Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Med iakttagande af nyssnämnde inskränkning, ega de Hypolhek»- Föreningar, som blifvit, enligt de af Rikets Ständer stadgade hufvudgrunder, organiserade, att, i den ordning de sig hos Fullmägtige iRiksgäldsContoret derom anmäla, erhålla garantie, intilldess Riksgälds-Contoret lemnat sådan garantie å Obligationer, uppgående till ett sammanräknadt belopp af Två Millioner (2,000,000) R:dr Specie eller Åtta Millioner (8,000,000) R:dr Riksgäldssedlar. c) Riksgälds-Contoret garanterar ej skuldförbindelser å mindre belopp än som motsvarar Tjugefem Tusen (aö.ooo) R;dr Specie eller Ett Hundra Tusen (100,000) R:dr Riksgäldssedlar. rQ Anmälan om garanties erhållande bör vara gjord senast före slutet - Billill Stats-Utskottels Memorial N.-o 4loi 25 tet af Sr i83<).
Pluraliteten i em Nationalförsamling måste väl alltid an - Den 19 Rhrtii. ses hafva rått; mén då Grundlagen lemnar tillstånd att reservera sig emot dess beslut, är det vid intet tillfälle sorn jag hellre begagnar denna rättighet, än vid detta. Jag har tillstyrkt publicitet vid våra öfverläggningar, derföre att jag ansett den såsom ett verksamt medel att bereda en upplyst nationalanda och att befästa Nationens förtroende till dess Ptepresentanter. Det är på detta förtroende sorn all styrelse och all Nationalrepresentation ytterst hvilar, och hvarförutan hvarken styrelse eller National-representation i tidens längd kan äga bestånd. Det är derföre jag icke utan ledsnad ser denna fråga vara förfallen, men jag hoppas att den i en icke aflägsen framtid skall bifallas. Jag tror afl vi böra hellre välja detta medel att vinna Nationens tillgifvenhet och Europas aktning, än åter väcka idéer som höra till medeltiden och hvilka jag trott ifrån längre tid tillbaka i vart Fädernesland vara förkastade. Friherre Boije, Ludvig: Jag uppträder icke för att bestrida reservationsrätten. Den är laglig; oell jag Ilar så mycket mindre att deremot erinra, som jag älskar att tro, det den värma som nu visar sig, är mera ett behof att yttra en stark öfvertygelse, än blott sinnets harm öfver en förlorad votering. Men då de skäl som jag, i disctissionen öfver ämnet hade äran framställa, nu blifvit så förskräckligt illa handterade, tror jag min pligt vara, att försvara den. Det gafs, mina Herrar! en tid af många år, då länder regerades, eller rättare sagt, våldfördes af den magiska kraftj som man hada Deri l9 Martti, 5ig skänkt åt tvenne ord, frihet och jemnlikhet, för hvilkas missbruk nationer knäböjde. Verlden tröttnade ändtligen dervid; men i sin upplysning gick lion icke längre, än att hon blott öfverflyttade den magiska kraften, ifrån nyssnämnde ord, till tvenne andra ordtermer, nemligen: allmänna opinionen, tidsandans fordringar och liberåliteten: ord, för hvilkas kraft man, nu för tiden, vill att allt skall knäböja.
