Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om dylika föreskrifter kunde benämnas hinder, vore all lag, och specielt Tryckfrihets-lagen, en seria af i förväg lagda hinder. Jag anmärkte äfven såsom analogier, att fastän alla Svenske män hafva lika rättighet att kunna bekläda Statens Embeten, måste hvar och en dock vidkännas de föreskrifter, uppfylla de vilkor, som för competensen i hvarje fall 'äro lagligen utsatta: likaså, att fastän det är ingen förment att kunna blifva Uppbördsman, man likväl ganska lagligen icke blifver det, utan att fullgöra föreskrifna prestanda. Jag kan här tillägga ett ytterligare exempel, måhända mera träffande, emedan det just rörer det yrke som nu är i fråga, nemligen det af Tidningsutgifvare. Lagen anser detta såsom ett näringseller industriföretag, lika Den 37 Ja nu ari i f. ra. 3t nyttigt och lofligt, som något annat. Under denna synpunkt betragtadt, är det äfven underkastadt skattläggning och bevillning i förhållande till afkastningen. Men derjemte hafva Rikets Ständer vid nästföregående Riksdag ålagt Tidningsutgifvare en ny, af nuvarande Ständer äfven bibehållen beskattning eller stämpel-afgiften, som är alldeles speciel för periodiska pressen. Nu är det en i all statslära erkänd sak, att det icke finnes någon slags industri, som ej genom öfverbeskattning kan i sin utveckling hirv clras, och mer än hindras, ty den kan förstöras. Jag sager ingalunda att så skedt eller sker: tvertom, Rikets Ständer, öfvertygade att följden icke blefve sådan, hafva således ingalunda trott sig i förväg lägga något lunder för elen periodiska publiciteten, då de ålagt densamma en ny och speciel bevillning. Fråge man dock våra publicister, hvilketdera de anse såsom mäst hinderligt för deras yrke, stämpel-afgiften eller borgens-prestation, och jag tror icke att svaret vore tvifvelagtigt. — Härvid bör jag iagttaga tillfället att ytterligare vederlägga elen åsyftning andre värde talare tycktes påbörda mig, då de ansett förslaget om borgen innebära en önskan att inskränka tidnings-publiciteten.
» Men kanske det ej är så farligt, som han själf tycker? » » Olle säger aldrig några osanningar, » svarade Daniel med mycken själfkänsla å lekkamratens vägnar » När han slog af örat på sin mosters kaffekopp härom dagen, så talade han genast om det för henne. » » Nå, hvad fick han då? » » Stryk, » sade Daniel lakoniskt. » Det borde han inte ha fått. » När Daniel hörde denna milda dom från moderns läppar, kröp han närmare intill henne, såg upp till henne med någonting fuktigt i blicken och började. » Mamma lilla. » » Ja, barnet mitt. » » Jag har rifvit sönder mina nya byxor här bak. Du sa ', att jag inte skulle få klättra på järnstaketet, men det har jag ändå gjort. » » Daniel — så ledsamt! » » Ja, men jag får ju inte stryk nu, när jag talar om det? » Modern vände sig mot fönstret och låtsade, som om hon ville träda på sin synål, men gjorde det egentligen för att dölja, hur det ryckte i hennes mungipor. » Du lilla diplomat, » mumlade hon. » Jag får ju inte stryk, mamma? » » Nej, det skall du slippa för denna gång, men i stället får du äta middag i barnkammaren, ty en gosse med sönderrifna byxor kan inte sitta vid bordet. » » Kan han inte — gör det ondt då? » » Inte så ondt, som om han först hade fått en risbastu. » » Hm, » sade Daniel och såg fundersam ut. » Men, mamma lilla, du sade inte hvad ett testamente är för något? » » Jo, om du blefve mycket sjuk och tänkte att du skulle dö, liksom Olles mor, samt hade någonting du ville ge bort — till exempel din stora gunghäst — så skulle du skrifva detta på en papperslapp, så att din mamma sedan visste, hur hon skulle göra. Förstår du hvad jag menar? » Daniel stirrade ut genom fönstret på de grå molnen, som hängde därutanför, och var tyst en lång stund. Sedan sade han mycket bestämdt: » Jo, jag vet nu. Olle var sin mammas gunghäst och d&gt;en gaf hon åt mostern. Men jag vill inte dö, mamma, » tillade han ängsligt och såg spörjande in i moderns ögon.
