Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
P.Tdagogierne, eller mindre Stads-skolorna, dels om tillägg till föreskrifterna i afseende på Student-examen, Borgare-Ståndet inbjudit de öfrige Riks-Stånden att i berörde beslut instämma, blef denna inbjudning af Preste-Ståndet icke antagen. S. D. Efter förnyad föredragning bifölls Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 23, i anledning af väckta motioner om ändringar i de angående allmänna beväringen gällande föreskrifter. S. D. Föredrogs ånyo Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 270, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition (N:o S5} till Rikets Ständer, angående väckt fråga om fvranläggning å Gottska Sandön, eller utläggande af ett fyrfartyg vid det i närheten deraf befintliga grundet Kopparstenarne, i sammanhang hvarmed förekom Utdrag af Protokollet, hållet hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln den 6 innevarande månad, N:o 477, deruti Ridderskapet och Adeln inbjudit de öfrige RiksStånden att instämma i dess, vid pröfning af förenämnde Utlåtande lättade beslut, hvarigenom berörda Utlåtande blifvit bifallet, med den förändring, att uti den'föreslagna underdåniga skrifvelsen skulle, näst efter ordet "beredas,” tilläggas orden ”och Kongl. Maj:t finnér behofvet sådant påkalla." Preste-Ståndet biföll hvad Stats-Utskottet uti förevarande Betänkande hemställt och lade Ridderskapet och Adelns omförmälda inbjudning till handlingame. S T). Prot.-Utdrag den 9 September 1854. 417 S. D. Föredrogs ånyo Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 24, i anledning af väckta frågor dels om upphäfvande af all stängselskyldighet, dels ock om ändring i nu gällande stadganden rörande samma skyldighet, äfvensom, i sammanhang dermed, Högloll.
At ärrenäs pä wlst tid, icke ma utsattas längre än pä Femton är, ehwad dek är ärsd eller sörwarfd Egendom, och hwiiken besittning ivid Jordägarens död, icke chali uphöra; dock undantages sädana Egendomar som ej fä säljas eller sörpcmras och ri! hwilka Jnnehasivaren blott under sin lifstid äger besittningsrätt. g:o At om Landtbo eller Hrrenckmor will sit (dankrsts inteckna lätg, bör han dek för Domaren upwisa, inom den tid som för köp uti IV. Cap. i. §. de> na Balk utsatt är; och sörfares dermed pä sätt VII. Cap. NättegangS-Balkm om Inteckningar sörechriswer. 4:0 Ar sädant icke länder til försäng för äldre Inteckningsagare, och de som framför dem aro berättigade til betalning utur Egendomen; men Mare In - teckningar och andre Jordägarens Borgenärer ma icke rubba Landtbo elier ärrenäs-LomrLAen. Herr I-, oroust olpe tilläde mnnteligen: ak han i likstämmighet med dest anförande, författat ct krojoci til förändring i Lagen; men han wills innehålla med dest upläsande til dest Höglostige Ridderskapet och 'Adeln ynrat sig, huruwida de upgifna grunder wore antageliga eller icke. Flere hördes begära at detta krc^eQ matte upläsas. Herr k.e)-oristolps losivade at sadant skulle ge-, nast efterkommas ,' men anhöll at först fa höra uplasas första §. af Lag-Utskottetö ?rv)LLI. Sedan denna §. war upläst. urbad sig Herr I.s^onstal^s fa e>indra, at Lag utskottet uti i. §. XVI. Cap.
Ingen af dem ledde dock till det dermed afsedda målet, men märkligt är, att de i alla fall bilda första häfstången till uppkomsten af Englands ocean-sjöfart. Sir Hugh Willoughby’s resa 1553 var sålunda den första i stor skala tilltagna sjöfärd, som från England sändes till långt aflägsna haf. Den utrustades med mycken omsorg af den berömde, då åldrige sjöfararen Sebastian Cabot, som äfven lemnade befälhafvaren noggranna förhållningsregler, huru han under resans olika skiften skulle bete sig. En del af dessa föreskrifter förefalla visserligen numera barnsliga44, men andra kunna fortfarande användas som ordningsregler för hvarje väl ordnad upptäcktsfärd. Dessutom erhöll Sir Hugh ett på latin, grekiska och flere andra språk affattadt öppet bref af Edward VI, i hvilket sades, att upptäckter och inledande af handelsförbindelser voro färdens enda mål, och de folk, med hvilka expeditionen kunde komma i beröring, anmodades att behandla Sir Willoughby och hans män så, som de sjelfva ville blifva behandlade, i fall de komme till England. Så öfvertygad var man om möjligheten att denna väg framtränga till Indien, att man till skydd mot borrmaskar för första gången i England med tunna blyplåtar öfverklädde den under vattnet liggande delen af de fartyg, som stäldes till Sir Hugh’s förfogande.45 Dessa voro: Sebastian Cabot.Efter ett porträtt i E. Vale Blake, Arctic experiences, Lond. 1874.43 1. Bona Esperanza, amiralskepp om 120 tons, på hvilket Sir Hugh Willoughby sjelf befann sig som generalkapten öfver flottan. Besättningen bestod, inberäknadt honom, fartygsbefälhafvaren William Gefferson och sex handelsmän, af 35 man. Edward Bonaventure, om 160 tons, med hvilket följde Richard Chancelor, flottans kapten och hufvudlots. Inalles var detta fartyg bemannadt med 50 man, inberäknadt tvenne handelsmän. Bland besättningen, som uppräknas hos Hakluyt, möter man de sedermera i nordostfartens historia berömda namnen Stephen Burrough, kapten på fartyget, och Arthur Pet.
Utskottet af den tanka, att det må öfverletrmas åt Herrar Fullmäktige, att låta besörja utlåningen vid General-Assistance - Contoiret efter de reglementariska föreskrifter, som Herrar Fullmäktige, med afseende på omständigheterne, kunna pröfva lämpligast stadga, och att det sedermera må ankomma på Riksens Ständers Revisorer af StatsBancooch Riksgälds-Verken att nödiga rättelser och förbättringar härutinnan föreskrifva. Stats - Utskottet anser likväl följande restrictioner härvid böra af Rikets Höglofl. Ständer ovilkorligen stadgas, nemi. 1:0 Att tillökningen uti den af Herrar Fullmäktige senast bestämde Fåne-Fond af Två Hundra Tusen Riksdaler Banco icke får öfverstiga Femtio Tusen Riksdaler samma mynt, så att större Summa, än Två Hundra Femtio Tusen. Riksdaler Banco, icke får på en och samma gång vara använd i Hån-rörelsen. 2:0 Att till införsel eller nyttjande förbudne varor eller persedlar icke få, såsom panter i General-Assistance Contoiret emottagas. 3:0 Att högre Ränta, än Sex för Hundra om året och Två Procents Provision å Fånebeloppet, hvilken Provision, jemte Räntan, vid Hånets meddelande eller omsättning, innehålles, icke få beräknas. Härförutan, och på det General - Assistance-Contoirets upplösning, i händelse den framdeles af Rikets Höglofl.
Betyg, se Attester. —. från Scholor, frie. — från Gymnasier, frie. — Nationsvid Universiteten, samt om bofasthet, ograverad egendom, slägtskap, frejd och ålder m. m 4 rf Bevis om Rågångar • — 4 — 5 — , — ur Diarier m. m — 4 — 5 5 — 5 -— 5 — 6 8 — från Vårt Cancellie .. _— > -— 8 Bilagor, som ' åtfölja Inlagor m. m. och ej serskildt nämnas 4 — 4 — 4 — 4 4 — 5 — 6 — som äro Afskrifter af forsk rifn in gar m. m. se §. 7. Ut - Bevillning!- Utskottets Bet. A.tteSter ... Constitutorial till förrättningar . Domar eller Utslag _ ... Stämningar till parter och vittnen — Offentliga å Rättens dörr Acter i Revisionsmål, lika med Afskriften Anföranden till Erotocollet, skriftliga, hvarje ark, lika med ansökningar. Berättelser örn Rågångar, lika med Attester. Besiglnings-Instrument, lika med Attester. Besvär, lika med Ansökningar. Betyg, om bofasthet, ograverad egendom, slägtskap, frejd och ålder, m. m., lika med Attester. — ifrån Skolor och Gymnasier, frie. — Nationsvid Universiteten, frie. Bevis om Rågångar ) — ur Diarier, m. m. ) lika med Attester. — ifrån Kongl. Majrts Cancellie ) Bilagor, som åtfölja Inlagor, m. m., och ej serskildt i denna Förordning nämnas, lika med Afskrifter. Bofasthets-Belyg, lika med Attester. Borgensskrifter, se Ansökningar. Cautionsskrlfter, se Ansökningar. Deductioner och Contra-Deduclioner, lika med Dornar och Utslag. Deposilions-Atlester eller bevis, lika med Attester. Diarii-bevis, se Attester. Dom boks-Utdrag, lika med Attester. Dupliker, lika med Ansökningar. Egendom, bevis om ograverad, lika med Attester. Bihang till R. St.
För indelriingstagaren åter inträffar, att lian först flere månader efter slutet af det år, för hvilket lönen beräknas, får densamma uppbära, samt då, för dess utbekommande, måste besörja indrifningar hos en mäRgd serskilde personer, hvilket, utom besväret, ofta medför både kostnader och förluster, hvarförutan löntagaren, derest han icke är bemedlad, nödgas skuldsätta sig, för att kunna besörja sina utgifter under den längre tid, sorn förflyter, innan lönen för året kan erhållas. Å Stats-Verkels sida medför den nu omförmälda dispositionen af de indeldte räntorne olägenheten af en ej ringa inveckling af räkenskaperne, samt att sådane räntor, som äro till serskilde corpser och stater anvisade, måste uti flere redogörelser intagas. Vid öfvervägande af allt detta, anser Utskottet det vara, ej mindre med rättvisa emot de skattskyldige instämmande, än i flere hänseenden ledande till lättnad för löntagare samt enkelhet uti Statens räkenskaper och uppbördens förvaltning, om, på sätt Såväl Kongl. Maj:t, som Rikets Ständer tillförne medgifvit, böra ega rum, de anordnade indeldta räntorna och krono-tionden till Stats-Verket indragas och för Statens räkning uppbäras, samt att deremot de inrättningar och embetsman, m. fl., till hvilka berörde räntor och spanmål för närvarande äro anvisade, i stället erhålla contanta anslag. — Härvid anser Utskottet likväl undantag, åtminstone tills vidare, böra ega rum, dels för sådane räntor, hvilka, i och förvissa inrättningars drift, äro lill utgörande in natura anslagne, såsom t. ex. kohl till Stora Kopparbergs Bergslag med flere, dels för dagsverken, som inrättningar eller enskilde personer äro försäkrade att för längre eller kortare tid in natura disponera. 12* Slals-Utskottets Utlåtande, N.o i~jo.
RiddarhusUtskottet hade då tillstyrkt att, i händelse publiciteten skulle medgifvas, beslutet derom borde intagas i RiddarhusOrdningen, och i öfverensstämmelse dermed uppsattes den förut omförmälte propositionen, så lydande: Bifaller Ridderskapet och Adeln, att, såsom RiddarhusUtskottet föreslagit, offentlighet yid Ridderskapets och Adelns öfverläggnin - io8 Den 3 Februaril f. m. gar må äga rum, under förbehåll att, efter särskild pröfning, få framdeles bestämma sättet och verkställigheten af berörde offentlighet. De orden: såsom RiddarhusUtskottet föreslagitj stå der hvarken för ro skull, eller såsom innefattande ingen betydelse, utan just för att förbehålla, att, i händelse offentligheten bifölls, den skulle komma att införas i RiddarhusOrdningen. Nu åter, vid detta tillfälle, har RiddarhusUtskottet icke ansett nödigt, att stadgandet borde i RiddarhusOrdningen inkomma. Jag vill suspendera mitt omdöme, om tiden nu är inne att afgöra den frågan, eller om den bör uppskjutas; men får upplysa, att Herr Grefven och Ordföranden vid detta tillfälle förfarit alldeles på enahanda sätt, som Herr LandtMarskalken vid förra Riksdagen. Friherre Anckarswärd: Den upplysning RiddarhusSecreteraren nu lemnat är för mig ej tillfyllestgörande. Han har trott, att proposition till bifall å Utskottets Memorial skulle begäras. För mig visar det sig vara ett helt enkelt förhållande att denna proposition skulle göras, om den begärdes, enär Utskottet ej funnit saken olaglig. Men i sakens närvarande skick är jag, i anseende till hufvudfrågan, fullkomligt" af deras mening, som tro, att publicitet bör äga rum; och frågan är nu, att få den stadgad genom Ridderskapets och Adelns pluralitet. Jag ser då ej, hvarföre man skall lägga band på den fria öfvertygelse!» genom de Den 3 Februarii f. m. vilkor, som ruan vill förena med saken. Jag får lika uppriktigt säga, att, i afseende på den andra frågan, är jag ännu tvekande och behöfver öfvertygas.
datEed SoSenA gtänA. död ". 2) e t Atofta de3et6feednet (Framför Nils Forsbergs tafla *.) på dappan, få: toSf iom gäEEet fot d o n o m ett n mot - BUådaf!!! aj; p å fiEfdCaSS 6ufa nua * attoatagtåe uate Sitt t i d a Aom n u fiaSSat gicd at * å dj-etfa, tomt oed atmt. Johan Nordling. fadatn meS fotfianS o c d l&gt;e » ticd. » Madam Blind ». C. fif !off Så. o c d Så Seti odat, ouataSt a f duaEfuen * genl !j.uS; en oåtaS » d (!ago » dti. Srv timmeten BEoft p å Set •motSanSe * dotfef o c d te ' n ftå-n - Battieten l&gt;iann. Sen SoenSe » fafeoang ued Eadedonaten » man (* Denna mästerliga målning, belönad i Paris med stora guldmedaljen, en af de värdefullaste utmärkelser på konstens område, har i alla tidningar så utförligt beskrifvits, att väl de flesta af Iduns läsarinnor torde känna den sammas innehåll alldeles tillräckligt för att kunna förstå föreliggande stämningsfulla poem. Red. f ust i skogsbrynet låg en liten grå koja, hvars usla förfallna utseende man knapt märkte för de tvenne lummiga rönnar, hvilka så vänligt utsträckte sina smidiga grenar skyddande öfver det gamla torftaket. Bakom henne reste sig den höga skogen såsom en mur mot de starka nordanvindarne, och framför henne låg den lilla täppan med sitt potatisland och sina små sängar för morötter, ärter, bönor m. m. och midt för gafvelfönstret prunkade en list af ringblommor, tusenskönor, åbrodd och salvia. Smal var stigen, som från det böljande sädesgärdet ledde in till täppan och som fortsattes lika smal, grön och anspråkslös ända fram till kojans låga dörr.
För min del anser jag det både verkställbart och nyttigt: verkställbar!, emedan allmogen sällan infinner sig sjelf vid lagmanstingen, utan rättegången utföres merendels skriftligen, och då är det föga magtpåliggande, om skrifterna skickas några mil längre; nyttigt åter, emedan det förekommer tidsutdrägt och alla dermed förenade olägenheter. Här har blifvit sagdt, Den G A 11 gilsti c. m. att frågan härrör från partisinne oell förfäktas endast derföre, att den utgör en elei af nya lagförslaget. Till den ledamot, som yttrat detta, ber jag få göra den erinran, att då han ännu var ung eller mogen nian, men jag blott pojke, väcktes redan vid 1800 års riksdag fråga örn lagmansrätternas upphäfvande; och vid den tiden kunde åtminstone icke nya lagförslagets genomdrifvande utgöra en biafsigt, icke heller vid 1809 års riksdag, då frågan ånyo förevar. Allt detta visar, att det icke är partisinnet, som här talar, utan en djupt grundad öfvertygelse hos en stor del af så väl folket som ernbetsmännen och de practiska juristerna. Jag hör till dessas antal, och jag vet icke, hvarföre vår öfvertygelse ej skall få gälla så långt den förmår. En ung talare har yttrat sig mån derom, att de fattigas rättegångar icke mätte förtryckas; men det är presterskapets pligt att visa dem, huru de böra bete sig, och öfverallt finnas personer, som kunna gå dem tillhanda, med undantag måhända af Norrland, hvarest allmogen likväl är så upplyst, att den sjelf kan skrifva. Beträffande åter hvad Hr Strussenfelt yttrat ang:de omgången vid vittnesförhör i hofrätten, så förtjenar det icke ens något svar. Det måtte vara bättre, att dessa vittnesförhör göras grundligt, än så slarfvigt, som vid lagmansrätterna, der vittnena höras, innan domaren tagit någon kännedom om acterna; och jag hemställer, liurupass mycken upplysning derigenom kan vinnas. Från den tid jag var ledamot i Svea Hofrätt och såsom ännu varande ledamot i Skånska Hofrätten kan jag bestyrka, att det icke är från lagmansrätterna, som de bästa domar komma.
Utskottet har tagit dessa motioner i öfvervägande; men som, vidkommande Herr Cederschiölds framställning, Utskottet icke funnit sig öfvertygadt derom, att det af honom omförmälda arbete är företrädesvis lämpligt att uti sockenbibliotheken införas, har Utskottet ansett sig ej kunna förorda denna motion. Beträffande åter de af Herr Ridderstad och Riksdags-fullmägtigen Andersson väckta motioner, torde det kunna antagas att, derest de böcker, dessa motionärer afsett, skulle finnas för ifrågavarande ändamål tjenlige, medel icke lära saknas för desammas anskaffande utan att Statens tillgångar behöfva derför anlitas; och får Utskottet, i följd häraf, hemställa, alt någon särskild åtgärd i anledning af ofvanberörda motioner ej måtte af Rikets Ständer vidtagas. Reservationer: Emot i:sla punkten (angående hyres-ersättning åt Departements-chefen): af Friherre Åkerhielm, Herrar Gripensvärd och von Printzencreutz samt Biskop Annerstedt, Doktor Schram, Doktor Nordström, Professor Carlson, Doktor Gumcelius, Doktor Malmstedt, Prosten Ljunggren, Doktor Tellbom och Prosten Berlin, som ansågo att byres-ersättningen, i likhet med hvad i fråga om dylik ersättning för Finansdepartementets Chef skett, bort uppföras å ordinarie stat. Emot 2:dra punkten mom. litt. a. (angående Expeditions-chefens aflöning): af Friherre Åkerhielm, Herrar Bildt, Montgommerie-Cederhjelm, Gripenstedt och von Prinzencreutz samt Biskop Annerstedt, Doktor Schram, Doktor Nordström, Doktor Gumcelius, Doktor Malmstedt, Prosten Ljunggren och Prosten Berlin. Emot 2:dra punkten, mom. litt. b. (angående Expeditions-sekreterarnes lön): af Friherre Åkerhielm, Herrar Bildt, Montgommerie-Cederhjelm, Gripensvärd, samt Biskop Annerstedt, Doktor Schram, Doktor Nordström, Doktor Gumcelius, Doktor Malmstedt, Prosten Ljunggren och Prosten Berlin.
Visserligen har Utskottet af ett inför magistraten i Jönköping den 23 sistlidne Juni hållet protokoll inhemtat, att stadens i beskattningsäi enden röstegande innevånare beslutat, att den vester om staden inom dess område belägna, enskilda personer icke tillhörande jord, som för södra stambanans anläggande erfordras, skulle till framtida begagnande för samma banas behof kostnadsfritt upplåtas; men då Utskottet anser angeläget att städer, som, i likhet med Jönköping, icke blott få stambanan dragen genom sitt område, utan ock der erhålla bangårdar, kostnadsfritt afstå all den för sådant ändamål erforderliga jord, har Utskottet funnit sig böra hemställa, 3:o. att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse hos Kongl. Maj:t anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes på lämpligt sätt söka tillvägabringa en sådan öfverenskommelse, att staden Jönköping, på egen bekostnad upplåter den för jernvägsanläggningen samt station och reparationsverkstad behöfliga, inom stadens område, belägna mark, som icke redan är lagligen exproprierad. Ehuru Rikets Ständer uti underdånig skrifvelse af den 23 Oktober 1860 hos Kongl. Maj:( anhållit, att närmare undersökningar måtte varda föranstaltade för utrönande huruvida kostnaden för blifvande jcrnvägsbyggnader kunde nedsättas genom förändringar i det hittills följda byggnadssystemet för Statens jernvägsanläggningar, har dock Utskottet, som här nedan skall afgifva yttrande i anledning af de sålunda ifrågasatte förändringarne i stambanornas byggnadssätt, ansett frågan derom icke ega någon tillämplighet på Södra stambanan, enär Rikets sednast församlade Ständers ofvanberörda underdåniga skrifvelse uttryckligen innehåller, att de begärda undersökningarne hvarken kunde eller borde ega rum i fråga om fullföljande af byggnadsarbetena å de redan påbörjade stambanorna.
I afseende på lärjungarnes antal står Lidköpings skola redan framför åtskilliga af de med 5 klasser försedda läroverken och då dess närbelägenhet till Skara skäligen icke bör utgöra hinder för den begärda utvidgningen, enär läroverket i sistnämnda stad, hvilket för närvarande har öfver 400 lärjungar, således icke lämpligen bör erhålla vidare tillökning; hafva Rikets Ständer, med bifall till berörda hemställan, för Lidköpings läroverks utvidgning till femklassigt med Rektor och 5 Kolleger, beviljat en tillökning i läroverkets anslag med 3,500 R:dr årligen. 27:o. Uti särskilda inom Riks-Stånden gjorda framställningar har uppmärksamheten blifvit fästad derå, hurusom det i Oscarshamn från 1858 års höst befintliga 2-klassiga elementarläroverk ingalunda uppfyllde samhällets behof uti ifrågavarande Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 169. 19 hänseende. Det kunskapsmått. sorn, enligt gällande skolstadga, borde vid ett sådant läroverk bibringas, vore mycket ringa i jemförelse med hvad enligt nutidens kraf måste anses höra till en fullständig elementarbildning. Föräldrar och målsmän, som för barn och myndlingar kunde bekosta en sådan, funné det vanligen bäst och ändamålsenligast att genast från början insätta demi ett fullständigt elementarläroverk; men det stora flertalet föräldrar, som ej kunde bekosta en sådan kurs i en långt aflägse belägen stad, med hvilken de för öfrigt icke stöde i någon beröring, kunae icke vid det i staden förlagda läroverk för sina barn erhålla vidare undervisning, än den högst otillräckliga, som läge inom den andra klassens lärokurs. Utan annan bildning, än den inhemtandet af nämnde lilla kurs medförde, utginge dessa i allmänhet omedelbart till något af de industriela yrkena, — ett förhållande, sorn hvarken för dem sjelfva eller det allmänna kunde vara gagneligt. Ingen stad inom hela landet ansåges vara i större behof af ett utvidgadt elementarläroverk än Oscarshamn, i anseende till aflägsenheten från stad med fullständigare läroverk. De närmast belägna städerna, der elementarläroverk funnes, voro Calmar, Westervik, Eksjö och Wimmerby.
Skulle likwal fräga werkligen upstä, huruwida z Stand kunde cleciclera i detta amne, och Ridderflapet och Adeln icke kunde sig derom förena, äterstod ingen annan ut, wäg, an at saken remittera6e8 til Lon8titutions-Utssottet, som agde at med ett beflutande yttrande veröfwer inkomma. Friherre 8 ta el von tlollstein yttrade, der han ej ansag g Stånds Beflut aga kraft i denna fräga, emedan den efter hans ranka an» ginge en ny rotering. Herr Ro teijel» inwande, at om detta wore Friherre Ltaels öfwertygelse, wore den åtminstone stridande emot z Srändö ranka. Herr Grefwe» och Landtmarskalken frägade, om någon werkligen ansage, at en ny rotering har wore i fräga. Grefwe 6^Uenbor§ och flere fwarade hartil—Ja wihr. Grefwe körner, ^äolk 65ran, wille ä nyo derpå fasta Nidderflapets och Adelns upmark» samhet, at frägan anginge redan genom Grundlagen 83kiÄioner3(le inrättningar, men yrkade tillika, ar om den ock någonsin ffulle föras derhän, at LontrsÄsr, som godvilligt mellan Kronan och Notarne blifwit ingangne, kunde komma under namn af ny rotering, ägde äfwen z Stand rättighet at deröfwer befluta, emedan det i 80 §. Rest^» Sjette Bandet. N:o ?t - H22 Den 27 Mars. gerings-Formen förekommande uttryck Ronungens och Ständernes sammanstämmande beslut ej innchölle, at alla 4 Stånden nödwändigt i befluter borde sig förena. Friherre 8t»el von hollstein stagade, om det kunde kallas annat an en ny rotering, om Rotarne för ögonblicket under et krig inga godivilligt i et contra, hwilket sedan ester flmad fred bibehalles och förewigas. Grefwe körner.
Uti lindrigare fall ransakar, pröfvar och dömer denne embetsman, som oftast icke eger någon juridisk bildning, sjelf och allena; svårare förbrytelser hänvisar han till vederbörande Konsistorium. Det heter visserligen, att Konsistorium skall uti sålunda hänvisade mål först pröfva, om ”det angifna förfarandet kan med disciplinärt ansvar försonas,” och eljest utan uppehåll öfverlemna saken till allmän domstol; men någon närmare bestämning, som lagbinder och reglerar den understundom ganska subjektiva och egendomliga uppfattningen af förseelsernas straffbarhet och art, lemnäs icke för denna Rektors och Konsistorii ompröfning. Följden häraf har också emellanåt varit, att allmänna åklagare på sålunda privilegierade orter funnit sig, genom vederbörandes förklaring att det till åtal anmälda förfarandet kunde med disciplinärt ansvar försonas af studerande, ehuru enahanda förseelse, begången af hvarje annan medborgare inom samhället, ovilkorligen påföljes af lagstadgadt ansvar, förhindrade och förmenade att vederbörligen fullgöra sina tjenstepligter i afseende på lagens och ordningens upprätthållande med den jemlikhet, rättvisa och personliga hänsynslöshet, som är grundtanken i våra lagar och grundvilkoret för all god medborgerlig ordning. Denna universiteternas disciplinära myndighet öfver de studerande, hvilken icke stödjer sig på allmän lag och endast torde vara en, af glömska och förbiseende bestå Bih. till R. St.