Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Tack ska han ha, Per; det är hederligt af honom, att han hjelper mej. Vi ska sätta dricksvarorna på det här bordet. Se så ja, nu kan han ju gå tillbaka i matsaln till det andra folket och få sej mer till bästa. Per. Nej tack, jag har redan ätet mitt lystmäte. Patron har inte låtet nå'n sitte overksam ve matfata, det är säkert. Betjenten. Nenej, Brukspatron är ingen smulgråt, och i dag är han dessutom vid så godt humör, att jag inte sett honom sådan efter se'n nådig frun dog. Per. Han håller mycke åf Erik och Anna och gläder sej öfver deras lycka, ser betjenten. Betjenten. Det var nu för väl, att Brukspatron råkade vara ute på sjön, när de föllo i vattnet. Per. Ja, had' inte han varet så näre och hjelpt opp dom, så låge di allt ve dette lage på sjöbotten. Erik kan visst simme e smule, men klä'ra drog ner'n, när han skull' hjelpe Anna. Betjenten. Men sej, hur blef hon så hastigt klok igen? Per. Ja, det är mycke konstigt. Ho vet inte åf, att ho varet vilse i hufve och mins ingenting alltse'n händelsen i körkan. När ho feck se Erik, var det blankt som det skull' ha knäppt i skallen på'na och som ho skull' ha vaknat opp ur en dröm, sa' ho. Betjenten. Hon måtte vara mycket vek och blödig till sinnes, Anna? Per. Jojo men, ho feck inte från barndomen vänje sej ve starke och bonnske saker, ser betjenten. Betjenten. Hjelp mej, han, att ställa rätt de här stolarna; jag hör folket komma. ANDRA SCENEN. De Förre. BRUKSPATRONEN och alla de öfriga personerna i stycket (^utom Ola i Gyllby och Britta^). Bondfolk. Brukspatronen (^i det han kommer ut ur huset^) Intet att tacka för, go' vänner. Tack, tack!
M. med förslag till författning i detta hänseende. Skulle det nu hända att K. M. fann för godt att bifalla Ständernas förnyade anhållan i denna fråga, så vöre det dessa talare, som motsatt sig ett frivilligt åtagande af detta bestyr, man hade att tacka för att R. o. Ad. mot sin vilja får ett åliggande, som enl. min tanka, svårligen kunde frän R. o. Adis sida bestridas. Om man kan undandraga sig att biträda vid ett komuualbestyr, så kan man äfven undandraga sig att göra det vid eli annat, och sålunda icke deltaga i fattigvården eller något dylikt. Jag förnyar min anhållan att Ståndet mätte bifalla Utskis betänk., enär den upoffring, som här är ifråga, är så obetydlig, alt jag tror densamma ganska saklöst kunna medgifvas, utan att ett sådant medgifvande kan leda till de vådor, som Gr. Mörner förespeglar. Hr Lagerhjelm: Den fruktan man hyser, att bifall lill detta betänk, skulle medföra vådliga följder för R. o. Ad., synes mig vara öfverflödig, ty det skiljes ganska bestämdt emellan en rätt, som är sväfvande och obestämd, som kan ses på olika sätt af den ena eller andra talaren, och den rätt, som är bestämd. Den rätt, sorn Adeln skulle hafva, att vara befriad från detta åliggande, är ganska stridig. Jag anser det vara Adelns åliggande, en annan hyser motsatt åsigt, hvar och en mäste respektera den andres åsigter. Emedlertid skiljer denna fråga sig på det viset bestämdt derutinnan, att den rätt, som här är ifråga är ganska tvistig. Den ena anser den klar, den andra anser motsatsen, och derföre synes mig som man icke behöfde hysa betänkligheter i afseende på följderna af ett bifall. Hvad dernäst angår förslagets ofullkomligheler, så äro de erkända; men mig synes dock, ali då det är en underd. hemställan till K. M., och följaktligen K. M. ovillkorligen skall komma att se det Adeln icke motsätter sig den förändring, som var ifråga vid sisth riksdag, så återstår ju alltid för K.
