Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Nationalsinnets riktning till redbarhet, och sjelfva den inre hushållningen i alla dess grenar, sta härmed i det oskiljaktigaste sammanhang och verka kraftigare än all Finans-reglering , som deremot verkar intet utan i sammanhang med dem. Med dessa åsigier, och med fästad uppmärksamhet på nödvändigheten att icke utan serdeles vigtiga skäl göra ändring uti de vid sednaste Riksdag om penninge-väsendet tagne dispositioner, hvilka sträcka sig till den då bestämde tid af [Lagtima Riksdag eller till och med år 1820, oell dem utan tvifvel flere Medborgare ställt sig till efterrättelse i sina enskilda företag, 'hafva Riksens Ständer, så val till reglering af Penningeyäsendet sorn till beredande af stadga i Myntets yärde, fattat följande Beslut, 1) Närvarande omständigheter medgifva icke vidtagande af något sådant Riksens Ständers Beslut, sorn skulle lemna till resultat ett bestämdt förklarande af Sedelmyntets Silfvervärde, hvadan i afseende på utväxling af Silfver från Banken kommer att förblifva vid hvad Riksens Ständer redan derom förordriat och Kongl. Kungörelsen af d. 18 Mars innevarande år i detta ämne föreskrifver. 2) Det Representativa Myntkapitalet skall till det belopp, som bestämmes af den vid innevarande Riksdag skedde Reglering af Rikets Penningeväsende, oförändrade intill nästa Riksdag qvarblifva i Rörelsen cirkulerande, så att det permament hvarken ökas eller minskas under liden. ' 6io Underdåniga Skrifvelser. 3) Hvad som i Räntor och Kapital - afbetälningar till Banken inflyter', skall fördenskull utgå på serskilde bestämde vägar, nemligen: 'a) Till omedelbara bidrag till Jordbruk, Handel och Näringar, för att genom ökad produktion vidga området af Sedelmyntets verksamhet; och höra härunder Pastighets-Läne-Fonden - R;d 1,785,000. - Odlings-Råne Fonden 334,000.
Då a:dra HufvudTiteln erhållit så runda summor, kau visserligen 3:dje HufvudTitelns anspråk synas lika grundade; men jag måste bestrida all ökning för Armeen, ehuru detta bestridande för min känsla utgör en verklig uppoffring, emedan det är naturligt att man har förkärlek för det yrke man tillhört; men ju större uppoffringen är, ju lifligare bör man finna sig uppmanad att fylla sitt kall, såsom Representant. Jag har redan vid flere tillfällen yttrat, huru jag finner det betänkligt, att Embetsmanna-inlomsternas tillfredsställande framställas såsom förnämsta behofvet inom Samhället, och jag är i den öfvertygelse att vi med stora steg nalkas denna vådliga punkt. Jag förenar mig med den talare, som före mig uppkallat tankarne på det betänkliga deraf, att RegementsCheferne så mangrant äga förmåga att bevista årslånga Riksdagar, då den skattdragande LandtAdeln, troligen af brist på tillgångar, ej kan öfvervara beslutet, utan måste öfverlemna allt till EmbetsmannaCorpsernas afgörande. Jag hoppas, att princip-frågan först blir afgjord, huruvida en reglering nu skall afgöras eller uppskjutas, och jag får, i det jag afgifver min röst för uppskjutandet, göra allt hvad på mig ankommer, för att bevaka de skattdragandes bästa. Sedan få vi tvista om, till hvilken grad vi skola bevilja Summan, antingen enligt Utskottets förslag, eller ut - Den 5 O c tobe r f. in. i35 öfver Kongl. Majits proposition. Jag utber mig dock att få yttra, att jag tror det vara väl långt gånget, att öfverskrida hvad Kongl. Majit begärt, och, äfven under nytt äfventyr, att blifva beskylld för Ultra-rojalist, måste jag yttra, att jag tror Konunga-magten både kunna och böra mota Representationens framrusande till folkets öfver ho.- pande med skatter. Beskattnings-rätten tillhör visserligen Folkets Ombud, men Konunga-makten tillhör det att mota, om Representationen pålägger högre skatter, än Kongl. Majit begärt.
