Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den unge Fursten, hvars dop J såsom vittnen öfvervarit, skall, med den Allsmägtiges bistånd, rättfärdiga de känslor J redan för Honom hysen, och de framtida förhoppningar J ägen rättighet att fästa vid Honom, likasom vid Hans Bröder. Hans Faders och Farfaders efterdömen skola ut - v 348 Den 39 Januari i. hilda Håns förstånd; Jag skall i Hans hjerta väcka och underhålla kärleken till Folket. Den önskan J yttrat, att Jag genom Mina omsorger ville bidraga att afbörda en del af den gärd J ären skyldige Konungen, Min Gemål, skall blifva Mig en ljuf och behaglig pligt att uppfylla. Emottagen, Gode Herrar och Svenske Män, försäkringarne om all Min Kongl. Nåd och Bevågenhet. Hans Kongl. Höghet Kronprinsens Svar: Den lyckönskan, Jag nu får emottaga, väcker åter de känslor, som hos Mig lifvades af gårdagens högtidliga handling. Med innerlig rörelse såg Jag Religionen helga en tidig förbindelse till inbördes välvilja mellan Min nyfödde Son och det Svenska Folket genom det Fadderskap, som Dess Representanter iklädde sig vid Hans döpelse, — och vid denna invigning af Hans ännu späda anlag åt menskligheten och fäderneslandet anropade Jag himmelens nåd, att denna nya Ättling af Edert Konungahus måtte en dag som yngling hjertligt vörda, och som man värdigt uppfylla, denna Furstliga bestämmelse. Med undergifvenhet för Allmaktens visa beslut, lemnar sig Mitt hjerta åt de glädjande utsigter, som så välvilligt delas af Den 29 Januarii. 349 Rikets Ständer. Då mina pligter och mina önskningar för Scandinaviens välgång leda Mina tankar åt framtiden, vänder Jag ofta förhoppningsfullt Mina blickar på de Söner, sorn försynen anförtrott åt Min faderliga omvårdnad. De skola uppväxa under den ljusare ordning, som tiden dagligen utvecklar, i skygd af deras Farfaders älskade spira, och de skola tillhöra den genom efterdömets, tacksamhetens och bildningens förenade hand.
De föreslagne nya lönerne för Generalitetet uppgå till ett sammanlagdt belopp af 4g,5oo R:dr, hvaremot hela det tillstyrkte anslaget till löneförbättring för indeldta Armeens Befäl, hvilken förbättring så val vid sista Riksdagen som nu af StatsUtskottet blifvit erkänd att vara för en stor del af Befälets personal utaf behofvet påkallad, uppgår endast till något öfver 2^000 R:dr, och således ej till hälften emot det förstnämnda anslaget. Antalet af indeldta Arméens Befäl utgöres dock af 44°° personer, men Generalitetet blott af g. Min mening med desse anmärkningar är likväl icke att beröfva Arméen de ringa anslag, som Utskottet åt densamma föreslagit; jag ville blott hemställa, att fördelningen deraf skedde på ett sätt, hvarmed hela Arméen vore bättre belåten. Om de 6 Fördel ningsGeneralernes löner nedsattes till 45oo R:dr, hvarvid man ändock vid jemförelse med andra högre Embetsman ej kunde påstå, att de voro vanlottade, skulle en besparing uppstå af 9000 R:dr; och om häraf 43oo R:dr anvisades fördel, enligt Konungens Proposition Den 21 Maji f. m. 87 af den i3 sistlidne December, erforderlige anslaget till Armeens PensionsCassa, skulle jag tro, att desse medel kommo Armeens Befäl på det bela mera till nylla.
Med gillande af hvad Akademien för de fria konsterna i afseende å behofvet af förhöjda anslag för Akademiens tjenstemän, samlingarnes ökande m. m. anfört, föreslår Kongl. Majit, att Akademiens stat må, på sätt ofta åberopade härvid bilagde Protokoll närmare utvisar, ökas med en summa af .. 7,500: — Transport 561,686: 78. 104 Kongl. Majds Nåd. Prop. AT.-o /, om Statsverket IS3B. Naturhistoriska Iiiks-Museum. För beredande af en nödig lönförbättring för de vid RiksMuseurn anställde 5 Intendenter oell en preparator äfvensom någon förhöjning i anslaget för elever, i enlighet med hvad bilagde Protokoll närmare innehåller, äskar Kongl. Majit en förhöjning i Riks-Musei stat af 5,400: — 17:o. Lasarettet i Stockholm. Då det anslag af 4,500 R:dr B:ko eller 6,750 R:dr Riksmynt, Lasarettet i Stockholm, i stället för förloradt bidrag af Finska tolagsmedlen, under de tre sednast förflutna Riksdagarne fått sig för tiden af då uppgjorda statsregleringar tillagdt, fortfarande är för Lasarettet behöfligt och anledning icke förekommer att omständigheterna i detta afseende för framtiden förändras. föreslår Kongl. Maj:t att detta anslag må på ordinarie stat uppföras med 6.750: — 18:o. Skrifmaterialier och Expenser samt Ned och Ljus. I öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts i sammanhang med frågan om löneförbättringar för Rikets Embetsoch Tjenstemän framställda förslag, att de hittills till dem utgående ljuspenningar skola försvinna, föreslår Kongl. Maj:t att förslags-anslaget å denna Hufvudtitel för skrifmaterialier och expenser samt ved och ljus må minskas med det belopp, som hittills derifrån till ljuspenningar utgått eller 1,960 R:dr Riksmynt, i följd hvaraf detta anslag, nu upptaget till 12,554 R:dr 42 sk. 6 rst.
Bonde-Ståndet har åter godkänt en af Herr Grefve Mörner med flere af Utskottets ledamöter emot Utlåtandet afgifven reservation, deruti, med antagande af i Nåder föreslagna tillägget till 7 §. i 20 Kap. ÄrfdaBalken, blifvit tillstyrkt: alt Rikets Ständer måtte för sin del besluta, dels följande förändrade redaktion af 23 Kap. 1 §. nämnde Balk: ^Förmyndare skall för hvarje år författa riklig räkning öfver det han under händer häfver, att deraf skönjas må, huru han den omyndiges egendom förvaltat. Af den räkning gifve han den omyndiges nästa fränder del, om så fordras; vare ock skyldig att hvart tredje år tillställa dem en sluten räkning, deri jemväl visas bör, huru och emot hvad säkerhet den omyndiges penningar förräntade äro, och hålle desslikes fränderne tillhanda de bevis, som till räkningen höra. Äro ej fränder, eller vägra de atl läkningen granska, då skall förmyndare, hvart tredje år, sin räkning aflemna till Socken-Nämnd eller Gode Män, som dertill af stad eller soc - 4 Lag-Utskolleti Memorialj N\o yg. ken förordnade äro, alt de räkningen öfverse måga. Socken-Nämnd eller sådane Gode Män hafven, der fränder ej finnas eller äro fjerran boende, tillsyn huru förmyndare sitt kall förestår, och egen öfver hans räkning samma granskningsrätt, som fränder tillagd är. Finna fränder, eller de, som sålunda i deras ställe satte äro, att omyndigs säkerhet sådant kräfver, söken de, för hvad af omyndigs medel hos förmyndaren innestår, inteckning i denues fasta gods, och pröfve Domaren, efter förmyndarens hörande, om skäl är att den inteckning bevilja. Fränder, eller de, som i deras ställe satte äro, hafven dock ej makt omyndigs hos förmyndaren innestående fordran att utsöka. Tarfvas det, eller finnes förmyndare icke hafva den omyndiges egendom rätteligen förvaltat, varde sådant anmäldt hos Rätten, som då annan förmyndare förordnar.
Endast derest derigenom kan tillverkningen af denna vara på säker men laglig väg concentreras inom ett mindre antal, och derför lätt controllerade fabriker, hvarigenom landet ur densamma droge den största Verkliga behållning, och endast genom en sådan beskattningsgrund kan Staten med största möjliga visshet erhålla den skatt, den bör hafva. Efter att förut under en längre följd af år hafva slräfvat framåt på samma origliga bana, i fråga om lagstiftning och beskattning för denna tillverkning, som den Sverige ännu beträder, har nemligen Preussen redan från år 1819, och Danmark något sednare antagit denna rigtigare princip, och detta med den framgång, att alltsedan någon märkligare förändring deruti ej ansetts af nöden. Då erfarenheten snart gifver vid handen, huru mycket råämnen kan i ett visst gifvet cubik-innehåll tillmäskas, och huru stor product i medeltal kan utur dessa råämnen utdragas, så synes det vid första betragtandet, att på denna väg det rätta tillverkningsbeloppet med vida större säkerhet skall kunna uträknas och controlleras, än efter pannerymd, då den minsta på förhand ej beräkneliga förändring i pannans construction helt och hållet rubbar den derpå uppställda beräkningen. Då nu derjemte det i dessa länder visat sig, att, genom bränyinsbränningens concentrering inom ett färre antal fabriker, export af varan mot en billig drawback kan påräknas till vinst för landet i det hela, samt att, då den dagliga tillgången å varan för en och hvar äfvenledes sålunda minskas, äfven det moraliska ändamålet, fastän på en indirect väg, derigenom befordras, så hade, efter min förmening, det rälta sättet för denna frågas behandling nu varit att tillstyrka Rikets Ständer att hos Kongl. Maj:t anmäla de ofvan framställde lmfvudgrunder, såsom de erkändt rigtiga för en rationell bränvinsförfaltuing, samt alt bestämma skatten för hvarje kanna bränvin, som, enligt den antagna grunden, ansågs kunna tillverkas, till 4 sk.
sjöng äfven en srniila i yngre dar ocli spelade slitet kliiikelink p&amp; piano », som Iion sade. Under sina gladare, yngre år var hon i synnerhet roacd af att anordna i~tkläclningar, tablåer och sällskapsspektakel. Sjalf spelade hon vid s %dana tillfiillen sin roll iitmarkt och roade alla med sina upptåg och sitt oförargliga skämt. Eli väninna och elev till A n d i a Lindegren berättar, att det var ett stort nöje att resa med henne. Hon drog en med sig öf~leraU.t, från museet till den tyska ~kneipens, clär hoa p % ett lustigt, iinderliållancle sätt fick e11 att smaka p&amp; äkta ölbrygd. Hon var icke livad men kallar blixtrande kvick, nien naivt gladtig ocli verliligt rolig. Det var dock endast inom det förtroliga kotteriets gränser hennes skämtlynne musse~ade. I stora sällskap var lion tyst ocli tillbalracdragen. Genom AmaJia Linclegrens biografer veta vi, att Iion tidigt böijadeförtijäna sitt bröd genom att ntföra porträtt i blyerts ocli svartlrrita, hvilkas pris steg från en till tio riksclaler. Dessa porträtt, soin utmärkte sig för en träflaride likhet med originalen, livilkns m.est 1~arakteristisl; a uttryck hon snabbt uppfattade och onisorgsfiillt återgaf, voro nästan alla profiler. Som ett exempel p % Iiennes säkra blick och stora makt öfver formgiulingen berättar en vaiiiiina, att Anialia Lindegren en clag var Iiennes gäst tillika med ett annat friintimmer, som l~onst~iä~innan föriit ej sett. D&amp; detta firniitimmer efter ett par timmars samvaro aflagsnat sig, beklagade sig värdinizan öfver sin förs~~nimelse att ej ha bedt dmalia Liiidegreii om hennes profil. &gt;Det Iran du väl f %)), svarade Amdia lugnt och satte nig ned att i minnet !öra. ett .förträffligt poi.tratt af cden franvarande.
