Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Lagerbjelke är jag äfven derutinnan ense att granskningen af Statsrådsprot:na, som är Const.Utsk, ålagdt, innefattar icke allenast ett åliggande att tillse om dessa prot:r innehålla öfverlrädelser af grundlagen eller om, genom de handlingar, som deri förekomma, Statsrådets ledamöter ådagalagt bristande nit, skicklighet och drift eller om genom uraktlåtenhet i andra afseenden, Statsrådets ledamöter kunna göra sig skyldige lill anmärkmr, och jag ber att så få förklara mina ord, dä jag yttrade mig vid R. o. Ad:s sednaste sam manträde, att jag icke gaf rådgifvare-personalen ett obetingadt loford då jag sade att detta Iand var lyckligt, som icke hade större anmärkmr emot Konungens rådgifvare-personal. Jag yttrade detta såsom bevis derpå att jag godkände hvad Const.Utsk framställt och emedan jag icke deruti funnit annat än hvad man kunnat vänta att ett decharge-betänk. från ett Const.Utsk. öfver en 3-årig Rege - Den 10 Maj f. ra. 383 ring borde innehålla. Jag har ansett mig pligtig att göra denna förklaring emedan jag hör att mitt yttrande i sista plenum varit missförs tådt. Hr Printzensköld, Carl; Del torde vål näppeligen finnas något förderfligare i ett lagbundet samhälle, än en extensiv tolkning af grundlagen. Denna har uttryckligen anvisat Const.Utsk. den väg, samma Ulsk., i dess egenskap af åklagaremakl emot Konungens rådgifvare, har alt gå. Finner nemi. Utsk. vid granskning af Statsråds-protma, att Konungens rådgifvare icke hafva upfyllt sina åligganden, sä har Utsk. rättighet att antingen låta ställa dem under åtal inför Riksrätt, eller och enl. 106 och 107 §§:ne tillstyrka R. St. att anmäla dem till entledigande.
Detta nämner jag för att ånyo fästa upmärksamheten vid min upmaning till StatsTJtsk., att det måtte gifva Öfverste Hagelstam tillfälle att, genom sina kartor och vidsträckta kunskaper, tillhandagå med de uplysningar, som StatsUtsk. torde behöfva. Särskildt kan jag icke underlåta, att äfven nämna, det, enl. de uplysningar jag fått från samme man, det så lyckligt ansedda valet af lokal, der man i fordna tider byggt Carlskrona såsom hufvudstation för vår stora Flotta, icke numera är hvad den har varit, ty en Rysk ångbåtsflotta, som kan släpa med sig en stor skärgårdsflotta, sätter Carlskrona i fara att bli från landsidan belägrad. Medan den stora Flottan ligger utanför det stora och befästade inloppet och till och med kan passa på, att under gynnande vind segla in midt emellan skansarna, hvilket man nu vet ganska väl kan ske å la Nelson, är det lätt verkställbart, under det att detta sker, att Ryska skärgårdsflottan landsätter trupper, inlöpande genom åtskilliga sund, samt tager Carlskrona i ryggen, d. v. s. anammar både vår Flotta och vår Fästning på en gång. Detta torde icke heller vara så ovigtigt att titta på, innan man bortkastar stora summor. Jag anhåller nu om Hr Gr. o.
