Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Häraf måste naturligtvis uppstå en förändring i Ridd derskapets och Adelns uteslutande rätt till en tredjedel af Commissarie-tjensterne. Då Konungen, enligt Regeringsformen, ej får vid befordringar göra afseende på börd eller Stånd, så tyckes det, att samma princip borde gälla vid sysslors besättande i Riksens Ständers Verk. Man talar om förluster af privilegier, men jag tror, att vårt Stånd, lika med Engelska Adeln, bör anse representations rätten såsom det dyrbaraste af alla privilegier. Då man conside» rerar de förluster Ridderskapet och Adeli» » gjort, genom dess concessioner vid 1809 års Riksdag, kommer man ej ihåg, huru mycket Ridderskapet och Adeln härigenom i Allmänna opinionen vunnit. Herr Påhlman-. Om sjelfva saken kan ej vidare fråga uppstå, ty den är redan en gång afgjord. Men då man nu å nyo ingått i pröfning, huruvida den föreslagne förändringen vöre nyttig eller icke, får jag upprepa, att jag ej har så klen tanka om Sveriges Adel, eller kan hysa den nedslående förmodan, att detta Stånd skulle så förfalla, att af flere tusende Adelsmän, det ej funnes 6, dugliga till BancoComraissarier. Jag kac aldrig föreställa Dep 16 Junti f. m. • 41 mig, att ju icke Banken är och blir lika väl styrd med närvarande Författning, som om Commissariernes antal utgjordes till en tredjedel eller en fjerdedel af PresteBorgare och Bondesöner. Hvad den jemförelse beträffar, sorn en värd Ledamot uppställt emellan denna fråga, och den om Skråordningarne, torde jag blott behöfva påminna om den märkvärdiga skillnad, som företer sig emellan dessa båda äran nen. Städemes privilegier, hvartill man äfven sökt hänföra SkräFörfattningar, haf va blifvit meddelade under det uttryckliga förbehåll, att Kongl. Maj:t, efter eget godtfinnande, kunde desamma förändra och jämka. Här åter talas om en förmon, börande till Stundernes privilegier, och de äro icke Konungens discretion underkastade.
Men äfven i de andra brefven höra vi, om vi lyssna nogare, alla roligheterna öfverröstas af samma grundstämma; han pinar sig än med större framgång, än med mindre, att inför dem, hvilkas barmhertighet han anropar, bära löjet i blicken och skämtet på läpparne. Esomoftast lyckas det ock derefter. Grannlagenhet, finhet, urbanitet utgjorde dessutom ej hans starkaste sidor. Att han icke var utan enskilda välgörare och välgörarinnor, bevittna emellertid de flerfaldiga minnesblommor, som han åt sådana egnat. Men deras understöd hade alltid en tillfällig och förbigående beskaffenhet. Så förhöll det sig ock med de egentlige Mäcenaternes hjelp, – Konungens deribland inberäknad; hvarvid nöden, som ”har ingen lag”, bragte honom att besvära dem i både tid och otid. Man skall troligen fråga: hvarför ej den snillrike och snilleälskande Konungen, som vid Lidners första uppträde så huldt vårdat sig om hans bildning, nu med förnyad och lika verksam ynnest omfattade en skald, som, nyss hunnen öfver ynglingsåren, redan på ett så lysande sätt intagit en af Svenska Vitterhetens högsta platser? Också tyckes Lidners Enka deråt peka i sin biographiska uppsats, då hon ingen annan orsak angifver till sin mans betryck, än den onåd, hvari han ohjelpligen hos Monarken hade fallit; enligt hennes påstående, genom ”hat” af Creutz. Men att denne, retad af orsaker som förut blifvit nämnda, skulle velat ända till Konungens död utestänga den arme från hvarje slags befordran eller verkligt bistånd, kan icke antagas om en man af så allfrejdad godhet och högsinthet. Och hade han än velat det, så hade han ej kunnat det; ty han dog 1785, och således sju år före Konungen. – Lidner sjelf synes, under gles beslöjning, göra Gustaf III samma tillvitelse: dels på ett ställe i företalet till ”Messias i Gethsemane”, dels i den sannt poetiska tillegnan, som läses framför ”Yttersta Domen”. I det förra säger han:
Men Kongl. Maj:ts Befallningslude tolkade föreskriften så, att det belopp församlingen tillskutit före 1858 icke skulle tagas med i räkningen, utan tillskottet beräknas endast från och med 1859. Derföre har Kongl. Maj:t i sin Nåd. Propos. vid denna riksdag uttryckeligen yrkat att anslaget skulle få tilldelas församling utan afseende på tiden då den beslöt att aflemna skyddsalgiften, och derjemte har Kongl. Maj:t begärt 100,000 rdr i stället för 75,000, på det att behofvet skulle kunna fyllas. Men sedan Kongl. Maj:ts Propos. blifvit afgifven, hafva så många ytterligare ansökningar inkommit till Kongl. Majit om understöd för folkskolorna, att dessa 100,000 rdr icke skulle blifva tillräckliga, hvarföre Ecklesiastik-Ministern under hand meddelat Stats-Ctsk:t att efter approximativ beräkning 130,000 rdr skulle erfordras, och härpå grundade Stats-lltsk:t sin hemställan. H. IV. 39 610 Den 28 April f. m. Men sedan detta Betänk, antogs i Utsk:t, hafva ytterligare ansökningar inkommit, så att nu behöfves 150,000 rdr. Detta meddelades ungefär som jag nu uppgifvit af Ecklesiastik-Ministern i Preste-St:t, som i likhet med Bonde-Stit bifallit de 150,000 rdr. Stats-Utskits Betänk, skiljer sig dock något från Ekon.- Utsk:ts, i det detta sednare föreslår att de församlingar, som icke förmå bidraga med hälften af hvad som behöfves till dess skolväsende, ändock skulle få tillgodonjuta del af anslaget. Detta anser jag likväl oförsigtigt, ty i så fall skulle kanske mången församling undandraga sig alla bidrag. Eör min del får jag således i öfverensstämmelse med Bonde-St:t yrka att R. o. Ad:n ville bifalla Stats-Utsk:ts Utlåt., så att summan höjes till 150,000 rdr, samt att det Höglofi.
De af D irectionerne öfver desse jDiscont-Verk på Bänken dragne, ordentligen bokförde och bland Allmänheten utelöpande Assignationer inlösas, vid uppvisandet, till ful* la beloppet med Banco-Sed ar, jämlikt Riksens Ständers genom Stats-Utskottet Fudmägtige med* deldte serskildta förordnande. De öfrige Capital-Skulderne, jemte derå till den förste October 1817 upplupne Räntor, liqvidera» till fulla beloppet, på det »ätt, att utaf hela Summan af Capital och Räntor, desse sistnämnde beräknade till den förste October 1817: betalas en femtedel contant, och för de återstående fyra femtedelarne utgifva* Riksgälds-Contoirets Obligationer, utan ränta, på fyra år, med en fjerdedels afbetalning årligen, hvilka Obligationer, utan afseende på ti* igGft Siats-och Banko-Utskottens Betcinkanden. beloppet, så framt de icke senast inom sine månader efter förfallotiden med föreskrifven afbetalning anmälas till omsättning, den Eullmägtige ega, att bevilja, derest säkerheten , den ina bestå uti blotta Reverser med Gautioner eller andre Hypothek-handlingar , pröfvas nöjacklig, dock ej på längre tid hvarje gång, än Sex Månader; Hvaremot under de sista Nio Måna o derne af den till fem Ar bestämde Utredningstid några Lån-Omsättningar icke tillätas, c Morn. Vid hvarje Lån-omsättning, aflemnas ny revers på det Capital-belopp, sorn skulle komma att qvarstå samt minst En Tioncledels afbetalning på den förra Lån-Summan, jemte ränta, beräknad för Sex Månader efter Sex procent om året för den återstod af Lånet, som skall omsättas.