våfflorna, för hvilkas godhet hon, Anna-Greta, dessa särdeles lämplig okunnighet om det onda Och hon hade sä ofta tänkt, att hon icke var beredd att borga med, om det så vore, i verlden, en viss oskuld och renhet, samt möj ligen religositet, som delvis bör godtgöra, hvad i dessa fall brister hos mannen. I alla tider har ju den åsigten gjort sig gällande att qvinnans verkningskrets var hemmet med dess mänga olika bestyr och omsorger. Numera har dock denna krets vidgats, de flesta vägar till eget arbete och eget uppehälle Stä nu qvinnan till buds, men nu framträder frågan: kan hon såsom likstäld med mannen bevara och utveckla detta obestämbara, men icke mindre verkliga begrepp — sann qvinlighet? Skulle det vara möjligt, att kunskap och och arbete hos mannen, det som innefattas i ordet manlighet, vore i stånd att alldeles utrota och förqväfva den motsvarande egenskapen hos qvinnan? Det är väl ej gerna troligt! Ej heller kan det vara nödvändigt, att vi för att bevara qvinlighetens äkta perla måste inskränka oss till hemmets verkningskrets, ty huru rik och omfattande den än må vara, står den dock icke öppen för alla, Men vilja vi vinna seger eller åtminstone gå framåt i den strid, som nu pågår om qvinnans rättigheter, tror jag, att vi qvinnor mäste söka en annan utgångspunkt för våra sträfvanden. T stället att rikta anfallet mot mannen, undrar jag, om vi ej borde rikta det mot oss sjelfva. Vi borde kanske söka ur vår karakter utrota våra farligaste fiender, de uteslutande qvinliga drag, som så ofta framkalla åtlöjet genom småsinnad och reflexionslös uppfattning af lifvet. När vi en gäng upphöra att vara mannens medtäflarinna och nöja oss med att vara hans medarbetare i lifvet, hvar och en verksam med den kraft, som blifvit honom eller henne beskärd, måhända vår qvinlighet kunde framgå luttrad och ren och utan det tillbehör af oduglighet, som nu, sorgligt nog, ofta innefattas i detta begrepp. Men innan vi hinna dit, måste vi strida en allvarlig strid emot vår fåfänga och vår brist på intresse för de allvarliga tidens frågor, som nu ställas till oss.
Ständers clecisioli j förevarande fräga; förecogo sig Herrar Fullmägtige nu genast öfverläggning om det utlåtande, som, ehuru ofullständigt det ock för tidens korthet blefwe, dock såsom utmärkande de begrepp Herrar Fullmägtige kunnat om saken göra sig, komme at meddelas; och wörö hwad anginge sjelfwa orZLni8LU0NLN af er Lommissariat, Herr Majoren Friherre - Den sz Mars. e. m, roaz herre I.iliencr»ntr, Herr Majoren Silverstolpe och Herr Handelsmannen Lerger ense derom, at, sedan alla de göromäl, som enligt Högloft. Stats-Utskottets Förslag skulle hädanefter äligga ('oMmissarierne, söruc wörö bestämde och pä Tjenstemännen inom Merker fördelte, utan at någon stada för contoiret ens kunde supponeras, om samma göro» mäl af samma Tjenstemän rätteligen handhafdes, och hwara Herrar Fullmägtige skulle kunna aga den rilförlitligaste upsigt och comroll, nar de Handlingar, hwilka til Lommissarigtet stulle öfwerlemnas, i stallet förelädes Herrar Fullmägtige, som deraf wore i lika tilfälle ar erfara, icke allenast huru Lands-Lomoiren och Landc-Räntemästarne fullgjorde deras skyldigheter, samt i händelse af försummelse, derwid göra påminnelse och genom Herrar Landshöfdingarne och öfrige wederbörande befordra rättelse i det, som syntes felaktigt sa wäl i afseende pa Räkenskaperne, som medlens behöriga redowisning samt insändande, och, om icke redan all contioll derä wore iakttagen, bereda en sadan med ali den säkerhet som af nägot ^ommissaririt kunde förwäntas eller ästadkommas; hwilket förfarande äfwen lika lätt stulle kunna sträckas til upbörden för Stockholms Stad; at da granskning af ^cstantic och manads-förftag, summ?>riste Redogörelser samt förteckningar ä Bewillning af testamenterad egendom och förmögenhet i Sterbhus förut wörö kunnige och i flikr arbete mäst öfwade personer anförtrodd, stulle, hwad wid berörde Räkenskaper kunde wara at anmärka, af dem lika wäl Lil HerrarFullmägtige, som hos et OommissLnat kunna inlemnas och af Herrar Fullmägtige öfwerses, samt den widare åtgärd som wore nödig, af IO24 Den 2Z Mars. e. m. Herrar Fullmägtige meddelas; at da för ankoms mande penninge-rcmi8!,ei8 emottagande, upräknan» de, insättande och Herrar Fullmäkti ge, derest uti säkerheten och conn ollen för närwarande nägot skulle finnas brista, hade tilfälle at sadan! afhjelpa, med anwändande af sa manga af Lontoi.ets Tjenstemän som Veml behöfdes; ar dä xroceäuren med Attester öfwer andra insättningar icke blefwe swarare at »verkställa hos Herrar Fullmägtige,
Lagerbjelkes anmärkmr, måste jag likväl rådfråga min egen erfarenhet, hvilken visserligen är ganska ringa, såsom inskränkt till endast Westmanlands län. Jag har deraf inhemtat, att de socknar, hvilka fått tillstånd, att dröja med uppförande af skolhus, undfått dessa tillståndsbevis endast på grund af omöjligheten, att genast med deras uppförande gå i författning. Om nu, såsom Gr. Lagerbjelke föreslagit, man skall uppskjuta med den af Lisk. tillstyrkta åtgärd, så förblifver frågan ändå på samma ståndpunkt sorn förut, emedan man derigenom endast skulle belöna dem hvilka fördröjt uppförandet af sina skolhus. Jag anser hvar och en tänkande man böra på allt sätt söka stäcka den enda makt, som numera är farlig. Jag känner inga andra despoter än tidningsredaktioner. Dessa skola icke kunna skrämma gammalt folk såsom man förr skrämde barn med dunstbilder och annat dylikt, som icke existerar, så vida upplysningen vore mera allmän och i sam - Den 3 Augusti. J31 ma mån, den så blir, kommer Sverige äfven i ett tillstånd, som aflägsnar detsamma från denna despotism. Despotismen är en makt utan all ansvarighet, och denna makt ega nu lidningsredaktionerne; från hvilken makt vi skulle befrias genom upplysningen, och allt. hvad, som kan skyndsamt föra oss till den tid, då vi lösgöras från denna despotism, bör derföre vidtagas, och af sådan anledn. anhåller jag om bifall till betänk. Uppå härefter framställd propos. biföll R. o. Ad. Utsk:s uti förevar:de punkt gjorda hemställan. De öfriga punkterne af ifrågavartde betänk, blefvo, utan någon discussion, dels bifallne dels nemi., så vidt de angingo väckte frågor om utfärdande af ett reglemente för fristående gymnastik samt inrättande af serskild undervisning för flickor, lagde till handlingarne. Föredrogs Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s d. 29 sisth Juli f. på bordet lagde betänk. N:o 115, i anledn. af väckte motioner om nästa riksdags hållande i någon annan stad än Stockholm. Hr Rosenblad, Bernh.:
Andreas Hakanssonr från Elfsborgs Län Memorial, om grander för cassation af Bankens och Riksgälds»Coutorets utslitne eller förderf, vade sedlar, Banco-Uiskottet: 1:0 Andars Danielssons från Elfsborgs Län Memorial, med förslag till ändringar i åtskilliga omständigheter rörande BaacoDisconten, Sto Anders Anderssons från Vesterås Län Me: morial, om tillökt anslag till Fastighets-Lån. 3:o Lars Perssons från Vesterås och Per Perssons från Örebro .Län Memorial, om Låne-rätt på Tackjern, och 4:0 Uils Månssons frän Malmöhus Län Memorial, om åtskilliga ändringar vid LåneCoatoret i Malmö. Trot. TJtdr. d. jg Decs iSjtg. a55 Den 18 December 1828* Från He dervärda Bonde-Ståndet, S. D. Remitterades till StaisUtskottet: r,0 Petter Peterssons från Jönköpings Län Memorial, att, sedan inneliafvaren af Hallnäs afsagt sig den Boteringsfrihet, honom blifvit bevilljad för underhållandet af Hallnäs bro, Vestra Härad af Jönköpings Län. måtte, för underhållandet af nämnde bro, få tillgodonjuta den afgift för Rotering, som Hallnäs innehafvare nu erlägger till Kongl, Majit och Kronan. 2:0 Carl Ericssons från Carlstads Län Memorial, angående kostnaden i och för de i Vermland anlagde nya vägars indelning. 3:o Densamme, om upphörande af vissa af« drag på Embetsrnäns löner. 4:0 Per Burges från Gottlands Län Memorial, om löntillökning för Befälet vid Gott* lands National-Beväring. ^,•0 Anders Perssons från Östergöthland* Län Fröt. Ut dr, d. 18 Dre, ilig.
Man kan derför också knappast räkna strängt med honom, om äfven han skrattade åt denna smak, och trots de glimtar, som redan nu frambroto i hans spel af något nytt, något helt främmande for tiden, stod han, om ock redan hufvudet högre än mängden, dock ännu såsom konsertspelare i det stora hela på den allmanna ståndpunkten. Äfven han bjöd på hvad alla ville ha, konsertstycken och improvisationer i den herskande stilen, och när han med sin brinnande kärlek till de tyska mästarne stundom ej kunde motstå att servera sina åhörare stadigare föda, tillgick detta oila så, att han under ett eller annat populärt namn smugglade dem in i konsertsalen *, eller också — hvilket förefaller vår tid ännu betänkligare — uppgaf han komponistens rätta namn, men utsmyckade stycket med prydnader af egen tillverkning, för att på detta sätt göra det mera aptitligt Men så kommer Paganinis spel och slår som en tandande blixt ned i Liszts tillvaro. Han hade hittills ntan medvetet mål sväfvat omkring, och endast gifvande efter för en dunkel, aningsfull trängtan (» un instinct secret me tourmente ») hade han blifvit ett byte för de mest olika, mera rent tillfälliga intryck. Nu såg han sitt mål klart för sig. » Detta spel — det var hans själs drömda ideal, efter hvilket han sökt och jagat, utan att någonsin kunna iinna eller fatta det Nu, här kände han det förverkligadt inför sig. Med tändande makt grep det hans konstnärliga vilja. » Hvad tiden på det poetiska området eftersträfvade, frihet i form och innehåll, detta återfann han nu på det musikaliskt-reproducerande området och han förstod, hvad Paganini må hända sjelf aldrig gjorde, dess omätliga betydelse för * Om L: s förmåga som musikalisk escamotör berättas från hans ungdom eller rättare barndom, ty han var då endast fjorton år, följande:, En afton i Bordeaux gjorde han musik tillsammans med andra konstnärer, bland dem en känd violinist och kompositör, hvilka entusiastiskt utläto sig öfver Beethoven.
Denna makt torde dock kunna lemnäs åt domaren, enär lian bäst är i tillfälle att inhemta alia de underrättelser, som för pröfning af en myndighetsansökan kunna vara af vigt. Derigenom skola de sökande undvika både kostnader och besvär; men rättigheten att hos domaren söka blifva myndig bör, efter Utskottets åsigt, icke inträda förr än qvinnan uppnått 30 år. Vid denna ålder kan man hos henne förutsätta nödig stadga och förstånd; men Utskottet anser emellertid domare ej kunna förklara qvinna myndig utan med enahanda inskräakaingar som de af Kongl. Majrt utfärdade myndighets-resolutioner alltid innehålla, eller att någon förändring derigenom icke sker i hvad lagen stadgar om giftomannarätt samt fastighets förpantning och försäljning, äfvensom att, derest arf fäller den sökande till, laga förmyndare då bör vid delningen deraf vara tillstädes att hennes rätt dervid iakttaga och bevaka. I följd häraf får Utskottet vördsamt tillstyrka: att Rikets Ständer måtte förklara att framställning arne deram, att ogift qvinna skall vid viss ålder vara myndig, icke kunna bifallas', sami alt herr Hjertås serskilda yrkande om ändring i 8 kap. 1 § och 9 köp. 1 § Giftermåls-balken följaktligen komme att förfalla', Men deremot, med anledning af samma framställningar, besluta en författning af denna lydelse: Åslundar qvinna, då hon fyllt trelio år, att blifva myndig, må hon derom ingifva ansökan till den rätt, derunder hon lyder', hvarefter rätten, sedan närmaste fränder och förmyndare hörde blifvit, har alt pröfva om ansökningen bifallas må; dock sker genom bifall till ansökningen icke någon förändring i hvad lagen i afseende på giftomannarätt samt fast egendoms förpantning och försäljning stadgar och förmår', och bör derest, efter det qvinna blifvit myndig förklarad, arf skulle henne tillfalla, laga förmyndare vara vid delningen deraf tillstädes, alt hennes rått dervid iakttaga och bevaka.
— Öfverallt anses de såsom ett nödvändigt vilkor för landets fredliga, förkofran, likasom för dess ändamålsenliga försvar. — Förr eller senare mäste derföre äfven hos oss ett ändamålsenligt jernvägs-system införas. Hvarje år vi dermed dröja är en nationalförlust. Stora upoffringar äro visserligen dermed förenade, men de komma att återgäldas genom ökad välmåga och sålunda större lätthet att dem utgöra — och upoffringen blir betydligare i samma mån vi af oförutseende underlåta, att i tid underkasta oss den. Det gafs en tid, då Sveriges ypperliga landsvägar, likasom det snabba och billiga sätt, hvaruppå man å dem färdades, lofordades af alla de resande, hvilka fran det öfriga Europa framträngde till vår då temligen obekanta nord. Denna tid är förbi. Chausséer och jernvägar hafva annorstädes t råd t i de gamla landsvägarnes ställe. Öfverallt har man infört nya och förbättrade forlskaffnings-medel — öfverallt har man sökt nedsätta transportkostnaden för industriens alster. Endast Sverige har i delta afseende förblifvit stillastående, eller krupit, då andra nationer tagit jätte-språng. Detta förhållande kan och bör ej fortfara. Vi skulle då likt ett annat China, afsöndra oss från den civiliserade verlden; större delen af våra näringar skulle undergräfvas och politisk liksom ekonomisk vanmagt blifva vår slutliga lott. Förgäfves må man åberopa vära vintrar, såsom Sveriges bästa och naturligaste kommunikationsmedel. Med hvarje årtionde mildras klimatet, en följd af tilllagande odling och skogarnes uthuggning; och den nordiska vintern är i flera af våra södra provinser numera oftast förvandlad till en ohjelpsam regntid, då genom vägarnes ofarbarhet, all hufvudsaklig rörelse afstannar. Behöfligheten af jernvägar är numera insedd både af Sveriges styrelse och af dess folk. Till den förra stannar nationen i odelad förbindelse, för det, redan vid Riksdagens början, initiativet i denna vigtiga fråga derifån utgått. På det senares representanter ankommer att bringa till verkställighet de önskningar, som frän så många landsorter i detta afseende försports. Upgiflen är svår, i anseende till anspråkens mängd.