Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Konsistorium icke kunna biträda, enär detta åliggande skulle medföra för Notarien ett mångfaldigt besvär, och öfver höfvan öka hans redan förut vidsträckta göromål. Hvad dessutom angår förhållandet inom detta Stift, får Konsistorium underdånigst upplysa, att, enär kollektoch stamboks-insamling för någon kyrkobyggnad i Stiftet hunnit fullbordas, afsändas alltid af Notarien till vederbörande Pastors-embete fullständiga räkningar och verifikationer öfver uppbörden. När sedermera, såsom Konsistorium förmodar, dessa räkningar, jemte öfriga kyrkoräkenskaper, blifva till Kongl. Kammar-Rätten insända, är ju ock den äskade kontrollen vunnen, och Kongl. Kammar-Rätten sättes således i tillfälle att pröfva, både huruvida medlen ordentligen ingått och till sitt ändamål blifvit använda. 8:0 Hvad slutligen angår anmärkningarne vid Landt-Kyrkornas i Halland och Bohus Län räkenskaper, delar Konsistorium visserligen Herrar Revisorers härutinnan yttrade åsigter, och anser således både de större kassabehållningame otillbörliga, samt äfven nödvändigt, att vid medlens utlåning noggrant afseende fäste® på den säkerhet, sorn för lånebeloppet lemnäs. 200 — Carlstads Stifts Konsistorii underdåniga Utlåtande. Eders Kongl. Majit har, under den 6 dennes, i nåder låtit till
— jungfru k o m helt viktig för ett par veckor sedan till m i g: » till våren får herrskaperna inga jungfrur » (hon vågade ej säga ' fröknar '), » ty alla gå till fabriken. » — Jag s a d e: » ämnar du dig också dit? » H o n svarade: » n e j, det tror jag vä] inte, men A n n a sade, h o n sagt det till sin fru, o c h då tyckte jag, att j a g också skulle säga det. » E x e m p l e t s maktl Då j a g i n:r 59 af Idun läste » Rings » målande skildring af » Lina Blombergs b r ö l l o p », så utbrast j a g: » huru sant skildradt! » ty j a g hade jtist i dagarne uppleft och förargat m i g smått öfver något liknande. Min jungfru skall vara tärna h o s en f. d. kamrat (som också gifter sig m e d en smed). M i n jungfru h a d e varit o c h tagit prof på hvitt tyg till tärneklädning o c h förklarat mig, » att h o n ville ej vara sämre än de andra! » (hos koryktaren i ett rum!) M e d I d u n i hand kallade jag in henne o c h frågade: » skall bruden hafva svart klädning ?&gt; » Ja, m e n där skall vara hvit infällnmg o c h hvita sidenrosetter på lifvet. » — Jag sade: » vill du göra m i g den tjänsten o c h läsa denna berättelse i I d u n. » — Jag kan n u till min glädje omtala, att » den hvita » blef ej af, utan en » skär » fcomMKsklädning blef köpt. Tack R i n g! 3 — I D U N 1899. Vi trädde slutligen in i stugan. Tablå! Där satt m i n » tös vid b ä c k e n », m e d ett lindebarn på knäet, två litet större ungar bredvid sig, allt små syskon, s o m h o n alla matade (häpnen nu, I alle bakterielärde!)
