Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men om den industriella verksamheten icke är bunden vid ett visst Stind, utan är att betrakta såsom en hela folkets angelägenhet, så är detta i lika, om ej större, mån att säga om de frågor af högre natur, hvilka en, under den lagbundna frihetens skydd, stigande bildning gör till dyrbara föremål för hvarje medborgares upmärksamhet och omtanka. Afven för en lycklig lösning af dessa är således B. o. Ad. förvissad om det Vallofl. BorgareSt:s kraftfulla medverkan. Endast genom ett sådant allas eniga arbete för allas väl, kan Fäderneslandets sanna bästa befrämjas. En borgen för detta äro de tänkesätt af ömsesidig högaktning, vänskap och förtroende, med hvilka de särskilda Stånden här mötas, och om hvilka R. o. Ad. anhåller att Hrr Deputerade behagade å dess vägnar till det Vallofl BorgareSt. återbära försäkran. Deputrn blef härefter med vanlig ceremoni utbeledsagad. Då nu Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. behagade företaga val af ledamöter till deltagande i Talmansöfverläggningarne samma dag som Bänkmansvalet komme att ske, eller nästa Fredag, ropades ja och nej, hvarjemte Gr. Lagerbjelke anmälde sig och yttrade: För mig vill det synas som det samma dag Bänkimsvalet skall ske icke vore skäl att företaga äfven annat val. Det är nemi. bekant, att Bänkmrsvalet uptager en ganska betydlig del af dagen, och att efter detta val skola Elektorerne utses samma dag på e. m. Jag vågar derföre hemställa att nu ifrågav:de. val icke måtte ske på en dag, som af sådan anledning torde för detsamma vara mindre lämplig, helst som det icke är den ringaste brådska med detsammas förrättande, utan dermed ganska väl kan upskjutas, isynnerhet som Talmanskonferenserne i allt fall, såvidt mig är bekant, icke hafva någonting f. n. att uträtta. Jag vågar derföre vördsammast anhålla att detta val måtte utsättas till någon annan dag, t. ex. vid det i nästa vecka först inträffande plenum.
Friherre Johan Fabian August Staél von Holstein och Bengt Gustaf Elof Gyllensvärd, bland hvilka Tham, Lindencrona och Hedenstjerna samt de fem sistnämnde nu äro innehafvare deraf. Af Bergenstjernska fonden, hvarå 4 Akademiska Stipendier äro anvisade, hafva Stipendier varit tillagde: Erik Wilhelm Casimir Planting Gyllenbåga, Johan Gustat Silfverstolpe, Carl Jesper Kuylenstjerna, Heidrik Hallencreutz, Carl Axel Anrep, Nils Fredrik Wilhelm Leyon flycht och Joseph Theodor Lagerheim, deraf Kuylenstjerna samt de 2:ne sistnämnde qvarstå såsom innehafvare af sina Stipendier. Ett af dessa 4 Stipendier, som för några dagar sedan, genom innehafvarens uppflyttning till högre Stipendium, blef ledigt, har ännu icke kunnat återbesättas De trenne fiikadettplatser vid Krigs-Akademien, hvilka bekostas af Adliga Kadett-skolefonden. hafva innehafts af Friherre Ludvig J. Philip Liljencrantz, Claes Bernhard Rudolph Grönhagen och Folke Salomon von Krusenstjerna, bland hvilka den förstnämnde vid sistlidne års slut utexaminerades och de öfriga ännu innehafva sina frikadett-platser. Den genom Liljencrantz’s afgång ledigblifna platsen har icke ännu kunnat återbesättas, emedan han är berättigad att såsom equiperings-penningar under ett år efter det han utexaminerades, uppbära kadett-afgift. Sedan Johan Elias Lagerheim, som åtnjutit det underhåll för en frikadett vid Krigs-Akademien, som utgår af Bergenstjernska fonden, innevarande år blifvit utexaminerad, har Friherre Bo Glip Bleckert Sparre blifvit i hans ställe till frikadett utnämnd. De 2:ne af Adliga Kadett skole-fonden utgående NäringsStipendierna hafva åtnjutits af Anton Henrik Ridderstedt. Georg Gudheim Alexis Crafoord, Friherre Jerome Marcks von Wurtemberg och Johan Erik Algernon Börtzell, hvilka 2:ue sistnämnde fortfara att vara innehafvare deraf.