N:n 15 47 ligen redovisa försäljningen, och att Ordinarie Domare, hvilka icke ställa borgen för deras uppbörd, skola hvarje halft år redovisa uppbörden, äro val i så måtto rättsenlige, att no göres skillnad emellan försäljningsman, som frivilligt åtaga sig denna befattning, och försäljningsman, hvilka , i följd af innehafvande Embete eller tjenst , dertill äro förpligtade; men äfven ibland dessa senare förekommer den olikheten, att, då OrdinarieDomare äro bestämdt fritagne ifrån borgens ställande, så synes deremot, sorn Häradsskrifvare skulle vara förpligtade att ställa borgen för det stämplade Papper, som de böra hafva till allmänhetens betjenande, vid Mantalsskrifningarne. ” ”Att nu, på sätt Höglofl. Bevillningsutskottet beslutit, jemna detta olika förhållande med det stadgande , att hvar och en , som emottager stämpladt Papper till försäljniag, och sålunda jemväl hvarje Ordinarie Embetsoch Tjensteman, skall ställa behörigen pröfvad och godkänd borgen för det erfordeliga Chartse-beloppet, kan jag, för mindel, ickeförlika hvarken med billigheten eller med begreppet om Författftingens ovilkorliga efterföljd. ’» ”Det stridande 1 grundsatsen, att fordra säkerhet, medelst borgens anskaffande för ett 48 Bil. till BevillrL Utskot. Betänk'. N;ö ig1 påtvingadt åliggande,’ bevisar sig säkrast deraf,! att, om en Domare eller Häradsskrifvare, som finner sig besvärad af denna försäljningsskyldighet, förklarar sig icke kunna anskaffa den fordrade borgen, så kan han icke derföre af-' sättas från sin ordinarie tjenstebefattning och icke eller honom lemnäs något stämpladt Papper, hvaraf följden blifver, att Författningens föreskrift blifver utan kraft och veri kan, och att allmänheten saknar tillgång på stämpladt Papper, der det, efter Författning gens anvisning, bordt finnas. Skulle åter eri sådan Embetsman endast kunna eller vilja skaffa borgen för 500
||te|on red m e d slappa tyglar, i skridt. * iå? " D e n venstra smekte hästens bringa, oupphörligt, en smula nervöst. Hon kände hans ögon. » Ni har vetat det länge. » Hon svarade icke. » upprepade han. — A h. » Er hand. » Hon gaf honom handen. Han kysste den. en g å n g, t v å. H o n höll in hästen. Fartygen trängdes på strömmen. Med slappa tyglar red h o n vidare, i skridt. Hjalmar Söderberg. Iduns läkarartiklar. (Eflerlryck förbjudes.) Om badoch brunnskurer. Af D:r Alfred Levertin. (Forts.) Ett sådant bad kan o c h bör tagas en gång i veckan o c h kan utan ringaste fara begagnas hela året o m såväl vinter som sommar. Fak 1895 tiskt blir man äfven under sommartiden mera rekrecrad efter ett sådant bad än efter en hastig neddoppning eller simning i sjön, detta gäller väl mest, om man utsatt sig för större kroppsansträngningar eller vedermödor. D e t är typen för vårt svenska folkbad, o c h öfver 100,000 sådana bad serveras årligen i S t o c k h o l m. K v i n - norna begagna d e m m y c k e t sällan, de äro rädda för d e m o c h ofta äro de förbjudna att begagna dem och vanligen utan ringaste orsak. En viss reaktion har på senaste åren visat sig emot denna f ö r d o m; så begagnas å badhuset vid Malmtorgsgatan årligen 5,000 sådana bad och skulle anordningarna så ställas, att de blifva lika tillmötesgående för kvinnan som de nu äro för mannen, skulle badstun äfven få mera sympati hos det kvinnliga släktet, för hvilket den är lika välgörande s o m för någonsin det starkare könet. J ust denna stora mängd bastubad, som årligen tagas af männen, gör att statistiken rörande kvinnobadens antal ställer sig så dålig o c h nedslående. Så låter i korthet syndaregistret.
