Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Af den anledning att vid sistförflutna riksdag rusthållarne blifvit befriade från den dittills dem åliggande skyldighet alt bekosta hästarnes furagering ej allenast un - 198 Expeditions-Utskottets Förstäf) till underd. Skrifvelse !S:o 92. der möten och mönstringar utan ock under marscherna mellan mötesoch mönstringsstäilena samt sqvadronernas samlingsplatser, men att dessa lindringar ej tillgodokommit rotehållarne vid den endast 200 man starka Hästjägare-korpsen i Jemtland, som numera voro de enda inom riket, för hvilka en sådan skyldighet qvarstode, har hos Rikets Ständer förslag blifvit väckt alt nämnde skyldighet måtte upphöra, i sammanhang hvarmed framställts yrkande, att nämnde kavalleri-rotehållare måtte befrias från det för dem qvarstående men eljest för alla rusthållare i riket afskaffade åliggande att bidraga till sadelmunderingens underhåll; och hafva Rikets Ständer vid öfvervägande af detta ärende samt efter lagen kännedom af de till detsamma hörande handlingar funnit roleringskostnaden vara för Jemtland mera betungande än för rikets öfriga provinser, enär densamma i Jemtland utgår i ett förhållande af 1 till 47 å fastighetsvärdet, medan i öfriga delar af riket det minst gynnade förhållandet utgör 1 på 54 och det mest gynnade 1 på 236 af berörde värde. Med hänsyn till folkmängden förekommer enahanda missförhållande. Jemtland uppsätter nemligen en indelt soldat på 74 innebyggare, under det i rikets öfriga delar en soldat uppsattes på hvarje 100 af befolkningen. Såsom, bland annat, inverkande på förevarande ämne förekommer äfven att Jemtland, oaktadt de åtgärder, sorn till beredande af lättnad i länets roleringsbesvär, tid efter annan blifvit vidtagne, fortfarande drager ett ingalunda ringare roleringsbesvär än öfriga landskap, utan fasthellre, i förhållande till hemmanens uppskatlningsvärde, är tyngre roteradt än flera andra; att hufvudsakligen derigenom, att Jemtland redan förr än den af E. K.
Fur starkt ci Stats Utskottets Memorial N:o 263. g Utskottets tillstyrkanden: i j.-dje punkten, om antagande af den utaf Preste-Ståndet föreslagne redac tion i frågan om Charteringen af Fiillmagter, som af Consistorierne utfärdas ; i -4:de d:o, angående Regleringen af Post-Verkets Stat m. m.; i 9:de d:o, angående d:o af Tull-Verkets Stat 5 : i 2o:de d:o, att frågan om yttrande af den åsigt, att Rikets Sjöförsvar egentligen hvily på Skärgårdsflottan, må förfalla; samt i »3'.dje d:o, angående ett tillägg i beslutet, rörande Lappmarks-Ecclesiastik^ Verket, äro af Riks-Stånden godkända; och kommer Utskottet, till följd af erhållen återremiss, att ytterligare afgifva Förslag till sammanjemkning och voteriugs-proposition i isede punkten, angående anslaget för Arméens material. I de öfriga i samma Memorial framställde punkterne hafva Utskottets inbjudningar icke blifvit antagne; hvadan, och då de föreslagne voterings-propositionerne blifvit gillade, Förstärkta Stats-Utskottet, med tillämpning af 69 §. Regerings Formen, öfver dem anställt omröstning i följande ordning: Första Voteringen.
Jag vill hafva gjort denna anmärkn. antingen hon må i detta fall lända till någon påföljd eller icke; ty jag befarar att om man för framtiden fortgår på samma sätt, så drages frän Konungamakten hvad henne rätteligen tillhör. Derföre torde en varning deremot genast behöfvas. Frih. Cederström, Jacob: Vid förändringar uti role ringsverket har tillförene sä tillgått, alt sedan kontrakt med vederbör. rotehållare blifvit npprättadt, har del sedermera blifvit af K. M. pröfvadt och fastställdt till framtida efterrättelse; och ehuru uti förevar, fall, på sätt Hr von Hartmansdorff anmärkt, ärendet dermed bör anses slutligen afgjordt, får man likväl ihågkomma, att vid 1840 års riksdag öfverlemnade K. M. till 11. Sl:s skärskådande ett af K. M. gilladt förslag till roteringsverk, hvilket troligtvis skedde derföre, att K. St. begärde del deraf innan det till verkställighet lemnades. Då den nu anmärkta formen blifvit iakttagen vid föreg:de riksdag, anser jag det nu vara i följd af del förra prejudikatet, som öfverlemnande! skett. R. o. Ad. beslöt, att K. M:s nu föredragna nåd. skrifvelse jemte de i anledn. deraf afgifne yttranden skulle remitteras lill Statssamt Allm. Rcsv.- o. Ekon.Utsk:n. Vid förnyad föredragn. af K. M:s d. 27 dennes på bordet lagda nåd. skrifvelse om förordnande af en Statsråds-ledamot, i afseende på handläggningen af vissa i Riksd.Ordms 36 och 42 §§ omförmälda riksdagsärender beslöts att denna nåd. skrifvelse linge läggas till handlingarne, men vederbör. Etsk. skulle meddelas underrättelse om densammas innehåll. Härefter föredrogos: R. H. Sl:s Revisorers berättelse om den år 1845 verkstälde granskning af statsverkets tillstånd, styrelse och förvaltning, jemte de i anleda, deraf infordrade och till K.
Brefvet slutar med en kallelse till skådedjuren att, såvida de ej dessförinnan försvunnit, på sjette dagen kl. 1 e. m. inställa sig och stånda till ansvar å Wivelsburg inför den nådiga herrens af Lausanne domstol. Det upplästes likaledes från predikstolen, medan församlingen knäböjde, ”bedjande trenne pater noster och trenne ave Maria.” Anstalter träffades på förhand för en rättegång med iakttagande af alla laga former. Dit hörde naturligtvis, att de anklagade skulle hafva en sakförare. Men då ingen af advokaterna i Bern ville åtaga sig ollonborrarnes kinkiga sak, fann biskopen på det rådet att ur helvetet uppbesvärja skuggan af en några år förut afliden illa känd sakförare vid namn Perrodet och ålägga denne att föra skadedjurens talan med samma flit som Perrodet i lifstiden ådagalagt uti så mången rättegång till det dåligas försvar. Oaktadt förnyade kallelser behagade dock Perrodet lika litet som hans klienter inställa sig. Efter utlupen fatalietid och undanrödjande af åtskilliga tvifvel beträffande formen afkunnade biskopliga domstolen ändtligen sitt utslag, som lydde på bannlysning i den heliga treenighetens namn ”öfver eder, förbannade ohyra, som kallas ollonborrar och ej ens kunna räknas till djuren.” Regeringen befallde underlydande myndigheter att noga inberätta om den goda verkan som af bannlysnings-domen förspörjas måste; ”men,” klagar en krönika från den tiden, ”någon verkan förspordes icke och detta för våra synders skull.” Emedan uraktlåtenheten af laga former beröfvar en dom dess magiska såväl som dess rättsliga kraft, iakttog man vid de ofta förekommande rättegångarne mot ollonborrar, gräshoppor, kålmaskar, åkerråttor och andra skadedjur den ängsligaste noggrannhet i detta hänseende.