I hvad denna anmärkning gäller Enköpings skola och anslagen till Folkskolelärare-seminarium och dervarande elever, så grundar den sig helt och hållet på ett misstag, emedan Enköpings skolas räkenskaper, från längre tid tillbaka, och redogörelsen för nyssnämnde anslag, från den tid dessa började utgå, hvarje år åtföljt de räkenskaper, som årligen från Konsistorium till Kongl. Kammar-Rätten ingå öfver de under Konsistorii vård ställda allmänna kassor; hvilket förhållande Kongl. Kammar-Rätten är i tillfälle att bestyrka. Att åter räkningar öfver utgifter och inkomster vid de öfriga ofvannämnde stadsskolorna icke åtföljt bemälte räkenskaper, har sin grund dels i egenskapen af dessa skolor, dels ock i ändamålet med de till dem utgående anslag af allmänna medel. Ty om ock, i afseende på undervisningens gång, någon olikhet förefinnes emellan en eller annan af dessa stadsskolor eller pedagogier, å ena sidan, och vanliga folkskolor, å den andra, så är dock gränsen så svår att uppdraga dem emellan, att Konsistorium, åtminstone uti ifrågavarande afseende, i underdånighet tror sig hafva ägt fulla skäl att betrakta dessa pedagogier såsom folkskolor, öfver hvilkas räkenskaper 57 — 450 — kontroll hittills icke annorlunda utöfvals, än derigenom, att de, efter förutgången revision af församlingsboerne, utgjort föremål för granskning af Kontrakts-Prost och Biskop vid visitationstillfällen och inventeringar. Då nemligen Kongl. Skolordningen, i 2 Sect. 3 Kap. 6 §., stadgar, att räkningar öfver Elementar-läroverkens kassor skola åtfölja Domkapitlets räkenskaper till Kongl. Kammar-Rätten, och samma Kongl. Förordning, i 1 Kap., förklarar Elementar-läroverk utgöras af Lärdomsoch Apologist-skolor, så förutsätter detta förstnämnde stadgande naturligtvis, att dessa läroverk skola äga kassor, bildade genom anslag af allmänna medel, likasom ock ingressen tili den anmärkning, Konsistorium nu äger att bemöta, tydligen ådagalägger, att Rikets Ständers Revisorers granskning inskränker sig till Stats-verkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning.
Jag tillstyrker således antagandet deraf, samt önskar alt den 17-åriga öfverräntan mätte Banken väl bekomma. Frih. Cederström, Jacob: Ehvad de öfrige Stånden beslutat, nödgas jag dock för min del instämma med Hr Rosenblad, samt bos del H. Ståndet anhålla, det Fabrikören Soldin mätte frän den honom ålagda straffränta befrias. Dä nemi. BancoUtsk. sjelf erkänt, hurusom bemälde Soldin råkat i förlägenhet genom en oredlig förvaltning af curatorn i concursen, så synes det mig icke vara skäl all den ifrågavar. straffräntan af honom utkräfves. Hr Rosenblad: Efter hvad jag trott mig finna, lemnade Ridd.secret. deu upplysning, att prot.uldr. endast från Hederv. 316 Den 16 November e. m. BondeSt. ankommit; men om äfven de öfrige Stånden skulle hafva bifallit betänk., så instämmer jag i hvad Frih. Cederström nyss yttrat. Hela skillnaden emellan mitt oell Ulsk:s förslag beslår deruti, alt jag yrkar, det eftergift i afseende på den Fabrikören Soldin ådömda straffränta mätte honom å båda länen beviljas, dä Utsk. deremot inskränkt sitt tillstyrkande lill blott det ena. Jag upprepar ännu en gång, att då Bancodiseonten till sista skillingen erhållit hvad densamma i laglig ränta tillkom, så synes det vara hårdi att ändock vilja utkräfva en 17 års proc.-ränta af den. hvars egna medel blifvit, genom lagens åtgärd sä att säga, förskingrade. Hr von Hohenhausen, Mich. Silvius: A det af Hammarbom emot Soldins borgen upptagne län har Utsk. 1111 likasom vid föreg:de riksdag tillstyrkt afskrifning. Delta Utsk:s tillstyrkande innehåller således precist detsamma, som vid förliden riksdag af Utsk. blef föreslaget, men som dä icke blef af R. St. bifallet.
