Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den varade länge, men slutligen måste de kolonner, som anfördes af den svagare vinden, draga sig tillbaka; de som segrade, ryckte stormande fram och utbredde sig öfver hela himlahvalfvet, som nu mörkt och blytungt sänkte sig mot jorden. Imedlertid började ovädret att gifva något efter, och om tre timmar vid pass hade det saktat sig nog, för att tillåta sällskapet under klipphällen att begifva sig på vägen hem. Susanna längtade otåligt dit, både för sin matmoders skull, samt för Haralds, hvars kontusion tydligen förorsakade honom mycken smärta, ehuru han sökte dölja den under ett lifligt och språksamt väsen. Icke utan fara, men dock utan vidare skada, kommo de lyckligt fram till Semb, der man emedlertid varit i stor oro öfver dem. Vinden lade sig alldeles mot aftonen. Haralds axel sköttes med tjenliga baddningar; han förklarade snart all plåga vara borta, och ehuru ifrigt afrådd af alla, blef han envist vid sin föresats att följa öfverstinnan öfver fjellen. Stackars Susanna var så ångerfull öfver sin envishet, som hade vållat Haralds missöde, så tacksam för hans omsorg om henne, att alla bittra känslor så för honom som för Alette försvunno ur hennes hjerta. Hon kände nu blott ett djupt, nästan smärtsamt behof att visa dem sin tillgifvenhet, att kunna göra dem någon glädje. Hon hade gerna gifvit sin högra hand derför. Fjellresan. Afsted, Afsted! Fly snabb som en Hind! See hvor det griner bag Fanaranktind! Henr. Wergeland. Tåget, som tidigt om morgonen följande dagen satte sig i rörelse från Heimdalen och uppför Ustefjellet, såg ingenting mindre än gladt ut. Äfven rörde det sig i ett tjockt töcken, som hängde öfver dalen, insvepte alla höjder och stängde utsigten uppåt och rundtomkring. Främst red vägvisaren, den gamla trygga Hallingdölen, hvars kraftiga och höga gestalt gjorde ett betryggande intryck på de efterföljande. Sedan kom öfverstinnan, så Susanna, derefter Harald, som hade sin arm i band.
Län numera till Kongl. Maj:t insändt de från vederbörande egare och innehafvare af hemman och lägenheter i nämnde län, alla belägne inom Wäne Härad, infordrade yttranden öfver hvad, i anledning af Rikets sednast församlade Ständers underdåniga framställning om utbyte mot kontanta anslag af de efter förslagsmarkegång till ersättning för jordförluster genom kanaloch väganläggningar, på sjette Hufvudtiteln uppförda indelda räntor, blifvit i Kongl. Maj:ts och Rikets. Stats-kontors memorial af den 13:de sistlidne Januari i underdånighet föreslaget, ej allenast i afseende å ett dylikt utbyte af indelda räntor , mot kontanta anslag, utan ock angående dels bestämmandet till visst oföränderligt kontant belopp af de på ifrågavarande anslag uppförda, efter årlig markegång å vissa räntepersedlar utgående ersättningar, dels utbyte af de smärre ersättningsbeloppen mot kapitalersättning, en gång för alla, hvaraf fem procent årlig ränta borde svara mot hvad eljest skulle årligen utgå. Bemälde yttranden utvisa, att af dessa ersättningstagare, till hvilka ifrågavarande årliga ersättningsbelopp utgå i anledning af den skada, sorn förorsakats å deras egor genom uppdämning i Götha Elf vid Trollhätte kanalverk, följande förklarat sig belåtne att hädanefter åtnjuta ersättningen i kontant efter hvarje års markegångspris å de redan anslagne räntepersedlarne, med tillagd forlön för den i räntorna inbegripna spanmål? nemligen: / Tunhems socken: Bih. lill R. St. Skrifvelse, N:o 39. I Wassända socken: Egaren af N:o 1, öna, i mantal ” 15. Summa kronovärdi R:dr 42: 23. 8. men att deremot alla de öfriga här nedan uppräknade ersättningstagarne äro vilfige att, på det af Stats-kontoret föreslagna sätt, taga kontant ersättning, en gång för alla, nemligen: I Gerdhems socken: Lilla Hojum, | mantal, för hvilket ersättningsbeloppet utgör i kronovärdi R:dr11. 3.
För Caffe, Chocalade, Horter och Engelskt öl, för Fick-Uhr af Guld eller Silfwer, för Tobaksnyttjande, öfwcrsotzpS betjening, säsom Laqucjer och dplike personer och ändteligen för wiste flags Hund-kreatur m. m. som kan ivara nödigt att beräkna serskildt Bevillning före; sä pästär jag, att heta Rikets Jnwänarr af alla Ständ, som slike öfwerflöds-waror-, fast än i mer och mindre män begagna, mätte för en sädan dem tilförene bewiljad rättighet, ärligen utgöra färs skildt Bewillning i män af hwad förut i detta ämNe är stadgadt och bestämdt, hwilket blir en ansenlig Summa till inkomst för Skaten, Utan nägon bethdclig känning för den eller de, som af bfwerflövsswaror sig begagna will. Och om detta mitt yrkande winner bifall, det jag hoppas, sä bdrde Kronooch Stads-Betjeningen i hwarje ort undfä befallning att noga efter» se, det nägot mistbruk eller fördöljande af hwad som i rätt ordning bör upgifwas icke sker. Sluteligen anhäller jag ödmjukast att detta Me» moria! mätte fä ätfökfa Bewillnings^UtskottetS häröfwer meddelande Betänkande till StändetS klenum. Stockholm den 4 September 1809. klric Lvsnskon frän BohuS-Län. Sven billsson frän Christianstads Län. Höns kksrmsnslou frän Westerbotten. Den 25 September. S4S Memorial l Det har 9 annat än kunnat förefalla bäbe mig pch hwarje Patriotiskt sinnad Medborgare besynnerligt, att Berednings-Utskottet, i anledning af nägra beh Le» hamöters mening, att nägon afgift till Staten icke bör erläggas för nyttjande af dfiverflöds-iyaror och. onyttig gran lät, en flik mening bifallit, dä likwäl under dea förflutna tiden till Stats Caflan lnfiutik en.
Detta har Utskottet i öfvervägande tagit; och då det icke nekas kan, att ju Docenter och Adjuncter vid Juridiska och Medicinska Faculteterna, i jemförelse med sine Colleger vid de tvenne öfrige, ega en inskränktare utsigt tili framtida befordran, enär denna tjenstgöring inom Academien vid Bihang till Jt. St. Prot. 183b 8-de Samt, 1 16 -de Häftet. i o Allni. jBesvdrsoch Oeconomie-Utskoltets Utlåtande JV:o gt. ansökningar utom densamma, äfven vid eljest lila meriter, icke berättigar till något slags företräde; då det tillika är otvifvelaktigt, att ett sådant förhållande måste afskräcka den för sin framtid omtänksamme från inträdet på £n bana, hvarifrån utvägen sedan visar sig så godt som stängd, och der det färre antalet af någorlunda lönade tjenster icke lemnar tillräckligt rum till en eljest förtjent befordran, hvarigenom äfven Universiteten, efter hvad uppgifvet blifvit, uågon gång sättas i saknad af skicklige yngre Lärare inom berörde Faculteter; så kan Utskottet icke annat än finna den af Motionairen föreslagna tjensteberäkningen både med rättvisa och Läroverkens nytta förenlig. Utskottet kan likväl icke förbise det möjliga förhållandet, att i fall den af Motionairen yrkade rättigheten blifver ovilkorlig, merbemälde Lärareplatser lätt torde förvandla sig till sine-cure-tjenster, hvarifrån man till prejudice för andra, ej vid Academien anställde, men lika förtjenle sökande, kunde, utan synnerlig tjenstutöfning eller förkofran i det practiska, bana sig väg till bättre lottade platser.
Efter öfvervägande af hvad sålunda förekommit har Utskottet ansett sig böra vördsamt upplysa, att, jemlikt 18 § i Kongl, kungörelsen den 27 October 1812 angående utsk ri fn i ngssättet och inrättningen af beväringsmanskapet, är vordet stadgadt, att nämnda manskap skall, sedan det till tjenst blifvit uppbådadt, vara underkastadt samma lydnad och skyldigheter, som åligga Kongl. Maj:ts öfriga krigsmakt, enligt författningar och krigsartiklarne, efter hvilka äfven förbrytelser deremot komma att straffas; och då derjemte genom 7 mom. af Kongl, brefvet den 50 Mars 1815 blifvit föreskrifvet, det vederbörande åligger att genom tidiga kungörelser sammankalla beväringsmanskapet att på utsatta dagar, vid tjenligt vite, ovägerligen tillstädeskomma, synes det Utskottet, att tillräckliga stadganden redan finnas till förekommande af de olägenheter, som motionären genom den gjorda framställningen åsyftat att få undanröjda, hvadan Utskottet, enär de Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, JSI:o 75. 11 af motionären i öfrigt antydde oordningarne i afseende pä beväringsmanskapet inom Wermlands län, i Utskottets tanka, icke torde utgöra föremal för Rikets Ständers handläggning, vördsamt hemställa, att ifrågavarande motion icke må till någon Rikets liöglofl. Sländers åtgärd föranleda. Stockholm den 520 April 1848. Ank. till lixp. lltsk. d. 22 Apr. kl. l c. m. lietiinkande, i anledning af väckt motion om bildande af fonder till understöd för beväringsynglingar, hvilka kom menderas i fält. Uti ett till Hederv.
» » Men säg, hur i all » Skall jag verkligen tala om det? » sade hon och hotade honom med fingret » Ser du, jag tyckte det var så tråkigt, att du ej skulle få äta din kära ål i dag, därför tog jag barnen med mig, medan du sof, och rodde öfver till handelsboden, där jag trollade mig in, oaktadt det var söndag. » 1893 Han blef alldeles blek och drog henne intill sig. » Det var således för min skull, älskling, som du utsatte dig för lifsfara, och jag som. » » Ts! » Hou lade sin lilla hand öfver hans mun. » Sigrid! Jag har brutit mitt ord till dig, då jag lofvade dig att låta bli de fördömda korten och klubben för öfrigt. Nu lofvar jag dig det vid våra kära små barn här. » » Tack! » sade hon endast och kysste honom med glänsande ögon. Till samtliga våra läsarinnor, särdeles deltagarinnorna i den s. k. fosterlandstäflingen. V i kunna visserligen förutse, att den hemställan till våra läsarinnor vi nu g å att göra skall komma att väcka både förvåning och törhända missnöje, men icke dess mindre ha vi efter mycken tvekan och grundligt öfvervägande ansett, att vi i billighetens och rättvisans intresse böra göra densamma, och vi våga äfven hoppas, att våra välvilliga läsarinnor, då de närmare taga omständigheterna i betraktande, skola gilla vårt beslut. D å den s. k. fosterlandstäflingen i början af detta år utlystes, var det redaktionens afsikt att, efter mönstret af en känd sällskapslek, för en gång göra ett försök att anordna en helt lätt täflan, som så till vida skilde sig från de litterära täflingar, vi annars plägat hålla, att äfven de bland våra läsare, som icke utöfva författarkonst, skulle kunna roa sig med att deltaga däri.
Under sådana förhållanden och enär den föreslagna förhöjningen af nu gällande inlösningspris, hvilket redan betydligt öfverstiger denna varas värde å utrikes ort, skulle komma att alltför myckel försvåra kontrollerne emot olollig införsel af utländsk salpeter, jemte det alt, i händelse inlösningspriset sedermera af Stals-Utskottets Utlåtande, Af 30. 23 en eller annan orsak Ster mäste nedsättas, den osäkerhet i beräkningar, som i allmänhet af dylika förändringar uppkommer, mäste menligt inverka jemväl på denna industri, Utskottet af sådan anledning och då Kommittéen lör salpeterärenderna ansett fondens tillgångar i en framtid möjligen blifva för en dylik förhöjning otillräcklige, finnér sig böra tillstyrka, att Revisorernes berörde hemställan icke för närvarande må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Härigenom anser Utskottet sig jemväl hafva besvarat de af Lector D. Söderberg och af riksdagsfullmäktige Herrman Öbom fran Norrbottens Län samt Johan Westermark från Westerbottens Län, med hvilken sig förenat Peter Gabrielsson från Kronobergs Län, i samma ämne väckte motioner, jemte vid dessas remitterande i Riksstånden afgifne llere yttranden. § 31. (Rcv.-Ber. pag. 134. Förki. pag. 248.) Beträffande, den af Revisorerne gjorda anmärkning, att transportkostnaden för så väl inhemsk, som utländsk salpeter under revisionsåren varit högre, än som vederbordt, dels derigenom, att salpetern ej alltid blifvit förd till det uppbördsställena närmast belägna krutbruk, dels emedan sjötransport af salpeter icke företrädesvis blifvit begagnad, då sådant kunnat ske, så, ehuru Utskottet icke funnit den häröfver afgifna förklaring fullt tillfredsställande, hemställer Utskottet likväl att dervid må för denna gång få bero. Ofver-Ståthållare-Embetets kanslis räkenskaper. § 32. (Rev.-Ber. pag. 153. Fork], pag. 2C3.)
