Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Stina hade förr aldrig sammantaget under hela sin lefnad gråtit så mycket, hon visste ej att äfven hörseln deraf lider, ty man tycker sig höra susande, brusande, toner lika som från en orgel, och ljud sådana som kyrko-klockor gifva. Stackars Stina! hon fick nu denna dystra erfarenhet, och det är hemskt och synd att lemma henne i denna förfärliga belägenhet, men man måste. »Hvad här är varmt och skönt och trefligt i afton,» sade Grefvinnan till sina båda små döttrar, lika stora, lika gamla, och så lika för alla andra än modersögat, att blott ett litet svart band om halsen på den så kallade äldsta kunde åtskilja dem. »Hvad menniskan är svag för ombyte ändå!» fortfor Grefvinnan vänd till Josef, en ung slägtinge som utgjorde en medlem af den lilla familjen. »Visst har sommaren varit litet regnig, men, det har dock varit sommar, och ehuru kort dess besök är, hinner man likväl att likasom ledsna dervid, ty man njuter verkligen af att se spår af en ny årstid. Denna lilla brasa som smattrar så friskt, detta comfortabelt uppdukade thebord, som lyser mot eldskenet, dessa korgar med mogen och grann frukt, hvars färger, bjerta i sig sjelfva, äfven upphöjas af det muntra skenet från brasan, Mina och Lina som hoppa, äfven i detta sken, på den mjuka mattan, så tyst att man blott ser, men icke skulle höra dem, knäckte de icke då och då en full nöt med sina friska tänder: allt detta är gladt, nytt och roligt och jag säger aldrig som så många andra: lefve sommaren! lefve våren o. s. v. utan lefve hvarje årstid som man fullkomligt rättar sig efter, och in i hvilken man medförer gladt och friskt sinne, hopp och lefnadslust. Ingen svarade på detta tilltal: barnen hörde ej derpå, utan lekte och smågnabbades med hvarandra, under täta blickar på det omtalade thébordet och de lockande fruktkorgarne, som för dem icke hade något behag såsom prydnad och ögonfägnad, utan blott såsom mål för ett ifrigt och säkert hopp.
Byrh mottager anmälningar af nya medlemmar. Byrhn mottager prenumeration a tidskriften Dagny. Vår senaste författarinne-literatur. Studie af Hellen Lindgren. AnnemCharlotte LefPler, D: ssa Di Cajanello. Ur Zifvet. Femte samlingen. Kvinlighet och erotik II. Z. Hsggströms förlagsexpedition. Victoria Benedictsson (Ernst Ahlgren), en själfbiografi ur bref och anteckningar, samlade och utgifne af Axel Lundegird. Z. Hsggströms förlagsexpedition. Ernst Ahlgren och Axel Landegard. D e n Bergtagna, en kärlekens tragedi. Z. Hiiggströms förlagsexpedition. I allmanhet bestir kritikens uppgift i att pipeka fel och förtjiinster i ett arbete eller ock itergifva det helt objektivt i en s&amp; att siiiga förklarad dager. Dock kan det ibland intriiffa, att ett arbete ar sildant, att kritikern finner det som helhet förfeladt. Det kan vara ett duktigt arbete, kanske röja ovanlig talang, men det tir icke derpti det beror i detta fall. Det kan vara nhgot grundfel i planen, som kritikern tror sig upptacka och som genom ingen detaljernas finhet kan afplanas, lika litet som ett hus med vacklande grund nigonsin kau fylla sitt andamil genom prhktiga arkitektoniska detaljer, ty den radikala skefheten kan icke genom sidana försonas. Och ett shdant intryck ger oss Kvi&amp;qhet och erotik; denna bok lider af ett obotligt organiskt fel i hela sin sammansattning. Det &amp; r ett försbk i en ny riktning och som sidant allt erktbnnande vardt. Förf. har velat skildra klnslolifvet, som ofta ar en galenskap för vtlrlden. Denna nya genre fordrar alldeles sarskilda förutstittningar, och utan att p i ringaste satt inltita oss p&amp; frilgan, om författarinnan eger dessa eller icke - har tyckes hon oss icke ha visat dem.