Min konka ar ej att lusinda nyttan of Flyinge Sruleries bibehal, lande l kwärcom stulle jag anse der i anledning af st.re här anförda stal, wara Riket till winning arr widmag,hällas, men jag rkor allenast, att wi ej wid ett best ms fattande härom böre racka oh efter en i», diwidus uppgift elier intygande, utan stulle jag tillstyrka, att ägendomen och askastningcn sormlfgei, marce wörderås, och om dä en lefwerering af is ha, star icke sinnes wara obillig, sä mä derwid bero, och t widrigk fall wiilkoren förhöjas. Grefwe - i!» tzar-iis Utbad sig sa crindra akt staga» nu endast och allenast wore, huru wida Flyin, ge och Dahlby Stuteri stulle bibehällaa eller ej. Herr Grefwon och Laridtmarstaikett: erindrade likaledes art stagan nu wore sadan, alt dek Rivd. och A. pror. 5 B. wo, L - 42 Den z Januank. more deröfwcr Sko tö - Utskottet wid anställd wokering stadnat i paria mota, och i sölje deras nu anhallit om Riksens Ständers yttrande, hwarefter det uran tirifwel skulle inkomma med sitt utlakande i allt hwad för öfrigt Flyinge och Dahlby anginge. Herr Landtmät skalken proponerade alltså nn, i anledning af discurserna att Flyinge och Dahlby Stuteri matte bibehällaö. Bifölls. Friherre Legerström, sacob, begärde ben tilläggning i propositionen, ark Stats - Utskottet skyndesamt mätte inkomma med sick yttrande om wilkoren för Stuteriets inrättning, jamt om dispositionen as berörde Kungsgarvar. Herr Landtmätskakten gjorde a denna tilläggning proposition, hwtikrn likaledes bifölls.
St., oaktadt ett allmänt erkändt missnöje med Styrelsen eller någon af dess ledamöter, ej i anledn. af betänk. finna till räck lif» anledn. att uttala det fällande ordet, sä lärer vissei ligen återremiss vara det enda rätta; men jag för min del får likväl tillstå, att jag ej kan inse behofvet af denna återremiss, hvilken jag likväl ingalunda vill motsätta mig, sedan jag hört densamma mera allmänt äskas. Jag får tillstå, att jag enligt tro och samvete, utan alla slags considerationer, anser mig hafva fullt fog samt vara skyldig att uttala det fällande ordet, visserligen ej för något visst fall eller någon viss person, utan för systemet i allmänhet och hela Rådkammaren colleclivt; ty jag anser nationens billiga fordran varit, alt den eller de rådgifvare, hvilka ej funnit sig kunna verka till nationens sannskyldiga nytta oell belåtenhet, eller hvars rådslag i allmänhet ej utöfva! något a38 Den 3 Juli f. m. inflytande, ofördröjligen bort ur rådkammaren afträda; och att en allmän missbelåtenhet existerar, derom torde måhända tyvärr endast Konungen och det fordna Statsrådet sakna kännedom, — och det är just denna obekantskap om nationens verkliga ställning och tänkesätt saint deraf följande försummelse att i detta hänseende upplysa Konungen, hvilket måhända är för den förra Rådkammaren mest graverande. På nu anförda grunder tror jag mig hafva fullt skäl att äska Hr Frih. och Landlm:s propps., huruvida R. o. Ad. anser de af Const.Utsk. gjorda anmärkmr vara af den beskaffenhet, alt det H. Ståndet önskar tillämpandet af 107 §:u Reg.F:n uppå antingen hela eller ock någon del af Statsrådet, samt till följd deraf beslutar att hos Konungen skriftligen anmäla dess önskan, att Flan ville ur ministeren skilja den eller dem af Rådskammarens ledamöter, mot hvilka Ståndet funnit att sådana anmärkmr blifvit gjorda, hvilka föranleda R. o. Ad. till en dylik skrifvelse.
I Tyskland blefvo af kloster och furstar stiftelser gjorda, för hvilkas årsräntor passionsspel skulle hållas97. Så länge de andliga spelen uppfördes i kyrkorna, var troligen en skådebana uppslagen under sångkoret, hvarigenom sålunda banan kommit i omedelbar förbindelse med sångarna och orglen. Galleriet har troligen dels upptagits af de himmelska personerna, dels har derifrån det första enkla maschineriet kunnat ledas; der har stjernan, som ledde konungarna, kunnat anbringas, derifrån dufvan vid Kristi dop nedhissas, och ditupp vid uppståndelsen den målade kristus-bilden uppdragas. Midtemot denna bana, uppe i högkoret, sutto de högre andliga; på upphöjda säten eller på kyrkans gallerier sutto de förnäma herrarna och fruarna, och nedanför i kyrkans skepp böljade massan; väpnade borgare upprätthöllo ordningen98. Men sedan mysterierna nödgats lemna kyrkan, uppfördes för hvarje föreställning en skådebana, och för den funnos flera olika former. Vid de spel, som uppfördes af handtverksskråna i Englands städer, begagnades rörliga banor, bestående af höga ställningar på fyra hjul och försedde med två rum, ett ofvan, på hvilket spelades, och ett nedan, dit skådespelarna drogo sig undan. Ofta ställdes flera sådana banor (pageant) bredvid hvarandra, och då de spelande skulle förflytta sig från en ort till en annan, gingo de öfver från den ena banan till den andra. På annat sätt tillgick med mysteriernas uppförande i Chester. Hvarje större skrå hade sin bana, på hvilken speltes ett af skråmedlemmarna inöfvadt stycke; pingstdagen bittida på morgonen började logarfvarna att på sin bana utanför abbotshuset spela det första stycket — ”Lucifers fall,” —; derefter rullades denna bana till mayorns hus, der samma stycke spelades, under det att detta skrå på förra stället efterträddes af ett annat, som spelade andra stycket af det stora passionsspelet o. s. v.; sålunda aflöste vagnarna hvarandra, och på alla de bestämda platserna blef hvarje särskilt stycke speladt99.
Prat. 1859 A 1860. 7 Sami. 1 A/d. 21 liäft. Lag-Utskottets Utlåtande N:o 40. slaget, den tid, efter hvars förlopp oeuiga makar skulle kunna vinna skilnad, blefve i de aldra flesta fall, åtminstone der makarna bo i stad, dubbelt längre än enligt nu gällande lag, hvilken icke bestämmer någon viss tid för skilnaden till säng och säte, i anledning hvaraf ock domstolarna vanligast bestämma denna skilnadstid till endast några få månader, under det Utskottet föreslagit densamma till ett år. Ändamålet med Utskottets förslag var deremot, dels att ur lagen utmönstra några onödiga och för makarna kostsamma formaliteter, i hvilket hänseende samtlige Riks-Stånden jemväl synas ansett en lagförändring vara af behofvet påkallad, dels ock att, under det skilnaden till säng och säte varade, betrygga den ena makens person mot våldsamheter af den andra. Beskaffenheten af varningsgraderna och det personliga skyddet äro således de begge framstående momenterna i detta förslag. I förra hänseendet hade Utskottet föreslagit först en varning inför Kyrkoherden, derefter en ytterligare varning inför Kyrkorådet och slutligen ett års skilnad till säng och säte. Utskottet utgick dervid från den princip, att tiden var den verksammaste väckaren till sjelfbesinning, och denna var bestämd så lång att Utskottet ansåg densamma vara en tillräcklig motvigt mot lättsinnet och den tillfälliga missämjan emellan makar. Men Utskottet förbisåg ej heller vigten af en varning, gifven af makarnas egen själasörjare, som borde förutsättas känna dem personligen och deras husliga förhållanden samt just derföre kunna utöfva på dem det största inflytandet, hvarförutom, af likartade skäl, Utskottet ansåg varningen inför Kyrkorådet böra bibehållas. Deremot fann Utskottet de nu stadgade böter för oenighet böra försvinna, — en åsigt, om hvars riktighet några skiljaktiga meningar inom Riks-Stånden icke försports, — äfvensom Utskottet ansåg Kyrkolagens föreskrift om varning, eller rättare »ransakning och förhör» inför Domkapitlet, vara mindre lämplig.
Jag skulle vilja önska dig ur grafven för att få ägna dig min hyllning för den härliga vederkvickelse, som ligger däri att sitta i godt sällskap och under gapskratt acceptera den officiela humbugens strålande apoteos. Man har under den sista veckan gifvit »Storhertiginnan af Gérolstein», jag har sett detta konstens mästerverk fyra gånger under denna tid, och jag börjar förstå, att Offenbach är mera populär än Wagner samt hemligheten däri, att han icke blir gammalmodig. Ty som i en hallucination ser jag, när ridån går upp och de sista tonerna af ouverturen ännu ljuda i mitt öra, hela den värld, hvaraf posten dagligen från alla jordens hörn upprullar ett panorama för min blick. Jag ser med en art af sympati, som är mig omöjlig att beskrifva, dessa landets dignitärer, hvilka spela boll med hvarandra om kärlek, framgång, hedersposter och konungamakt. Det är ett nöje att betrakta den ståtlige soldaten, hvilken bara behöfver visa sig för att eröfra världen. Aladdins lampa besitter inga mera förtrollande egenskaper och berättigar icke lifligare till den framgång, som öfvervinner världen, än de vackra mustascherna på detta omedvetna erotiska kraftgeni. Hur osminkad är icke Eros’ allmakt hos denna envåldshärskarinna, hvilken nappar den stora panaschen från sin gamle afdankade förtroendeman och i en handvändning förvandlar den okände äfventyraren till en uppgående sol. Och hur superb är hon icke, när hon räcker sin faders sabel till sin nya eröfring och för att göra honom äfven till en eröfrare manar sin släkts multnande ära ur grafven för att lysa kring hans bedårande hårfäste. Och general Brumm, den gamle hjältemodige general Brumm, mohren, hvilken i alla möjliga afseenden har gjort sin skyldighet, men ändå inte har lust att gå! Jag vill inte säga, hvem han erinrar mig om. Men jag tycker om honom. Ty det är trist att mista panaschen, när man med den mister målet för ett helt lifs ansträngningar och ärelystnad.
Den, till befrämjande af förslitne småsedlars utbyte i landsor terne, genom Kongl. Majds Nådiga Bref till Dess och Rikets Stats-Contoir den 22 Maj 1819, vidtagna anstalt kommer än vidare att fortfara. 17:o. Vid Låne-Contoiren i Götheborg och Malmö invexlas gamla sedlar från och med 8 sk. till och med 3 R:drs valör, emot nya sedlar lian och med 8 sk. till och med 2 R:drs valör, under iagttagande af de föreskrifter, som innefattas uti en af Bunco-styrelsen, under den 22 December 1836 och den 5 Januari 183y , fastställd Oi dnings-stadga. 18:o. Morn. r. Fordringsegare hos Depositions-Afdelningen (Räkningshafvare) skiljas under 6 classer: Till den i:sta höra: Medel, som bero af Bankens egen styrelses disposition, äfvensom skuldbalancerne för ännu utelöpande, icke 10 år gamla, invisningar och insättnings-bevis förre Vexel-Bariken och dess cassör emellan (bia från folie-afgift.) Till den a:dra: Alla varande eller blifvande Coutos, tillkomne under egenskapen af Crediliv eller förlag utaf Banken,- G issa-crediti v undanlagne, vare sig räntefritt eller mot utstakad ränta (fria från folie-afgiflN Till den 3:dje: Medel, tillhörige Staten samt dess allmänna Verk och cassör, ej egande natur af Creditiv eller förlag från Banken (fria från folie-afgift.) Till Banco-Utsloltets Memorial, IS'.o I 32.
Den, som egendom sålunda afträdt, eller undanskifta sökt, skall den ed å inställelsedagen aflägga: stände honom dock fritt att förut, inför den Rätt, hvarunder den döda lydt, eller vid annan domstol, edgången fullgöra: annan sterbhusdelägare åligge, der någon borgenär det äskar, att eden aflägga och det styrka inom den tid och i den ordning, som honom af Rätten eller Domaren förelägges: gör han det ej; njute ej af egendomsafträdet den förmån, hvarom i 10 och 17 <§§ förmales. § 13 Varder egendom, som skiftad är, afträdd förty att ny gäld sig yppat; bäre hvarje sterbhusdelägare åter hvad han i skifte fick eller, der det ej finnes i behåll, dess värde, så ock laga ränta eller afkomst, som under tiden fallit; och fäste uppgiften derom med ed, om så fordras: har han gjort nödig eller nyttig kostnad å egendomen eller för dess skull; varde den kostnad honom ersatt. § 14. Ar gäld, som efter skifte yppas, ej större än att den af boets tillgångar gäldas kan; bäre hvar af sterbhusdelägarne åter, i det förhållande, han mera njutit, än på hans lott falla bort, om den gäld vid skiftet i beräkning gått. Har någon sin lott förskingrat; fylle de öfriga bristen med hvad de ur boet njutit. § 13- Testamentstagare vare skyldig all till gälds betalning återbära hvad lian mera njutit än, der gälden förut beräknad varit, honom tillfalla bort. Har annan, som 64 Lag-Ulskottels Belänkande M 33. i boet de! fått, den del förskingrat; fylle ock testamentstagaren bristen efter hvad i \ 4 § skils. § 16. Arfvinge, som sig rätteligen urarfva gjort, vare fri från betalning af dpn dödas gäld. § 17. Efterlefvande make, som egendom rätteligen afträdt, vare fri från all gäld, hvarför andra maken ensam svara bort. Har enka afträdt sin lott och enskild egendom, så långt de förslå, till betalning af den del i gälden, som på henne belupit, efter hvad i H Kap.