Då riksmarkegångspriset för åren 1860, 1861 och 1862 utgör i medeltal 2 R:dr 18 öre per kubikfot, motsvarande 13 R:dr 75 öre per tunna spanmål, hälften råg och hälften korn, eller 3 R:dr 25 öre utöfver det värde, hvartill spanmålen vid statsregleringen under 1840— 1841 års riksdag beräknades, äro jemlikt då stadgade grunder, de, som före vidtagandet af berörda statsreglering tillträdt och ännu bibe hålla löner med derunder beräknad spanmål, försäkrade om tillgodonjutande af en lönefyllnad, som torde af Rikets Ständer bestämmas efter nämnde prisskillnad å spanmålen, 3 R:dr 25 öre för tunnan, till utgående af allmänna indragningsstaten. Vid det af statskontoret upplysta förhållande, att den spanmål, som inbegripes under lönerna för dylika äldre, före år 1841 utnämnde löntagare, nu utgör 15,535,8 kubikfot eller 2,466 tunnor, skulle således till omförmälda spanmålsersättning, under antagande, att den vid senaste riksdag skedda lönreglering blifver definitivt fastställd eller i det väsentligaste oförändrad, erfordras ett anslag i jemnt tal af 8,000 R:dr eller 6,000 R:dr mindre, än å nu gällande stat är för ändamålet anvisadt. Af den anledning, som här ofvan under inkomsttiteln ordinarie räntan blifvit omförmäld, torde i nästa riksstat böra iakttagas, att den under allmänna indragningsstaten uppförda indelta spanmål 163 kubikfot I kanna minskas med 24 kubikfot 3 kannor, utgörande indragna fjerdingsmanslöner m. m., äfvensom att värdet af dessa 24 kubikfot 3 kannor här beräknas till 49 R:dr eller samma belopp, hvartill de vid inkomstberäkningen blifvit uppskattade.
Skulle 14 dagar vara för mycket begärdt, så torde dock några dagar mer än f. n. vara erforderliga, hvarföre jag, på nu anförda skäl, anhåller att åtminstone 10 dagar måtte såsom maximum bestämmas. Hr von Knoring, Oscar Erik: Jag tror det icke medföra någon fara att tillåta den civila embetsmannen företaga utrikes resor på salt Hr Dalman föreslagit, emedan han alltid måste hafva sin Chefs tillstånd för att få sitt pass påskrifvet. Föröfrigt vill jag uplysa, att äfven i de norra provinserna af Sverige, der ångfartygs-kommuuikalion med Ryssland finnes, och der nästan hvarje vecka såväl militärer, som civile embetsmän resa öfver till Den 11 Februari. 471 Wasa, förefalla munga svårigheter och besvärliga hinder med anledn. af det qvarstående, om ock ej ofta iakttagna stadgandet. Kommunikationen är visserligen lättare nu än 1780, men ångbåtskapteherna kunna icke borttaga den mist och tjocka, som ofta under 14 dagar livilar öfver Bottniska viken. Jag kan således ej tro, i likhet med en föregrde talare, att man endast bör afse de i Skåne boende och deras resor, ej heller att motionen afser militärers resor, såsom samma talare antydt. På dessa skäl, och utan att vilja anföra några anekdoter, sorn äfven jag skulle kunna, men som anses här vara mindre passande, yrkar jag återmiss af Betänk. Jag vill äfven påminna om 34 §:n Riksd.Ordn., hvilken torde måhända lemna Utsk. rättighet att göra de jemnkningar vid förslaget eller motionen, som med anledn. af den nu förda discussionen kunde anses lämpliga. Hr von Hartmansdorff: Det förefaller mig besynnerligt att ledamöter af detta Stånd, som nitälska för jernvägar, på det att man inom landet må kunna likasom flyga fram, vilja stoppa de resande vid gränsen, så att de icke skola hafva någon nytta af den skyndsamhet, hvarmed de färdats genom Sverige.
— Om den föreslagna lånesumman komrae att på detta sätt användas, blefve följden en hastigt ökad quantitet af laödtmannaproducter och dessas fallande försäljningspris, hvilket säkert vållade ökad förlägenhet hos den skuldsatte jordegaren. Utskottet anser likväl att lånet skulle komma att utöfva ett ganska ringa inflytande på sjelfva näringens bedrifvande, men måhända för åtskillige af nuvarande jordegare medföra den fördel, att antingen kunna bibehålla den egendom som annars måst afyttras, eller ock försälja densamma till högre pris. Fåfängt väntar man dock, att hvad räntenedsältning och hvad lånetillgångar som helst skola åstadkomma betydlig minskning af de jordegandes sammanräknade skulder, om man ej vill förbjuda den, som eger ograverad jordegendom, att försälja den, för att i ro lefva af sina penningar, och om man ej äfven vill förbjuda den, som med ringa eapital-tillgång förenar credit och duglighet, att köpa samma egendom. Den sistnämnde, ehuru synlig jordegare, är i sjelfva verket endast den förstnämndes arrendator, men detta är likgiltigt för Slaten, hvars medlemmar de båda äro. I samma mon räntefoten nedsättes, skall natur - Stats-Utskottets Utlåtande N.o 4o5. Iigtvis speculationen hos köpare uppjaga egendomsprisen, ty den, som anser en egendom kunna gifva 6 procent å 5o,ooo R:dr, anser den väl ock å 100,000 R:dr kunna gifva 3 procent. Om det derföre vore möjligt att nedtvinga räntefoten ända lill delta belopp, är det troligt, att man derefter skulle få höra alldeles samma nödrop som nu, att jordbruks-näringen ej gifver 3 procent, att jordbrukaren aldrig kan afbetala sin skuld, så länge den höga räntan fortfar, o. s. v. I afseende på Anders Danielssons förslag anser Utskottet sig för det s. nnmas afslyrkande ej behöfva anföra andra skäl, än att det påtagligcn är overkställbar^
Stånds särskildta bekostnad eller föranstaltande blifvit företagen, icke korr.mit till så skyndsam verkställighet, sorn ändamålet fordrat, utan först efter Riksdagens slut blifvit fullbordad, hvarigenom ock handt, att föga ersättning för kostnaden kunnat vinnas genom Protocollens försäljning; men hvilket, då utgifvandet der af sker genast under det Riksdagen påstår, synes mindre kunna befaras; Och sorn en sådan skyndsammare tryckning af dessa handlingar mycket torde bero deraf, att förskottet af Allmänna medel dertill lemnäs; så anser Utskottet sig böra sådant tillstyrka, äfvensom att kostnaden till tryckningen utaf Hillänget till berördeProtocoll, hvilket Bihang, enligt ofcanberörde § i Riksdagsordningen, skall, ander Expeditions-Utskottets uppsigt, af trycket utgifvas, nu, såsom vid förra Riksdagen skett, likaledes förskjutas af de medel, som till Riksdags - utgifterna varda anslagne. Antalet Exemplar, som skulle tryckas, föreslår Utskottet till 500 utaf hvarje Stånds Protocoll, och till 2000 af Bihanget; Och beträffande beloppet af kostnaden, får Utskodtet upplysningsvis anmäla, att, efter inhämtad underrättelse, den samma, på förslag beräknad för Tolf Ark utaf hvardera Ståndets Protocoll, eller tillsammans 48 ark, som i månaden kundé utkomma, torde bestiga till 650 R:d, samt kostnaden för Bihanget, hvarutaf omkring 20 ark i månaden förmenas kunna utgifvas, till 260 R:d, eller tillsam mang - Den 2 9 Mars. mans glo R:d i månaden; hvarä likväl bör afgå hvad sorn genom Prenumeration å exemplaren, eller försäljning, i hvarje manad influtit. Orti Riksens Höglo Q.
Jag wet e) nägot skäl hwarförc när det tillätes den som ar Lapne, det ej mä tilläkas den som söker sullmagt, den förre har ej bättre rätt än den senare. Herr Klingspor, 6ertt t: Jag yrkar att wilkoret, som capita, mätte bibehällas, och vm det besirides, begär jag votering derom. Herr Lk re riborg, Lslper MIsieim: I principen förenar lag mig med'Friherre Ossterström, mcn jag tror att frägan hörer till Riddarhus, och ej till Riksdags - Ordningen. Grefwe körner: Jag förmodar att k Riksdags - Ordningen ej bchöfwcr utsättas nägvn stadga om en Stats-Räd behöfwer wara Laput eller ej. Den hörer till Riddarhus - Ordningen. Nu will jag allenast erinra, att när de öfrige höga Cmbetsmänner i Z uppräknas, böra kill undwikande af twekydighct af Justitiä. Cantzlercn och Justitiä - Ombudsmannen införas. Herr klingspor yttrade S nyo Voteringen om ordet capita. Herr kslriman: Sedan Grefwe Norner sä tydligt sagt hw. d jag ernade yttra will jag allenast med honom förena mig, och anhälla att wilkoret, loin cap> a mätte utgä, och förwaras till Riddarchus-Ordningen, att öfwer denna frägd stadga nägot bestämdt. Grefwe köevenbjeim förenade stg med Herr kälstwan, n:e.'i reserverade sig för framti, ben, att det mätte stä öppet-att afgöra huruwida c) Lullmägtige böra njuta samma rätt som cupim. Herr Lilverktoips, Lustak ^ebrajrsm, trodde saken lättast wara hutpcn och allas meningar förenade om i § infdrdeS efter Ständens sär, stikta ordningar. Herr Grefwen och Ordföranden gjorde efter nägra fä ytterligare gjorda anmärkningar -reposition pä följande redaktion af §.
