Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skönjer du ännu ingenting?» ’Jo,’ svarade prinsessan, ’mig tyckes jag ser ett stort hus, och dess tak glimmar såsom klart gull.’ Prinsen återtog: »då äro vi komna till min yngsta systers gård. Nu skall du gå in, helsa ifrån mig, och bedja att hon vill emottaga vår lilla dotter, och fostra henne. Men sjelf får jag icke komma under hennes tak, icke heller får hon gå hit till mig; ty då månde vi för alltid åtskiljas.» Konunga-dottern gjorde nu efter sin mans tillsägelse, gick in i gården, framförde sitt ärende, och blef på det allra bästa emottagen af prinsens syster. Derefter ville hon straxt återvända. Men när hon nu skulle lemna sitt sista barn ifrån sig, gick det henne så till sinnes, att hennes hjerta ville brista af sorg, och hon glömde prinsens förbud och allting annat, bara för sin egen stora bedröfvelse. Hennes svär-syster gick så med henne, utan att hon kom ihog att hindra det. Som de nu kommit fram till prinsen, kunde systern icke afhålla sig, utan lopp i hans famn och grät bitterligen. Men när prins Hatt märkte att prinsessan åter svikit sitt ord emot honom, bleknade han som en snö, och utbrast: »hjertans allerkäresta! Detta skulle du inte hafva gjort. I samma stund sänkte sig en sky ned af himmelen, och prins Hatt försvann i luften, såsom en fogel flyger. Nu kan man veta hvad der blef för en sorg och jämmer för dem begge; konunga-dottern vred sina händer i blod, och ville icke låta trösta sig, ty hon hade nu mistat allt hvad hon höll kärt i verlden; och prinsens syster sörjde icke mycket mindre. När de så hade länge klagat för hvarandra, begynte de omsider öfverlägga huru de skulle återfinna prins Hatt; ty prinsessan ville icke vända igen att söka honom, skulle hon ock leta öfver hela vida verlden. Prinsens syster tog till orda: »icke har jag något råd att gifva dig, om du icke vill gå bort till det stora berget, som du ser öfver skogen. Der bor en gammal troll-käring som heter Berta; hon är vis i mångahanda, och kanske hon kan gifva dig någon besked.»
Memorialet, N:o 145, afslogs; N:o 147, med förslag till det blifvande Banco.Reglementets 5:te Artikel, bifölls, S. D. Upplästes och lades till handlin* garne Expeditions-Utskottets Memorial, N:o 433, med öfverlemnande af en §. till Riks* dagsbeslutet, S. D. Föredrogs å nyo och gillades Statssamt Allmänna Besvärsoch Oecono. mie-Utskottens, under N:o 133, afgifna ytterligare Utlåtande, till besvarande af erlxållne återremisser å Betänkandet, Nio 111, rörande anslag af allmänna medel till Navigations-scholors inrättande; äfvensom nämnde tvänne Utskotts Utlåtande, N:o 134, med anledning af ernottagna anmärkningar vid Betänkandet, N:o 113, om anvisande af erforderliga medel till anskaffning af Spannmål vid inträffande missväxt-år, blef, vid förnyad föredragning, lagdt till handlingarne. ioo Prot.*Utdrag den 9 Mars 1830, Från Hedervärda BondeStåndet. S. D. Vid förnyad föredragning af Stats* Utskottets Memorial, N:o 422, med en fortsättning af förslaget till Reglemente för Riksgälds-Contoiret, fann Bonde-Ståndet för godt att återremittera detta Memorial till Ut« skottets förnyade handläggning, i anledning af vice Talmannen Jon Jonssons anmärkning, att de för extra Stats-regleringen anslagna medel, enligt 79, 80, 81, 82, 83, 84, 85. 86» 88, 89, go, 91, 92» 93 och 94 §§. böra, i den nion de för anvista behof blifva att tillgå af Riksgälds-Contoiret, till Hans Majit Konungens disposition, för Stats-Contoirets räkning, emot ränta i Banken nedsättas, på sätt för Långifvare af Allmänheten varder bestämdt.