Jag vågar derföre hemställa, huruvida icke alla de öfriga punkterna kunde förekomma i en framställning, och förenämnda punkt, hvarom jag begär att särskildt få yttra mig, i en annan framställning. Då nu föredrogs första punkten i LagUtsk:s betänk. N:o 48, innehållande afstyrkande å Olof Pehrssons motion om förändring af 2 cap. 3o §:n concurs-lagen, blef denna punkt af R. o. Ad. bifallen. Föredrogs 2:dra punkten i samma betänk., innehållande förslag till förändring i 5 cap. 67 §:n concurs-lagen. Frih. Cederström, Anders: Denna punkt har blifvit af BorgareSt. a Islägen, så att, om den äfven af R. o. Ad. afslås, kommer betänk, i denna del att förfalla. Jag tillstyrker afslag i följd af den reservation jag afgifvit, och för att icke föranleda ytterligare discussion i ämnet, anhåller jag endast alt få hänvisa lill densamma. Frih. Raab: I fullkomlig öfverensstämmelse med mina yttranden i detta afseende, då frågan förra gången förevar, får jag instämma med Frih. Cederström. Den olägenhet Utsk. velat undvika, har varit möjligheten att rättegången skulle utdragas långt på natten. Men om denna olägenhet genom det af Utsk. föreslagna medel kunde undvikas, så kunde en vida större fara för allmänheten derjemte inträffa. Jag har förut erinrat derom och tager mig friheten ånyo fästa uppmärksamheten uppå, att allmänheten icke alltid får kännedom om en sådan författning, och att derföre lätt kunde hända, att en fordringsägare fästade sig vid det förra stadgandet, och ansåge det vara tids nog att infinna sig klockan 7, hvarigenom han försummade sig och förlorade sin fordran. Jag anser derföre denna förändring i högsta målto vådlig, och vågar hemställa att R. o. Ad. måtte alsia denna punkt. Hr Ribbing:
1533 år till eå vådliga följder sorn icke ens ligga inom möjlighetens gratis att förutse, än mindre bedömrrt a. Oagtadt Magazins - Inrättningens åtgärd i afseende på Spannmålsprisens upprätthållande, således efter Stats-Utskottets tanka, hvarken kan eller bör så anses såsom ett Statens åliggande att i obestämd omfattning utföra, synas dock de Inrättningens företag, som stå i förhållande till dess förnämligaste skyldighet nemligen att hafva tillrackelige Spannmåls - förråd, så tili undsättningar som andre behof, böra, enär de af Verkets Öfverstyrelse med klokhet och sakkännedom verkställa*, i väsentelig mohn bidraga till afböjande af Sädens vanvärde, om sådant i en eller flere Provincer, efter en inträffande Särdeles god skörd, kunde blifva att befara, Förslag huru Spannemåls-uppköpen böra verkställas. Emedan Magazins - Inrättningens Spännemåls-upphandling af de skäl och orsaker som blifvit anförde, alltså ej kan annorlunda bedrifVas, än så vidt denna anstalt, later sig göra med afseende på tillgång af medel och möjliga utvägar att Säden magazinera oell den utan förlust till föreskrifne behof afyttra, synes det blifva särdeles magtpåliggande, att denna Inrättningens medverkande åtgärd icke förr i eti Landsort vidtages, än då verkliga anledningar äro för handen, att Spannemålen härförutan, »kulle nedfalla till ett så ringa pris att Eandtjnanotjn dermed ingalunda vöre belåten, äfven - 15 44 Förslag till Allmänna Magazins - som att när uppköp således mäste verkställas, sådane dispositioner vidtagas, hvarigenom en li-, ka rättighet lemnäs åt alla Jordbrukare, som af den skeende upphandlingen vilja eller behöfva, lig begagna.