BERGENHJELM. hustrur och barn». Och en heter »för barnabarnsbarnbarns WALTER. Ja, du tänker väl långt du, pappa. HERMENS. syster i trettiotre och ett halft år, och jag tänker tänka på er ett och ett halft år till. Men se'n ä' det stopp. På min sextiondefemte födelsedå packar vi våra näsdukar och flyger... BERGENHJELM. Till ett slott vid Mälarstrand... HERMENS. Säg, du Tilda? Bättre upp. Till Italien, Paris, Spanien. Jag har tänkt på dig och din mor och din dag, då ska vi inte ha något kalas, mamma, för ­ 46 ­ FRU HERMENS. funderar på det där. Tänk, alla olyckshändelser på tåg och båtar...! HANNA. Vi reser snart också? Åh, Paris! (Knäpper händerna om Walters arm.) HERMENS. tills ni blir sextiofem år först. Hå hå! Sakta i backarna! Ni får vänta, HANNA. skulle jag aldrig komma upp i Julikolonnen och stampa, så den svigtade och ängelen skakade på vingarna. Då skulle jag aldrig kunna gå i Louvren och lefva på färger en hel dag, och aldrig skulle jag kunna få några äfventyr. HERMENS. ut och resa för! Nej, min flicka lilla! Konsten att lefva och konsten att roa sig har du ännu inte lärt dig. (Slår i bordet.) Arbeta, arbeta, arbeta! Slå ihjäl era egna bekymmer! Slå så Jo, det där, det var då också något att fara Åh, hvad skulle jag då där att göra! Då Vet du, det ryser allt litet i mig, när jag ihjäl bekymmerna för era barn. och gå sedan ut i världen och roa er på ett förståndigt sätt, som rad smak. BENGENHJELM. skap. Roa sig med förstånd. Det var en ny vetenä' värdigt en människa med erfarenhet och lutt ­ 47 ­ HERMENS. och främst resa bra, och så ligga bra, och så äta bra. FRU HERMENS. Och se sig om i lugn och ro. HANNA (först till Hermens, sedan till fru Hermens). Ä' det Paris? Ä' det Paris?
Detta hindrar visserligen icke vissa individer att beträda svag is och gå till botlen. men hittills har man åtminstone lyckats att förekomma sådan olycka med hela menigheter. ilan har talat om de stora öfversko!ter, som skulle uplomma. Jag vill önska att så kommer att ske, men jag är åtminstone icke öfvertygad derom och förhållandena synas i sanning icke lofvande, och jag beder ID rine akta sig för ali beträda den bana, inan här på ett så frestande sätt utmålat. Skuldsättningen går ganska lätt, men återbetalningen icke så och i det afsidet är Hr Finansil mistel n oss skyldig en mera tillförlitlig anvisning än den lian här afgifvit. Skall lån nödvändigt uplagas, så må det ske till uphjelpande af jordbruket, hviikel lån lemnar långt bättre er sättning än ett lån, uptaget lill understöd ål några köpmän. Jag röstar för afslag. Frih. Paykull: Den som, i likhet med den talare som ytt rade sig näst före den siste, i fullt måll besitter oidets lyckliga gåfva, lian eger i sin tjenst en spiritus familiaris, som han kan ålägga att utföra ganska märkliga tiny. håle till godt och till ondt. Den, hvilken icke eger att hefaila öfver en lika mäktig tjensteande, han får såsom jag, i korthet säga sina tankar, till den större eller mindre kraft och verkan sorn dermed kan åstadkommas. Emellertid är det fägne-amt alt hora, alt den ljusa tafla, som för icke längesedan här framställdes for våra blickar, icke på något sätt blifvit förmörkad ulan alltjemt förevisar samma leende bild. Hvad mig beträffar, håller jag mig likväl efter vanligheten till fakta. Ett faktum är alt Staten nu vill uptaga ett lån å 12 miIl:r, och när man behöfver låna. befinner man sig efter mitt begrepp icke i den mest fördelaktiga ställning. Hr Hierta bär för att besty i ka sin mening framkastat ett par ord om den stora skillnad i spanmålspris, som eger rum i den eria staden Orebro i förhållande till den andra Stockhom). Det är dock något som inträffar under alla tider, att priserna stundom äro högre i Stockholm än i landsorten och tvärtom.