Arfvoden till landtmätare och gode män för laga skiften. Hela beräknade utgiftsersättningen. Antal. Skiftade mantal. Skiftade ägor. Oförmedlade. Förmedlade. InrösningsAfrösningsjord. åker. äng. odlingsmark. 1856 16 6 Antal delägare. Hela kapitaltillÖfverskott eller bespaA f del ä g a r n e Sparbankens benämning och stiftelseår. gången. R:drR:mt. ring öfver delägarnes andel. insatt belopp i R:dr R:mt. uttaget belopp i R:dr R:mt. Ar. Fatt i gvården Antal fattighus. Antal fattighj on, som erhållit full försörjning. Antal af fattigvården understödde, som ej fått full försörjning. Fatt i 5 v a r d e n S gemensam för hela samhället. | delad på nedanstå- | ende antal rotar eller kretsar. Aldre personer dadé vårBarn vårdade i och utom fattighus. Summa. Summa af båda könen. inkomster. Samtliga utgifter i och för fattigförsörjningen. i fattighus. på annat sätt. Afkastning af egendom, kollekter m. m. Personliga fattigvårdsb idrag. Värdet af tillskott efter hemmantal. Ersättning Summa. V. A. NORSTEDT & SÖNER. BIDRAG TILL SVERIGES OFFICIERA STATISTIK. lii Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes femårsberättelser, v fcijd. LANDS! IÖFDINGE-EMBETETS UTI NORRBOTTENS LÄN UNDERDÅNIGA BERÄTTELSE FÖR ÅREN I§50-l§<»0. 1. Länets indelning' oell naturbeskaffenhet i allmänhet. JDen från innebyggarnes jordbrukande eller nornadiska lefnadssätt härledda indelningen uti kustland och lappmarker bibehålies ännu, och är i kaineralistiskt hänseende af vigt. Nomaderna eller lapparne äro likväl från nedre och jemväl betydligt från mellersta delen af lappmarkerna undanträngda af jordbrukande befolkning, hvarigenom lappmarkernas utseende mer och mer antagit likhet med kustlandet.
Jag skulle derföre önska, att man uttryckte den gemensamma tanke, att R. o. Ad. anser ingen embetsman, såsom embetsman, böra äga rättighet att deltaga i Representationen. Frih, De» 16 Oetober «. ». »7 Frih. Boye, Ludv.: Jag instämmer i allo uti den mening, som Frih. Ehrenborgh yttrat, och då Hr Frih. förklarat, alt han anser embetsman icke berättigade alt såsom embetsman erhålla representationsrätt, skulle jag tro, att just derigenom den scrupel undanfallit, som Gr. Horn framställt. Jag. begär således propus, på Frih. Ehrenborghs förslag. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Jag anhåller vördsamt att tå veta, huru PresteSt. sjelf'beslutat i denna punkt, och att sedermera få fortfara. Underteekn. Ridd. Se c r et.: PresteSt:s prot.-uldr. af d. 9 dennes innehåller, att ”Constit.Utsk:s memor. !N:o 35 återremitterades med följande anmärkningar, hvilka förklarades vara Ståndets gemensamma tankar vid Riksd.Ordn. § i3: Ståndet ansåg tillägget i 2 morn.: ordinarie, till annat RiksSt. ej hörande lärare vid elementarverket] m. m. böra utgå, och ogillade 3:dje inom., enligt hvilket vissa domare och civila embetsmål] skulle i PresteSt. inträda.” Hr vonHartmansdorff: Ehuru besynnerlig Gr. Horns anmärkning vid första påseendet kan tyckas vara, är den dock riktig; ty då man blott på grund af deras egenskap att vara embetsman vill införa vissa classer medborgare i PresteSt. ser jag icke, hvarföre ej andra embetsman, såsom militärer, skulle få plats i Läroståndet. Gr. Horns anmärkning är således på sitt ställe; men jag skulle önska, att R. o. Ad. ej uttryckte sin mening i så allmänna ordalag, att den kunde synas innefatta ett ogillande deraf, att presterna sjelfva representera. Jag tillstyrker derföre, att de ordalag må nyttjas, som Frih.
