Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Björnstjerna lemnat så stor upmärksamhet åt hvad jag yrkade vid de gemensamma öfverläggningarne, att Gr:n ville vara den förste som fordrar detsamma. Jag har således endast att förena mig med honom. Jag vill dock tillägga ännu ett skäl. På 9:de HufvudTiteln finnes upfördt ett särskildt anslag till Krigsmanshuset, Den 4 Juli f, m. 3 fl hvilket tillkommit sä, att R. St:r beslöto, att dettas räntor skulle indragas till StatsKont. och ersättas af statsmedel. Detta anslag är således icke annat än vederlag för räntor, som Staten fått upbära från Krigsmanshuset, och det vore således orätt att deri göra någon minskning eller afdrag. Hr Bildt, Didrik Gillis: Jag har, för min del, ingenting emot det förslag till beslut, som här blifvit yrkadt, men man misstager sig, om man tror att StatsUtsk. förbisett soldaternas intresse och endast tänkt på officerarnes, en hänsyftning som, lindrigast sagdt, är besynnerlig, då här blott och bart är fråga om en räkenskapsåtgärd, som Utsk. ansett böra vidtagas. Man kan så mycket mindre förebrå StatsUtsk. bristande intresse för soldaterna, som Utsk. tillstyrkt ganska betydliga anslag till deras förmån. Att denna Utsk:s välvilja för Arméen, med afseende på befälets pensionering, gått så långt, det Utsk., ehuru pensionsfrågan ej anses vara fullständigt utredd, likväl tillstyrkt en summa af 150,000 Kdr årligen till pensioneringen, på samma gång som Utsk. ansett sig böra föreslå R. St:r att besluta en underd. skrifvelse, med anhållan, att pensioneringen för Arméens befäl skulle fullständigt regleras, är väl ej föremål för klander? Att Utsk. ej ansett sig böra föreslå några åtgärder för soldaternas pensionering, borde ej af någon klandras, emedan det ej borde vara obekant, att frågan härom hörer till den 9:de HufvudTiteln och icke till den 4:de, som nu är under behandling.
Då vid sistlidne riksdag frågan om förändrade grunder för mjöl - oell såg qvarnars beskattning uti förstärkt Stats—Utskott var så nära ali vinna en önskvärd lösning) att den förseglade sedeln måste anlitas för alt skilja de hvarandra jemnt uppvägande åsiglerna, vågar jag nu upptaga delta ämne lill Rikets Ständers förnyade öfverläggning, förvissad att en fråga som livilar på en grundsats, hvars giltighet ingen kan förneka, äfven snart skall finna en lämplig utväg för realisationen af samma grundsats. Af Kongl. Maji nådiga Skrifvelse den 10 Januari 1060 (N:o 81) inhemtas, att sedan den från äldre tider antagna grundsats, att alla qvarnverk, vare sig för spanmåls förmälning eller för trädvirkes sågning borde till kronan utgöra en viss genom skattläggning bestämd qvarnränta af grundskatts natur, hvarifrån likväl qvarnar på säteri och frälsegrund åtnjuta dels fullkomlig befrielse och dels undantag genom räntans förvandling lill en vida lindrigare rusltjenstbevillning, blifvit lid efter annan sålunda inskränkt, alt husbehofsqvarnar erhållit befrielse från dylik särskild ränta, hvilken ej heller efter år 1850 åsättes legooch salusågar, eller efter år 1855 tullmjölqvarnar på städernas områden, hade Rikets Ständer, med afseende på de ojemn - Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
Då vi beskåda östern, finna vi der en stor Stat, med hvilken vi fordom ofta kämpat om väldet, hafva vuxit i krafter, icke allenast öfver oss, utan snart öfver hela Europa. Det lärer icke behöfva komma mycket i 58 Den aa December f. m. belragtande, huruvida vi emot denna Magt skulle kunna göra en resistance. Ganska många afRidderskapet och Adeln tillkännagåfvo deras missnöje häröfver genom häftiga stampningar; hvarefter, och sedan Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken med klubban boredt tystnad, Grefve Frölich fortfor sålunda: Jag tror, att om man låtit mig tala lill punkt, skulle man finna, att jag icke velat göra intrång på den rätt Konungen har att besluta om våra politiska förbindelser; men jag kan icke undgå, att fullfölja utvecklingen af min åsigt, oagtadt det missnöje Herrarne yttrat mot mig. Jag ville blott erinra, att jag anser det vara Sveriges intresse, att efterfölja, så vidt möjligt är, den politik, som en blick på Europas ställning i allmänhet utstakar. Då vi anse, i fråga om vårt försvar, att vi äga en flotta, som borde kunna strida emot den Ryska; ville jag blott säga, att jag hoppas sådant alldrig behöfver komma i fråga. Anledningarne till detta hopp ligga deruti, att, då vi allenast betragta vårt försvar, i förhållande till våra närmaste grannar, uragtlåta vi att finna, det en ny sjömagt uppstigit i verld en, nemligen de förenta Amerikanska Staternas, för hvilken sjelfva den Engelska SjÖmagten börjar häpna. Jag har haft tillfälle läsa i Engelska Journaler, att Engelsmännen anse Amerikanska Den 11 December f. m. ^9 flottan hafva vuxit till den grad, att England fruktar sig icke kunna motväga den. I detta ligger för mig det hopp, att vi icke allenast hafva, att påräkna Englands stöd, när det behöfves, utan äfven den Americanska flottans. Många yttrade åter deras missnöje häröfver. Hans Excellence Herr Gref ven och Landt Mar sk cilken underställde, om icke Grefve Frölich gått ifrån det förevarande ämnet, samt erinrade honom att hålla sig dervid.
Upplästes förteckningen pä de sista frän de öfrige Ständen inkvmne Protocolls-Utdrag, innehällande: Ett frän det Högwördige Preste-Ständer af den 17 October, att Constituttons utlåtande öfwer Undertecknad Hilverstoipes motton, rörande Constitutions-frägors behandlande, ffulle hwila till nästa Riksdag. Ett dito af samma dag, att ConstitutionsUtffottets Memorial af den 12 October, innehällande anmärkningar och förslag till ändringar i Regerings-Formen, och Riksdags-Ordningen ffulle wara till nästa Riksmöte hwilande. Ett dito af den 18 October att arfwodena ät Utffsttens Secreterare icke mätte till dem utbetalas förr än genom Riddarhus-Secreterarens qwitto kan intygas att Utskottens handlingar blifwit till Riddarhuset aflemnade; men att Utskottens Canzlister mä utbekomma sina arfwoden sä snart de genom Sccreterarnes betyg kunna styrka det de sina skyldigheter fullgjordt, gällandes sädant llkwäl icke om Statsoch Banco-Utffotten, hwilkas Handlingar icke till Riddarhuset inlemnas. Ett Den Z November. M Ett Protocolls-Utdrag frän det Wälloflige Borgarc-Ständet afven 18 October, af lika innehöll med Ridderskapets och Adelns beflut, angäende arfwodenas utbekommande för Utskottens Secreterare och Canzlister. Ett Protocolls-Utdrag frän det Hcderwärda Bonde-Ständet af den 16 October,att som Ständer förbleswe wid sitt förra Riksdagen fattade beslut om Kungsgärdarnes försäljnings sa ägde hos Ständet för det närwarande ej nägon öfwerläggning eller beflut om den föreflagne förwaltningen rum. Ett dito af den i-' October, att Ständet ef antoge Borgare-Ständets inbjudning, angående deltagande i desi beflut, rörande Bewillnings-Förordningens omtryckning.
Genom sadana Stiftelser föressrifwes för alla tider en LULce^ion^-ordning, enligt hwilken en enda arftvinge, äftven en ostylld, stall pa lifstid innehafwa fastigheter, utan afseende pa, om förra innehafwaren stulle derigenom nödgas lemna de fläste eller alla sina barn i saknad af nödig upfostran och understöd i deras omyndiga ar, och en sa inskränkt ägare, som hwarken af allmänna Lagens wisa stadgande» vm arf, eller af något sitt förordnande kan hoppas stygd för de lotrlöse, utan förutser, det egendomen stall ulfalia en oskylld, eller til T098 Den 27 Mars» äfwenkyrs den af barnen som gifwer minsta hopp om medlidsamhet och omwärdnäd för de uttflmne, kan icke annat än anse egendomen mera för en annans än för sin; i följd hwaraf hans imeresss blifiver, ar för dubbla och i förtid uptaga afkomsterne, til stada för Jordens nyttiga odling, egendomens förbättring och Samhällets deraf beroende styrka. Man har för ewärdeliga tider förcstrifwit Lagar för hwarje Jnnehafwares Frihet at Egendomen förwalra, uran at tänka derpå at flika Inrättningar^ ofta blifwa genom kiders förändrade stick för Egendomens förmonliga Häfd hinderlige. Man har för all framtid förbudit Egendomens föryttrande och förpantning, hwarigenom dels fordrings'ägares lidande beredes, dels all utwäg be:ages Innehafware» ar til Med-Arfwingars ullösen eller Egendomens Häfd och Förbättring ärhalla de nödwändigaste Län.
Om detta verkligen är sant, så kan det blott vara husfruns eget fel, som ej från början ställt sig på en rätt ståndpunkt gentemot den underlydande. Visserligen kan här ock med fog framhållas, att den stora lätthet, hvarmed nu för tiden nya platser anskaffas under alla tider på året i sin mån bidrager till att tjänarinnorna trotsa på sina så kallade rättigheter och på sin viljas genomdrifvande. Skall en ändring till det bättre häri kunna åvägabringas, så böra husmödrarna enas om att aldrig, så vidt möjligt är byta i otid, aldrig taga en tjänare, som har kortare tjänstebetyg än på ett halfår (vid förkortad tjänstetid till följd af sjukdom eller annat giltigt skäl intyg däröfver) och aldrig själf utlemna betyg åt en flicka, som varit mindre än ett hälft år i tjänsten. Det är omöjligt att gifva ett riktigt omdöme om en person, som vi blott haft några månader i huset, och det är samvetslöst att skicka bort henne med ett betyg, genom hvilket hon återigen kan tillnarra sig en tjänst och göra en annan stackars matmor olycklig. Naturligtvis måste man, när flickan tages, genast förklara, att betyg lemnas blott för minst ett halfår, och att detta betyg kommer att bli fullt öfverensstämmande med sanningen. Sanning, det är häri det brister så mången gång. A f rädsla, af falskt medlidande och andra skäl lemnas ofta betyg, som ej alls öfverensstämma med sanna förhållandet, och detta är orsaken till, att så många tjänare ljuga sig fram genom lifvet och aldrig bemöda sig om att verkligen förtjäna ett godt vitsord. Ä r det ej här den bildade kvinnans plikt att inskrida och söka åstadkomma en förbättring? Många tjänare skulle taga sig väl till vara, om de visste, att deras betyg komme att rätta sig efter deras kunskaper och uppförande, och den trogna tjänarinnan skulle hafva mera glädje af sitt goda betyg och lättare få verkligt goda platser, om hon ej behöfde dela samma berömmande uttryck med så mången hvarken duglig eller trogen medsyster. För att underlätta den fatala betygskrifningen, borde det finnas tryckta formulär, som blott behöfde ifyllas, och där de för en tjänarinna nödvändiga kunskaperna och egenskaperna vore uppsatta och dessutom plats lemnad för särskilda anmärkningar.
Jordbrukande Ståndspersoner - „ „ af Allmogen - Handlande Handtverkare Fabrikanter Civile, Militaire och Ecclesiastike Tjenstemän, samt ej jordbrukande Ståndspersoner Eller: Landtmanna-Näringar - Stadsmanna-Näringar - Tjenstemän och diverse - Under hvartdera årets lopp hafva Nya Lån utgått Obs. Speciel fördelning af dessa efter Districter, Näringar och Yrken, är uti Malmö Lune-Cöntors Revisionshandlingar icke att tillgå. December År 1837. Antal. Summa, Antal. Sammandrag öfver Odlings-Lån, hvilka uti Banken blifvit lyftade, ifrån denna Utlånings början år 1816 till och med den 3o Junii 1837 och sedermera till den 3o Junii 1839. L y f t a d e O d 1 i n g s L å n. från och med den 1816 till och med 1 Julii 1837, till De sex första må- den 3o Junii i837. och med den 3i naderne af år i83q. u u ra IQ 3* December i838. R:dr | sk. | rst. R:dr 1 sk. | rst. R:dr sk. | rst. R:dr sk.| rst. ' :$ 4l - Ditfefö ©tånberé år 1839 f&rfamfabe 0?eoi* foreré ^5eråffe(fe tili SHifefé ©tånbcr, om mcrFffåHb granflnm$ eif SKtfégålb^ ^Bcrfcf, famt ben åt ^iF3gåtbé*(Eontoi* vetö ©tpretfe uppbränna ufrcbninå af ©btl)a £anal*25ofaå3 famt SDtatmb f4 b. £)iécont*$Berf* ^^eban ttnbertecFnabe Sfteoiforer öftoer ©tatS*, 23anco* ocfj S)liFSgälbS
Hennes bistånd behöfdes väl för att lyfta familjen upp ur fattigdomen och a t t hjälpa dess medlemmar in på deras olika lefnadsbanor; hennes dagbok innehåller många anteckningar lika den i Sept. 1861 så lydande. " Skref en historia &amp; t C. eftersom Plato behöfver nya skjortor, och Minerva ett, par kängor och Bebe en hatt. " Vi finna henne skicka " halsdukar och litet pappern, till sin fader under det hon själf g&amp;r med lappade klädningar och har svart att skaffa sig det allra nödvändigaste. Julafton 1864 berättar hon, a t t hon fick tio exemplar af " Moods7 ', just då, utkommen, och hon känner sig uppmuntrad af att hon under den följande veckan icke hörde talas om annat än " Moodsn hvart h o n. kom, -, huru folk skrattade och gret vid dess läsning o. s. v. - men under tiden spikade hon själf p &amp; förmaksmattan och kände sig utomordentligt moralisk en dag d a. hon helt ensam skötte en stor tvätt, bakade, sopade rummen o. s. v. Slutligen lyckades hon att befria familj en från fattigdomens lidanden. Efter tjugu Ars outtröttliga ansträngningar kunde hon skrifvs: " Alla skulder äro betalda och vi hafva nog för att lefva. Det har kanhända kostat mig min helsa (hvilket det också hade) men eftersom jag ännu lefver, s&amp; finnes det nog m e r för mig att göra. " Hon.fortsatte att .arbeta för det mesta för andra, ännu i sexton år. Men d&amp; var hennes kraft uttömd, och hon m %ste lära att lefva utan a t t arbeta. " Denna lärdom är mycket tungn, sade hon, " sedan jag i så många år varit driffjädern i familjehjulet. Uen .det tir nyttigt för energiska sinnen att se att världen kan g å lika bra dem förutan och att lära sig att lemna allting, vara stilla och vtinta på slutet med gladt sinne. " Hon knotade hvarkenunder arbetet eller stillheten. Ingen utanför den förtroligaste kretsen visste hvad hon offrade och led. Nej, ingen människa visste det. Hennes starka ande dolde de ångestfulla tankarne - hennes dagbok ensam emottog dessa hemliga förtroenden.
Jag skulle således önska att stadgandet rörande qvittot måtte helt och hållet utgå, och tror att när å skuldsedeln 444 Den 14 Maj f. m. finnes antecknadt, att räntan är erlagd med behörigt bevillms-afdrag, serskilt qvitto ej är behöfligt. På denna grund får jag ehuru 3 Stånd hafva bifallit denna punkt anhålla om återremiss af densamma, emedan det likväl är en beskattningsfråga, som kan komma under votering i förstärkt Ulsk. Hr von Hartmansdorff: Jag vill icke i saken yttra mig rörande de anmärkmr, sorn Hrr Rosenblad och Aminoff jgjort, men anser mig böra fästa Ståndets upmärksamhet deruppå att, då enl. hvad betänkandet utvisar, hvarken Utsk. eller någon motionär gjort erinran vid 33:dje §, sä är det enl. min tanka icke lagligt att nu, när betänk, skall afgöras, väcka nya motioner, hvilket både Hrj Rosenblad och Hr Aminoff hafva gjort. Jag måste bestrida denna rättighet, ty om de fä begagna henne och andra ledamöter af Ståndet göra likaledes så förryckes öfverläggningen ur sitta skick, och vi komma aldrig lill slut med saken. Utsk. kan enl. min tanka icke heller göra något afseende på sådana återremisser. Vi hafva förlorat lid, och ärendet har icke det ringaste framskridit. Gr. af Ugglas: Jag är lill största delen förekommen af Hr von Hartmansdorff. Då frågan är af 3 Stånd afgjord, torde Utsk. icke kunna till pröfning uptaga det förslag, som Rr Rosenbiand här har väckt. Det vore väl möjligt att rättelse lill en del skulle kunna vinnas och bevillning påläggas kapitalisterna, och nedsättning från 5 till 4 proc. ega rum. Jag torde dock få fästa Hr Rosenblads upmärksamhet deruppå, att penningen är en vara, hvars värde är beroende på dess mer eller mindre åtkomlighet.
I anledning häraf får Utskottet anföra, att Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten, uti deras Utlåtande, N:o 128, på grund af Bih. till JR. St. Pr, 18fo och i84>> 4 Sami, 1 Afd. 3 Band. 32 Häft. 1 2 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 53 r. anmärkningar vid dessa Utskotts Utlåtande, N:o 5, uti 2 §. redan ytlrat sig, i fråga om Statens understöd till skolhus-byggnader samt ansett något sådant bidrag icke böra meddelas? varande ock sedermera dylikt bidrag endast af Preste-Ståndet bedutadt, hvadan, enligt förutnämnde Utskotts Memorial, N:o 49°r frågan derom förfallit; och linner Utskottet, vid sådant förhållande, att den nu ifrågavarande motionen icke kan lill någon åtgärd å Rikets Ständer sida föranleda» Stockholm den 18 Maj 1841» Reservation af Herr Doctor Björkman: ”Jag nödgas reservera mig emot Höglofl, Utskottets Utlåtande, alt förevarande ämne redan skall af Rikets Högloft. Ständer vid denna Riksdag hafva varit behandladt och afgjordt. I Slatsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 5 om folk-undervisningens befrämjande, föreslogs lån åt fattiga församlingar till uppförande af skolhus, På dervid inom 2me Riks-Stånd gjorde anmärkningar, att heldre rent af en skänk borde ifrågasättas, svarades i Betänkandet, N:o 128, att hvarken något lån eller någon gåfva då mera kunde af Höglofl. Utskotten för detta ändamål föreslås.
Förordning ronde olofliga religionssammankomster vore nödig: så yttrade sig, vid beslutets fattande, härom först Riks-Rådet Baron Lagerberg. Han funne det högst nödigt, att en sådan ny förordning utginge såsom orden i Rådsprot. lyda: ”i det nu i några år åtskillige ”sammankomster hällne blifvit, hvarvid en och annan anställt ”sig som lärare, ullydt Skriftens språk och böner, sjelf gjort ”nya böner m. m., hvilket, om det af en, som väl grundad är ”i sin christendom, sker, vore dock att befara, det månge fåkun”nige och förföriske under samma frihet sig som lärare i sådana ”sammankomster utgifva skulle, hvaraf en högst förderflig suite ”följa skulle”. Hvarje Husfader borde hafva både rätt och pligt ; att undervisa och förhöra sina barn och husfolk i kathechesen, dagligen hålla bön, som oftast läsa i Bibeln och andra här i riket brukeliga och allmänt vedertagna postillor och gudeliga böcker, böner och psalmer, men ingalunda sjelf hafva frihet att utlägga Skriftens språk och bönerne. ”Skulle ock en eller an”nan af dess slägt, vänner och grannar förut hos honom vara, ”så borde ock väl vara tillåtet att de sådan examen, bön, läsande ”i Bibeln och gudeliga böcker samt sjungande få bevista samt ”ock med hvarandra tala om den på helgedagarne hörda predikan, huru den ene eller andre predikan eller uttydningen för”stått och deruti den ene den andre underrätta”, dervid dock alldeles afhållande sig från djupsinnige frågor och disputer. De som på landet hade lång väg till kyrkan, kunde hos sig göra bön, sjunga vanliga psalmer, läsa Bibeln, postillor och gudliga böcker, som allmänt vedertagne voro. K. M. måtte ock foga anstalt derom, att tillräcklige exemplar af sådane gudeliga böcker funnos tryckta o. s. v. Grefve Gyllenborg yttrade, bland annat: ”att hindra husfäder att med deras husfolk och intima vänner ”sins emellan frukta Gud och läsa dess ord vore ogudaktigt och ”okristeljgt”.
Beträffande åter Sven Isacssons förutnämnde motion; så enär det, enligt allmän lag och serskilde författningar, åligger Kronobetjeningen såsom tjenstepligt att infinna sig vid Tings-Rätterne, och Åklagare-andelar uti böter, hvilka således icke utgöra någon ersättning för resekostnaden eller andre utgifter i berörde afseende, deremot icke kunna betraktas annorlunda, än såsom andre extra löneförmoner, deraf bevillning utgår, (inner Utskottet icke skäl att å Sven Isacssons motion fästa något afseende. Hos Väl lod. Borgare-Ståndet har Herr A. M. Brinck föreslagit, att BeTillnings-förordningens 145 § 4 mom. måtte så redigeras, att Städer och Fattig-inrättningar, för de af dem iunehafvande fastigheter, ehvad de äro inkomstgifvande eller icke, ovillkorligen, likasom Statens egendomar, varda ifrån bevillning befriade, samt att denna frihet från bevillning äfven utsträckes till de corporationers fastigheter, deraf afkomsten användes för nödlidandes behof; hvaruti Herrar Gustafsson, Boström, Gillberg, Lundelius oell K. A. Almgren instämt. Så vidt Utskottet kunnat finna, åsyftar motionärens framställning en utsträckning af bevillningsfriheten äfven till Städernes jord, utan afseende derpå, huru afkomsten deraf användes. Utskottet får härvid erinra, att nå Bih, lill R. St. Prot. l844‘ $ Sami., 1 Afd., 4 Hafi, 4 Bevillnings-Utskotlets Betänkande , N.o ii - gon befrielse för jorden i sjelfva verket hittills icke varit medgifven, emedan den del af Städernes jord, hvaraf inkomsten utgår till aflöning åt Städernes tjenstemän, beskattas genom bevillning å deras löne-inkomst. Någon frihet för bevillning af Städernes jord synes icke eller kunna beviljas, med mindre en motsvarande förmon beredes landet.
Hvad Ystad beträffar, så har jag ingenting emot, att staden får det föreslagna anslaget, endast det af mig framställda vilkoret upfylles. Jag vet, alt hamnen är af stor vigt. Jag har der måst ligga och vänta på vind, och har erfarit svårigheter, att der blifva uppehållen. Jag har derstädes blifvit väl bemött, och ser gerna, att staden tillskyndas så mycken fördel som möjligt. Men jag vill icke, att sådant skall ske på bekostnad af andra, som hafva lika goda anspråk, och det är derföre jag talar. Jag har omnämnt en annan stad, eller Amål, icke derföre, att jag har någon synnerlig förkärlek för honom, hvilken jag blott en gång genomrest, och för öfrigt knappast känner; utan derföre, all detta exempel låg närmare lill hands för R. o. Ad. än något annat. Jag hade lätt kunnat framdraga åtskilliga andra anslagsfrågor, der Utsk. varit på den vrångasidan. Hvad Åmåls hamn beträffar, så känner jag hvarken denna eller andra hamnar i Dalsland. Men jag tror icke, att man vid dem kan hitta på någon annan stad, emedan, såsom geografien säger, Dalsland blott har en enda. Man har anmärkt mot Hr Wahlund, att han icke lemnatUtsk. alla erforderliga handlingar. Han har dock åtminstone den förtjensten, att han icke gått Regeringen förbi; ty af Utsk:s Utlåt. synes, att lian ordentligen vändt sig till Konungen med underd. ansökning om understöd. Om Utsk. velat gynna saken, hade det väl ej varit så svårt, att få rätt på Hr Wahlund, och upmana honom, att komma fram med sina dokumenter. Enahanda var förhållandet med min motion om KaramarRm; ty handlingarne lågo i Finance-Depart:lel. Hade Utsk. gifvil mig den ringaste påstöt, så skulle jag genast hafva framskaffat de ifrågavar:de handlingarne i original, eller afskrift, hvilketdera som behagats. Man säger det vara nog, att hafva Distrikt-Chefernas Utlåt., emedan det är genom dem, som Vägoch Vattenbyggnads-styrelsen inhämtar underrättelser om, hvad som bör verkställas eller blifvit utfördt.
De väsentliga dragen i hennes karakter liksom i hennes ansiktstyp voro i grunden nationella. Hon var upp i dagen en typisk svenska. Hon älskade att utbreda sig öfver de konstnärliga anlagen hos sitt folk, hvilket hon hade att tacka för sitt eget känsliga sinne, sin lifliga och mottagliga inbillningskraft, sitt rörliga temperament. Hon ansåg, att häri lågo alla förutsättningar för att bli konstnär jämte alla därmed följande faror. Och med hänsyn till dessa faror, för hvilka alla sådana begåfvade naturer måste vara blottställda, är det att anmärka, att hon inom denna sin karaktärs nationella grundstomme inneslöt en djup, moralisk stadga, en fond af allvar, som skulle vara sällsynt hos hvilket folk som helst; och med detta hade hon dessutom en hårdnackenhet, en envishet, som bland de skandinaviska folken traditionsvis tillägges finnarne. Och likasom hon egde sitt folks liflighet, så hade hon äfven därifrån ärft de häftiga, passionerade känslorna och böjelserna, hvilka i Sverige göra släktskapsbanden så innerliga, samt äfvenledes denna dämpade stämning af melankoli, till hvilken en sådan konstnärskänslighet är så fallen för att öfvergå — en stämning, som tyckes, lik sucken ur en sargad själ, smyga sig fram ur de svenska furuskogarnas mörka inre och sväfva öfver insjöarnas vida vattenspeglar. Sådana uttryck af en djup, mäktig känsla ligga äfven i hen nes folks visor, och hon tecknade sin genom svenska natur, då hon skref om sig själf » Ni kan icke föreställa er, hur olika jag är, då jag är ensam — så glad och dock så dyster, att tårar oupphörligt rulla ned för mina kinder. &gt; Detta personliga intryck, som vi med matta ord antydt, gjorde, såsom vi nämnt, verkan ej blott på de högre sällskapskretsarna i Stockholm, utan äfven på den literärt bildade societeten, där hon stiftade förtrolig och innerlig bekantskap med några få de bästa. Där voro Johan Henrik Thomander, Fredrika Bremer, Bernhard von Beskow och Atterbom. Men två namn måste ännu nämnas, hvilka varit af alldeles särskild betydelse för hennes lifsutveckling. Först och främst A. F. Lindblad. I hans hus fann hon en tillflykt och ett hem.