Jag återvänder nu till det ögonblick, då jag efter min rymning från det provisionella nattqvarteret stod på svalen. Min första tanke riktades på möjligheten att skaffa mig en ny hviloplats; och sedan jag kommit ned i den många gånger nämda mörka gången, sprang jag till stora visterhuset, i hopp att träffa någon af mamsellerna. Lyckligtvis hade jag ej räknat fel: en af dem stod der och lade upp brödhögar. ”Gå sakta, stackars barn!” hviskade hon medlidsamt ... ”Se der ” Hon visade åt det långa bordet i visterhuset ... Min gud, skulle jag väl tro mina sinnen! Hvem låg der och sof, om icke – min mor. Jag tyckte att jag ville falla ned på mina knän och kyssa handen, som hvilade mot bordskanten. Men jag var för rädd att väcka henne, och jag trodde aldrig att något större helgerån kunde hafva blifvit begånget, än det som tvungit henne att taga ett sådant läger. Det hette väl att hon varit uppe för att sjelf öfverse det stora baket, men jag trodde mer på hvad en af pigorna sedan tillhviskade mig, nemligen att frun sent på aftonen fått lemna sängen åt en anländ sjuk officer. Emellertid kröp jag nu helt förtjust in emellan ett par mjölbingar; och med hufvudet på en ihoplagd säck somnade jag för andra gången, trygg i medvetandet att jag nu var väl värnad. Den, som längst bland de inqvarterade officerarne bodde i mina föräldrars hus, var kommendanten öfverstlöjtnant Vinblad. Denne herre måtte ha haft oändligt tråkigt eller också varit temligen excentrisk i pretention på förströelser. Jag vet icke bestämdt vid hvilken tidpunkt den lilla historia inträffade, som jag nu vill berätta, jag vet blott att den gjorde slut på min intima liason med kommandoexpeditionen. Öfverstlöjtnant
Da; och ehuruväl bristen de sista 5 åren utgjort per medium 4,000 R:dr har Utskottet, som funnit atgangen, särdeles af Ved på åtskilliga ställen och i synnerhet uti Christianstad hittills, hafva varit nog och dryg, dock tillstyrkt denna Förslags Summas tillökning med endast 2000 R:drså^om ti Utskottets tanka mor behofvet svarande, örn den möjligxste hushållning iagttages, och anser Utskottet alisa det all möjlig noggranhet samt afseende pä Stats-Verkets tillgångar blifvit härvid följd. Simma förhållande inträffar äfven med anslaget till Resepenningar i extra Mihtair förrättningar, deri tillökningen icke ar tillstyrkt i lika förhållande som åtgången de sista åren öfver^tigit anslaget, och då Ulskottet å ena sidan anser den underdåniga önskan böra göras att med denna anslags Summa måtte iagtagas alt^ *) I O g nalet finnes här, med Blyerts anmärkt *'lärer felas tn mening”. Så är äfven förhållandet, hvilket icke vid Redactionen till tryckning i Expeditions Utskottet kunna, hjelp as. S tats - U ts Jco 11 e ts Betan leanden. 141 möjlig besparing, tror Utskottet å den andra att sistberörde aine förslags anslag någorlunda böra lernpas efter de -verkliga behofven, heldst bristen i alla fall skulle komma att fyllas af Stats-Ver kets öfverskotts medel: Börandes