Och sorn i Riks-Staten upptagas inkomst och utgift till det belopp, de för året kunna utgöra, men icke efter hvad som inflyter och utbetalas, så följde deraf, att i Råkenskaperne äfven måste debiteras hvad för året bör inflyta, och crediteras hvad som för detsamma utgår, och sådant icke bero af Uppbördseller Utgiftstiden, hvilken stundom efter tillfållige omständigheter kunde böra lämpas. Vid framställningen af den föreslagne ändring af Råkenskaperne hade val blifvit antaget, r)2 Riksens Ständers att Uppbörd s-året, efter nu gällande method för Landsoch Militias-Räkenskapernes afslutande, räknades från den l Maji det ena till samma tid det andra året, hvaremot, såsom en hufvudprincip för den nya methoden förekommer att Uppbördsoch Redovisnings-året skulle beräknas lika med Calender-året eller från den i Januarii till årets slut, hvilket skulle medföra den fordel, att Inkomst och Utgift under året Sammanfogades och redovisades samt LandtRåkenskapeme vunno enhet med öfrige KronoRåkenskaperne; men det vore ett origtigt fattadt begrepp, att Landt-Råkenskaperne, efter nu bruklige method, saknade denna enhet med andre Räkenskaper, eller att Uppbörds-året räknades från den l
Han hade ej råkat grefven, ty denne var bortrest, men han hade varit hos komministern i Svartsjö och talat med honom om saken. Så fick grefvinnan veta, att hennes äktenskap var förklaradt ogiltigt, och att hon ej mer hade någon man. Komministern skref ett vänligt bref till henne och erbjöd henne ett hem i sitt hus. Ett bref från hennes egen far till grefve Henrik, hvilket måtte hafva anländt till Borg ett par dagar efter hennes flykt, sändes henne också. Det var väl just detta bref, hvari den gamle bedt grefven påskynda legaliseringen, som anvisat grefven det lättaste sättet att blifva sin hustru kvitt. Man kan tänka sig, att barnets mor greps af vrede ännu mer än af sorg, då hon hörde bondens berättelse. Modern till ett starkt och skönt barn skulle hafva hälsat sådana nyheter med förakt och varit stolt öfver att äga barnet ensam. Modern till det lilla hjälplösa barnet kände det, som om hon kunde hafva dödat mannen. Hon hade ingen stolthet att fly till. Hela natten vek sömnen från hennes läger. Barnet måste hafva en far, tänkte hon om och om igen. Nästa morgon måste bonden för hennes räkning fara till Ekeby och hämta Gösta Berling. Gösta gjorde den tystlåtne mannen många frågor, men fick ingenting veta. Ja, grefvinnan hade varit i hans hus hela sommaren. Hon hade varit frisk och arbetat. Nu var ett barn födt. Barnet var klent, men modern skulle snart vara frisk igen. Gösta frågade, om grefvinnan visste, att äktenskapet blifvit upplöst. Ja, hon visste det nu. Hon hade fått veta det i går. Och så länge färden varade, hade Gösta ömsom feber och frossa. Hvad ville hon honom? Hvarför sände hon efter honom? Han tänkte på sommarlifvet däruppe vid Löfvens strand. Med skämt och lek och lustpartier hade de låtit dagarna gå, och under tiden hade hon arbetat och lidit. Aldrig hade han tänkt sig möjligheten att få återse henne. Ack, om han dock vågat hoppas! Han skulle då framträdt inför henne som en bättre man. Hvad hade han nu att skåda tillbaka på annat än de vanliga dårskaperna! Vid åttatiden på kvällen var han framme och fördes genast in till barnets mor. Det var skumt i rummet: han kunde knappast se henne, där hon låg.