Hur var det, Osius? Du sade, att en prest ännu lefver här? – Ja, domine, svarade den tillfrågade med en djup bugning. – Vi skola vid tillfälle lägga honom på sträckbänk. Här måste ännu finnas gömda skatter. Anteckna min tanke, Eusebius, så att vi icke glömma honom Hvad? Ären J förlamade eller huru? Kunnen J ej lyfta en så usel tyngd, J slafvar? Osius, du nye Goliath, hjelp dem att öppna porten till underjorden! Sedan mannen, som benämndes Osius, förenat sina krafter med de andres, lyckades de skjuta åt sidan den hall, som betäckte pythiska hålan. – Osius, fortfor han, som kallats dominus, – du är en Stentor och din röst en rycktråd genom tio tusen palatiner, uppställda i slagordning. Nåväl, väck nu Apollon! Ropa, ryt, ty kanske sofver han eller är han döf! – Herre, hvad är din vilja? – Dumhufvud! Galning! Begriper du ej, att det är ett infall? Ett herrligt infall vid alla englar! Så, bort till hålan, lägg dig vid dess rand och ropa ned i helvetet: Apollon! – Du skämtar väl icke, herre? – Ve dig, om jag skämtade! Skynda! Osius nalkades åter, hålan, som nu gapade med bredare svalg. De öfrige gestalterna makade sig mot dörren, likasom fruktande hvad komma skulle. Deras herre drog kapuschongen tillbaka, kanske för att höra bättre, och lät fackelskenet fritt falla på sitt dystra, gulbleka, skarpt markerade ansigte. Osius såg ned i det svarta djupet och sade snarare än ropade: Apollon! – Högre! röt den gulbleke. – Skurk, hvar är din röst? – Apollon!! Ropet, som denna gång gjorde heder åt den nye Stentor, blef, hvad måhända ingen af de närvarande väntat – besvaradt. Ur jordens innandömen uppstego toner, dofva som bullret af en aflägsen åska.
Ständers erkänsatnhet mätte lemnäs för, sådant biträde , torde Utskottet ej behöfva ådagalägga huruledes, i anseende till frrgornes mängd och beskaffenhet', deras utredande fötanledt till både vidlöftige och grannlaga undersökningar, samt alltså foidrat en jemn och mödosam sysslosättning i desse hänseenden; Men, utom det Utskottet funnit sig i sine göromål läitadt genom Herr Stats Commissariens nitfulla och verksanäira biträde samt på erfarenheten stödde säkra kännedom i dessa ämnen, har Utskottet äfven i sje fva handläggningen af ärendernes utarbetning fått begagna Herr Stats - Commissariens åtgärd till icke ringa befordran af göromålens skyndsammare gång och fullbordande. Utskottet anser sig derföre pliktigt, att vördsam ligen föreslå, det Riksens Höglofl. Ständer, till erkännande af Herr Stats Commissariens Frödelii möda i desse delar, måtte af Riksdags - kostnadsmedlen åt honom anslå en Summa af 1000 R:dr B:co samt hos Kongl. Majit i underdånighet, ined anmälande häraf, anhålla om Nådig befallning till vederbörande att beloppet Herr Stats(Commissarien tillställa; Hvarjemte och, då af - Stats-Utskotiets Betiinkandcn. 2031 ledne Herr Stats-Commissarien Lunnii biträde ifrån den tid Utskottets sammanträden börjades, nemligen den 5 December förledit år och till hans lika oförmodade som hastiga bortgång vid medlet af Januarii månad detta år, äfvenväl, med erkännande af dess omsorg och nit att gå Utskottet tillhanda med eiforderliga upplysningar, desto häldre synes förtjena Riksens Högloft.