I hvilken reservation med Herr Prosten Astrand instämde; Herr Grefve von Schwerin, Herr Grefve Oxenstjerna, Herr Protocolls-Secreteraren Riben, Herrar Öfverstarne von Post och Akrell, Herrar Prostarne Östberg, Afzelius och Hwasser, Herrar Lundgren, StrehlenertA Winbladh, Leffler , Arosenius, Langenberg, Löfven nius och Modtn. Herr Professor Gravander •• Jag förenar mig med Prosten Astrand uti reservationen, och tillägger hvad jag genom officiel mig gunstigt lemnad upplysning känner, att sistlidna år exporterades jfrån Preussen Ull för icy millioner Preussiska Thaler i Silfver. Häraf har sistlidna år i million Bil. t. Statsj Bev.-samt Oec.-Utsh. Uti. N.-o 10g. 3i Skålpund grof Ull, utom något finare , inkommit till Sverige, och till ett värde af 4no,ooo R:dr Banco. Det är anmärkningsvärd!, att Preussen, sorn för 14 år sedan började alt befordra FarafVelns förbättrande, under denna korrta tidrymd Vtppdrifvit siLt företag, och derigenom beredt sig en ansenlig statsvinst genom nämnda export. Erfarenheten har visat, att enskilde hos oss lyckats att, ined egna betydande uppoffringar, här införa en förbättrad Fårafvel. Hushållning med statsmedel är falsk, då Staten derigenom lider, men då statsvinst är gifven. Här anser äfven jag det höra till den stora och vigtiga stats-ceconomien , att understödja och befordra det framställda förslaget, ej att försvåra och afslå det. Är det en sanning, att en sparad penning är en vunnen; så gäller det också här. Det vore en lycka för Sverige , att för väl vårdade Fabriker hafva Ull af fäderneslandets tillgångar, och undvika att för sådan exportera penningar eller penninge-värde. STOCKHOLM, tryckt i Ecks tein sk a Boktryckeriet, 1829. Statssamt Oec.-Utsh. Uti.
Prinsen går så in i köket, finner den lilla Kråknäbba-pelsen, och tar henne till gemål. På sjelfva bröllopps-dagen går styf-dottern ned på ängen, för att se till sin svarte oxe. Då sade oxen: »om du nu vill tjena mig igen, så tag ett svärd och hugg mig i tre stycken!» Ja, den lilla gjorde som han bad, ehuru det gick henne hårdt till sinnes. Nu rann der upp en fager unger prins, som varit förtrollad, och aldrig kunnat bli man igen om ej flickan hulpit honom. Derefter stod Kråknäbba-pelsens bröllopp, och det med sådan ståt, att det räcker än i denna dag. En ytterligare öfverlemning ifrån ~Upland~, kallad Kråkskinns-Maja, förtäljer om en elak drottning, som hade två egna döttrar och en styf-dotter. När så jungfrurna blifvit vuxna, kom der bud ifrån grann-konungen att de skulle komma till hans gård, emedan han aktade få en af dem till gemål åt sin son. Då gåfvo drottning-döttrarne sin styf-syster en sömn-dryck, emedan de voro afundsjuka på hennes stora skönhet, och foro så ifrån henne. Men när den lilla vaknade, gaf hon sig att springa efter, och lopp vägen fram det fortaste hon förmådde. Vid nu drottningens döttrar kommo farande i sin präktiga karm, fingo de se hvar ett litet äple trillade utåt marken, och ropade ideligen: »hu! hu! jag fryser.» Då hade de ingen ömkan med det lilla äplet, utan tillsade köresvennen att gifva det en smäll med piskan till väg-kost. Derefter foro de åt sin led; och äplet rullade vägen fram och mötte styf-dottern. Men hon gjorde inte som de andra gjort, utan stadnade genast, upptog det ifrån marken, och värmde det vid sin barm. Då sade äplet: »vänta tills du kommer i nöd, så vill jag göra dig lika godt igen.» Något derefter kom ett litet ~päron~ trillandes utåt vägen, och mötte de tre jungfrurna, och nu aflopp allt på samma sätt.