liga att sy en del kläder åt barnen i en välgörenhetsanstalt, som är grundad o c h uppHåra qvartalsprenumeranter erinras om qvarrätthålles med frivilliga bidrag. En stor krets damer i smakfulla sommartalsskiftet den 1 Oktober och bedjas i god tid förnya sin prenumeration. Stockholmsboar kunna drägter var församlad i en elegant trädgårdssalong, med lätta ljusa möbler, o c h ute på göra detta å Iduns expedition, Klarabergsgatan den friska gräsplanen emellan blommande 54, en tr., eller å stadsposten; landsortsboar buskgrupper fladdrade barn omkring, likt å närmaste postanstalt. Den, som samlar fem mångskiftande fjärilar, under lek och jubel. prenumeranter och insänder afgiften för dessa Det hela var en särdeles tilltalande tafla. Då öfliga förfriskningar blifvit intagna, till tidningens expedition, erhåller sex exeminburos tre stora packor blått och hvitt plar sig til / sända under korsband. bomullstyg, af den färg, som vanligen kallas » peppar o c h salt », samt ett stycke blått och hvitrandigt bomullstyg, allt af temligen Z d u n s dålig väfnad. Det förra tyget var afsedt till klädningar Byrå och Expedition åt anstaltens flickor, det senare till förkläden äro fr. o. m. måndagen den 24- september åt barn af båda könen derstädes. Man väntade på anstaltens föreståndarinna, som flyttade till skulle skära till kläderna, o c h der började K l a r a b e r g s g a t a n 54, 1 tr. u p p. breda sig en viss otålighet i damkretsen. » Kanske jag kan vara till tjenst? » sade då fru Haraldson. » Det gör väl det samma, hvilket af dessa tre stycken jag klipper af; F r u H a r a l d s o n s idéer. tyget tyckes vara alldeles lika? » Atergifna af Ave.
Bettoen låter ofta hästen stå b u n d e n i betslet till hvardera sidan af båset i stallet, så att den hvarken kan röra sig eller lägga sig ned, icke ens o m natten! Det är riktigt upprörande att se, hur illa hästar behandlas i Japan o c h huru de helt o c h hållet bero af bettoens godtycke. (Forts.) * Pariserkloster. En vrå af Polen i Paris. H a n hade varit h o s min man i sex år o c h under denna tid bytt om hustru. Det hjälpte icke den första stackarn, att hon bönföll sin mans herre — eller rättare hennes herres herre — att lägga sin åtgörande myndighet i vågskålen till hennes fördel, ty i sådana saker kan man icke blanda sig, o c h så måste h o n då flytta o c h gifva plats för en annan. Men huru darrade o c h bäfvade icke denna för h o n o m, snart k o m kanhända turen till henne att blifva bortjagad! — Huru ofta såg jag henne icke m e d svullna o c h förgråtna ö g o n! Kocken anförtrodde också min son, att han hade haft mycket bättre hjälp af den första hustrun. Det är ingen lätt sak att vara betto till en ridhäst. I Japan är det nämligen brukligt, att denne springer framför häst och ryttare. Hästen vet, att den skall följa h o n o m i hälarna; går bettoen därför öfver åt högra sidan af vägen, gör hästen likaledes, o c h det är omöjligt att förmå den gå öfver på andra sidan. Hvarken piska eller tygel hjälper. Hästarna i Japan äro i allmänhet icke istadiga, ty bettoen får kostpengar för dem, o c h ganska litet af dessa kommer de stackars djuren till godo. V i hade just fått en ridhäst, s o m förvärfvat sig ett obehagligt r e n o m m é på grund af sin svårhandterlighet i det japanskt-kinesiska kriget. Det ansågs vara lifsfarligt att rida på den, o c h de japanska officerare, som kände till den, väntade sig en katastrof, i synnerhet då de fingo höra, att den skulle begagnas af damer. M e n till o c h m e d den mest istadiga eldighet kan icke motstå en permanent svältkurs utmattande verkan.
