Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Man vet kanske ej så noga, hvad man dermed menar, men så säger man. Denna åsigt om språkets natur torde dock numera ej räkna många anhängare bland vetenskapsmännen, * * och någon förlust i detta hänseende gör man sålunda ej genom att läsa öfversättningar. — Man anför vidare, att ett främmande språk ofta endast genom vissa ord och vändningar eger medel att uttrycka en mängd tankar och föreställningar, som genom ingen öfversättning, huru god denna också må vara, kunna återgifvas. Detta är sant, men bristen kan och. bör ersättas genom bifogade anmärkningar, som äro desto mera af nöden, ju aflägsnare från oss i tid och åskådningssätt det folk är, hvars literatur man öfverför till vårt eget språk. Vi se intet skäl, hvarför man precis i ordboken skall söka de upplysningar man behöfver. Det fins en bok, som för allra största delen af vårt folk endast är tillgänglig i öfversättning, och hvars rätta förstånd dock är af så ofantligt mycket större vigt än de gamla klassikernas: vi mena bibeln. Det är tyvärr en sorglig sanning, att denna skrift ofta på det be-dröfligaste sätt blifvit och blifver missuppfattad; men felet ligger i dålig öfversättning och bristen på en rätt förklaring af texten. Båda felen kunna afhjelpas; men vi frukta — ja, det gränsar nära nog till öfvertygelse, — att misstydningen icke skulle blifvit förebygd hos den stora allmänheten, äfven om denna tvungits att läsa profeternas och evange-listernas skrifter på grundspråket. * Vi tänka naturligtvis icke på de ordagranna öfversättnin-garna ” till skolungdomens tgenst ” och dylika alster. * * Se t. ex. Whitney ’ s äfven till svenskan öfveröyttade arbete om Språket.
Dessutom bör man, så mycket som möjligt är, akta sig, att icke besvära Konungen med sådane småsakers afgörande, som denna. Om man, vid alla tillfällen, iakttoge detta försigtighetsmått, så skulle Const.Utsk. icke behöfva framkomma med förslag till en serskild RegeringsRätl, hvarigenom ärendena dragas från Konungen. Orsaken hvarföre jag anser de af Utsk, föreslagna ordalagen böra ändras, är den att, såsom Gr. Lagerbjelke anmärkt, desamma äro så beskaffade, att en person, som redan varit af vederböride lärare, äfven vid högre läroverk, examinerad, likväl kan föranlåtas underkasta sig nytt förhör, om han vill i handelsyrket inträda. Då denna olägenhet kan förekommas genom ordalagens ändring, hvarföre skulle man då icke bevilja den återremiss, hvarom Hr Flach anhållit och hvilken jag äfven önskar att R. o. Ad. måtte bifalla. Den 27 September f. m. 333 Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.: Sora jag redan till räckligt ordat i denna fråga, vill jag icke mycket förlänga diskussionen, utan endast i afseende på sjelfva saken nämna, att, enl. mitt förmenande, äro alla éxamens-prof i och för rättigheten alt drifva en näring olämpliga, hvarföre jag äfven yrkar afslag å Utsk:s förslag i denna del. Men jag har egentligen begärt ordet för att motsätta mig den af flere talare här yrkade återremiss, hvilken en ledamot, som i denna fråga tillhör samma parti som jag, äfven medgifvit. Hvartill en sådan återremiss skall tjena, då Riksdagen är så långt framskriden, kan jag icke fatta, isynnerhet när frågan är af den enkla beskaffenhet, att den genast kan afgöras. Jag förenar mig således med de ledamöter, hvilka hafva yrkat afslag. Frih. Rehbinder: Om återremiss skulle beviljas endast för all få tillagd en sådan mellanmening, sorn jag, med anledn. af Gr.