I afseende å gästgifveri-inrättningarne samt anstalter för rofdjurs utdödande är intet nytt att anmärka, utan får jag derom i underdånighet åberopa hvad föregående berättelser innehålla. 5:o Städer. a) Piteå stad, belägen, såsom föregående berättelser äfven upplysa, på en holme i Piteå eif, en mil ifrån elfvens utlopp i Bottniska viken, med temligt beqväm hamn, — hade år 1841 en folkmängd af 1,210 personer. De näringar, hvarpå stadens bestånd sig grundar, utgöras förnämligast af handel, sjöfart, skeppsbyggeri, handtverk, fiske, åkerbruk och boskapsskötsel. Handeln idkas för det mesta på Stockholm, men har under nu ifrågavarande åren jemväl varit utsträckt till Götheborg, Köpenhamn och Lubeck. Exportartiklarne bestå af tjära, bjelkar, sparrar, plankor, pottaska, smör, fisk, skinnvaror, renstekar oell renshudar, samt upphandlas förnämligast inom Piteå socken jemte Arvidsjaurs och Arjeplougs Lappmarker. På de hufvudsakiigasle exportvarorne eller tjära, bjelkar och sparrar samt renshudar har tillgången under dessa feni åren varit betydligare än på lång tid förut. Oell som följd deraf har ock handeln visat sig mera liflig än vanligt. Från Stockholm återbetala stadens handlande sina förlag af spannmål, salt, tobak, specerier och kram varor, hvarmed de sedan förse trafikerande i staden och på marknaderne i Skellefteå och Burträsks socknar samt ofvannämnde Lappmarker. Sjöfarten. Stadens egna fartyg hafva till antalet endast varierat emellan tre och fyra örn tillsammans 130 ä 160 lästers drägt, hvadan ock hufvudsakligaste exporten måst ombesörjas med från andra orter befraktade fartyg. Och har en stadens handlande tillhörig brigg år 1841 genom sjöskada gått förlorad, men i öfrigt har sjöfarten varit lycklig. Skeppsbyggnad.
April under N:o 80 afgifne, samt den 7 derpåföljde Maji e. m. på bordet lagde, Betänkande, rörande yrkad befrielse för Gotthiands Hemmansegare, att underhålla Lastagebryggor vid de på ön varande Landthafnnar, samt de för Tullbevakning in» rättade så kallade Strandridare-boställen; blef samma Betänkande, i anledning af de utaf Grefve Mörner, Carl, och Friherre Cederström, Jacob, dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitteradt. S. D. f. m. Vid förnyad föredragning af BevillningsUtskottets den 30 sisth Junii under N;o 17 afgifne, samt den 10 dennes e. m. på bordet lagde Memorial, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets, den 20 sistl. Maji meddeldte Utlåtande, rörande en föreslagen ny method till Bevillningens utgörande och fördelning m. m.j fann Ridderskapet och Adeln för godt, att enär sistnämnde Utlåtande redan blifvit af trenne öfrige RiksStånden gilladt, för dess del, dervid låta bero. S, D. f. m. Vid förnyad föredragning af 4Ö4 Prot. Utdr. d. 12 Julii 1823. LagUtskottets den 21 sistl. Junii under N:c> 110 afgifne, samt den 5 dennes e. m. pä bordet lagde Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets den 5 sistlidne April under N:o 32 meddeldte Betänkande, öfver väckt motion om förbud för Ledamöter i HofRätt, att sig emellan byta lottade mål; beslöt Ridderskapet och Adeln, det borde Riksens Ständer uti underdånig Skrifvelse till Kongl. Maj:t anmäla det förhållande, som, i anledning af motionen blifvit upplyst, att nemi. stadgandet i 27 Cap» I §. RättegångsBalken, om lagvadda sakers lottning emellan HofRätts
Uti serskilde Memorial, som blifvit af det Hedervärda Bonde - Ståndet till Utskottens behandling remitterade, hafva Nils Magnusson från Calmar Län och Petter Pettersson från Jönköpings Län anfört, att Kongl. Maj:ts Nådiga Taxa på arfvode för Landtmäteri-förrätlningar af den 18 October i834 voro för jordbrukaren alltför betungande, och att Landtmätare skulle kunna ganska lätt och svart sagdt, utan använd möda, förtjena betydliga summor; till bevis hvarpå blifvit anmärkt vid 6 §., att, då för hvarje egofigur, som innehåller mindre än ett tunnland, Landtmätaren erhåller: för mätning och uträkning 26 sk., taxering 6 sk., delning 26 sk., Landtmätaren icke lärer underlåta, att å chartan uppgöra ganska många egofigurer; och vid 11 §., att, då Landtmätaren kan på dagen uppmäta 18,000 alnar rågång eller landsväg, och han derföre får beräkna En Riksdaler för hvarje 1000 alnar, detta syntes vara en alltför öfverdrifven förtjenst; i anledning hvaraf Petter Pettersson föreslagit en allmän nedsättning af 5o procent uti taxan, men Nils Magnusson yrkat en nedsättning af 33i procent i 6 §• 1—4 momenten samt i 11 $. för råskillnads-mätning, utstakning af laga skifte samt rörläggning; i hvilken sistnämnde framställning Peter Gabrielsson från Kronobergs Län och Da - Lag samt Allm. Besv.- oell Ekon-Utsk. Betänkande^ N:o 3/f7 •vid Andersson från Hallands Län instämt, med tillägg af den senare, att taxan, genom det år 1834 dervid gjorda tillägg, blifvit i många afseenden obillig och otydlig, sä att fall icke saknades, då sjelfva Landtmäteri-Contoret varit i förlägenhet om denna taxas tillämpning.