Cassör , aflemnade från Krigskollegium, s. 421* 1— om undersökning af publike; Motion, rem, . till Stats-Utsk, s, i2o3. — om granskning af Räkenskaperne för visse under Krigskollegium, m. m. stälde; Kgl. Proposition; rem. till Constitutionsoch Stats-Utskotten. s..i25i, 12,56, 1273, 1287. 1— om förtydligande af Förfättningarne angående Wadstenasamt Amiralitets Krigsmanshus-; Motion, rejn. till Stats-Utsk, s. 1267, Cateehes, om utgifvande af en medborgerlig; Motion, rein, till Statsoch Ekonomi-Utsk, s. 1276. Gautionisters betalnings-skyldigheter, om än - 1388 dring i Författningarne rörande; Motion, rem. till Lag-Utskottet, s. ii83. Cavalleri-Regementérne, angående förbud för Befälet vid, att sjelfve anskaffa RustningsHästar; Motion, rem. till Lagoch Ekonomi-Utsk. s. 1188. ■— •— Beklädnad; Motioner, rem. till Allm. Besvärs-och Ekon-Utsk. s, 1192, 1261,1290. Cederström, Grefve Rudolph, m. m. tilltalad inför Riks-Rätt. s. 979- 1019. Chartse-Sigillatae-afgiften, om minskning i, för Testamenten; Motion, rem. tili Bevililiings-Utskottet. s. 1187. — •—• —. redovisning för, år 1822. s. 534, 536. Clara Sjö, om upprensning af; Motion, rem. till Statsoch Ekonomi-Utskotten, s. 1228. Clubb, om upprättande af en gemensam för alla Riks-Stånden; Motion, rem. till Stats"» Utsk. s. 1241.
Vid uppkommande tvist om en varas rätta art och benämning, må Generaltullstyrelsen, dess instruktion likmätigt, ega att, sedan, der så erfordras, sakkunnige handlande eller fabrikanter hörde blifvit, afgöra frågan: kunnande besvär öfver Generaltullstyrelsens i dylika frågor fattade beslut hos Oss i underdånighet anföras endast af godsegaren. § io. Alla både inkommande och utgående varor, ehvad de förtullas efter bestämd afgift eller efter vissa procent af värdet, elier äro tullfria, skola angifvas till namn, art och beskaffenhet, antal, svenskt mått, mål eller vigt, och, då godset efter värde förtullas eller är tullfritt, äfven värdet, samt på lika sätt i tulljournalerna och persedelsextrakten upptagas. Om hvad i öfrigt vid varors angifning och fortullning iakttagas bör, tjenar seglationsordningen till efterrättelse. § 11- De varor, som ej örn skeppsbord kunna genom svenskt mått, mål eller vigt tdl qvantiteten bestämmas, föras, efter deras beskaffenhet och värde, till tullpackhuset eller stadens vågar, för att der vägas eller mätas.