Då, efter den i lagförslaget antagna straffgrund, användande af straffets högsta stränghet inom den grad, hvartill en stöld är att hänföra, kan äga ruin äfven för ett tillgrepp af ringa värde, och det sålunda skulle kunna inträffa, att redan vi<l en stöld af 0 Hulr, eller en enda riksdaler utöfver det föreslagna minsta beloppet**), oinständigheterne ansåges så försvårande, att högsta straffet för enkel stiihl (Irenne års straffarbete, svarande mot tvenne års tukthusstraff enligt Lagberedningens skala) borde användas; synes med fog den frågan uppkomma, hvarföre afslåndet imellan denna Gite riksdaler och den 5:te, som iir den sista under minimum, skall göra alla dessa försvårande omständigheter kraftlösa, och om icke fast heldre desamma borde med lika mycket skäl komma i betraktande vid den lista, som vid den Gite riksdalern af stöldens hela belopp. Om, vid det förutsatta förhållandet, skillnaden t. ex. imellan G Hiksdaler och GODO icke medförer någon nödvändig skillnad i beslraffningen, utan den, som stulit det ena eller det andra af dessa belopp, kan enligt lagförslaget straffas med tre års, men också endast med G månaders straffarbete***); så synes det icke förnuftigtvis kunna påstås, det skillnaden imellan 5 och G riksdaler bör medföra så stor skillnad i straffet, att detta för senare beloppet skall ovillkorligen blifva minst G månaders straffarbete, då det förra beloppet kan försonas med böter af en enda riksdaler, men skillnaden också kunna uppgå ända från sistnämnde belopp till det treåriga straffarbetet. »De uti Lagkommitteens utlåtande uppgifna skäl till en sådan afv ikelse från den antagna hufvudsakligen subjektifva grunden för stölds bestraffande bestå dels deruti, att skillnad imellan stöld och snatteri skall på de liesta ställen vara vedertagen och jemväl instämma med de hos svenska folket rådande begrepp, och dels uti lämpligheten af en dylik skillnad, för att vid tillgrepp af ringare art, hvilka ej sällan skola härleda sig från obetänksamhet eller ett *) Hvarmed i lagförslaget menas brottmålslag (Missgärningsoch Straffbalk). **)
IO Stals-Utskollets Betänkande JY.o 260. befordras, oell således icke uttryckt någon bestämd önskan om dessa Tabellers tryckning äfven för framtiden; så och då i öfrigt härvid torde böra tagas i betraktande, att Tabellerne dels endast äro ett sammandrag af hvad Berättelserne i vissa delar innehålla, dels icke alltid ega eller kunna ega den noggranhet, att de kunna begagnas såsom en fullt tillförlitlig källa i Statistiskt hänseende, anser Stats-Utskottet dessa Tabellers tryckning, med den fullständighet, som hittills egt rum, icke vara behöflig och att nyttan icke motsvarar den dermed förenade kostnad. På grund häraf, och i hufvudsaklig öfverensstämmelse med hvad Motionairen löreslagit, tillstyrker Utskottet, att, af de så kallade Femårs-Berättelserne, sjelfva Bcrällelserne hädanefter, såsom hittills, må till trycket befordras, men att, hvad deremot de till dem hörande Tabeller angar, endast ett sammandrag af de från Länen inkommande SpecialTabeller må af den Autoritet, Kongl. Majit dertill täckes i Nåder förordna, upprättas och lill trycket befordras, utvisande förhållandet Länsvis, serskildt för städerne och serskildt för landet. I händelse Rikets Ständer till detta förslag lemna bifall, torde underdånig Skrifvelse i ämnet böra till Kongl. Maj;t aflåtas. Alik. till Eiped.-Utskottet den 24 Sept. Utlåtande, i anledning af erhållen återremiss å Utskottets Betänkande N:o 2 01 j rörande sökt everldelig skattemannarätt d det under Ulriksdals Kungsgård förr lydande hemmanet Kefvinge med dertill hörande utjord» (C. A.) Berörde Betänkande, deruti Utskottet tillstyrkt, att den af Herr Presidenten m. m.