Dock”, tillade han i detsamma åter med sin vanliga glada min, ”kanske någongång när fru Ebba låtit anrätta en pastej af de feta och trinda spädgrisarne från Qvidja, att nästan en hel sådan skinka strukit med”. ”Ja se det var en sak”, sade fru Metta talande vid sig sjelf, ”hos Lisa på Kullans tingade jag ju grisar, för fisken som hon fick. De borde väl vara stora ren, men här skall jag få stå med skammen om de äro magra. Jag undras hvem som förr kunnat hitta en bit magert bland späcket på Tannila?” ”Kära mor, var ej bekymrad, du skall få se att det går”. ”Ja, det går ja, det är lätt sagt, men sannerligen något går om jag står här. Och den Sigrid sen, der står hon och ser så märkvärdigt from ut, men för gu om det går med att bara se beskedlig ut, när något skall uträttas. Hade jag ändå en drifvande menniska att hjelpa mig. Nog kan flickan vara snäll och from och ett kärt barn, men se en som kommer sig till att uträtta något, det blir hon väl aldrig här i verlden”. Med de orden gick fru Metta bort, snart syntes Storsvarten stå förespänd, fru Metta satte sig sjelf i slädan och begaf sig till grannarne, för att uppspana hvad som kunde fås till mats, genom köp, byte eller tillochmed lån. I dessa tider då den mest obegränsade gästfrihet öfvades öfver hela landet, hände stundom, att, ehuru visthusen hos de förmögnare voro öfverfyllda med mat, man dock icke ville för mera ärade gäster framställa endast spickefläsk, ofta öfverårigt, torra gäddor eller dylikt, och då hände väl att en grannfru råkade vara försedd med något färskt, och så hjelpte man hvarandra. Att hos en god vän låna en hare eller en fogel, var derföre icke alldeles ovanligt. Innan kort återkom fru Metta, och var snart så i sitt element med alla de brådskande bestyren, att hon icke mera syntes tänka på någon fruktan att anrättningen blefve för simpel åt herr Klas.
Dessa HandtVerksidkare hämta i allmänhet, sitt mästa arbete från andra Städer och Landsorter och kunna icke, på eget förlag, drifva verkstäder med någon särdeles förkofran eller behållning. De begagna derföre Jordbruk och planterings-arbeten till Binäring. I Staden finnas ock 5 Burskap ägande Skeppare med g Fartyg. Till Stadens förmon gälla samma prohibitiva föreskrifter, som i berättelsen angående Upsala äro nämnda. Till ofvannämnde odling af finare köks-vexter användas årligen Tunnland jord, som med mycken omsorg skötas och hvaraf årliga inkomsten skattas till vid pass 2000 R:dr Banco. Den öfriga öppna jorden brukas till Sadesoch Potatoes-odling, emedan den i anseende till sin sämre beskaffenhet, icke kan användas till producerande af mera granlaga vexter. Staden har en Skola, hvarest Yexel-undervisnings-metliod är införd. Läraren lönas af Staden; men till Skol-Husets vidmakthållande är, genom donation af enskilt person, räntan af Hagby Hemman i Tillinge Socken anslagen. För öfrigt finnes icke någon undervisnings-anstalt. Sjukvården ombesörjes af en Stads-Chirnrg, hvilken kostnadsfritt bistår de fattiga, som derjemte af Stads-Cassan erhålla Läkemedel. Fattigvården ombesörjes af en Direction, hvilken till bestridande af de erforderliga underhålls-kostnaderne liar att disponera dels årliga arrendet af 6i Tunnland jord, inköpta för en summa af 600 R:dr Banco, den Hans Maj:t Konungen i Nåder behagat Staden förära och af hvilken åker 7 Tunnor Råg årligen erläggas, dels åtskilliga af private personer donerade medel, hvarföre jord äfven blifvit inköpt och hvaraf 3 Tunnor Råg samt 3 Tunnor Potatoes årligen utgöras, dels och årligen till Fattig-Cassan ingående boupptecknings-procent, Sakörers-medel, sammanskott vid Bröllop och andra frivilliga gåfvor, hvilka inkomster äro upptagna till vid pass 166 R:dr 32 sk. Banco: varande hela det belopp som för Fattigförsörjningen årligen användes skattadt till något öfver 5oo R:dr Banco.
