Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vill man göra en ändring utan Löntagarens förlust, måste man väl ställa så, att vinsten för honom i ena fallet är lika säker, som förlusten i det andra, äfvensom att begge någorlunda motsvara hvarandra, men kan det ej med säkerhet så uppgöras, må man heldre bibehålla det gamla, för att ej med skäl kunna beskyllas, att hafva brutit en gång gifna löften och försäkringar och att hafva orätt fråntagit Statens Tjenare något af deras påräknade Löner i samma stund pretentionerne på Deras arbetskraft allt mera ökas. Min tanke är, i följd af allt detta, att antingen det bestämda priset af 6 R:dr 3a Stats-Utskottets Betänkatiden. 35^ sk. för Tunna Spannmål må gälla intill nästa Riksdag, i stället för Riks-Markegång eller ock om man heldre vill för framtiden fastställa ett visst minimum för Civila lölierne likasom för de Militaira, hvilken likhet väl af billigheten påkallas, må man då icke dervid fästa vilkoret af någon förändrad beräkningsgrund till Löntagarens säkra förlust. — På sådant sätt hör väl icke Staten förtjena och hafva vinst utan skall olikhet inträffa, måtte snarare förlusten höra blifva Statens än dess Tjenstemäns och för en sådan möjlig förlust finnes, efter hvad Herr Stats -Commissarien Tunelius upplyst, tillgång uti de medel, som 1818 års Ständer anvisat för militaire Lönerne till ett belopp af 2§ R:dr per Tunnan för 42,000 Tunnor, hvilket utgör en så stor Summa, att nytt anslag deröfver aldrig lärer fordras för möjligheten, att godtgöra all lönings-Spannmål, antingen med 6 R;dr 32 sk. per Tunna eller efter Riks-Markegången, bestämd på förut vanligt sätt, med ett minimipris af 6 R:dr så för de militaire som de civile. För min del ser jag icke något tvång eller behof, att Spannmålen skall utgå just till lika pris som den ingår till Staten.
Beträffande dem, som af laga förfall varit hindrade att inställa sigj vid mönstring eller möte, har Kommitén derför ansett sig böra i underdånighet föreslå det stadgande: att den, som af styrkt laga förfall är hindrad att sig vid mönstring eller öfningsmöte inställa, väl icke vidkännes någon förlängning af sin beväringsålder, men dock är pligtig, om han vid mönstring varder uttagen till arméens eller flottans förstärkning, att 57 att undergå vapenöfning i två år, såvida icke hans beväringsålder redan tilländalupit. Då, enligt Kommiténs förmenande, alla uti 12 Capitlet 1 § Rättegångsbalken uppräknade förhållanden, sorn innebära laga ursäkt för uteblifvande från domstol, icke torde vara fullt tillämpliga i fråga om inställelse vid mönstring och möte eller till verklig krigstjenstgöring, har Kommitén ansett sig böra här uppräkna, såväl de allmänna förhållanden, hvilka äro af den vigt, att de kunna såsom ursäkter uti ifrågavarande hänseende godkännas, som ock de särskilda omständigheter, hvilka Kommitén i handelsflottans intresse ansett böra tagas i betraktande, med afseende å den del af sjöbeväringen, sorn fått sig en utsträckt beväringsålder ålagd; och får Kom mitén således nu underdånigst föreslå: att såsom laga förfall med afseende å beväringsskyldighetens fullgörande i allmänhet skall anses: om man sjuk är; om man i Konungens och Rikets tjenst är uppbådad eller farén; om man i häkte sitter; och om man af fiende, vådeld eller vattunöd hindras.
Niksgäldssedlar, Herr Landshöfdingen ffulle ataga sig Broens upbyggande af sten, med et hwalf af den storlek, ar båtled derunder blefwe pa enahanda satt som hittills, och med än mera beqwamlighet öppen; och Let under försäkran ä Lanquens sida, at, under Lommi58srien Lunclrolbs och Lieutenant - kvleckamcus Loms tilsyn, för werkstallighettn answara, af wen - Den 29 Mars. wenfom för hwad kostnaden kunde komma at öfwerskjuta ofwanberörde 8umma; hwaremot Lanc;ueli för alla dest utgifter til BroenS fullbordande skulle af de i Räder bewiljade Bro-penningar hlifwa godtgjord. Efter en sä beskaffad med Häradsboerne träffad och hos Kongl. Maja anmäld öfwerenskommelse, har Brobyggnaden är 1808 blifwir företagen, samt, enligt den af Kongl. Maja i Räder gillade ritning, för Langens räkning fortsatt. Enligt dä uprattadt kostnads-försiaa, stulle til hela Brobyggnaden fordras en 8umma af omkring 4000 R:d. specie; men dä, i anseende til jordmänens beffaffenhet, owanligt stegrade priser pä materiak loch förhöjde arbetslöner, kostnaden wid förleda ärs flut befinnes redan hafwa upgatt til omkring 8ooo R:d>, hwarförman dek äterstaende arbetet förmodas fordra en ytterligare och betydelig utgift för hafwa Lanen-Fullmägrige ansett sig böra hos Högloft, kanco-Utskottet detta förhållande i hörsamhet anmäla, samt Högloft. Utskottets förordnande i afseende pä oftaberörde Brobyggnads fullbordande afwakta. Stockholm den 1; Mar» lii 1810. ^gn(HlIenkorA. Legerström.
Billigheten synes mig visserligen fordra, att denna afgift vore lika öfver hela Riket, emedan de åtgärder, sorn kustprovincerne, hvilka genom utländskt och eget sjöfolk äro mest blottställde för den veneriska smittan, vidtaga till dess hämmande , befriar för det mesta det inre Landets inn«* rånare derifrån, hvarmed äfven följer den fördelen af en låg afgift; mea tlu det är att befara, i fall denna afgift skulle ingå till en gemensam Cas - F O R M ö L A I R E TILL * RÄKNING ÖFVER CURHUSMEDLEN uti N. N. LÄN för Är 18 HÖr till Bevillnings-Utskottets Betänkande N.-o 1J. N. N. •o i? 63 *1 aq tl; p Banko. R:dr sk. r:»t Ba/ance från år 18 ContanL behållning i Landt-Räntei iet 000 — —■ Dito hos vederbörande Förvaltare 00 Utlånte medel 000 Resterande Curhus-afgift . 000 Obetalde undei hålls-ersättningar 000 Inventarier 000 0000 Debiterad Curhus-afgift för detta år af 000 personer å 0 sk 000 0 Ränta å utlånt Capital 000 Underhålls ersättning • 00 0 0000 [_ 1 j S n m ni a 0000 -'1 — C urhus. < 05 “J 7» B n Banko. Credit. R:dr sk. i:st Afkortningar, enligt längder 000 0 Afskrifning af underhåljs-ersättningar, m. ni. 000 0 000 — Utgifter. Ajlöning för Läkarevård 00 0 Sjukskötsel 00 000 — 0 Underhåll för oo patienter nied ooo portioner (om bestämdt pris derå är utsatt) å o sk. 000 0
Hus, ' l »ader en tiderymd af so är, nästan i-e l. att genom sine ätaganden för SiatS ^ wet och Pommersta Kammaren gifwa Swen f' Reg' u gen alla prof af tillgiswenhet och förtroende, som warit i d^tz förmäga; sa hästra desi begrepp om denna Regerings rättwisa or. ovighet alltid warit de samme, och det har dib-°Mit detze begrepp till den grad, att dest tä. k-siLtt icke tilläto att uti det mäst brydsawma ögonbttck göra sig betalt för sine anspråk pä P-mwerste Kammaren af de Fonder, som det för Stats. Contorrets räkning hade i sina händer. Sädne ärs de grundsattser, t hwilka Eder Kongl Majtt alltld stall finna otz framhärda, förenade med den underdäniga wördnad hwarmed ete. Stockholm den 7 Julii isio. ^svogrisl. fr. Hamburg. Stor - Den 24 Iulin Sgt löfrversättnmg. Stokmägtigste AMrnädigste Konung! §der Kongl. Majtt har Lill märt underdäniga yttrande i Räder täckts remittera den hos Eder Kongl. Majtt af Banquieren Jencquel i Haniburg gjorde underdäniga ansökning, rörande den Wexel. circulationS fordran, som göres af Harnburgsta Banquier Husen: Averhoffste Ärfwingarne, Luis L Jencquel och von Halle <L Son, hwilken höga befallning wi härigenom i djupaste underdänighet fullgöra. Sjelfwa denna fordran är, med räntan inbegripen, till flutet af är isog, uppgifwen till 1,0^9,888: mark n. tz. eller 333,296: R:dc 11. tz. Hamburger Banco.
I Hedemora och Säter ingå de dessa samhällen tillfallande afgifterne till Stadskassan; men kännedom saknas derom huru kommunerne å landet olika disponerat dem tillkommande så beskaffade medel, utöfver hvad under loppet af tre år, med hälften af årliga utdelningen, blifvit användt till understöd för länets Allmänna Sjukvårdsinrättning. 5. KameralförhåUamleii. (Ifver antalet af hemman och lägenheter å landet, dessas natur och brukningsdelar äfvensom tomter Tab. N:o och jord i städerne, jemte uppskattningsvärdet, bifogas tabellen N:o 10. 14 Stora Kopparbergs län. Skiften och afvittring. Statsbidrag. Högre elementarläroverk. Under ifrågavarande period hafva blifvit nyskattlagde, med åsatt mantal af 21UIU öfverloppsmarker, rekognitionsskogar och derå upptagne lägenheter, samt skatteköpta 11 mantal. Ur ödesmål upptagne hemman, anlagde Krononybygge!! äfvensom, så vidt anmäldt blifvit, hemmansklyfningar och jordafsöndringar hafva icke förekommit. Tab. N:o u. Tabellen N:o 11 upplyser om förhållandet med laga skiften inom länet samt om kostnaderne för sådana förrättningar, och bifogas jemväl öfver förhållandet med storskiftesoch afvittring sförrättning arne i länet under Tab. Litt. c. ifrågavarande tiderymd nedanstående tabell Litt. C. De Statsbidrag, i Statsoch Riksgäldsmedel, som af länets innevånare för den tid, hvarom nu är fråga, utgjorts, äfvensom de restantiebelopp, som vid hvarje redogörelseårs slut derå förefunnits, hafva uppgått till följande belopp i Riksmynt: Summa influtne. Det jemförelsevis betydliga restantiebelopp, som året 1858 utvisar, härrör deraf, att nära hälften af restsumman utgjort på indrifning eller aftjenande beroende bötesmedel. 6. Politi.
Ridderskapet och Adeln har utaf Herr ron Hartmansdorff' pag «)_ anmärkning blifvit framställd mot Utskottets förslag, att ur författningen utesluta den i 5 § nu förekommande rubriken 'Statsministerns för utrikes ärendena pass för utländske resande att i riket inkomma,” hvilket uteslutande Utskottet ansett kunna ske på den grund, att dylika pass, med anledning af Kongl, förordningen den 28 November 184-4, numera i allmänhet icke erfordras; hvaremot Herr von Hartmans dorff", under förutsättning af det möjligen inträffande fall, att utfärdande af ett sådant pass någon gång kunde ifrågakomma, ansett karta-sigillata-förordningens nuvarande stadgande i detta afseende böra bibehållas; på grund af hvilken anmärkning denna punkt blifvit till Utskottet återremitterad; och som Utskottet, vid förnyadt öfvervägande häraf, funnit den sålunda gjorda anmärkningen icke böra lemnäs utan afseende, helst det otvifvelaktig! är bättre att en författning innehåller ett möjligen öfverflödigt stadgande, än att ett sådant helt och hållet saknas, der man icke är fullkomligt säker på obehöflig(ieten af detsamma, anser Utskottet sig böra, med frånträdande af sitt förra förslag, hemställa, att ofvannämda rubrik må uti den blifvande karta-sigillataförordningen bibehållas. 4 Bevillnings-Utskottets Utlåtande, N:o 15. § 7- Frän Högv.
Efter en av Annette given anvisning på ett nyss för spisning ledigt blivet smårum där nere, gick de bägge dit och njöt en enkel aftonmåltid, som i synnerhet Sara Videbeck väl kunde behöva. En halvtimme förfor. De följdes därefter åt upp från spisrummet, och Annette gick före att öppna dörren till nattlogiet. Gud låt herrskapet bli nöjda! sade Annette. Vi har inte bättre, för de många resandes skull; jag skall strax komma upp med ljus. Därpå neg hon, steg ut och lämnade dem tillsammans. Den breda, skönt uppbäddade sängen gav tillkänna vad den beskedliga Annette höll dem för. Albert, för att genast i ögonblicket avskära all förlägenhet, sade: Bästa Sara, jag sitter i ett åkdon där nere, eller tar min natt på en höskulle; det stackars folkets dumma infall med din benämning förargar mig lika mycket som dig; men man rår inte för, att vingbreda baroner så upptagit alla rum, att jag allenast kunnat bekomma ett enda, och det med nöd. Emellertid hoppas jag, att du skall må bra här, förbli ostörd och sova gott. Sara hade under tiden tagit av sig sin hatt, lagt den på en stol och kom fram till sin reskamrat med en vänlig åtbörd och svarade: Gör som du vill, och sitt därute var du behagar, Albert. Jag kan väl tänka, att du skall göra väsen av det här enda, hyggliga, vackra rummet, och tycka det är dumt för att det är allenast ett. Hade du, såsom jag, varit både född, uppfödd och sedan tillbragt hela livet i blott ett enda rum, som om dagen var arbetsverkstad och om natten sovrum för oss alla samtliga (ty de rum, som i huset hemma var över, måste vi för nöd hyra ut), då skulle du inte tala stort om detta lappri. Men fastän du väl inte riktigt är som många andra, kan jag ändock förstå, att du blivit uppfödd med flera narraktiga tankar. Därför, gode Albert ... ja, gör som du behagar; men jag försäkrar dig, att om du blir härinne, i stället för att sitta i rusket därute över natten, så skall jag hålla det för alldeles ingenting; och jag önskade du ville anse det likaså, ty just då betyder det minst.
Vi ega nu vjsserligen Artillerioch IfeglementsKomitéer, men lie firo så beroende af omständigheter och långrandiga former, att de ej kunnat uträtta något för ett system i beväpning. Att svårigheter möta vid organiserandet af en sådan Komission, vet jag väl; det är derföre ej med anspråk på någon ofelbarhet jag föreslår följande: En permanent Komission, med säte i Stockholm, bildas under namn af »Vapenkomité» gemensam lör Arméen och Flottan; denna Komités ändamål blifver: att bestämma den lämpligaste konstruktionen å kanoner, gevär, pistoler, blanka vapen, ammunition, alla lavetter till landtoch sjöförsvaret, att upgöra reglementen för vapnens handterande, således för den egentliga skjutningen: ati utgifva skjut-tabeller och föreskrifter för vapnens vård, att bestämma passande bestyckning å fästningar och fartyg. Denna Kommission skulle äfven anskaffa, kontrollera och besigtiga alla vapen, på det att enhet måtte fortfara. Komiténs verksamhet bestämmes i ett ord sålunda, nemi.: Komitéu bestämmer formen och konstruktionen »hurudan» den skall vara ; mängden och antalet af vapen har den ej att befatta sig med. Flottan vill t. ex. hafva en bestyckning till en fregatt bestående af kanoner af den eller den ungefärliga tyngden och ett visst antal; Komitén skall då bestämma konstruktionen af kanonen och lavetten, samt kanonportens storlek och nödigt utrymme för en sådan kanons handterande; härefter måste fartygskonstruktören rätta sig. Komitén består af ett lika antal Officerare af Arméen och Flottan, och delas i underordnade Komitéer såsom »ArtilleriKomitéen», »HandvapensKomitéen» etc. Ledamöterna äro permanenta, men kunna genom vederbörande anhålla om tillfällig förstärkning för uplysningars erhållande och försöks anställande. För hvarje detalj skall en ledamot ansvara, t. ex. en för kanoner, en för krut, en för lavetter, en för gevär etc., och noga känna alla nyare härtill hörande upfinningar och deröfver föra anteekningsjournal.
Det är i sanning bedröfligt, mine Hrr, att hafva upplefvat ett sådant tidehvarf af förbistring, i hvilket samhällets särskilda inrättningar hvar för sig och alltid enstaka vanmäktigt liksom häfva sig i deras, lill orsaken merendels gemensamma, men nu särskildt kända vända, deli hvaruti få ännu synas hafva blifvit varse det ondas rätta upphof, efter som endast 1 H. 22 Den 14 Augusti f. m. partiella och på lång-låg sträckta botemedel föreslås. Om forst vid den ålder, då verksamheten naturligtvis aftager och inflytandet ur mer än ett skäl förminskas, man blifvit med full klarhet varse, att samhället ännu, i enlighet med de nu tagne initiali verne, svnes ämnadt att genomgå en temporär kretsgång, hvarunder jordeboks-folicrne blott förvandlas till bancoreversaler, men det hela ändock slutligen kommer att stå på samma punkt, så gör man kanske bäst uti att tiga och låta trissan ännu en mansålder löpa omkring? Men dä jag fordom så allvarligt slräfvat, för att motarbeta centralisation af såväl penningevälde som allt annat obehörigt maktbegär, sä torde det ursäktas mig, om jag ännu — blott för en gång, i fall jag äter misslyckas — vagar höja min röst emot den reaction, som nu synbarligen från alla kanter riktas emot de under sisla 10 åren för samma tid temligen ändamålsenligcn vidtagne åtgärder; ty desse åtgärder stadgade dock myntvärdet och bruto cenlralisationen. Må man gerna anmärka och klandra sä väl realisationens ofullkomliga grundsats som privatbankernas organisation, men en stor del af dessas fel böra dock icke läggas de ursprungliga sliflarne deraf, utan motslåndarnc och efteråt uppträdde dillettanter till last, hvilka tillåtit sig organisera tvertemot lag; men utan desse banker såsom medel alt bryta centralisationeu, hade slrypningen varit ohjelplig.
Efter voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit, sora följer: Ja — 5o. Nej — 3i. Frih. Rantzou: Det är ej emot det nu fattade beslutet, utan emot ett föregående, då R. o. Ad. beslöt, att tackjern skall vara förbjudet till utförsel, som jag anhåller att få reservera mig. Frih. Boye: Jag anhåller att i prot. få nedlägga min reservation emot det beslut, R. o. Ad. nu genom votering fattat. II. R. o. Ad. åtskiljdes kl. till 3 e. m. In fidem protoeolli. F. O. Silfverstolpe. Måndagen den i5 December 1834- Plenum kl. 6 e. m. Fortsattes pröfningen af BevilIn.Utsk:s utlåt. N:o 45 i anledn. af gjorda anmärkn:r vid betänk. N:o 29, ang:de stora sjötullsbevillningen. i:sta afdelningen lit. B. Hr Cederschjöld, Pehr Gust.: Jag hade vid första betänk, gjort den anraärkn., att sådana varor, som äro af olika godhet och för hvilka Utsk. föreslagit en medeltull, borde antingen förtullas in natura, då importören, om han så behagade, kunde på auction återköpa tullproctn, eller ock hela partiet sättas på auction, då ägaren, om han så ville, kunde inropa detsamma samt utgöra tullafgiften, beräknad efter auctionspriset. Utsk. säger, att de skäl, som för dessa anmärkn:r blifvit anförda, egnats tillbörlig uppmärksamhet, men att Utsk. deraf likväl icke kunnat hemta anledn. att frångå, hvad Utsk. förut i ämnet tillstyrkt. Det hade varit interessant att åtminstone få veta, på hvad grunder Utsk. icke funnit skäl att frångå sitt tillstyrkande. Här finnes t. ex. tobak, som kanhända icke kostar mer än 12 sk., U och andra sorter, hvaraf lika quantitet tilläfventyrs kostar 1 r:dr eller deröfver. I afseende på ull och vin är skillnaden ännu större.
Yttra sig delägarne icke, anses de hafva öfverlemnat frågans afgörande till öfverdirectörs-embetet, § 9- Alla ofvanberörde ansökningar, jemte deröfver afgifna yttrauden och omröstning, ingifve ombudsman inom medlet af October månad tili Öfverdirectörs-embetet vid landtmäteriet, som äger: aj att, enligt detta reglemente, pröfva och bifalla ansökning om inträde i föreningen, eller understöd åt berättigade efter i §:n, i, i och 3 morn.; bj att afgöra alla frågor rör:de understöd, enligt r §:n 4, 5 och 6 momme, hvaröfver inom afdelningarna beslut genom laglig pluralitet icke tillkommit, eller hvaröfver delägarne sig icke yttrat; cj att, sedan understöden till helt och vissa delar deraf blifvit bestämde och sammanlagde, uträkna det belopp, som tillgångame medgifva, med iakttagande, att helt understöd i fullt riksdalertal bestämmes; dj alt innan årets slut till ombudsmannen öfversända 78 Den 4 Mars e. m. uppgift på antagna nya medlemmar i föreningen, eller om något hinder försökandes inträde mött, äfvensom anordning å de undei’stöd, som inom dess afdelning böra utbetalas. § io. Efter nytt års ingång utbetale, med de under förra året influtna afgifterna, ombudsman de anordnade understöden; börande dessförinnan likväl styrkas, att understödstagare den sista December nästföregående året var vid lif, och för enka, att hon då icke trädt i ,nytt gifte. Uttages, icke anordnadt understöd inom 3:ne år, vare till föreningen hemfallet att öka dess fond. § 11.
Hvad slutligen i allmänhet angår skadligheten och obehöfligheten af bränvinets bruk, äfven måttligt njutit och isynnerhet de menliga följderna deraf, så torde det tillåtas mig att vid delta tillfälle framställa en önskan, som är den, alt en upmaning måtte utgå från K. M. till samtlige Rikets presterskap, alt hvar och en i sin församling ville verka allt hvad han förmår i förenämnda afseenden. Ett för saken nitälskande presterskap kunde i detta afseende nirälla vida mer än påbuden och kronobetjeningens Den 31 December f. m. 313 tillgöranden. Preslen har mycken beröring med allmogen utom predikstolen: vid allmogens gästabud d. v. s. bröllop, begrafningar, barndop och vid många andra samqväm. Utan att behöfva vara spion eller fiskal kunde lian samtalsvis uträtta mycket, förnämligast hvad det upväxande slägtet beträffar. Med anledn. af allt detta, grundadt på en varm och sann fosterlandskänsla, får jag vördsamt föreslå: 1 :o. Fabriksbränning med konstapparater och hög beskattning allt efter redskapens m. m. beskaffenhet till 10 å 20 gånger högre än hvad som kommer att bestämmas för. 2:o. Husbehofsbränning, hvilken må tillåtas; dock icke till högre pannerymd än 16 kannor, såsom varande mer än tillräcklig för hvars och ens behof, enär erfarenheten visat att man nu för tiden, efter de nya konstruklionerne å pannorna, kan afverka lika mycket bränvin med en 16 kannors panna, som fordom med en panna om 25 å 30 kannors rymd. 3:o. Att, om ändamålet med den förväntade förhoppningsfulla lagstiftningen i allt hvad som rörer bränvin skall vinnas, höga och ändamålsenliga straffbestämmelser måtte stadgas för lönnbränneri och lönnkrögeri, samt för kronobetjeningen, som i dessa afseenden åsidosätta sina pligter.
Det säges visserligen, att dylik afgift icke b'«;'r utgå af den efterlefvande makens lott i boet, ehuru denna lott intages i bouppteckningen, emedan den eljest blir 2:ne gångor med ifrågav:de afgift betungad; men skall man gå till väga på detta sätt vid bestämmande af alla statens inkomster, så vet jag sannerligen icke hvar man skall stadna. Por min del tror jag så mycket heldre denna afgift vara lämplig, som i sjelfva verket ingen arfsrätt finnes till, utan har sin grund endast uti ett konventionellt stadgande, vid hvilket förhållande det icke torde vara obilligt att staten förbehåller sig någon obetydlig 0/0 af den efterlemnade förmögenheten. Hvad beträffar den efterlefvande makens enskilda egendom, har Gr. Mörner redan anmärkt, att densamma icke upptages. Jag yrkar pa sådana grunder afslag på Hr Keutersvärds framställning. I den tariff, Utsk:t föreslagit, och der Dtsk:t visserligen haft för afsigt att åstadkomma större tydlighet, finnes dock en ganska grav anmärkning att göra. Afgifterna äro nemi. upptagna i Den 2G Maj f. m. progression, så att, då bouppteckningen går till och med 5,000 rdr, erlägges för hvarje fullt hundratal 20 öre, men deremot 25, då den stiger derutöfver till och med 10,000 rdr, o. s. v. Således, om den slutar sig på en summa af 4,999 rdr, så skall för hvarje fullt hundratal blott erläggas 20 öre. Jag kan icke inse rättvisan häraf, utan skulle heldre önska bibehållande af det gamla stadgandet, och anhåller derföre om återremiss af denna punkt. Hr von Ehrenheim: Jag vill visserligen icke bestrida, att Hr Reutersvärds åsigt om en icke progressiv beskattning är den riktiga, men det är dock betänkligt att sätta afgiften så lågt, som han föreslagit, och jag kan derföre icke förorda hans reservation i denna del. Det sednare mom. deraf, om efterlefvande makes befrielse från stämpelafgiften, anser jag deremot så med rättvisa och billighet öfverensstämmande, att jag icke kan annat än deruti instämma.
De inom Borgare-Ståndet framställde anmärkningar, hvilka föranledt återremiss af betänkandet, äro hufvudsakligen följande: att då Haparanda stad, vid nyligen fullbordad afvittring, fått sig anslagne 2,700 tunnland duglig mark, jemte flere hundrade tunnland impdimenter, af kronans kring staden belägna jord, Stats-verket icke borde åt staden afstå ifrågavarande boställe under annat vilkor, än mot erhållande af den uti motionen alternativt föreslagne köpeskilling af 3,000 Riksdaler Banco; att den omständighet, att en köpeskilling till dylikt belopp blifvit å stadens sida erbjuden, syntes vederlägga motionärens uppgift, angående boställets mindre goda beskaffenhet; att Utskottet icke bordt, utan föregången undersökning och i saknad af nödig kännedom om de local-förhållanden, sorn i förevarande fråga vore af väsendtlig vigt, tillstyrka Rikets Ständer, att dels åt Kongl. Maj:t öfverlemna afgörandet af ett ärende, deri Rikets Ständer egde beslutande rätt, dels vilkorligen bevilja ett Stats-anslag, hvars behof och belopp icke ens kunnat uppgifvas, samt att för öfrigt frågan om meranämnde boställes upplåtande åt Haparanda stad, i följd af motionärens derom gjorda underdåniga ansökning, redan vore på Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning beroende. Af tvänne serskilda utaf Kommissionsoch Afvittrings-Landtmätaren //. TV. Hackzell samt Förste Landtmätaren och Styresmannen för afvittringsverket i Norrbottens Län J.