Smörj henne med smörja ur detta smörje-horn. Sedan kommer du till tvänne karlar, som hugga en ek invid vägen. Männen hafva yxor af träd, gif dem dessa yxor af jern. Dernäst kommer du till tvänne andra karlar, som stå vid gården och tröska. De hafva slagor af jern, gif dem dessa slagor af träd. Så kommer du till tvänne örnar, hvilka yfvas och hota när du går förbi. Gif dem dessa begge kött-stycken. Men hos Hafs-fruns syster har jag aldrig varit, och kan derföre inte råda dig. Var bara försigtig, och ät ingenting.» Prinsen tackade mycket för dessa goda råd, och lofvade noga följa dem. Derefter tog han farväl af Messeria, och begynte sin vandring. Sedan han färdats någon stund, kom han till en grind, som stod i sjelfva landamäret hvarest Hafs-fruns egor slutade. Men grinden var gammal, och lopp trögt på sina hakar. Då gjorde prinsen som Messeria hade lärt honom; han tog upp sitt smörje-horn och smorde hakarne. Derefter gick han längre fram, och kom till tvänne män som höggo. De hade en yxa af träd; men konunga-sonen gaf dem hvar sin jern-yxa. Han kom så dit, hvarest tröske-karlarne stodo. De hade tunga slagor af jern, men prinsen gaf dem slagor af träd. Vidare kom han till tvänne örnar, som yfdes och hotade när han gick förbi. Men prinsen gaf dem hvar sitt kött-stycke, och kom så utan hinder fram till gården, dit han aktade sin färd. När konunga-sonen kom in, staddes han för Hafs-fruns syster, och framförde sitt ärende. Han blef så emottagen på det aldra bästa; men käringen hade ett elakt utseende, och svennen kunde väl förstå att hon icke mente allt som hon sade. Hafs-frun bad honom nu sitta ned, me’ns hon tillredde bröllops-sakerna, och lät inbära mat att han skulle äta. Men prinsen ihogkom sin kärestas råd, och ville icke smaka maten, utan passade tillfälle och gömde den i sängen.
Och så respekterad anförare var Korpen, att utan tvifvel det ånyo blifvit full batalj, om icke ett par pigor, som hemtat vatten ur Vattulandskällan, gråtande och snyftande kommit vägen förbi valplatsen. ”Hvad står på?” frågade Pelle Kraft, som var syskonebarn med borgmästarns Stina. ”Åh, käre småpiltar, det är inte för er att begripa – men j får väl se, stackare!” ”Var så god, jungfru Stina, och utlåt sina tankar!” inföll Korpen med värdighet. ”Här står en, som inte var småpilt i går. Jag är mellan mitt fjortonde och femtonde och fiskar allt så många tjog fisk som en, den jungfru Stina kanske tycker är stor nog, fast det fins andra som tycker att han är den rätte stackarn!” ”Såna gemena sillpackar-ungar!” Jungfru Stina gjorde en stor sväng på nacken. ”Akta sej, kära jungfru, att jag inte packar henne till sill ... Men låt nu allt ondt fara och säg i stället beskäftigt hvad det är för stygg ögonsjukdom jungfrurna fått?” ”Nå, om vi ändtligen ska pressas, så ha vi den sjukdomen, som väl snart hela stan får – och du, din lille kanalje, kommer nog att piskas både gul och blå af norrmännen, som straxt stå utanför porten. Han skall begripa, munsjör snus, att jag torde veta något mer än annat folk, för det är jag som släpper in till borgmästarn alla kurirarna ... ja ja, den som lefver, får allt se!” Och under ny sorgesång fördes näsduken till tårekällorna. ”Kära Stina”, sade halfhögt hennes medsyster, pastor Ekmans Anna-Märta, ”det lär under krigstid, hvad jag hört, vara värst för sådana flickor som den gode guden gifvit ett fagert skinn – derföre grundar jag på om jag inte borde bestryka mej med skedvatten eller spanskgröna. Du är lycklig, som inte behöfver ha så stora bekymmer, kära Stina!” ”Nå, det var då ett gement högfärds-tal!
Men, ehuru härigenom silfverutvexling mot bankosedlar på gifna grunder såsom en ovillkorlig och under alla omständigheter orubblig pligt för riksbanken stadgas, och nämnda lagar hafva egenskapen af civil-lag, beror icke dessmindre banksedlarnes kredit, dessutom, i väsendtlig mån af förtroendet fotändamålsenligheten och sakriktigheten uti de stadgar och föreskrifter, Rikets Ständer i afseende å bankens förvaltning meddela sine fullmäktige tilt efterföljd. Hvarje misstag dervid, hvarje olämplig förvaltningsprincip kan verka för framtiden menligt på den allmänna välfärden: och hvarje rättvist medel, som står lagstiftaren till hands, att förekomma sådant och att undanrödja farhågan för följderna deraf, är det således en pligt att i tid använda. Ett sådant medel är, bland annat, att åt bankens skyldighet till ständig och orubblig silfverutvexling mot banksedlar på stadgade realisationsgrunder gifva kraften och garantien, ej blott af civillag, utan ock af grundlag. Konstitutions-utskottet bär alltså ansett sig böra i detta afseende bos Rikets Ständer vördsamt föreslå ett tillägg till 72 § R. F. af enahanda lydelse, som det, hvilket uti Konstitutions utskottets af år 1844 memorial ]N:o 22 blifvit framstäldt, och att således nämnda 72 § skulle erhålla följande innehåll: Regeringsformen. § 72. Riksens Ständers bank — • göras kunna. Riksens Ständer allena äga rätt att genom banken utgifva sedlar, som Kouililulions-Ulskottets Memorial, N:o 6. 3 för mynt i rike! må erkännas. Dessa sedlar skola vid anfordran, efter deras lydelse, af butiken med silfver inlösas. Hvilket förslag härmedelst vördsam lige 11 öfverlemnas till Rikets Höglofl. Sländer i afseende å grundlagsenlig behandling. Anlt. till. Exp. Utsk. den 21 Mars, kl. 2 e. m. Memorial till Rikets Ständer, med förslag till ändring af 68 §. riksdagscrdningen, rörande tiden Jör revisionerna af statsverkets, bankens acil riksgäldskontorets tillstånd, styrelse och förvaltning.
Göres anmärkning emot uppgifterna öfver anläggningskostnaderna å en flottled, eller emot ändamålsenligheten eller behöfligheten af anbragte byggnader och inrättningar, hvarföre förslitningseller amorterings-afgift fordras, eller uppkommer i och för eller i följd af flottningen oenighet och tvist, så afdömes sådan tvist utaf vederbörande Domstol, eller Kompromiss, der så finnes i flottnings-reglementet stadgadt och tvisten endast är emellan llottningsbolaget och delegarne deri, eller emellan sådana inbördes. § 9- På sätt i § 1 redan föreskrifves, är det hvar och en flottande medgifvet att efter sitt behof, på det ställe han önskar, få sitt flottgods afskiljdt från de öfrige flottandes. Der lagliga hinder ej möta, skall det derföre vara honom tillåtet, som önskar få sitt timmer afskiljdt, att anlägga sådana afskiljningsbommar och byggnader, Sammansatta l.agsamt Allm. Brsv.- o. Ekon.-l)tskottets Betänkande N:o 31. 13 sorn för ändamålsenlig timmerafskiljning äro bäst passande, endast med iakttagande att den öfriga flottningen derigenom så litet som möjligt uppehålles samt att, om båtfart på stället förefinnes eller skulle tillkomma, tillräcklig öppning i afskiljningsbommarne anbringas, men hvilken öppning icke behölver vara midt uti strömfåran (såsom förut varit stadgadt), utan kan lika väl anbringas å endera sidan, blott båtfarten derigenom kan obehindradt och beqvämt framgå. Under samma vilkor och iakttagelser skall det också vara tillåtet att anlägga insamlingsbommar för tlottgods dels vid sågverk, dels der en lugn vattenyta möter, hvarest flottgodset behöfver hoptagas. Innan sådana byggnader få företagas, skall emellertid anmälan göras ej blott hos vederbörande strandeller intilliggande vattenverksegarc, utan särskildt hos Konungens Befallningshafvande, som förordnar om syn på stället och, i händelse lagliga hinder icke möta, derefter meddelar sådant tillstånd, i enlighet med hvad olvanföre är sagdt, att byggnaderna må kunna utföras.