Hufwudgrunden för dessa bada Corpsers inbördes förhållanden skulle således ligga uti bibehållande af skiljaktiga befattningar deni emellan, men uti omwändt förhållande i anseende till Lagstiftning och Beskattning. Utskottet tror dessa twänne grundsatser förtjena uppmärksamhet och af framtida Lagstiftare icke utan noga pröfning 512 Expeditioner till Riks-Ständen. böra förkastas. — Förhällandet i anseende till medlens redowisning skulle likwäl ej till alla delar derefter lämpas. Granskningen af deras Förvaltning borde göras af ett gemensamt Utstött ifrän bäda Corpserne, med ett efter deras talrikhet lämpadt antal af Ledamöter, men någon anklagelse endast kunna göras hos den som har rättigheten att besluta öfwer beskattningen, da deremot denna anklagelses förwandlande till beslut skulle endast bero af den andra grenen af Lagstiftningen, som torde kunna utmärkas med namn af den Ofra Kammaren. — Det är att wänta mera uppmärksamhet och mera lust att gransta hos den mest talrika Corpsen, dä deremot hos den andra det torde wara att hoppas mera warsamhct wid beslutet och mera answarighet derföre inför opinionen. — Utur ständ att dölja facta, skulle denna Corps endast hafwa att pröfwa werkligheten deraf och beskaffenheten af deras förhållande till Lagens stadgande». För att sluta bestämmandet af hwad som hörer till den Lagstiftande Corpsens organisation, torde böra tilläggas, att den talrikaste delen deraf borde hwartannat ar till en tredjedel ombytas; men den andra eller den Öfra Kammaren, i män som den till mer eller mindre del bestod af sjelfkallade Ledamöter, endast till en femte-eller sjettedel hwart tredje eller fjerde ar. Det skulle äfwcn i Utskottets tanka icke wara wädligt, om denna sistnämnde till någon mindre del bestode af sjelfkallade Ledamöter, ware sig i kraft af Födseln eller af deras Embetsbefattning.
Län yttrade åsigler, anser Utskottet det uti Kongl. Förordningen den 19 Juni 1843 föreskrifna mätningssätt för trädkol säkrast förekomma tvister emellan köpare och säljare, hvaremot begagnandet af krönta skrindor eller stigar funnits medföra kostnad och olägenhet för allmogen, utan att bereda den säkerhet i afseende å kol-mätningen, sorn. dermed åsyftats; och då härtill kommer, alt ifrågavarande Författning, hvilken först med nästa års början skall gälla till efterlefnad, således icke ännu kunnat till sine verkningar bedömas, finnér Utskottet det icke vara lämpligt att nu söka tillvägabringa densammas upphäfvande, hvadan Utskottet hemställer, att ifrågavarande motion må förfalla. Stockholm den 2 December 1844* Häremot reserverade sig Herr Brukspatronen Langenberg, Herr Rådmannen Berglund och Herr Rådmannen TV ahlgren, hvilken sistnämnde ansåg lämpligast, att de uti Bergs-Collegii Reglemente den r3 Februari 1826 meddelade föreskrifter, i afseende å kol-mätningen inom Stora Kopparbergs Bergslag, måtte, med upphäfvande af Kongl. Förordningen den 19 Juni 1843, utsträckas till öfrige orter inom Riket 4 Allm. Beiv.- och Ekon.-Vtskottets Memorial, N:o 98, Betänk. Ank. till Exp.-Utsk. d. 4 Dec, kl. 1 e. ». Memoria/, i anledning af återremiss utaf Betänkandet, N:o 69. Det af Utskottet, under ofvanstående numer, afgifne Betänkande, i anledning af väckt fråga om indragning utaf Förvaltningen af Sjöärendena, har af Vällofl. Borgare-Ståndet blifvit återremitteradt; men som de öfrige Biks-Stånden Betänkandet bifallit, kan återremissen icke föranleda till någon Utskottets vidare åtgärd. Stockholm den i December 1844- N:o 99. Ank. till Exp.-Utsk. d. 4 Dee., kl. 1 e. hs.