För alt befordra intresset för hushållningen med dessa allmänningar, hafva Rikets Ständer ansett, alt på samma gäng deras förvaltning öfverlemnas till häradsboerne, sådana föreskrifter om alkastningens fördelning, hvilka i allmänhet tillämpas på samfäld egendom, må meddelas, och hafva Rikets Ständer dertill lunnil så mycket större skäl, som den besvärliga omgången med undersökning vid Härads-rätternä af behofvel, m. m., hvilken sammanhänger med nuvarande invecklade fördelningsgrunder, derigenom skulle kunna undvikas och allmännings-intressen terna sjelfve lättare än nu kunde bevaka sin rätt. I denna syftning lära ock några af häradsallmännings-delegarne sjelfve efter öfverenskommelse uppgjorda och af E. K. Majit stadfastade reglementen rörande häradsallmänningars förvaltning blifvit affatlade med den till ytterligare förenkling i förvaltningen ledande bestämmelse, att hela virkesalkastningen skall försäljas för delegarnes gemensamma räkning och de influtna medlen fördelas efter oförmedladt hemmantal emellan delegnrne, sedan likväl först erforderliga medel till bestridande af förvaltningskostnaderna blifvit afsalia. Dä emellertid del lärer stå bäst tillsammans med deri uttalade äsigten om eganderätlen (ill de ifrågavarande allmänningarne, att delegarne deruti sjelfve få besluta, om virkesafkaslningen skall dem emellan lördelas iu natura, eller a (yttras och försäljningssumman fördelas, synes något stadgande om ovilkorlig försäljning af virkesafkaslningen icke höra meddelas, helst genom eli sådant stadgande en mindre bemedlad, virkesbehölvande allmänningsdelegare i orter, der virkesförbrukaude inrättningar eller spekulanter uppjaga virkespriserna, tilläfventyrs kunde komma att gä miste om den för honom oumbärliga varan. Likaledes följer det, enligt Rikets Ständers förmenande, af nyss åberopade åsigt och hvad för öfrigt här ofvan blifvit anfördt, all hvarken skoglösa hemman och boställen eller andra Expeditions-Utskottets Förslug till underd. Skrifvelse, N:o 187..
Födde, klädde samt försedde med allt hvad för deras dagliga utkomst erfordras, skola de lemna samtid och efterverld o jä fak tiga bevis på Svenska folkets tacksamhet emot sina krigare. K. M. vill således föreslå R. St., att något af de lustslott eller kungsgårdar, K. M. kan utse, må med dess tillhörigheter i förenämnda afseende upplåtas och anslås; och ehuru K. M. väl finner, att denna inrättning icke kan aflöpa utan dryga kostnader, vill K. M. likväl för det närvar, icke dertill aska något särskildt penningeanslag, utan endast till R. St:s yttrande öfverlemna om icke alla hädanefter vid Adelsfane-reg:tet lediga blifvande boställen må med indelningar oell räntor anslås till understöd för invalidhuset.” Utsk. anser, ”att invaliderne skulle kunna fördelaktigare ”för statsverket intagas på landet, mot en viss summa penningar. Denna åsigt är i allmänhet äfven min. Utan tvifvel må det vara föga ekonomiskt att anlägga sådana anstalter vid hufvndstaden, således i den dyraste orten. Men här förekommer ett särskildt förhållande. Allmogen gör afseende på arbetsförmåga hos personen, som på underhåll mottages. Men den gamle bräcklige invaliden förmår deraf ganska litet, och följaktligen fordrar bonden en ganska dryg underhållssumma, om han alls vill mottaga dessa, till största delen från värfvade trupperna kommande invalider; ganska aktningsvärde annars, men sällan särdeles beqvämlige gäster på ett hemman. 1 hvad angar underhållskostnaden vid Ulriksdal, bör tagas i beräkning, alt inrättningen, i anseende till localen och nuvar. befäl, lätt kan i krigstid utvidgas, utan ökad admini - 65-2 Den lä Maj f. m. strationskostnad; och då inträffar, att den gemensamma underhållskostnaden, fördelad på ett större antal invalider; blir för hvar och en vida ringare, än den nu är.
