Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har j u ingenting att skaffa med drängarne annat än att ge dom mat, å d e t vet jag, att ni fått ordentligt och tillräckligt båda tvä. » Hon talade kort och föraktligt. Ett underligt, sorgset leende låg på drängens läppar, då han utan häftighet svarade: » Ingeborg gör rätt i att ej be mig stanna, jag gör det i alla fall inte. Och, » här fick rösten en lidelsefull klang, » det kan j u som sagdt göra Ingeborg alldeles detsamma också, nu när hon själf ska ' flytta till Järfva snart. » » Ska ' jag flytta till Järfva? » » Ja det vet väl Ingeborg bäst. Och fast jag vet, hur ringa aktad jag är i Ingeborgs ögon, ber jag nu att — att af allt mitt hjärta få önska Ingeborg lycka. » » Lycka? » Ingeborg skrattade till häftigt och kort. » Tack så mycket, fast jag då inte begriper, hvad Nils menar. Åhjo, jag förstår nu. Han låtsar tro, att jag skall till Järfva, för att få riktigt reda på, om Sofi ska ' dit eller ej. » » Hvad säger Ingeborg? » frågade Nils andlös. » Jag säger, att häradsdomarens i Berga yngsta dotter snart ska ' gifta sej å att den äldsta » — hon kastade stolt på hufvudet — » aldrig nedlåter sig att be Nils stanna kvar. Tvärtom, för all del flytta, j u förr dess bättre! Det ska ' bli en riktig lättnad att slippa höra å si missnöjda ord å miner jämt och slippa ha en person i huset, som klandrar ä mästrar allt, hvad man gör, som tycker sig vara mycket för mer än husbondfolket, som — som — » Hon tystnade, andedräkten tröt henne. Den unge mannens blida, sorgsna stämma afstack bjärt mot flickans passionerade röst, då han svarade: » Jag försäkrar, att jag inte en dag längre skall förbittra Ingeborg med min närvaro.
Till förklaring häröfver har den tilltalade hufvudsakligen åberopat, hvad han uti sin förut tili Justitiaeombudsmansembetét afgifne förklaring andragit, samt hemställt, om icke, derest Kongl. Hofrätten skulle dela Justitiaeombudsmannens åsigt, det af Advokatliskalsembetet yrkade ansvar likväl voro högre, än som å förseelsen skäligen borde följa. Och är Kongl. Hofrättens utslag utfärdadt den 18 Februari 1848 af innehåll, att som, viel bestämmande af elet kroppsstraff, Ferm vid bristande tillgång till de honom ådömde ofvanomförmälte böter, för qvarstadsbrott 40 daler och för kronobetjents smädande 10 daler, i stället skulle undergå, böterne för sistnämnde förbrytelse rätteligen borde, jemlikt de af Advokatfiskalsembetet anförda grunder, sammanräknas med det bötesbelopp, som enligt Kongl. Förordningen den 10 Juni 1841 högst motsvarade det i 8 kap. 8 §. Utsökningsbalken för qvarstadsbrott vid bristande bötestillgång stadgade kroppsstraff af fjorton dagars fängelse vid vatten och bröd, eller 52 daler, och kroppsstraffet derefter i ena bot bestämmas till fängelse vid vatten och bröd under så många dagar, som jemlikt nyss åberopade Kongl. Förordning motsvarade det sammanlagda bötesbeloppet sextiotvå daler, eller under sexton dagar, men Häradsrätten deremot föreskrifvit, att Ferm i brist af tillgång till omförmälte böter skulle undergå aderton dagars fängelse vid vatten och bröd; alltså och då Ferm genom detta Häradsrättens origtiga förfarande kommit att hållas i fängelse vid vatten och bröd två dagar längre än vederbordt; pröfvade, i förmågo af 1 kap. 12 §. Rättegångsbalken, Kongl. Hofrätten rättvist döma Häradshöfdingen' Eurén, hvilken i egenskap af Ordförande i Häradsrätten vid beslutets fattande måste derföre ansvara, att för detta hans lagstridiga förfarande böta femtio daler silfvermynt med Sexton R:dr 32 sk. banko.
Kan sådant återköp ej ske inom den tid, som dertill, efter aftal mellan Riksgälds-kontoret och Hypotheksbanken, bestämmes, och som ej må utsträckas öfver två år, erlägger Hypotheksbanken (ill Riksgälds-kontoret för de ännu utelöpande obligationerna full liqvid och varder derigenom berättigad att, i de användas ställe, nya obligationer till motsvarande belopp erhålla. Der, på medgifvet sätt, obligationer blifvit för Hypolheksbankens behof pantsatta, skola de sednast inom ett år från pantsättningsdagen af Ranken åter inlösas. § ll Till följd af Kongl Maj:ts den 11 Januari 1839 meddelade dom i fråga om Kongl. Maj:ts och Kronans skyldighet alt inlösa de, för tillskott till Trollhätte slussverks byggnad, under den 1 Mars 1730 utfärdade så kallade lottsedlar, må ännu utelöpande dylika sedlar, som i sådant ändamål hos Riksgälds-kontoret företes, af detta Verk efter stadgad myntförvandling inlösas samt derå upplupen, förut icke betald, ränta godtgöras efter Nio procent årligen till den 1 Mars 1833, och sedermera efter Sex procent, dock med iakttagande af det till 1861 års slut gällande bevillningsafdrag. Jemlikt Rikets Ständers vid 1813 ars riksdag fattade beslut och Riksgäldskontorets, till följd deraf, under den 9 November samma år utfärdade förbindelse, utbetalas en summa af Trehundratusen R:dr årligen till Hans Maj:t Konungen eller Dess Arfvingar efter Successions-ordningen af den 26 September 1810. § 13- För det, enligt 1779 års riksdagsbeslut, såsom hemgift åt dåvarande Hans Kongl. Höghet Hertigen af Södermanland, anslagna kapital af Etthundrafemtio tusen Riksdaler erlägges af Riksgälds-kontoret Fem procent årlig ränta; hvilken, efter Hans Maj:t Konungens anvisning, qvartalsvis utbetalas. 16 Slats-Ulskotlets Memorial M 200. § 14.
Ridd. och Add, 3 Juni, • Högvörd. Prest-Ståndet d, 8 — . Vällofl. Borgare-Ståndet d. 15 — ■ — HedervBonde-Ståndet d. al — Vördsamt Memorial! Då Banco - Utskottet härmed till Riksens Stan, ders ompröfning vördsamt öfverlemnar, hvad Utskottet, så väl i anledning af egna öfverläggning gar, som de inom respectiva Stånden väckta motioner, föf närvarande ansett vara af nöden, för att hädanefter åstadkomma en successiv förökning och i möjligaste måtto jemn fördelning af fonden för den åf Riksens Höglofl. Ständer år 1812 bifallne nya utlåning af Banken på fast egendom; samt dessförutan någon jemkning af de uti Kongl. Kungörelsen den 31 Augusti 1814 föreskrifna vilkor för så beskaffade Uåris erhållande: anser Utskottet sig tillika böra förklara, det Utskottet för ingen del åsyftar att härigenom söka bestämma gränsen för de .Lån-biträden uppå fast egendom, som till Uandthrukets nödiga understöd kunna vid närvarande Riksmöte från Riksens Ständers - % Den j Juni. »3 5 ders Bank anslås; men endast att gora redan ägande tillgångar för ändamålet mindre otillräckliga. Den förökning af årliga utlåningsfonden j som Banco - Utskottet härmed Vördsamt föreslår, skulle salund» uppkomma; Att, jemte det grunderne för Cnpital-procéntens infordrande, efter nuvarande omständigheter närmare afpassas, en förändrad beräkningsgrund för inbetalningarne på de utgifna Dånen blifver vidtagen, samt att de på samteliga Bankens Fastighets-lån årligen inflytande 4 och 5 procenta Rentor, i likhet med hvad Riksens Ständer år 1812 blott angående Capital-afbetalningarne fastställt, finge, i förening dermed, till nya Fastighets-lån användas, hvarigenom hela denna Summa, sorn å Fastighets - lånen inbetalas, framgent blifver för detta ändamål tillgänglig.
haizde.it p 2 hjurtat. Kan jag da. inte taga det lugnt! 2: dra scenen. STENSEN. God inorgon, fröken Jessen! Hur står det till? FR~KE JESSEN. N ' rack, bra! STENSES. Jag kommer för att göra upp våra sinå räkenskaper, om ni har tid och tillfälle. FROKEX JESSEN. Gerna. Var sü. god och sitt ned. STENSEN. Här är nu först qvittot på eder hyra, var så god! SA är det utgiften för den lilla onibygnaden af skolsalen. Vi hade gjort upp? att ni skulle betala tredjedelen. FROKEN JESSEN. Ja; inen jag borde egentligen betala mer, ty flyttar jag en gång, så måste ni ju göra om alltsamman. STENSEN, tcekarzdp. Vi gjorde upp on1 tredjedelen. FROKEN JESSEN. M å så vara! - Men så har jag nog skuld till er ändå? STENSEN. Nej, ty här är en anvisning på stadskassan för kommuiiens friplatser. Om ni skrifver ert namn på den, skall jag låta inkassera medlen, SJ. slipper ni besväret. 83 FROKEN JESSEN. Mycken tack för er vänlighet. STENSEN. Det är inte d e t. FRÖKEN JESSEN. Är det sant, att ni vill sälja gården? STENSEN. Visst inte! Folk pratar deroin, bara för att jag häromdageii kom att säga hur högt jag värderar egendomen nu, sedan vi fätt järnväg. Nej, jag vill intet hällre än ha den qvar, den och hvad som h i s i den! F H ~ K JESSEN. EN Ja, räntmästarens änina ju flytta till den nya gårdeii. STENSEN. dag inenar inte d e t. (med ett försök till sktimat) Fröken Jessen, ni gjorde för litet invändningar mot att betala tredjedelen - ni kunde ju betala hälften. FRÖKEN JESSEN. Ja, det är ej nier än billigt. STENSEN. Jag menar inte det.
Har Herr Hugo lust att hålla sig en Akademi, så har han också råd att bestå dukater. Mellertid har jag beslutat, att priset för denna gång skall, i fall den lycklige är en karl, bestå i min superba, nyss tämda Flamingo, af Strömsholms bästa race, samt, ifall priset tillfaller ett fruntimmer, uti en shawl, den vackraste som står att fås vid nästa Fasting. Skulle åter mot förmodan ingen skrift kunna belönas, så annoncera vi derom i tidningarne. Men, inföll Julianus, skulle intet Farbror tycka, att detta kunde så gerna ske straxt? Man kunde då vara så mycket mer förvissad om, att få en rigtigt gedigen skrift. Detta var också min första plan, men jag har haft mina skäl, att afstå derifrån. För det första är ämnet så klart, ligger så helt och hållet inom sunda förnuftets område, att detta icke bör bli något särdeles perlstickar-arbete, helst som J kunnen få någon ledning dels af hvad jag redan förut yttrat, dels af hvad Herr Flabbe förmodligen kommer att i sin recension anföra. För det andra äro, Gudi lof, denna familjs ledamöter inga dufungar; och föröfrigt hoppas jag, att Herr Flabbe, som är litterat ex professo, skall göra oss den äran, att uppträda bland de täflande och vidare utföra sina tankar. För det tredje skulle, i fall hela allmänheten inbjödes att deruti deltaga, detta erfordra nog lång tid, hvilket icke behagar mig. Slutligen medför mitt nu träffade arrangement den särskilda fördelen, att priset stadnar inom huset. Richard påstår i Jagtslottet, att Herr Hugo är en man, som visst inte anser penningar för lappri, – och deruti torde han hafva rätt. Skulle än Herr Flabbe bli den segrande: nå väl, så vare också honom Flamingo rätt gerna unnad! Men i sådant fall bör jag prevenera er, min vän, att ni måste bättre passa på tömmarne, än i söndags, då ni på släta kyrkvägen körde ikull med den gamla, allvarsamma Camilla. Hvem kommer då att bortge priset? frågade Rudolfina. Hvem annan än jag? Hur kan du fråga så enfaldigt, min flicka? Känner du då inte vår Akademies grundlag, som till och med redan finnes tryckt?
Honing 1 skålp. 4 Guld, Spinn-; se Tråd. Gördelmakarearbeten; hänföras under Metaller! Guldtyg; hänföres under Väfnader, siden-. sammansatta, arbetade. Gummi elasticum; hänföres under Kautschuk. Hammarflit; tullbehandlas såsoln filtar af ylle unGummi gutta; hänföres under Färger, ej specifider art. Väfnader. cerade. Handtverkerivaror, ej specificerade; se Slöjdvaror. Harpoes; tullbehandlas såsom Harts. Förslag till Tulltaxa. 11 Qvantitet Införselsför Tullberäktull. ningen. Riksmynt. K: dr. öre. Horn: oarbetadt eller raspadt jFritt. arbetad t: platter Fria. skifvor till lyktor, m. m 1 skålp. •20 knappar, nied eller utan fernissning 1 skålp. 40 andra slag 1 skålp. 1 — Hudar oell Skinn: ej liänförliga till pelsverk: oberedda: torra, osaltade och ohestrukna 1 centner. 2 50 saltade eller bestrukna 1 centner. 1 25 våtsaltade och andra slag ... Fria. beredda: sulläder och bindsuleläder samt hvitgarfvade (alunerado) äfvensom sämskade hudar och skinn 1 skålp. 25 pergaments-, färgade, pressade och tryckta skinn, saffian, alla slag, äfvensom finaro skinn för tillverkning af handskar och etuiarbeten 1 skålp. 75 andra slag, derunder inbegripna lackerade hudar och skinn • 1 skålp. 40 pelsverk: beredda och oberedda: get-, renoch skälskinn 1 skålp. 10 fåroch lammskinn: grå krimska samt äkta svarta kalmuck 1 skålp. 40 andra slag 1 skålp. 15 björn-, jerfeller filfras-, kanin-, lo-, räf-, sjuppoch vargskinn 1 skålp. 25 andra slag 1 skålp.
Innan något i afräkning på Lånet får utbetalas, bor till Riksgålds-Contoiret vara aflemnad Directionens, i Bolagets namn och å dess vägnar, utfärdade och till Riksgälds - Contoiret stålde förbindelse å Etthundrade Tjuge Tusende Riksdaler med 3 proCents årlig ränta, tillika innefattande öfrige stadgade betalningsvilkor, hvilken förbindelse, genom Bolagets försorg och på dess bekostnad, äfven bor vara betryggad genom forsta Inteckningen uti Canaloch Slussverket med alla dertill hörande Hemman, Verk och Inrättningar; och aflemnas dessutom Directionens sårskida förbindelse, hvarigenom åt RiksgåldsContoiret upplåtes rättighet, att, i händelse 4 5o Stats-Utskottets Betänkandeti. de stadgade Capitaloch råntcbetalningarne icke varda behörigen fullgjorde, genast erhålla laga införsel uti Bolagets alla inkomster, af hvad namn de vara må, till Skuldens gäldande. / IV. Art. hembiträde till fullbordande af nya Bibliothelis Byggnaden vid Upsala Akademi: Härtill hafva Rikets Ständer beviljat ett Lån af högst Femtio Tusende (50,000) Riksdaler med 3 proCents årlig ränta, hvilket Lån, i mån af behofvet, får, uppå Consistorii Academici reqvisitioner eller fullmagter, lyftas, åren 1824 eller 1825, samt härvid för öfrigt stadgat följande vilkor: 1 Mom.
Didrik, och Hr von Troil, Emil, N:o 100. Hr Uggla, Göran Gust. och N:o ig5g. Hr von Kraemer, Robert; BancoUtskottet: efter Frih. af Nordin, Carl Joh., och Gr. Posse. Carl, N:o 1476- Hr Riben, Carl Wilh., och N:o 20Ö2. Ilr Hultenheim, fullm. Frih. Hermelin, August. Hr Riben, Carl Wilh., hade inlemnat följande: Jag får vördsamt anmäla, att jag icke kan emottaga den plats i R. St:s BancoUtsk., hvartill jag blifvit kallad. Hr af Forsell, Carl: I anseende till en med K. permission företagande längre resa nödgas jag härmedelst vördsammast afsäga mig den plats i Allm. Besvärsoch Oecon.- Utsk., hvarmed jag, genom R. o. Ad:s förtroende, under innevar. riksdag varit hedrad. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att Gr. Hamilton, Gust. Wathier, afsagt sig sin plats iStatsUtsk., samt Hr Peyron, Gust. Abrah., sin plats i Oecon.Utsk.; den sednare i anseende till dess hustrus sjukdom, och anmodade II. Ex. Hrr Electorer att utse nya ledamöter uti sålunda afgångnas ställe. Frih. Taube, Carl, hade inlemnat följande: Nödsakad att såväl för helsan som för enskilda affärer företaga en resa, och af denna anledning föranlåten afsäga mig det förtroende, hvarmed II. R. o. Ad. behagat hedra mig, alt vara Elector, är det min skyldighet sådant vördsamt anmäla. Upplästes till iustering och godkändes nedannämude från 4 Dea a3 Juli f. m. Exped.Utsk. inkomna förslag till kl.
Hvad han afundades åtskilliga af sina kamrater för hvilka ett frieri föll sig lika lätt som en dans, ja, han ertappade sig ibland med att önska, att kvinnoemancipationen skulle vara så långt avancerad att flickorna friade själfva — d. v. s., då man ville ge dem »ja». Att behöfva komma fram med ett »nej» skulle allt vara kinkigt nog. Eller om de ej ville fria själfva, om de åtminstone ville ge mannen tillfälle därtill! Ty Edith lämnade honom intet tillfälle och själf kunde han ej bereda sig något och han kände med växande oro, att det snart måste göras slag i saken, hon skulle redan i början af nästa vecka resa till sitt hem i Göteborg. Under soupén talades de vid några ögonblick, men endast om likgiltiga ämnen, om den svårighet han hade att öfvervinna sin rädsla, när han lät höra sig i sällskap. — Ja, sade han, jag har intet spår till själfförtroende, det är en riktig olycka. — Det kommer nog af att häradshöfdingen är fåfäng. — Det menar ni väl inte, vore jag fåfäng eller egenkär, vore jag väl inte rädd. — Åh, säg inte det, det är den värsta egenkärleken, den där förfärliga fruktan att misslyckas, det där att sätta ett sådant värde på andras omdöme, fästa sådan vigt vid sin egen person. Vore ni värkligt anspråkslös, så tänkte ni: Jag gör så godt jag kan — det är ju inte hela världen om jag misslyckas, andra misslyckas också ibland. Nej, lita ni på, att »bristen på själfförtroende», som ni så vackert kallar det, endast är en raffinerad fåfänga. Om ni vill vara uppriktig mot er själf, så får ni allt erkänna det. Och så hade hon rest sig upp och hjälpt borgmästarinnan med att servera damerna te. Han stod och såg efter henne. Hade hon rätt? Skulle den där paniska förskräckelsen att misslyckas, som han alltid kände, vara höjden af fåfänga? Var det en dylik känsla, som gjorde det så svårt för honom att helt enkelt och naturligt fråga Edith, om hon ville bli hans. Naturligtvis var han rädd för att misslyckas och det skulle vara egenkärlek? Hade hon sagt det för att låta honom förstå, att hon genomskådat honom, för att uppmuntra honom.
Häraf visar sig likväl att orsaken hvarföre Amerika nödgas anlägga jernvägar är alt landet är okultiverad! från höljan och kulturen drifves fram från Western. Och eget nog, Mine Hrr, jernvägarne följa icke befolkningen utan befolkningen följa jernvägarna. Den export och import, sorn i Amerika finnes, är så enorm, att något ditåt kunna vi icke åstadkomma. Ar 1849 utgjorde värdet af exporten i Amerika 146,000,000 dollars och importens värde 148,000,000 Dollars då Sveriges export samma år icke upgick lill mer än 26,356,000 r:dr och importen till 25,521,000 r:dr b:co. Det är ganska förklarligt, hvarföre Amerika kau hafva så mänga jernvägar att deras antal långt öfverstiga-hvad hvarje annat land eger relatift till folkmängden. Der räknas omkring 18,000 personer på hvarje Svensk mil jernväg. I Staten Massachusetts belöpa sig på circa 5 Engelska mils areal en Engelsk mil jernväg och jernbanorna ligga så nära hvarandra, att de i allmänhet äro knappt 7 Engelska mil aflägsna och jemnlöpande. Och det har varit möjligt bygga så mänga jernvägar dels derföre att man iakttagit den största sparsamhet och dels derföre att de varit gynnade af landets egen beskaffenhet, samt den stora varutransport de haft. Jag vill endast tillägga en obetydlig kalkyl, upgjord af mig för att visa resultaterna af Köping—Örebrooch Hull jernvägen. Jag har för att icke möta för många inkast begagnat de sakrika uplysningar som Gr. von Rosen lemnat i en broschyr tryckt 1848 och benämnd: ”Uplysningar i afseende på jernvägsanläggningar i Sverige”. Jag har sagt alt jernbanan från Hult förbi Örebro lill Köping är 14 mil lång. Antages kosta 5,000,000 r:dr b:co. Till dess underhåll', vård m. m. ålgar minst 6 proc. af anläggningsskostnaden, således 300,000 r:dr.
Gifven Stockholms Slott den is Mars 1815. gl. Majst, sorn i Nåder erfarit, att i följe . -teg, sorn tinder Ultima Riksdagen 1812 ' - ' , anseende på utländska fordrings-ägares li‘erande vidtaget, och som uti hvad förut i ■Årike sig i samma amne tilldragit hade siri . d, hafva olyckligtvis tvänne af Kongl. Mäjrts o-, Riitets välforijente Embetsman blifvit lidande, hvars rätt, om den blifvit vid 1812 åis Riksdag hos Riksens Ständer anmält, säkerligen hade blifvit af detri bevarad, ville härmedelst lemna Rikets nu församlade Ständer tillfälle att upprätta hvad sorn förut blifvit uraktlåtet, och vill derföre härjemte till Rikets Sländers Stats - Utskott öfverlemna de handlingar, sorn angå de af f. d. Den 17 April. 183 f. d. Ministern vid Neder-Sachsiska Kretsen C. Peijron samt Kongl. Maj:ts Chargé d’affaire uti Italien, Canlzli-Rådet Uagersvärd, uti af Svenska Kronan gar, samt utdrag af det Protocoll, sorn utvisar bade på hvad sätt Kongl. Maj:t önskar att desse fordringar inåtte af Riksens Ständer blifva ansedde, och den provisoriska åtgärd, hvartill Kongl. Maj:f, så väl i anseende till sjelfva sakens billighet, som desse Embetsmäns förtjenster funnit sig föranlåten.
Hr Fahreus har afstyrkt bifall till utlåt, bland annat på den grund, att StatsUtsk. i en annan punkt hemställt att Stats-konl. skulle bibehållas vid sitt förra Statsanslag, oaktadt Utsk. icke godkänt den föreslagna förändrade organisationen; vid betraktande hvaraf den värde ledamoten synes liafva ansell det mindre konseqvent att i afs. å Bergs-collnn annorlunda förfara. Men emellan dessa båda verk är ett fullkomligt olika förhållande: — Stats-kont. är öfverhopadt af vigtiga göromål, hvilka äro af beskaffenhet att de nödvändigt måste hafva sin ostörda gång; Bcrgs-eolkm deremot har, till följd af de i sednare tider vidtagna författningar, sett sin verksamhet mer och mer afl aga, sin betydenhet mer och mer försvinna. Det har derigenom mer och mer nedsjunkit till ett blott registrerande verk. Huruvida dessa nyare författningar, i alla hänseenden, lända till landets framtida gagn, är en annan fråga, som ej torde vara tiden och stället att 1111 afhandla. Allt nog; deras verkningar på Bergs-colkii göromål, dem de ansenligen reducerat, torde ligga för en dag. Att under sådane förhållanden bibehålla för verket lika stort anslag som förut, vore ju en misshushållning. Så synes det mig, och jag vågar derföre tillstyrka bifall lill Utsk:s utlåt. Då man erinrar sig den lätthet, med hvilken en mängd anslag på detta runi, förlidne gårdag, beviljades, så måste man väl vara öfverlygad derom att 11. o. Ad. icke sålunda förfarit utan den mest uprikliga öfvertygelse örn nödvändigheten af dessa summors beviljande. Kan väl 11. o. Ad. med fullkomlig trygghet åberopa enahanda tillförsigt i detta fall, samt under ofvan framställda och föga förnekneliga förhållanden, som äga rum i afseende ä Bergscolkm, bevilja ät besagde embetsverk den af en värd ledamot nyss förordade summa? Jag tror det icke. Det vore i min tanke fastmera nära nog ett slöseri med Statens medel, om man, efter pröfning af hvarje särskildt fall, beviljade mer än hvad som kan visas vara för verkligt behof erforderligt.
Utanför de höga fönstren dalade stora snöflingor, och en glåmig dager föll genom de små rutorna öfver det bonade golfvet, som glänste kallt. Pendeluret på kaminfrisen pickade och pickade, orden blefvo klanglösa och tomma, det hela liknade en dröm, och för att öfvertyga sig om, att han var vaken, började han räkna moucherna i hennes ansikte ... Det var ingen dröm! Den där röda munnen med det höfliga leendet hade han en gång kysst och de där kalla stenkolspärlorna hade då i lidelse gnistrat mot hans blick; hennes armar, som nu lågo sedesamt i skötet, hade en gång slingrats om hans hals, medan barmen böljat under hans smekningar – hela hennes person hade verkligen en gång tillhört honom, det var ingen dröm, ty han kände den liniesköna gestaltens hemliga lyte, som hon dolde med en utsökt toalettkonst – hennes midja var sned ... Hur skulle hon icke ha rodnat och bleknat, om han plötsligt hviskat någonting därom i hennes öra! Men han smålog endast stilla, ty sådan hon satt där framför honom var hon i alla händelser förtjusande, och ibland glittrade i hennes ögon en reflex från en kornblixt i hennes blod. Lilla Sophie var sig lik sådan hon alltid varit: nyck fullt sinne och beräknande tanke i evig fejd. I armarna på denna kalkylerande kärleksgudinna skulle hans lidelse aldrig tändas på nytt! Dock önskade han, att hon en gång, när han nått upp på höjderna, måtte erinra sig hvad som varit, och inbjuda honom till en fest för de gemensamma minnena. Han såg sig själf, artigt småleende, böja sig fram och hviska i hennes öra: att han glömt hennes hemlighet, och att hon för honom hädanefter alltid skulle förbli en skönhetens gudinna, en Venusbild i marmor, med en midja utan vank och lyte ... Ännu piska haglen mot rutorna, molnen jaga hvarandra öfver himmeln, en stor blåsvart trasa sveper öfver slottstornet och drifver, söndersliten, bort öfver Amagerlandet. Struensee rynkar ögonbrynen. En allvarstanke kastar sin skugga öfver hans sinnesstämning, hans min blir otålig och blicken fördunklas.