Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Någon framställning till Rikets nu församlade Ständer om förändrad disposition af Kronans ifrågavarande egendom skulle icke heller sedermera blifvit erforderlig eller af omständigheterna påkallad, om icke i dessa dagar anledning yppat sig till det antagande, att Nya Varfvet, hvars nuvarande bestämmelse i allt fall torde kunna snart upphöra, deremot skulle med annan användning väsendtligen gagna ett för den Svenska industriens framtid vigtigt företag och derjemte inbringa åt Kronan en större köpesumma, än för egendomen vore att i allmänhet påräkna. Samtidigt dermed, att de vid Göteborg förlagda örlogsfartygens antal, efter utrangering och försäljning af åtskilliga för sjöförsvaret odugliga, numera nedgått till ungefär hälften af hvad det utgjorde år 1854, eller till 27 stycken, af hvilka 3, enligt redan gifven föreskrift, komma att med snaraste slopas eller försäljas och de återstående, till största delen kanonjollar och andra fartyg af minsta cert, kunna vid förefallande behof utan svårighet inrymmas vid Flottans begge stationer eller på annan tjenlig ort, har hos Kongl. Majit blifvit i underdånighet anmäldt, att med anledning af svårigheterna för en tidsenlig jernförädlings bedrifvande vid många smärre verk, ett bolag, hufvudsakligen af bruksoch hvtte-egare, vore under bildning för att på någon lämplig punkt i vestra Sverige anlägga ett större jernförädlingsverk, som kunde blifva en kraftig häfstång för höjandet af den inhemska jernhandteringen och bereda ökadt tillfälle till förtjenst åt en stor mängd af arbetare; samt att ibland de platser, som för denna anläggning varit i fråga, Nya Varfvet tillvunnit sig synnerlig uppmärksamhet, genom sitt läge vid ett ofta under hela året öppet vatten i närheten till en stad med så vidsträckt och tilltagande handel som Göteborg.
Eli af de väsendtligaste omständigheter, som möta verkställandet af Ofverste Ericsons af StatsUtsk. omhuldade förslag, är likväl i min tanke den, att jernbanans framdragande öfver vattnet skulle afskära det mycket behöfliga tillträdet till hamnen för sjöfarande, hvilka dädanefter på ett högst obeqvämt sätt finge söka sin passage genom jernvägsbankens vindbryggor; äfvensom att banans fortsättande förbi Riddarholmsbron skulle lända till största mehn för den lifiiga trafiken emellan denna holme och staden. För öfrigt, och om jag än i nyssnämnde antagande misstoge mig, äro de summor, som denna förening skulle medtaga, så stora, att man icke bör, utan verkligt nödfall, dermed betunga Statskassan. Då må Stockholms innevånare mycket heldre underkasta sig de mindre olägenheter, som kunna blifva en följd af tvenne med hvarandra icke förenade bangårdar. Det vore äfven särdeles lämpligt, att Stockholms kommun, om den är angelägen om hela denna anläggning, erbjöde jord till bangården; men äfven — derest jernbana ansåges böra, med fördel för trafiken, dragas genom staden på ett eller annat sätt, — till besagde sträckning upläte lokal. Ett sådant anbud har dock icke, så vidt jag vet, blifvit gjordt, och Gr. Hamilton har icke heller ifrågasatt något sådant vilkor för 204 J>en X? Joni e. m. bifall till hans förslag. När It. o. Ad. emedlertid icke beviljat anslag till utförande af de båda jernvägslinier, som Utok. föreslagit skola från Stockholm utgå, tror jag det icke vara af nöden att f. n. bevilja något anslag till bangårdar och verkstäder härstädes. På grund häraf anhåller jag, att R. o. Ad. måtte afslå Utsk:s hemställan i denna punkt. Hr Lefrén, Joh. Pehr:
Men så varm är hennes kärlek till det dramatiska författarskapet och hennes tro på sin begåfning för detsamma, att hon, trots oro och ovisshet om Elfvans öde, i ett omedelbart därpå följande bref för brodern utvecklar planen till ett – stort sorgespel, med motiv ur den ryska nihilismen. Oaktadt åtskilliga vänners råd att öfverge teaterbanan, säger hon sig af motgången endast blifva inspirerad till ett nytt försök. Och nu, när hon nyligen sett Ristori, har hennes länge hysta önskan att skrifva i den stora stilen, »med stora karaktärer, stora händelser och spännande intriger», vaknat. Hon säger sig af Ristoris utförande af Lady Macbeth hafva fått den klara insikten, »att en stor skådespelares tolkning af en verklig skalds verk bildar ett större och mer mäktigt gripande konstverk än någon annan af de sköna konsterna kan åstadkomma, ja, större och mera oförgätligt än Venus Milo eller Rafaels Madonna». Hon lefde nu i inspirationens feber, tyckte sig känna att hon var ämnad till en stor dramatisk diktare och ville ej öfverge sin egentliga kallelse, tvärtom, ehuru hon nu rönte motgång, kände hon sig »ha kraft att besegra en verld!» Och hon fortfor att utveckla planen till sitt drama, i hvilket hon ämnade skildra den samtidsrörelse, som djupast gripit henne. Hjälten var »en ung vetenskapsman, studerande vid ett universitet, ideelt anlagd och svärmande för Rysslands befrielse genom en fri författning. Han börjar med att tro och hoppas på möjligheten af en sådan reform men drages så småningom in i de nihilistiska sträfvandena, finner öfverallt omkring sig den fullständigaste brist på tro; sviker småningom sina idealer, blir en fanatisk nihilist, som blott vill omstörta det bestående utan hopp om något kommande, drifves till politiskt mord och dör på schavotten med den bittra känslan att hela hans sträfvan varit förgäfves och att hans död är lika gagnlös för hans land som hans lif varit». Hon öfvergaf emellertid tanken på detta drama, emedan hon, genom sin obekantskap med ryska lifvet, kände sig sakna möjligheten att förläna det verklighetsskildringens innehållsrikedom. I Januari 1880 skrifver hon:
N:o 5 i anledn. af väckt motion, angående upphörande af den s. k. offringen lill presterskapet, ansåg R. o. Ad. berörde motion tillhöra Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s handläggning. Föredrogs och bifölls LagUtsk:s d. 19 dennes e. m. på bordet lagda betänk. N:o 6, i anledn. af väckt motion, ang:de ändring i författningarne om bysättning. Vid föredragning af LagUtsk:s nedannämnda d. 19 dennes e. m. på bordet lagde utlåtm: N:o 8, i anledn. af väckta motioner, ang:de upphörande af likstol m. m.; N:o 9, i anledn. af väckta motioner, ang:de utsträckning af kust-allmogens rättighet al idka utrikes sjöfart; samt N:o 10 i anledn. af väckt motion, ang:de rättighet till kyrko stugors uppförande å kyrkovallarne; ansåg R. o. Ad. de i dessa ullähn omförmälde motioner tillhöra Allm. Besv.- o. Ekon.Utskis handläggning. Föredrogs och bifölls LagUtsk:s d. 19 dennes e. m. på bordel lagda mom. N:o 11 om arfvode för ökad cancelli-personal. Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rud.: Jag anhåller vördsamt, att få nedlägga min reservation mot det beslut, hvarigenom R. o. Ad. vägrat återremiss af StatsUtsk:s utlåt, öfver Hr Bruces motion, ang:de inköp af halfparten af Elsviks grufvor, ehuru motionären har anskaffat alla af StalsUtsk. nödiga ansedda handlingar. Jag tror mig så mycket mera böra nedlägga min reservation emot 220 Den 22 Januari. denna vägran af återremiss, som den skelt utan annat motiv, än yttrandet af Frih. Tersmedens vilja. Med all respekt för Frih:s vilja, undrar jag dock, hvad den, som af en slump i en framtid komme att se i vära prot. skall dömma om den person, som anfört dylika argumenter och den omständigheten att de vunnit framgång.