Om ett på sådant sätt ökad t rörelse-capital är något ondt för det allmänna, lemnar jag derhän. Jag tror det ej, då det lemnäs åt sig sjelf att i naturlig väg föröka sig. Jag anser, att enär Betänkandet hindrar Silfvers införande, och möjeligen kan trycka ned cour-? sen, samt hindra rörelse-capitalets tillökning emot metallisk valuta, skall det skada, i stället för att gagna. Jag anhåller derföre om återremiss, och önskar, att Rid-? derskapet och Adeln i stället ville instämma i den mening, att jemte det inväxling får fortfara för 128 sk., BancoFullmäktige bemyndigas att icke allenast handla vexlar, utan äfven afsluta contracter om silfver, och gifva förskotter, då nödige mått och steg tagas till bevarande af Bankens säkerhet, och det aldrig tillåtes, att silfret får kosta mera än 128 sk. Kunna Fulimägtige få silfver för mindre, lära de ej underlåta att det iakttaga, och jag tror, att en del af det sednast köpta icke kostat mera än 127^ sk. Jag önskar att den tid, hvartill Banco-Utskottet utsträckt sitt beslut, måtte förändras, ty hvartill tjenar det nu att sätta ut en viss tid. Icke måtte man kunna vänta sig, att Rikets Ständer innan den 1 September icke skola hinna att besluta om fmancerna. Jag önskar, att Banco-Utskottet i det förslag de, i fall af återremiss, komma att afgifva, ville stadga, att de mesu - 186 Sen 6 April f. m. rer, som nu tagas, skola gälla, till dess Rikets Ständer annorlunda besluta. Jag ber äfven att få tillägga den begäran, att Banco-Utskottet så skyndsamt sorn möjligt måtte inkomma med svar på dessa anmärkningar, på det Riksens Ständer, i fall Banco-Utskottet skulle vilja fortfara i den åsigt att hindra contracter, må komma i tillfälle, att sjelfve besluta det, som kan vara gagneligt för det allmänna.
Lanken för framtiden, till bedrifvande af dess rörelse, äger en bestämd 8umma, bal vs Utskotten, tillstyrkt L. 8t:r; "att för Länkens Orund^ond mä förklara; ofvanstående i ealculeu öfver Länkens ställning upptagne "återstående belopp L:co L:dr 4,4» >,452: >8. 2. af "8latsVerkets Lapital-skuld för 1808 ärs Krigskostna"der, samt, i följd bäraf, LiksgäldsLontoret uppdragas, "att, efter skeende inbetalning af de öfver skjutande "L:eo L.dr 1,452: 18. 2., ä jemna 8ummsn af denna "Kapitalskuld 4,4»»,»»» ^-6r L:co , utfärda en dess förskrifning 2 K. 8t:rs vägnar, ställd till Lanke» eller "Ordres veb bärande 4 Droeent ärlig Länta pä Kapi"talel. " äled erinran, att dä af denna fond mäste betäckas olvanupptagne delecit af omkring 900,000 L:dr, inskränktes derigenom fonden till ett belopp al uägot öfver 3,5oo,ooo L:dr L:co. blvarjemte Dtskotten föreslagit: "att Länkens öfrige ofva»upptagne fordringar "bos 8tsten, till belopp si 14,604,687: 89. 8., bor - 2o» 8latsoc:Ir La nco-IItskottens "öe, lills vicia,e, inom linien balsnceras," unöer körbebäll likväl ak lötskotten, r»tt lä akgikva serskilöt I7tlätanöe angäenöe lljelmare Lsnalbolags skulö 240,000 K:ör b:co, inbegripen uti biträöen till Kansler.
Deraf skulle han nu få tillfyllest under vintern, ja, så mycket han någonsin kunde önska. John hade nemligen blifvit vald till landtdagsman. Alma riktigt sörjde deröfver och tordes knapt tänka på våren, då hon skulle komma att vara allena hemma, skild från sin man för så lång, lång tid. Hon hade i sjelfva verket gråtit, då hon fick veta det, och gråtit än mer, då hon såg med hvilken ifver John vidtog alla förberedelser till sitt värf. Inte ett ord om saknad, skilsmässa, hemlängtan. Inte ett enda! Alma var djupt sårad deraf. Hon hade i flere dagar varit fåordig och kall. Men det hade John alls ej fäst sig vid. Och nu var hon till följd deraf vid dåligt lynne gaf honom då och då små stickord. Men ej ens detta hade någon verkan. John drog sig blott ständigt undan till sitt rum, skref, läste, tänkte och teg. Hans tankar voro på annat håll. Alma kände sig öfvergifven, olycklig. Hon hade försökt kufva sina bittra känslor, pysslade om barnen och sydde; men tankarna gingo oemotståndligt åt detta håll. Hon lade märke till hur få ord John på sista tiden hade yttrat till henne, hur länge han hade dröjt i sitt rum och hur han alltid tog sig anledning att draga sig undan från henne och barnen. Och när då John råkade komma, just medan hon satt i dessa tankar, kunde hon ej ens med bästa vilja i verlden visa sig glad och vänlig. Nu kände hon sig åter beklämd och ängslig. Hon hade bedt John komma och dricka kaffe ute i löfsalen. Det var i dag vackert och varmt; kanske var det sista gången de kunde sitta trefligt tillsammans ute. John hade knapt lyft på hufvudet, utan endast mumlat "straxt, straxt" och fortsatt att skrifva, liksom till tecken, att han ej fick störas. Alma beslöt att framdeles hålla sig borta från hans kammare. Hvad hon än kunde ha att säga, skulle hon skicka barnen eller tjenarena. Nu kom han ändå. Tog Lyyli i sin famn och satte sig ned bredvid Alma. Alma sydde. "Ha ni väntat redan? Jag kom att dröja litet." Alma fläktade med handen papyrossröken bort från sitt ansigte.
Olver denna, af nuvarande boställshaTvären, Friherre M. von Liewen, förordade ansökning hade yttranden blifvit algifna af Kronofogden och Häradsskrifvare!! i orten samt af E. K. Majlis Befallningshafvande, hvilka, med vitsordande af uppgifterna om den lifliga rörelse och varuomsättning, som vid Hvetlanda eger rum, tillstyrkt den ifrågavarande markens upplåtande under egandeoch ständig besittningsrätt, dervid likväl E. K. l\laj:ts Befallningshafvande föreslagit såsom vilkor, att marken blefve indelad i byggnadstomter af någorlunda lika rymd, hvilka, med tillämpning af de för åboers antagande å kronohemman i allmänhet gällande sladganden, skulle upplåtas under ständig besittningsrätt, emot erläggande af tomtören; hvarefter Kammar-kollegium, som ansett ofvanberörda, af E. K. Maj:ls Befallningshafvande föreslagna toinlreglering icke böra ega runi, tillstyrkt att sökanderne måtte förunnas eganderätt till de af dem innehafvande nu ifrågavarande jordlotter emot erläggande af vanlig skalteköpeskilling eller tio års räntor, sedan, på sökandernes bekostnad, räntebeloppet lör jordlotterna blifvit efter skallläggningsmetnod och i öfrigt gällande författningar uträknadt och faststäldt; Och har E. K. Maj:t, som lika med Kammar-kollegium ansett för det afsedda ändamålet lämpligast alt de jordlotter, hvarom fråga vore, blefve under eganderätt till sökanderne upplåtna, men tillika funnit angeläget, att icke, genom upplåtande lör alltid från förenämuda häradshöfdingeboslälle af den betydliga egorymden, boställshafvaren komme i mistning af den inkomst, sorn för honom genom markens upplåtande lör tjenstetiden kunnat skäligen påräknas, samt med föranledande jemväl af hvad sökanderne sjelfva erbjudit, nu i nåder föreslagit Rikets Ständer att medgifva upplåtande under full eganderätt dels lill de enskilde sökanderne, hvar för sig, af de tomter, som af hvardera nu innehafvas, dels lill Östra härads samtlige innevånare af den till bostad ål
Att nu här besluta för oss enskildt, det sådana referenter skola fortfarande finnas, och kostnaden derför utgå af riksd kostnadsmedlen, det betvifla!- jag skulle kunna låta sig göra; åtminstone vågar jag för min del anhålla, att Hr Frih. o. Landtm, icke måtte framställa denna propos., så framt den ej bestämdt yrkas. Hr von Hartmansdorff: Af de talare, som yttrat sig i denna fråga, har, såvida jag märkt, icke mer än en ifrågasatt, det ju refereringarna icke varit i möjligaste måtto fullständiga. Jag tror nog alt misstag och ofullständigheter kunnat äga rum, ty jag har funnit sådana äfven uti våra snabbskrifvande notarieis arbeten. Jag har väl icke eftersett huru det kunnat förhålla sig med andras yttranden, men då jag i tidningarna genomläst mina egna, har jag i allmänhet funnit hufvudsaken vara riktigt upptagen. Någon slags auctoritet tror jag ej att någon ansett eller bort anse dessa refereringar äga. Dä frågan här förevar om sättet, hvarpå referenternes arbeten borde meddelas, så beslöts uttryckligen, att all fråga om deras justering skulle förfalla. Ännu har jag aldrig genomläst hvad desse herrar låtit mig yttra förr än jag sett det tryckt i tidningarna. Jag förmodar att förhållandet varit likadant med de flesta andra talare. I sådant fall lärer man också finna, att någon slags offentlig egenskap ej lärer kunna åt dessa anteckningar gifvas. En annan talare har nyss yttrat, alt hela prot.föringen vore olämplig, emedan ingendera delen gjorde lilllyHest, men det har redan blifvit anmärkt, hurusom våra prot., då de tryckas, ej blifva tillgängliga förr än sä sent, att den dermed åsyftade offentligheten förfelas. Den som vill läsa hvad som yttrades 1840, kan få vänta till i8|i eller 184?., eller till dess att intresset för dessa tilldragelser försvunnit. Det är således icke likgiltigt eller onödigt att man har referenter för dagen, för att för dagen få veta hvad sorn förefallit. Orsaken hvarföre Ståndet önskade sig denna referering, var, att ilen, som af tidningarna sjelfva ombesörjdes, var oriktig och partisk. Om nu ändamålet, mera sanning, vunnits, så återstår blott frågan huru arbetet skall betalas.
Det fins öfver hennes sägande af en roll så att säga föga färgnyans, och den mjukhet och värme hon söker framställa äro af tämligen artificiel beskaffenhet. — Fröken Rustan gjorde furore i sin roll. Hon är rätt rolig, men det är med hennes komik som med vissa humoristers, att den bör njutas i små portioner, ty man kan den snart. Hos henne ligger den egentligen i organens beskaffenhet och ett visst tempo, hvarmed hon framsäger sina ord. Hr Svennberg var äfven nu mycket vacker och ståtlig, men hans skådespelareingenium förefaller vara af något indolent natur. Det behöfdes locka fram gnistor ur honom. Hr Eliasson var rolig och gjorde en god typ. Lindbergska sällskapet ledes tydligen med energi, arbets lust och omtanke. Med sådana egenskaper kan det ock göras något, äfven om de speciella skådespelarekrafterna ej skulle vara af ovanligare beskaffenhet, medan åter der ledningen är slapp och det arbetas planlöst och nonchalant, äfven med talanger föga uträttas och föryngringens och lifskraftens gnista saknas. Den gamla romantiken är visserligen död med föga utsigt till återuppståndelse, men det hindrar ej att det någon gång kan kännas som en ingalunda obehaglig omväxling att på teatern åse alster från den smakriktningen, så snart de förskrifva sig från någon verklig talang, Och att det är fläkt och spänning i den äldre Damas ’ » Henrik III och hans hof », som Svenska teatern nyligen upptagit, kan ej gärna förnekas trots dess som det tyckes något abrupta afslutning. Hade det kommit upp på en annan tid, skulle det antagligen kunnat bli en re-pertoarpjes. Uppsättningen var omsorgsfull och behöfde visst icke jämförelsen med Dramatiska teaterns tämligen enkla uppsättning af » Mycket väsen etc. » för att förtjena namn af praktfull och glänsande. Spelet var jämt och vårdadt. Främst stodo väl i det hänseendet hrr Olsson och Ranft och fröken Lundqvist. Denna gång hade hr Olsson ryckt verkligen upp sig och den bild han gaf af den förvekligade konungen var utarbetad, träffande och intressant Hr Lundberg hade mycken kraft och fart i sitt spel, och det är ju en god sak, men åtbörderna voro i behof af omvårdnad och hans patos ljöd något för tomt bullrande.
