Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De la Gardie, Cath. Charl., och troll De la Gardie, Jakob, och mamsell Djefvulen. Se Satan. Djur, skrock om 150, 154. Drakenstjerna, alkemist 140. Droys, W. v., skendöd 171. Dryselii kyrkohistoria 123. Biskop Stalenii 130. Carl IX:s 131. Carl XIII:s 133. Catharinas, Gustaf Wasas drott Christina Jul. Erik Wäderhatts 129. Gustaf II Adolfs 131. Gustaf IV Adolfs 133. Hans Bartels 132. Ivar Widfamnes 130. Joh. Urban Hjärnes 131. Dymmelveckan, skrock 185. Döden förutsagd 162. Dödsfall, skrock vid 158. Dödskalle, rörlig 207. Döfstumma, skrock om 160. Ehrensvärd och Björnram, syn 52, – och mamsell Arfvidson 127. Ekerot, Lars, spådom 124. Ekman, P. E., dömer trollpackor Elgströms, skalden, syn 55. Enbuske, förtrollad 86. Endislöfs, Hans, död 164. Enebom, Dan., förutsagd död 128. Engberg och Lewenhaupt, Nem. div. Erik Wäderhatts dröm 129. Erik XIV:s födelse, spådom 135, Erkebiskopen och troll-lappen 81. Ersdotter, Anna, trollpacka 72. Esberg, biskop, om en spåkäring Euræus, Sam., förskrifver sig åt hin Eurenius, J. A., reser till Blåkulla 68. Falkenberg, Conrad, och Satan 107. Fersen, Axel, och grefvinnan Brahe Filosofiska stenen 140. Finne, H., förutsäger sin död 164 Fiske, skrock vid 153. Flygrönn, heligt träd 149. Flyttöl, skrock 153. Fohlin, Sv., och spöket 111.
Visserligen är det i vårt land ännu blott ett fåtal skolor (utom folkskolorna), där slöjden är införd, men den är ovilkorligen en framtidssak, som skall vinna allt större och större omfattning, äfven om det ej sker, förrän vi af utlandets skolväsen lärt oss uppfatta dess betydelse vid uppfostran. I flere privata skolor är den dock redan införd, tack vare de från Nääs utgångna^ idéerna, och den som sett, hvilken välgörande inverkan den utöfvar på de annars med stillasittande skolarbete ansträngda flickorna, kan ej annat än önska dess obligatoriska införande i hvarje undervisningsanstalt och ej minst i flickskolorna. Slöjdens stora betydelse som uppfostringsmedel i öfrigt kan ej här af handlas; den har på senare tider flitigt blifvit framhållen i pedagogiska arbeten, men jag skulle önska, att den tid ej är långt aflägsen, då hvarje moder ovilkorligen fordrar undervisningsförmåga i träslöjd hos den hon antager till sina flickors lärarinna. Det har anmärkts, att damer ej skulle vara lämpliga att undervisa i slöjd, på den grund att de särskildt i detta ämne ej skulle hafva lätt att uppehålla disciplin, och att de kanske själfva ha svårt för att utföra det arbete, de fordra af sina elever. Hvad nu disciplinens uppehållande beträffar, så beror den väl ändå uteslutande på den undervisandes personlighet, och i fråga om damers förmåga att utföra slöjdarbetet, vill jag blott råda tviflaren att göra ett besök på Nääs, helst under en kurs, då där är både herrar och damer. Jämförelsen bör då ej rättvisligen göras med de svenske män, som kanske allt sedan barndomen sysslat med träslöjd eller varit vana vid gröfre arbete, utan med t. ex. utländingarne, som komma dit utan några fösrtudier i ämnet. Många af de svenska damer, som besökt Nääs, hafva efter slutad kurs erhållit förmånlig anställning i utlandet såsom lärarinnor i slöjd, och det är en känd sak, att slöjden såsom undervisningsämne i flickskolor omfattas med större intresse utomlands än hos oss, oaktadt idéen är vår.