Utan att tillåta mig något omdöme om taxans beskaffenhet, hvarom jag sak - 86 Den 3 Mars e. m. nar tillräcklig sakkännedom; tror jag dock, på grund af min korta erfarenhet om dylika ärenden, att det mera är öfver landtmätarnes långsamhet, som folket har att beklaga sig, än öfver taxans höjd. Om man således kunde bättre tillse att controllerna öfver skyndsam och riktig verkställighet af landtmäteriförrättningar iakttoges, så tror jag att man tjenade menige man bättre, än genom detta förslag, hvarå jag anhåller om afslag. Frih. Ceder strö m, Jacob.: Jag instämmer med den föregående talaren deruti, att frivilliga accorder mellan landtmätare och dem som skola undergå skifte icke äro lämpliga, såsom medförande många missbruk och möjligen ledande till ett större betungande, än hvartill taxan kan gifva anledning. Den nu gällande taxan är i afseende på inägors alfattning på karta, synnerligast i de orter af Riket der deras storlek och mängd öfverstiga utmarken, låg, då deremot, der utmarker och skogar äro vidsträckta men inägorna inskränkta, samma taxa verkligen är för hög, emedan skogars afmätning går lättast för sig genom uträkning, men afgiften är likväl betydlig per tunnland, då deremot vid åkeraffattning mindre impedimenta skola beräknas, hvilkas alfattning och uträkning medtager mycken tid, då taxan är för låg relativt till arbetet. I)å nu jordens beskaffenhet är mycket olika i särskilda provinser allt efter som i den ena kan finnas mera skog eller mera öppen jord än i den andra, så är det ock klart, att en landtmätare skall blifva för högt eller för lågt betald, då taxan är lika för alla. Man har exempel i Gefleborgs län på att landtmätare förrättat arbeten emot 5o proc:s betalning under hvad taxan innehåller, och man skulle således kunna antaga att 5o proc. af hvad taxan utsätter vore lämpligt för landtmäteriförrättningar inom nämnda län; men det vore åter icke lämpligt för andra län.
Jag understödde då den mening att, äfven om lagmansrätterna skulle borttagas, de stränga föreskrifterna om doms fullgörande ej borde äga rum, och samma åsigt hyser jag ännu; ty jag anser mindre vådligt, 0111 också icke II o frat - Don 11 Juli. terna skulle kunna reda sig med sino mål, än om de, sorn söka alt få rätt, klefve förhindrade alt vinna rättvisa, hvilket jag tror skulle vid verkställigheten icke sällan blifva följden af det sid förra r iksdagen antagna lörslaget, enligt hvilket dorris fullgörande borde äga runi. Här' är sagd t af en talare, att om han ägde tillgång till Just.Statsministerns berättelse, skulle han dermed kunna visa, att balatrcen af besvärsmål, som från häradsrätterna gått direcle till Hofrätterna, vore mindre än baianeen af revisionsmål. Händelsevis är jag i tillfälle att meddela denna ledamot några intressanta upplysningar ur berättelsen för år 1817. Der finnes en comparativ tableau för 10 år, hvaraf inhenitas, alt för år 1828 ingående balancen af revisionssaker utgjort iq?, mål och af besvärsoch ansökningsmål 201, för år 1829 2.41 revisionssaker och 290 besvärsoch ansökningsmål, samt för år 1800261 revisionssaker och 338 besvärsoch ansökningsmål o. s. v., årligen flera besvärsoch ansökningsmål än revisionssaker, till dess år i834 ingående balancen af revisionssaker uppgått lill 322, och den af besvärsoch ansökningsmål till 642, eller nära dubbelt emot balancen af revisionssaker, samt år 1837 ingående balancen nf revisionssaker utgjort 329 mål och den af besvärsoch ansökningsmål g44 dier ungefär tredubbelt så många mål, som revisionssakerna; och härvid bör tillika anmärkas, all uti förenämnda antal af revisionssaker inbegripas äfven mål, sorn angå af Konungens Bef:h:de meddelta utslag i utsökningsäiender, och att dessa mål sannolikt utgöra en ej obetydlig del af revisionssakerna.