Näst skulle upphöra, för Kronofogden i Norrbottens län så snart den nya då fastställda aflönings-staten, som för denne upptoge en betydligare löne-förhöjning, blefve Läns-styrelsen till efter - 13(5 Expeditions-Utskottets Förslog till underd. Skrifvelse N:o 196. rättelse meddelad, och för den i Westerbo!tens län tjenstgörande, men i Läns-stalen ej uppförde, ulan särskildt af Lappmarks Ecklesiastik-verks-fond med blott 316 R:dr 32 sk. banko aflönade s. k. Lapp-fogden, så snart han kunde undfå löne-anslag af allmänna medel, motsvarande den inkomst han af Näst åtnjutit, hvilken, enligt hvad Kammar-kollegium och Slats-kontoret, uti algil vet infordradt underdånigt utlåtande i ämnet upplyst, ärligen uppgått till 618 II:dr 28 sk. banko; och har E. K. M:t behagat, i öfverensstämmelse med hvad Kollegierna hemställt, föreslå, att Rikets Ständer måtte å 6:to Ilufvud-titelns anslag till Lands-stalen i Westerbottens län uppföra lön å stat för Kronofogden i samma läns Lappmarker till det lör Kronofogdar i allmänhet föreslagna belopp af 2,500 R:dr Runt, men all i stället såväl det från 8:de Hufvud-titelns reservationsoch förslags-aaslag till Lappinarks-Ecklesiaslik-verk utgående aflöningsbelopp, 316 R:dr 32 sk. banko, sorn ofvannämnda afgäld skulle samtidigt med den nya lönens tillträdande upphöra; hvarjemte E. K. M:t till Rikets Ständers pröfning öfverlemnat om icke i sådant läll berörde anslag till Lappmarks-Ecklesiastik-verk kunde nedsättas från dess nuvarande belopp, 11,400 R:dr till jemt 11,000 R:dr. Rikets Ständer, som fastställt aflönings-beloppet för Kronofogdar till 2,500 R:dr och anse, att af den nva aflöningen för nu ifrågavarande
Jag tager mig friheten att fasta Frih:ns uppmärksamhet på hvad jag nyss nämnde och nu upprepar, att dessa anmärkn:r gjordes af mig äfven första gången då betänk förevar. Det ar således i fortsättning deraf, som jag velat förena mig med Hr von Hartmansdorff, hvilken jag tyckt hafva samma tanke och åsigter i delta ämne som jag. Ilan har sedan något skiljl sig från den mening jag yttrat. Jag åter qvar - De ii j October f. m. i ib står i min, tills jag får höra om det projeet, hvilket flr Rosenblad uppgjort, öfverensstämmer med mina åsigter Det har äfven blifvit yttradt af Frih. Sprengtporten, att han ville ingå på en sådan behandling af saken, om Bevilln.- Utskts förslag innehölle något nytt, som tillhörde antingen den civila eller den ekonomiska lagstiftningen. I det fallet står Frih:n verkligen på vägen att öfvergå på min tanke, ty projectet innehåller begge delarna. Vi torde snart, då fråga blir om mantalsoch skaltskrifningen, komma i tillfälle alt visa exempel på att sådana lagstiflnings-förslag influtit i detta projeet. Sakerna stå icke nu på samma sätt och samma fot, som för 3o år sedan. Hvad som då kunde passera, tror jag nu fordrar mycken uppmärksamhet. Det är således blott i det fallet jag ville ingå på Frih. Sprengtporten förslag, om R. St. uti bevilln.stadgan införde en punkt, hvarigenom åt K. M. i underd. öfverlemnades att, derest uti densamma föreskrifter förekomme, som, utan att vara af bevillningsnalur, icke af K. M. gillades, Högstdensamme då täcktes låta införa andra, som pröfvades mer lämpliga och nyttiga. Om Frihtn och de som tänka lika med honom vilja ingå på ett sådant förbehåll, tror jag att dervid ingen våda vore; och i det fallet skulle äfven discussionen kunna verkligen förkortas. Ilr von Hartmansdorff: Jag får vördsamt underställa Ståndet följande förslag till beslut: ”Alt R. o. Ad. nu väl ma genomgå och pröfva förslaget till bevilln stadga i sin helhet, men att
Innom desie ofta underjordiska och mörka hälor igenfinncs en utan urskiljning hopwräkt talrik samling af olyckliga rnedmenniskor af bägge konen, hwilka, fastän deras Borgerliga warelft genom brott och ogärningar, för nägre helt ock ballet, och för andre endast till en tid uphört, likwäl i följd af illa organiserade anstalter, twingas till förening r ett slags Samhälle. Den blott mitztänkte och angifne, men ännu icke under ransakning stälde personen finnes införd til sällskap med den redan öfwertygade och dömde Mördaren, bewakad lika härdt och i samma rune med Dräparen och denne äter med Tjufwar !och Fridsförstörare. Och änteligen den, som begätt ett brott med upfät lika nefligt rned den , som til ett sädant en - Den 27 Julik. Z3S dast warit mer eller mindre mäklande; och uti hwilket tilständ befinnas desie uslingar innom detze ryfliga boningar? Jo merendels genom 0- afbrutet wistande i underjordiffa, för dagsljuset otilgängeliga — kanske äfwen sällan öpnade hwalf/hindrade til och med frän blotta be tragtandet af en ofta för alltid fönmrkad frihet, och förutan åtkomst til naturens pä men, niskokroppen i fysiskt afseende sörmvnligt werkände inflytelse. Genonl utdunstningen ifrän kalla och fugtiga murar, och instängd pestialifi luft, förwisiade om förr eller sent inträffande rubbning af kroppens functioner och deraf upkommande sjukdomar.
Hvad Ylato siigåi., beliöfver jag Blott n %miia, a t t han ville hafva kviiinogeiiieiisainl~et införd i det idealsanilialle, som lian så v a - taligt skildrat i sin bok » O m staten,. Dareniot har han, liksom Greklands alla ädlare andar, de högsta tankar om vanskapens betydelse. E t t siiideles stort varde satte man i forntiden p % vänskapsbandet emellan en äldre ocli en yngre inaii då bada besjalades af ifver för adla strafvanden, livarvid den iildre kunde meddela &amp; t den yngre af sin erfarenhet ocli sina insikter, den senare &amp; t den förre af sin viirnie och sir1 entusiasm. Jainval då detta fijrhiillande, såsom nog ej sallaii Iiiinde, hade en efter v i r a förestiillningar groft osedlig karakter, oingifves det dock i skalders och andras skildringar med ett skimmer af romantik, som nästan alldeles saknas i deras framställning af förliållandet niellan nian och kvinna. ' ' Vi kunna icke lämna det femte Grliiindradets Athen utan a t t namna nagot om tidehvarfvets ryktbaraste kvinna Aspasia, hvilken trots olikhet i öfrigt dock med Xanthippa iiger det gemensamt, a t t hon 2 blifvit på det grymmaste smädad af både samtid och eftervärld. Det är icke lätt att ur de ofta stridiga uppgifterna och omdömena om henne hos de gamla författarne söka ut det som bör anses s a m t eller sannolikt och Glunda komma till en säker uppfattning af hennes personlighet. Hon kom som ung från det rika och yppiga 3: filetos till Athen och hörde allts % till hetärernas klass. Alla äro ense att hon varit en rikt begåfvad och bildad kvinna. Att hoa haft intresse för högre ting kan man sluta däraf, att Sokrates gärna samtalade med henne om filosofiska frågor, från hvilka samtal han för sina lärjungar ofta citerade märkliga yttranden af Aspasia.
Maj:t under den 21 December sistnämnde år beslutat att vattenledningen borde utföras i enlighet med det af Kaptenen Carlsund sålunda uppgjorda förslag och derjemte föreskrifvit, bland annat, att Kongl. Maj:ts Befallningshafvande skulle höra vederbörande jordegare om den ersättning, som de äskade för vattenledningens anläggande å deras egor, med vederbörande besluta om reservoirens anläggning å stadens Stortorg samt förständiga stadens innevånare 0111 fullgörande af deras åtagna förbindelse till årligt bidrag för vattenledningens underhållande. När Carlskrona stads innevånare i anledning häraf hördes å allmän Rådstuga den 24 Mars 1834, förklarade de, att, då de åtagit sig erlägga 1.500 R:dr årligen, det skedt i afsigt att erhålla källvatten, men att de icke funne sig belåtna att, efter den ändrade planen, blifva försedda med å-vatten och således oj heller ansågo sig pligtiga att vidkännas den afgifna förbindelsen af den 15 Maj 1824; hvaremot de medgåfvo anläggningen af rescrvoiren pä Stortorget, med vilkor, att utan afgift få derutur begagna vatten, äfvensom ersättning för den jord på inre Wäinö, hvarigenom vattenledningen skulle framgå, endast vilkorligtvis fordrades, för den händelse att mulbetet betydligt skadades, men tillika yrkades att den gatuläggning, som för vattenledningen inom staden komme att rifvas, måtte iståndsättas utan kostnad för husoch tomt-egare, hvilka yttranden föranledde Förvaltningen af Sjöärendena att tillstyrka det vattenledningen blefve anlagd på Kronans varf endast för Flottans behof, eller stadens innevånare kändes skyldige att, efter fastställd Taxa, gifva ersättning för vattenledningens begagnande. Emellertid hade, genom Förvaltningens af Sjöärendena försorg, för den ifrågaställda vattenledningen ofvan omförmälde jernrör blifvit anskaffade, hvilka åren 1834 och 1837 undergått besigtning och sedermera förvarats uti Kronans förråder i Carlskrona. Nid 1840 —1841 arens Riksdag hade Kongl.
Ägarne af Söndrums, Onsjö och Fammarps sammanhängande flvgsandsfäll, af tillsammans 1,291 ^ tunnland, hafva erbjudit sig afstå äganderätten till dessa fält, dock under sådane vilkor, att de ej kunnat af Eders Maj:t antagas. Från uråldriga tider tillbaka hafva alla hemmansägare haft till skyldighet att stänga å de så kallade sanddrifvorna; men, i anledning af jordägarnes klagan, att desse ej förmådde ensamme underhålla stängseln omkring flygsandsfälten, åtogo sig häradsboerne år 1822 att äfven i sistnämnde hägnad taga del; dock lärer detta åtagande, efter hvad allmänt förmäles, endast afsett en tidrymd af vissa år, som redan tilländagått. Icke-jordägare yrka derföre nu att varda qvitt sistnämnde hägnad, men detta bestrida jordägarne, likasom de icke velat åtaga sig denna hägnad emot den af Staten erbjudna ersättning af en skilling Banko för hvarje uppskattad famn. Rättegång härom emellan icke-jordägare och jordägare är derföre att emotse vid domstolarne i hvarje ort. Genom högstberörde nådiga bref är mig tillika ålagdt att afgifva en fullständig plan för de anstalter till flygsandens hämmande, som finnas böra, med bidrag af allmänna medel, vidtagas; dervid iakttagas bör, att statsbidrag, för fältens besående, företrädesvis bör utgå för de fält, hvilka markägarne 28 åtagit sig att freda, och hvilka medföra mesta olägenhet och skada för invånarne i omgifvande orter; och var denna fråga, vid 1847 års utgång, beroende på Öfver-Jägmästarens i länet yttrande. För flygsandens hämmande äro följande belopp af allmänna medel använde, nämligen:
Ett anförande af Riksdagsfullmägtigen Carl Henricsson Bergman, som anfört, att Strömrensmngs-Commi tte'n ännu icke sträckt sine åtgärder till den delen af Norra Helsingeland, hvarest nya farleders öppnande skulle vara af särdeles inflytande på Ortens Innevånares väl - stånd Stats-Uts kottets Bet änka nelen 67 3 stånd, och dervid uppmärksamheler, erter hans tanka, företrädesvis borde fästas å en Communications Öppnande emellan NorrIggesund, som är en Vik af Östersjön, samt Sjöarne Södra och Norra Dellarne, och derifrån vidare uppåt Svåga Elf tili Borgsjö Socken uti Medelpad; Varandes för delta arbete äskadt ett särskilt Stats-anslag. Dessutom äro till Allmänna Besvärs* och Ekonomi-Utskottet särskildt remitterade, ej mindre Herr C. Beckmans, samt Riksdagsfullmägtige Jonas Gråbergs, Daniel Nordqvists, och Olof Olssons från Vermlands, jemte Olof Håkanssons från Elfsborgs samt Börje Börjessons från Hallands Län, hvar för sig ingifne Memorialer med klagan öfver förment intrång af enskilde Vattu verks och privilegierade Fiskens Innehafvare, i begagnandet af en fri oell obehindrad transport och timmerflottning å visse uppgifne Åar och Elfvar uti nyssnämnde 3:ne Län, än ock ett anförande af Riksdags-Fullmägtigen Olof Pehrsson från Stockholms Län, som yrkat, det, vid Strömmars och Kungsådras upprensande, icke allenast de Hemman, som ega Stränderne, utan äfven hela 4:dc Sami. 5 Band. 43 674 Stats-Utskottets Betänkanden. Lands-orten, som af företaget drager nytta, matte uti kostnaden dertill deltaga. Då förenade Utskotten med den anledning 43 §> RiksdagS-Ordningen lemnar, nu, på en gång, underställa Riksens Högloflige
Till 2 momentet synes derföre böra tilläggas ett stadgande i den syftning: Gjordes det bedrägliga försöket med falskt kopparmynt; vare straffet då böter frän och med fem lill och med trettio Riksdaler. I likstämmighet med hvad jag förut föreslagit, anser jag straff-arbetstiden efter 18 § böra blifva från och med 1 månad till och med 2 år. Då jag föreslagit efter il § en ny §, upptagande hvad af 19 § syftar på tillhandahållandet af falsk kontrollorings-redskap för att dermed befordra olaglig stämpling eller märkning; samt 19 §:ns sednaste moment icke innefattar annat, än hvad, efter mitt omdöme, måste följa deraf, att i der sagda fall corpus delicti egentligen saknas, tillstyrker jag att åt 19 § måtte gifvas följande lydelse: ”Har någon i uppsåt att eftergöra eller annorledes förfalska mynt eller penningesedel, eller med vetskap om annans uppsåt till sådant -brott, förfärdigat eller anskaffat stämpel, märkjern, form eller annat verktyg, hvarmed förfalskningen verkställas skulle; och korn ej brottet till fullbordan; varde ändå dömd till böter från och med tjugo Riksdaler till och med ett hundra Riksdaler, eller till straff-arbete från och med 1 månad till och med 2 år.” 1 afseende å 20 § instämmer jag väl med Högsta Domstolens öfriga Ledamöter, i grunden för deras anmärkning, men anser det föreslagna stadgandet böra, till följd af hvad jag förut tillstyrkt, införas i 20 § med den rättelse i afseende å hänvisningen till det föregående, som deraf föranledes; hemställande jag härvid tillika, om icke ordet stamp, som har en tvåfaldig bemärkelse, af hvilka den, hvaruti ordet här brukas, är den minst egentliga, måtte här, likasom annorstädes i Författningen, der det blifvit begagnadt, utbytas mot stämpel, hvilket sednare ord, användt i likhet med hvad i Strafflags-förslaget skett, icke gerna bör kunna tydas derhän, som skulle dermed betecknas det märke, som genom stämpeln åsättes. Under förutsättning att anmärkningen vid 19 § godkännes, blir det nödigt att uti Bih. till R St.