Frän den i Norrige å Tobaksblad stadgade betydligt lägre tullafgift, än här är bestämd, och från det menliga förhållande, ej mindre för Svenska statskassan, än lör vära tobaksfabriker, som härigenom uppkommit och länge varit af Svenska tobaksfabrikanterne öfverklagadt, hafva kommitterade hemtat skäl för sitt underdåniga förslag att å tobaksblad nedsätta införselstullen från 7 sk. 11 r:st. till 6 sk. 4,tt0 r:st. eller 20 öre; dervid kommitterade, på grund af öfverläggningar med Norska ledamöterne i den gemensamma kommittéen, tillika antagit, att man i Norrige icke vore obenägen att höja tullen å tobaksblad, sä att den hiefve ungefärligen lika med den här föreslagna. Varande i öfiigt införselstullen å stjelk upptagen till nu gällande afgifter, närmast motsvarande 14 öre, och å Cigarrer, som i Norrige endast draga 27 sk., nedsatt från 1 R:dr 14 sk. 5 r:st. till 1 R:dr B:ko eller 1 R:dr 50 öre R:mt.. Kommers-kollegium och General-tullstyrelsen hafva deremot, med hänseende till den ifrågavarande artikelns beskaffenhet och deri förlust i tullinkomst af 90,000 R:dr B:ko, som, enligt kommitterades förslag, skulle uppkomma, hemställt, att införselstullen måtte bestämmas för blad till 25 öre, stjelk till 15 öre och cigarrer lill 2 R:dr skälpundet; och hafva embetsverken, ehuru medgifvande, att den här stadgade högre tullafgiften å tobaksblad, i förening med andra omständigheter, kunnat gifva upphof till den öfverklagade olofliga tobaksinförseln från Norrige, likväl ansett denna införsel hufvudsakligen af en viss begärlig förbrukningsartikel nu mera icke kunna lörekommas genom den ifrågaställa nedsättningen i råvarutulleri.
Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.Usk:t: N:o 28, i ani. af återremiss af Otsk:ts Betänk. N:o 2, rör:de väckta förslag, att den Heliga Nattvarden må kunna omedelbart efter skriftermålet före den allmänna Gudstjensten utdelas; N:o 29, i ani. af återremiss utaf tJtsk:ts Betänk. N:o 3, rörrde väckt förslag om fördelning på vissa år af de kostnader i och för allmänna byggnader, som från boställen utgå; N:o 30, i ani. af väckt motion derom, att, när för brott sakfälld person under en tid af tio år efter det brottet blifvit be gånget, ådagalagt ett oförvitligt upförande, något omnämnande af den utaf honom begångna förbrytelse icke må i hans frejdebetyg vidare ega rum; N:o 31, i ani. af väckt motion om utfärdande af ny lag rör:de flottningsoch flodrensningsväsendet i riket. Föredrogs StatsUtsk:ts d. 25 och 28 sistl. Augusti på bordet lagde Utlåt. N:o 160, i ani. af gjorda framställningar ang. statsanslag, låneundorstöd eller räntegaranti för föreslagna jernvägsanläggningar, äfvensom i ani. af väckt fråga om inlösen för Den 5 September f. m. 25 statens räkning af den aktiebolaget för jernväg mellan Köping och Hult tillhörande jernbana frän Örebro till Arboga. H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, förmälte, att det nu föredragna Utlåtit vore upstäldt uti fyra afdelningar eller punkter; att den första af dem omfattade elfva särskilda, under litt. a—1 uptagne förslag om statsbidrag till jernvägsanläggningar, hvilka samteliga förslag Utsk:t uti ett å sid. 17 (örekommande yttrande afstyrkt; samt att de tre återstående punkterna omhandlade jernvägsföretag, hvilka Utsk:t deremot ansett böra utaf staten understödjas; och finge H.
Jag anser mig nu hafva fullgjort min pligt och är icke utan bekymmer för utgången. Gr. Posse, Erik Arfvidsson: Då jag är bland dem, som håde yttrat sig och röstat för den lika arfsrätten så torde R. o. Ad. benäget ursäkta, om jag tager mig den friheten, att för en kort stund upptaga Ståndets tid med tillkännagifvande, alt jag af denna dags minnesvärda discussion blifvit mera stärkt än försvagad i min öfvertygelse, att den lika arfsrätten är den med klokhet och rättvisa mest öfverensstämmande lagstiftning. Att återupprepa allt hvad som blifvit yltradt i detta ämne, skulle vida öfverstiga min förmåga, och det vore oriktigt att så pröfva R. o. Ad:s tålamod. Jag vill blott fästa mig vid några yttranden, som jag tror icke blifvit nog bemärkte, och till vederläggning upptaga dem. En bland de talare, som först yttrade sig, Hr Oxehufvud, har sagt, att den lika arfsrällens införande vore ett kränkande af äganderätten och ett exempel utan all like. Jag får då i anledn. af hvad jag under discussionen hört, påminna den värde talaren om Johan III:s privilegium för Adeln, hvilket alldeles borttog rättigheten för dottern att ärfva. Det kunde man med mera skäl kalla ett oerhördt kränkande af äganderätten. Det första arfsförhållande vi känna, torde vara frän den tid, då den äldste brödren tog all föräldrarnes qvarlåtenskap och icke delatfe med sig hvarken åt bröder eller systrar; men han var då också hufvudet för hela familjen och skulle ansvara för hela slägtens underhåll. Vore förhållandet nu sammalunda, skulle jag aldrig sätta i fråga att bestrida äldsta sonens rätt att taga hela egendomen. Men omvexlande tider hafva verkat olika förhållanden. Så småningom har man kommit till billigare åsigter i detta afseende. Om mannen således ännu efter lag har rutt att tillägga sig stör - Den S Februari e. m. 215 sta delen af arfsrälten, så missbrukar han dock dervid sin styrka emot den svagare qvinnan. Jag kan således icke instämma i den åsigt, att det är fråga om någon äganderätt.