Verkets sednaste organisation icke fanns å Stat uppfördt, att ”med afseende å Öfver-Commissarie-t jens tens ”nytta och behöflighet, densamma borde än vidare bibehållas, men ”då besparingarne, i anseende till deras tillfälliga beskaffenhet, icke ”kunde påräknas såsom tillgång för bestämda fortfarande löne-anslag, ”komme tjensten tills vidare att tillsättas endast genom förordnande, ”emot åtnjutande af nuvarande lönebeloppet såsom arfvode af nämnde ”besparingar;” — vidkommande Advocat-Fiscalstjensten och en ledig Revisors befattning , att desse tjenster, hvilka voro. af den beskaffenhet att de icke kunde komma i fråga till indragning, borde ”med oförmin i O O ”skadt aflönings-belopp enligt nya Staten tillsättas, dock så att, i anseende till besparingarnes tillfälliga beskaffenhet, endast så stor del af ”nämnde aflönings-belopp, som motsvarade hvad enligt Kammar-Rättens ”förra Stat varit bestudt, finge såsom lön på Stat uppbäras, men fyllna”den utgå såsom arfvode å 2:dra Hufvud-Titelns besparingarsamt att, rörande en Öfver-Vakt mästareoch en Vaktmästaretienst, vid tillsättandet af dem, ”nya Aflönings-staten borde i så måtto vinna tillämpning, att skillnaden emellan löne-beloppen efter denna och gamla Sta”ten komme att såsom arfvode å 2:dra Hufvud-Titelns besparingar utgå.” Sedan Rikets Ständer, uti deras den 24 April 1834 aflåtne underd. skrifvelse, N:o 23, anhållit att Fexel-Cojitrolleursbefattningarne i Stock - 17 Stockholm och Götheborg måtte indragas eller ock att, i händelse Kongl. Maj:t profvade desse beställningar än vidare böra fortfara, de derför utgående arfvoden icke måtte å besparingarne på 2:dra HufvudTiteln anordnas, har Kongl. Majit genom Nådigt Bref den 22;dra April 1835, förordnat att med utbetalning af berörde arfvoden från nyssnämnde besparingar komme att fortsättas, till dess Kongl. Majit, i sammanhang med frågan om förändrade föreskrifter för Vexelhandeln i allmänhet, fattat Dess
Bland större arbeten i detta afseende må nämnas: en vid Lindö egendom i Wallentuna härad företagen odling af en sank äng om 250 tunnlands vidd, dervid, jemte sänkning af en mindre sjö, erfordrats dikning af 9,000 alnar; samt vid Ekeby och Kohlsta egendomar i Närdinghundra härad, hvarest 100 tunnland ängs-, hagoch kärr-mark upptagits, dervid den odlade jorden blifvit lill åker förvandlad och i tegar förlagd. Såsom särskildt anmärkningsvärd framstår den förvånande utveckling, som jordbruk, ladugårdsskötsel och kreatursförädling redan ernått och vidare synas gå till möte inom Huddinge och Brännkyrka socknar. Inom detta pastorat äro under sednast förflutna 15 år minst 1,400 tunnland uppodiade och kreaturens antal ökadt med omkring 1000 stycken, livilka födas väl, korna på flera ställen hela året inom hus; och såsom resultat kan med skäl antagas, att produktionen af jordbrukets och ladugårdens alster inom berörde pastorat, jeni förde med förhållandet löre sagde tidpunkt, fördubblats. Det förljenar ock att omförmälas, såsom mindre vanligt, att en torpare under Sanda egendom i Österhaninge socken, hvilken tillförene i egenskap af dräng tjenl vid denna gård och der lärl sig inse fördelen af ett vårdadt jordbruk, sedan längre tid tillbaka brukat sin åker förlagd i smala tegar. Något understöd af allmänna medel till odlingsföretag har under ifrågavarande tidrymd icke blifvit någon inom Länet beviljadt. Ännu äro de gamla åkerbruksredskapen, trädesstoek eller årder, pinnharf, sladd oell vält mest i bruk hos allmogen, hvaremot vid herrgårdarne flera slags nya redskap fått insteg, särdeles plogar och halfvar af lämpligare beskaffenhet. Eflerdömct följes småningom af allmogen, som till en del lillegnat sig förbättrade redskap, isynnerhet plogar. Åkerjorden brukas af allmogen fortfarande på förut öfligt sätt, så alt hällten deraf hvarje år ligger i träde; dock att i allmänhet någon del af trädesjorden af allmogen användes lill besädande med äller, potates och bönor.
Kronprinsen i Nåder förskjutne 18 procent, återstoden eller 48* procent reduceras till Svenskt Banco-mynt efter 8 sk. per ”Livres Tournois, hvarefter af det härigenom uppkommande belopp i 'Svenskt Banco ytterligare innehålles, hvad till cours-difference vid godt”görandet af Hans Kongl. Höghet Kron-Prinsens förskott erfordras. För hvad "sedermera af förenämnde 48? procent öfverblifver, meddelas fordringsegarne Riksgälds-Contorets obligationer på Tio år och med Fem procents årlig ränta, emot qvittencer på fordringarnes hela belopp, hvilka qvittencer tillika komma att innefatta fullkomlig och ovillkorlig öfverlåtelse "pä Svenska Staten af fordringsegarnes anspråk hos Franska Regeringen för dessa af Svenska Staten liquiderade fordringar.” ”1 anseende till den återstående tredjedelen; så kommer den likaledes att reduceras till Svenskt Banco, efter 8 sk. per Livres Tournois, "samt beloppet derefter liquideras med Riksgälds-Contorets obligationer på ”Tio år och med 5 procents årlig ränta, hvilka obligationer, jemlikt Eders "Kongl. Maj:ls Nådiga Proposition, komma att ställas under LandtbruksAcademiens förvaltning, såsom fond till de från Academiens bestämmelse "oskiljäktige utgifter;’ alt vidare och sedan, i anledning af serskild Nådig Proposition vid den år 1815 hållna Urtima Riksdag, Rikets Ständer, uti underdånig skrifvelse af den 11 Maj samma år, förklarat sig hafva funnit billigt, att de af framlidne Commerce-Rådet m. m. Johan Sederholms arfvingar, hvilka voro Svenska undersåter och i Riket bosatte, finge, i afseende å utbekommandet ai en Commerce-Rådet Cederholms fordran hos Franska Regeringen, tillgodonjuta samma förmon, som, till följd af Kongl. Maj:ts högstberörde Nådiga Proposition af den 3 Juni 1812 samt Rikets Ständers i anledning deraf fattade beslut, förut blifvit beviljad andre Svenske un - Statssamt Allm. Desv - och Ekon-Utskottcns Utlåtande, N:o 30.
Med afslag å Utskottets hemställan, biföll Ridderskapet och Adeln Kongl. Maj:ts nådiga framställning om beviljande af ett anslag å 80,000 R:dr för anskaffande af skyddstält. 45—48 punkterna. Utskottets hemställanden bifölios. 49 punkten. Med afslag å Utskottets hemställan, beslöt Ridderskapet och Adeln, för sin del. att ställa 3,000 R:dr till Kongl. Maj:ts disposition, för att användas till förhyrande af lämplig gemensam skollokal för samtliga garnisons-regementena jemte bekostande af tjenlig undervisningsmateriel; och skulle de öfriga Riks-Stånden vänligen inbjudas att i detta beslut med Ridderskapet och Adeln sig förena. 50 punkten, och i sammanhang dermed ett från Vällofliga Borgare-Ståndet ankommet protokolls-utdrag M 141, innefattande inbjudning till de öfriga RiksStånden att förena sig uti det af Borgare-Ståndet öfver denna punkt fattade beslut. Denna inbjudning blef af Ridderskapet och Adeln antagen. 51—54 punkterna. Utskottets hemställanden bifölios. 55 punkten. Med afslag å Utskottets hemställan, biföll Ridderskapet och Adeln Kongl. Maj:ts framställning om beviljande af ett anslag å 24,000 R:dr, till uppförande af en sjukhusbyggnad för Lifregementets dragonkorps. 56 och 57 punkterna. Utskottets hemställanden bifölios. Den 28 Februari samt l och 3 Mars. Från Vallofl. Borgare-Ståndet. S. D. Vid förnyad föredragning af Stats-Utskottets Utlåtande JVS 51, angående regleringen af utgifterna under Riks-statens Fjerde Hufvudtitel, blef detsamma godkändt, dock med nedannämnda undantag och tillägg, nemligen: Punkten 12, mom. a Här ifrågavarande löneförhöjning beviljades med endast 1,000 Riksdaler. 182 Prot.-Utdrag den 28 Februari samt 1 och 3 Mars 1866. Punkten 13, momenten a och b.
Ekon.Utskms d. 26 och 28 dennes på bordet lagde Betänk. N:o 20, i anledn. af väckte frågor i de aDg:de fattigvården i Fiiket gällande föreskrifter. Detta Betänk, företogs punktvis till afgörande, och förekommo dervid Ulsk:ns yttranden, ang:de nedannämnde § §: r i nu gällande Kongl. Förordn. om fattigvården i Riket. § 1- Den del af Lektorn A. F. Soudéns, Utsk:os Betänk, bifogade, reservation, som angår § 1, npläsles på begäran af Hr von Hartmansdorff, Aug., som derefter yttrade: Jag anser Lektor Sundéns reservation vara riklig. Orden "de sina" äro ett Obestämdt uttryck, Ilvars vidsträeklhet man icke känner. Om t. ex. föräldrarne, såsom ofta är händelsen, lefva skiljda från barnen, kan man då säga, att föräldrarne, när de icke höra till barnens hushåll, kunna räknas till hvad författningen benämner ”de sina?” Jag tror det knappt. Deremot hafva våra faltigvårdsstadganden af ålder utgått från den grundsatsen, alt anhöriga böra draga försorg och vård om hvarandra, och till anhöriga böra val närmast räknas föräldrar och barn. Kongl. Förordn:n af d. 11 Dec. 1766, ang:de fattigvården i Riket, talar i 1 Art. lista §:n om sådane fattige, ”sorn antingen genom ålderdomsskröplighet, långvariga krämpor eller någon slags ofärdighet hindras, all sjelfva förskaffa sig tillräckligt underhåll, och ej ega anhöriga, som äro i stånd att dera vårda.” Följaktligen förutsätter denna författning, alt anhöriga skola vårda hvarandra. Under min embetsmannatid, har jag beklagligen sett flere exempel derpå, ali barn vägrat underhålla sina föräldrar. Då jag var Stats-Sekrelerare för ecclesiastik-ärenden, hände, att en gammal qvinna, som h.ade flera välmående barn och andra, sorn'icke vore det, ej fick vård af någondera, så att, när en församling slutligen betungades med hennes underhåll, iukommo besvär deröfver lill Konungen.
319 liågan för den änger hvarmed man hotas, oin man möjligen skulle kunna tillvägabringa en inskränktare och mera vist beräknad Discontrörelse. Ofvannämnda anförande besvarar äfven båttre än jag knnde göra det, hvad, sorn nu gjordt Disconterne sä Landsforstörande, och bevisar ätt de ej ailtid varit oklandrade, fast klokhetens och sanningens röst i detta, som i många fall, blifvit förgäten underjsorlet af Speculations-begäret. Några temporaira åtgärder till Verkets fortgång finner jag ej kunna vidta* gas, alldraminst innan man känner ställningen, innan man känner de förluster man redan gjordt och hvad betydelse innefattas under det ordet ringa förlust, sorn ändå medgifves möjligen kunna följa de temporaira bidragen som äskas. Vårt land har så mycket lidit, dess Penninge. ställning är tå vådlig, att blotta anledningen till en ringa förlust spänner uppmärksamhet och föder ovilja. Det frågas om utgiften för Götha Canal är den minst vigtiga af alla för att som sådan stå tillbaka; allt är relativt och jag tror att många behof af ganska betydlig natur ännu sakna Medel. Hvad det beträffar, att Banquens tillstånd är så lysande, att den ej någonsin varit Solidares får jag erkänna att det går öfver mitt begrepp, Hvaruti består Banquens öfverskott, om ej i dess fordran utaf Staten, och hvilken blefve vår belägenhet, om vi skulle betala denna skuld: Vår höga Cours, är den icke ett bevis på förhållandet med vår Banque? kunna vi? eller böra vi dölja för oss? Att vårt Sedelmynt6 p g2o JÖen 13 Ftini arli» ofördelaktiga förhållande till andra Länders recL bara Metaller, hufVudsakeligön verkas af Agio och icke utaf Cours.