Öfver densamma synes — i en s. k. » fyllning » — lammet, hvilande m o t k o r s e t; bakom lammet ser snickaremästaren A. H. Möller man klippor och framför det i Hör, " har hon, likasom en den i bibeln omtalade gröna sin bror, ärft både den stora ängen, sinnebilder af de jorlusten och fallenheten för det diska vedermödorna och den arbete, hvaråt hon ägnat sig. himmelska På sin fars verkstad är det Kristusbilden är anbragt ett också, trösten. Under som hon nu under 4 altarbord, hvars främre sida år arbetat för att i vår kuni upphöjda bokstäfver bär, på na antagas till gesäll i såväl grekiska, inskriften: snickaresom bildhuggareyrmen till mig, » etc. På ömse ket. sidor om detta språk äro skurEj endast snickeri, ut^n » Komäfven skulptur utföres nämlina mänskliga halffigurer med gen med stor konstnärlig skicklejonhufvud, lighet Kristi läras styrka. på verkstaden den lilla snickarei Hör. herr Möller under Så har de 30 år, sinnebilder Arbetet, italiensk af som är utfördt i valnöt, och hvars han varit bosatt där, haft månstil är tysk renässans, är nu ga beställningar till de stora utställdt skånska godsen, särskildt på slöjdutställning i Stockholm. roccocomöblemang. Vid all på Malmöhus läns Det tillerkändes såsom gesällskulptur har då hans dotter, prof synnerligen handtverksförening de sista åren, varit honom behjälplig. Dock lärotid har hon under utfört äfven af sta sin ganska mycket enbart snickeriarbete, Lunds af de fabriksoch den högtre brukliga belöningsgraderna, nämligen silfvermedalj. Med gesällvärdigheten fölsåsom skrifbord, byråar, stojer lar, rättigheten att söka Lunds fahyllor etc. Hennes geför fröken Möller äfven sällprof är också en förening briksoch handtverksförenings af snickerioch resestipendium bildhuggeri, i det att hon till detsamma kare. för yrkesid IDUN 186 Hvad muntrar hvarje sinn ' i själfva mödans läger?