Maj:t vid beräkningen af Statsverkets inkomster i nåder funnit postmedlen böra upptagas till belopp af 1,500,000 R:dr, får jag i underdånighet hemställa, att äfven det »kontanta anslaget på förslag, att af postmedlen direkt utgå till postverket» må bestämmas till en lika summa, eller ökas med 100,000 R:dr. 8:o. Deremot och då genom Generalpoststyrelsens underdåniga memorial den 11 sistlidne Augusti blifvit upplyst, bland annat, att det särskilda reservationsanslag af 70,000 R:dr om äret, hvilket vid senaste riksdag uppfördes såsom »ersättning till postverket för ökad kostnad i följd af postskjutslegans höjanden icke hittills behöft anlitas, och, med afseende å tillräckligheten af postmedlens öfriga tillgångar, ej heller för framtiden synes vara behöfligt, tillstyrker jag i underdånighet, att ifrågavarande anslag må med innevarande statsregleringsperiod från riksstaten utgå, och att besparingarne under denna tid af 3 år, tillsammans 210,000 R:dr, måtte till Riksgäldskontoret öfverlemnas. 9:o. Då Rikets senast församlade Ständer föreslagit och Kongl. Maj:t den 29 December 1860 beslutit, att, jemte det tullmedlen hädanefter vid inkomstberäkningen upptagas till sitt bruttobelopp, den af dessa medel utgående ersättning till vissa' städer för mistad tolag skall bland utgifterna i riksstaten uppföras; bör nu det härför erforderliga belopp såsom förslagsanslag påföras Sjunde hufvudtiteln. Statskontoret har, med anledning deraf, att under åren 1858—1860 ersättningen till städerna i medeltal uppgått till 927,445 R:dr, ansett, att Bil. 6 till Kongl. Maj:ts Proposition N:o 1 om Statsverket 1862. 21 detta förslagsanslag borde bestämmas till 950,000 R:dr.
R:dr till 2,500 R:dr och efter ytterligare tio års lika beskaffad tjenstgöring utgå med 3,500 R:dr, hvilket belopp skulle utgöra högsta lönegraden, — måtte på ordinarie stat anvisa: a) på sätt vid sednaste riksdag beviljades i afseende å de två öfrige äldste landtbruksingeniörerna, ett belopp af R:dr 1,500: — på det att den löneförhöjning af 1,500 R:dr, som hittills af tillgängliga medel tilldelats jemväl landtbruksingeniören A. Y. Uddman, måtte fortfarande kunna honom tillgodokomma; Transport Runt R:dr 1,500: — 6,000: — 14,000: _ 4,000: 1,500: _ 2,500: 35 205,8 5 4: 89. 28,000: — 233,8 5 4: 99. 36 Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1865. Transport R:mt R:dr 1,500: — 233,854: 99. b) till aflöning åt ytterligare två landt bruksingeniörer R:dr 3,000: jemte vanligt belopp till reseoch traktaments ersättning åt dem, sammanlagdt för båda 2,000: — g qqq. c) till löneförhöjning åt landtbruksstipendiaterna 400: — g 900- Härförutan vill Kongl. Maj:t äska, för anställande inom Westerbottens län af en kringresande undervisare i landthushållniugens särskilda delar, ett anslag å extra stat till belopp af 2,500: — för att, på de vilkor Landtbruksakademiens Förvaltnings-Komité, på sätt i ofvanberörda protokoll öfver Civilärenden den 13 innevarande månad förmäles, föreslagit, till länet utgå, med skyldighet för hushållningssällskap, landsting eller annan förening inom länet att tillskjuta det ytterligare belopp, som för anställande af fullt lämplig person vid befattningen må finnas erforderligt. D) Befrämjande i allmänhet af jordbruk och landtmannanäringar: Kongl.