Motionärens framställning härutinnan synes icke åsyfta att den del af hamnumgälderna, som utgår för det i hamnen utlossade gods skulle borttagas, utan blott att sjelfva fartyget måtte befrias från hamnafgift, då det icke gjort en vanlig fraktresa, utan upprätthåller en regelmässig förbindelse mellan städerna och således fullföljer sin resa, antingen det medför ganska mycket eller högst obetydligt fraktgods Det kan icke bestridas att den utveckling ångbåtstrafiken vunnit medfört ögonskenliga fördelar för landet, samt att hvarje lättnad, som beredes densamma, ökar varuomsättningen. Men det vill synas som om ångbåtslägenheterna G Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande Ai 182. skulle kunna blifva tätare ju mindre afgifter man äskade för sjelfva anlöpandet af hamnen. Dessutom torde trafiken af den föreslagna förändringen kunna vinna, att sjelfva fartygen, som begagnas, blifva konstruerade utan afseende på hamntaxorna och således blifva rymligare samt bereda ökad trygghet. Utskottet får, på grund af hvad nu blifvit anfördt, hemställa: att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse anhålla, det Kongl. Majit täcktes tillse huruvida vid stadfästandet af blifvande hamntaxor sådane ångfartyg, som underhålla regelmässiga turer, kunna varda befriade från afgifter för sjelfva fartyget, samt i nåder förordna, att inflytande hamnumgälder ej må annorlunda än till sjelfva hamnens underhållande användas. Stockholm den 27 September 1860.
Och dina hvita armar, och det sätt hvarpå du sätter upp ditt hår, och så som du äter eller lutar dig tillbaka i en hvilstol med hufvudet litet framåtböjdt, — ja, till och med som du gäspar, när du är sömnig, — allt tycker jag är förtrollande, för att inte tala om dina andliga egenskaper, som jag beundrar öfver all beskrifning. — Men tror du, att en enda man skulle märka mer än högst en tiondedel af allt detta. De kunna nog se så der i allmänhet. Jag tror till exempel, att de skulle kunna se, att du har mellanbrunt och inte kolsvart hår, att du är elegant och enkelt klädd, och kanske till och med märka, att du har ett godt hufvud och ett varmt hjerta — fastän det vet jag inte heller så säkert om de skulle observera —, de ha blott så der ett allmänt omdöme och klassificera qvinnorna i goda och dåliga qvinnor, men för öfrigt är det det samma att visa dem ens bästa sidor, som att kasta sina perlor för dem som sluka dem som ärter. — Det fins ingen man, som riktigt skulle kunna värdera dig. Och du, hur skulle du kunna finna en man, som du kunde älska på ditt sätt? Om du än sökte i alla fem eller sex verldsdelarna — hur många de nu äro —, så fann du honom inte.» »Jag har ingen längtan efter att bli beundrad», sade Nina. »Och hvad det angår att finna någon, som jag skulle kunna älska, så har jag inte för afsigt att leta efter honom.» »Du har kanske redan funnit honom?» frågade fru Hilda och såg upp. »Jag! Nej, hur skulle jag ha funnit honom?» svarade Nina, men hon rodnade på samma gång utan att veta hvarför. »Narras du?» frågade fru Hilda och hotade henne med fingret. Nina började skratta, men var ännu röd i hela ansigtet. »Åh, du narras, du stygga, baksluga varelse», sade fru Hilda och tog Nina om axeln. Nina kunde omöjligt upphöra att skratta, och ju mer hotande och frågande fru Hilda blef, dess mer skrattade Nina; — men så blef hon plötsligt allvarlig och sade: »Nej, jag försäkrar dig, jag har inte alls någon lust att gifta mig igen.