- ®et var på den tiden, då ungt folk läste Tegnér och läste honom så väl, att de kunde utantill såväl Axel som Frithiof och flere af små- styckena. Då, som nu, funnos där mänmiskor, som bara ville grubbla och grubbla och kunde hålla på med det, tills de visste hvarken ut eller in. Då, som nu, funnos där sådana, som, då de voro riktigt i farten, kunde grubbla bort både kärlek och lifslycka. Och unge herr Leonard, han var riktigt i farten. Han hade grubblat ut, att han var sin - fästmö ovärdig, att han ej längre kunde hålla henne bunden till att gå och vänta på en fattig karl som han, att han ej ville göra henne så olycklig som hon nödvändigt måste bli, o m hon skulle gifta sig med honom. Känner ni någon resande från det landet Ångest och den staden Betänksamhet? Se, därifrån var herr Leonard kommen, och dess vanor behöll han. När han kom i sikte af målet, som han jagat, vek han af från det, och den fyllda bägaren flyttade han undan sina läppar, innan han fuktat dem. Den kära, gamla tösen med det ärliga ansiktet och det godmodiga lynnet, som varit hans barndoms käresta redan, höll af 1894 honom lika fullt och troget som någonsin. Men nu hade hon ej fått råka honom på väl ett år. Hon var guvernant söderut i landet, och han gick i Stockholm som extra i ämbetsverken. Då det nu låg räddhåga bakom hvarje rad, som herr Leonard skref, och tvifvel i hvarje kärleksbön, så började hon undra, om han ännu älskade henne som förr. Hufvudstadslifvet kunde j u hafva förändrat honom. T y hon kunde ej förstå, att den riktiga kärleken skulle kunna förmå sig att i hvarje bref bjuda henne friheten och ej heller, att den kunde vara så rädd för att föra henne hän till ett lif af fattigdom och arbete. IDUN Och han tänkte: jag måste ge henne anledning att slå upp, jag måste slå ett raskt slag och befria henne ifrån mig.
Jag vågar således fortfarande hoppas, att R. o. Ad. skall anse detta förslag af den vigt, att det bör af R. o. Ad. bifallas. Det sednare stadgandet i samma förslag, eller om K. M:s rättighet att få trupper transporterade på banan, torde äfven vara af vigt. Man har här under diskussionen framställt såsom en nytta af jernvägarne, att man på desamma kunde transportera trupper. Det må väl vara sant, att det ligger i bolagets eget intresse att få transportera trupper för att derpå förtjena penningar, men man kan äfven tänka sig ett bolag, nog illvilligt emot Staten för att neka till sådan transport, och detta så mycket mera, som det skulle blifva ett bolag, som till stor del kan komma att bestå af utläudningar; om Staten då icke har bestämd rättighet alt skicka sina trupper på jernvägen, kan mycket trassel npkomma. Men icke nog dermed: det är gifvet alt om stora massor af tusentals personer, Arlilleri-packer m. m. skulle transporteras på jernvägen efter vanlig taxa, så skulle afgifterna derför blifva för Staten alltför betungande. Dä Staten lemnat jernvägen så betydliga bidrag som här är beslutadt, så är det väl icke för mycket hegardt, att Staten får begagna jernvägen och får göra det emot en något modererad taxa. Det är derföre jag föreslagit både en bestämd rättighet för Slaten alt begagna vägen och att den malte få begagna densamma efter en annan taxa, än den vanliga. Jag har sluteligen föreslagit, att en elektrisk telegraf ovilkorligen skulle förenas med jernvägen. Måhända säger man, att det kommer att ske i alla fall, men då förorsakar ett bestämdt stadgande derom också ingen olägenhet. Om återigen någon sådan telegraf eljest icke inrättades, då vore en stor skada skedd och man finge bittert ångra att det föreslagna stadgandet icke funnits, ty dels blefve jernvägen mera lifsfarligare, synnerligast om den bestod af enkel bana och dels bidrager det högst väsendtligt till jernvägarnes stora nytta, att genom 532 Den 28 Augusti e. m. elektriska telegrafers anbringande utefter banan, underrättelser kunna gifvas med sådan snabbhet och lätthet.