Tvärt om klaga de öfver otro och söndring, brist på religiositet eller missriktad religiositet, och i någon män vittna väl dessa klagomal om statskyrkans oförmåga att tillfredsställa det religiösa be-hofvet hos nutidens menniskor. Detta hindrar naturligtvis icke, att enskilda predikanter-inom den evangelisk-lutherska kyrkan, liksom inom hvilken annan som helst, kunna på det varmaste tilltala och underhålla den religiösa känslan, men det sker då icke med den oförnuftiga läran, utan trots denna och på ett allmänt religiöst område, der dogmen icke spelar någon roll. Det är da icke sasom lutherska, utan som generelt kristna prester som dylika predikanter verka. Man märker ofta, att prester.hvilkas ord gripa och slå an, just kringgå lärans stötestenar och hålla allmänt religiösa föredrag utan farg af en bestämd kyrkas dogmsystem. De göra godt och handla klokt Sä särdeles ärligt mot sin statskyrka handla de väl icke, om de taga för vana att undanhålla den lära de svurit att förkunna. Men vi kunna äfven på egen hand utan prestemas ofvan åberopade vittnesbörd göra den iakttagelsen, att tron pa läro-formen, dogmerna, (här talas icke om sinnets varma religiositet, som ju kan finnas med förbiseende af dogmerna) icke visar sig synnerligt stark inom statskyrkan. Det är fåfängt, att hennes tjenare (herrar) skylla denna företeelse på allmänhetens förstockade sinnen, ty samma allmänhet, som likgiltigt vänder sig bort från statskyrkans gudstjenst och läror, är lätt nog på benen för att springa efter sekterister, s. k. kolportörer och lekmän öfver hufvud, som syssla med religiösa ting och föranstalta andliga uppbyggelsestunder. Hvar får man söka orsaken härtill annat än i ett religiöst behof, som statskyrkan till följd af sin brist på » anda och sanning » icke förmår fvlla? Äfven om man invänder, att nvfikenheten här v 7 v vid lag spelar en stor roll, sa måste ju denna dock ega sin grund i ett behof, som drifver till ett sökande. Man söker icke hvad man redan har. Söker man, sker det derför att man ännu icke funnit hvad man behöfver.
Och folket klagade och ville gifva sig åt Holofernes. „Men då stod Ozias, deras furste, opp och gret och sade: Käre bröder, hafver dock tålamod och låter oss ännu i fem dagar förbida hjelp af Gud“. „Om han ville bevisa oss nåd, och sitt namn härligit göra“. „Varder oss i dessa fem dagar icke hulpit, så vilja vi göra som j bedit hafven“. Och Achior gick till Maheli och förtvljde hvad öfverenskommit var, och han sade: „Inom fem dagar skall staden öfverlemnas åt fienden, om ej hjelp kommer, och hvadan skulle den komma? I östan och vestan finns ingen, som skulle våga stå emot konung Nebukadnesar“. „Herren Israels Gud“, svarade Maheli, „mot honom äro jordens konungar som stoft och deras makt och herrlighet en flägt!“ Och Maheli gick in till Judith, lade barnet i hennes armar och sade: „Judith, o min syster, låt icke honom blifva gifven till spillo“. Judith smekte leende barnets lockar och frågade: „Hvad önskar du Maheli?“ „Judith, o Judith, låt icke Herrans namn komma på skam! Om icke hjelp kommer, vilja de inom fem dagar lemna staden åt fienden“. „Hvad är det de synda och fresta Herren“, utbrast Judith med vrede. „Hvad berättar du mig. Skall jag sådant höra? Och hon reste sig opp, och hennes kind blossade. Men hon nedsatte sig åter och sade: „Ack, hvad kan en svag qvinna! Ho vill höra hennes ord, om hon bestraffar deras otro och deras hjertans hårdhet“. Maheli svarade: „Gå i Herrans den store Gudens namn, och han skall vara med dig och gifva dig kraft att blifva en Debora! Ve, jag kan intet. Jag är som det svigtande röet, som vinden böjer, eller som vinrankan, som står endast så länge den stödes af trädet; men du så stolt i din höga fägring, Herren har gjort dig till ett redskap i sin hand. Der det starka redskapet brister, kan arbetaren ännu lyckas med det böjliga, och der mannens mod brister, kan Herren bereda sig ära genom en qvinna.
Strindbergs gamla slagord » kulturen » är sålunda icke kongruent med hvad han kallar öfverkulturen och ännu mindre med hvad han numera innefattar under begreppet kultur. Märkligt är hvad Strindberg har att säga om toleransen, helst detta utgör en skarp kritik på ett och annat, som tidigare flutit ur hans penna. I berättelsen » Återfall », som skildrar nihilisten Paul Petrowitschs och hans fami] js lif i landsflykten, omtalas huru Pauls hustru kommer och ber sin man, att deras nyfödde lille gosse skall få bli döpt. Detta be-dröfvar Paul, men han förmår icke neka henne det. Under det att modem är hos presten med barnet, sitter Paul hemma och grubblar på hvad han skall svara, när Anna en gång ber att få sätta barnen i skola » i skola, der de skulle lära sig bli lika dåliga som han en gång var&gt;. — » Han, som sökte samvetets frihet åt alla, skulle börja med att göra våld på hennes samvetsfrihet! Nej! Men gjorde han det icke, då skulle ju aldrig det börja, det nya, som skulle komma! Och gjorde han icke början med sina bara, hvem skulle då börja? Jo, han skulle fortsätta att arbeta för det helas förändring, meningames förändring, så skulle de nog komma efter de andra. Och hoppet att få börja med de sina måste han lemna i sticket för det helas skull. Så skulle det bli. * Aldrig förr har Strindberg visat prof på en så finkänslig uppfattning af deras skyldighet, som kämpa för samvetsfrihetens grundsatser, att i sina egna åtgöranden undvika allt som kan få namn af tvångsåtgärder. Reformerna måste genomföras i kärlek och öfvertygelsen måste bana deras väg. I sammanhang härmed står författarens tvifvel på möjligheten af de förestående omstörtningarnes genomförande i vår tid — ett tvifvel, som i berättelsen » öfver molnen » får ett gripande uttryck, då den dödssjuke skriftställaren uppe på alpsanatoriet i ett samtal med sin forne medtäflare om allmänhetens ynnest utbrister: » O, här stunda tider, Henri! O! strider! Men stora strider, der slägten skola ge sina lif, icke små, der man tog lungsot för att komma i en akademi.
Ant, till Exp. Utsk. den 28 Jan. 1841> kl. 2 e. m. Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar emot Utskottets Betänkande N:o i43> öfver väckta motioner, angående gemensam Lag för inrikes och utrikes vexlar. Ti 11 Lag-Utskottet ankomne protocolls-utdrag utvisa, att Utskottets Betänkande N:o i43, innefattande förslag till gemensam Lag för inrikes och utrikes vexlar, vunnit Ridderskapets och Adelns samt Bonde-Ståndets bifall, men deremot blifvit från de öfriga två Riks-Stånden återförvisadt på grund af åtskillige anmärkningar, hvaröfver det åligger Utskottet att sig utlåta. Härvid anser sig Utskottet böra till en början upplysa, att det förslag till vexel-lag, som af Rikets Ständer å förra Riksdagen beslutades, och hvarmed det af Utskottet nu afgifna öfverensstämmer, blifvit meddeladt efter tagen kännedom, ej mindre om ett af Kongl. Commerce-Collegium, på Nådig befallning, upprältadt förslag, än ock om åtskilliga dels från Stockholms Börs, dels från andre städers Handels-corpser lemnade yttranden i ämnet; äfvensom Utskottet får tillkännagifva, alt rle åsigter, som vid Betänkandets återremitterande blifvit framställde, dels i Preste-Ståndet af Herr Presidenten Poppius derom, att frågan angående utrikes vexlar utgjorde föremål för lagstiftning, icke efter 87 §., utan efter 89 §. Regerings-formen, dels i Borgare-Ståndet af Herr Helsingius, angående det förment origtiga deruti alt i gemensam lag sammanföra stadganden om både inrikes och utrikes vexlar, ej gifvit Utskottet anledning att någon förändring, i afseende på formen för behandlinger af förevarande ärende, tillstyrka. Utskottet öfvergår härefter till upptagande och besvarande af de vid hvarje serskild §. i förslaget gjorda erinringar. Bih till R. St. Haft. 2 Lag-Utskottets Ut1 ätande, N-'o 1~6. » §.