Hvad i öfrigt, i anssende till Controllen öfver ofvannämnde Bevillning af Testamente, Gåfvor och Arf, skall iakttagas, derom länder till rättelse Kongl Maj:ts Nådiga Kungörelse i detta ämne d. n Uec. 1811. Berill” BevillningsUtsk. JBefänkanden. 313 Bevillningen af fast Egendom utgår efter det , i berördé afseende, derå sist satte värde. Art. III. Bevillning för Consumtion och Öfverflöd. §• I. För nyttjande af Vin, eller an* dre tillåtne Utländske Drycker , hvarje Mansperson öfver 15 år af Adel, Presterskap, Borgare och Ståndspersoner . R:dr a Af Bondeståndet och öfrige Folk Classer .1 1 Alternativet. 2 Mom. För förbrukning af Caffe och The, antingen begge eller endera : Alla Mantalsskrifne af båda könen, af Adel, Presterskap, Borgare och Ståndspersoner, hvardera , R:dr I Af BondeStåndet och öfrigeFolkClasser . -24 a Alternativet, a Mom. För förbrukning af Caffe och The', antingen begge eller endera : Alla Mantalsskrifne af båda könen , af Adel, Presterskap, Borgare och Ståndspersoner , hvardera , 3 a sk. Af BondeStåndetoch öfrige FolkClasser . 16 —■* 3 Mom. i;o För bruk af Sidentapeter, hvart rum, större eller mindre R:dr 10 — a:o För Meubler med Siden-öfverdrag , Sängar, Soffor , Stolar och Gardiner, hvart rum , der alla eller några af dessa Meubler nyttjas , 5 ■ 3:0 Finnes äkta förgyllning på al - Bihangtill Riks-St. Betiinfianden. la eller några af nu uppräknade Meubler, betalas serskildt för hvart rum 4:0 Eikaledes för Sängar, Soffor eller Stolar af Mahogeny eller andre Utländske Trädslag , vare sig af fullt träd eller fanerade , hvart rum 5 I Alternativet.
Johan Arrhenius att vara kommissarie för Sverige vid omförmälda exposition, samt att, i sådan egenskap, dels vidtaga de anordningar, som för Sveriges deltagande i berörda utställning kunde af omständigheterna påkallas och i sådant afseende sätta sig i förbindelse med den för expositionen i Hamburg tillsatta komité, dels ock utse de biträden, som för uppdragets fullgörande funnes behöfliga, hade Kongl. Majit, uppå Förvaltnings-komitéens framställning, genom nådigt Bref den 17 Maj innevarande år anbefallt Stats-kontoret att, till bestridande af de för ifrågavarande exposition nödiga organisations-omkostnader, å förskottstitel anordna och till Förvaltnings-komitéen utbetala ett belopp af fem tusen Ridr Rimt, emot framtida redovisningsskyldighet; hvarjemte Kongl. Majit bemyndigat nyssbemälda komité såväl att anskaffa ett kreditiv å tio tusen mark Hamburger-banko, att af den utsedda kommissarien användas till förefallande utgifter vid expositionen, som att till bemälde kommissarie och hans biträden utbetala lämpliga förskott, äfvensom Kongl. Majit förklarat Sig vilja, uppå derom af Förvaltnings-komitéen efter expositionens slut skeende underdånig anmälan, i nåder bestämma den godtgörelse, sorn borde bemälde kommissarie och dess biträden tillrjelas. Afven vid denna, numera försiggångna exposition hade, enligt inlupna underrättelser, de ifrån Sverige utstäilda produkter och landtbruks-redskap tillvunnit Stata-Utekottets Utlåtande 173. 17 *ig särdeles uppmärksamhet. Flera prisbelöningar hade ock utställarne tilldelats. Någon redovisning för de anvisade medlen hade väl ännu icke hunnit afgifvas, men densamma ansags inom kort vara att emotse. Under uttalande af den tillförsigt, att Rikets Ständer måtte finna de verkställda utbetalningarne af ofvan omförmälda särskilda belopp hafva, för Sveriges värdiga deltagande uti de ifrågavarande expositionerna, varit af omständigheterna påkallade, har Kongl.
Ännu några långa, långa timmar och det skulle vara afgjordt, om hon finge behålla detta barn, som för henne utgjorde sammanfattningen af allt, hvad jordisk glädje och lycka hette, eller om det enda band, som höll henne fäst vid detta lifvet med all dess rikedom, skulle för alltid afslitas. Med darrande händer förnyade hon isomslaget på det lilla feberglödande hufvudet och blef stående framåtlutad, lyssnande till de osammanhängande ord, som med längre och kortare mellanrum kommo öfver den lille gossens torra läppar. » Hvarför skulle lille Willy, som förut var så frisk och stark, falla i en så svår sjukdom? Hvarför skall just han ryckas bort? Hvarför? » Den förtviflade kvinnan sjönk åter kraftlös ned på sin förra plats. Ack, hon visste det allt för väl, och det lyckades henne ej att döfva minnet med ett » hvarför ». Den dagen stod så tydligt för hennes minne, då Willy, från att vara så munter, så yster, plötsligt blef sorgsen, då hans glada skratt förbyttes i tårar, som likt eld brände modershjärtat. Hon framlade de dyrbaraste leksaker för honom, men de förmådde ej stilla hans gråt; hon bjöd honom läckerheter och nämnarn af alla slag, men han sköt alltsammans ifrån sig och drog sig otåligt undan moderns smekningar. Då blef hon ond och gaf det lockiga hufvudet en kraftig örfil. Willys tårar upphörde att rinna, hans förr så älskliga läppar voro härefter trotsigt slutna och yttrade ej mer ett ord af klagan. Men modrens ögon fingo heller ej glädja sig åt sin älsklings joller och glada skratt. Han blef för hvarje dag mera tyst och sluten, ansiktet blef hvarje dag allt blekare och blekare, och han tynade synbart af dag ifrån dag. Men hvarför? Kunde han verkligen ej öfvervinna sin längtan, sin sorg efter denne man, som hon, modern, utstött ur huset, sedan hon i sitt hjärta förbannat honom? Väl hade hon älskat honom så, som en kvinna blott en gång kan älska i sitt lif, och dock ångrade hon ej, hvad hon gjort, och tänkte ej mer på den otacksamme. Tänkte hon verkligen ej på honom mer?
De kämpade med korset och svärdet, de kämpade med ordet, och för dem dukade småningom Suomifolken under. Men ätten på Saimaudden stod ännu fast, den trotsade svärdet, den trotsade ordet, den trotsade korset. Etthundrade år hade förflutit sedan helige Biskop Henrik första gången predikade Kristi namn på Suomis jord, men ännu lefde ätten på Saimaudden i stolt oberoende. Icke vågade sig den svenska Konungens fogdar dit, för att utkräfva skatt; ty de, som begett sig dit i sådant ärende, hade fått skäl att svårligen ångra sitt tilltag, och ingen vågade för domstol tilltala någon af Saimauddens folk. Men på uddens gård satt slägtens äldste och skipade lag och sträng rätt bland de sina. En dag steg i stugan in en korsets man och predikade korsets lära för det stolta folket derinne, som satt man vid man och gästade vid yngsta sonens bröllop. Och runosångarne på golfvets midt stannade en stund i sin sång, hand i hand, tigande och lyssnande, undrande hvad detta månne blifva; men snart började den ena ljudligen: "Nu den gamle Wäinämöinen Körde slabberkäft ur stugan, Föste pratman ut i kärret, Sjöng hvar obedd gäst i dyen". Och då hördes ett bifallssorl kring stugans bänkar. Vredgad bortgick korsets man, och sade: "ve eder, J hedningar, eder skall olyckan krossa, och tigga skolen J ännu om dopets nåd, den J nu förkasten!" En lång tid hade förgått, och ätten på Saimaudden hade slutligen blifvit nära förödd. Oupphörliga strider hade småningom förtärt den. Der suto nu endast qvar trenne åldrige bröder, gråskäggige vakter vid ugnen. Alla deras söner hade stupat, utom Saivo, den yngste af dem, och i hans sex raska söner uppväxte nu ättens på Saimaudden hopp. Men Saivo var utgången att lära sina äldsta söner strida mot skogens konung, och hemma vid ugnen suto de tre gråskäggsmännen och Ylpytar, Saivos hustru, med de yngsta barnen. Då inträdde åter korsets man, helsade med hotfulla ord och sade: