Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Stilöfning i contant 6,736: 27. beremot tninjFaS fpanmålen unber lönerne meb 51 tunnor famt fpanmålen in natura nteb 174 tun? nor a 5 SR:br 870: — fltcrftår tillöfning 5,866: 27. — $ör 2(nt>ra Sif»©arDct. Sttahanba förf)ållanbe 5,866: 27. — få att en tillöfning i bet hota uppfommer af 18,568: 27. 6. och 188 tunnor fpanmål unber lönerne, hvartill nytt anflag erforbraé.” Sranéport 59,262: 30. 8. Sranéport 59,262: 30. 8. ”2Bibfonimanbc i fammanhang härnteb bett af ©eneraWCbjutanteit för 2(r? men i unbcrbånighet gjorba framfrällning om befjofroet af en öfab ©arnifon i 0tocfho(m; få, ehuru ^ottgf. ®aj:t lärer finna betta behof mara fullftänbigt åbagalagbt, torbo .fongt. ®aj:t, forn, enär en tillöfning i ©arbeS?3tegimenterneö dyrfa, fåfom (cbanbe till alltför d°ra fofinabcr, icfe fyncS böra äga rum, ber? före mcb Stab ig t bifall lärer omfatta bet fördag, att till ©arnifonenS fördärf? ning tourrolS till hufmubdaben (Fulle commenberaé trupper af inbelta 2lrmen, till antal af ett Svegimcntcé manliga dyria od) hvartill fodnaben ■ (Fulle upp?
sorn icke voro pligtige att längre än 4 timmar vänta' på till viss lid tingad skjuts, måste, derest postföringen komme att af dem besörjas, dels serskildt tillförbindas alt äfven derutöfver afvakta posternas ankomst, dels anses berättigade till-, vanliga väntnings-penningar, som nu.' ej tillkomma posthemmans-innehafvaren. 4 Slatssunil Allm. Besrärsoch Ekon.-ilsk.
Aro deras yttringar aunat än den stammandes halfmeningar; vi synas vara förflyttade till K. Olofs eller Kalfdans tider, ty half1 H. 386 Den 23 December f. m. dani 6iallt. Denna rainislér synes hafva gjort sig till föresats, att tvinga oss, att uppönska våra framfarna Konungar ur mullen; den synes hafva gjort till sin verksamhets mål, att till en bedröflig verklighet förvandla det sköna, det säkra hopp, sorn nationen gjort sig, att under K. Oscars regering få njuta den frid mellan de styrde och den styrande, som är folkens sällhet och Regeuternes storhet. Den har genom sitt förfarande i Krakauerfrågan nedsatt nationens värdighet. Den har genom sitt förfarande mot rikets erkebiskop Detta anförande blef härvid afbrutet af Hr Gr. o. Landtm., med erinran att om Hr Munck af Rosenschöld ville göra anmärkn. emot Statsrådet eller någon af Konungens rådgifvare, sådant borde ske i den form 29 § Riksd.Ordn. föreskrifver. Hr Munck af Rosenschöld: Jag känner allt för väl hvad grundlagen i detta fall föreskrifver. Jag ämnar också ej göra någon anmärkn. mot Konungens rådgifvare, utan anför blott de motiver, hvarföre jag med stöd af 50 § Riksd.Ordn. anhåller, det R. St. måtte till K. M. ingå med anhållan om entledigande af denna minister och det lärer således ej kunna förvägras mig att fortsätta uppläsningen af denna motion. Hr Gr. o. Landtm, yttrade att han redan tillkännagifvit sin åsigt i saken, och att Hr Munck af Rosenschöld ej finge vidare yttra sig i detta ämne, hvarjemte Hr Landtm, frågade om Hr Munck af Rosenschöld hade något annat att anföra. Hr Munck af Rosenschöld: Enligt 50 § Riksd.Ordn. är det hvar och en ledamot öppet, att tala öfver hvarje allmänt ämne. Jag anser således Hr Gr. o. Landtm, icke kunna betaga mig rätt att tala öfver denna motion.
Men utan att han nånsin tänker derpå eller reflekterar deröfver, skola alla smådrag samla sig i hans minne kring detta namn och en vacker dag ser han ett ansigte titta fram. Och lifvet kan föra honom samman med och förbi detta ansigte åtskilliga gånger och så småningom växer der ut ur detta ansigte en hel menniska, som lefver. Och denna menniska är ett öde, som en gång stryker hän öfver jorden likt ett moln öfver himmelen och som aldrig kommer igen med alldeles de samma afskuggningarna. Så snuddade jag vid den man, som en gång anhöll om min baldrottnings hand och höll på att få ja. År förgingo och jag lärde känna honom sjelf, hans hem, hans hustru, hans barn; jag såg honom i den hvardagslifvets infattning, utan hvilken man aldrig lär känna en menniska i botten. Jag mindes den lilla episoden med hans frieri, men den tycktes icke taga någon plats i hans lif. Jag trodde att hans känsla varit ett ögonblicks nyck och att han nu glömt det alltsammans, för längesedan. Jag trodde till och med att han var glad öfver den korg, han fått, ty fast jag nästan helt och hållet förlorat den forna skönheten ur sigte, visste jag dock, att hennes lynne försvårats med åren och att hon nu var en skräck för sin omgifning. Denne man tycktes hård och kall som den qvinna, han eftersträfvat; men det pansar, som för henne var »det korrekta», var för honom religion och pligt. Han hörde till en sträng sekt, som fördömde alla verldsliga nöjen och dref sina fordringar på sig och andra ända till obarmhertighet. Jag har aldrig sett någon menniska så ensam som denne man; han kände det och han led under det. Han egde ett gränslöst behof af tillgifvenhet och han saknade fullkomligt förmågan att vinna den. Slutna menniskors dragning till hvarandra gjorde att han, i trots af den stora åldersskilnaden, småningom närmade sig till mig med ett slags kylig vänskap. Jag kände så mycket af hans lif att han nästan icke fann det mödan värdt att dölja resten. Han brukade tala om allt utan att egentligen anförtro mig något, liksom om jag redan på förhand visste det.
Dessa tillsvidare uppskjutna frågor äro, utom de i §§ 3, 5, 22, 38, 40 och 42 omförmälda, följande: Stats-Utskoltets Utlåtande N:o 18. 51 l:o angående vissa förändringars vidlagande ali nästa Riksstat, med anslagen å 6:le Hufvudtitelns underafdelning: jordbruket, handeln och näringarna (pag. 32. § 3). 2:o , d:o d:o med anslagen för Myntoch Kontrollverken, Klerest-stalen och (Vadstena Krigsmanshus-kassa (pag. 33. § 5). 3:o , d:o d:o med anslaget lill Akademien för de fria konsterna (pag. 34. § 7>- 4:o , d:o d:o med anslaget lill resestipendier samt läroböckers och larda teris lifgifvande (pag. 34. § 8). 5:o , d:o d:o med anslaget till ersättning för minskade löneinnehållningar (pag 35. §. 9.) 6:o , ilrågaslälld tillökning af anslagen till farsoters och smitlosamma sjukdom ars botande samt lill medikolegn/a besigtningar (pag. 67. § 1).
Jag föranledes till dessa anmärkningar d tmot ConstitutionsUtskottets Betänkande, I icke derföre sorn ansåge jag den sak, hvilhem först foranledt detsamma, af sådan vigt i att den kan påkalla nya åtgärder; titan jqg har blott velat söka förekomma, att ett dylikt handlingssätt ej må blifva prejudikat för framtida ConstitutionslJtskott att utsträcka sin magt utöfver de gränsor, Sorn i Grundlagarna finnas utstakade. Medelst yttrandet af denna min sa,r* kilda mening, får jag för min del vör£- ammast till Protocollet reserver a f»ig* f)i6 Den 2o Juli e. ni. Friherre Stael, von Hollstein: Constitm tionsUtskottet grundar sitt tagna beslut på 29 §. Riksdagsordningen, som Utskottet anser tillägga detsamma Riksens Ständers beslutande rätt. Denna §. innefattar 5:ne särskilda momenter, det fots ta huru Grundlagsfrågor skola behandlas derefter, beredas af ConstitutionsUtskottet, men afgöras af Ständerna oell sanctioneras af Konungen. Härutinnan äger ConstitutionsUtskottet således icke beslutande rätt,icke heller i andra momentet rörande anmärkning emot StatsRådet etc. Det äger väl, enligt 106 §. Regeringsformen, att ställa vederbörande under tilltal vid RiksRätt, detta dock utan att öfverlemna sådant till Ständernas pröfning, men. sådana anmärkningar sorn enskilde Ledamöter göra, enligt 107 §., de böra af Ständerna afgöras, dock icke förr än ConstitutionsUtskottet blifvit bordt; det tredje momentet återstår, och häruti är ConstitutionsUtskottet tilldeldt Ständernas beslutande rätt; detta rörer endast den händelse, då inom Stånden olika begrepp uppstå om Grundlagens rätta mening: häraf synes, att den beslutande lätt ConstitutionsUtskottet trot sig äga, är inskränkt inom trånga gränsor. Friherre Cederström, Jacob: Efter dfe många reservationer som blifvit gjorda, torde det förefalla flera af Höglofl.