"viri bvilLet förliällancie enrlast en summa af 48,009: 3. "ansetts Lunna päräLnas att, efter livar! af bolagets "närvarancle bebällningar utgå såsom bicbag till rlet "äterstäenrle Laoal-arbetet, lör bvars utlärrlancie allt"sä ytterligare sLuIle erkorriras 4o,638 b:br 46 sL. 9 r:st. "Sertan till belseLanrle af en särlan brist, bvilLen "för okörutserlba bänrlelser oell förluster blifvit upp"tagen till en runr! summa af 46,000 b:br, bolaget "till Direetionens riisposition i oeb för L^ggnarls-ar"betet upplätit, kleis rlen ränta ä tecLnacle ^etieLapi"talet, som, enligt 9 §. af bolagets privilegier rlen Zi "äulii 18,6, sLulle ärligen at Stats,Vlecflen bältas Oi"rectionen tillkancla till oeb mert slutet af rlet är, uu"ner bvilLet Lanaloeb SlussverLs-b^ggnarlen blifvit "bragt i fullstänrligt sLieL, utgörancle för fem äterslä "enrle k)rggna<ls-är . b:rlr 18,660. "riets ocL inLomsterne ak Lanal-lar"ten uncler clessa är, efter akrirag "ak lläningar m. m, caleulersrl till „ 26,000. — - "piiis. "bvarvirl bolaget liLväl fästat rlet förbebäll, att ersättning för rlet sälunrla beviljarle körsLott af räntan "ä ^etiemerllen wä framcleles, sä snart b^ggnarlen "blifvit fullborciacl, Lomma iLetie-ägarne till goria ak b e t ä yLa n 6 e r>, Alto 4o46'
När nu kungen kom förbi oss, sade han till sina riddare så här: (talar med djup stämma) Vid sancte Knut, en ganska vacker flicka! Tror du han menade mig? ABILGARD. Jag vet inte kanske det var din mor. INGEBORG. Min mor! (skrattande) Nå det ska' jag tala om för henne. Nej, ingendera af oss var det, ty, ser du, bredvid oss stod drottningens första hofjungfru, Cecilia, lysande som en sol. Hur kunde han då ha ögon för oss? ABILGARD. Hvem vet! en klar stjerna tindrar vackrare, än en molnbetäckt sol. Se det låter höra sej det ska' jag lägga på minnet. Jo du, kungen menade allt mej det såg jag bestämdt. ABILGARD. Och detta smicker gläder dig så mycket? INGEBORG. Inte betyder just smicker så mycket; men det beror mycket på hvem som säger det. ABILGARD. Och för att kungen sade det INGEBORG. Kungen? Jag tycker alls inte om honom. Han är stygg och elak mot sin gemål, han är elak mot alla menniskor. Men jag tänkte så här: om en viss annan person hade sagt det, nog skulle det ha fröjdat mig rätt mycket. Hör du, Abilgard, är du mörkrädd? I den der gästkammaren (pekar på andra sidodörren) ska' du ligga i natt. Derinne är en liten tomte. ABILGARD. En tomte? INGEBORG. Om natten knäpper det i väggarna och upp ur golfvet kommer en liten gubbe; men bli inte rädd för honom han ser så beskedlig ut; han beskyddar vår boning och går aldrig ut oftare än då någon fara hotar oss. Tyst! (visar på samma dörr) ser du inte? der kommer han såg du inte hur han nickade åt oss? nu bugar han sig för julljusen nu hoppar han opp på granqvistarna och dansar stör honom inte han dansar så gerna, fast han är gammal nu hoppar han ner han springer till dörren! (med ängslan fattande Abilgards hand) Ah! han sprang ut! han är borta! (lägger handen öfver sina ögon.) ABILGARD (orolig). Ingeborg! INGEBORG. Hu! hvad jag blef skrämd!