oo R:dr.
Fogelklou ansett kunna styrkas medelst af honom vid tillfället uppvisade åtta stycken liqvider å lika beskaffade blanketter, som här ofvan finnas omnämnda, synbarligen skrifna af Ola Månsson, samt upptagande provisionen för deri omförmälda lån till en procent, då deremot, såsom först blifvit anmärkt, uti de af Fogelklou uppgjorda och af Ola Månsson qvitterade liqvider för dessa åtta lån provisionen vore beräknad till endast { procent; hvarförutan Fogel - 15 klou slutligen tillagt, att han alltid skrifvit sina liqvider i två exemplar, af hvilka Ola Månsson emottagit ett och meddelat qvitto å det andra; och att Fogelklou på det sätt åtkommit omförmälda åtta stycken liqvider, upptagande en procents provision, att dessa liqvider inle.nnats till honom af låntagarne, då desse, efter förflutna sex månader, skolat erlägga ytterligare förskottsränta för sina genom Ola Månsson upptagna lån. 2:o af Registratorn Rydberg: att han, sedan flera år tillbaka, ombesörjt tryckning af diverse blanketter, dem tjenstemännen vid Kontoret i och för deras kommissioner begagnat, och att Ola Månsson under loppet af detta år af Rydberg emot betalning bekommit minst 200 stycken blanketter till liqvider med låntagare för utfallna lån. samt att Rydberg sett Ola Månsson flera gånger till Fogelklou aflemna lånedokumenter.
Besv. o. Oec. Utsk. Ull. N. o 4*- kommer den, som skiftet sökt, framför lians Grannar, och Sökanden ej torde böra straffas för det han beredt både det allmänna, sig sjelf och sina grannar verkliga fördelar. 18 Cap. g och i3 § §. Den öfvertygelse jag, genom reservation emot Utskottens förra Betänkande, yttrat, att ego-taxeringen eller graderingen ej borde hänföras till de ämnen, som skulle vara slutligen afgjorde, innan skifte sker, samt att Skiftes-Stadgans föreskrifter i denna omständighet således borde lemnäs oförändrade, har ej undergått någon rubbning derigenom, att Utskotten, oansedt de flere motiverade anmärkningar, som emot förändringen blifvit anförde, dervid förblifvit. Jag får således, i afseende på detta Utskottens beslut, åberopa min emot Betänkandet N:o 8 afgifna reservation. Ankom lill Exped. Utskottet d. 3 Julii 182g. Utlåtande, i anledning af väckt fråga om inställelse af de nu pågående Laga Skiften. Till Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskotten har Hedervärda Bon - jLa,*- samt Allm. Besv. o. Oec. Utsk. Uti. N>:o 4%- 117 de-Ståndet, genom Remiss den 9 nästlidne April, öfverlemnat en af Riksdagsfullmägtigen från Vester - Norrlands Län Nils Strindlund väckt Motion derom, att Rikets Ständer må uti underdånig skrifvelse hos Kongl. Maj:t anhålla, det Kongl. Maj:t i Nåder täcktes låta inställa de nu pågående så kallade Laga Skiften. Detta hafva Utskotten öfvervägat, och, sedan Utskotten, uti det Betänkande de redan afgifvit i anledning af de flere inom respective Riks-Stånden väcktefrågor, angående dels upphäfvande, dels ändring och rättelse i Kongl. Stadgan om Skiftes-Verket i Riket af den l\ Maji 1827, äfvensom uti förnyad t