1 anlednig af de vid sednaste riksdag i enahanda syftning väckta motioner, yttrade Bevillnings-utskottet, att, då arbetskraften i vårt land vore af den vigt, att man svårligen kunde undgå att vid beskattningen taga den i betraktande, så, och på det ej benägenheten att undandraga sig laggstadd tjenst målte uppmuntras, ansåge Utskottet den serskilda bevillningeo för arbetsfolk i städerna och på landet destohellre böra fortfarande utgöras, som, jemte det att det syntes billigt, att arbetaren med värdet af ett dagsverke bidroge till staten, denna folkklass, serdeles i städerna, egde tillfälle till så förmonlig arbetsförtjenst, att den ifrågasatta bevillningsafgifteu icke skäligen kunde anses betungande. Dessa skäl, hvilka Rikets då församlade Ständer funno giltiga och till hvilka Utskottet icke anser nödigt nu foga några nya, ega äfven full tillämplighet på gesäller, så väl i städerne sorn å landet, hvadan och då, hvad serskilt angår desse sistnämnde, ordentliga handtverks-verkstäder numera jemväl kunna å landet anläggas, samt gesäller, då de å sådana verkstäder äro anställde, äfvensom då de arbeta hos gerningsmän eller sockenhandtverkare, hvilkas handtering är af så lönande beskaffenhet, att gesäller kunna af dem med fördel användas, skäligen synas böra Lill lika beskattning med dem i städerna hänföras, Utskottet, som icke heller funnit anledning vara för handen att tillstyrka det af herr Tham för inhysesfolk, fördelstagare m. fl. yrkade undantag från utgörande af denna bevillning, hemställer, att nuvarande föreskrifter om afgifter efter 2:dra artikeln af arbetsfolk och gesäller må bibehållas oförändrade, men med ut tryckligt tillägg i 27 §, att gesäller på landet skola anses lika med dem i städerna; dock med förbehåll, att, derest nedsättning i bevillningen på det hela skulle finnas kunna ega rum, det då må vara Utskottet öppet att afgifva förslag, i hvad mån arbetsfolk eller gesäller deraf böra företrädesvis komma i åtnjutande.
Hvad beträffar de rön och försök, som man ville hafva införda i en sådan tidning, så utgör detta ett så vidsträckt falt i och för sig sjelf, att det icke kan komma i fråga, att Regeringens Depart:sChefer skulle befatta sig med öfverinseende! i detta afseende. Detta Den 27 September f. m. 355 bestyr mäste således öfverlemnas åt en enskild person, hvilken Staten skulle betala för att åt hans omdöme öfverlemna hvad slags själaspis allmänheten i delta afseende kunde erhålla. Del är nogsamt bekant, alt förelag af den art, att de utgöra ett slags monopol, icke alllid blifva väl utförde, emedan det saknas den sporre till täflan, som är nödvändig, för att genom ansträngningar åstadkomma någonting, som kan vara tillfredsställande. Således skulle det kunna hända, alt, med undantag af det egentligt officiela, redaktionsbestyret i öfrigt endast korome att utgöra en sinekur. På de af mig nu anförda skäl, vågar jag vördsamt tillstyrka bifall till de Sammansatta Utsk:ns Betänk. Gr. Lagerbjelke, Gust.: Enl. mitt förmenande skulle eli bifall till denna motion icke medföra någon annan följd än att vederbör:de presterskap sluppe den utgift de nu hafva för prenumeration å Postoch Inrikes-lidningen. Det är gifvet, alf om, på sätt föreslaget blifvit, den ifrägavar:de tidningen gratis skickas till hvarje socken, skall den på något sått komma socknens innevånare tillhanda. Icke kan della ske genom cirkulering, ty då man isynnerhet synes önska att den medellöse mätte få tillfälle alt läsa tidningens notiser, skulle en ganska betydlig tid komma alt förflyta, innan lidningeu blefve uti hvarje koja läst, och samma tidning säkerligen dessförinnan befinnas uti ett tillstånd af oläslig trasa. Det är således tydligt, att tidningen icke pä annat sätt kan komma socknemännen tillhanda, ån att densamma hålles tillgänglig på något bestämdt ställe för att läsas af dem, som i sådant ändamål der infinna sig.
Och då de äro afsedda att lemna några kortfattade upplysningar om den nyaste skånska textilindustriens tillkomst som yrkesmässig konstslöjd, äro några ord om detta samarbete här på sin plats. färgningssätten hade så småningom undanträngts af de moderna, i hvilka anilinen spelar en så framstående roll. Till all lycka hade de härvidlag ett godt handtag i sina minnen från barnaåren. I den enas föräldrahem hade nämligen funnits ett hemfärgeri. Och det Borgska färgeriet i Lund, ett bland de äldsta i Sverige, grundlagdt 1735, erinrade sig lyckligtvis sina gamla traditioner, hvadan nu vägen ligger klar och den genomgående principen att hålla färgerna fullkomligt rena och fria från grannlåt ej stöter på några svårigheter. De färger, som användas, äro ej flere än sju: krapprödt, högrödt, mörkblått, ljusblått, grönt, gult och hvitt. Svart användes i regeln aldrig, ej heller grått, och brunt endast lokalt i sydöstra delen af Skåne. Anilin och alla andra giftiga färger äro bannlysta. Däremot hafva indigon och våra gammaldags färgstoff, som aldrig fälla, återigen kommit till sin rätt. 1887 öfvertogs den nuvarande utställningslokalen för skånska allmogeväfnader i statens hus, hörnet af Brunkebergsoch Drottninggatorna. Fru Thora Kulles stora betydelse för den Allt sedan början på 7o-talet hade Thora skånska — och således äfven den svenska — och Jakob Kulle på den sydskånska landsbygtextilindustrien ligger däri, att hon med energi, den studerat alla dessa olikartade väfnadspropraktisk förmåga och god uppfattning af de dukter med delvis underliga namn: sängtäcken, konstnärliga teorierna förmått väcka till lif en » åkedynor », * stolajönue », » bänkadrätter », » bänkarenässans på det område, hvilket hon utsett pös », » drättadukar » etc. e t c, samt alster af till sitt arbetsfält.