Salpetern, som vid uppbördsmötena inlöses, bör väl med sådan skjuts till depoterne fortskaffas, men då för 20 lisp:d salpeter full skjutslega betalas och dubbelt så mycket beqvämt forslas efter en häst, så äro dessa transporter af allmogen eftersökta. Väghållningen är här liksom annorstädes särdeles betungande, i synnerhet i de Finska socknarne, emedan den på dem ankommande väg är bland de längsta, och tjenligt fyllnadsämne på många ställen der endast med stor möda kan anskaffas. Dock äro vägförkortningar der nu under arbete, hvarigenom dessa kommuners besvär i detta hänseende i sin mån komma att underlättas. Efter en här approximativt uppgjord kalkyl, beräknad efter tio alnar bred väg, hvartill de i länet förekommande häradsvägar blifvit reducerade, utgår vägunderhållet inom de olika socknarna i länet sålunda: Piteå stad och socken om 154mantal underhåller 9^ mil eller 1,066 alnar på mantalet, Luleå 2:ne socknar om 179jVV mantal 7 mil eller 703 alnar på mantalet, Råneå socken om 63|£| mantal 5-fa mil eller 866 alnar på hvarje helt hemman, Calix 2:ne socknar om 91-^4 mantal 7 mil eller 1377 alnar på hvarje mantal , och Torneå fyra socknar om tillhopa lOOyjf mantal 7-| mil eller 1,361 alnar likaledes på mantalet, allt oberäknadt byvägar. — Dock förstås af sig sjelf, att i fråga om vägunderhållets fördelning hemmanen emellan inom eu och samma kommun, den - 27 na kalkyl ej kan vinna tillämpning, emedan i detta fall hvarje hemmansandel i vägunderhållet icke ensamt beror af den gemensamma vägens längd, utan af markens beskaffenhet och derpå grundad gradering eller uppskattning.
Mig att framdeles sa underställa hwad stor betydenhet, ben gjorde tilläggningen, i anseende till följderne möjligen ffulle kunna medföra. Grefwe Vs Is (ZsrZis, Iscsb, Det är Med cn werkelig förundran, en billig förtrytsamhet jag afhört ExpedirionS - UtffvlkelS Förklaring. Huru katt Utffoktet säga >,kk Ridderffapet och Adeln ypmanat sine Med-Skänder? Ridderffapet sch Adeln har Med ffäl sUNnit Uiffottct haswa begätt ett sel, Ridderffapet och Adeln har deraf gifwit del till de öfrige Sländön, katr sädant kallas en upmaning? Utffottct säger sig känna en tröst i de öfrige Ständens bifall och wärdiga gillande af Expeditionen. Har dä Ridderffapet och Adeln Mane om sin och Med Ständers rätt icke Upsört sig lika wärdigt? Tillhör det Utffortet att derom döma, art yttra sig om hwilkct Ständ npsört sig wärdigt? Herde Band. k?:o Z« Nid - Z4 Den I December. Ridderstapet och Adeln mä döma hwad följderne stulls blifwa om Expeditions-Utstokkct skall körestrifwa Bestulen, Nu har Z Stånds bifall kill Urstottcts Expedition, twärtemoi hwad alla 4 Stånden för fä da» gar sedan bcsiöro, gjort Lag för alla. Ar sadanr rätt, sädant lagligt? Jag uprcpar att Urstottet begäkt Slurf tvid försaltandet af sin Expedition.
Hvad Utsk:t yttrar om förslagets stridighet med grundlagens föreskrift, beror för öfrigt tydligt på ett misstag, då här ingalunda är fråga om att på privatbankssedlar sätta tvångkurs, oell hade Bankofullmäktige, som i denna fråga torde ega vitsord, säkerligen ej tillstyrkt ett förslag, som vore oförenligt med bankens grundstadganden. •lag tror mig hafva anfört fullgiltiga grunder för R. o. Ad. att, i likhet med Borgare-St., afslå Betänk:t och bifalla reservationen, och får hos Hr Gr. o. Landtm, anhålla om proposition derå. Frih. Liljencrantz, Johan: Utsk:t har ansett sig böra afstyrka äfven den del af motionen, som af Pullunge blifvit förordad, nemi. att privatbankssedlar skulle mottagas i Riks-bankeris diskontkontor, men de motiv, Utsk:t anfört till stöd för detta afslag, tror jag icke kunna tillmätas det värde, att de böra för anleda ett sådant beslut. Ett bland dessa motiv är att det skulle vara tvifvelaktigt, om uppoch afskrifningsrörelsen är fördelaktig. Jag vili icke nu ingå i pröfning härom, men finner det gifvet att Riksbankens uppgift är att bereda lättnad för den allmänna rörelsen. Här är rui fråga om att medgifva mottagandet af sedlar från sådana banker, sorn hafva vexelombud i Stockholm, hos hvilka de kunna utbytas. Detta vore endast ett legaliserande af hvad som nu eger rum. Om det vore fråga om, som motionären föreslagit, att banken skulle mottaga postremissvexlar 488 Den 21 Marx. m. m., så kunde banken få fordringar hos enskilda banker, som icke kunde betala, men 1111 år det endast fråga om att en person, som kl. 12 på dagen skall betala i R. Stms Bank, och vexelkassorna äro stängda, skall slippa springa omkring i staden för att vexla sig till Riksbankens sedlar. Jag förenar mig i anhållan om afslag å Betänk:t och bifall till Frih. Nordenfalks reservation.
Det är under en wls Konung, hwilk-n anser för sit gladaste föremal, at befordra trogna undersa ares sällhet, som nytkiga Författningar kunna förtstu och tilffapas, hwilka pasta för en genom wunnen uplysuing til lynnet förändrad 6ener»rwa. Huru manga lemnjngar aae wl icke annu qwar isrän okunnighetens och fördonwrnos Tidehwarf? Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 PROTOKOLL, HÅLLNA HOS IIÖGLOFLIGE RIDDER SKÅPET OCH ADELN, VID Lagtima Riksdagen i Stockholm ÄR 1862-1863. Häftet. (KKjjoSTOCKHOLM, Tryckt hos E. Westrell , Sedan R. St:r genom 89:de §:n i Riksdags-beslutet d. 30 Okt. 1860 blifvit kallade att till Lagtima Riksdag i hufvudstaden den 15 Okt. 1862 sig infinna, samt K. M. medelst öppet Nådigt Rref den 20 Maj innevarande år behagat samtlige R. St:r derom erinra, blef å den sålunda utsatta dagen Riksdag med van liga ceremonier utblåst; och täcktes K. M. till Landtmarskalk i Nåder utnämna Landshöfdingen i Södermanlands län, K. af K. N. O., Gr. Guslaf Lagerbjelke, hvilken, efter det han inför H. M. Konungen aflagt Landtmarskalks-eden och blifvit öfverlemnad till de 2:ne äldste tillstädesvarande Grefvarne, Ofverste-Kammarjunkaren, K. m. St. K. af K. N. O. m. m. Gr. Erik August Lewenhaupt och Ii. Exc., En af Rikets Herrar, f. d. Just.- Stats-Ministern, R. o. K. af K. M. O. m. m.
N:o SOS. 275 till fyllda 70 år, måtte upphöra att vara gällande, samt pensionen för dem beräknas från oeh med afskedstagande vid 55 års ålder, efter en tjenstetid af 25 år. b) angående Luniltmäleri-slalm. med erinran al! nu gällande föreskrifter om Landlmäteri-tjenstemäns rätt till pension å Allmänna Indragnings-stalen vid uppnådda 70 år eller, i händelse af sjuklighet, vid 65 års ålder, samt efter en tjenstetid af 40 år, sällan kunde komma att tillämpas, enär få Landtmätare uppnådde en så högålder, ulan de fleste deremot genom ansträngningar orh ådragen sjuklighet under sin mödosamma tjenstgöring tillskyndades en tidig död eller åtminstone tidiga ålderdomskrämpor, har framställning skett, att Förste och Andre Landtmätare samt Kommissions-landlmäre måtte ega rätt till pension å Allmänna Indragningsstaten, då den afskedstagande, efter en tjenstetid af omkring 30 år, uppnått 60 år eller, derest ban med läkarebelyg styrkte sig vara lidande af sjuklighet, vid 55 års ålder. Vidare orh med afseende å den särdeles ansträngande tjenstgöring, som ålåge
Slen genom beslut den I Dec. 1851 har Rådst.rätten ansett sig icke kunna bi falla Kärandens anhållan; och sedan klagan häröfver blifvit hos mig af Käranden förd; har jag låtit inför Kongl. Svea Hofrätt tilltala Rådst.rättens i beslutet deltagande Ledamöter, med anmärkning, att Domaren icke vore berättigad att undandraga sig ett vittnes alhörande, så vida icke laga förfall förefunnes; efter hvilket åtals utförande Kongl. Hofrätten ilen 11 sisth Mars meddelat det utslag, att emedan Käranden, som åberopat vittnet samt anhållit, att det kunde varda å Provisoriska sjukhuset afhördt, hos Rådst.rätten företett betyg af vederbörande Läkare derom, att vittnet i anseende till ett svårt bensår ej kunde gå och att han var å nämnde sjukhus intagen; ty och som den af de tilltalade åberopade omständighet, att med samma sjukhus vore förenad en sjukvårdsanstalt för koppsmittade, destomindre utgjort giltig anledning för Rådst.rätten att Kärandens anhållan afslå, som läkarebetyget tillika innehållit, att vittnet ej var liggande bland koppsjuka; alltså och då icke heller i öfrigt laga hinder för bi fall till samma anhållan förefunnits, samt Rådst.rätten följaktligen, likmätigt 17 kap. 4 § Rätteg.balken, icke bordt undandraga sig att det begärda vittnesförhöret å sjukhuset anställa; men Rådst.rätten likväl genom det åtalade beslutet förklarat, att Kärandens anhållan derom ej kunde bifallas, pröfvade Kongl. Hofrätten rättvist, det skulle de tilltalade Ledamöterne, hvilka i Rådst.rättens omförmälte felaktiga beslut deltagit, derföre jemlikt 1 kap. 12 § Rätteg.balken böta tillhopa tjugufem daler silfv ermynt med åtta Ridr lii sk. banko; öfver hvilket utslag någon klagan hos Kongl. Majit icke blifvit förd.
Med vördsamt åberopande af hvad förklaranderne här ofvan yttrat om grunderne för dispositionen af de till Statsverket anslagna medel, få de, hvad denna Irsta punkt beträffar, serskildt anföra: att de för Embetsoch Tjenstemän i KammarRätten beviljade lönförmåner å 2:dra hufvudtitelns besparingar hafva utgått för ändamål tillhörande samma titel och att sjelfva anvisningarne således äro fullkomligen laglige; ty medlen äro icke använda annorlunda än faststäldt blifvit_, d. v. s. lill föremål främmande för hufvudtiteln, så att anmärkning eller åtal ej kunnat ega rum, med mindre anledningar dertill velat sökas i den tillfälliga omständigheten, att besparingarne icke lemnat full tillgång för de derå anviste utgifter. Denna tillfällighet åter kunde icke tagas i beräkning vid den tidpunkt, då anvisningarne gjordes; emedan, ehuru lätt det var att uppgifva föregående dispositioners sammanlagda summa, de blifvande besparingarnes större eller mindre belopp då icke var kändt, och blef, såsom förut är anfördt, ej utrönt förrän omkring 2:ne år derefter: hvartill kommer, att besparingarne för de 5 år, som föregingo år 1831, sammanlagde utvisade tillgång utöfver derå anvisade utgifter, och att det närmast föregående lemnade betydligt öfverskott. De sedan sista Riksdag beviljade lönanslag för KammarRättens Embetsoch Tjenstemän utgöra dessutom icke nya anvisningar, utan endast fortsättning af hvad, enligt den år 1831 för detta Embetsverk uppgjorda nya organisationen, tillförne utgått, och dessa lönanslag hafva, med få undantag, tillfallit Tjenstemän, som sedan sista Riksdag i KammarRätten qvarstått , ehuru icke alla framgent i samma grad. Att bristen för KammarRättens aflöning efter nya Staten blef så betydlig, härrörde egentligen deraf, att detta Embetsverk, hvars göromål under de sista 10 åren nära fördubblats, har i de lägre graderne oaktadt den år 1831 skedda minskning, ett större antal Tjenstemän än andra verk, och att följaktligen flera löner i dessa grader måste förhöjas öfver deras förut alltför ringa belopp.
Ut* låtandet i anledning af Anmärkningar vid Betänkandet N;o g6, angående Laga Dom* stol för upptagandet af Bränvins-minute* rings* och Dryckenskaps*mål, samt ändring uti de för Dryckenskap nu gällande Straff* bestämmelser; hvarvid Herr Borgmästaren Hagander, sorn icke öfver vari t öfverlägga niiigarne till Utlåtande förklarade, att han för sin del i allo förhlifver vid Betan* kaiidet. Herr Borgmästaren Arvedsson yttrade* det är en lika allmänt känd som obestridlig sanning, att ibland den stora skara af melmiskor, hvilka För hegångne brott utstått nesliga straff, sällan någon öfvergifvit la* stens bana och åter blifvit en nyttig medlem i samhället. Det är också icke mindi* - LagUtskottéts Eetfinkandett. tifil dre underkastadt Let,vi flan, att egentliga orsaken till denna beklagliga framhurdelse å de brottsliges sida, ligger uti deras uteslutande från hederligt Folks omgänge, från dess Förtroende oell Från Medborglighet ellet de vanliga Sandia! is fÖrmånerne. Vid Lagars stiftande bör fördenskull sorgfälligt tillses, att så vidt möjligt är och med brotts ursprungliga art kan förenäs, sådane straffbestämmelser undvikas, hvarigenom den vilseförda, den felande eller brottslige Samhallsinnevånareh betages tillfälle att, under villkor af förbättring i moralitet och förhållande, blifva fullkomligen försonad med de Öfrige och återvinna sin medborg* läghet. Men ett sådant förfarande, som jag nu yttrat böra följas uti Lagstiftningen, finnér jag icke nog vara iagttaget af Högloft. Lagutskottet, då dess Pluraritet tillstyrkt bibehållandet af den för 4;de resan fylleri stadgade påföljd, nemligen förlust af medborgerligt förtroende ; hvarföre jag i denna del fö raul åtes skilja mig från LagUtskottets mening.
Skulle det nu emedlertid hända, att Bankens fond nedsjunker till den stadgade proportionen, så vore det visserligen väl, om tillgång till dess förstärkande i bast funnes genom detta låns indragande; men då jag är öfvertygad, att Bancostyrelsen i allt fall föreser, att inga menliga följder för realisationen häraf skola uppkomma, fäster jag för min del, i detta afseende, ingen vigt vid nu ifrågavar. lån, och jag hoppas, att Utsk:s concepist, som nu med så mycken skicklighet vederlagt satsen om lånets nödvändighet för realisationen, äfven skall hjelpa oss att vid nästa riksdag få afhulpen den af Utsk. förbisedda Den 3 Februari e. m. 99 olägenhet, som jag här omnämnt. Jag öfvergår nu till upptagande af mina motståndares egna skäl. Utsk. erkänner väl, att tillvägabringandet af en lägre räntefot i allmänhet, än den hittills i landet gällande, är bra, och då hade jag afven vänlat, att Utsk. icke bortraisonnerat, att ändamålet här just är att tillvägabringa en lägre ränta; men dels påstår Utsk., att räntan af sig sjelf redan nedgått till 5 proc., och en sådan sats kan jag ej finna annat än högst besyn nerlig, då man hör personer, som sjelfva förvalta större penningeverk, förklara, att de aldrig hafva svårighet att få medlen utlånade mot 6 proc. Undersöker man förhållandet, så finner man också, att en sådan räntefot, som Utsk. uppgifvit, alldeles icke är känd utom Stockholm, der det visserligen händer, att personer äro så granntyckta i afseende på den pant, som erbjudes, att de göra mindre afseende på räntan, eller ock att långifvaren, såsom förhållandet är med. sparbanken, är i behof att kunna återfordra sina penningar när som helst och, då fordringar på landet äro mindre rörliga, måste inskränka sig till lån inom Stockholm, samt i följd häraf nödgas åtnöja sig med lägre ränta. Dels invänder Utsk. vidare såsom allmän grundsats, att staten ej bör blanda sig i enskildas förhållanden.