Utaf dessa tillgångar och fordringar var ett belopp af R:dr 4,726,580: 24. 8. räntebärande; och kommer, efter förloppet af vissa, i .skuldförbindelserna utsatta, tider, räntie att jemväl beräknas å ett ytterligare fordringsbelopp af „ 288,288: 26. — Sådana fordringar, hvilkas kapitaloch räntebelopp blifvit sammanslaget, för att, under stadgad tid, i sammanhang med allmänna utskylderna inbetalas, utgjorde „ 114,595: 4. 1. Jemlikt ofvanstående uppgift å Riksgälds-kontorets tillgångar och fordringar, hade dessa således, sedan innevarande års början, ytterligare ökats med „ 1,987,034: 28. Detta belopp skulle följaktligen utgöra en, under innevarande års l:sta hälft, åstadkommen förökning af Riksgälds-kontorets kapital-öfverskott, eller skillnaden mellan dess skulder och tillgångar; hvadan detta vid sagde tidpunkt alltså skulle uppgå till mer än 2,950,000 R:dr.
Lill utförande häraf, förmäntar sig Kongl. Majll io6 Den 4 November. Maj:l att Riksens Stander mä utfinna och anstä nödige medel. Kongl. Maj:t har nu uppfyldt den pligt, som Leff Konungsliga kall honom sä heligt älägger, och utan förbehåll för Riksens Ständer framställ, ä ena sidan desi farhäga för framtidens möjligheter, i han» delse Rikets förswarswerk ej winner ett nytt och kraftigare skick, och ä den andra, desi säkra hopp om Riksens Ständers eniga och werksamma bemödande, att i detta afseende bereda en oiwiklig borgen för Fäderneslandets sje fstandighet. Det är ej af enskildt ärelystnad, ej för Personliga assigters befrämjande, som Kongl. Maut wäckt fräga om National Bewaringen, det ar endast af sann Medborgerlig kansta, och af en i alla stiften oföränderlig karlek för Sweriges beständ, tänkesätt som först med döden skola utslockna. Snart nalkande malek af dest bana förmodar Kongl. Maj:t sig ej upplefwa de tider, dä lika hotande stormar skulle staka Sweriges Regements byggnad, som dem hwilka nyligen wörö «ära, att till intet göra dest wareise och dest namn; men sä länge möjligheten deraf kan m d hwarje är, med hwarje ögonblick förnyas, sä lange icke Riket innom dest eget sköte ager det säkraste stöd för fredens bibehållande, genom i förwäg beredde kraftige anstalter, att utföra ett förswars krig, i händelse det blir oundwikeligt, sä länge har KonglMaj:t utan afseende pä utgången, endast ansett sig böra följa, hwad detz hjertan och Faderliga omsorg bjuda. Om Kongl. Majrts bemödanden ej winna en önstad framgång, och detta urgamla Rike, blottadt pä för?
Samma förhållande eger äfven rum med hänsende till hvad jag nu går att föreslå.» »Vid det åberopade tillfället antydde jag denna, jag vågar påstå, rigtiga maxim, att det endast är en påräknad ersättning genom arbete, som bör ligga till grund för beviljandet af underhållsanslag från statens sida, och att jag, under iakttagande häraf, icke var obenägen att, i följd af förhandenvarande omständigheter och förändrade lefnadsförhållanden öka l:sta hufvudtitelns anslag. Med det här nu anförda till utgångspunkt och i full öfverensstämmelse dermed, samt då ingen torde kunna bestrida, att det åt H. Iv. H. Kronprinsen beslutade uppdrag, att under H. M. Konungens sjukdom »med full Konungslig makt och myndighet föra riks-styrelsen», innefattar det mest magtpåliggande och mödosammaste kall inom samhället, och hvarvid derjemte är förenadt för II. K. H. betydligt förökade lefnadskostnader, till hvilkas bestridande det åligger R. St:r och ingen annan att lemna medel, så får jag, tned stöd af R. o. Ad:s nu fattade beslut och 56:te §:n K. O., vördsamt föreslå: att R. St:r måtte besluta, det H. K. II. Kronprinsen, under den tid han förer riks-styrelsen, må ega att årligen i förökadt anslag uppbära en lika stor summa, som den riks-staten honom för när varande anvisar, eller 100,000 rdr bko.» Denna motion blef remitterad till Stats-Utslct. Men då efter circa 7 månaders förlopp intet svar derå från Utsk:t lörspordes, så föranleddes jag derom inom Ståndet göra framställning, hvilken på det kraftigaste understöddes utaf t. ex. Hr Gr. Löwenhjelm, Hr Aminoff m. fl. Afven denna framställning blef utan verkan, hvilket föranledde mig, att efter ytterligare två månader ånyo påyrka svar å min motion, hvaraf en liflig debatt inom Riddarhuset uppstod. Under densamma Den II Febrnari f. m. 341 uppträdde Stats-Utsk:ts dåvarande Ordförande, numera Landtm. Hr Gr.
Stockholm den 2 Mars 1841. i N:o Constitulions-UtsJcottcts Memorial, J$:o 90, 91. Ant. till Exp. Utsk. den G Mars, kl. 12 midd. Memorial till Bonde-Ståndet, i anledning af dess yttrande rörande Constitutions-Utskottets Memorial N:o 63. Constitutioris-Utskottets Memorial N:o 63, om val af Förmyndare att styra Riket under Konungs minderårighet, liar af Bonde-Ståndet, enligt hvad ett Utskottet tillhandakommet utdrag utur Ståndets Protocol! för den 23 November sistlidne år förmäler, blifvit antaget till Grundlagsenlig behandling vid nästa y O O kJ o Riksdag. Regerings-Formens stadganden i 56 och 81 §§., att Riksens Ständer om Constitutions-Utskottets förslag till Grundlagsändring icke ina besluta förr, än vid Riksdagen efter den, då förslaget blifvit väckt, afse icke sådana önskningar, som dem Utskottet i ofvannämnda memorial omtalat, och till hvilkas framförande hos Konungen Riksens Ständer berättigas genom 60 §. Riksdags-Ordningen. Utskottet har derföre ansett sig böra hemställa, huruvida icke BondeStåndet skulle finna lämpligt, att, utan hinder af sitt nämnda beslut, först förklara, huruvida Ståndet antager Utskottets i nämnda memorial, sid. 15 rad. 32—35, framstälda förslag; hvarefter Sundet, i fall nämnda förslag blifvit antaget, torde yttra sig om det i samma memorial, sid. 17 rad. 14—20 framstälda; men, i fall det förstnämnda förslaget ogillas, torde till pröfning företaga det i samma Memorial, sid. 17, råd. 22—24, framställda alternativ-förslaget, hvilket deremot, i hära^ delse af bifall till det förstnämnda förslaget, derigenom anses förfallet. Stockholm den 2 Mars 1841. Ank. till Exp-Utsk. elen 6 Mars 1841, kl. 12 midd.
