Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— Nå, der är j u ändtligen Therese med blommorna; nu få vi skynda oss ned i vagnen. — Hvad för något, du är inte färdig? Hvad har du då gjort hela tiden? Ni männer kläda er så förskräckligt långsamt, och så heter det alltid, att ni få vänta på oss. '. ' » Tvätt, nr. Sista artikeln: Om tvätt af ylle. ytrja-r det allaredan vid tvätt af linne och bomull nödvändigt att ha mjukt vatten, så gäller detta i ännu högre grad vid tvätt af ylle, då hårdt vatten kommer detta att krympa. Ylletyg må ogerna ställas i blöt, emedan det dervid lätt krymper. Dock kan denna förberedelse till tvätten icke undgås, när tyget är starkt nedsmutsadt af svett ell r liknande, som tränger fast in i tyget. Skola t. ex. btrumpor ställas i blöt, sker detta i en ordentligt ljum sodalut, och det hela placeras i sådan värme, att temperaturen kan hållas någorlunda konstant under loppet af ett par timmar. Efter denna tids förlopp vridas plaggen ur och tvättas — likasom öfrig ylletvätt, som ej satts i blöt — i ett par omgångar ljum såplut som är kokad af god, hvit såpa och ej får vara för stark, då tyget i sådant fall krymper. Till den första tvättluten kan sättas litet salmiaksprit (1 matsked full till ett ämbar vatten). Använder man vid ylletvätt på något håll för stark värme, krymper tyget och blir hårdt; hvitt ylletyg blir dessutom brunt derigenöm. Tyget gnides icke, då det derigenöm filtras ihop, utan sqvalpas fram och till baka och lyftes upp och ned i tvättvattnet. Yllet vinner i hvithet och mjukhet, om man har de skilda omgångarna tvättvatten och sköljvatten (som likaledes måste vara väl ljummadt) stående vid sidan af hvar andra och efterhand gör det ena plagget färdigt efter det andra, så att intet kommer att bli liggande i den smutsiga luten. Sedan tyget sköljts, vrides det mycket hårdt, dragés och spännes i olika riktningar, så att det får sin rätta form och torkas så fort som möjligt, dock ej i gassande solvärme, hvaraf det blir hårdt, eller vid för stark ugnsvärme, hvaraf det gulnar.
Brefvet den 26 April 1826 vidtagne arrenden, dels ock af de beslut om jordegandeoch städsel-rätten, som blifvit gifne uti administrativ väg, rörande sådane hemman, hvilka sedan år 1725 äro upptagne bland kronohemman, och i domstols väg angående de uti frälse-columnen införde hem man. Vidare har Kongl. Kammar-Co/legium, uti afgifvet betänkande, i underdånighet yttrat, att de flere af Kongl. Maj:t meddeldte och af PresteStåndet åberopade Nådiga Resolutioner j visserligen skulle med skäl kunna anses innefatta giltiga hinder emot hvarje åtgärd, åsyftande att tillvinna Kronan egande-rätten till Halländska kyrkohemmanen, så vida icke, genom sedermera anställde undersökningar, sådane upplysningar åstadkommits, som spridde ett förut saknadt ljus öfver förhållandet med dessa hemman och gjorde, om icke oslridigt, åtminstone sannolikt, att de åtgärder, hvilka i förevarande hänseende kunde vidtagas, icke skulle fruktlöst aflöpa. Ståls-Utskottets Utlåtande, N:o 182. 15 l ill stöd föy kyrkornes vätt lill dessa hemman, hade hufvudsakligen åberopaLs följande handlingar: l:o Konung Christian IV:s i Danmark Recess af den 27 Februari 1643, ulvisande, all kyrkorna den liden egde gårdar eller hemman, af 11 v ilka de uppburo landtgille och städsmål. Då emedlertid denna För fattning gällde för hela dåvarande Danska området, inom hvilket mångå hemman funnos, som med full egande-rätt blifvit kyrkorne donerade och hvarå Recessens sladganden voro tillämplige, men ingen serskild anledning förekomme, att desamma alsett de Halländska så kallade kyrkohemmanet ausåge Collegium någon bevisning i förevarande mål icke kunna ifrån nämnde handling bernias; 2:o 1646 och följande årens jordeböcker för Hallands Län, uti hvilka ifrågavarande hemman upptagits under lileln: Kyrkohemman.
Om alla sådana dagsverksskyldige inom en socken kallas till kyrkostämma för att höras öfver ett i sådant syfte väckt förslag, så gäller de tillstädeskomnes bifall dertill endast dem sjelfva personligen, icke de uteblifna och än mindre dem, som sedermera inflytta i socknen. Deraf blir följden, att tjenstbarheten, utkräfd in natura enligt lagen, på en gång med hela sin tunga drabbar dem, som tillfälligtvis bo i församlingen under den tid, då ett större arbete t. ex. kyrkobyggnad pågår, under det de, hvilka inflytta, då den nyss blifvit fullbordad, blifva helt och hållet fria. Med t. ex. fabriksegare, hvilka i allmänhet kunna hafva en ganska betydlig rösträtt vid kyrkostämma, enligt § 6 i Kongl. Förordningen, kan möjligen uppgöras en laglig öfverenskommelse men blott gällande för den tid samma person är egare till fabriken. Är åter innehafvaren af ett sådant verk icke benägen att lemna så stora tillskott, som församlingen äskar, så måste genast tillgripas den utväg att med frågans afgörande besvära högre myndigheter. Härigenom torde vara till fullo ådagalagdt behofvet af en ny författning, som nöjaktigt bestämmer icke allenast grunden för deltagande i byggnad af kyrka, m. m., utan äfven proportionen mellan de bidrag, som af olika skattskyldige efter särskilda beskattningsföremål utgöras. Det kan icke vara min mening att rubba den grundsats, hvarmed oftanämnda 1 § af 26 Kap. Byggninga-balken begynner, nemligen att allo de som i socknen bo skola i ifrågavarande byggnadsskyldighet deltaga, ty sjelfva byggnaderna åro just lör dem alla, nemligen för personerna och deras kropps eller själs gagn. Men Motioner i Preste-Ståndet 1862. N:o 34. 61 dessa personer förete sinsemellan i afseende på mer eller mindre stadigt vistande inom församlingen m. m. sinsemellan en icke ringa olikhet. Sjelfva kärnan, eller det stadigvarande elementet inom en landtförsamling lärer väl alltid komma att utgöras af' jordegarne.
För delta ändamål skulle jag anse rättast vara, att Hr Frih. o. Landtm, framställer propos. på det ena förslaget efter det andra, utan att likväl tillkännagifva huru Hr Landtm, uppfattat Ståndets svar på propos:na, och utan att svaren anses innefatta beslut, samt alt Hr Landtm, derefter till antagande såsom Ståndets gemensamma tanke framställde förslagen i den ordning han funnit desamma hafva baft flera röster för sig. Gr. Frölich: Den siste värde talarens förslag torde icke vara antagligt, enär det ej är så lätt att utan votering kunna bestämma hvad B. o. Ad:s majoritet önskar. Af denna anleda., oell då min åsigt blifvit understödd af Frih. Hamilton och Hr von Troil, så vågar jag anhålla, att Hr Frih. och Landtm, täcktes framställa propos. till bifall på det af mig begärda föredragningssättet; ty jag tror, att de skäl, som bemälde herrar anfört, äro af beskaffenhet att B. o. Ad. derpå bör göra afseende. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att R. o. Ad. behagade finna, det ordningen för föredragningen af de särskildta 2lG Den 117 O c t o b e r f. m. förslag, som blifvit framställda för att göra sig gällande såsom R. o. Ad:s gemensamma tankar, helt och hållet berodde af R. o. Ad:s beslut, och att Ur Landtm, endast framställt sin mening i den ordning han gjort det, af skyldig uppmärksamhet, sorn lian trott, för Utsk-.s förslag, enär det borde förmodas, att de meningar, sorn närma sig Utsk:s förslag, snarast skulle vinna R. o. Adis bifall.
St. i sina särskildta plena genom allmän omröstning, till en nämnd, att förstärka det Utsk., lill hvars handläggning målet hort, så att ledamöterne blifva trettio af hvarje Stånd, hvilka samfäldt röste” (hvad med ”samfäldt” förstås, det se vi, då vi gå tillbaka till den ursprungliga lydelsen af 1809 års grundlag i dess 69 §, som jag nyss uppläste) ”såsom 53 §:n föreskrifva’.” I 53 tj:n stadgas, huru man skall rö^ta inom de särskildta Stånden, och om man läser slutet af denna §, så står der — ”Vid omröstningarna, som alltid skola med tryckta och omärkta, enkla, slutna och hoprullade sedlar verkställas, beräkne hvarje ledamot blott en röst, änskönt han ock vore fullmäktig för flera till val berättigade corporationer. Till undvikande af paria vota skall ordföranden vid hvarje omröstning, förrän sedlarne uppräknas, en bland dem uttaga och genast förseglad aflägga. Befinnas, vid uppsummerandet af de öfriga, rösterne lika delade, må denna sedel öppnas och gifva decision. Är pluraliteten redan vunnen, bör den aflagda sedeln ouppbruten genast förstöras.” IVu torde R. o. Ad. erinra sig, att vi här i Ståndet voterat både när 600 personer varit tillstädes och när endast Landtm, jemte de 6 ledamöterne vid bordet, Ridd.fiscalen som förrättar uppropet, samt några få ledamöter till, som jemte dem deltagit i voteringen, varit närvarande, hvarvid äfven den af - Dell n Maj. n Hagda förseglade sedeln, i händelse af paria vota, fått gifva utslaget. Når nu 73 §:n Riksd.Ordn. Lii 11 v isar till 53 §cn, som just innehåller föreskrifterna 0111 huru inom Stånden bör voteras, så år det väl tydligt att vid voteringarna inom de förstärkta Utsk:n bör tillgå på enahanda sätt, sorn inom Stånden.
Afven är sagdt, att det vore en obillig fördel för städerue om de skulle få skattefritt utöfva distillering. Jag vill icke taga i betraktande städernes större eller mindre fördel i förhållande till landet, utan hela samhällets fördel, som fordrar befrämjandet af en näring, genom hvilken en i sig sjelf skadlig vara blir betydligt mindre skadlig. Blifva städerna ålagda en hög skatt för distilleringen, följer deraf att näringens produkt, det distillerade bränvinet, blir så mycket dyrare, följaktligen mindre konsumerad, än den skadligare finkeln. Hr Brannerhjelm yttrade, att rättigheten att begagna en väl konstruerad redskap vore ingen betagen, då den, som bade en sådan, kunde anmäla sig lill bränvinsbränning under 2 månader. För begagnandet af konstredskap skulle erläggas afgift af 100 till 333^ R:dr Inko om dagen, och hvilken distillator skulle komma ut med en sådan afgift? Eller vore meningen att distillatorn skulle blifva bränvinstillverkare, för att få, efter Hr Braunerhjelms förslag, derjemte distillera 4 å 8 dagar? Jag tror ej att distillering pä detta sätt befrämjas. Slutligen och såsom eif vigtigt skäl, hvarföre distilleringen ej bör undertryckas, ber jag få erinra att icke obetydliga qvant i tet er. sprit, det vill säga distilleradt bränvin, åtgå till upspädande af arrak, kognak och rumm, hvarigenom vi numera icke behöfva införskrifva af dessa slag så mycket som annars vore fallet. Den sprit, som för sådant ändamål användes, måste omdistilleras flere gånger för att blifva befriad från finkelolja. Jag anhåller nu att fä upläsa §:n sådan som jag tror den bäst kunna upfylla sitt ändamål: ‘'Bränvinsdistillering må derjemte under tid, då bran - Dea 15 Juli f. tn. vinslillverkning icke är tillåten, nemi. från den 15 Dec. ena året till den 15 Okt. det nästföljande, kunna såsom serskild näring ulöfvas af den, som enl. l:a §:n må tillverka bränvin.
Prop. N:o i, om Statsverket ISS6. Då, under åren 1849—1855, sammanlagda pensionsbeloppet för de embetsoch tjenstemän samt betjente, som årligen erhållit afsked med rättighet till lönernas bibehållande på Indragnings-stat, utgjort i medeltal nära 30,000 Ridr Riksmynt, samt den nu förslagna pensionsförhöjning kan antagas uppgå till omkring 50 procent af förra pensionsbeloppen, men verkar på allmänna Indragningsstatens utgifter endast i den mån personer, som tillträdt löner efter den nya regleringen, komma att vid upphunnen pensionsålder afträda, kan det antagas, att under första året af regleringens tillämpning Indragningsstatens utgifter till nya pensionstagare skulle ökas med 15,000 R:dr, under andra året. med 30,000 och under det tredje med 45.000 R:dr, således tillhopa för Statsregleringsperioden med 90,000 R:dr, hvaraf i medeltal på hvartdera året belöper och af Kongl. Majit till anvisande i Nåder föreslås en ning af R:mt R:dr 30,000: — För öfrigt har Kongl. Maj:t, i fråga om allmänna Indragnings-statens reglering, velat i Nåder göra följande framställningar: a) Enligt bilagda utdrag af Protokollet öfver Justitie-Departements-ärenden föreslår Kongl. Majit, att Andre Regis trätorn i Juslitie-Revisions-Expedilionen må på nämnde Stat upptagas till ett belopp af Riksmynt 605: 50. att utgå, tilldess tjenstens nuvarande innehafvare, genom befordran eller annorledes, afgår; att nuvarande Notarien i Rrigs-Hof-Riitten likaledes, tilldess han från tjensten afgår, upptages på Indragnings-staten till ett emot hans löneinkomst med ljuspenningar svarande belopp af . 1,344: — och att, i likhet med hvad vid de 5 sistförflutna Riksdagarne egt rum, Professoren C. J.
I länet finnas fortfarande 2:ne större glasbruk, nemligen ett å Bromö, en ö i Wenern, förbi hvilken de flesta å Göta kanal gående ångbåtar passera. Denna fabrik afser tillverkning af fönstereller s. k. taffelglas, hvitt eller färgadt, äfvensom kupor, uroch däcksglas samt takpannor. Arbetspersonalen har utgjort omkring 375 å 380 personer årligen, hvilka hafva god utkomst under arbetstiden och tillfälle att göra besparingar för ålderdomen genom insättningar i den för bruket stiftade sparbank. Bruket har betydlig egen skog och fyller i öfrigt sina behof af ved genom inköp dels från kronoparken Sundsmarken och dels från andra intill Wenerns stränder gränsande skogar, hvarifrån veden med brukets egna båtar afhemtas. 32 Skaraborgs län. Binäringar. Reparationsdocka. Fiske. Tab. Litt. o. Tillverkningen, som uteslutande afsättes inom riket, utgjorde enligt bruksböckerna det i tab. Litt. O uppgifna belopp. o Länets andra glasbruk är vid Arnäs i Kinne härad, hvarest hufvudsakligen tillverkas buteljer, hvilka till största delen försäljas till Carnegies & C:s Porterfabrik i Göteborg och transporteras sjöledes på Wenern och Göta kanal. Tillverkningsvärdet utgjorde år 1860 91,080 R:dr R:mt. Omkring 2,600 famnar kastved åtgå årligen, hvaraf största delen köpes från Wermland, samt 200 famnar långved, som köpes från angränsande kronoparkerna Östra och Vestra Kinneskogen. Antalet arbetare har årligen utgjort 32 ä 40 öfver och 16 under 15 års ålder. Deras ekonomiska ställning är i allmänhet god. För brukets och godsets barn finnes en särskild skola inrättad, och är arbetarnes tillstånd i sedligt hänseende tillfredsställande. Under femårsperioden äro nyanlagde: gjuteriet vid Forsvik samt ett garfveri i Wång, Undenäs socken. Någon annan särskild för brukseller fabriksarbetare inrättad bildningsanstalt, än den här ofvan om o förmälda vid Arnäs, finnes icke att omnämna.
Maj:t, som öfver hvad Dess Befallningshafvande sålunda föreslagit, hört Dess och Rikets Kammar-Collegium och StatsContoir samt derefter från Kongl. Maj:ts Befallningshafvande infordrat flere närmare upplysningar i ämnet, har för Dess del funnitj att, ehuru för icke särdeles lång tid sedan, eller år 1796, af de i Wermlands Län då endast varande 3:ne Fögderier, nemligen ÖsterVesteroch Mellan-Sysslet, de arne sistnämnde för deras vidsträckthet och betydliga folkmängd, blifvit fördeldta uti 3:ne Fögderier, hvarigenom det fjerde eller 3o Stats-Utskettets Betänkanden. Söder-Sysslets Fögderi uppkommit, en sådan tillökning af Fögderierne i Länet likväl blifvit otillräcklig i samma mon som odling, folkmängd och rörelse vidare tilltagit i de delar af samma Fögderier, som haft större utrymme dertill, och der följaktligen Krono-betjeningens, i allmänhet många och mödosamma åligganden, likasom Innevånarnes behof af dess biträden, på sådant sätt, tid efter annan, betydligen ökats.
Och ni må tro, fröken, att min kusin skötte så väl det ena som det andra med IDUN både förstånd och kraft. Hvilken förmåga hon hade att få oss att lyda hennes minsta vink, och hur öm hon var mot stackars pappa! Ja, hon blef snart oumbärlig för oss alla, och så kom hon att stanna kvar hos oss, till dess vår far dog och det lilla hemmet upplöstes. De första åren var hon mycket tyst och sorgsen och mången gång öfverraskade vi henne med tårar i de vackra ögonen, men vi pojkar muntrade snart upp henne, vi skämtade och rasade, till dess hon måste skratta åt oss, hon slapp oss icke tor resten, förrän vi fått henne riktigt glad. Hon har sagt oss sedan, att vi blefvo hennes räddning från förtviflan, sanningen är, att hon blott lefde för oss i ständig uppoffring af sig själf. Säg, fröken, tror ni ännu, att jag skrattar åt namnet Anna Pettersson? » » Nej, det tror jag nog inte, men. » » Seså, var nu inte klentrogen! Namnet återför alltid glada, ljufva minnen för mig, om hemmet och om den lyckliga ungdomstiden, och från i dag har jag ju en ny anledning att minnas det med glädje. » Åter böjde han sig fram emot Anna och betraktade leende det lilla, sorgsna anletet. Hon svarade med ett svagt leende. » Ack, den som kunde göra sig så nyttig och bli så afhållen som er kusin. » » Åh, det är ni nog också! » försäkrade herr Gylling med bestämdhet. » Ack, nej, jag har ingen anhörig, jag! » » Nå, än kusinen då, han, som bjöd er på teatern! » » Ja, hur han bar sig åt, det såg ni, han kom ju inte ens! » Herr Gylling skrattade uppsluppet, och denna gång instämde Anna oemotståndligt. Så blefvo de båda tysta igen. » Vill ni inte tala om litet om er själf;? » frå- gade herr Gylling slutligen. » Det är inte mycket att berätta.
Jag har emellertid svårt att begripa detta förbehåll, likasom jag har svårt i allmänhet att lära mig inse förnuftsenligheten af den plats, som i Svenska lagen är qvinnan anvisad, mellan öfvermage å ena sidan och vanvetting å den andra. Samme värde talare har äfven betecknat denna föreslagna förändring såsom af högst genomgripande art, och derföre samt på grund af de betänkligheter som dervid möta. ansett att den icke borde träda i verket förr än efter någon längre tid, hvilken han föreslagit att räcka till och med år 1870. Jag hemställer dock, huruvida i vår tid, då allt går med jernvägsfart, ett så långt upsltof vore lämpligt. Det påminner nästan om en vådevill, som jag för någon tid sedan såg, der författaren framställer ett omvändt förhållande mot det verkliga, nemi. att qvinnorna hade blifvit de herrskande och männerne de förtryckta, och då desse sökte blifva myndiga, och deröfver skulle fattas beslut af qvinnorna, de sednare hade sina betänkligheter, och ansågo att männerne borde, för att vinna denna förmån, vara 70 år gamle, ty det ginge ej an att brådstörta med saken, och de kunde vara blottställde för felsteg till följe af sin vekhet, känslofullhet o. s. v. Man har äfven framställt Hr Adlercreutz^ reservation och yrkat dess antagande framför den Kongl. Propos. Åtskilliga af argumenterna i denna reservation hafva redan blifvit af andre talare uptagna, men några återstå dock obesvarade. Reservanten säger: »Enligt Kongl, förslaget beror det på den till mymiig ålder komna qvinnans godtycke, att åter varda omyndig;» och derefter framställer han en hel mängd olägenheter deraf. Vidare säger han; »Ar deremot regeln, att qvinnan förblifver omyndig inttilldesi 462 Ben 30 September e. m. hon för domaren tillkännagifvit sig vilja vara myndig, då undvikes den eljest nödvändigt följande och i sina följder skadliga inkonseqvensen, att en i myndighetens fulla utöfning varande och med dertill erforderliga euenskaper utrustad person ändock skall hafva rättighet att godtyckligt öfverkasta förvaltningsbeslyret på en annan.
Bifölls. S. D. Efter ånyo skedd föredragning af meddeladt utdrag af Högvördiga Preste-Ståndets Protokoll den 14 dennes, N:o 559, innefattande dels ett af Preste-Ståndet vidtaget beslut, i anledning af Sammansatta Stats-, Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 19, dels inbjudning till Med-Stånden att deruti instämma, blef denna inbjudning af Borgare-Ståndet icke antagen. S. D. Föredrogs ånyo meddeladt utdrag af Hedervärda Bonde-Ståndets Prokoll den 17 dennes, N:o 425, innehållande dels Bonde-Ståndets beslut i anledning af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Ulskoltets Betänkande N:o 121, dels inbjudning till Med-Stånden att i delta beslut sig förena, hvilken inbjudning afslogs. S. D. Föredrogs ånyo utdrag af Hedervärda Bonde-Ståndets Protokoll den 14 dennes, N:o 421, innehållande dels ett af Bonde-Ståndet kalladt beslut, i fråga om åtgärd för Riksdagens afslutande vid medlet af instundande December månad, Fröt.-Utdrag den 31 Oktober 1857. 613 dels inbjudning till Med-Stånden att i detta beslut sig förena, jemte hvilket Protokolls-utdrag föredrogos yttranden af reservanter emot beslutet. Borgare-Ståndet beslöt att, med förklarande, det omförmälda inbjudning, å Ståndets sida, ej föranleder någon åtgärd, lägga Protokolls-utdraget derom till handlingarne. S. D. Föredrogs och godkändes Expeditions-Utskotlets förslag till underdånig skrifvelse N:o 143, angående förändring i skjutsnings-bestyret. Den 51 Oktober. Frän Högt. Preste-Ståndet. S. D. Föredrogs och bifölls Expeditions-Utskottets Memorial N:o 8, angående särskild anmälan hos Kongl. Maj:t af Rikets Ständers beslut i fråga om Kongl.
Efter det Kongl. Majit under den 20 Maj 1858, med bifall till hvad Rikets Ständer, uti skrifvelse den 23 förutgångne Februari angående regleringen af utgifterna under Riks-statens åttonde Hufvudtitel, underdånigst hemställt i afseende å de med lärarebefattningar vid elementarläroverken förenade prebendepastorat, i nåder förordnat, att dessa pastorat med undantag af dem, som borde åtfölja theologie iektorsbeställningarne, skulle, i mån af inträffande ledighet, såsom prebenden upphöra; samt sedermera den 1 påföljde Oktober, i enlighet med hvad Domkapitlet föreslagit, förklarat Endre pastorat böra för framtiden vara med theologie lektorsbeställningen i Wisby förenadt, i följd hvaraf Weskinde och Bro pastorats prebende-egenskap kommer att vid inträffande ledighet upphöra; äfvensom Kongl. Majit, med anledning af gjord framställning och på det hinder för berörda förändrings inträdande ej måtte från vice pastors sida kunna möta, genom nådigt Bref den 17 Februari 1860, tillåtit, att med tillsättningen af vice pastorsbeställningen finge tills vidare anstå och tjensten under tiden genom en af Domkapitlet förordnad vikarie upphållas, hafva pastoratets innevånare, uti ånyo ingifven skrift, underdånigst anhållit, att, då merberörda fråga vore för sökändernas kommunala och ekonomiska välbefinnande af synnerlig vigt, Kongl. Majit mätte med första möjliga till nådig pröfning företaga berörda underdåniga ansökning, helst de menliga verkningar prebende-egenskapen för pastoratets innebyggare medförer, ökats derigenom att vice pastor numera icke utses af dem sjelfva, utan af Wisby Domkapitel. Sedan ej mindre Domkapitlet än nuvarande prebende-innehafvaren, Lektor O. W. Lemke, uti infordrade underdåniga yttranden, förklarat sig ej hafva något att emot den ifrågasatta förändringen invända, så fr^mt, enligt hvad Domkapitlet äfven tillförene apfprt, utvägar kunde på annat sätt beredas att lemna prebende-innehafvare Bilt. till R. St.
Befallningshafvande skrifteligen göra sina1 anbud å Arrendet. 4:o Alt Konungens Befallningshafvande med desse handlingar försedd, måtte öfver anbudens . antaglighet i’å afgifva P _ . •*./ sitt Utlåtande till Kongl. Krigsoch Kammar-Collegierne gemensamt j då fråga är öm Militiae-Boställen, inett till Kongl. Kammar-Coilegierne ensamt, då Arrendet angar andre Kroho-Lägenlieter; Och hvarvid Konungens Befallningshafvande ej borde vara bunden alt föreslå den till Arrendator, som gjort högsta anbudet, emedan detta oftast göres af en i Landtbruk oerfaren person, utah dén bjudare, sohl Konungens Befallningshafvande, efter inhemtade underrättelser anser vara den dugligaste och pålitligaste Landtbrukare, dock sådant med tillika fästadt skäligt afseende å den erbjudne arrende-afgiften samt 5:o Att slutliga pröfning af arrenanbudét jemte Contractets utfärdande måtte uppdragas åt ofvanbemäldte Collegiér, hvilka emedlertid borde hafva sig åiagdt, att icke, utan de vigtigaste anledningar, % $ t a I s-U