Hr Gripenstedt har sagt, att i negativt hänseende icke några fördelar skulle följa af förslaget, emedan det ändamål, som dermed åsyftades, eller att befrämja Embetsverkens reorganisation, icke vunnes, och det på det skäl, att embetsmännen vöre underkastade att tjenstgöra på sätt K. M. funne godt att föreskrifva. Jag tror tvärtom, att det är nyttigt att stadga, det dessa löneförhöjningar skola vara provisoriska, just derföre alt det ligger makt uppå, att verkställigheten af Embetsverkens reorganisation måtte ligga i Embetsmännens eget intresse, på det att några provisoriska löner icke äfven vid nästa Riksdag må behöfva beviljas, utan i stället fasta. Vidare är sagt, att det icke är anledn. tro att lefnadskostnaderna skola falla, äfven om spanmålen skulle sjunka i pris. Det är svårt att säga på förhand huru priserna skola gestalta sig. Jag, som landtman, önskar att priserna må bibehålla sig höga. Men en sådan hastig prisstegring, som under de sednare åren ägt rum, kan möjligtvis efterföljas af prisfall, och vi kunna få möta kriser, som äro af den beskaffenhet, all icke allenast spanmålen, utan äfven alla andra varor falla, — alt Statens tillgångar minskas, och att man blir nödsakad att nedsätta nu beviljade lönetillökningar. En annan sak är, att K. M. föreslagit beloppen för de olika graderna af löner och att StatsUtsk. dervid gjort åtskilliga jemkningar. Har man emellertid full visshet om, att dessa löneförbättringar för tjenstemännen äro så rättvist fördelade i förhållande till Den 6 April. 173 hvarderas arbete och ställning, att man till nästa Riksdag, när man hoppas att de skola blifva fasta, kan då antaga den nu godkända Proposm dem emellan, eller skall man möjligen då få skäl att ogilla denna proportion, och möjligen deraf anledn. att åter endast bevilja provisoriska löneförbättringar?
Till råga på sophismerne säger man, att den gamla eller Kongliga Theatern icke skulle bära sig, om vid sidan deraf inrättades en ny eller PrivatTheater. Detta vederlägges likväl lätt genom den enkla erinran, att den gamla Theatern, genom sina större moijenger alltid bör blifva i tillfälle, att behålla företrädet framför den nya, och alt om motsatsen skulle inträffa, Publikens rätt, att för sina penningar njuta det bästa, synes göra den Kongl. Theaterns förlust rättvis och välförtjent. För mig har anmärkningen, att 2:ne Theatrar ej kunna bära sig i Hufvudsladcn, intet värde, då jag minnes den tid, när vi, utom Operan, ägde Fransyska Spectaklet på Bollhuset, och utom den Dramatiska äfven Stenborgska Theatern, samt då utom Måndagar och Thorsdagar man hade 2 Spectakler hvarje afton, och oftast fullt hus på båda ställen. Man invänder, att hågen nu mera icke är sä allmänt riktad åt theatraliska nöjen som fordom; och jag, sorn icke på 25 år bevistat något Specta - 102 Den 18 November f. m. kel från början till slut, kan naturligtvis icke bedömma, om så förhåller sig; men jag tror, alt om Publikens båg för sceniska framställningar aftagit, orsaken dertill bör sökas i den enformighet och medelmåtta, som alstras af brist på all täflan. Då jag således antager, att Spectaklerne i Hufvudstaden icke mera äro, hvad de böra vara, skyndar jag att göra rättvisa åt äfven en annan orsak dertill, än den, som igenfinnes i bristande täflan. Det är nemligen klart, att om, för bristande medel, någon El evskola icke mera kan underhållas, pretentionen på fortsatt tillgång af skicklige sujetter måste försvinna. Af de skäl jag nu baft äran anföra, anhåller jag om proposition till afslag å ifrågavarande Utlåtande, samt bifall till den af Friherre Boye, Fredrik, väckta motion.