Bko om de underlåta att vara påpasslige. Jag förnyar min anhållan om bifall till Betänk. Hr Hjerta: Jag anhåller få fästa upmärksamheten på, att f. n. upstå åtskilliga svårigheter för ångfartyg att ingå till sådana städer, som ligga vid öppen redd, derföre att de måste taga lots. Sålunda t. ex. har jag hört berättas, att i Cimbrishamn innevånarne måst förena sig om att skicka ut en båt till ankommande ångfartyg för att mottaga de varor detsamma medför, emedan frakten för godset dit vanligen icke upgår till beloppet af lotspenningarne. Lotsar hafva tillkommit på det skeppare, som icke känna farvattnen, alltid må äga personer boende på orten att anlita, för att hitta vägen till den hamn desöka; men om man antager, att fartygen hafva personer ombord, som känna farleden, torde det vara skäl att sådana fartyg befrias från skyldigheten att taga lots, såvida nemi. icke dessa fartygs trafik skulle så tillintetgöra den öfriga segelfarten, att det blefve omöjligt att underhålla några lotsar, eller att man måste till hög grad öka afgif terna till lotsarnes underhåll för dem som betala. Da måste det medgifvas, att ett privilegium, som en klass ångfartyg redan undfått är orättvist; men nu förekommer l:o) att det ännu icke är bevisadt, att antalet af de seglande fartyg, som besöka svenska kusten förminskats sedan ångfartygen tillkommit, och 2:o) att, såsom andra talare omnämnt, ångfartygsrederierna kunna betala lotsafgifterne utan att vara skyldige att taga lots, ehuru jag tror, att det icke vore välbetänkt att ålägga fartygen en sådan skyldighet, ty det är väl temligen hårdt att nödgas draga en sådan beskattning, utan att de, som afgifterne tillkomma, hafva något besvär. För öfrigt vill jag icke envist hålla mig vid afslag på Betänk, och bifall till Hr Wallenbergs motion om Hrr ledamöter af Ekon.Utsk. äro mera belåtna med en återremiss. Gr. von Platen:
Vi hafva nemi. erfarit, huru öfvermodigt dessa majoriieter förkastat minoriletcrnes billiga och med skäl hämtade frän grundlagen understödda begäran, att erforderligt rådrum måtte lemnäs för en ”sorgfällig granskning, och af en mogen pröfning af frågan Vi hafva, särdeles inom della Stånd, erfarit huru ett försök att till fäderneslandets troliga båtnad, rädda det Kongliga förslaget ifrån en förhastad undergång blifvit tillintetgjord!, medelst ett eget sätt alt tyda lagen, till afskärande af den hvarje representant tillkommande motionsrätt, som i samma lag utlryckeligen stadgas. Efter sä beskaffade företeelser, skulle det ådagalägga alltför mycken brist på parlamentarisk takt, om man ens ville bjuda till att genom detalj-vederläggning inom detta Hus åstadkomma den, af minoriteten önskade framgång för förslaget; men man må ej glömma, all del linnes äfven utom detta Hus en majoritet, lill hvilken redan från den andra sidan blifvit vädjadt, alt det finnes en efterverld, som en gång skall fälla sin dom öfver deras maktulöfning i denna stund, som kallas Svenska folkets representanter, men i sjelfva verket föra talan endast för de 4 Slåndsfraktionerna inom landel. Fosterlandetsvännens skäl att önska förslagets antagande förefinnas i öfverflöd uti den, af Konungen undertecknade inledning till detta förslag. Men då sädane ifrån timonen uttalade ordicke synas hafva medfört någon verkan; — då inga farhågor upstått, att genom förslagets förkastande, inför hela verlden ådagalägga det osammanhang i åsigt er, den splittring i tänkesätt, som för närvar, råder ej blott inom Svenska folkets s. k. representanter, utan äfven i dessas förhållande till landels styrelse; — dä skulle del såsom jag förut förklarat blifva ett fruktlöst bemödande, alt bär, genom skäl och bevis ådagalägga huru oklokt, huru litet beräknande för Sveriges Den 18 December. 59 framlida väl, man gär till väga genom ett så obetänksamt, så lättsinnigt handlingsält.