Cederström har grundal sitt tillstyrkande, att det begärda anslaget måtte minskas lill hälften, bland annat derpå, att sedan framställningen om delta anslag skedde, har K. M. varit nödsakad ali begära den betydliga summan af 2 millioner r:dr b:co till rustningar. Jag hoppas, och vill hoppas i det allra sista, att några medel icke vidare skola behöfva användas till försvar emot yttre flender, men tyvärr hafva vi flender inom landet i stort antal, nemi. brnttslingarne. Det är ett oeftergiflig! behof alt försvara oss emot dem, och deruti skulle vi icke lyckas, om vi icke nu genast få tillräckliga anslag för ali kunna vidtaga kraftiga åtgärder lill undanrödjande af de olyckliga förhållanden som föranledas af våra nuvar. gemensamhetsfängelser, om hvilkas beskaffenhet och inverkan på broltslingarne jag icke skall trötta R. o. Ad. med att upprepa hvad jag förut här anfört. Jag anhåller derföre alt R. o. Ad. behagade bifalla K. M:s nåd. propos., der del endast nämnes cellfängelser, och icke straff-fängelser. Det torde vara temligen gifvet, ali så betydliga fängelsebyggnader, som den nya strafflagen skulle kräfva, icke komma att företagas, förr än R. St. hafva godkändt straffsystemet, och derjemte antagit, cellstraff såsom allmänt beslraffningsmedel. Skulle systemet falla, så vore omkostnaderne för sådane fängelser alldeles förlorade, och det tror jag icke vi behöfva frukta, att vår Regering, som har ganska svårt om mede! lill nödvändiga behof, skulle riskera göra utgifter af nyssnämnda beskaffenhet. Jag anhåller således om bifall till K. M:s nåd. propos. Hr von Rosen, Georg Ludvig: Såvida man vill vinna något ändamål, så mäste man väl afse att dertill få nödiga medel. Ändamålet med cellfängelserna är icke vunnet förrän alla länen kunna få begagna dem. Emellan dessa nya fängelser och de gamla är skillnaden alltför stor för att kunna fortfara, såvida icke en orättvisa skulle ske emot de orter, som ännu icke fått de nya fängelserna.
Den det ej vill skrifver Nej; Winner Nej förfaller frågan och endast nu varande Rättegångs Ordning bibehålles. Omröstning skedde genom slutna sedlar, deraf Högloft. Ridderskapet och Adeln afgifvit Ja 3. Högvördige Prest Ståndet. Borgare Ståndet Jä 5. Hedervärda Bonde Ståndet Ja 1. Då således 2ne Stånd åter stadnat emot 2, komma båda meningarne att som Alternativer till Riksens Ständer ingå. 5 § blef deruppå läst, dervid de Ledamöter som förkastat Nämnden, såsom Alternativ vid 8 mom. antogo i stället för orden: sedan Nämndens utlåtande således blifvit inhämtadt, pröfve och af gore Domaren saken och underställe etc.: »Vid Under Batt pröfve och af gore Domaren saken, men underställe sitt Utslag etc.» Herr Doctor Falck och Herrar Borgmästarne Norström och Egge anmälte att de öfver Midsommar ämnade bortresa. Sluteligen justerades Memorial till Riksens Ständer rörande den af Constitutions Utskottet fulländade granskning af Stats Rådets Protocoll, som enligt 76 § Riksdags Ordningen och 11 § i den af Riksens Ständer stadfäste Ansvarighets Lag, för Stats Rådets Ledamöter. Föredragande och Konungens rådgifvare i Commando mål, frikallar bemälte höga Bmbets män från all ansvarighet för deras Embets-utöfning, intill den dag då närvarande Riksdag tagit sin början.1 Herr LandtMarskalken bortgick och Utskottets Ledamöter åtskiljdes kl. 1/2 till 4 e. m. In fidem Carl Ant. Kock. 1 Memorialet tryckt i C. U. M. 1810—1815, sid. 253 ff. Bilaga till protokollet den 19 Juni 1812 223 Den föreslagna nya redaktionen av tryckfrihetslagen. Omedelbart efter plenarprotokollet för den 19 juni 1812 är efterföljande aktstycke inhäftat. Det saknar såväl rubrik som underskrift och datering. Texten är skriven med v. Hartmansdorffs hand.
Jag kan föreställa mig att jag vill på vissa år lenina bort min trädgård mot en summa genast, eller mot en årlig afgäld. Detta skulle vara förmenadt, dels mig som ägare, och dels trädgårdsmästaren, att mottaga trädgården på 5o år, derföre alt trädgården ieke inedgifver föda för en ko. Både jag som ägare skulle vara belåten med att få lemna min trädgård åt den person, som skulle vilja emottaga densamma, och denne äfven vara mera belåten med trädgården, än om lian finge en utmark, der lian kunde, enl. Utsktns förslag, sätta en t:a potates och', löda en ko. Hvarföre skall man hindra en afhandling, som kan vara lill fördel för begge parterna? Om nu ett minimum nödvändigt skall utsättas, och detta skall blifva en t:a potates och underhållet för en ko, så föreslår jag alt det tillägg dervid mätte göras: eller motsvarande utsädet af en t:a potates och underhållet af en ko; ty jag ser ej hvarföre man skall vara bunden hvarken af potatisen eller kon. Jag skulle likväl önska, alt det första förslaget antogs i öfverensstämmelse med hvad i (1 §:n i cap. stadgadt är om hemmansklyfning. Hr von Hartmansdorff: Sedan alla de ledamöter, som bestridt Hr von Rosens förslag, afstålt derifrån, den ene efter den andre, så önskar jag att Hr von Rosen sjelf ville vidblifva detsamma, och att det omsider måtte blifva föremål för Hr Frih. o. Landtnäs proposition. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att Frih. Boye, i sammanhang med dess af R. o. Ad. icke antagna förslag rörtd.e i §.n, yrkat, alt 4 §:n borde alldeles utgå, och hemställde Hr Landtm, nu, om R. o. Ad. arisåg frågan derom böra förfalla. Ropades ja. Hr Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade oförändrndt antaga Utsk:ns förslag. Ropades nej.
Jag sätter upp tiotusende mark, om någon af eder vill sätta upp andra tiotusen deremot.» Vid dessa ord sågo alla gästerna på hvarandra, och menade att detta hugskott var ännu djerfvare än något af de föregående. Värden var nu åter villig att ingå på vädjo-målet, och satte så upp tiotusen mark emot främlingens tiotusende. Då klädde sig Vattu-man i dyrbara kläder, axlade en kappa af skarlakan, satte den gyllene kronan på hufvudet, och vandrade med sina djur upp till kungs-gården. Han trädde så in i salen, hvarest konungen satt med sina män, och alla, som sågo honom, gladde sig öfver ungersvennens fägring och hurtighet. Men konunga-dottern sprang genast upp, lopp Vattu-man till mötes, och sade: »denne och ingen annan var det, som frälsade mig ifrån draken.» Konungen ville i början icke tro detta tal; men prinsessan förtäljde allt, såsom det hade tilldragit sig, och uppsökte till sist sin guld-ring, den hon med egen hand hade fästat i svennens hår. Nu kunde konungen icke vidare tvifla på sanningen af hennes ord, utan lät straffa köre-svennen, såsom han väl hade förskyllt, samt undfick Vattu-man med stor ära och heders-bevisning. Derefter firades brölloppet med lust och lek i många dagar, och allt folket fröjdade sig öfver den unga konungens lycka och mandom. Men Vattu-man återskänkte alla de penningar han hade vunnit på sitt vädjo-mål, och gaf värden dertill stora föräringar. Efter den dagen blef mycket taladt ibland gästerna uti herberget, om den underliga främlingen och hans trenne djur. En afton, när Vattu-man och hans gemål gingo till sin sof-stuga, blef han varse en underlig eld, som for af och an, likasom hade hela skogen stått i ljusan låga. Den unge konungen frågade hvad detta var för ett sällsamt sken, och ville genast gå bort och spörja efter. Men drottningen blef mycket förfärad, och sade: »gå inte! för allt som är dig kärt i verlden, gå inte! ty det gäller ditt lif.
Bokhandlare och distributörers konto. 390: - Kassa. Summa Kronor I), GS (i: 73., Yk11M~ r. Stiindiga ledamijters afgifters konto. 4,9GO: - htradesafgifters. 3,144: - Gåfvors,. 300: - Sjukkassans,. Idun Stockholm. Fredagen den 1 februari 1895. N:r 5 (372) Prenumerationspris pr är: tdim eosam M u n s M o d e t. fjortondagsuppl. Iduns Modetidn., niånadsuppl. Barngal deroben kr. 5 » » » 3 Redaktör och utgifvare: Byrå: Klara Södra Kyrkog. 16, 1 tr. A l l m. telef. FRITHIOF HELLBERG. Redaktionssekr. : Hulda 1875 bildades af Y 7 \ några skolflickor i vitf hufvadstaden - föreningen S. de C., hvars människovänliga verksamhet mer än en gång varit omnämnd i Idun i samband med den försäljning eller aftonunderhållning, som den årligen föranstaltar för kassans förstärkning. Dcnna verksamhet, som de första femton aren af föreningens tillvaro uteslutande omfattade medellösa skolbarns middagsspisning — 100 barn erhålla dagligen middag — har de sista fem åren ett nytt fält vid sidan af det gamla, nämligen fattiga, sjuka barns vård. I slutet af Döbelnsgatan, där hufvudstaden och landet mötas, äger Stockholms stad ett litet hus, som på förmånliga villkor upplåtits åt S. de C. Bottenvåningen innehåller, utom kök och husmoderns rum, en störte matsal, hvari dagligen 50- barn — de öfriga 50 bespisas i lokal inom Katarina församling — erhålla sund och närande middag, som kommer hälsans rosor att spira på deras kinder. I den öfre våningen är sjukhemmet inrymdt. JC-Y / Y1 - r Den unga kvinna, hvars bild vi i dag bringa Tduns /. Nordllng. Utgifnlngstld: hvarje helgfri fredag. Lösnummerpris I 5 ö r e (lösn:r endast för kompletteringar) Muns Trwikeri Aktieholaa 8:de årg.
Vid föredragning biföllos Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens jBefänkanden 02 Prof. Utdr, rf, 7 Nov, ignj. N:o aro, angående förändring i nu gällande B ra lids lods föreningar å landet. N:o air, om ändring i nu gällande föreskri iler angående vården oell förvaltningen af Kyrkor nes fastigheter och medel, samt granskningen af Bedogörelserne derföre. S. D, I anledning af gjorde anmärkningar återremitterades Banco-Utskoltets Betänkande, M:o 63, rörande Banco DisconlStyrelsens sammansättning och det reglementariska för samma Discont-Verks förvaltning. S. D. Vid föredragning bifölls StatsBevillningssamt Allmänna Besvärs^- och konomi-Utskottens ytterligare Utlåtande N:o 576, efter föregången återrcmiss, angående understöd för Nybyggare i de Norra pro* vincerne. Fröt. Ut dr, d. ? Nov. 1823. 63 S, D. Vid föredragning af StatsUtskottets Utlåtande, N:o 5-7, i anledning af gjorde anmärkningar mot Utskottets förut afgifne Betänkande, rörande General Assistance Contoiret, blef Utskottets först meddeidte Yttrande af Bonde-Ståndet bifallet. S. D. Föredrogs Ålim. Besvärs och Ekonomi-Utskottets Hemställan N:o ao3, angående RiksStåndens särskildta Beslut oin jemnkning af Extra Roteringen i Riket, hvarvid Bonde-Ståndet, som lika med Ut skottet, ansåg frågan vara af den beskaffenhet, att. den icke bör förfalla, godkände Utskottets förslag om sättet till målets afgörande, i sammanhang hvarmed de framslälde (Voteringspropositioner antogos; dock skulle Ståndet heldst önska, att Högloflige Ridderskapet och Adeln, samt Högv.
Det szmes alltsä, lörr eller sednare, blifva nödigt, att antalet ak Högsta Domstolens Redamöter varder sä ökadt, att de mä kunna tjenstgöra pä aldelningar; oob bärigenom skulle dä jemväl den kördel vara beredd, att nägon del al de besvärsmål, bvilka för det närvarande algöras ak Ronungen i 8tats-Rädet, nemligen sädana, som egentligen utgöra rättstvister, kunde, om Unnungen sä för godt linner, Öfverlämnäs till Dogsta Domstolen, i bvilket lall särskilde föreskrifter angäende föredragningen al sistnämnde mäl komma att al Donungen meddelas. Därvid erlordras likväl att 24 § i Regeringsformen förut undergär en dermed öfverensstämmande förändring. Rongl. Naj:t tinner emedlertid ioke nödigt, att beslut nu kattas, eller i grundlag inbyter, angäende det antal ledamöter, bvarmed Dogsta Domstolen mä förstärkas, utan anser kragan bärom böra ankomma pä pröfning vid det tillfälle, dä beviljande al löneanslag skall ske, desto beldre, som bebolvet al nämnde förstärkning möjligen blir, i större eller mindre män ölvergäende, sä att ett eller annat, under vissa lörbällanden tillkommet dustitie-Räds embete kan, ä en sednare tid, vid inträffande ledigbet inom Dogsta Domstolen, be - /kor/. //«//§ btack/a /'-o^osckio», bt.'a 66 >/,. 3 linnas varg. däm öra unibärliAt oeb böra inckraxas. Do binäsr ak ^runölaA, b vilka nu. inäta kör ikräAavaranäö utviÖAninA ak Dömsta Domstolen, kunna lättöli^en nnäanröHas pä ött sätt, soin c^ i na^on matto läMör banck pä kramticka bsskut. Da nu ankörcka Arunäör vilk LonFl.
Maj med bemälde Föreståndare, Professoren J. Bagge, afslutat kontrakt, deruti han mot vissa noga bestämda vilkor förbundit sig att besörja de i Tryckeriet förekommande arbeten. § 27. Under tiden från och med den 1 Juli 1860 till och med den inkomna fsr30 Juni innevarande år hafva förslitna sedlar till Banken inkoms}l^iS°ad/nya mit samt nya sedlar blifvit tillverkade till följande belopp; sedlar. Inkomna förslitna sedlar Förfärdigade nya sedlar. Stycketal. Riksmynt. Stycketal. Riksmynt. Banko-sedlar. Stycketal. Riksmynt. Stycketal. Riksmynt. Häraf äro under år 1860 inlöste transport sedlar 157: so. sedlar å 3 och 2 R:dr på dubbla blad 88: 50. d:o d:o på enkla blad 454: 50. 700: 50 så att vid 1860 års slut af ifrågavarande sedlar ute stodo 346,666: 27. nemligen transportsedlar 101,192: 77: sedlar å 3 och 2 R:dr på dubbla blad . 105,789: — d:o d:o på enkla blad 139,684: so. 346,666: 27. S 23. invexiing i Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Kronobergs, Jönköpings, “^Westmanlands, Östergöthlands, Elfsborgs, Stora Kopparbergs, Öresediar. bro, Wermlands, Gefleborgs, Hallands och Norrbottens