Justerades ett prot.-utdrag för den 2:dra dennes samt prot. för den 6 sisth Juni f. m. Frih. Leijonhufvud, Axel Gabriel: E. o. Ad:ns de puterade hafva nu fullgjort sitt uppdrag att vara närv:de vid Wasamonumentets invigning. Det mod och den fosterlandskärlek, som strålade ur ögat på en hvar af Dalafolkets tappra söner, vittnade att de än ega krafter att häfda sina gamla minnen samt att Svenska Staten ej förgäfves i farans stund skall vända sig till sitt trogna Dalafolk. Så väl enskilde som myndigheter hafva visat E. St:r de varmaste sympathier, uppenbarade i den välvilja och hjertlighet, hvarmed man öfverallt omfattat Ständernes deputerade. Hr Estenberg, Karl Kristian: Sedan vi nu öfver lefvat den stora, betydelsefulla minnesfest, som allestädes i landet blifvit med så mycken värme omfattad, vågar jag inför det Högloft. Ståndet föreslå, att det af Hr Gr. Sparre på detta rum hållna minnestal måtte till trycket befordras, för att bland det Högloft. Ståndets ledamöter utdelas. Allt hvad som kan åstadkommas för att befrämja och qvarhålla dessa för hela nationen dyrbara minnen, anser jag ej bör uraktlåtas; och får jag, till stöd I)en 3 Oktober t, m. för detta mitt förslag, äran nämna, att det af Hr Professor Svedelius i Mora hållna minnestal för närv:de håller på att tryckas i Fahlun. H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att Hr Estenberg hade föreslagit, att det minnestal öfver Konung Gustaf I, som den 29 sisth September blifvit hållet af Gr. Erik Sparre inför R. St-.r, måtte till trycket befordras samt bland R. o. Ad:ns Hrr Ledamöter utdelas; och som kostnaden för talets tryckning, derest detsamma endast komme att utdelas bland Ståndets medlemmar, skulle drabba Riddarhuskassan, finge H. Exc. hemställa, att Hr Estenberga förslag blefve till RiddarhusUtsk:t remitteradt. Ropades ja.
När hon varit der någon tid, bad hon sjö-trollet om orlof, att gå upp på den gröna jorden och helsa på sin lilla son. Hafs-frun samtyckte härtill. Drottningen gick så upp ur sjön, och kom sent om natten i konungens sof-stuga. Här lutade hon sig bedröfvad öfver barnets vagga, och qvad: »Gud signe dig, lill’ prinsen min! men kungen han sofver på trollpackans arm. Två gånger till, men aldrig mer, får jag se dig.» »Hvem var det som talade?» sporde konungen, och for upp ur sömnen. ’Jag hörde ingenting’, genmälte käring-dottern, som skulle låtsa vara drottning. Konungen gaf nu befallning till väktarena, att om de märkte någon, som nattetid gick in i slottet, skulle de taga den fast. Det led så en tid. Men när Thorsdagen kom, steg den sjö-tagna drottningen åter upp ur hafvet, och gick vid midnatts-tid in i konungens sof-stuga. Här lutade hon sig sorgsen ned öfver barnets vagga, och qvad: »Gud signe dig, lill’ prinsen min! men kungen han sofver på trollpackans arm. En gång till, men aldrig mer, får jag se dig.» »Hvem var det som talade?» sporde konungen, och for upp ur sömnen. ’Icke hörde jag någonting’, genmälte falska tärnan, som skulle låtsa vara drottning. Men väktarena lupo hastigt fram, för att taga fast den sjö-tagna drottningen, och då försvann hon i hafvet. Tredje Thorsdags-natten ställde sig konungen sjelf på vakt, och med honom voro många prester, klerker och andra lärda män. När nu drottningen skulle vända tillbaka ifrån den lille prinsens sof-kammare, blefvo alla varse huru hon var fängslad om foten med en tung jern-kedja. Då tog en af klerkerna sin Bibel och kastade emot kedjan; men när den heliga boken vidrörde länkarne, häfdes förtrollningen, och kedjan brast och for ned i sjön med stort gny och brakande Drottningen blef sålunda frälsad utur hafvet; och kan hvar man väl veta hvad fröjd konungen kände att hafva återvunnit henne.
Ehrensvärds reservation framstäldta förslag, men att Hr Landtm, i afseende på sistnämnde yrkande finge fästa uppmärksamheten derå, att Gr. Ehrensvärds förslag innefattade icke en modifikation af Hr von Hartmansdorffs motion, utan en helt ny motion, som icke blifvit väckt hos R. o. Ad. inom motionstidens slut, och att således propos. derå nu icke kunde af Hr Landtm, framställas. Hr Gr. o. Landtnäs härefter först till bifall och sedermera till återremiss af Utsk:s mern. framstälde proposrr, besvarades med blandade ja och nej, hvarefter Hr Landtm, tillkännagaf, det han trott sig finna att R. o. Ad. med öfvervägande ja besvarat den sednare propos:n. Många ledamöter hördes begära votering, och i anledn. deraf upplästes till justering följande voteringspropos:n: Den som bifaller Ridd.Utsk:s mern. N:o 7, voterar Ja; den det ej vill, voterar Nej; vinner nej, kommer berörde mern., på grund af de deremot gjorda anmärkmr, alt återremitteras. Denna voterings-propos. godkändes, och efter voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit sålunda: Ja — 88. Nej — 61. Anmältes och lades på bordet nedannämnde från Utsk:n inkomne utlåtrn och mern. nemi. från Stats-Utskottet: N:o 41, i fråga om ytterligare anslag till uppförande af cellfängelser ; N:o 42, i anledn. af K. M:s nåd. propos., ang:de ett bidrag Den 12 Februari c. m. 491 fran skogs-planteringskassan af 66,(566, r:dr 32 sk. b:co, att efter R. St:s pröfning användas lill förefallande behof; N:o 43, i anledn. af K. M:s nåd. propos. lill R. St. angide afsöndring af jord från indragna mönsterskrifvare-bostället vid f. d.
Jag bar, då mina ståndsbröder ryckas hafva öfvergifvit den enklare och säkerligen eljest ändamålsenliga principen att, i likhet med norska stortinget, endast bilda representationen lill öfverläggning i två afdelningar, genom val inom sig vid riksdagens början, irott mig böra antaga det sätt att bilda landstinget, hvilket såväl Borgareoch Bondestånden godkände 1840 och 1844, som äfven det allmänna Reformmötet antagit i sitt förslag. Det är i all min öfvertygelse bättre, än att antaga olika val i landet för en serskild kammare. Huru man vill ställa dessa, aflägsnar man sig från den enda, sanna och rätta principen för national-ombudens utväljande, hvilken måste vara, att desse blifva de bäste, de dugligaste, de, som ega det väljande folkets största och allmännaste förtroende, (ienom olika val intvirigas man tili godtyckliga stadganden och kategorier, qvalifikationer eller andra, jag vågar kalla det upptåg, för att få utseende af djup beräkning öfver intressenas jemvigt, m n lemnande just derigenom nationens angelägenheter, till de enskilta intressenas djerfva spel. Huru man än vill försöka att ordna dessa olikheter i en hvar sjelfständig medborgares naturligt jemlika valrätt, skall ett allmännare missnöje deraf uppstå, hvilket tillintetgör allt det goda, som med den representativa statsformen åsyftas; och alla de tillställningar och uträkningar, jag ännu hört och sett i denna väg , hafva befästa t min öfvertygelse, alt det enda rätta och för vårt folk önskvärda är ett enkelt och uppriktigt användande af den samfälda valprincipen, för älla, som i sin egenskap af fria, sjelfständiga och till statens samt familjernas uppehåll bidragande män, ega naturlig 'rätt att välja de ombud, som skola uttala folkets behof och önskningar, samt bevaka dess rätt och bästa. Allt har öfvertygat mig, att, om ett enkelt och jemlikt valsätt stadgas för de allmänna valen i landet, skäll man i de sålunda utvalde säkrast finna de bästa, de klokaste oell de med personliga förhållan lena bäst bekanta valmän till den för flera år valda ser - \
Efter en sådan undersökning har det blifvit för mitt begrepp klart, att den straffbestämmelse, 5 cap. i § Missg.b:n utsätter för lastligt tal emot Konungen, Drottningen eller Thronföljaren, är behäftad med de väsendtligaste brister, en brottmålslag kan äga, nemi.: att hvarken stå i förhållande till det brott, den afser att bestraffa, eller att lemna rum för något val åt domaren vid afmätande af ansvarsgraden för brottet, hvarigenom inträffar det emot ali sund strafftheori stridande förhållande, att alla dessa slags förbrytare blifva, som man säger, skurna öfver en kam. De i doctrinen uppställda theorier för straffrätten må vara så skiljaktiga som helst, den positiva lagstiftningen kan dock, utan all tvekan, antaga den från förnuftet oskiljaktiga föreställning, att hufvudsakliga ändamålet, hvarför lagen belägger förbrytaren med straff, är att genom varning förekomma brott. Men då erfarenheten visat, alt blotta straffhotet ej är tillräckligt att utrota brott, måste lagstiftningen, då den söker de för detta ändamål mest verksamma straffarter, jemte det den ej förbiser straffets andra ändamål, brottslingens förbättring, jemväl afse den grad af bildning, hvari nationen sig i allmänhet befinner. De, som härvid föreställa sig, att stränga straff företrädesvis böra utsättas, och således ifra för bibehållandet af öfverdrifna straffbestämmelser, missförstå på en gång menniskans natur, rättvisans fordringar och mensklighetens lagar. Så hafva de upplysta män, som uppgjort förslag till ny criminallag, tänkt, och riktigheten af denna deras åsigt är bestyrkt af alla tiders och alla länders erfarenhet, sorn tillräckligen ådagalagt, alt ytterligt stränga straff, i stället att afskräcka från brott, förhärda menniskorna och i samma mån åstadkomma brott. Dödsstraffet, som är det högsta, hvartill lagstiftningen kan komma, har af sednare tiders criminalister blifvit ogilladt, dels såsom ej lemnande rum för brottslingens förbät - 374 Den 20 December f. m. träde återinträde i samhället och på., sådant sätt stridande mot stralfets ena ändamål, dels ock såsom alldeles otillåtligt.
De på auktion försålda 19 hästarne bestodo af 10 hingstar och 9 ston, och betaltes med en sammanräknad summa af 11,272 R:dr, eller i medeltal med omkring 593 R:dr stycket. Högsta betalningen för försåld häst utgjorde 981 R:dr och lägsta 250 R:dr. — 149 — Stamholländerierna. Räkenskapen, som i Kongl. Kammar-rätten blifvit granskad med anmärkning, utvisar förhållandet mellan inkomster och utgifter sålunda: Debet. Uppbörd: Kredit. Utgifter: Arfvode För inköp af kreatur Transportkostnader m. m Resekostnadsersättning Diverse utgifter Balans till år 1862'. Utaf Styrelsens öfver Stamholländerierna till Kongl. Maj:t afgifna underdåniga berättelse hafva Revisorerne inhemtat, att vid statens holländerier under revisionsåret helsotillståndet i allmänhet varit godt samt förhållandena i öfrigt tillfredsställande. Till följd af Styrelsens beslut, att under året icke göra något inköp af djur utomlands samt då inom landet endast 3 Ayrshire-holländerier voro i tillfälle att aflåta kreatur af äkta stammar, hade i allmänhet mycket unga djur måst användas vid uppsättandet af de under året nybildade holländerierna. § 2. Angående tillståndet vid hvarje särskildt holländeri lemnar den underdåniga berättelsen följande upplysningar; — 150 — Örebr» län. Länets holländeri, som år 1846 uppställdes vid egendomen Riseberga, der det sedandess oafbrutet qvarblifvit, har under året befunnits i särdeles godt skick. Ej mindre än 17 stycken ungkreatur hafva härifrån utgått för att användas vid uppsättandet af nya holländerier. Skaraborgs län Uti nästlidet års revisionsberättelse omförmäles, hurusom disponenten af det inom denna provins på egendomen Gammalstorp stationerade holländeri, hvilken det, på grund af upprättadt kontrakt, ålegat att till Stamholländeri-styrelsen under år 1860 leverera 25 stycken kor, under sagde år afleranat endast 5 stycken.
Utskottet bar derföre, helst, för den händelse förenämnda förslag om full restitution af tull, erlagd för materialier till byggnad af nya fartyg, bifalles, afgiften af förevarande artiklar förlorar all betydelse såsom lullipkomst, funnit sig böra hemställa, att koppar: smidd, valsad eller gjuten: »plåtar och andra ämnen för bearbetning» samt »bleck och spik till fartygs förhydning» må vid införsel åtnjuta tullfrihet. Bevillnings-Ulskoltels Betänkande JYl iö. 29 För öfrigt får Utskottet tillstyrka bifall lill hvad Kongl. Maj:t i fråga om lullbestämmelserna för artikeln koppar föreslagit, och hemställer alltså, att koppar, rå eller gårad, må vid införsel vara tullfri, samt , att för koppar, smidd, valsad eller gjuten: andra helfärdiga arbeten, införsels-afgiften må bestämmas, för opolerade till 20 öre och för polerade lill SO öre skålpundet. I enlighet med Kongl. Maj:ts Proposition tillstyrker Utskottet jemväl, Koppar all för kopparskrot eller gammal koppar, endast användbar till omsmältning, samt koppar-aska må stadgas tullfrihet vid införsel. Enligt nu gällande stadgande!) äro Kopparstick, Estamper och Litografiska Kopparstick arbeten, som tillhöra tryckta verk, vid införsel tullfria, men andra slag, oinfattam• m' de, belagde med en införsels-tull af S sk. skålpundet. Härvid förekommer i kommitterades tulltaxe förslag endast den förändring, att sammanräknade inlörsels-afgifterne blifvit utbytta mot närmast motsvarande belopp i Riksmynt, 18 öre, samt hänvisning till artikeln Tafvelramar införts för infattade dylika arbeten. Deremot har uti en inom Borgare-Ståndet väckt motion Herr J. Wahlström, i sammanhang med yrkande om tullfrihet för vissa slag papper, föreslagit, att utomlands beställda plancher och teckningar till Svenska arbeten och med Svenska inskriptioner må beläggas med en lindrig tull, under det att åter alla andra taflor och plancher med utländska inskriptioner må få införas tullfritt.
Då man genomgår Stats-Utsk:ts nu föredragna Utlåt, och finnér med hvilken frikostig hand Utskct tillstyrkt anslag för elementarläroverk och folkskolor, väcker det förvåning, att samma Utsk. för en annan klass af lärare, hvilka likväl ingalunda kunna anses mindre vigtiga eller mera oberättigade till löneförhöjning, h. o. h. afslagit de motioner, som till förbättrande af deras ställning blifvit väckta. Såsom skäl derför har blifvit anfördt, att om en klok reglering af presterskapets inkomster vidtoges, hade man anledning förmoda, att på så sätt tillgångar för upphjelpande af komministrarnes vilkor skulle kunna beredas, samt att fördenskull någon åtgärd från statens sida nu icke borde ifrågakomma. Hvad en hvar likväl bör kunna inse är, att en sådan fördel för komministrarna endast uti en aflägsen framtid kan beredas. Att påstå, det de närv:de innehafvarne af dessa befattningar icke skola erhålla någon löneförbättring derföre, att deras efterträdare möjligen uti en framlid kunna erhålla en sådan, — detta synes mig vara högst obilligt. Ingen lärer väl kunna bestrida, att komministrarnas ställning i allmänhet är högst beklagansvärd. Icke heller lärer väl någon kunna påstå, att 1,000 rdr är en för stor aflöning för en religionslärare; och likväl sträcka sig motionärernas anspråk icke längre. Vid sista riksdagen ingick Preste-St. till K. M. med en underdånig anhållan, att församlingarne måtte höras, huruvida de ville fylla lönerna till nämnde belopp. Jag tror, att icke mera än 40 å 50 församlingar, med anledning af den i ämnet aflåtna nådiga framställning, vidtagit de för ifrågav:de löneförbättring erforderliga åtgärder. De flesta församlingarne svarade: nej. Vid sådant förhållande återstår endast den utvägen, att staten träder emellan, för såvida staten vill, att dessa personer skola erhålla en något så när anständig bergning. På dessa skäl anhåller jag, att R. o. Ad., med afslag å den nu föredragna punkten, måtte, i öfverensstämmelse med den af Prosten Sondén afgifna och Utlåtit bifogade reservation, bifalla »att till K.