Ty Svenska folket vet, att dessa länder betalt denna frihet från vapentjenst med det dyra priset af dess nationela frihet. Att dessa tänkesätt skola återfinnas hos Svenska nationen, äfven sedan en långvarig fred utöfvat sitt förledande inflytande till beredande af insteg åt den föreställningen, att hvad som under freden blifvit offradt på lörsvarsväsendet varit gagnlöst, — en förvillelse, hvilken ingen kan hafva högre intresse uti att underhålla, än vår bittraste fiende, — derom kan fosterlandsvännen ej hysa tvifvel; och då den nu till afgörande föreliggande frågan, om de vapenöfningar, vår beväring hittills underkastats, äro tillräckliga att dana densamma till tjenstgöring med stammen, af alla munnar, den lägste arbetarens så väl som den insigtsfullaste militärens, besvaras med ett enhälligt, på djupaste öfvertygelse grundadt nej, så synes någon tvekan icke böra uppstå hos någon för landets sanna väl nitälskande medborgare rörande de medel, som måste anlitas för att bringa den vigtiga saken i ett ordnadt och ändamålsenligt skick. Den ofullständiga militäriska öfning, som hittills lemnats åt beväringen, är utan allt annat ändamål, än 1812 års lagstiftare måhända dermed endast åsyftade: alt nemligen påminna om tillvaron af den personliga skyldigheten till fäderneslandets försvar; att förbereda en öfvergång från ett gammalt till ett nytt system; och att låta den fruktan så småningom al kylås, som allmänheten då hyste för krigstjenst och för blotta ordet landtvärn. Detta ändamål måste nu anses vunnet: krigstjensten betraktas icke mera med fruktan: disciplinen icke mera såsom ett outhärdeligt gissel: skilnaden mellan soldat och medborgare har försvunnit. Det är ett faktum, att beväringsynglin - Sammansatta Stats-, Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:s Betänkande N:o 7. 19 gen i allmänhet icke går med motvilja till det första årets öfningsmöte, och att han går med lust till det andra. Det bör då kunna antagas, att tiden är inne att närma beväringssystemet till sitt mål, hvilket måste vara att i en framtid utgöra grundvalen för vårt försvar.
5oo,ooo - 30:0 Bränvins-ajgiften, hvilken vid 1841 åi's Stats-reglering upptogs lill 750,000 Ridr, har under berörde och nästpåföljde år icke uppnått den påräknade summan. Beloppet torde således, på sätt Kongl. Majit i Nåder föreslagit, böra nedsättas till . 670,000 Summa R:dr 5,156,000 3t:o Restantier, hvilka uti r84i års Riks-Slat beräknades till np,i5o R:dr, anser Utskottet, enär desamma under åren 1838— 1842 i medeltal utgjort 164,372 R:dr, kunna med säkerhet utföras lill 155,000 Enligt de af Utskottet nu föreslagna beräkningar, skulle således Stats-Yerkets Ordinarie Inkomster utgöra 4>448,43o ~ —' Extra Ordinarie D:o 5,156,000 Restantier 155,000 — •— Summa R:dr 9,759,430. — Aid 1841 års Stats-reglering beräknades Stats^Ver kets Ordinarie inkomster till 4>447»23o — Extra Ordinarie D:o 4,671,000 — Restantier . xi9,i5o — Summa Ridr 9,237,380. tStats-Utskolttts Utlåtande, N.-o 33. 13 I händelse af Rikets Ständers bifall lill Utskottets nu framställda förslag, skulle således Slatsinkomsternes beräknade total-bclopp öfverskjuta det vili nu gällande Riks-Stat uppförde med 5a2,o5o Summa R:dr 9,759,430 Stockholm den 27 September 1844* Reservationer. Vid 2:dra punkten rörande Afrads-spanmålen: Af Herr von Rosen, Prostarne Stenhammar och Berlit. Vid 26 punkten, angående Sjötullsmedlen: Af Per Persson från Örebro Län, som ansåg, alt vid beräkning af Stats-Verkets inkomster, borde följas de resultat, hvilka räkenskaperue utvisade.
Emot Utskottets beslut att icke föreslå arfvode åt taxerings-män, så snart taxerings-arbetet erfordrar flere än 3:ne och, såsom i hufvudstaden, 12 å 14 arbetsdagar under 6 å 7 veckors tid, bör vördsam reservation anmälas, helst arfvode af reservanten har blifvit yrkadt, endast för sessions-dagarne, hvilkas försummande nu medför betydliga böter. Sådant arfvode skulle betydligt bidraga till lättnad vkl bildande af tjenlig taxerings-kommitté, till hvilken nu inom hufvudstaden mången ledamot måste inväljas, derföre att han, för ung, ännu ej har fått, och, för gammal, redan har lemnat andra göromål. § 145. Till de af reservanten föreslagna föremål för befrielse från bevillning efter art. II, hörde presternes så kallade Taxen, som, utgående till statsverket i penningar, spanmål, smör, m. m. vid ett och annat pastorat utgör ett rätt betydligt belopp, Beviltnings-Utskottets Betänkande, N:o 4. 19 och som, efter tillförlitlig uppgift, taxeras tillsammans med öfrige löneförmåner, utan att vid anförda besvär restitution har kunnat vinnas af påförd bevillning till följe af cn löneförminskning, som direkte kommer Stats-verket till godo. Man afslog uti Utskottet den i detta afseende gjorda proposition, derföre att, såsom man uppgaf, ärendet ej var allmänt kändt. Sedan rörande detsamma reservanten till de inom Utskottet lemnade upplysningar vidare kan lägga anvisning på den utredning deraf, som förekommer uti bilagan litt. E. till kommitterades ofvan anförda underdåniga betänkande, hvarest ibland presternas utlagor utom taxen äfven upptaget den så kallade gärden, så torde Rikets högloft.
Jag tror skälet härför vara likaså vigtigt och gällande, som någonsin de, hvilka åberopats vid de punkter, som denna förmiddag redan blifvit af R. o. Ad. återremitterade. Dessutom har Utsk. sjelf rättvisligen erkänt nyttan af de företag, som med det äskade anslaget äro åsyftade. — kan man ej annorlunda bevilja denna summa, så må man, utan att dervid medgifva något enda, om än aldrig så ömmande undantagsfall, ställa den i form af lån; och då vågar jag härvid använda samma betraktelsesätt, som Frih. Tersmeden i så många andra, denna dag förekommande, frågor har iakttagit; i det jag är öfvertygad att derest giltigheten af den sats, att Staten medelst beredande af län för nyttiga och produktiva företag handlar ganska väl och ändamålsenligt, bör såsom fullgod erkännas, så är dess giltighet särdeles tillämplig å behandlingen af det ärende, hvarom nu är fråga, och i hvilket hänseende jag vördsammast anhåller om återremiss af den punkt, som nu är under öfverläggning. Hr Akerman: Om jag äfven med åtanka på utgången af voteringen om ll:te punkten, ej har något serdeles hopp om att i 6 H. 5 66 Den 14 Juni f. m. denna punkt kunna åstadkomma någon rättelse; så måste jag likväl yrka återremiss af densamma med anhållan hos StatsUtsk., att det behagade bevilja medel till så nödiga och nyttiga företag som de ifrågavar. Jag minnes ganska väl, huruledes, dä inom BankoUtsk. fråga väcktes att öfverlemna bankovinsten för de kommande åren till statsverkets disposition, huruledes det då förespeglades att denna vinst skulle företrädesvis användas till odlingsföretag, väganläggningar o. m. d. Ingalunda var meningen, hos dem, som yttrade denna förhoppning, att bankovinsten skulle komma att användas till ordinarie utgifter förStatens räkning; ty dertill måste andra medel böra användas. Jag tror verkligen att i fall II. St. besluta att knappa af så nyttiga anslag som de ifrågavar., alt det då kommer att blifva svårt nog vid en kommande riksdag, att drifva igenom beslutet om bankovinstens öfverlemnande till statsverkets behof. Jag yrkar sålunda återremiss.
Det är visserligen sannt, att de bildade MedborgareClasserne, mera än de må hända borde, inkasta sina barn i de allmänna yrkena eller Statens, men detta begär har synts mig några år vara i aftagande, och i alla fall anser jag det icke kunna modifieras genom den åsyftade inrättningen af Stipendier, Utan endast af tiden, sorn har sig ensam förbehållit att afhölja de fördomar, hvilka ännu betacka sundare idéer, och tiden föres troligen icke fram genom Stipendierne.Hvad Landtbruket seri Den 3 October e.m. 59 skildt beträffar, så är det, såsom Motionairen anför, beklagligen ssnnt, att för vårt Fädernesland ännu mycket deraf återstår att lära; men orsaken ligger visserligen ej deruti, att icke de mera bildade SamhällsClasserae egnat sig åt detsamma, ty man finner i alla provincer ett betydligt antal af deras individer, så väl Adeliga som Ofrälse, hvilka öfvertagit arrenden eller sköta egne större eller smärre egendomar. Men den rätta och enda orsaken synes mig ligga i aftynandet sf rörelsens liflighet; ty der denna är verksam der växa Capitaler , Och der sådane finnas der lockas den enskilda industrien af sig sjelf till nya försök Och förändringar, och detta endast genom hoppet och möjligheten af vinst. Dessa orsaker existera äfven vid Manufacturerne och förkla* ra hvarföre de Svenska ligga under de utländske, hvarföre de ej kunna drifvas i stor Scala eller Fabriksmässigt, hvarföre de således äro mindre lönande och mindre locka till concurrens. Men en annan orsak; hvarföre Manufacturerne äro mindre 6Ökte af bildade individer än de kanskevannars skulle vara, synes mig ligga uti den med skråväsendet upp. vuxne barbariska sed, att
M. vidtog och Ständerna bifållo frågan om förhöjd lega för entreprenads-skjuts, tog jag mig friheten påminna om nödvändigheten alt ersätta den stora förlust som derigenom komme att drabba löntagare vid indelta arméen, hvilkas tjenstegöromål oändligeu ökas och tagas i anspråk, icke allenast för Regitets brukbarhet och tjenstfärdighet, ulan äfven för beväringsynglingarnes danande till tjenstbarhet, och hvilka förökade tjensteåligganden hafva föranledt ganska betydliga upoffringar på lönerna för de indelta befälen. Jag tog mig då friheten nämna att de små lönerna, som tillkomma befälets lägre grader påkalla för innehafvarne deraf ersättning i och för de förökade omkostnaderna vid resor i och för tjenstens räkning. Om nu R. o. Ad. täcktes återremittera denna punkt, anhåller jag, som visserligen icke vill bestrida nyttan och nödvändigheten af alt från jordbruket skilja ett så svårt onus som skjnlsskyldigheten, dock alt Utsk. i underd. skrifvelse till K. M. mätte anmäla behofvet af ersättning för all den förlust, som genom förhöjning i skjutslegan kan drabba de minst väl lottade löntagarne vid indelta arméen; och anhåller i händelse af återremiss alt detta mitt anförande måtte få åtfölja återremissen till Utsk. Frih. Cederström, Rudolf: Jag har visserligen aldrig hos skjuts-enlreprenad-syslemet insett så stora fördelar, som de hafva visat sig för mången annan; men då Konung och Ständer hafva valt denna utväg för reglerandet af skjutsväsendet, synes det mig nödvändigt, alt man icke retrograderar på banan, hvarigenom ett olyckligt tillståud af vacklande skulle upkomma. De i alla riktningar, der ångbåtar kunna framkomma, allt mer och mer anlaggda och begagnade ångbälslinier, gifva mig någon anledn. förmoda, att antalet resande till lands betydligen kommer ali förminskas, på sådane vägsträckor, derutmed sjötransporter parallellt låta sig verkställas. Jag ser således ingen trängande nödvändighet att vidtaga den föreslagna förhöjningen.
Denna första granskning hade jag önskat verkställd af offentlig auctoritet; om hos oss funnits Provincial-Nämnder, af några ifrån dem delegerade; men då detta ej är fallet, af något Konungens Ombud. Bih, till Ii. St, Fröt, 1840. 6 Sami. 2 Jfd. 1 Häjtet. 4 26 Bancooch Lag-Utskottens Betänkande> J¥:o r. 8 §■ Der jag hade velat, att det äfven blifvit föreskrifvet, att fullständig förteckning på dåvarande delegare med solidarisk ansvarighet, hvarje år på Bolagets bekostnad, i allmänna tidningarne skulle införas. 9 §• Der jag håller före, att io R:dr curant hade bordt fastställas såsom minsta sedelvalören. 12 §. Der jag finnér det hafva varit af den väsendtligaste vigt, att utlåningstiden blifvit bestämd till 3, aldra högst 6 månader. i5 §. Der jag yrkar den Lagbestämmelse, att vägran, af hvad orsak som helst, att vid anfordran inlösa utgifven sedel, ovilkorligen skulle medföra Bank-privilegiets, ögonblickliga förverkande. '9 §• Der jag måste anmärka, såsom i min tanka högst felaktigt, att icke åt Sedelinnehafvare företrädesrätt blifvit försäkrad framför alla andra BankBolagets Borgenärer. De anmärkningar, jag nu framställt, går jag att närmare motivera. Men innan jag börjar dermed, måste jag likväl öppet erkänna, att jag vet mig, såsom fullkomlig nybegynnare i financeläran, hafva så ringa förmåga att behandla detta invecklade ämne, att jag under andra förhållanden ovilkorligen ej deröfver skulle hafva yttrat mig; men då jag, såsom Ledamot af Banco Utskottet, varit berättigad att uttala min opinion, har jag äfven ansett mig pligtig göra det hvarje gång, enligt min öfvertygelse, den stora allmänhetens bästa blifvit förnärrnadt genom af Utskotten fattade beslut. Det är gifvet, att Bankers större eller mindre rörelse är grundad på vidslräcktheten af deras credit. Denna åter beror på allmänhetens tillit till Bankernas förmåga att kunna i allo fullgöra deras åtagna förbindelser.
Bolaget fortsatte alltså på god tro sin inbetalning å Actierne. Företaget fortgick. Men år 1817 inträffade en händelse, sorn. var alldeles främmande för Götha Canals Actie-ägare, och som likväl skulle bereda dem ej allenast de betydligaste förluster, utan kasta deras egendom i godtyckets händer. Malmö Discont kunde ej i följd af oredlig förvaltning uppfylla sin betalningsskyldighet. Detta blef förevändning för ett mägtigt parti i hufvudstaden, att begagna tillfället, för att störta de öfrige Provincial-Disconterne, hvilka alldrig öfverassignerat å sine Creditiver; men hvilkas 3-procent-Räkningar gåfvo Capi talisterne möjlighet, att, för 3-procent-Obligalionerne fordra en hastig, ej verkställbar betalning. Om tillställningens tillvarelse torde väl ej behöfvas något tydligare bevis, än det, att aldrig den i Rikets Ständers Bank vidtagne åtgärd, att korssa öfver Götha Canals Assignationer, hvilka behörigt voro numererade och bokförde samt icke öfverstigande Creditivets belopp, blef af Banco-Utskottet upptagen till åtal eller rältelse. Den 23 December. 315 Rikets Ständer samlades år 1817 i November Månad. Deras beslut innefattade en ny anledning, till fortsatt inbetalning på Actierne, af Bolaget. Ett nytt Lånebiträde meddelades. Disconten fråntogs Bolaget, utan att Directionen ställdes till laga ansvar, troligen derföre, att den icke gjort något lagstridigt. Men då denna Discont borttogs, lemnades dock åt Actieägarne rättigheten att af Bolagets medel under arbets-åren uppbära en ränta af 5 procent. Ännu var sålunda detta Bolag icke i stånd att inse den fara, hvaruti det var inlockadt, genom åtgärder, hvilka det icke bunde anse såsom annat än verkningar af lijelpsamheten och National-Interesset. År i8a3 skulle först deras lott blifva, att kunna föreställa sig möjligheten af känbara förluster. Då befunnos stora missräkningar i kostnaderne. Endast Westgötha Canalen var färdig; Östgötha Canalen blott halffärdig. Och sedan Rikets Ständer åter på en Kongl.