Under några dagar begrep han icke ens att termen gällde honom, men då det blef klart lystrade han till "scab" lika villigt som till "Eisäk", såsom de förvrängde hans namn. Hans fredlighet förledde visst en dag, då han som bäst höll på med att olja ett lokomotiv, en eldare, som icke kunde komma förbi, att omildt beröra honom med foten och ryta: "rör på dig, fördömda scab!" Men då Isak ögonblickligt grep eldaren i kragen, vek honom dubbel öfver sitt knä och med flata handen tilldelade honom en aga, som kom väggarna att eka, fick han afgjordt skrattarne på sin sida. Och då det småningom blef klart för litet hvar af förarne att den, hvars lokomotiv Isak Peltonen rengjort och oljat, kunde vara fullt säker om att allting var i bästa skick, upphörde de en efter annan att begagna andra tilltalsord än hans namn. Ja, om någon tid frågade en af dem till och med om han icke hade lust att bli eldare, så att han med tiden kunde lära sig att själf föra tåg. Och då Isak ingenting hade emot förslaget, fick han snart lämna stallet och komma ut på linjen. Det var väl icke vidare än ett godslokomotiv, på hvilket han begynte sin värksamhet såsom eldare, men det bekymrade honom icke det minsta. Hade han själf kunnat välja, så skulle han troligen till och med föredragit godstågen, som stannade oftare och så länge, att man hade tid att se sig omkring en smula. Passagerarelokomotiven hade ju alltid så brådtom, att eldaren aldrig fick rådrum för annat än att elda. Redan då han tillträdde sin nya befattning, tänkte Isak på att skrifva efter Anni, för att gifta sig så snart han kom till Chicago, och de första dagarna frästade den tanken honom starkt. Han hade ju redan sparat ihop en vacker summa, och hans lön var mera än tillräcklig för två, ifall de lefde sparsamt. Om det också dröjde litet längre innan de kommo sig till hemmanslotten i Alastaro, så betydde det icke så mycket i bredd med möjligheten att gifta sig genast. Men efter att hafva begrundat planen en vecka eller så öfvergaf han den likväl.
Magasinsräkenskaperne från orterne såsom utestående medel upptagit vida större belopp, än som efter Magasins-Fondens och Landt-Ränteriernas räkningar verkligen utestå; — i anledning af hvilket förhållande Revisorerne hemställa att rättelse i detta afseende måtte vidtagas. I öfrigt hafva denna Fonds räkenskaper icke föranledt till någon anmärkning. Redogörelsen för undsättningsanstalterne efter 1826 ars missväxt. Berörde räkenskap, hvilken, på grund af ifrån Länen inkommande och i Öfre Revisions-Departementets Contor för Allmänna MagasinsÄrendernes utredning granskade räkningar, uppgöres utaf nämnde Contor och innefattar tiden emellan den 1 Maj det föregående åi’et till samma dag det derpåföljande, har för 2:ne år, eller från den 1 Maj 1834 till samma tid år 1836 af Revisorerne granskats och utvisar: Ti o /. { Äret från den Aret från den ** C e 1 Maj 1834 till 1 Maj 1835 till D:o 1835. Balance från föregående året: Uppbörd: Credit. Balance från föregående äret: B al ance till päföljanele året: Af de den l:sta » Götheborgs oell Bohus d:o 5,216: 35. Vid denna Redogörelse hafva Revisorerne icke funnit något att O O erinra. Spanmäls-Creditiv-Fonden. Räkenskaperne, hvilka för år 1834 blifvit i Kongl. Kammar-Rätten reviderade, utan anmärkning, hafva deremot för år 1835 icke undergått granskning, af den orsak att sistnämnde års Hufvud-Bok först efter Revisions-förrättningens början till bemälte Embets-Verk allemnats. Inkomster och utgifter redovisas sålunda: Debet. B al ance frän föregående året: Inkomst: Lefvereringar från Kongl. Ränte-Kam maren . 53,447:i9. 3. 108,042:26.10. Bulance till påföljande året: B al ance från föregående året: Utgift: B al ance till påföljande året: