Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Man har här utsträckt rältighelerue för tulli jenslemanneu, men inskränkt de bestämmelser, som kunde afhälla honom ifrån alt i olrängda mål begagna dessa rättigheter, och sålunda i min tanka icke betänkt, alt frågan här icke blott är om samme tjenstemans mer eller mindre räll eller om lättnaden för honom, ulan alt den äfven rörer den enskildes rätt och skydd i samhället. Om tulltjensteman gör visitation hos en handlande, så vill jag fråga, om icke risken är för den sednare villa större, än för den förre? Lider icke den handlande i anseende och i sine enskilda förhållanden deraf? lider icke hans karakter af att vara misstänkt såsom lurendrejure? ty man må ingalunda tro, derföre att lian hlifver frikänd, alt icke allmänhetens misstankar hvila på honom. Jag hemställer således, om vid sådant förhållande icke det gamla bötesbeloppet var snarare för lågt än för högt? Man kan, i min tanka, icke nog bereda skydd åt den enskilde, när det kommer an på tjensteinäns rättighet att ulan särskild lagbestämmelse anställa visitation. Hr von Hartmansdorff: Jag a niia Iler alt fiirst få in stämma med Gr. Sparre och dernäst att emot Frill. Cederströms, Anders, sednaste yttrande få anföra, att hvilken köpman, sorn vill undandraga sig de obehagligheter, som här äro i fråga, hehöfver blott att vara ärlig i sin handel; ty det är nästan otroligt, att undersökning skulle anställas hos en person, om hvilken man aldrig hört sägas, att han haft olofligt gods till salu. Men om man skulle vara så samvetsgrann och frukta sä mycket, som Frih. Cederdram, derför alt någon enskild medborgare skulle oskyldigtvis misstänkas, då fråga är alt en embetsman ginge honom för nära, hvarföre icke vara lika nogräknad alt i lika män skydda embetsman mot obehöriga misstankar och följderna deraf? Likväl vet man, att de dagligen äro utsatte för alla slags beskyllningar i offentligt tryck, utan alt någon åtgärd till delta ofogs hämmande under riksdagen afhörts.
4:o Yttrade församlingens ledamöter allmänt missnöje deröfver, att sockenskrifvaren Paul Ersson i Handog sällan eller aldrig här infunnit sig för att biträda socknemännen med skrifvande och äfven högst sällan uppgjort socken-liquiden i rättan tid; hvarföre enhälligt beslöts, att hos Konungens respective befallningshafvande ödmjuk ansökning skulle derom göras, att Paul Ersson måtte, från sockenskrifvare befattningen för Häggenås socken, erhålla afsked, samt socknemännen tillåtas välja en annan, som bättre svarande emot deras förtroende i detta afseende. Datum ut supra. In fidem N. S. Edlund Comminister År 1827 den 15 juli är förestående protocoll i allmän sockenstämma uppläst och erkänt, intyga på församlingens vägnar: Anders Styf i Kogsta Olof Hindricksson i Grötom Häggenås kyrkoarkiv, vol. K I:1, ej pag., ÖLA. Protocoll vid allmän sockenstämma i Häggenås sockenstuga den 16 september 1827. 1:mo Till fullmäktig vid markegångstaxans upprättande i Gärde gästgifvargård den 24 instundande october kl 9 fm. förenade sig Häggenås socknemän om samma man, som Lits församlingsboer dertill utvälja och befullmägtiga. 2:o Efter derom skedd pålysning 14:de dagar förut, inställde sig nu i socknestämman såväl enkefru pastorskan Nordenbergs ombud, herr kronobefallningsmannen Er. Dahlen, som förmyndarne i afl. kyrkoherden
En värd Ledamot Herr Cederskjöld har framställt ett annat förslag , såsom Alternativ emot det af Utskottet nu gjorda; Ja 182 Den 23 Maji får dervid blott anmärka, att om RiksStånden förb. hajla sig prötningsrätt , älven af ds anmärkningsmål , sorn icke af ConstiturionsUtskottvt tidigt \r7 §. till deras pröfning anmaits, böra åtminstone alia de Handlingar, af hv: ca, enligt 105 RegeringsFormen, Constiiuc' < nsUtskottet ensamt är depositaire, och som nämnde Ut: kott, enligt GrunriLagen , icke k. 11 utlemna, älven till RiksStånden öfverlemna ?, emedan, efter min öfvertygelse och de Ibegrepp, jag har om ett rättvist bedömmande i dylika Mai, slikt ej af en pröfningsrätt»kan erhållas, om ej så val anmärkningarne, som de åklagade åtgärderne kunna granskas och undersökas. Emellertid önskar jag, att Riksens Ständer icke genom samma Auctoritet utg öfva enahanda rätt, emedan följden möjligen skulle blifva olika opinioner och olika beslut öfver ett och samma ämne, hvilket jag för min del anser afvika från den billighet i dybka fall, som RegeringsFormens föreskrifter åsyfta. Påföljden härutaf skulle ju kunna blifva, att det, som ConstitutionsUtskottet remitterat till RiksRätts pröfning, skulle af RiksStånden kunna förklaras antingen tillhöra OpinionsPormfolens, eller böra alldeles förfalla, eller att det, som ConstitutionsUtskottet, i stöd af skedd granskning af de uti StatsRådet hällne Protocoller, ansett hvarken,; kunna lämpas till 106 eller 107 behandling, utan böra förfalla, likväl af RiksStånden blefve upptaget och prötvadt. Ogerna återkallar jag i minnet den o* Den 23 Maji.
“Blända!“ sade slutligen Halfdan, i det han åter nalkades hennes bädd, “Blända, kan jag ingenting gör för dig? O, Blända, du får ej dö. Du måste lefva på det jag måtte få tillfälle att visa dig att jag ej är så sjelfvisk, som du tror, visa dig att jag skulle vara i stånd att för din skull offra allt hvad som näst dig är mig dyrbarast på jorden.“ “Så talade du en gång förr, Halfdan; det var då vi blefvo förlofvade.“ “Och jag har brutit hvad jag då lofvade, menar du.“ “Åh nej, visst icke. Du har ju varit en mycket god man – alltför god i sanning. Jag har ju haft min frihet i allt – du har aldrig lagt några band på mig – du har aldrig haft några fordringar på mig O, om du i stället hade varit en despot, Halfdan! Det hade varit tusen gånger bättre än denna mördande likgiltighet. Den man, som tyranniserar sin unga hustru, älskar henne vanligtvis – men den man, som på hvarje hennes bön om råd i ett eller annat, blott har till svar ett kallt “Gör som du sjelf behagar“, han ...“ “Blända, Blända, var icke hård! Jag har ej kunnat handla annorlunda med det rättesnöre du vet jag satt för mitt lif.“ Blända svarade ej. Hon tillslöt åter ögonen och talade ej mer. Den natten var den sista i hennes lif. Gubben. Det var en ljum och mild sommarafton. Lärkorna drillade högt i skyn, fiskmåsarna kretsade öfver vattnets blanka yta, och popplarna, rörda af vestanflägtar, böjde sig, förtroligt hviskande, mot hvarandra. På gården gick trädgårdsdrängen och krattade; men han släppte krattan bestört och ryckte, vördsamt bugande, mössan från hufvudet, då ett lätt enbetsåkdon rullade upp på gården och stannade framför trappan. “Jungfru Sara!“ ropade han och tittade in genom det öppna mjölkkammarfönstret i flygelbyggnaden.
Lorichs, såsom Ordförande i Krigs-Hof-Rätten, ett månadtligt arfvode af 100 Rdrl, under åren 1838 och i83p; till tillförordnade Presidenten i Krigs-Kollegium 2,000 Rdr hvartdera året, hvilket Revisorerne blott antecknat, enär frågan om anslag för detta embetes förvaltning är öfverlemnad till Riks-Rätten; alt Staten för Generalitetet, 54,700 Rdr, öfverskridils’, år i838, med 1,367 Rdr 3i sk. 8 rst., som anvisats till utgående af besparingarne; men att år i83c) en besparing å nämde Stat uppkommit af 1,58a Rdr 16 sk. 10 rst.; att Majoren C. A. Montelius, genom Kongl. Brefvet den 16 November i838, hugnats med enj gratifikation för samma år, af 55o Rdr, å 3:dje Hufvudtitelns besparingar, men hvilken gratifikation, i Revisorernes tanke, lämpligare bort utgå af extra utgifts-medlen; att, enligt Kongl. Brefvet den 1 Augusti 1838, af denna Titels besparingar utgått i,io3 Rdr 12 sk. till Krigs-Kollegii disposition , för att, i följd af Kammar-Rättens anmärkningar, ersättas nya Mötespassevolans fonden för utbetald aflöning till Befäl och Underbefäl vid Lif-Regementets Dragon-Corps under öfningslägret år 1832, Och att, då frågan om de oförändrade Lönings-Staterna för de 3:ne LifGardes-Regementena samt Lif-Bevärings-Regementet beror af RiksRättens pröfning, Revisorerne endast angifvit Eders Kongl. Majits Nådiga beslut af den 10 Juni 1841, om dels indragning af åtskilliga Officersoch Under-Officersplatser , jemte en del af Regementenas Musikpersonal, och utaf hästar vid Lif-Gardet till Häst, dels ock nedsättning af det lägre Befälets och Stabernas löner.
Man hade deltagit i hans hårda öde, men man skulle aldrig förstå att detta gifvit honom ett för hela lifvet fast fäste, en hemlig glädjekälla. »Nu», sade en af hans vänner till honom, »är väl idén om den enskilda teatern för alltid lagd på hyllan.» Lindeberg smålog, sitt eget tunga, allvarliga småleende. »Den frågan», svarade han, »har länge legat inbäddad i dimman, men nu ser jag den först i morgonsolen.» Man betraktade honom med förvåning. Han blef ej förstådd. Den saken bekymrade honom emellertid föga. Han visste nog sjelf hvad han menade med morgonsolen. Hans morgonsol var utgången genom frihetens dörr, från hvilken han trott sig skola vandra öfver till det land, der andra solar än jordens lysa de kommande. Men nu hade Lindeberg blifvit försigtig. Hvarken hans tunga eller penna förrådde hvad som rörde sig inom honom. Han planerade och beräknade i tysthet, och dervid stannade det i åratal, tills en dag kom, då han utan vidare ansökningar och utan vidare motstånd (man var icke angelägen att ännu en gång få honom inför domstol) till hela hufvudstadens högsta förvåning började gräfva grunden till ett hus, om hvilket man snart gissade att det skulle bli det för längesedan omtalade och omskrifna templet för de »kringirrande sånggudinnorna», hvilka så länge längtat efter att rätt komma under tak. Men under de många år, då Lindeberg blott i tanken gräfde sin grundval, längre fram komma vi till sjelfva den stora tidpunkten, egnade han sig fortfarande åt litterär verksamhet. Han hade sålt eller nedlagt Stockholmsposten och fortfor att vara fäst vid Aftonbladet, der han ingått före sin rättegång. Utom allt annat, som han skref för tidningen, hade han både före och samtidigt med Sturzen-Becker skött den belletristiska kritiken, och det var i följd af den omständigheten och den tidpunkten som jag kom att närmare lära känna honom. Naturligtvis hade jag svärmat för Lindeberg i hans hjelte-egenskap, liksom det kanske icke fans en qvinna på hvar tionde mil, som icke i honom antog ett väsende af högre ordning än vanliga menniskor.
23 redan då voro kända, ock enär, efter mitt förslag, ytterligare nu derå skulle, såsom iönetillökning åt Universitetets Bibliothekarie, anvisas en årlig utgift af 850 R:dr, för hvars bestridande särskildt statsanslag blifvit af Consistorium och Kanslern hegardt, hemställer jag i underdånighet, att Eders Kongl. Maj:t täcktes för Lunds Universitet af Rikets Ständer begära årligt anslag: dels af 550 R:dr för en Amanuens vid ofvannämnda samlingar, och dels af 825 R:dr till löneförbättring för trädgårdsmästaren. 10:o. Vidkommande de fullsländiqa elementar-läroverken, så inhemtas af de ifrån Elementar • • i l d T O V 6 T" vederbörande Rektorer meddelade uppgifter, att lärjungarnas antal derstädes under j.en. de 4 år, som förflutit sedan den vid 1856—58 årens Riksdag beslutade reglering Anslag till 8 af nämnde läroverk trädde ■ i verkställighet, ökats från omkring 4,800 till 6,400 lal^-°gS~r eller med ungefärligen en tredjedel. Denna betydliga tillväxt, hvilken för öfrigt icke vid de full inskränker sig till de i följd af berörde reglering utvidgade läroverken, utan i nästan lika, stundom i ännu högre, grad egt rum vid de flesta öfriga, ådagalägger å veriten. ena sidan det ökade förtroende, elementar-läroverken tillvunnit sig, och å den andra behofvet och vigten deraf, att de sättas i tillfälle atl på ett mot tidens fordringar svarande sätt uppfylla sina åligganden. I detta hänseende är af nöden, dels i allmänhet att lärarnes antal vid hvarje läroverk sättes i ett lämpligt förhållande till lärjungarnas, dels ock särskildt att, för bestridande af undervisningen inom dehögsta klasserna, dertill skicklige och kompetente lärare må finnas att tillgå.
Lagerbjelke har, i anledn. deraf, uplyst att Riksg:s-Kont alldeles icke är pligtigt att till Stats-Kont. ersätta dessa brister, förr än Rikshufvudboken är afslutad, men alt det sker först I| år efter det, hvarunder bristerne upstålt. Då frågar jag Eder, Mine Hrr! hvar skall Stats-Kont. taga medel för att under tiden betäcka dessa brister? Så snart Stats-Kont. har fått den Statsbristsumma, hvilken det åligger Riksg:s-Kont. att hålla Stats-Kont. tillhanda, så är också Riksg:s-Kont:s förbindelser till Stats-Kont. slut. När då Stats-Kont. har användt denna summa, hvilken icke är be räknad att fylla hvad som i de ordinarie inkomsterna brister för de ordinarie Statsbehofven, hvar skall då Stats-Kont. taga medel att ersätta den brist, som upkommer? Det är tydligt och klart att en verklig förlägenhet skulle upkomma, i fall inkomsterna beräknas så högt, att icke öfverskottet å den ena inkomsttiteln möjligen kan fylla bristen å den andra. Jag kan således icke annat än förena mig med de Hrr, som yrkat återremiss af denna punkt, så att den beräkning StatsUtsk. upgjort varder nedsatt till det belopp, som visat sig vara så nära det rätta att, om på en inkomsttitel brist har upslått, öfverskott deremot upkommit på en annan titel, hvarigenom ojemnheterna pä det hela försvunnit. Jag förenar mig alltså nied de ledamöter, som yrkat återremiss på Betänk., så att beräkningen af Statsverkets spanmälsinkomster må kunna blifva nedsatt. Gv. von Platen: Jag har egentligen begärt ordet för att besvara en anmärkn. af Frih. Palmstjerna. Det skulle vilja synas som jag - icke ansett de uplysningar han meddelat, stödda på facta. Det har aldrig kunnat vara min mening, men jag skulle tro att hvad jag anfört också varit stödt på Den 23 Mars e. m. 481 på ett factum och detta later verkligen förena sig, men jag tror att resultatet talar för min sats. Det är nemi. för åren 1841) och 1850, som Frih.
Då frågan om import-tullen å socker under gårdagens plenum afgjordes, hade jag visserligen önskat att votering om tullsatserne egt rum för att derigenom få utredd de olika opinionernas styrka i en fråga af så vigtig beskaffenhet som den nämnda, hvilken, man må betrakta den från hvilken synpunkt som helst, oemotsägligt är em af de aldra vigligaste i hela Tull-taxan och långt mera än de flesta hvarom voterats, förtjent af en sådan åtgärd, men då discussionens gång och beskaffenhet ingåfvo mig betänkligheter att något med en votering då kunde egentligen vinnas, så var det endast af ren granlagenhet emot R. o. Ad. som jag icke ville framstå och directe yrka någon votering, helst tiden vid tillfället dessutom var så långt framskriden. Emedlertid och då konsumentens rätt, efter att förut med alla andra artiklar städse hafva varit åberopad såsom grund för nedsättning af tullsatserne, i fråga om nödvändighets-varan, socker, icke vunnit det ringaste afseende, så kan jag ej afhålla mig alt anmärka att ett dylikt förfarande synes mig lindrigast sagdt inconseguent och jag kan ej inse hvarföre ömheten emot de 19 Socker-raffinaderiernas intressen numera skall vara större än emot andra näringar i vårt land, hvilka iiro långt vigtigare, men som kanhända ej förstått att alltid så väl som egarne till Sockerraffinaderierna bevaka sina fördelar, utan att skygga för ansträngningar. Man må upställa calculer och deductioner huru som helst, så synes mig det vara ett faktum som ej torde kunna bestridas, att tull-lagstiftningen för denna näringsgren hvarken varit eller ännu är serdeles tillfredsställande, dä den stora allmänhetens anspråk på nedsättning i priset för renadt socker och sirup, helt och hållet äfven vid denna Riksdag blifvit åsidosatt, ty de höga tullsatserne derå af 5 sk. för socker och 3 sk. för sirup pr U, verka under vanliga och lagenliga förhållanden alldeles detsamma som ett absolut förbud för införsel.
ByggningsBalken stadgade böter, tio daler, för den, sota Kongsådra stänger, vore alltför ringa att förekomma snikenheten hos egennyttige och ogene egare af fisken eller vattenverk; så yr. kade Motionairen/ att de i Lagen stadgade böter mätte i detta afseende ansenligen förhöjas, och en bestämd Författning, sä väl härom, som i hvad för Öfrigt med ämnei »ger sammanhang, utarbetas. DesseJ genom eerskilde remisser,' frini Höglofl. Ridderskapet och Adeln af den 30 och från Hedervärda BondeStåtidet af dera «! i sistlidne December månad, till Lagutskottet öfverlemnade Memorial, har Utskottet tagit i öfvervägande och^får j_nu derför® afgifva det yttrande, att,' *) då de i 17 Cap. 4 §. samt Jo Cap.? esh 1 §§. Byggning*Balken gift»® Las U.iko.UU Betänkande N:o *8. föreskrifter, hvar och huru Kongsådra, samt flottoch farled skola öppne hållas, finnas närmare och, efter Utskottets tanka, tydligt och fullständigt förklarade och bestämde i a Cap. 14 §. och 3 Cap. 5, 6, 7, 8, g och 11 §§. af Kongl. Stadgaa för Rikets Hafs-, Skärs-, Stromoch Insjö-fiske den ii November 1766 samt 3 §. 1 Mom. af Kongl.
Preste-Ståndet skall anse sig handla i riktigaste öfverensstämmelse med sitt apostoliska kall, genom att förena sig uti det beslut, som af Ridderskapet och Adeln blifvit fattad t.;’ Häruti instämde Herr Gyllenhaal, Lars Herman, Herr von Strokirk, Jean Paul Fredrik Otto, Herr Frick och Herr Roman. Af Herr Bråkenhjelm, Per Reinhold: »Sedan Utskottet beslutat, ätt de uti tillstyrkandet förekommande städernes namn borde utsättas, har jag ansett, att det skälet, som Utskottet hemtat från folknummern, bortfallit och ej bordt i detta Utlåtande anföras; utan att i dess ställe den större eller mindre industrirörelsen borde hafva blifvit åberopad, hvilket i sjelfva verket äfven synes hafva varit Utskottets mening, enär Sundsvall finnes anförd, men Carlshamn utelemnad. (Lands/vs femärsber. 1848.) ■■ Af Herr Friherre Raab, Carl Adam, hvilken åberopade sin vid betänkandet N:o 37 fogade reservation. Allm. flest).- och Ehon.-Ulsk. Utlåtande, N:o 79. 5 Af Herr Doktor Nordlander, hvilken anförde: »Emot förestående beslut finner jag mig föranlåten att anmäla min reservation, emedan jag anser att de uppgifna städerne äro helt och hållet godtyckligt, utan någon angifven grund, upptagna; hvaremot jag anser, att Utskottet bordt efter någon lämplig grund bestämma de städer, i hvilka det skulle vara Judarne tillåtet att, utan anhållan om Nådigt tillstånd, sig bosätta.» Häruti instämde Herr Lektor Sondén, Herr Kongl. Hofpredikanten IVensjön och Herr Prosten C. O. Arosenius. Af Herr Kontraktsprosten Runsten. Af Herr Lektor Söderberg, som yttrade: »Hade denna fråga hunnit det stadium i sin utveckling, att 73 g Riksdags-Ordningen härå kunde tillämpas, skulle jag hafva velat instämma i den reservation, som af Herr Grefve IVachtmeister blifvit afgifven. Då nu emellertid, enligt min tanke, Höglo!!.
Då det beror på Ridderskapet och Adeln att jemka uttrycken deruti, tror jag att det vore väl, om Ståndet ville antaga den jemkning, som Grefve von Schwerin föreslagit. I afseende på frågan om en proposition för framtiden, instämmer jag med Herr von Hartmansdorff. Det går ej an att komma öfverens om att följa hagarne; man måste lyda dem, och har ej val. 38a Den 3o Mars e. m. Undertecknad Riddarhus Secreterare : Jag utber mig blott få den äran tillkännagifva, att jag i början trodde mig på det ifrågavarande stället uti Protocollet kunna, såsom jag äfven sedermera under loppet af samma discussion gjort, nyttja endast ordet: missnöje, likasom man vid andra tillfällen i Protocollet uttrycker: att Ridderskapet och Adeln yttrat sitt bifall, utan att nuancera sättet; men att den värde Ledamot, emot hvilken stampningarne ägt rum, enständigt och ovilkorligt yrkat/ att händelsen skulle åtminstone första gången i Protocollet leknäs alldeles så, som den tilldragit sig. Detta har varit orsaken till det nu anmärkta uttryckets begagnande i Protocollet. Grefve Frölich, David: Den uppgift, som RiddarhusSecreteraren lemnat, är alldeles riktig. Jag.anser ej en händelse, sorn skett, kunna blifva annorlunda derigenom, att man beskrifver den på ett annat sätt; och jag tror, [lika med Herr Hjerta, att detta uttryck kan tjena som en varning för Ridderskapet och Adeln, att hädanefter icke på det sättet förhålla sig. Olyckligtvis har det äfven inträffat flere gångor, då jag ej varit föremålet, dock hoppas jag, att det hädanefter icke mera skall ske. På sådan grund anser jag, fatt jag hade rätt i min förmodan, att rätta sättet att förekomma oordningen vore, att den bestämdt och ut - Den 3o Mars .e m. 383 trvckligen omnämndes i Protocollet. Jag kan således ej annat än yrka, alt nämnde oordning må vara uttryckt med de ad aeqvata orden, på det att den för framtiden måtte undvikas. Herr Hjerta:
Utskottet får i anledning häraf upplysa, att, intilldess Rikets sist församlade Ständer, på sätt 3 §. af 6 Alt. i i83o års Reglemente utvisar, beslutade, att en serskild Arbetschef vid Bruket borde anställas och i sammanhang dermed förklarade, att ”denne och Förvaltaren skulle samman verka till erhållande af goda materialier, arbetare m. m.”, har rättigheten att antaga och afskeda Brukets arbetare alltid varit åt Förvaltaren allena: öfverlemnad. Sedan nu mera en serskild Arbetschef icke vidare funnits behöflig, utan närmaste tillsynen öfver Pappersfabrieaiionens behöriga gång, enligt ^:de punkten i Utskottets, förslag, ansetts böra tillhöra Pappersmästaren, har Utskottet velat åt denne förbehålla rättigheten att föreslå de arbetare, som böra antingen uti Brukets tjenst antagas eller derifrån, entledigas, Utskottet tror hvarje egenmägtig åtgärd från Förvaltarens sida vara härigenom förekommen, och eger desto mindre anledning tillstyrka det äskade ytterligare' tillägget, sorn den inspecterande Fullmägtigen i allt fall icke lärer underlåta att efterse, så väl det skickligt och arbetsfört folk vid Bruket finnes, som att en hvar af dem rätt sker. Vid io:de punkten är anmärkt att det skulle vara fördelaktigt och; ledande till. besparingar, om en förändrad method för arbetarnes aflönande iakttog.es-. Då arbelarne vid Pappers-Bruk icke lyda under Tjenstehjpns-Stadgan, utan kunna-, enligt Hall-Ordningen, efter en månad förut skedd uppsägning, afflytta, har del hittills ansettslämpligast att öfverenskomma om deras aflöning, antingen för vecka eller månad; och då nu ickeblifvit uppgifvet, hvad annat aflöningssätt skullevara. för menligare, så att Utskottet ej varit i tillfälle pröfva, huruvida, det ena. eller andra Ikfvidalions-sättet vöre mest ändamålsenligt, anser Utskottet ej. heller denna anmärkning; kunna verka någon ändring i hvad hittills, egt rum.
Jag frågar: har jag icke visat genom uppläsande af afskriften, alt det särskildta conlractet är oriktigt? Har jag icke visat, alt conlractet ej är uppfyldt, utan alt ett särskildt contracl är afslutadt, hvarigenom det verkliga contractet uppenbarligen blir upphafdt i alla dess väsendtligaste punkter? Detta factum, mine herrar! är i sanning så bedröfligt , att jag mycket väl kan föreställa mig hvarföre både Gr. Horn och flere andra sky att lemna någon uppmärksamhet åt denna handling. Olyckligtvis har det inträffat, att under detta contract finnas många aktningsvärde personers namn, jemte andras. Då man finner ett sådant förhållande, så är det obehagligt att behöfva röra en sådan sak, der måhända desse aktningsvärde personer icke insett det lagstridiga i handlingen, utan helt simpelt följt med, för att skaffa sig en i deras tanke loflig vinst. Detta kan ej anses förnärmande för dessa personers karakterer, emedan mari bör förutsätta att de ej haft tillräcklig juridisk kunskap, för att inse hvad som varit rätt, eller för att varnas från alt ingå i ett sådant bolag. Här skulle kunna anföras personer, som varit tecknade, men hvilka begärt att deras namn mätte utstrykas, en följd deraf, att de ägt nödig juridisk kunskap. Jag påstår visserligen icke, alt icke personer qvarblilvit i detta bolag, hvilkas rättighet till aktning efter mitt bedömmande är obestridligt; men jag påstår att oaktadt deras namn finnas i sammanhang med en tillställning af ofvannämnda beskaffenhet, så måste icke tillställningen derföre lemnäs utan uppmärksamhet. Om uti ett samhälle, som skall kallas lagbundet, skulle tillåtas så beskaffade undantag, särdeles när det handlas om millioner, och då uti detta undantag involveras personer af de högsta classerna, så få vi icke, mine herrar! begära, att de som äro vida under oss, att de som hittills trott det vara nödvändigt att lefva under lag, att de hädanefter skola anse lika behöfligt att lagarne efterlefvas. Det är under denna synpunkt, som denna sak tyckes mig vara ganska beklaglig. Jag ber Gr.