Hvad det andra skälet beträffar, så är det beklageligen en sanning: bär fins ingen Statsfinans, utan blott ett Bokhålleri. StatsUtskottet utgör finans-ministéren under Rikdagarne; och det hac merendels fått dela lika öde med alla finans-ministerier: att synas många icke sluta, såsom det begynt. En Statsfinans är ännu ibland de manga ting, som fela, för att bringa sammanhang i vårt nya constitutionella system. Men skaij ett godt Statsfinans-system här kunna utbilda sigi så bör man frångå de gamla uppfostrings-grundsatserna, och ej så omgifva och val» Ja ynglingen, att han stängs från möjligheten att .tillfoga sig skada; man bör låta honom försöka sig på egen hand; skulle ett och annat misstag begås, så märker han det nog sjelf, och lånar sedan villigare sitt öra åt den moraliska föreläsningen» JJen j 9 Julli /, ni. 88 i' Den värde Talaren anser det upplåningssystem, som Utskotten föreslagit, äga sitt correctiv inom sig sjelf, om man skulle vilja sträcka det för långt. Jag befarar, att det kan temligen långt utsträckas. Må man besinna, att det är i Stock* holm, sorn alla större penninge*affairer göras , alla låne-omsättningar, alla speculationer, vare sig på varor eller på fast Egendom. Det är och blir en sanning, att alla consti* tutionella Stater gjort lån, och haft skulder. — Venedig, Genua, Holland, England och till och med Riksstaden Hamburg, der det metalliska myntet öfverflödar. Då det kan förutses, att äfven vi förr eller senare komma att göra lån, hvarföre icke siika att införa ordning uti vårt lane system; de lån vi förr gjort, eller de skulder Staten nu äger, utgöra ju hufvudorsaken dertill, att vi sakna ordning uti vårt myntväsende. Söka vi nu endast, att reglera det senare, men icke det förra, så blir det ofelbart vårt öde, att, vid första ovanliga Statsbehof, af brist på banad väg att kunna fylla dem, man åter anlitar Bankens cre‘ dit, och bringar ny oreda uti våra enskilta pen* ninge-förhållanden.
R:dr 3oo: „ Två Notarier, hvardera om dagen , 4: 24• — Nio Canzlister, d:o d:o 3: Fem Vaktmästare, d:o d:o „ 1: 16.— Secreterarens arfvode beräknas från och mod den 2r sisllidne Januari samt aflöningen för Notarierne oell 3:iie Canzlister från och med den a3 i samma månad; för de öfriga Sex Canzlisterne böra arfvodena utgå från och med den 22 näsllidne Februari och tractamentena för Vaktbetjeningen från och med den 14 i förstnämnde månad. Hos Hedervärda B onde-Ståndet: För Secreterare!!, i månaden R:dr 4oo: Tre Notarier, hvardera om dagen o: — Sexton Canzlister, d:o d:o 3: Fem Vaktmästare, d:o d:o . i: *6. alt beräknas och utgå: för Secreleraren, t Notarie, 2 Canzlister och 2 Vaktmästare från och med den 14 sistlidne Januari, för 2 Vaktmästare från och med den 17, för 1 Vaktmästare från och med den 21 samt för 2 Notarier och 14 Canzlister från och med den 24, allt i samma månad. Hos Constitutions-Utskottet: För Secreteraren, i månaden R:dr 166: 3a.— „ En Notarie, om dagen 3: 24. Fyra Canzlister, hvardera d:o u 3: 34-' „ Två Vaktmästare, d:o d:o ; • » i: iG.«—r 4 Siat M-Utskottets Memorial, N:o i6g, Börande donna aflöning:» enligt nyssbemäldte Utskotts af Rikets Ständer bifallna memorial N:ris 6 och 8, beräknas för Secreterare!! från och med den 3 sistlidne Februari, för a:ne Canzlister från och med1 den t nasti. Mars, samt för den öfriga betjeningen från och med dess antagningsdag, eller, jemlikt Stats-Utskottet meddelad uppgift, den 3 i förstnämnde månad,.