Gayard. I » skvallerfrågan ». FLPJJLNDER rubriken » Skolskvaller » märkes i ett af Iduns senaste nummer en läsvärd artikel af märket J. F — lm, hvilken föranledt undertecknad att gripa till pennan för att med några ord behandla det intressanta ämnet, synnerligast som det tyckes mig, att förf. mera tänkt på och afhandlat det fördömliga i att lärares sympatier och antipatier göra sig gällande vid undervisningen än själfva » skolskvallret ». Ehuru fullt ense med förf. vill jag dock yttra några ord till deras försvar, hvilka möjligen kunna blifva föremål för klander i detta afseende. Antag till dömes, att i en klass finnes en lärjunge, som ej blott ådagalägger lättja och håglöshet, utan äfven ständigt är ledare och deltagare i alla förekommande streck. I början har man förlåtit honom och efterskänkt straffen, då ban förefallit ångerfull, men sedermera har ban for hvarje gång straffats allt strängare. Nu vill man, att läraren, fastän han väl vet, huru nämnde lärjunge uppviglar de andre, huru han, så fort lärarne vändt ryggen till, gör narr af dem, och fastän han ser, hur trilskt och ovänligt han beter sig, trois allt skall bemöta honom på alldeles samma sätt som den flitige och artige lärjungen. I annat fall heter det å den » förfördelades » sida: » Ja, jag har ett sådant mothåll, så. » fastän han väl vet, att han med flit och ett godt uppförande skulle kunna återvinna sin lärares förtroende. Isynnerhet får man ofta höra oförståndiga mödrar säga: » Min stackars gosse har ett så- dant mothåll af den och den läraren, han var en gång med om ett litet spratt, man vet ju, hurudana pojkar äro, de mena ju aldrig så illa. » Sålunda skapas en opinion för de » stackars förtryckta lärjungarne » och mot de där » barbariska skollärarne ». Därigenom blir det föreställningsättet rådande, att partiskhet vida oftare gör sig gällande, än hvad som i verkligheten är fallet.
Öm RiksStånden öfver denna motion stadtiat i olika beslut, så att frågan icke, såsom nu skedt, förfallit, hade det ju blifvit nödvändigt, att det sammansatta Utskottet för frågans afgörande måst förminskas, i stället att förstärkas, på sätt Grundlagen föreskrifver; och jag underställer hvar och en, om icke en sådan orimlighet bevisar, att hvarje Utskott måste betraktas såsom ett för sig, äfven då flera sammarisältas till gemensam behandling af samma mål, och om icke det Utskott, till hvars behandling frågan egentligen hör, ensamt bör förstärkas, enär 78 §. endast nämner Utskott i singularis. Grefve Horris Claes Fredrik: Mig synes, att Friherre Cederström i sin framställning har så fullkomligt rätt, att jag icke kan annat än förena mig med honom. Ordalydelsen af den §. Herr Grefven och LandtMarskalken åberopat, innebär så tydligt, att flere sammansatta Utskott aldrig varit åsyftade, eller såsom ett kunna betraktas, att jag, sedan man nu kommit i vana att sammansätta Utskott, icke, för beva - 54 H. a i8 Den 17 December f. m. randet af Grundlagens helgd och RiksStåndens rättighet att i Nämnden göra sin mening gällande framför Utskottets, finnér annan utväg, än ait förstärka hvardera Utskottet för sig, och sedermera låta dem samfäldt afgöra frågan. Herr Stråle, Nils Willielm: Så vidt jag kan påminna mig, talar icke Grundlagen om remiss af en fråga till mer än ett Utskott, hvaremot den gifver detta Utskott rättighet att sammanträda med andra Utskott, och grunden härtill ligger deri, att hvarje ärende ansetts egentligen tillhöra någotdera af de i Grundlagen omnämnde Utskott. Jag tror således, äfven för min del* att Friherre Cederströms framställning i allmänhet är riktig * men att ett annat förhållande i afseende på frågorna om Financeregieringen äger rum.
Jag ber likväl att få fästa uppmärksamheten derå, att det ej är nog alt lemna åt Bancostyrelsen att fastställa de reglementariska föreskrifter, som blifva en följd af disconteringen af vexlar, hvilka förut varit belånade, eller som förut icke varit betraktade annorlunda än som vanliga reverser. Det blir en helt annan omgång ; här måste föras ett ombudsmannaskap, det fordras en mängd af iakttagelser, hvartill nya tjenstemän behöfvas, och i det hänseendet må ej BancoUtsk. strandsätta discontdirectionerne så, att de icke skola kunna fullgöra Ständernes beslut, utan bereda desse directioner tillräcklige medel till bestridande af de kostnader, som i och för åtgärden blifva oundgänglige. Hr Stråle, Nils Wilh.: Det är egentligen i anledn. af Frih. Palmstjeruas yttrande, som jag begärt ordet, då jag tror, att, i afseende på den begärda endosseringen och accepteringen af vex 9 H. 49 386 Den 15 April. Jar, icke några föreskrifter erfordras; ty de äro redan lemnade i lagen för inrikes vexlar. Dermed skall nemi. så förfaras, att de skola genast uppvisas lill accept och endosseras af dem, som lemnar sådane ifrån sig. Banken kan således, så vidt jag förslår, icke emottaga någon vexel, som ej är endosserad på Banken. Hvad angår räntan och att ordet årlig borde utsättas, så har meningen hos de Stånd, som redan fattat beslut, ovedersägligen varit, att den skulle räknas för år, emedan man sannolikt ej kan föreställa sig att på ett län för 3:ne månader, någon skulle vilja betala eller Banken taga 12 proc., eller på 6 månader 8 proc. och något missförstånd härom lärer ej kunna komma i fråga. Det torde icke vara uttryckt i betänk., huruvida den, som lånar i Banken, skall gifva särskild förbindelse, om vexeln skall vara som hypothek, och om innehafvaren skall sjelf på förfallodagen infinna sig med vexeln för betalning.
Wisserligcn skola ej desse knota öfwer ra afgift, den Statens beständ fordrar, och hwilken es annorstädes kan finnas, hwilken i afseende pä deras inkomster är mindre tryckande, än Ven 7ägare afgiften för en mindre förmögen och genom hwilken de bereda egen och efterkommandes wälfärd, Rikets sjelfständighet och Fäderneslandets beständ. z:o Att wid förmögenhets uppskattande tillära afdrag för bewiSliga stullbet, äx en billighet, hvilken - 932 Den 25 September. ken dock, ehuru funnen af förra BewillningS-Ulskvltek, aldrig kunnat weikställas. Del har warit ett mäl, hwilket man f: ugilöst efkersträfwat; Ehuru försäkrad att mina bemödanden skola röna famnar öde, förniodar jag dock, att hwarjc medel som närmar oh lill betta mäl, ej äro alhclcs frugtlöst anwäuda. Är det billigt, hwilket ej kan sättas i fräga, atttöcwisliga skull, ber fä asdragas, sä tycks deremot Statens intcresie fordra, att en sä medelst hos längifwarc» blottad förmögenhet, ej bör blifwa utan afgift. Bör dä samma Taxerings-Commisston, som om en sädan förmögenhet fäkt kunskap, den sannia med afgift belägga; sä före, kommer i afseende pä Längifwarcns ofta betydeliga af, lägsenhet, en Taxation wib hwilkcn hail ej kiiirde wara närwarande; skulle äter famina upptäckte förmögen/ het meddelas frän den ena Taxerings - Rätten till en annan, blcf omgängcn widlyftig och kanske äiidst utan ändamål.
•— N:o 4. till Herrar Fullmäktige i Rikets Ständers Riksgälds Kontor, angående Rikets Ständers beslut i fråga om uplagan af Bihanget till Riks-Ståndens Protokoll samt prenumeration derå. —* N:ö 5. lill Herrar Fullmäglige i Rikets Ständers Riksgälds Kontor, angående förändring i tryckningen af Bihanget till RiksStåndens Protokoll. — N:o 6. angående förändrade tryck å Bihanget till Riks-Ståndens Protokoll. III. B. 479. IV. 161. A. 168. —• JN:o 7. angående bestämmande af dag för Rikets Ständers nästa Lagtima sammanträde. VI. B. 22, 28, 29. A. 47. — N:o 8. i anledniug af återremiss å Skrifvelse-förslagel N:o 98. XI. B. 246, 309. A. 318. — N:o 9. angående förhöjdt arfvode åt Föreståndaren för Tryckeriafdelningen af Utskottets Kansli. XI. B. 315. A. 372. — N:o 10. i anledning af äterremisser å Skrifvelse-förslaget N:o 131. XIII. B. 113. A. 202. — N:o 11. angående rättelser i Skrifvelse-förslaget N:o 103. XIII. B. 113. A. 202. — N:o 12. i anledning af återremiss å Skrifvelse-förslaget N:o 134 XIV. B. A. 46. Expe - ( 73 ) Expedilions-Utskottels Memorialer, Belänkanden och Utlåtanden. — N:o 13. angående medels anvisande lill gratifikationer åt extra biträden vid Utskottets Kansli. XIV. B, 268. A. 336. — N:o 14. i anledning af återremiss å Skrifvelse-försla^et N:o 174. XV. B. III. A. 114.
DöDen afgått, famt Deras Degförinnan eller Derefter inträffaDe €oncurfer utreDDe, få att ingen miDare utDelning eller betalning fan erhållas, och att ingen annan, få* forn arfvinge eller af annan orfaf, för forDringen, till ftörre eller min* Dre Del, flår i betalnings*anfmarighet. §. 44. 3emlift Den £>g i 87 och 88 §.§. ^Regeringsformen förbehållna rätt, att gemenfamt meD Jtongl. SRaj:t (lifta allmän €ioil* ocfj €ri* minal* famt ^prfo*2ag, fåDan förut fliftaD Sag föränDra och förf lagring Deröfver gifma, &afroe 2Bi gillat och goDfänt, fåfom jlänDig Sag, följanDe Dels lag
Begär Boktryckare eller Tidnings-utgifvare, att en redan tryckt tidning må med stämpel förses, sker sådant i ofvanskrifne ordning. 6:o Exp e (lil i o ns-Utskottets Förslag till underd. Inflytande medel för tidningars, andra periodiska skrifters och broschyrers stämpling aflemnas lill Rikets Ständers Riksgälds-kontor, dil redogörelsen i behörig ordning insändes. 7:o Underlåter utgifvare af tidningar eller al sådane periodiska skrifter och broschyrer, som på ofvannämnda sätt få åtnjuta portofrihet, eller Boktryckare hvad om slämplingen stadgadt är, ersätte Kongl. Maj:t och Kronan den härigenom uppkomna förlust och böle dessutom Tjugofem procent af den undansnillade slämpelafgiften, dock ej under Sjuliofem Riksdaler. Kan ej skiljas, hvilken dertill vällande varit, dele då ansvaret. 8:o Bokhandlare eller annan enskild utdelare al tidning, broschyr eller periodisk skrift, som, enligt denna författning, boil vara stämplad, men likväl blifvit undandragen denna beskattning, vaie förfallen, hvarje gång han oni en sådan förbrytelse öfverbevises, till böter, svarande emot Tjugofem procent af den undansnillade stämpelafgiften, dock ej under 26 R:dr. Varder Postförvaltare förvunnen till dylik öfverträdelse af författningen, brite dubbelt. Utom dessa böter, åligge det tillika förbrytaren, eller, om de äro flera, dem gemensamt, alt, en för alla och alla för en, ersätta Kongl. Maj:l och Kronan del undansnillade afgiftsbeloppet. 9:o Underslef, förfalskning och annan förbrytelse i afseende på stämpling af tidningar åtalas vid laga domstol och straffas efter allmän lag. 10:o Fiskaler och andra Krono-åklagare skola vaka öfver denna författnings efterlefnad, och öfverträdelse!' deraf i laga ordning åtala, dervid de ega att njuta Kongl. Maj:ts nådiga hägn och beskydd till godo samt skyndsam och kraftig handräckning bos domare och öfrige embetsman.