Banko saköresmedel, hvilka icke utgått, utan, för bristande tillgång, blifvit förvandlade; hvarförutan af hamnoch tolagsmedlen, som utgöra nära Jtdelar af hela inkomstsumman, en betydlig del går lill hamnbyggnaden. Handtverkerierna befinna sig, med få undantag, i svagt skick, och lemna en knapp arbetsförtjenst åt dem, som dervid äro sysselsatte. Stadens andel i laxfisket uti Nissa-strömmen är på arrende upplåten, och arrendet ingår till stadskassan. Sparbanken stiftades den 2 Juli 1835, och bildades genom Gåfva af länets hushållnings-sällskap 700: Dito af länets så kallade arbetshus-direk tions-fond 1,461: 8. — Dito af enskilde personer 656: 8. — Subskriberade fem års räntefria lån 153: 16. — n 00r» 2,880: 32. — Häraf visar sig således, alt insättningarne på dessa 6 åren mer än fördubblats, hvilket ensamt vittnar nog om den noggrannhet och omsorg hvarmed sparbankens affärer bedrifvas, och det förtroende, banken, i följd häraf, inom orten vunnit. Laholm är anlagd på södra sidan af Laga-ån, ungefär £ mil från dennas utlopp i hafvet, och har 147 glest bebyggda tomter. Ån är vid staden 10 till 12 fot djup, men mynningen är så uppgrundad af flygsand från de omgifvande sandfälten, att nu mera 2, högst 3 fot djupgående båtar kunna inlöpa. En följd häraf är ock att laxfisket aftagit, emedan uppgrundningen hindrar laxen att uppgå i ån. 36 Fabriker och manufaklurier finnas icke, men den allmänna idogheten har omfattat den i orten öfliga husslöjden, och de ansenlige tillverkningar af vadmal, ullstrumpor, tröjor och vantar, som härifrån afyttras till Borås handlande, gifva utkomst och bergning åt en stor del af stadens befolkning, som uppgår till 1,016 personer. Staden har Apothek, Läkare och Skola. Halmstad den 22 Mars 1850.
UtnivråEavc Hotfau od) HotsDrängav, i 'Jeni (Elaner: Sörpa Claren 2lnDra D:o SreDje D:o SjerDe D:o Semte D:o HottfcDelefovfåljare, fe ^örfaljare af SottfeDlar. mjölnare, fe £ln)arnar, §. 30. STtoöeEråmare od) tTIoöetiråmetfHor af alla jTag, lifa meD «£)anDlanDe, §.10. månglerfEor af alla ilag, i ‘ftto Stater: Sörpa Plalien ... 3v:Dr 50:
13 användbar» och kunde realiseras efter försökens afslutande, samt den verkstad, der försöken komme att anställas, derigenom måste tillskyndas en ej obetydlig fördel, hvilken vid öfverenskommelse!! om verkstadens upplåtande ej borde förbises. Till upplysning med hänseende till möjligheten för närvarande att kunna för Statens jernvägs-byggnader erhålla materiel af inhemsk tillverkning, har Utskottet derjemte ansett sig böra meddela, att, enligt hvad Chefens för jernvägs-byggnaderna genom skrifvelse af den 23 sistlidne Maj till Utskottet aflemnade yttrande innehåller, hade disponenten för Motala mekaniska verkstad för Chefen skriftligen tillkännagifva!, att nämnde verkstad dåmera kunde tillverka såväl räler, till belopp af öfver 130,000 centner årligen, som äfven lokomotiver och annan jernvägs-matetiel, rälerna till samma pris, som för ordinärt svenskt stångjern, eller derunder ifall mindie afseende fastades vid bättre qvalitet än hos Engelska räler, men något högre i mån af större fordringar på garanti för hållbarheten, samt den öfriga materielen till ungefär samma pris, som för utländsk materiel af enahanda beskaffenhet. Äfvenså hade egaren af det i Westerås län belägna Surahammars bruk erbjudit sig att för Statens jernvägar tillverka en del smärre effekter, såsom skorfplåtar, bottenplåtar, bullar och skrufvar, för ett pris, som föga eller intet komme att öfverstiga hvad samma slags utländska effekter kostade. Dessutom har Utskottet, till ytterligare upplysning i samma afseende, fått sig tillställde afskrifter af 2:ne till Chefen för Statens jernvägs byggnader ankomna skrifvelse^ dels från Kapitenen 0. E. Carlsund i Motala, dels från Grosshandlaren F. II.
1 öfverensstämmelse vmed uttrycket uti revisions-berältelsen, pag. 85, har man framställt, att, ”dä Rikets Ständer för hvarje behof anvisat ser~ skilda anslag”, vore ifrågavarande försäljningsmedels användande, utan Rikets Ständers hörande och pröfning af behofvet, icke tillbörligt. Premissen är här origlig, ty när egde väl Rikets Ständer tillräckliga medel att förse ”hvarje behof”? Kongl. Maj:t framställer icke till Rikets Ständer de mindre statsbehof, hvartill, utan deras medverkan, medel kunna beredas, ej heller dem, hvilkas uppfyllande befinnes för tillfället öfverstiga landels tillgångar. Kasserade persedlars värde kan tillgodogöras staten på flerahanda sätt, såsom: användande till annat behof än det ursprungliga — orngjutning eller omsmidning — utbyte enligt öfverenskommelse med fabrikanter o. s. v.; samt slutligen försäljning och penningarnes användande till inköp af enahanda eller likartade persedlar. Det sistnämnde sättet är till sin grund fullkomligen lika med de förra, emedan alla hafva samma ändamål: alt i 14 Stats-Utskottets Utlåtande, N.o 30. stället för odugligt erhålla annat användbart och behöflig!. Det tillhörer en rättskaffens administration att, ibland de nämnda sätten, välja det för staten mest fördelaktiga; men så ofta valet borde falla på försäljning, skalle, genom det föreslagna stadgandet, statens verkliga fördel äfventyras, enär en Special-styrelse, som har vården om kasserade persedlar, alltid torde finnas benägen att tillgodogöra dem på annat sätt än det, hvarigenom den skulle nödgas afhända sig penningevärdet, utan någon säkerhet, att, vid en blifvande riksdag, Rikets Ständer anslå medlen lill samma ändamål, hvarifrån de liärflutit, eller, i anledning af deras tillvaro, gifva material-anslaget en motsvarande tillökning. Det ifrågavarande stadgandet skulle sålunda uppenbart kunna leda till en för staten misshushållande administration, och detta är hufvudskälet, hvarföre jag ville på det kraftigaste mig deremot reservera.
Då bibliotheket skall ordentligt skötas såsom ett Universitets-bibliolhek, och R. St. nu beviljat ett anslag för inköp af böcker, till dem Bibliotheket redan eger, är det påtagligt, alt dessa Ijenstemäns tid är fullkomligt uptagen af Bibliothekets vård, men de hafva derföre icke den ersättning, alt de ens till hälften kunna dermed betacka lefnadskostnaden. Jag förnyar derföre min redan gjorda hemställan till det afseende, Ståndet kan finna den förtjena. Uppå härefter framställde serskilda propos:r biföll R. o. Ad. begge momme af Utsk:s i denna punkt afgifna utlåt. Den 26 A pril f. ra. 149 13:de punkten, ang:de anslag lill löneförbättring för Professorer inom vcrldsliga fakulteterne vid Universiteterne i Upsala och Lund. Frih. Cederström: Jag föreställer mig, alt Ståndet icke lärer hafva något emot ett bifall till det förslag, StatsUtsk. här förordat. Sådan är åtminstone min åsigt. Jag anhåller likväl, att R. o. Ad. ville, i öfverensstämmelse med beslutet vid ll:te punkten, godkänna Utsk:s tillstyrkande, på det sätt, att dervid ur motiverne uteslutes den af Ulsk. uttalade grundsatsen: ”att lika åligganden förtjena lika aflöning”. Utsk:s öfriga motiver äro fullkomligt tillräckliga. Gr. Mörner, Carl Göran Dellof: Jag fattade icke rigtigt den siste talarens anmärkn. Han utgick från den synpunkten, att lika tjenstegöromål borde åtföljas af lika aflöning, men icke destomindre anhöll han, att denna mening borde ur Utsk:s motiver utgå. Jag kan icke rätt förslå, hvarföre man skall borttaga grundsatsen, dä man yrkar dess tillämpning, såvida den icke afser, hvad jag i min reservation emot denna puukt i betänk, sagt, nemi. att Utsk. saknat den utredning af frågan, att deraf med visshet kan slutas, att den lika aflöningen blir en följd af ett beviljadt anslag. Jag hyser mina tvifvel i denna del, ty saken blef vid förra riksdagen framställd till R.