Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För min del tillstyrker jag bifall till Paul Anderssons motion och att sålunda bördsrätten jemväl till arfvejord å landet måtte upphöra.» af Riksdags-lulimägtigen Baul Andersson från Jemtland: »Mot Lag-Utskot tets Betänkande, i anledning af väckta motioner om dels upphälvande, dels ock inskränkning af rättigheten att börda jord ä landet, finnér jag mig desto hellre pligtig alt afgifva min reservation, som de af Utskottet anförda skäl icke kunnat bringa mig uågou annan öfvertygelse, än den jag redan förut hyste, då jag såsom motionär i detta ämne yrkade, att all rätt till börd af jord å landet måtte helt och hållet upphöra att vara gallande. Under statsförfattningens och samhällets fortgående utveckling har den hufvudgrund, hvarpå bördsrätten först bygdes, likasom de skäl, hvilka under en längre tid talade lör dess bibehållande, helt och hållet förfallit. Sjelfva institutionen är följaktligen långt för detta att anse såsom ahtiqverad. och hvad som en gång fordomdags, under helt andra förhållanden, var en förmän, qvarstår numera Bih. till B. St. Prot. 1859 & 1860. 7 Samt. 1 A/d. 13 Häft. 2 Lag-Utskottets Betänkande M 28 •endast såsom en samhällsfiendtlig utvext på vår lagstiftning —- Utom det att nutidens rättsbegrepp fordra oantastlighet af ett, på god tro förvärfvadt och annans bättre rätt icke förnärmande laga fång, och bördsrätten således, om än aflag tolererad, likväl redan är af den allmänna rättskänslan utdömd, förekomma i öfrigt mot densamma så mångå och vigliga anmärkningar, att dess upphörande månsen riksdag före denna hade bort vara sjelfskrifven sak. Jag nämner bland dessa anmärkningar särskildt den vid våra domstolar vunna erfarenhet, att bördsrätten i sednare tider aldrig eller åtminstone högst sällan begagnats annorledes än såsom ett p n P ~ medel för egennyttan och vinstbegäret, i sammanhang hvarmed mångfaldiga köp varit åtföljda af vinglerier å säljares och köpares sida, likasom i andra fall af prejerier å bördemannens.
dock beroende af Fullmäktiges pröfning, och 4:o att lånebeloppets storlek icke öfverstiger pantens värde i händelse den förvandlas till mynt. Af de utlåtanden, som Fullmäktige, i anledning af Revisorernas ofvanberörda yttrande, från ej mindre Direktionerna öfver Låne-kontoren i Göteborg, Malmö och Wisby, än Bankens Understyrelse infordrat och till Utskottet öfverlemnat, har Utskottet inliemtat, att den ifrågavarande lånerörelsen icke varit anlitad hvarken i Göteborg eller Malmö samt i Wisby endast af frenne personer; att Lånekontors-direktionerna i do 2:ne förstnämnde städerna derföre ansett rörelsen icke vara för allmänheten inom orten behöflig, och i fall den likväl skulle blifva anlitad, ej heller fördelaktig för Banken, enär densammas besörjande tvifvelsutan leonline att medföra större omkostnader, än som af inkomsterna kunde bctäckas; att Direktionen öfver Lånc-kontorct i Wisby uttryckt den förmodan, att om minimi-beloppct nedsattes till 100 ort silfver och G1 dukater i guld, ett betydligt hinder för rörelsens begagnande skulle blifva hafvet, samt att understyrelsen, med vidblifvande af sin förut till Fullmäktige uttalade åsigt örn denna låneanstalts olämplighet, föreslagit åtskilliga förändrade bestämmelser för densamma i händelse den skulle anses fortfarande böra bibehållas; och hafva Fullmäktige, under åberopande af de skäl, som blifvit anförda så väl för indragning sorn mot återinförande af merberörde utlåning hos Utskottet tillstyrkt, att Revisorernas framställning ej måtto till vidare åtgärd föranleda.
Ankartåg och fiskredskap, sill och mjöl, amerikanskt fläsk, gryn, kaffe och socker, stora, brokiga halsdukar af ull, hattar af halm och burkar med konserver, som stodo och blänkte på hyllorna för att locka badgäster – alt detta, som han såg i rörelse, packas in, försvinna, och lämna pängar i utbyte, smutsiga sedlar, klingande silfver eller nötta kopparslantar, – alt detta fylde honom med en rysning af nöje, som om boden varit hans, och han själf fått stå vid kassan på kvällen och räkna ihop, hvad som flutit in. Och sådana dagar var han mer än vanligt rapp i benen. Som en pil äntrade han uppför stegen, tände lyktan och försvann i den mörka källartrappan bakom disken eller kilade uppför stegen till vinden och kom tillbaka med någon af de härligheter, som funnos på förlaget. Där trifdes han bäst. Här lågo alla dessa saker, instufvade eller upphängda på spikar under taket, och alt detta, som här var hopadt, och som oupphörligt ersattes med nytt, så ofta någon del af förrådet var uttömdt, det tyckte Karl Johan var själfva rikedomens källa, där ingen mer än den invigde fick sticka sin näsa. När han smög där uppe mellan lårar och tunnor, balar af kaffe och packor af fina tyger, då njöt han i fulla drag. Och när han såg på en lapp eller ett märke, hvad patron betalt för det, och sedan visste, hvad han tog ute i boden, då kände Karl Johan en rysning af förtjusning genomströmma hela sin kropp, och han sade för sig själf: »Gack du och gör sammaledes.» Men när han kom ner i boden igen, var han smal mellan axlarna som vanligt och undergifven i hela sitt sätt, aldeles som modern, när hon talade om sina olyckor. Och han lämnade fram varorna till husbonden med en min, som om altihop inte det ringaste anginge honom. Han såg ut som en dresserad råtta, hvilken kilade omkring i hela huset, men aldrig kom att tänka på att gnaga på så mycket som en tappad sockerbit. Det tyckte Jönsson om, och han sa’ till hvem som ville höra det, att en bättre boddräng kunde han aldrig få.
Borgare-Ståndet väckte erinran vid 10 §. uti 5 Capitlet af Lagförslaget att, enär deruti bestämmes, att Borgenärerne skola genom anslag och kungörelser stämmas att sig inställa inom Rättegångstimmans slut å andra Rättegångsdagen af det Ting, som näst efter sex månader infaller, borde ock berörde Rättegångstirnma bestämmas; utlät sig Herr Borgmästaren Björkman: ”Kongl. Brefvet den 37 Maji stadgar lii8 Lag-Utskottets Betnnkandcn. uttryckeligen, att Härads-Rätts Session ej må slutas sednare än klockan 7 på aftonep. Så lan ge detta stadgande är tili efterlefnad gällande, tror jag det -vara Borgenärens skyldighet att, så •vida han ej skäll vara sin talan förlustig, före nämnde timma å den bestämda inställelsedagen sin fordran anmäla och bevaka, och att vidare utsträcknining af fatalietiden icke är lämpelig. Jag föreslår derföre, att i denna §. näst efter orden Rättegångstimans slut må införas, klockan 7 på aftonen.” Härmed förenade sig Utskottets fleste Ledamöter, i likstämmighet hvarmed utlåtandet skulle författas, men Herr Baron .oell Ordföranden, Herr Expeditions-Secreteraren Stråle och Herr Assessoren Danckvardt förwiälte, att, vid öfvervägande af svårigheten att för Härads-Rätternas Sessioner i deras nu varande skick, antaga någon gifven Controll af timräkning, trodde bemalte ledamöter sig heldre höra tillstyrka att orden: inom Rättegångstimmans slut alldeles utgingo, så att blott Rättegångsdagen anvisades, s enlighet med förra Concours-Stadgans föreskrift} såsom en följd hvaraf dessa Ledamöter äfven ansägo, att ordalaget i 17 §. af samma Capitel borde i likstämmighet dermed rättas. Riksens II ii g l o f 1. Stätt ders LagUtsi 0 11 s Betänkande, i anledning a f K u n gl. M a j.-1 s Nådiga P ropo* sition om en La g angående vid - Lag-U.tskottets Bettini anden.
Efter tagen kännedom om denna Riddarhus-Sekreterarens förklaring har Direktionen funnit sig i ej vidsträcktare mån böra tillämpa 10 §, i den för Direktionen utfärdade Instruktion, än att förhållandet skulle hos Höglofl. Ridd. och Adeln anmälas. Sedan Utskottet genom Direktionen inhemlat ytterligare uplysningar angående det af Riddarhus-Sekreteraren upgifna förhållandet att under Juli och Augusti månader år 1855 papper för Protokollens tryckning icke varit att tillgå, har Utskottet, med stöd af dessa uplysningar och under åberopande i öfrigt af de i Direktionens Memorial uptagne skäl för det inträffade dröjsmålet med tryckningen af Ridd. och Adelns Protokoll vid förra Riksdagen ansett sig böra tillstyrka: att Höglofl. Ridd. och Adeln ville låta vid denafRiddarhus-Direktionen i detta ämne gjorda anmälan bero. Stockholm den 6 Februari 1857. Litt. A. Hörsamt Memorial. Till följe af 10 § i den för Riddarhus-Direktionen af Höglofl. Ridderskapet och Adeln utfärdade Instruktion, har Direktionen ansett sig skyldig att hos Höglofl. Ståndet anmäla följande förhållande. Sedan med den 4 December 1855 ett år från sednaste Riksdags slut förflutit, väcktes vid Direktionens sammankomst den 15 i nyssnämnde månad fråga, huruvida tryckning af Ridd. och Adelns 6 Ridd arhus-D lrektionens Utlå tan de N: o 9. Protokoll för samma Riksdag vore i behörig ordning verkställd och fullbordad; och då Riddarhus-Sekreteraren Munck, efter afhonom gjordt tillkännagifvande att Ridd. och Adelns samtlige Protokoll blifvit justerade och tillsynen öfver tryckningen jemte korrekturläsningen vore updragen åt extra ordinarie Kanslisten Magister J. Schröderheim, erhållit tjenstledighet från den 15 sistlidne Oktober till påföljande Maj månads slut till företagande af en utrikes resa, samt i Muncks ställe förste Riddarhus-Kanslisten W. F.
Fullständig bestyckning och utredning finnes vid Carlskrona Station för 6 linieskepp, 5 fregatter, 5 korvetter, 1 brigg, 3 ång-korvetter, 1 ång-skonert, 2 skonertar, 8 kanon-jollar, 2 mörsar-fartyg, 3 kanon-skonertar och 1 exercis-brigg; samt vid Stockholms Station för 2 ång-kanonslupar, 6 bataljoner kanonjollar, 5 bataljoner kanonslupar, 3 mörsare-fartyg jemte chefs-fartyg och 2:ne ångbåtar. Det lager af stenkol, som finnes i förlag för Kongl. Flottans behof, uppgår till 48,000 tunnor. § 3. A det af Lots-verket, jemlikt Rikets Ständers medgifvande och Kongl. Majtts nådiga bref den 31 Augusti 1839, under åren 1840 och 1841 i Riksgälds-kontoret upptagne lån, 120,000 K: dr, till uppbyggande och förbättrande af fyrbåkar, hafva under revisions-åren afbetalningar ytterligare egt rum; och utgjorde lånets återstående belopp vid 1855 års slut 27,532 R:dr 30 sk. 10 rst. — 121 — § 4. Nedanstående 2:ne tabeller rörande Sjökarte-verket, den ena öfver kontanta inkomster och utgifter, samt den andra öfver verkets försäljningslager i kartor och beskrifningar, utvisa detta verks ställning och fortfarande behof af stats-bidrag. Debet.' Balans från föregående år: Tillgång 676: 2. — Uppbörd: Skilnaden emellan utgifter och inkomster har godt gjorts af Handelsoch Sjöfarts-fonden med — 15,734: 16. 3. Credit. Utgifter: För graverings-plåtar, karte-papper, ritoch skrifmaterialier, ljus och ved m. Balans till påföljande år: Anm. Af det å riks-staten uppförda anslag till lotserioch fyrings-staterna har dessutom anordnats aflöning 1,300: 1,300: År 1854. Kartor. BeskrifKartor. B“klf mngar. nmgar. 2:o. Debet.
Utrikes-departemenlets räkenskap sedermera upprättats ett särskildt konto, som likväl icke fullt motsvarat dermed afsedda ändamål; och ehuru vid sådant förhållande, det Synes Utskottet af behofvet! påkalladt, att en mera ändamålsenlig åtgärd i berörda hänseende vidtages, får likväl, med afseende derå att förslag till nytt formulär för Departementets räkenskap inom kort lärer afgifvas, uti hvilket det an märkta förhållandet utan tvifvel blifver tillbörligen uppmärksammadt, Utskottet hemställa att Revisorerftes förevarande ffarifställning för närvarande icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. § *4. (1861 års Rev.-ber. pag. 32.) Af Revisorerne är vordet anmärkt, att verifikationer saknats för följande af Kongl. Utrikes-departementet anordnade belopp, nemligen till expektanslöner, 15,679 R:dr 91 öre; till reseoch kurirkostnader 14,783 R:dr 28 öre och till extra utgifter 18,751 R:dr 98 öre Efter hvad Revisorerne upplyst skull ' sådant härröra Stals-Utekottets Utlåtande M 21. 19 från ett stadgande i 4 § af Kongl. Maj:ts nådiga Instruktion för Chefen för Kameral-afdelningen i nämnda Departement, enligt hvilket berörda utgifter, liksom de så kallade hemliga utgifterna, som för revisionsåret uppgått till 16,051 R:dr 38 öre, borde i detalj endast för Kongl. Maj:t redovisas, samt endast Protokolls-utdrag sedermera bifogas till bestyrkande deraf att sådan redovisning egt rum. Vidare är af Revisorerne utredt, att sedan Kongl. Maj:t uti sin till Rikets år 1856 församfade Ständer aflåtna nådiga Proposition angående regleringen af utgifterna under 3:dje Hufvudtiteln äskat ett anslag af 70,000
Deraf blir en följd att de olika städerna icke kunna förena sig om valen, utan deras röster komma att kastas om hvarandra, emedan man i den ena staden icke kan veta hvad man i den andra gör och då man sålunda i hvar stad handlar för sig, är troligt, att den största af dem ensam bestämmer valets utgång, så att de mindre städerna blifva troligen nästan utan inflytande. Sådant hade, utan förnärmande af det direkta valsättet, lätteligen kunnat undvikas genom stadgande om fakultativa elektorsval, i likhet mecl hvad som finnes i det förslag, som Const.Utsk:s minoritet vid förra riksdagen afgaf. § 46 lyder sålunda: ”Vid alla val för tillsättande af riksdagsman i 2:dra kammaren skall den anses vald, som de fleste rösterna undfått. Falla rösterna till högsta antal lika på två eller flere, afgöres valet dem emellan genom lottning, som genast anställes.” Om nu t. ex. en stad skulle tillsätta fyra ledamöter och två af dessa erhålla hvardera 2000 röster, men ytterligare 3 personer erhålla hvardera 1000 röster, så skulle man tro att det vore dessa 3 personer, som skulle lotta med hvarandra. Alldeles icke: §:n 1 H. 20 30G Den 17 December. säger att det skall lottas emellan dem på hvilka rösterna ”till högsta antal lika” fallit, och således är det de 2 personer, som fått högsta antalet, som skola sinsemellan lotia om hvilkendera som skall utgå. § 51 innehåller i det andra morn.: ”En hvar, på hvilken vid första omröstningen flere än tvåtredjedelar af nämndens samtlige ledamöter röstat, skall anses vara till riksdagsman vald. Vinner icke det antal, som bör tillsättas, sådan röstpluralitet, skall icke destomindre den, på hvilken mera än hälften af nämndens närvar. ledamöter röstat, anses utsedd, såvida han innehafver någon af de i 31 § mom.
Om så vore, då kunde Hr Brings förslag tilläfventyrs vara ändamålsenligt; men det torde icke vara någon tvist miderkastadt att ställningen i landet icke är sådan. Dä måste det vä! vara lagstiftarens upgift att, med hänsyn lill de närvar:de förhållanden, söka att stifta en ändamålsenlig lag. Vi kunna väl icke neka, att den allmänna otron under det föreg:de århundradet sträckt sitt inflytande intill våra dagar, hvilket uppenbarar sig i det religiösa och moraliska lifvet inom landet. Vi kunna icke neka, alt bland dem, som skola förkunna ordet, många icke, så som dem älåge, upfylla sitt kall? Vi kunna väl icke förneka, att förhållandet emellan presterskap och församling icke är sådant det bör vara? Då nu i följd häraf andliga rörelser upstått, hvilkas tillvaro icke eller kan förnekas, så, huru missnöjd med dem man än må vara, är det väl en skyldighet att tillse det de kunna ledas till ett godt mål. Vid denna Riksdag hafva många förslag blifvit upgjorde, och äfven uti Utsk:s förslag innehålles många olika åsigter. Jag skulle tro, alt första steget till åstadkommande af något bättre är att, om man än icke vill medgifva Dagön större frihet för andra religionsbekännare, man åtminstone medgifver frihet inom vår egen tios bekännelse. Det är ju icke annat LagUtsk:s förslag åsyftar, eller alt alla otillbörliga band må borttagas, och först då, när oordningar visa sig, lagen upträder hämmande och ordnande. Ålla som tala om dessa religiösa rörelser, medgifva likväl att bland de deri deltagande personer, som kallas svärmare, en mängd välvilliga finnas. Vi veta äfven, att de flesta af dem med förkärlek läsa Luthers skrifter. Hvarföre kan man då icke tillåta en frihet, som blott komme att hålla sig inom kyrkans gebit, och der skall åstadkomma en lifaklighet, som vore högst önskvärd, och en välgörande verkan emellan presterskapet och lekmännen. Det måste väl vara lagstiftarens upgift att framkalla dessa krafter; men icke att genom lagen hämma dem, och, om de äro goda, hvilket jag tror ingen betviflar, tillkommer det lagstiftaren att tillse, det de ledas så, att de verka välgörande.
Majits Nådiga Resolution den 29 Augusti 1827, hafva Revisorerne inhämtat: att, sedan Magazins-Förvaltaren, FältKamereraren D. Ekelund blifvit af Kongl. KammarRätten dömd, att med 248 Ridr 28 sk. 3 rist. Banco ersätta bristande 135 Tunnor 19 Kappar Hafre i Westra Eds Magazin; så, ehuru Kongl. KammarRättens derom den 23 October 1826 gifna Utslag funnits öfverensstämmande med gällande allmänna Författningar, har likväl, enär det ifrågakomne Hafrepartiet förblifvit, efter uppläggandet å ett för sädens ansning mindre beqvämt ställe, längre tid magazineradt, hvilket efter Revisions-Contorets förmenande kunnat förorsaka en betydligare afgång, samt Ekelund tillika styrkt eller åtminstoue gjort trovärdigt, att hafrelagret minskats genom stöld, den lian ej förmått förekomma, Kongl. Majit, med tillika fästadt afseende på Ekelunds långa oförviteliga tjenstetid, höga ålder och bekymmersamma ställning, af Gunst och Nåd frikänt honom ifrån erläggande af det ådömde ersättningsbeloppet. Genom Kongl. KammarRättens, likaledes af Kongl. Majit i Nåder faststäldta, Utslag den 9 Maji 1827, har MagazinsFörvaltaren J. Holm - ( 4* ) ström blifvit förpliktad, att ersätta Kongl. Maj:t och Kronan en uti Luleå Magasin yppad Spannemålsbrist till ett i penningar uträknadt belopp af 2567 Rldr 3o sk. 7 r:st. Banco. Men uppå Holmströms sedermera gjorda underdåniga anhållan, om Nådig eftergift af detta ersättnings-ansvar, har Kongl. Maj:t, med afseende å de af Kongl. KammarRätten anförde omständigheter, att
Den hemställan Utskottet gjort i dess sednarc.Utlåtande, Arar visserligen ändamålsenlig, innan det blifvit beslutadt, att Kongl. Maj:t 262 Den 14 October e. m. ägde rättighet disponera besparingarne å IlufvudTitlarne; men sedan Ridderskapet och Adeln behagat bestämma, att denna rättighet tillkommer Kongl. Maj:t, tror jag, att denna hemställan bör afslås. Herr //jer ta, Gustaf: Då 8:de Punkten i sednare Utlåtandet motsvarar Utskottets i första Betänkandet i afseende å samma ämne gjorde hemställan, och Friherre af Nordin yrkat, att den förstnämnde måtte afslås, föreslår jag, alt äfven sistberörde hemställan måtte förkastas. Friherre af Nordin: Jag instämmer med Herr Hjerta, och önskar således, att begge dessa punkter måtte få förfalla. Hans. Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde proposition till bifall å ifrågavarande tvenne punkter. Ropades Nej, Hvarefter Hans Excellence hemställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg berörde tvenne Punkter böra förfalla. Ropades Ja. singående StatsUtskoltets i dess första Betänkande gjorde hemställan, att en sådan omflyttning af IlufvudTitlarne må vid StatsRegleringen göras, att Militaireoch Försvar sVerket till Sjös upptages under den Fjerde, och Clerecieoch LäroVerken under den Tionde HufvudTiteln. Den i4 Octobcr c. ni. 263 Herr Hjerta: Denna fråga om att talla jo:de HufvudTiteln den 4;de, och så tvärtom, förevar äfven vid 1823 års Riksdag, då inrättandet af den förstnämde beslöts, men gick ej igenom af det skäl, alt det skulle vålla förvillelse och oreda, samt leda till misstag i offentliga acter. Derföre blef den då från 3:dje HufvudTiteln afskiljde del för FörsvarsVerket till Sjöss flyttad ner om de andra Titlarne, och kallad den io:de.
Ull. N:0 12,5. ?5 Ulskotlet, sorn i Öfvervägande tagit, hvad sålunda är vordet föreslaget och anfördt, får vördsamt upplysa, att Kongl. Maj:Is Nådiga Bref af den 27 Junii 179! och den 7 December 1796, hvilka, jemlikt Kongl. Maj.ts Nådiga befallning uti bref af den ib November 1819, skola oförändrade lända till underdånig efterrättelse, intilldess Kgl. Maj:t i Nåder finner för godt att annorlunda förordna, i allmänhet väl innehålla, att den ordinarie HäradsNärnndemän förunnade skjutsningsfrihet eger rum i fråga örn hålloch Krono-skjuts för den hemmansdel Nämndemannen sjelf bebor, och för hvilken han så80m egare, värd eller åbo är skrifven, samt för den tid han tjensten bestrider j men att, ibland andra, det undantag förekommer, att i Stockholms Län, hvarest Häraderne äro i allmänhet små och allmogen mer än på andra ställen med skjuts besvärad, det skall förblifva vid hvad vanligt varit, nemligen : att Nämndemännen inom berörde Län äfven deltaga i hållskjuts, så framt icke Allmogen godvilligt skulle bevilja Nämndemännen befrielse från detta besvär. Vid ett sådant förhållande, — och då Kgl. Maj:t i högstberörde Nådiga Bref behagat anvisa den ordning, hvari befrielse för Nämndemän från skyldigheten att hållskjuts utgöra, tnå vinnas, nemligen genom godvilligt be - g 6 Allm. Besv. och Otc. Utsi. Ut!.
Det finnes i den, hvad författarinnan själf kallar, » intetsägande mellanrum », ställen där fantasiarbetet ej beledsagats af tillräckligt strängt aktgifvande på verkligheten och dess forskningar. Dessa brister undgingo ej författarinnan, men hon lät ej nedslå sig däraf, utan sporrades i stället till nya ansträngningar att åt sina följande verk gifva till grundval ett mera allvarligt och planmässigt arbete. Man kan därför betrakta » Vårstormar » såsom slutpunkten i första skedet af hennes författarskap. Hemkommen från en tids vistelse i utlandet skref fröken Boos ett drama i tre akter, som dock icke kom till uppförande, och hvilketförfattarinnan själf numera anser ega föga värde. Därnäst följde berättelsen » Hårdt mot hårdt », som utkom hösten 1886. Författarinnan har här icke längre nöjt sig med att gifva uttryck åt tillfälliga stämDet var denna gäng Kort efter » Marianne » följde » Höststormar », ningar och fantasier. som infördes såsom följetong i Stockholms Daghennes bestämda afsikt att rikta ett slag mot blad. Detta arbete skrefs, icke allenast utan samhälleliga missförhållanden och att sätta sin förstudier, utan till och med utan bestämd skildring i så nära rapport med det verkliga plan, helt och hållet » på inspiration ». Det lifvet, att den därigenom skulle kunna i någon är öfverraskande att finna, med hvilken säkerhet mån verka till det goda. » Hårdt mot hårdt » författarinnan trots denna vågade och okonstär en mörk bok, jämförd med sina föregånnärliga arbetsmetod, lyckats gifva en bild af gare. Den förtäljer om en ung flicka, som det hufvudstadslif, i hvilket hon själf tagit en varit en firad medlem af societeten, så länge så liflig del. I synnerhet har hon fått ett hennes fader lefde och höll ett gammaldags ypperligt grepp på skildringen af det slags gästfritt hus för sitt umgänge, samt om alla » flirtation », som mest härrör af brist på nyttig de förödmjukelser och frestelser hon måste geverksamhet eller af dålig uppfostran. Här är nomgå, då hon vid faderns och strax därpå hennes framställning mönstergill, sprittande af moderns död helt plötsligen finner sig utan tillgångar och på egen hand måste börja kamlif, träffande i hvarje rad.
En Ledamots särskilda mening, s. 344» DjurLäkare, se Landshöfdingar. Domstol, Konungens Högsta ; Betänkande öfver Proposition, om försvinnandet af Konungens 2:ne röster i den. s. 213 2 17. Doct. Forssells särskildta mening, s. 218, 220. Bihang till R, S. Fröt. 3telje Sami. 46. E. Ebersteinska Testamentet, Regeringens beslut derom, s, 132, 146, 160—163. Ehrenborg, Friherre, StatsSecreterare för Kammarärenderne. s. 157— 169 Enkor, bibehållne vid sine aflidne Manners Pensioner på IndragningsStat. s. 136, 147. F. Fullmagt, contrasignerad, å Lön för Personer utan behörigt anspråk dertill; Utlåtande deröfver, s. 120—121. G. Granskning aF StatsRådets Protocoller, fulländad ; Betänkande i anledning deraf; s. 152. Grundlagar. Uppgift, på de, från förra Riksdagen hvilande Förslag till ändring •f dem. s. 15 — 67. — Uppgto på godkände Förslag till ändring af dem. s. 83 — 98. H. Hafre, 500 Tunnor, transporterade från Stockholm till Sundsvall, s. IJI — l43* Hafre , £00 Tunnor anbefalla att ur Ma gazinsDirection aflemnas till Konungen* enskilda Disposition, s. 134. Handlingar rörande FörsvarsVerket; vägrad åtkomst till dem. s. 127. 140. Horn, C. F. Se Anledningar till anmärk» ning. I. Jnstruction, förslag af tillägg i 14 §• af JustitiasOmbudsmannens s. 133 — 236. — ■— Förslag till ändring af 25 6c 26 §. §. s. 32.2 — 324.