Men just för det opinionen är af yttersta vigt, der crediten är i fråga, torde försiktigheten bjuda att dröja med denna utväxling, till dess ett minimi-belopp i myntbara metaller upphunnits, hvilket i afseende å Bankens soliditet anses kunna lugna Allmänheten, och ingifva benne förtroende, hälst sedan publiciteten inom Banken nu mera sträcker sig till alla dess functioner, hvaribland dess credit-rörelse. Mitt yttrande i denna del kan möjligen bedömmas hafva tillkommit för tidigt, och icke vara påkalladt af BancoUtskottets nu under öfverläggning varande Betänkande. Den 6 April f. ni. Men då den föreslagne fortsättningen af silfver-upphandling har en blifvande realisation lill föremål, synes det icke vara ur vägen att ämnet i dess helhet öfverses, emedan om icke en gräns utsattes, till hvilken reela fonden bör hinna, innan den egentliga realisationen vidtager, men hvarvid densamma ock ofelbart bör vidtaga, och Allmänheten derigenom känner, hvad henne förestår, så tror jag nu ifrågasatte silfverköp och inväxling vara af ganska obetydlig inflytelse på hufvudföremålet och tills vidare snart sagdt onyttige. Herr Lefrén j Johan Pehr: Det förefaller mig som Utskottet i sitt ifrågavarande Betänkande skulle något litet hafva öfverskridit gränsen af sin befattning, i så måtto att Utskottet föreslagit föreskrifter för medels användande till silfveruppköp, hvarom fråga först bör kunna uppstå, sedan Financeregleringen genom Statsoch BancoUtskottens gemensamma åtgärder, blifvit bestämd. Jag instämmer deruti, att invexling af silfver mot nya sedlar bör tillåtas, men jag tror icke, att Sländerne nu, och innan penningeverkels reglering i sin helhet förekommer, böra för flere år bestämma , huru mycket af Bankens vinst årligen bör afsättas till silfveruppköp.
Till afbetalning föreslår jag ända till i836 års slut 3 proCent, men derefter 6; orsaken till det sednare villkoret är ofvanföre nämnt. Hvad som af 1815 års Ständer blifvit lofvadt, måste orubbadt lemnäs efter den af dem antagna principe, och de nya lånevillkoren först iagItagas vid de lån, som dessutom utgifves. Manufactur-Disconten behöfver, såsom Den i5 Jpril. 615 Utskotten ganska riktigt anmärkt, en tillökning, hvadan, under de 5 åren till nästa Riksdag, jag låtit 120,000 R:dr årligen afgå till denna Fonds förstärkande. Genom alla dessa åtgärder erhåller Banquen en årligen förökad intrad, olika efter hvardera villkoren för hvar Låne-method. För att bibehålla summan af Banquens intrader orubbad, är det således nödigt, att i molin häraf minska Discont-Fondernes Låne-rörelse, soni genom den höga afbetalnings-procenten draga betydliga summor in uti productiv liqvidations-rörelse; genom denna minskning, och dessutom genom Stats-Verks-inbetalningen erhålles tillgång till de ökade Lånen. Detta är uppränningen till den plan till Discont-fondernes successiva minskning, samt bildandet af Banco-lån på 5 proCents ränta och 3 proCents afbetalning, med ständigt bibehållande af så väl Rörelse-Capitalet, som Hypothek-massan, och Banquens årliga intradsumma, orubbade, som jag i Bilagan Litt. A. till detta anförande, dels raisonneradt, dels genom calcul utfört. Då sjelfva dessa raisonnementer icke kunna fattas, utan ett beständigt hänvisande till ziffror, förbigår jag, att uppläsa något häraf, och vill blott framlägga resultaterne af systemet med hvardera af de två perioderne. Ständers beslut upphöra att vara i vägen för våra: Stats-Verkets och Riksgälds Contoirets skuld R:dr 11,825,000 Banco-Discontens Fond
