Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Landskamereraren har sig äfven ålagdt att controliera uppbördsmännen i länet och controllen öfver de uppbördsmedel, sorn inflyta uti ränteriet, och nödgas derföre, sä till sägandes, sjelf hålla en contrabok med ränteriet, för att veta huru der står lill. Hans tid är således fullt upptagen, och han nödgas äfven, likasom landssccrettn, att öfverlemna åtskilliga göromål åt skrifvarebiträde!!. Länsbokhållaren är äfven fullt sysselsatt af landsbokm, en bok in folio af en alns tjocklek eller något deröfver. Ilan har dessutom räkenskaper att föra, och kan således föga eller intet disponera någon tid för de s. k. kuranta målen. Landscontoristen är fullt sysselsatt med registraturen, samt att hålla ordning på handlingar och räkenskaper för flera år tillbaka; ty om någon oreda deruti skulle inträffa , råkade man snart uti en verklig labyrint ; hans uppmärksamhet är således oaflåtligt fästad vid dessa göromål. Landskamereraren i Blekinge län har under min tjenstetid af egna medel vanligen fått bekosta två skrifvarebi träden. Af det nu anförda inses väl de stora missförhållanden, som äga rum vid landtstaten, genom det alldeles otillräckliga antal tjenstemän oell betjente der nu bestås. Här har blifvit framställd en tafla, hvari förhållandena inom Hofrätterna och åtskilliga andra embetsverk förespeglades. En stor del deraf är tillämplig på lansstyrelserna, hvarest-, .i brist af nödiga anslag till löner åt tjenstemännen, ärendena snart skola stockas. Klagomål skola följa derpå, och ärenden, som böra ingå till andra embetsverk eller till Ilegeringen, skola fördröjas, utan att sådant må kunna läggas länsstyrelserna till last.
Ehuru han ingalunda försummade sina disciplar, ägde han dock mycken tid öfrig att sköta sina nöjen, och göra utvandringar i trakten. Isynnerhet besökte han ryttmästarn ofta, och dröjde då merendels borta öfver natten, emedan han alltid företog denna promenad under aftonsvalkan, och återkom till prostgården först den vanliga frukosttiden. Det led till slutet af Augusti, och prosten skickade efter sin dotter, ty man ville med en liten luftbarhet fira både hennes hemkomst och namndag. Af prostinnan, som numera endast talade om och längtade efter sin dotter, hade Walter hört omnämnas ett ställe i den nära belägna parken, som ett af Lovisas favoritställen, der hon alltid lekt som barn; han beslöt att der öfverraska henne med någon tillställning. En af drängarna blef, under tysthetslöfte, hans handtlangare. Upptagen af dessa bestyr, inställde han sina vanliga aftonpromenader, och inneslöt sig på sitt rum. Alla, isynnerhet gossarna, voro högst nyfikna. Lovisa hemkom en dag förr, än hon var väntad. Walter var då icke tillstädes, och i glädjen öfver dottrens ankomst, glömde föräldrarna att nämna något om honom. Väl hade Lovisa förut blifvit underrättad om att gossarna fått en ny informator, men hon hade endast tänkt sig en ny Brummerus; ett föremål för hennes och brödernes skämt. Intagen af hufvudstadens nöjen och förströelser, hade bortresan derifrån och skillsmessan från de qvarblifvande ungdomsvännerna kostat Lovisa många bittra tårar, men nu tog likväl hemmet, med alla dess barndomsminnen, ut sin rätt, och sedan hon omfamnat sina föräldrar, vänligt hälsat på tjenstefolket, bröderne voro icke hemma skyndade hon ned i trädgården, för att der se sig omkring, egnande en bekant blick åt hvart träd, hvarje buske, tills hon kom till den grind, som förde åt parken. Hennes förr omnämda favoritställe var en grupp af träd, som bildade en rundel, platsen inom den hade hon sjelf låtit rödja. Dagen före sin bortresa till Åbo hade hon på detta ställe begrafvit en tam grönsiska och planterat en törnrostelning, som hon ymnigt fuktat både med vatten och tårar öfver sin älsklings död.
Just i opéra-comique behöfs det erfarenhet, scen-vana, fyndighet, elegans och just i opéra-comique med dess fioa causerande stil fordras det en beherskning af rösten, en rörligheti uttrycket, eo fraseringskonst och en detaljeringsfiness », som är allt annat än vanlig hos nybörjare. Praktiskt visade sig detta i » Kungen har sagt det ». De rutinerade opdra-comique-artisterna skiljde sig med heder från sina roler, deraf dansmästar Miton epecielt var lyckligt lottad med hr Robert Ohlson, men de öfriga brusto i fler eller färre af ofvannämnda fordringars uppfyllande. Att frk. Ek är en god skådespelerska är ingen hemlighet, men att hon i subrettroler har temperament, figur, röst och framfor allt metod i hög grad emot sig borde vara nog för att göra slut på vederbörandes förhastade användande af denna intelligenta och arbetsamma konstnärinna. Fru Edling eller fru Sterky borde ha anlitats för Javottes parti, ett af Olefine Moes allra bä9ta ehuru (delvis rätt mystiska) omständigheter och förhållanden klippte af denna operas lifstråd vid dess första framträdande 1877, då den med hr ödmann i hufvudrolen gafs vida bättre än nu. Det var i denna rol, hr ö. först började » qvickna vid » — som skådespelare betraktad. Hr Lindens olämplighet för detta parti var så stor att det var fullkomligt i stil med den förra styrelsens luminösa påhitt att gifva honom partiet, som bort tillfalla hr Lundmark. Att frk. Klcmming lyckades så bra i Philoménes parti, öfverraskade oss. Hon sjöng sina kupletter lika bra som fru Söhrling Strandberg förr — se der den bästa kompliment vi kunna gifva henne. Att operans förnämsta sångerska oupphörligt anlitas för tredje eller fjerde rangens partier är en oegentlighct, som knappast den Willmanska styrelsen löt komma sig till last. Vi hoppas direktionen för framtiden bättre tar vara på fru Edlings förtjusande talang. Äfvenså kunde det nog vara angenämt att fö höra fru Östberg litet oftare och frk. Klemming litet mindre ofta, den förra siirskildt i opéra-comique.
Vid 1800 års Riksdag beslöts ändtligen, att det borde blifva en hvarje hemman åliggande, från detsamma oskiljaktig skyldighet, att årligen till Kongl. Maj:t och Kronan anskaffa och leverera ett halft Lispund Salpeter af försvarlig godhet, emot det att Kongl. Maj:t och Kronan afstode från Dess då egande rätt att låta till sjudning använda den under ladugårdarna befintliga Constitutiom-XJtskottets Memorial N:o 27. 3 Salpeter-jord, hvilken sålunda till hemmansegarnes fria disposition öfverlemnades: ett heslut, af Kongl. Maj:t, enligt ordalydelsen i Förordningen den 26 Oct. 1801, desto heldre gillad t och stadfästadt, som dymedelst ingen ny eller okänd skyldighet ålagts, utan endast en ny ordning upprättats. Salpeter-gärden, anslagen till fyllande af Rikets årliga krutbehof, och innefattande en vid hemmanet hunden utskyld, måste följaktligen hänföras till Kronans ständiga intrader; hvadan ock, i hvarje Ståts-reglering, allt från 1809, en viss summa blifvit hland ordinarie inkomsterna beräknad, under serskild titel af Krutoch Salpeter -försäljnings-medel. Grundlagen antyder ej någon skillnad emellan verkliga Jordehoks-räntor och öfriga ordinarie inkomster, med hvilka tvärtom, vid sammanställning af RegeringsFormens 5c) och 60 §§., uppenbart förslås alla sådana, som ej tillkomma genom beviliningar och icke eller bland dessa senare uppnämnas.
Till ErkeBiskop och Biskopar, med hvilkas val förhålles efter förra vanligheten: dock sä att Upsala Stifts röst vid Järke Biskop sv al beräknas lika med Consistoriel's; utnämne, m. m. Bifölls, Riksdags - Ordningen. År 1810 rar föreslaget i 3:dje Momentet, efter orden.’ för att blifva Elector, att tilläggas: af Borgerskapet. Likaledes i 10 momentet, efter orden: kill Riksdagsman vald, tiliäggningen: för en af dessa städer. Vidare ett nytt moment, så lydande: Riksdagsmän, för Stockholm och Götheborg samt Städerna af första och andra classen vare ej berättigade att taga fullmagt frän annan Stad. Dessa förslag biföilos. Vid 1812 års Riksdag hade efter det 6 tnomentet i samma §. följande nya moment blifvit föreslaget: vare sig till val af Elector elter Riksdagsman, skola dessa sedlar vara så inrättade, att den röstande derigenom icke utrnärkes-, hvarföre hvar sedel icke mä innehål - 43S Den • 9 Juni. lä rnér än en hel rost, efter den i Staden antagna beräkningsgrund. Afslogs. 2i.‘sta §-.n. År 18I2 var föreslaget, att i »tället för j8 §• skulle sättas i4 och 18 §§.■. Bifölls* 23.'dje §:n, Vid Riksdagen 1809 och 1810 var föreslaget, att i 4'.de momentet, i stället för Hufvudstadens första Full magt ig, skulle sättas den främste bland Hufvudstadens Magistrat s-Fullrnägtiga. Afslogs, Likaledes, i stället för den närvarande Ledamot, sorn de|fleste Riksdagar bivisiat, orden : Riksdags-Fullmågtigen frän Habo Härad i Upsala Län. Afslogs, Uti meningen: åge Ridderskapet och Adeln att nämna Laridt-Marskalk, och de öfriga Stånden, hvar för sig, sina Talmän var föreslaget, att i stället för de öfriga Stånden skulle sättas s Borgareoch Bonde-Stånden.
I fråga om Otte punkten har Utsk:s Ordfnle sökt ådagalägga, att Utsk:s afsigt icke varit så förkastlig som man här påstått, men jag måste dock bekänna, att punktens redaktion gifver anledn. till ganska väsendtliga anmärk:r, ty i denna punkt säges, att icke blott öfverskottsmedlen utan äfven tillfälligtvis upkommande besparingar Den 8 December f. m. ftl skola af StatsKont. öfverlemnas till Riksg:sKont. Verkan häraf på Statsverket förbigår jag, men Utsk:s förslag innehåller otvetydigt ett bemödande att få de Statens tillgångar, hvilka uti Riksbanken ligga räntelösa, öfverflyttade på Riksg:sKont. för att utsläppas i rörelsen. Man har ganska riktigt anmärkt, då vid 1844 års Riksdag proportionen bestämdes emellan utelöpande sedelmassan och metalliska valutan, man i den förra inräknade äfven hela det till flera milbr Rdr upgående belopp som på deposition i Banken fanns innestående, och en rubbning härutinnan skulle ovilkorligen upkomma, om, såsom det af Gr. Lagerbjelke förordade förslaget åsyftar, en stor del af de depositionsmedel som från Statsoch Rikg:sverket blifvit i Banken insatte åter skulle utsläppas i rörelsen. Denne talare har äfven till stöd för sin mening sagt, att depositionsmedlen stundom vida öfverstiga det belopp, hvartill de år 1844 upgingo. Detta har dock endast inträffat vid tillfällen, då landet haft ymnig tillgång på rörelsemedel, så att behållningar som icke på annat sätt kunnat göras fruktbärande, blifvit i Riksbanken insatta, och enl. min åsigt handlar man i landets intresse då man under sådana förhållanden af ymnig penningetillgång inskränker medlens utsläppande i rörelsen och icke söka utvidga dem genom utlåningar.
Jag N. N. svär derföre vid Gud och hans heliga Evangelium, att efter mitt bästa förstånd och samvete utlåtande i denna sak afgifva, och att det, som under öfverläggningen yttras, skall af mig i obrottslig tystnad hållas.» 1 Stycket fr. o. m. orden Justerades Protocollet etc. t. o. m. orden Sandberg nu anfört återfinnes i C. V. M. 1810—1815, sid. 377 ff. Den 18 Juni 1812 205 4:0. »Jemte en kort och noga bestämd skriftelig sammanfattning af målets beskaffenhet och skick, bör Domaren då för Nämnden framställa denna fråga.: Är skriften brottslig efter det lagens rum åklagaren åberopat? Och må Nämnden, sedan Domstolens Ordförande och Ledamöter afträdt, icke åtskiljas innan minst två tredjedelar igenom med slutna sedlar anställd omröstning förenat sig att med Nej eller Ja besvara den af Domaren framställte fråga huruvida den anklagade är brottslig eller ej.» »I anledning deraf skall, efter inhemtad underrättelse om Nämndens åtgärd, Domstolen ofördröjeligen för Parterna afkunna Utslag med tillägg, antingen af den bestraffning, hvartill den brottslige sig skyldig gjort, eller af den uprättelse, hvartill den oskyldigt anklagade kan berättigad anses.» »Förbrytelser emot denna Lag &c. så som i Utskottets Betänkande. Finner HofCanzleren eller dess &c., lika som föreslaget varit, med undantag att Swea HofRätt förändras till HofRätten. »Under-Rätt eige ej &c. till och med får förändras till: Sedan Nämndens utlåtande således blifvit inhemtadt, pröfve och afgöre Domaren saken, och underställe sitt Utslag HofRättens pröfning, på sätt 25 Capl. 5 § RättegångsBalken bjuder. Svea HofRätt förändras till HofRätten. Hela Stycket, som börjas med:
När urtima riksdag sammankallas, sker det merendels lill följd af några ovanliga händelser eller olyckor, såsom krigsorsaker eller dylikt, och det vore orätt, om vid sådana tillfällen Representationen ej linge utöfva sin controll öfver de åtgärder, sorn föranled t dessa händelser, eller om R. St. skulle inskränkas till öfverläggning endast om krigsgärden. Jag vill derföre ej påstå, att R. St., såsom de nu öro organiserade, i sjelfva verket kunna utöfva någon controll; men då jag förutsätter, att Constit.Utsk. vid denna riksdag inkommer med ett lörslag till reform såväl i Styrelsens som Representationens organisation, vill jag ej betaga kommande Ständer den magt, som oundgängligen fordras för controllcns utöfning. Jag kan således ej godkänna, att R. St. vid urtima riksdagar skulle afstå sin granskningsrätt öfver styrelsepersonalen; men väl vill jag gå in derpå, att R. St. vid sådana tillfallen afstå från sitt initiativ i all lagstiftning. Lika med Hr v. Troil kan jag ej heller medgifva, att R. St. skulle afstå från rättigheten att vid urtima riksdagar afgöra grundlagsfrågor. Jag ser häri ingen våda för öfverraskning, så länge R. St. äro delade på 4 kamrar, som först skola antaga ett framstäldt förslag och sedan, efter föregångna nya val, afgöra frågan, hvarefter slutligen Konungens sanction tillkommer; men väl befarar jag vådan deraf att alltför mycket aflägsna sådana frågors afgörande. Jag tillstyrker således återremiss af Constit.Utskts ifrågavar. betänk, och föreslår, att R. o. Ad. må såsom gemensam tanka antaga följande redaction af tillägget till 49 § Reg.F. och a § Riksd.Ordn.: Vid urtima riksdag öfverlägge och bes lute R. St. blott om såla II. 17 i3o Den Ii September e. m. dana allmänna ä ren d e r, d cm K o n u n g o 11 sjelf framställer; dock må vid urtima riksdag äfven upptagas alla frågor, som angå den ministeriella ansvarigheten och Ståndens enskilda angelägenheter. Gr. von Fersen, Hans:
Hon afskydde att höra ordet »stilig» om Rubinsteins musik och Snoilskys dikter – ett ord, som hon visste de unga damerna brukade använda om kappor och klädningar, om hästar, löjtnanter och brandsoldater. Hon kände ingen sympati för de »glada» unga flickorna, hon kände ännu mindre för de »allvarliga». Dem som gingo i Blasieholmskyrkan hvarenda söndag, dem som studerade filosofi, togo lektioner i alla möjliga ämnen och skrefvo små uppsatser öfver bakterier och om idealism. Berta hade blott ett omdöme om allt detta, det var: »så ytterst smaklöst». Mot herrarne var hon nästan som förr, bara mera försigtig och mera »douce». Men så »kapriciös» – man förstod sig icke rigtigt på henne. Men just det gjorde henne ännu mera pikant – män tycka icke om qvinnor, som de »kunna utantill». Hon hade ett sätt att stödja sig emot dem – tungt, litet intimt –, ett sätt att se upp till dem – snabt, kort – en blick, som frestade och gaf löften. Och nästa minut stod hon der kall, lugn, med en artig böjning på sin smala, hvita hals och ett konventionclt småleende på sina läppar. Det roade henne att göra eröfringar, hon älskade att se en mans blick brinna af ömhet, att höra hans röst darra. Hon längtade med en viss nyfikenhet att höra det första lidelsefulla ordet bryta sig fram öfver hans läppar – sedan var det slut. Förbi för alltid. Det kunde hända ibland, att en herre blef för närgången emot henne – en, som var »ny» och »obekant med terrängen», – men den, som hade gjort det en gång, gjorde det aldrig om. Hon hade ett sätt att luta sig tillbaka i stolen med en nästan omärklig axelryckning, att vända sig om ifrån honom – långsamt, förnämt, – att slå upp solfjädern och liksom vifta bort de ord, som förolämpat henne. Hon sade aldrig någonting, men efter den dagen behandlade hon honom med förkrossande likgiltighet, så som om han icke existerade. Men i sitt innersta rufvade hon öfver en sådan förolämpning.
Denne har nemi. ingen så beskaffad inkomst haft: men företrädaren, som hade tjensten, råkade alt under sina sista 5 tjensteår få 33 proc. af ett danaarf, sorn gjorde honom några tusen r:drs inkomst. Detta fick den sist tillsatte tjenstemannen betala fullmaktslösen för, och dennes efterträdare kunna tilläfventyrs efter honom komma att tjena länge nog, utan att hitta på ett enda danaarf. Det faller sig temiigen klart, att detta är alldeles orimligt. Om jag således instämmer med Gr. Cronhjelm i hvad han yrkat i afseende på den und. skrifvelsen till K. M. om en granskning af de oriktiga förhållandena och att framdeles afgifterne måga lämpas efter hvad billigheten kan fordra; så kan jag likväl icke med honom instämma deruti, att åberopa den 60 § Reg.F. såsom ett motiv dertill, äfvensom jag icke eller är med honom af lika tankar deruti, att R. St. skulle stanna dervid. Mig synes, att vid den 5 §:s granskning, borde man finna, att alla de förhöjningar, sorn Utsk. föreslår, borde af R. o. Ad. rent afslås. Den förra författningen innefattade icke någon förhöjning, och i följd deraf mäste antagandet af Gr. Cronhjelms reservation innehålla, att, af 1708: 30, 4:o för afvodet 5:o svarande emot sigillpenningarne 128: 7. — 6: 1: S:a lösen b:co r:dr 248: — 72 Den i Januari e. m. ehuru den gamla författningen oförändrad öfverlemnas lill K. M:s nåd. pröfning, emedan någon motion icke blifvit väckt om förändring uti densamma och således någon rättelse icke eller deruti slått alt vinna, så önska likväl R. St., det K. M. ville, i förhållande till de olika värdigheternes vigt eller de åtföljande lönetillökningarnes belopp, bestämma de modillcationer i afgifterne, som pröfvas kunna vara med rättvisa och billighet öfverensstämmande. Gr. Cronhjelm:
Af IV. P. Bäckström från Calmar län, om statsanslag till förbättrande af hamnarne vid Grönhögen eller degerhamn på Öland. Då i vår lid, för samlärden emelian menniskor från skiljda trakter af vårt fädernesland, dels nya landsvägar brytas och gamla anläggas, dels jernvägar byggas Bill. till H. St. N:o 133. och dels kanaler och båtleder öppnas samt hamnar sättas i bästa skick — allt antingen helt och hållet eller åtminstone till största delen på det allmännas bekostnad; lärer väl ingen undra, örn äfven innevånarne i den något afsides liggande del al fosterjorden, som undertecknad har den äran representera, nemligen Ölands södra Mot, lifligt önska att komma i åtnjutande af de fördelar, som ändamålsenliga anstalter för kommunikationens befrämjande otvifvelaktigt medföra. Den enda, af naturen anvisade, väg, på hviken ifrågavarande landsdel har att afsätta sina produkter samt anskaffa sina förnödenheter, är sjöledes; men för alt kunna göra detta i trygghet erfordras en god hamn, der fartygen kunna ligga skyddade för de svåra stormar, som i synnerhet höstetiden, då varu-utbytet emellan ön och fastlandet är som lifligast, kräfva talrika offer såväl af menniskolif som egendom. På det kraftigaste uppmanad af mina kommittenter, vågar jag derföre vördsammast föreslå: att Rikets Ständer läcktes bevilja ett anslag för en gång af 20,000 R:dr R:mt, till förbättrande af hamnarne vid Grönhögen eller Degerhamn, belägna å vestra kusten af Ölands södra mot — en ort, som hittills varit alldeles vanlottad på ändamålsenliga och goda ankarplatser. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 22 November 1862. N. P. Bäckström. från Calmar län. Af N, P. Bäckström från Calmar lån. om den ändring i Rong!. Förordningen den 20 November 1845, angående lösöreköp, att säljaren må ega rätt att inom föreskrifven tid igenlösa sålda lösören.
Häradsskrifvare!! skall, om han ej är lagligen hindrad, i Taxerings-Comiteen vara tillstädes, men, i händelse af laga förfall, som hos Konungens Befallningshafvande tidigt anmälas bör, eger Konungens Befallningshafvande, efter Häradsskrifvarens förslag, en skicklig man i hans ställe förordna. Underlåter Häradsskrifvare!! att i rätter tid förfall anmäla, eller uteblifver han, utan laga förfall, längre än två timmar utöfver den tid, sorn till förrättningen utsatt är, vare förfallen till Tjugo R:dr böter till pastoratets fattige, och ege Comiteens ledamöter i sådan händelse att åtskiljas. Kronofogden skall äfven vara tillstädes, att med nödiga upplysningar tillhandagå, vid enahanda bot för förfallolöst uteblifvande, som ofvan stadgad är. §. 59. Häradsskrifvare!! före och ans vare för protocollet, samt anteckningar och längder öfver hvad Taxerings-Comiteens befattning tillhörer, utan anspråk på något arfvode., Så väl Häradsskrifvare!! som Kronofogden åligger, vid påföljd, som för andra fel i tjensten, att, enär antingen vid värdering af hemman och lägenheter, eller annars, Kronans rätt varder förnärmad, sådant i protocollet anmärka. Skolande Taxerings-Comiteen vara förbunden, att de gjorde anmärkningarne granska och utlåtande deröfver i protocollet. meddela.. Biltill B evi/lnings-Ut skottets Betänkandej N;o 1i. 45 §. 60. Taxerings-Comité må icke sammanträda utom Taxerings-districtet. §. 61. Taxerings-Comité må hålla sina sammanträden inom slutna dörrar, dock så, att skattskyldig lemnäs företräde, då han vill något serskildt andraga. Taxerings-ledamot afträde, då han sjelf skall taxeras. §. 62.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 11 Maj, kl. 8 e. m Betänkande, i anledning af förrättad Revision af Banco-DiscontJ^erkets räkenskaper och förvaltning för år 1844. Utskottet, som, genom dertill inom sig utsedde Ledamöter, ombesörjt vederbörlig revision olver Banco-Discont-Verket samt HandelsochNäringsDiscontens härstädes förvaltning och räkenskaper för nästlidet år, får härmedelst, till fortsättning af den redovisning för hufvudresultaten af 1843 års Discont-rörelse, hvilken åtföljt Utskottets till Rikets Ständer afgifne utlåtande N:o 27, meddela följande öfversigt af Discont-rörelsen för år 1844* <dl. Hanco-öiscont-Verket. De för utlåningen tillgängliga fonder utgjorde den 3i December i844- Ordinarie fond, för utlåning på namn och reverser, med omsättningsrätt Förstärkning af ordinarie fonden, anslagen vid 1840 års Riksdag Ytterligare tillökning, medgifven af Banco-Fullmägtige år 1841 • • • Fond för belåning af Publika papper . Medel, levererade i afräkning å 5 st, serskildt balancerade Lån . ... Jf berörde medel: Yoro utlånade: mot borgen med omsättningsrätt R:dr 6,221,727: 45. Inneslodo på räkning i Depositions-Afdelningen 44>792: l9- 2- 6,468,088 47 1 Härvid får Utskottet likväl upplysa, att uti förestående Låne-Balance icke äro inbegripne hvarken Yerkets, såsom osäkra, inom linien förda capital-fordringar, utgörande från Allmänna utlåningsräkningen 325,825 R:dr 4 sk. io rst. samt från utlåningsräkningen för Publika papper 283 R:dr4* sk. 3 rst.
Enär Utskottet vidare ansett enahanda förhållande sig förete i afseende på Herr Friherrens och JustitieOmbudsmannens anmälan, ej mindre att det förslag om Räntepersedlarnes förminskning, hvarom vid före» gående Riksdagar fråga blifvit vackt, ännu icke är vederbörligen utredt, än äfven angå» ende de från expeditionerne i Kongl. Maj:ts Kansli afgifne förteckningar öfver de Riksens Ständers Beslut, lill hvilka Kongl. Majit lem» nät Dess Nådiga Sanktion, samt öfver sådana Riksens Ständers underdåniga Betänkanden från nästlidne Riksdag, som blifvit underställ-, de Kongl, Makts vidare Nådiga pröfning och afgörande, Boner Utskottet något annat icke återstå för dess pröfning än de af Herr Friherren och Justitieombudsmannen omför» mälta Lagförklaringar, dem Kongl, Majit se» dan sistlidne Riksdag täckts i Nåder meddela. Af dessa förekomma först Kongl, Maj:ts, Förordnande u*i Nådig skrifvelse till Ri* kets Hofoch ÖfverRätter af den 22 Mars förlidet år, att den UnderDomare, sorn, enär fortsättningen af ransakning öfver - LagUtsk. Betänkanden 7 häktad person till annan Domstol för* visas, underlåter att till Kongl. Maj:st* Befallningshafvande eller den Domstol, till hvilken fullföljden af ransakningen jblifvit hänskjuten, Handlingarne inom den uti Kongl. Brefven den i8:de November 1762 och den i5:de April 1774» Utsatte tid afjemna, skall anses förfallen till enahanda ansvar, som för RansakningarS insändande till ÖfverRätt i underställda Brottmål är stadgadt; Förklaringen den ig:de Mars samma år, hvarigenom stadgas, att, då Jegd Beväringskarl tager ytterligare Lega, för att bland Bevärings.manskapet ingå, hvilket förhållande lämpeligast kan hänföras till hvad Lagen i 14 Cap. g §.