December 1827, angående grunderna och vilkoren för hemmans klyfning samt afsöndring af jord eller andra lägenheter från hemman, föranleddes af ett temligen allmänt insedt behof och en deraf följande, högt uttalad önskan, att hemmansklyfningen och jordafsöndringen mätte genom en serskild författning ordnas på ettsätt, som .fös - Lag samt Allm. Besv.- ock Ehon.-V(skottens Utlåtande, N.-o 28. säkrade den tillväxande folkmängden om utvägar till sjelfständig bosättning, och på samma gång, genom hämmande af klyvningens öfverdrift, betryggade samhället för en farlig förökning, af fatligklassen. Man trodde sig kunna uppnå del. dubbla ändamålet, å ena sidan genom meddelad tillåtelse att klyfva till hvad hemmantal som helst, och, å den andra, genom dervid fristadt vilkor af besutenhet, hvilket begrepp i författningen bestämdes. Erfarenheten har emedlertid visat, det missbruken af hemmans-klyfning icke dess mindre fortgått, och anställde undersökningar hafva ådagalagt, att författningen icke blifvit efterlefvad. Detta förhållande syntes Utskotten häntyda på någon inom sjelfva författningen liggande grundorsak, och Utskotten trodde sig finna den deruti, att något minimum ej blifvit bestämdt för tillåten klyfning af hemman, utan föregången undersökning om besulenheten, äfvensom att ej finnes förordnadt, af hvilken och på hvad sätt sådan undersökning bör ske. Det är klart, att så länge något minimum af hemmanlal ej är bestämdt, der besulenheten förutsattessåsom gifven, undersökning derom måste ske vid alla bemmansklyfningar utan undantag, besutenhelen må vara huru obestridlig och påtaglig som helst. Men deLta leder, serdeles i orter, der klyfningar i mängd förekomma, till ett onödigt och drygt besvär, betungande ej; mindre för dem, som skola förrätta, än dera. sorn skola bekosta undersökningen; och lagar, hvilka genom sina egna föreskrifter göra verkställigheten oskäligt betungande och svår, kunna ej påräkna att blifva åtlydde.
HanS contingent i den förut för förstärknmISkarlar accorderade lega," nödgas jag anmärka, au ve ta tillstyrkande synes mig aswika frän^ hufwudgrunderne as wärk reze» - Den i7Iunii. 621 i geringssätt, att nenis. all utgift till allmänt behof bör wara i allmänt förhållande, icke partiel, och til! tid och omständigheter icke beroende af annat än Riksens Ständers egne bestämde stadgande», och da detta är en grund principe, bör den lika gälla i mindre betydliga fall, som nu arv i fraga, som i de af större wigt. Ingen lärer undfalla att detta tillstyrkande icke stödjer sig pä rättwisa, att nemk. för det flere eller färre ynglingar i ett lottlag öf, werenskommit. att betala en wist summa penningar ät den, som magit sig förbindelsen alt för dem blif, rva förstärkningskarl, skulle socknen äläggas att aterberala detta som en^ skuld, hwartill den likiväl aldrig förbindelsen sig iklädt. Der är märkeligt att partielle förbindelser, lill utgifter och skyldigheter ät Staten, först genom extra roteringen införde, och sedan flere gänger äskade, i förra tider aldrig blifwit i fräqa ställde, och att den agtning för enskilt mans rätt, som i detta afseende, äfwen un, der sjelfwa enwäldet bibehölls, icke skall lika säkert wara alt päräkna under en konstitutionel frihet: för min del skulle jag derföre önska ett stadgande i wär grundlag, som för framtiden beredde en trygghet, i detta afseende, angelägen i synnerhet nu, da, under ett beständigt tillwäxande, allmänna Utskylderne upga till ett ganska högt belopp.