Domare eller Embetsmyndighet blifvit väckta, endast utgjort 181: att ibland dessa 98 tillhört Kongl. Svea HofRätts, 65 Kongl. Götha HofRätts och 18 Kongl. HofRättens öfver Skåne och Blekinge jurisdiktion: att, genom Kongl. Svea HofRätts af Kongl. Majit, i Dess Högsta Domstol, fastställda Utslag, en Embetsman vid ett af de förvaltande Verken blifvit dömd förlustig sitt innehafvande embete; hvarefter Kongl. Majit, i anledning af underdånig ansökning, af gunst och nåd förskonat denne f. d. Embetsman från de påföljder, som genom hans skiljande från embetet skolat uppkomma: att de öfrige sakfällde endast är vordet ådömdt bötesansvar, hvaribland räknas den mera sällsynta händelse af ansvarighet för Nämnden uti en LagmansRätt, som, emot Ordförandens tillkännagifna mening, enstämmigt vidtagit felaktiga åtgärder och lagstridiga beslut i ett tvistemål; samt ändtligen alt ibland de mål, deri de angifna eller tilltalade äro frikanda., förekommit fyra, hvari enskilda klagande blifvit, för obefogade angifvelser, till böter fälida, och en af dessa tillika ålagdt att göra offentlig afbön, hvilket sistnämnda fall hos Kongl. HofRätten öfver Skåne och Blekinge ägt rum. De förut af trycket utgångna Embetsberättelser, för åren 1834 och 1835 pag. 70 och följande samt för åren 1836 och 1837 pag. 101 och följande, innefatta, i sammandrag utur dé af Hans Excellens Herr JustitieStatsMinistern afgifna Berättelser om JuStitieförvaltningen i Riket och med ledning tillika af särskildt inhämtade upplysningar, en allmän öfversigt af Domstolarnes och öfriga judiciella Embetsmyndigheternas göromål ifrån och med år 1830 till och med år 1837, jemte redovisning för utgången af de vigtigaste.
Om man nemligen påminner sig det bedröfliga förhållande, sorn, verkligen är det allmännaste, att Långifvaren tycker sig göra en uppoffring och låntagaren anser sig träffa ett fynd, skall man lått finna, att ändamålet af förberörde stadgande sällan elfer aldrig står att vinna. Sedermera bör ‘man erinra sig, att det gifves mångå" penninge-karlar, sorn icke utlåna sina penningar på år, utan på sex, fyra till och med två månaderj och desse åro. genom denna låne-method nästan alldeles intagne från Bevillnings-afdraget, Jag tror mig med en ytterligare anmärkning kunna ännu mera bevisa att den af Utskottet föreslagne ändringen i berörde hänseende., år högst nödig. Om jag t. ex har en egendom med en skuld af 1000 R:dr, och till Staten betalar bevillning äfven för den skuldsatte delen af värdet, så utgör denna bevillning efter närvarande grunder 2 per millen hvaremot, i händelse långifvare!} tillåter bevillnings-afdrag å räntan för nämnde Capital, samma afdrag uppgår till tre per mille, derigenom Staten således beröfvas en per mille af den Bevillnings-summa, Staten egentligen borde af Capitalet oafkortad tillgodonjuta. Det år äfven möjligt att jorden, genom Bevillningens jemnare fördelande å andra håll, kunde slippa ännu något mer af dess dryga beskattning, såsom exempelvis , om genom Tull-afgifterne kunde inbringas 4 ä 5©o,ooo R-.dr utöfver det nu påräknade beloppet. Hvad JVlinimi-tabellen beträffar, så alldenstund af jorden bör utgå en viss summa, och denna summa bibehålles till Den 12 Maji /. m 217 lika numeraire som hittills, måste det kunna vara aldeles likgiltigt om värdet af jorden uppskattas till dubbelt eller hälften så mycket som det närvarande, allenast icke af hvarje del serskildt fordras större belopp, ån hvad derå bör belöpa i förhållande till den af jordens totalvärde faststålde bevillnings-summa.
M. BRAHE, Wilh. von Schoultz. 324 Kongl. Witterhets-, Historieoch Antlqvitets-Akademiens underd. Utlåtande, i anledning af Revisorernes Berättelse rörande bemälte sikademis tillgångar. Stormäktigste Allernådigste Konung! Enligt Nådig befallning, får Eders Kongl, Majlts Witterhets-, Historieoch Antiqvitets-Akademi afgifva underdånigt Utlåtande i anledning af hvad Rikets Ständers sednast församlade Revisorer, i deras afgifna Berättelse, framställt och föreslagit, angående behofvet af förökadt anslag till inlösande af de jordfynd, som Eders Kongl. Maj:t och Kronan hembjudas, på det Akademien icke må blifva nödsakad, såsom i sednare åren, i brist af medel, ofta varit händelsen, dels att afstyrka inlösen af en del hembjudna artiklar, som kunnat vara för de Kongl. Samlingarne af värde, dels att af dem taga blott en mindre del, t. ex. af mynten endast de exemplar, som för Kongl. Kabinettet varit behöfliga; hvaraf den mindre gynnsamma följd uppstår, att hembjudarne, som icke på en hand erhålla sin betalning , afskräckas från framtida anmälan, äfvensom att alla de för Kongl. Majit och Kronan icke inköpta mynt och antiqviteter , med hvilka enskilt aatiqvarisk handel i [Riket icke idkas, blifva uppköpte af Guldsmeder och andra Handtverkare tili nedsmältning eller förstörelse; förmenande Revisorerne, att om tillräckligare medel, utöfver de af Rikets sednast församlade Ständer årligen på stat uppförda 1,00© Rdr Banco, till en början beviljades, med berättigande för Akademien, att af sedermera inlösta mynt och antiqvariska pjeser få, under behöriga kontroller, försälja allt hvad för Kongl.
Under åberopande af Rikets Ständers vid 1840—1841 årens riksdag fattade och af Kongl. Maj:t gillade beslut, enligt hvilket de vid fångvården anställde, uti 1840 års stater fcr korrektions-inrättningarne upptagne, tjensteslemän och vaktbetjent, med undantag af kommendanter, predikanter, läkare, orgelnisler och klockare, fått sig tillerkänd rättighet att, sedan de minst tio år tjenstgjort vid nämnde inrättningar och i öfrigt under samma vilkor, som för civile embetsoch tjenstemän voro stadgade, uppföras till pensioner å allmänna indragningsstaten, beräknade efter de uti omförinälda aflöningsstater bestämda arfvodes-belopp, har Kongl. Maj:t, uti en till Rikets Ständep den 9 November sistlidet år aflåten och från samtlige Riks-stånden till Statsutskottet remitterad nådig skrifvelse (intagen under N:o 14 i 1 sami. 1 afd. af hillänget lill Riks-slåndens protokoll) af anförde skäl, föreslagit, att de vid slraffängelser och allmänna arbets-inrättningar anställde läkare samt kommendanten vid Malmö arbetsoch fästnings-fängelse, öfversten och liddaren Carl Johan Ström, måtte få sig tillerkänd enahanda pensions-rätl, som, på sätt ofvanberördt är, blifvit åtskillige andre tjenstemän vid samma inrättningar tilldelad.