Grefve Ruuth uti Kongl. VettenskapsAcademien hällne Tal vid Praesidii nedläggande år 1814, hvarvid är© bifogade tvänne SituationsChartor, samt en Förteckning på de vid Stenkolsgrufvan företagne Sänkningar, uppförde Hus och Byggnad Dén 5 januarii. 159 der, inrättade Ång-machiner, samt föranstaltade Jordborrs-försök. Jag vill blott i korrt-' het anvisa några synpuncter, hvarifrån detta Verks anläggningsmöda^ vidsträckta omfång och allmänna nytta kan bedömmas. Första hufvudsakliga steget, för'kunskaps vinnande i denna sak, var, att genom Jordbor^nings-försök utröna Kolflötsernes läge och mägtighet, ett företag, sorn, endast för sig sjelf betraktadt, är af icke ringa betydenhet, och torde hafva uppgått till en kostnad af 12 till 15,000 Rd:r, då Fyrationie sådane Försök tid efter annan blifvit gjorda, hvaraf ett varit fortsatt ända till 3o famnars djup. Dels till vattnets afhåilande, dels till Stenkolens uppfordring ur Grufvan, hafva sju styc2 ken Äng machiner blifvit uppbyggda, af hvilka den största äger en Cylinder af 3 alnar 2 tum diameter. Af uppförde Byggnader finnas 15 grundmurade Sandstensoch Tegelhus samt 36, dels af Korsvirke dels af Träd, med till. räckligt utrymme , att deruti härbergera circa 700 personer, sorn, Hustrur och Barn inberäknade, utgör Grufvans Folknummer. Till den öfre Kolflötsen hafva 9 Schakt blifvit nedsänkte och till den nedra »8. Den sammanräknade kostnaden till detta Verks bearbetande från början af år 1796 till slutet af år 1816, med afdrag af den Provenue, som under tiden utfallit, bestiger sig till omkring 420,000 R
Utskottet må vara i tillfälle att på ett ställe inhemta hufvudresultaten af Bankens rörelse för hvarje af desse år, få Banco-Fullmägtige härhos bifoga sammandrag för samtlige åren, upptagande under N:o 1, Bankens genom Lånerörelsen förvärfvade Contant influtne årliga Ränte-inkomster, dess dermed bestridda egna Ränte-utgifter och Förvaltningskostnaden m. m., samt det totala Öfverskott, som för hvartdera året å räntorne uppkommit; N:o 2, Capital-Räkningens vinster och tillväxter, jemförde till derå inträffade förluster och nedsättningar, såsom grund för Capitalets tillväxt på det hela; och N:o 3, Bankens samtlige tillgångar, jemförde till dess samtlige skulder, utvisande det, enligt Räkenskapen, befintliga Total-Öfverskottet eller Capitalet, sådant det vid hvartdera årets utgång sig bestämmer; Upplysande sistnämnde sammandrag, att Bankens totala öfverskott eller Berättelse af Banco-Fullmägtige. 17 eller Capital-tillgång, vid 1838 årsslut, utgjorde B:co R:dr 7,636,835: 4. 2. hvartill nu ytterligare kommer vinsten eller CapitaI-tillökningen för år i83g, hvilken väl ej kan lill siffran uppgifvas, förrän efter verkställd afslutning af samma års Hufv ud-Bok, men dock, enligt hvad redan kändt är, med visshet kan antagas ej komma att understiga 600,000: så att Bankens totala Öfverskott eller Capital-lillgång, vid i83g års slut, säkert kan anses hafva uppgått till 8,236,835: 4. 2. §. 5. Bankens Fe selin gsoch Cassa-rörelse. A) Förändringarne med Bankens tillgångar aj Silfver och Guld , eller dess Metalliska Gassa , jemte de af Fullmägtige vidtagne åtgärder i samband med Bankens utoch in-vexling af Silfver och Guld samt till förstärkande af dess Metalliska Fond. Af Rikets Ständers Revisorers år 1835 afgifne Berättelse (pag. i5), är Höglofl.