Brefvet af d. 8 Aug. 1844, på deri bestämda vilkor, mig tillförsäkrats såsom ersättning för den åt Staten afstådda förlagsrätten till »Handbok för Militärer», får jag härmedelst vördsamt anhålla: det R. St:r måtte, för den förlust jag lidit derigenom, att jag ej erhållit de ifrågav:de exemplaren af Författningssamlingens återstående titlar, tillägga mig ersättning med 12,840 ll:dr b.ko, hvartill samma förlust, enl. förutnämnde deröfver uprättade och ej klandrade uträkning upgått; och vågar jag så mycket heldre hoppas att R. St:r skola finna bifall till denna min anhållan vara af billighet och rättvisa påkallad, som det visserligen icke synes böra betviflas, att ju K. M., vid fattandet af det Nåd. beslutet d. 11 Dec. 1849, om förändring i afseende på Författningssamlingens fortsatta utgifning, afsell, att den åt K. KrigsColhm, genom samma Nåd. Bref, gifne befallning, att vara betänkt på utväg för det ofullbordade arbetets bringande till slut på annat lämpligt och för Staten mindre kostsamt sätt, skulle vinna sådan verkställighet, så att jag ej komme att gå miste om den ersättning, som genom K. M:s Nåd. Bref af d. 8 Aug. 1844 redan blifvit mig tillförsäkrad, för det 382 Den 4 December e. m. jag åt Staten afstått oftanämnde min förlagsrätt. Intet giltigt skäl synes kunna upgifvas, hvarföre samma ersättnings utgifvande åt mig skulle än längre fördröjas, då numera hela den för författningssamlingsarbetets fullständiga utgifvande beräknade tid redan tilländagått, utan att K. KrigsColhm, under de snart 7 år, som, efter emottagandet af K. M:s Högstberörde Nåd. befallning, numera förflutit, vidtagit den ringaste åtgärd för att bringa samma Nåd. befallning, om detta arbetes fullbordan, till verkställighet. Det torde icke undgå R.
I (R. B. 1827 p. 72, 73, 74. 76, 77, 79—259, 260, 261.) Enahanda anledning, som den här ofvan anmälta, eller ännu icke verkställd granskning af räkenskaperne, hindrar Utskottet, att för närvarande meddela utlåtande öfver de af Revisorerne år 1827 omförmäldta förhållanden med försäljningen inom landet af Kronan tillhörigt Krut, inoch utlefvereringarne deraf i Kronans förråder, äfvensom nedsättning i priset derpå; och kommer Utskottet, som för de till Amerika och Medelhafvet verkställda Krutexporter infordrat redogörelser, att, efter granskning af desamma, till R. St:r deröfver afgifva serskildt utlåtande. §. 2. Obetaldt Trädgårdsarrende vid Mariaeberg. (R. B. 1827 p. 79—262.)