Utskottets yttrande sid. 5 med anledning at de i detta Utlåtande omförmälda motioner gillades; hvaremot den ä sid. 6 föreslagna underdåniga skrifvelsen till Kongl. Maj:t afslogs. S. D. Vid föredragning af Bevillnings-Utskottets Memorial N:o 20, med rättelse af det i Memorialet N:o 14 afgifna förslag till voterings-propositionen N:o 112, godkände Ståndet berörde rättelse och lade Memorialet till handling arne. Från Vallo fl. Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogos ånyo Stats-Utskottets Utlåtanden och Memorial: N:o 258, i anledning af Kongl. Majrts nådiga Proposition, angående Hospitalernas förbättring och vård; bifölls. N:o 259, angående de i Regerings-formens 63 § föreskrifna kreditiv-summor; bifölls; och N:o 260, i anledning af erhållna återremisser å Utlåtandet, N:o 128; lades till handlingarne. S. 1). Föredrogs ånyo Banko Utskottets Memorial: N:o 66, i anledning af Riks-ståndens skiljaktiga beslut öfver Utlåtandet, N:o 56. Första punkten lades till handlingarne, och i anledning af andra punkten vidblef Ståndet sitt beslut och godkände voterings-propositionerne. 448 Prot.-Utdrag den 3 Augusti 1851. S. D.
Om i denna lagstiftningsfråga två Stånd stanna emot två, så kommer hon icke ens lill förstärkt LagUlsk., ulan förfaller. An mindre kommer hon till förstärkt StatsUtsk., ehuru besparingen skulle verka på slalsregleringen. Så blir förhållandet äfven här. Första frågan år: skall jordägaren betagas rättigheten att, såsom hitintills, utgöra sina räntepersedlar in natura? Hafva härutinnan två Stånd stannat emot två, så förblifver det vid hvad förut stadgadt varit och frågan förfaller. Först i det ögonblick tre Stånd hafva sagt, att förändring skall ske, blir fråga i StatsUtsk.: hvad verkar denna förändring på riksstaten, hvad verkar hon pä de halfva runst. och andra småsaker, hvarmed StatsUtsk. sysselsatt sig? Är då något af de 3 Stånden ej derom ense med de andra begge, så blir det fråga om votering i förstärkt StatsUtsk., men icke förr. Ora vi, efter att möjligen hafva ogillat StatsUtsk:s lagstiftningsförslag om skatteförenklingen, skulle antaga Frih. Palmstjernas, eller Hr Gyllenskölds eller hvilket annat som helst, så hade tre Stånd sagt att förändring skulle ske, ehuru de sig emellan varit af olika meningar om sättet. Då måste i förstärkt StatsUtsk. röstas om antagande antingen af StatsUtsk:s hos tvänne Stånd gillade förslag eller af Frih. Palmstjernas, hvilket ett Stånd allena bifallit. Skulle tvänne Stånd antaga Frih. Palmstjernas förslag, så vore det gifvet att alla fyra Stånden ville hafva förändring. Men man skulle i alla fall, genom omröstning inom förstärkt StatsUtsk., bestämma huru hon skulle verkställas. Hafva åter två Stånd sagt alt någon förändring icke skall äga rum, så behöfves ingen omröstning i förstärkt StatsUtsk. och får ej heller ske. Om vi deremot antaga Frih.
Men här står syskon eller’ afkomlingar till dem, och således lemnäs det i ovisshet huru långt nedstigande led å sidone skall vara berättigad! till arf framför förfäder i andra led ; och jag befar ar att man af förevar, betänk, skall draga den slutföljd, att sidoarfvingar ända till och med gide led äga rätt till arf framför’ förfäder i 2:dra led, hvilket ej bör vara förhållandet. Vidare har LagUtsk. i 3 cap. i4§:n Ärfda-b:n bestämt, att sista gränsen för sidooch bakarfvingars rätt till arf är gide led. Jag troi’det vara ot alt att bestämma en sådan viss gräns för arfsrätt, af del skälet, alt om ingen arfvinge finnes, så blir det ett s. k. dana-arf, eller sådant arf som tillfaller Staten, och det blott af den rättsgrund, att som det icke finnes någon ägare dertill, så är det bättre att Staten blir ägare deraf, än att godset blefve res nullius. Men jag finner, att så snart någon arfvinge kan styrka sin slägtskap i aldi ig så aflägset led, så bör han framför Staten hafva rätt till arfvet. Hvad beträffar de föreslagna förändringarna i g cap. Ärfda-b:n, ang:de bouppteckning efter död man, så finner jag nuvar. lagstadgande vara vida bättre än det föreslagna, hvarföre jag anhåller, vid en blifvande återjemiss, alt Utsk. måtte derpå fästa sin uppmärksamhet och i den delen vidblifva hvad som finnes stadgadt. Vid 6 cap. Jorda-b:n anmärker jag, att Utsk. bar utsträckt bördemannarätlen för sidoarfvingar ända till gide ied. Delta tycker j,ig är en utsträckning, som är alltför långsträckt. Köpet är en afhandling, sora slutar sig på god tro, och börd är en rättighet, som endast är stadgad för att bibehålla egendomen Den i September e. m. inom familjen, men man liar dervid endast tillåtit de närmaste arfvingarna alt börda.
Den gamla regulatorn i detta afseende var just, att man höll sig gemensamt tillhopa för alt hindra det ingen samhällsmedlem ökade fattigvårdstungan, och genom en sådan opinionsyttring och denna grannarnes enhällighet vet man, alt myckel karn åstadkommas inom en församling. Författnin är i detta fall, efter min öfvertygelse, icke tillräcklig; ty jag tror att å de flesta förhållanden är opinionen inora en församling af långt mera inflytande; och finnes det en person med redliga tänkesätt och kraftfull vilja, så kan han, om han underslödjes af kyrkoherden, nästan despotiskt styra hela socknen. Sådant var förhållandet förut nästan öfverallt, der det fanns gamla kyrkoherdar, som voro aktade af sin församling, och deruti låg det fordna presteslåudels och äfven de gamla familjefädernas stora makt. Gr. Lagerbjelke har yttrat alt man alltför obetänksamt ansett rotefördelningen, enl. ifrågavaride förslag, vara i allo förträfflig, ehuru det alldeles icke är så. För min del får jag helt och hållet fritaga mig från en dylik beskyllning; ty jag har icke ansett det i allo förträffligt, men jag har trott de olägenheter, som för närvaride existera vara vida större, än de som skulle upkomma genom antagandet af Ulskins förslag. Samma sak, som här åsyftas, har man i min trakt sökt under ett tiotal af är att åstadkomma, utan att man deruti lyckats, just till följd af författms bristfällighet; men man har dock ansett det eftersträfvansvärdt. Jag vädjar i detta afseende till en ledamot, som för en stund sedan hade ordet och hvilken jag anser hafva fullkomlig erfarenhet af dessa förhållanden, jag menar Frih. Åkerhjelm, jag vädjar till honom, huruvida han icke på sina egendomar funnit sig belåten med att sedan ålder hafva haft sin fattigvård särskildt. I den trakt han bebor hafva nemi. egendomarue sin egen fattigvård, och jag tror att det länder så väl egendomsinnehafvaren som de fattige till båtnad.
RiddarhusSecreteraren deremot kan vara full - 6 Den 9 Juli i f. m, komligt skicklig, utan att vara Jurist, och jag tror icke, att Ridderskapet och Adeln skulle vilja inskränka sin rätt att uteslutande välja sine Secreterare inom Juridiska Corpsen. I)e föregående Riddarhus-Secreterarne, som utmärkt sig för största skicklighet, hafva icke eller varit Jurister. Om under en Riksdag, då RiddarliusSecreteraren är fullt sysslosatt med de honom i sådan egenskap åliggande göromål, en Rättegång af större omfattning, rörande Riddarhuset eller Cassorne, såsom ganska lätt kan hända, skulle uppstå, är väl då lämpligt, att en extra Canzlist, som Herr Riben föreslår till RiddarhusFiscalsgöromålens bestridande, anförtros äfven en sådan Rättegångs utförande? Behofvet af en noggrann juridisk granskning å lånehandlingar, har erfarenheten bestyrkt; och den som täckes göra sig mödan taga kännedom af de utlåtanden RiddarhusFiscalen i sednare tider öfver lånehandlingar afgifvit, skall deraf inhämta, att anmärkningar skett af verklig betydenhet. Hade Herr Riben behagat mera fästa sin uppmärksamhet dervid, hade han säkert icke rubricerat RiddarhusFiscalsgöromålen, såsom han gjort. Uppropen, som RiddarhusFiscalen åligger verkställa under Riksdagarne, fordra åtminstone hos honom vana, på det ej tiden dermed öfverflödigt skall upptagas; ett factum är, att desse upprop under nästföregående och innevarande Riksdag skett i timme, öfver hufvud räk - Den g Julii f. nu 7 nadt, hvarje gång fortare fin föregående Riksdagar. Antages nu, att minst etthundrade sådane upprop ske; så besparas, genom berörde halftimme, ändå femtio timmar; och om hvarje plenidag räknas till tio timmar, uppkommer dock fem besparade plenidagar, som vanligen icke eller räknas dag efter dag. Tages härvid i öfvervägande hvad hvarje dag under en Riksdag kostar Staten, bevisar detta åtminstone, att äfven i mindre detailler åtgärderne kunna äga värde.
Är det billigt att den Närings-idkande Samhälls-lem, som har den olyckan att i många andra oundgängliga communicationer vara på afståndet af ett halft Konungarike bosatt från Hufvudstaden, skall än ytterligare i sina operationer försvåras genom omöjlighet att vid en närmare Lån-anstalt, än i Stockholm, se sina behof afhulpna, då detta sätt innebär kostnader af alla slag och tidsutdrägfer, ofta mera betungande än sjelfva Rente-betalningen ? Vill man neka understöd och localt inrättade Lättnads-anstalter för rörelsen i ett Land, som är åtmindstone tredubbelt beskattadt comparatift mot andra? Glömmer man de ovanliga bördor af permanent, i stället för extra rotering, som denna provins vidkännes? Beräknar man icke, vid tydligheten af den i Stockholm öfverklagade penningebristen, att progressift mångdubblad skall denna förtrycka på 60 å 70 mils afstånd från denna ort, rörelsens säte och emanationspunkt? Hvarföre nekar man sin uppmärksamhet åt den sanning, att inga försäljningar mera kunna ske, att odlingsfliten i följd deraf och genom brist på afsättning aftager, då Landtbruket i denna stund mera kan anses som en beskattnings, titel än som en lönande Näring? Är det billigt att ej beräkna följderna som äro Den 16 Maj. möjliga, om man borttager elen enda Lånanstalten i en ort, hvars behof af Rörelsecapital ej kunnat uppfyllas med de speculatift skapade tillgångar, som Malmö Discont hittills måst nyttja, ej oklandrad, men hänförd af intrycken från den högt klagande nödvändigheten? Vill man ej inse för en local Lån-anstalt lättheten att förekomma förlustegenom den, att med fullare kännedom kunna bedöma Låntagares vederhäftighet? Nekar man orättvisan att för de temporaira penninge-behof, som det är Statens pligt att afhjelpa, betunga enskildte med förlust af rentor under långa och 0- säkra postgångar vid remisser och reqvisitioner? Kan någon Discont framvisa så litet förluster som Malmö’s, under hvars 10 år de utgöra in atles 5055 R.dr 16 sk,?