Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständer, i anledning af 21 och 22 punkterne i Utskottets ofvanåberopade Utlåtande N:o 16, fattat; till följd hvaraf och då den af en Ledamot inom Höglofl. Ridderskapet och Adeln gjorda framställning, det Bankens fastighetslån, såsom redan stående i hypotheksform, skulle till dessa föreningars understödjande användas, destomindre kän föranleda något tillägg i Rikets Ständers berörde beslut, som den af Höglofl. Ridderskapet och Adeln till Med-Ständerne gjorda inbjudning, om de å Bankens fastighetslån ingående afbctalningnrs användande såsom Crediliv till Ilypotheksföreningar, blifvit af öfrige 3:ne Riks-Stånd afslagen, finnér Utskottet sig ej i tillfälle, att nu för Hypotheksföreningar tillstyrka något annat eller kraftigare understöd, än de Cassa-Creditiv, hvilka redan blifvit af Rikets Höglofl. Ständer beviljade, att för detta ändamål från Rikets Ständers Bank utgå. Och anser Utskottet sig icke tillhöra att, på sätt af åtskillige Motionairer blifvit yrkadt, uti någon lagstiftning för omförmälde föreningar ingå. Ankom till Exp.-TJtsk. den 23 October. Memorialj med hemställan om förhöjda arfvoden för Bankens Brandmästare och Conducteur. Sedan Banco-Fullmäglige den 27 October i83o, i sammanhang med förebafd pröfning af uppgjorde förslag till Brand-Reglemente för Banken, Bih. till R. St.
Tillgreppen äro derjemte, vare sig i ena eller andra fallet, lika nesliga. Beträffande åter redaktionen eller att det holde heta såsom nu är stadgadt, nemi. då eldsvåda, vattnflod eller sådan nöd tränger, som i gamla lagen finnes upgifven, synes mig Utsk:s uttryck bättre valdt. Det är just händelsen att vid en eldsvåda kan tillgrepp ske icke allenast uti det hus som brinner, utan äfven uti det näst intill belägna hus, hvars egare, af pligtkänsla kallad att lemna sitt hus för att deltaga uti afhjelpandet af den allmänna olyckan, måste vara borta. Ar det så, att egaren icke är borta, utan hemma, samt kan värja sin egendom, dä blir det våld, som tjufven begår, när han fråntager honom hans egendom. Jag tror mig nu hafva besvarat de af den siste värde talaren gjorda anmärkmr, och skulle inga andra blifva framställda, synes mig icke något hinder möta för att bifalla §:n, hvarom jag vörsamt anhåller. Gr. Lagerbjelke, Gust.: Jag är lill alla delar af samma tanke, som Gr. Sparre, och kan icke inse, alt man genom §:ns antagande gör ett afsteg från hvad folket nu uti ifrågavar:de hänseende anser vara rätt. Det må vara att möjligtvis olika Den 14 Augusti. 3i9 straffbestämmelser kunna i den ena eller andra lagen förefinnas, men i alla fall anses dock de i §:n omnämnde brott såsom qvalificerade stölder, och detta utgör lnifvudsaken samt det, hvarpå man, rör:de folkets tänkesätt, bör göra afseende. I allmänhet anser man stölder, begångna under sådane förhållanden, som i §:n finnas omnämnde, för nidings-stölder, och detta med rätta. Att derföre sammanföra dem uti en enda §, samt bestämma samma straff för de likartade stölderna, kan jag icke annat än godkänna.
Sillhofstomten ej vore för ändamalet lämplig, samt K. M:t ej förklarat, hvilken af de tvenne öfriga platserna Han ansåg lämpligast. Emedlertid synes valet vara temligen lätt gjordt, då man besinnar å ena sidan att nödig plats i Humlegården kan erhållas för snart sagdt ingenting, och å andra sidan att tomten midt för Vetenskapsakademiens hus skulle kosta 240,000 rdr, oafsedt att detta läge för en 3 Den 1 Maj bibliotheks-byggnad ingalunda är fördelaktigt; och har Utsk:t derför hyst den förhoppning, att K. M:t skall gifva företrädet åt det förra alternativet. Af dessa skäl anhåller jag om bifall till Utskits förevarande hemställan. Hr Huss, Magnus; Jag instämmer till alla delar uti de åsigter, som blifvit af den siste talaren framlagde, och ber att med anledning af de af Gr. Oxenstjerna mot Utsk:ts förslag framställde anmärkningar få nämna, att Utsk:t ingalunda förnekar behöfligheten af ifrågavarande byggnad, hvilket tydligen framgår af Utsk:ts motivering. Hvad beträffar den omständighet, att Gr. Oxenstjerna anser slutorden uti Utsk:ts hemställan vara onödiga och derför böra utgå, så vill jag lemna den upplysning, att dessa slutord föranledts af den inom Utsk:t allmänna åsigt, att vid uppförande af Statens byggnader ej tillräcklig sparsamhet under sednare tider blifvit iakttagen, hvarför en återgång i detta hänseende vore önsklig. För min del anser jag således Utsk:ts hemställan vara sådan, att den bör af R. o. Ad. i sin helhet bifallas, och det desto mera, som tre Stånd fattat enahanda beslut i frågan. Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder hade yrkats dels bifall till Utskits hemställan oförändrad och dels af Gr. Oxenstjerna bifall till densamma med följ:de förändrade lydelse: »att R. St:r måtte i underd. skrifvelse anhålla, att K.
Neji jag är förvissad att afkomlingarne af de ädlingar, som jemte den store Konungen på Liitzens blodiga slätter offrade sitt lif för religionsfriheten, icke skall hafva från sina fäder så vanslägtats, alt de nu, mer än 200 år derefter, vilja kämpa för religionstvängels bibehållande. Jag anhåller om återremiss af förevarrde Betänk. Hr Tersmeden, Pehr Reinh.: Hvad sorn först i della Betänk, synes mig icke böra lemnäs oanmärkt, är sjelfva upställningen. LagUlsk. säger nemi. att Frih. Cederström och Hr Tersmeden föreslagit uphäfvandet, bland annat, af 1 kap. 2 § Kyrkolagen. Denna upgift är så till vida oriktig sorn jag, på sätt R. o. Ad:s prot. för den dag, då motionen väcktes, gifver vid handen, med mitt yrkande afsell, icke hela nyssnämnde §, utan blott sisla mom. deraf, hvilket äfven finnes rigtigt upgifvet i Hr Carlesons reservation. Mom. är ganska kort och lyder som följer: ”Den, som gör affall från vår rälla Evangeliska lära, straffes likaså (nemi. med landsförvisning) och njute ej arf inom Riket.” Den af mig väckta motion ang:de uphäfvandet af straff för affall, och hvilken pag. 4 finnes i korthet refererad, blir sedermera i Betänk, ingenstädes, hvarken tilleller afstyrkt. I Utsk:s slutliga hemställan, som innefattas uti de med kursiv stil utmärkta 2:ne sista raderna af pag. 6, flones ej eli ord om milt förslag, och del är först genom Frih. Posses och Hr Carlesons reservationer, som jag fått lära att motionen verkligen blifvit utaf Utsk:s majoritet afslagen. Svårligen lärer man likväl med skäl kunna kalla min motion, sådan den väcktes å detta rum den 22 Dec. sisth år, hvilade på Ståndets bord och finnes intagen i 2:dra delen af R. o. Ad:s prot. sid. 7, ett förslag om religionsfrihetens införande.
Finsk Anders Andersson från Måsebo, näst yngste son till en ansedd gammaldags bonde, som ej ville låta sina söner lära sig skrifva, på det de icke skulle kunna skrifva skuldsedlar. Anders far hade köpt en gård i Hårstorp, en by några km. öster om Ingelstorpslund, och hans söner brukade den som utgård till det ' ' ' / i mil nordväst därom belägna Måsebo. Anders var tystlåten och arbetsam, rökte aldrig och spelade aldrig kort. Han fick 1845 öfvertaga gården i Hårstorp. Där fanns då bränneri, som han själf skötte, men han hade aldrig brännvin i sin mun, utan afprofvade det endast med lukten. Själf hade han lärt sig att skrifva och räkna. Detta äktenskap blef lyckligt som få. Ingen har någonsin hört ett ovänligt ord mellan de båda makarne. Hon styrde inne och han ute; men aldrig företogs något af vikt utan samfäld rådplägning, och om alla affärer visste båda lika bra besked. Hon hade allt i minnet; han antecknade allt (han uppfann till och med ett för gårdens behof afpassadt dubbelt bokhålleri). Den arbetsdrift, hon röjt i fädernehemmet, blef ingalunda mindre, sedan hon kommit i eget bo. Här fanns så mycket att styra och ordna och en framtid att skapa. Hennes svärfar kom en dag för att se, hur de nygifta skötte sig: han hade gett sig af så tidigt, att han var i Hårstorp redan kl. 4 på morgonen, men då stod hon redan och bakade. Snart nog ombyggdes hela gården och inreddes efter makarnes samfälda tycke, en stor trädgård anlades, nyodlingar och jordförbättringar företogos, och dagligrummet genljöd sent och tida af rastlöst arbete. Kl. 4 på vintermorgnarne var mannen med tre drängar ute på logen, och samtidigt började inne i salen under hustruns ledning spinnrocksrnes surr och väfstolarnes gång. Visor, sägner, berättelser och ordspråk frän matmoderns mun höllo alla vakna och läto arbetet gå raskare undan. Och efter skymningens inbrott rådde samma lif ett godt stycke ut på kvällen. Detta var på 1850- och 1860-talen.
En kvinnas röst har aldrig bedragit m i g, — där den är mjuk o c h varm o c h sjungande, där finns ett godt och friskt hjärta, o m det också är sig själft omedvetet. » H o n såg upp med en varm o c h tacksam blick i sina stora, mörka ögon. H a r godt det skulle ha varit att få älska en sådan man, - • — hon tog nervöst till sig nya bref, » m o r, o m du såg uttrycket i hennes ögon just n u! D e äro så stora, så allvarliga, att de kasta skugga öfver hela det lilla runda, näpna barnansiktet, o c h där blir en sådan tjusande blandning af barnslighet o c h kvinlighet. O c h så milda de kunna vara, när hon ser på blommor t. ex., hvar b l i c k. H o n han egentligen ej lefoat, förstår du, utan bara representerat efter inlärda regler. V å r t lif, tankens o c h känslornas, har hon blott sett på teatern o c h snuddat vid i osanna b ö c k e r. J a g tror aldrig, hon hört en ton af mänskligt lidande eller fröjd, som ej varit falsk eller förstämd. » O c h så vidare, längre n e r: » D u skall inte döma henne, som du gör, mamma, hon känner sig j u inte själf, hon vet inte ännu, hvem hon är, hon tror sig vara någon helt annan. H o n har aldrig fått k o m m a in till sig själf eller till andra människors väsen annat än genom konvenansens medlareskap. H u r kan du då tro, att en sådan flicka är l y c k l i g? O c h utan att hon är lycklig själf, kan hon inte sprida lyckan omkring s i g » — • Denna gång var hon helt blek, då hon såg upp. H a d e Johan r ä t t? H a d e hon aldrig varit det? H o n tog ett nytt bref » hon har j u aldrig fått känna den glädje, som en uppoffring ger, eller den styrka, som en seger öfver sig själf innebär » — • — • — V a r detta ett svar på hennes fråga? Ja, då hade hon aldrig varit lycklig!
Eders Kongl. Maj:ts allerunderdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter, Joh. Thorsander. Christ. E, Fahlcrantz. A. E. Knös. J. U. Segerstedt. Upsala den 5 Februari 1848. JE. Fant. — 452 — Linköpings Stifts Konsistorii underdåniga Utlåtande, i anledning af 1847 års Revisorers anmärkningar vid Konsistoriernas räkenskaper. Stormäktigste Allernådigste Konung! Med öfverlemnande af ett transumt af Rikets Ständers Revisorers år 1847 afgifna Berättelse, angående samma år verkställd granskning af Statsverkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning, har Eders Kongl. Majit, uti Remiss af den 30 sistlidne December, i nåder anbefallt Konsistorium att i anledning deraf inkomma med underdånigt Utlåtande; och får Konsistorium detsamma härmedelst i underdånighet afgifva. Uti Revisionsberättelsen, hvad Konsistorie-räkenskaperna angår, är, i §. 1, anmärkt, att fullständiga register och genom liela räkenskapsbandet fortgående paginering saknats uti åtskilliga' Stifts räkenskaper och deribland äfven Linköpings, hvilket skolat betydligen försvåra granskningen af de många särskilda räkningar, hvilkas antal från vissa Domkapitel uppgått ända till 50 och derutöfver för året, Elementarläroverkens, häruti inbegripna. De ifrån detta Stift till Kongl. Kammar-Rättens granskning ingångna räkenskaper hafva, i afseende på inbindning, register och foliering, varit inrättade i enlighet med Kongl. Kammar-Rättens, uti skrifvelse den 5 Juni 1826, derom lemnade föreskrift, hvarigenom hvarje räkenskap för sig paginerats och de dem tillhörande verifikationer antingen blifvit nummererade eller med littera bemärkta. Att fortsätta folieringen eller pagineringen äfven till bilagorna, anser Konsistorium derföre mindre behöfligt, då densamma fullt motsvaras af nummereringen, som vid granskningen bör tjena till erforderlig ledning.
Då i följd häraf Stats-Utskottet endast tillkommer att anvisa de medel, som härtill kunna e.fordras, får Utskottet vördsamt föreslå, att kostnaden i och för den beslutna tryckningen, må bestridas af de till Riksdags-kostnaden anslagne medel, samt underdånig anhållan hos Kongl. Maj:t göras, om Nådig befallning till vederbörande, som besörjer Riksdags-utgifternes liqviderande, att den, enligt behörig redovisning, uppgående trycknings-kostnaden godtgöra. Stockholm d. 29 Martii i8a3. 3g6 Stats-Utskottets Betänkanden. Ankom den 1 April 1823. Utlåtande, i anledning af åtskillige inom Hederv. BondeStåndet våckte Motioner, angående Allmogens Arbets - skyldigheter vid sårskildte Kongsgårdar och Boställen. Ifrån Hederv. Bonde-Ståndet hafva, i hågan om arbets-skyldigheten till särskildte Kongsgårdar och Boställen, åtskillige Memorialer och yttranden blifvit till Stats-Utskottet remitterade, deruti yrkas, dels Allmogens befrielse helt och hållet från utgörande, till visse Kongsgårdar och Militiae-Boställen af de så kallade hjelpedagsverken, eller der sådan befrielse icke kunde erhållas, att de dagsverksskyldige måtte lä efter Länets Markegång lösa de dagsverken, som af dem holde utgöras, dels ock Kongsgårds och Boställs-innehafvares förpligtande, att, efter enahanda hetalningsgrund, godtgöra allmogen för de dagsverken som in natura presteras m. m.
Se, dä va den egenheta mä Johannes, att’en va litt storakti övver sin mang kônster. Kom di mä nôa sak, han allri hadd sett, så ble’n just allri nô förunnra äll förhäpna, å dä enda han sa va, att han skull se på saka, dä skull fäll bli bra mä den. Å når’n hadd fått e rekti kônsti sak lagat, kunn’en fäll int hjälp att de änsôm sken i yga på’n å småskratt ikring mungipan på’n, för han va allt höckfärdi övver att’en va en tocken schenjör. Nu va mällerti di ong bokhôllran på kantore rogat å te å gå å titt i värkstan, där Johannes stog å mästra mä sin kônster, å te å ret’en mä att dä int va rätt gjordt, dä han hadd gjort. Å da ble’n allti sur å grini å titt ondt unner lugg ôt dôm, men dä end han sa va: »gär’t, gär’t sjôl, får I se!» Da va dä en gang sôm förvaltern hadd en go vän på besök å för te bju’n på nô särskilt, fant’en på te ret Johannes onn. Å når di kom in te värkstan hos Johannes å Johannes såg att han skull bli gjort te narr inför en främmat, bleka dä fäll te i yga på’n, för han va vesst inge gla den dan. »Hör nu, Johannes,» sa förvaltern, »den här postelinsbrecka ha du allt kitt ihop snedt. Se här, d’ä ju alldeles snedt,» sa’n å visst brecka för kamraten sin. Johannes sa itnô, utta bare fila på sin mässingsljusstaker äll hva dä va han kunn höll på mä. »Jaja, Johannes får fäll gär ôm’et, häll också far vi fäll skeck’et te Kallsta, så blir dä fäll bätter» sa förvaltern. »Men se här ä e anna sak — jaså den här elltanga ha Johannes lödt ihop.
Detta skulle jag önska få ändradt så, att fångens maka, föräldrar, barn eller syskon alltid finge besöka honom i fängelset, och att lian må äga rätt att mottaga och afsända bref, såvida brefven ej fiunes innehålla något, hvaraf ordningen eller säkerheten inom fängelset kan äfventyras. Vidare må det tillåtas anmärka, att det synes som om de, hvilka föreslagit lagen, sjelfva sväfvat i en viss osäkerhet om huru de skulle förstå »enskildt fängelse»; ty i första §:n står: »Den, som till straffarbete på två år eller kortare tid Den 17 Juni f. m. 349 dömd är, skall, der så ske kan, under strafftiden liållas i enrum eller så kallad cell.» Men man vet, att man under begreppet »cell» vanligen förstår ett särskildt system af behandling som en person blir underkastad. I 5:te g:n står icke nämnt hvarken om ensamhets-fängelse eller cell, utan der står att fången, såvidt ske kan, skall förvaras i särskildt rum, skiljd från andra fångar. Det synes således, och man kari icke annat än hålla höga vederbörande räkning derför, att de i rnensklighetens intresse velat etablera en skiljaktighet mellan detta fall och hvad som finnes stadgadt i lista §:n. Men jag tror att det vore önskligt, derest det vore möjligt, att få detta genom lag något närmare detaljeradt, och ehuru jag icke egentligen nr hemmastadd i dessa ämnen har jag dock, med allt skyldigt erkännande af det goda och menniskoälskande syftemålet i K. M:s Propos., icke ansett det kunna vara komprometterande eller skadligt, om denna fråga blir närmare öfverlagd af Utsk. Pir Carleson:
Uti den med anledning förmodade och lyckliga öfvertygelse, att alla mina Kamerater, uti den redan, sorn mig synes nog lilla Ammen, med mig dela samma tänkesätt, har jag ej kunnat emotstå begäret; måhända äfven skyldigheten, att förklara min hilliga och rättvisa förtrytelse öfver de meningar jag nyligen har hört yttras, Måtte aldrig mina Landsmän komma att dela dessa, för den rätta Frihetsvännen så litet tröstande öfvertygelse!’; det vöre visserligen ej då långt borta med vår Politiska Tillvarelses Begrafningsdag, till hvilken jag uti sådant fall tror att vi vidare kunna spara oss mödan att bjuda de Främmande, Hvad Armeen angår, tror jag, att den ej fruktar någon af sina Grannar, och ej bygger öfvertygelsen om omöjlighet af sitt Lands försvar, på öfverdrifna jemnförelser af en egen svaghet och andras öfvermagt. Den skall utan tvifvel veta, när så kan komma att påfordras, Den 19 Januarii. 87 livad den är skyldig sig sjelf, sitt Land och den Hjelte, som ännu aldrig räknade sina Fiender, och som i behofvets stund för den sanna Frihetens sak skall finna nog Vänner till den Scandinaviska Sjelfständighetens försvar, för hvilket ändamål och heliga skyldighet jag tror oss alla med glädje vilja uppoffra lif och blod. Anmärkningsvis ocb uti allmänhet får jag nämna och torde det vara mig tillåtet att tro, det en verkelig öfvertygelse, om omöjligheten af vårt Sjelfförsvar, svårligen lärer stå att förena med en sann och upprigtig Fosterlandskärlek, äfvensom att man visserligen hos Personer med känsla för oberoende, och förtroende till egna krafter, ej bordt vänta sig alldeles motsatta tankar i frågan om det helas tillvarelse och försvar, Grefve Cronstedt^ ClaeSj anförde skrifteligen: Med anledning af Herr Grefve Löwenlijelms och Friherre Anckarsvärds hållna Tal, antingen ingen, eller en betydlig Indragning uti våra försvarsanstalter voro gagneliga och borde äga rum, får jag anålla om Ridöerskapets och Adelns uppmärksamhet, på vårt uråldriga, då varande enda Vapen, på vårt alltid i nöden befundna rätta försvar:
Delegare, som ej till fullo inbetalt på honom belöpande andel i teekningssumman, skall, för hvad å luns lott är oguldet, inom viss i bolagsordningen utsatt tid afgifva sin skriftliga förbindelse; — och må den förbindelse, innan den är fullgjord, icke återställas med mindre utbyte sker, efter thy bolagsordningen härom bestämmer, elier ock sådant fall inträffar, atC återfåendet är i öfverenstämmelse med § 6. rnedgifvet. § 6. Bolagsordningen ulsätte hvad äfventyr skall följa på delegares underlåtenhet att, inom rätter tid, afgifva sådan förbindelse, hvarom i § 5 förmäles, eller verkställa beslutad inbetalning å aktie. Bestämmes äfventyret till förlust af aklierätteii, då bör tillika i bolagsordningen stadgas om delegaren efter sitt uteslutande från bolaget skall vara fri från vidare ansvar, eller om lian ändock förblifver skyldig att återstående inbetalning till större eller mindre del fullgöra. Råkar bolaget i konkurs inom eli år från del delegare ef - 21 Kongl, Maj;ls Nåd. PropositionN.o 56. ter denna § utesluten blef; vare han ej genom uteslutandet befriad från nyssnämnde betalningsskyldighet, såvidt borgenärers rätt angår; och skall förthy å betalningsskyldigheten afgifven skrifdig förbindelse icke i delta fall återställas förr, än sagde tid förflutit. § 7. För bolag, hvars aktier ställas till viss man, bör bolagsordningen innefatta föreskrift, huruvida delegares, genom öfverlåtelse, arf eller på annat sätt blifne rättsinnehafvare, eger, efter skedd anmälan, inträda i bolaget, eller om han är skyldig att, efter aktiers inbetalda belopp, eller annan grund, för aktien taga lösen. § 8.
Till materielen, lill inköp af sällsynta föremål samt till vetenskapligt biträde vid de naturhistoriska samlingarnes ordnande Summa Stats-Ulsk. föreslår löner oell arfvoden lil. m. R:dr Runt 4.000 4.000 3.500 7.000 1.500 750 800 12,300 33,850 Anm. Tillökningen i Musei anslag Olifver således 20,200 R:dr R;mt. 14 Hör till StatsUtsk.s, år '1857, Uti. N:o Åi ion de MI u /'- 1 85 5 års Riks-Stat anslår: Penningar. Riksmynt. S p a n m & I. Indelt, på förslag Mått. Kub. f. 128,091 k. Värde å 10 llidr Tunnan (6,3 kub f.) Oindelt. Mått. Tillkommer: Förhöjning. Departementets Expedition: Nuvarande anslaget Til kommer: Förhöjning, Riks-Arkivet: Nuvarande anslaget Tillkommer: Förhöjning, Kongl, Bibliotheket: Penningar: Nuvarande beloppet Lön för en predikant i Wermlands ker b) Kontant, anslag i utbyte mot åt Clerecie-Staten uti Blekinge och Götheborgs Län anvisade 94 T:r 16jkpr Indelt Spanmål, sorn nu löses efter bestämda, låga priser med c) Ny anvisning; se Tab. N:o 4 Indelta Räntor efter markegång Värde, enligt 1855 årsRiksFörhöjning i detta värde . 10. Hör till Stuts-U/sk:s, år 4857, Uti. Penningar. Indelta Räntor, enligt Riksmynt, i , ° J markegång på förslag. Indelt, på förslag. Mått. Värde å 2 R:dr kub. löten. Oindelt. Mått. Välde förslagsvis ä 2 R:dr kub. foten. Kub. f. R:dr. ö. Kub f. k. R:dr. Summa. Riksmynt. Hör till Slats-Utsk:s, år 4857, Uti.
M. äskade 3oo,ooo r:dr tili anskaffande af l5,ooo gevär. Hr Dalman: Om H. Ex. Hr Gr. Brahe icke förundrar sig öfver något vis å vis mig, så försäkrar jag tillbaka, att jag icke förundrar mig öfver något vis a vis II. Ex. Jag suspenderar alla vidare omdömen; men att jag icke kan återtaga eller anse såsom misstag, hvad jag yttrat, får jag förklara. Äfven om jag misstog mig deruti, att H. Ex. undantog sista riksdagen, hvilket jag icke tror, bekänner jag, att det i allt fall förråder en obekantskap med våra förhandlingar att säga, att Ständerna sedan 1812 icke beviljat något för försvarsverket, enär Ständerna hvarje riksdag ökat budgetten. Det är Regeringen, som sedan 1812, med undantag af sista riksdagens anslag, ej gjort något med de ökade anslagen till försvarsverket, utan bortslösat dem på mindre vigtiga personella föremål. Om anslagen kallas extra eller ordinarie är likgiltigt. De lemnäs till Regeringen under 3:dje hufvudtiteln, och det beror på Regeringen att anordna deni till föremål, som Regeringen finner nödiga vara. Om då Regeringen finnér dem nödvändigare till lustläger, till löneförhöjningar för gardesreg:terna och till uniformsförändringar m. m., än till afskaffande af gevär och beväringens exercerande, så måste misshushållningen skrifvas på Regeringens räkning och icke på Representationens. Det är detta jag fortfar att klandra. Att detta klander icke är en skottkolf blott från min mun, bevisar det afslag, som blifvit lemnadt af de 2!ne Stånd, hvilkas interesse är härmed närmast förenadt, emedan de representera den största delen af den skattdragande jorden. Hvad munnarna beträffar, som skulle riktas mot fienden, är jag öfvertygad, att min mun skulle kunna göra lika mycket gagn för fosterlandet som ett gevär, riktadt af den värde talaren, som gjorde framställningen härom.