Men 56 §:ns Reg.Ftn uttryckliga bud medgifver oss också rätt att nu detsamma till alla dess delar granska och att dervid göra de anmärkntr, som kunna finnas befogade. Der föreskrifves, att om ett RiksStånds tankar i någon eller några delar fortfarande befinnas skiljaktiga ifrån de öfrigas, och samma Stånd sig icke efter de öfriga fogar, då skall emellan dessa tankar genom votering i förstärkt Const.Utsk. tvisten slitas, på det att derigenom ett fullständigt beredt utlåt, må till kommande riksdag blifva hvilande. Häraf tyckes nu klart följa, att det åligger hvarje Stånd antingen, om det icke har något vid Ulskts förslag att särskildt anmärka, att låta vid detsamma bero, eller ock att bestämdt och uttryckligen uppgifva i hvilken eller hvilka delar det är af skiljaktig tanke. Utan att så förfares, blir ju ingen votering möjlig, emedan man väl alltid måste veta hvarom man votera skall. Väl invänder man, att man ju kan antaga till contra-propos. vid en sådan votering, att det hela af ett Const.Utskrs betänk, kan förkastas eller oantagligt förklaras. Då möter likväl genast den frågan, om ett Const.Utsk:s förslag, vid samma riksdag det göres, kan förkastas? Svaret derpå in abslracto lemnar jag åt mera grundlags-förfarne, än jag är, att afgöra. Men hvad närvar, speciella fråga angår, så har den vid denna riksdag redan fått en sådan behandling, att den, enligt min tanke, numera åtminstone icke kan förfalla. Om nemi. ett eller flera eller alla Stånden från början hade förklarat, att Const.Utskis förslag, att det närvar, representationssättet skulle förändras, vore både onyttigt, onödigt och omöjligt att verkställa; om icke alla fyra Stånden redan hade beslutat att både fyrdelning, sjelfskrifvenhet och de hittills orepresenterades uteslutande böra upphöra; och synnerligast om icke votering i förstärkt Utsk. hade försiggått, och derur, genom beslut roed R.
Detta tror jag också, när nya tulltaxan en gång kommer att tillämpas, emedan det är nära omöjligt att tullförsnilja denna vara; men hvad första året angår, tror jag, att Utsk. missräknat sig på inkomsten. Det är nemi. ganska troligt, att handlande i år skola på speculation införskrifva hela sitt förlag för nästk. år; således här en missräkning å 3oo,ooo ridr på 5 år, som gör 60.000 ridr årligen. Med caffe' är i detta afseende samma förhållande som med socker; och då priset å denna vara nu är lågt, är det gifvet, att så stora quanliteter deraf redan finnas, att det ej lönar sig att införskrifva denna vara, då tullen förhöjes, innan det redan befintliga lagret är consumeradt. Den ökade inkomsten af caffe' uppgifves af Utsk. till 62.000 ridr om året. Ett års bedragen förhoppning i detta fall gör således, om man fördelar summan pä 5 år, en missräkning af circa 12,000 ridr onj året. Om man härtill lägger, alt ingen förhöjd tullafgift troligen kommer i fråga för tlessa artiklar under de 2ine första åren af nya statsregleringen, nemi. i83£> och 36, så torde den sammanlagda bristen i påräknade tullinkomster uppgå minst till 3oo,ooo ridr. Ett ytterligare skäl, hvarföre jag ej kunnat sätta förtroende till Utskls calculer, är den inconsequens, jag nu funnit, då jag jernnför den med Utskls första beräkningar. I första betänk. Nio 29 har Utsk. upptagit tullinkomsterna till 3,ooo,ooo. I samma betänk, har Utsk. beräknat de betydligaste importartiklarna till mer än dubbla tullafgifter mot hvad 11. St. sedermera fastställt; i conscquens hvaraf, om Utskls första calcul var riktig, dubbel så stor förhöjd inkomst skulle hafva uppkommit emot hvad som nu kan förmodas blifva förhållandet, sedan tullafgifterna äro betydligt lägre, än Utsk. först föreslagiti på caffe t. ex. 3 gånger, på socker nära dubbelt lägre o. s. v.
Pä grund häraf vågar jag derföre vördsam!, föreslå: det täckte Rikets Ständer för sin del besluta: att med ändring af Byggninga-balkens 28 kap. 5:te § skyldigheten inom stadskommun, att uppehålla skjutsen, mätte åligga ej blott Borgerskapet, utan äfven alla kommunens öfrige medlemmar, som för fastighet elier inkomst af kapital eller arbete äro till allmän bevillning derstädes uppförde, samt att ät hvarje stads kommunalstyrelse måtte ölverlåtas, att bestämma efter hvilka grunder hvars och ens bidrag böra utgå. Om remiss af denna motion till vederbörligt Utskott anhålies vördsainligen. Stockholm den 19 November 1862. V. M. Bei 'omus. 70 Motioner i Borgare-Ståndet 1862. JVs> 35. JW @5, Af Herr Alander; Om vissa tillökningar i lärarnes vid rikets elementarläroverk lön och närmare bestämmelse af vilkoren för samma lärares pensionering. Det har inom detta stånd i näst sista plenum i fråga om rikets allmänna elementarläroverk blifvit, väckt en motion, som uttalat flera synnerligen behjertansvärda sanningar. Men då denna motion särdeles i ett hänseende är sä genomgripande, att jag högligen befarar, att de deri föresi agne reformerne åtminstone icke så snart kunna sättas i verket, sä får jag i afseende på bemälda läroverk föreslå, att Rikets Ständer ville redan innevarande riksdag fatta följande beslut. l:o. Att lärare, sorn varit såsom extraordinarie, vikarie elie!' duplikant anställd vid elementarläroverk, innan han blifvit till ordinarie läraretjenst befullmäktigad, må vid fråga om uppllyttning till högre lönegrad fa räkna sig till godo de är, under hvilka han såsom extraordinarie etc. tjenstgjort, så vida han dertdrinnan filosofie kandidatexamen undergått.
Han bad blott modern i allmänna och sväfvande ordalag «vaka öfver Edmée», och medan han sade dessa ord, tog han för första gången med i beräkning de stora materiella svårigheter, som nödvändigt måste ställa sig i vägen för Förste Konsuln, och som Edmée i sin oerfarenhet ej skulle kunna hjelpa honom att undanrödja. Men alla dessa tankar, allt detta grubbel, hans vanmäktiga raseri, hans bittra hat, hans tärande ångest och ömkliga hopp, plågade och sönderslet honom till ingen nytta. Han måste i alla fall resa. Såvida han ej för andra gången ville förlora fädernesland och socialt fotfäste — och det ville han icke, dertill visste han alltför väl, hvad det ville säga — måste han resa, der var ej något alternatif. Hela huset kom på benen i anledning af den plötsligt bestämda resan. Mor och son intogo betryckta och bedröfvade afskedsmiddagen allena. Edmée skylde på trötthet och hufvudvärk efter balen — hon ville ej se honom mer. Men då hon på aftonen hörde resvagnen köra fram för den stora trappan, då hon hörde bullret af steg, som från alla husets kanter skyndade mot vestibulen, då hon till slut hörde Louis’ egen klangfulla, befallande röst — då kunde hon ej stanna i sitt rum längre. I hast reste hon sig upp från bädden, der hon vaken hvilat, och utan att tänka på sitt oordnade, förgråtna utseende, öppnade hon dörren och ilade utför trapporna. Louis de Châteauneuf ryckte till, när han strax, öfverst på trappan, såg hennes hvita klädning; med en omedvetet spejande blick på tjenstfolket vände han sig raskt om. Så gick han beslutsamt emot henne och mötte henne på halfva trappan. Ljuset från vestibulen föll blott svagt dit upp, och de voro så godt som allena. I tjenarnes åsyn kysste han halft knäböjande den hand hon räckte honom. — Louis, hviskade hon med handen för ögonen, förlåt mig, glöm mig! Han såg upp, och i det dunkla ljuset möttes deras ögon. Aldrig glömde Edmée hans stolta, sorgsna blick. — Kan jag väl förlåta? Med skam tvingas jag att fly och lemna min ära i sticket.
Såsom jag vill tro, föreslog jag uti min motion, att denne man skulle blifva domprosten; må han kallas domprost elier biskop, ehuru jag helst skulle önska vi kunde undvika att bruka gamla namn för en ny sak, alt man ej måtte förvexla dess betydelse och spökande minnen förleda dess innehafvare att drömma om en tid, som icke mer är, att tillegna sig en makt sorn icke är hans, som icke var honom ämnad. Uti det protestantiska Tyskland kallas chefen för ecclesiastik-districten öfver-consistorialråd; ville man ej bruka detta namn, kunde man måhända begagna det af stiftsprost, hvilket redan är en andlig, ehuru lägre värdighet i Danmark, eller också något annat. Stor sak dock hvad namn desse styresmän få, blott de blifva utan politisk betydelse och veta att deras kall är någonting helt annat, än att om makten ryckas med nationerna. Ty kanske mången skulle vilja påstå, — jag vill det icke,-— att sedan några decennier har detta embete endast haft verldsligt syfte, liar tinder kåpan endast skylt s. k. riksdagsmanna-skieklighet, förkärlek för en viss politisk grundsats och begär att vara folkets förmyndare, och det andliga har fått åtnöja sig med den del det haft uti insignierna. Då de tvänne nationer, hvilka befinna sig på yttersta gränserna af den civiliserade verlden, d. v. s. Ryssar och Ungrare, beslutat att reformera sitt presterskap, torde vi icke gå tiden i förväg, om Den 5 September f. m. -vi tilltro oss redan kommit derhän att vi kunna följa deras exempel. Jag erinrar mig icke bestämdt, om jag, då denna motion remitterades, påminte om de följder, sorn en sådan åtgärd kunde medföra. Jag tror mig likväl hafva gjort det och med detsamma erkänt mitt fel att icke vid en föregtde riksdag hafva bestridt remiss af en dylik motion. Nu har inträffat hvad jag befalat, nemi. att Statsoch Ekon Ulsktn behandlat en grundlagsfråga och ingifvit förslag lill en grundlagsförändring, icke till ordalagen men till verkningarna. Gr. Horn har ganska riktigt anmärkt detsamma inom Utsktn. och flere ledamöter hafva med honom sig förenat.
Derjemte bestämdes, uti samma convention, den 31 December 1816, såsom den yttersta tid, inom hvilken bemälde fordrings-egare kunde, vid äfventyr af deras fordringgrs fullkomliga annullerande, anmäla sig till utbekommande af hvad dem, jemlikt de i conventionen stadgade grunder, skulle till - Expeditions-Uiskottets Förslag till tind. Skrifvelse, N:o 126. 225 tillfalla; och borde fordringsegarnes ombud, genast efter återkomsten till Holland, föranstalta om en å deras vägnar härom utfärdad offentlig Kungörelses införande i allmänna tidningarne. För öfrigt åtogo sig samma ombud, äfvensom åtskilliga Handelshus i Amsterdam, med hvilkas fallin cigter ombudet var försedt, att ansvara för liqvidationen samt för återlemnandet till Svenska Kronan af de förbindelser och handlingar, som rörde dess skuld inom Holland; hvarförutan ombudet, for den händelse, att hufvudförbindelserne, af en eller annan orsak, icke blefvo återlemnade, förband sig, i sina committenters namn och å deras vägnar, att tillvaron eller icke tillvaron af dessa obligationer ej skulle, under någon förevändning, kunna gifva samma handlingar den giltighet, som de genom den afslutade conventionen förlorat. Emot återställandet af de för de så kallade ärftliga lånen utfärdade hufvudförbindelser, har också det hinder sedermera förekommit, att den embetsman i Amsterdam, Notarius Publicus IV. van Homrigh, hos hvilken dessa förbindelser till samtlige långifvarnes säkerhet blifvit deponerade, vägrat att utlemna desamma, förr än antingen alla partial-obligationerne voro infriade, eller den genom lagarne för kraf i allmänhet bestämda praescriptionstid tilländagått.