Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag vet exempel på en Adelig ätt, hvarest öfvérenskommen lösningsrätt endast vållade förställda byten och oenighet utan någons båtnad. Måbända ginge det äfvenså inom BondeStåndet. En Ledamot har erhindrat oss om beskaffenheten af arf i fordna tider, att det bestod, såsom ordet betyder, i pilar eller vapen , hvilka för qvinnan voro af föga användbarhet eller värde. Jag medgifver det; men arf betydde äfven jord, såsom gårdsnamnen i somliga orter ännu vitsorda, t. ex. på Gottland Sven ^-arfvet, Vbls-arfvet o. s. v. Man har sagt, att just emedan sönerne behöfde och äfven utbekommo mera till sin uppfostran än döttrarne, borde de sednare få lika mycket sombröderna vid arfsdelningen. Detta har en skenbar billighetsgrund, i fall föräldrarne öfverlefva barnens uppfostran; men dö de dessförinnan, så är det klart att en arfslott, som vore tillräcklig för en dotters, skulle blifva otillräcklig för en sons uppfostran. Då manihogkommer att det är Statens pligt att närmare vårda sina omyndiga medlemmar, när de äro % D e n 22- J u n i i f. ra. g t faderoell moderlösa, så finner man lätt att arfsrätten grundar sig på ett medgifvande af Staten, att föräldrarnes qvarlåtenskap må öfvergå till tarnen, på det Staten må slippa af egna medel bekosta deras uppfostran. Om denna skall motsvara sitt ändamål, måste det äfven vara Statens pligt oell rättighet, att göra arfsdelningen olika efter könens olika behof. Man har väl sagt, att qvinnan bättre än mannen behöfde taga arf, emedan hon mindre än han ägde tillfälle till förtjenst. Men den ogifta qvinnans behof äro ej större, än att hennes arbetsförmåga räcker dertill; och att försörja ett hushåll är icke hennes, utan mannens sak. Att blifva hans hustru och biträde, är hennes ändamål. Jag upprepar derföre, att man icke hör taga medlen från den, som är pligtig att försörja hushållet, och tillägga dem en annan, söm endast i underordnadt mått har denna förbindelse.
Låt församla sig och tillhopa framkomma Hedningarnas hjeltar, de der intet veta, och bära deras afgudars stockar, och bedja den gud, som dem intet hjelpa kan. Förkunner och kommer hit, rådslår tillsamman. Ho hafver detta låtit säga af ålder, och på den tiden förkunnat det? Hafver icke jag Herren gjort det? Och är eljest ingen Gud utan jag; en rätt Gud och Frälsare, och ingen är utan jag. Vänder eder till mig, så varden I salige, alle verldenes ändar; ty jag är Gud, och ingen mer. Jag svär vid mig sjelf, och ett rättfärdighets ord går utaf min mun, der skall det blifva vid; nämliga, mig skola, all knä böjas, och alla tungor svärja; ([Och säga:]) Uti Herranom hafver jag rättfärdighet och starkhet. Desse skola ock komma till honom; men alle de, som honom emotstå, måste till skam varda. Ty uti Herranom varder all Israels säd rättfärdigad, och skall berömma sig af honom. Bel lutar fast, Nebo är fallen, deras afgudar äro vordne djurom och ökom till tunga, att de skola bära sig trötta af edra bördo. Ja, de falla, och luta allesamman, och kunna icke bortbära bördona; utan deras själ måste gå i fängelse. Hörer mig, I af Jacobs hus, och alle återlefde af Israels hus; I som i lifve bärens, och i qvede liggen. Ja, jag skall bära eder intill åldren, och intilldess I grå varden; jag skall görat; jag skall upplyfta, och bära, och hjelpa. Vid hvem viljen I likna mig, och vid hvem mäten I mig, den jag lik skulle vara? De slå guld utu säcken, och väga ut silfver med vigt, och leja guldsmeden, att han gör der en gud af, för hvilkom de knäfalla och tillbedja. De taga honom uppå axlarna, och bära honom, och sätta honom på sitt rum; der står han, och kommer intet utaf sitt rum; ropar någor till honom, då svarar han intet, och hjelper honom intet af hans nöd.
M:ts nådiga disposition, för att, på sätt E. K. M:t pröfvar lämpligt, till berörda ändamål användas. Vid öfvervägande häraf hafva Rikets Ständer ansett sig icke böra lemna utan afseende den medelst ofvanomförmälda underdåniga anhållan tillkännagifna åsigt om nyttan för den inhemska industrien deraf, att de kunnigaste och skickligaste bland Sveriges industriidkare, handtverkare och arbetare lemnades tillfälle att taga kännedom om de vid besagda exposition i London utställda alster; och som i allmänhet ifrågavarande närings-idkares knappa vilkor icke tillåta dem att sjelfva bestrida de med en resa till nämnda stad och vistande derstädes någon tid förknippade kostnader, hafva Rikets Ständer alltså funnit skäligt anvisa ett belopp af Tolf Tusen Riksdaler, att från Riksgälds-kontoret utgå och ställas till E. Ii. M:ts nådiga disposition, för att, på sätt E. K. M:t kan i nåder pröfva lämpligast, till berörda ändamål användas. Hvilket, till svar i ämnet, Rikets Ständer fö härigenom hos E. K, M. i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 17 Maj 1851. E.rpeditions-Utskottets Förslag till vnd. Skrifvelse, N:o 73. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 21 Maj 1851. Preste-Ståndet den 21 Borgare-Ståndet den 21 Bonde-Ståndet den 24 Rikets Sländers underdåniga skrifvelse, angående upplåtelse aj kro nan tillhörig jord lill hamnanläggning vid Wadstena slolt i Östergöthlands län. (Stats-Utsk. Uti. N:o 121.) S. A. K. Mos E. K. M:t har Direktionen i det bolag, som blifvit bildad! för att tillvägabringa en hamnbyggnad invid staden Wadstena, underdånigst begärt att till utrymme härför få begagna, jemte grafvarne omkring Wadstena slott, äfven någon del af Kongl.
Slutligen och då, efter den nya regleringen, de i Bergs-kollégii vård nu befintliga mineralogiska samlingar torde icke blifva för embetsverket behöflige, utan det Stats-Uiskottets Utlåtande JU 122. 7 synes ändamålsenligare, att dessa samlingar, som utan tvifvel innehålla åtskilliga för vetenskapen dyrbara föremål, öfverflyttas till Yetenskaps-akademien eller någon annan vetenskaplig inrättning, de desamma kunna vårdas med mera gagn för det allmänna, har Utskottet trott sig böra föreslå, att Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet hemställa, huruvida ej ifrågavarande samlingar lämpligen må till Yetenskapsakademien eller någon annan vetenskaplig institution öfverlemnas, för att der vårdas, hvarefter nu utgående arfvodes-anslag för samlmgarnes vård, 300 R:dr årligen, skulle kunna stats verket besparas. 4:o Under åberopande af en till Rikets Ständer särskildt aflåten nådig proposi ion i fråga om inrättande af ett statistiskt embetsverk, som, med benämning af Statistiska Tabell-kommissionen, tillika skulle omfatta den nuvarande Tabell-kommissionen, har Kongl. Maj:t förmält, att, då uti denna nådiga proposition ett årligt anslag för det nya embetsverket blifvit äskadt till belopp af 27,500 R:dr, men der emot det hittills varande anslaget för Tabell-kommissionen, 3,725 R:dr, skulle indragas, den årliga tillökningen i utgift genom inrättande af den Statistiska Tabell-kommissionen följaktligen komme att utgöra 23,775 R:dr, äfv nsom att, utöfver det årliga anslaget för ifrågavarande embetsverk, erfordrades dels såsom hushyres-medel, att utgå intilldess embets-lokal hunnit anskaffas ('något Kronans hus, årligen 1,000 R:dr eller, för nästa statsreglerings-period, 3,000 R:dr, dels till anskaffande af nödige inventarier, för en gång, 1,500 R:dr. Af högstberörda, från samtliga Riks-stånden till Utskottet remitterade nådiga proposition (JVS 25 uti 1 Sami.
M. låtit till en början uppsätta en mindre Raket-Corps med begagnande af tillgångar, som kunnat dertill användas; men sådane icke längre vore att påräkna, och Corpsen, för att uppfylla sitt ändamål, borde bringas till större styrka; har E. K. M., uti Dess aflåtna högstberörde Nådiga Proposition, äskat det härtill erforderliga årliga anslag med 16,260 R:dr 26 sk. 6 rst,; hvarförutan E. K. M., såsom fyllnads-anslag för löne-regleringan vid Indelta Infanteriet äskat en summa af 19,300 R:dr; men då StalsVerkets inskränkta tillgångar icke medgifva beviljandet af dessa tillökade utgifter, och dessutom redan vid sistlidne Riksdag betydliga summor blifvit för sistnämnde ändamål anvisade och hvilka då uppgåfvos vara för detsamma tillräcklige; hafva Rikets Ständer funnit sig icke kunna ifrågavarande anslag bifalla. q;o Då för Befälet och Under-Befälet vid Gottlands National-Beväring en lönetillökniug länge varit af behofvet påkallad, och E. K. M., efter pröfning af framställda serskilda förslag, ej mindre derom än om en Dih. till R. St. Skrifvelse No i$4- ändamålsenligare organisation af försvaret på Gottland, låtit upprätta ny Stat för Beväringen derstädes; har E. K. M. nu, till upptagande å 3:dje Hufvud-Titeln, föreslagit, hvad utöfver förra anslaget erfordrades med 7,5i3 R:dr.
Men när han så åter lyfte den o c h fick sikte på Sonja som med en den allra skäraste nyans af rodnad på sina kinder, ett hälft litet löje i mungiporna och en hel fråga i de stora, bruna ögonen väntande blickade honom upp i ansiktet, fattade han m o d med ens, slog beskyddande sin arm o m hennes lif, drog henne tätt intill sig och sade till den gamle med en klang af dämpadt jubel i rösten: » Nu är Sonja min — ni nekar mig j u henne ej — säg, säg, att ni icke gör det! » Då går fadern fram o c h kysser Sonjas panna. » Och du — hvad säger då du, min egen älskling? » Men Sonja kan ej få svar öfver sina darrande läppar för den mäktiga rörelse, som spränger inom henne, då hon kastar sig till faderns bröst och, medan ljufva tårar — den stora, nga känslans första vårsvall — skölja öfver hennes glödande kinder, snyftar detta enda ord: » Pappa. » Hvad göres väl vidare vittne b e h o f? Den gamle grefven smeker ömt öfver dotterns nedböjda hufvud. » Den största öfverraskningen blef dock min till sist », sade han » på denna öfverraskningarnes dag. Dess bättre var den af det glada slaget. Blif lycklig mitt barn, o c h Gud välsigne eder! » (Forts.). Huru oändligt mycket skulle icke just kvinnorna med sitt medfödda veka, soliga, skickliga, medlidsamma, förståndiga och vänliga sätt kunna verka i mänskligheten, som blöder ur otaliga sår. Hvad de kunna, det bevisa många af dem, men ännu flere stå kanske få- fänga på torget. Funcke. Härbärget för hemo c h värnlösa kvinnor. (Riddarga1; an g.) 1 ' etta hem är värdt mera uppmärksamhet oeh understöd, än som hittills kommit det till del. Hemmet för husville män är jämförelsevis mera omhuldadt af allmänheten, och dock kan man tycka, att de af nöd och olycka hemsökta kvinnorna, såsom svagare varelser, borde kurina påräkna minst lika mycken medkänsla.
De, som icke önska någon medeltull, kunna gerna, utan att binda händerna på sig, vid pröfningen af hvarje särskild artikel fatta sitt beslut, och de, som lika med mig i allmänhet önska medeltid!, äro, fastän Grunden antages, obe» hindrade att afslå dess tillämpning på de varor den icke passar. Då jag nu har ordet, torde det äfven tillåtas mig nämna något om den nytta, som en medeltull, efter min erfarenhet, medförer, då den roed varsamhet begagnas. Det finues nemligen varor, hvarå det är ganska svårt att bestämma värdet, eller utröna rätta qvaliteten. Man skulle t. ex. tro, att socker vore en vara, som, i anseende till den längre tid vi öfvat sockerkokning, borde kunna tillförlitligen bedömas, men det visar sig likväl i verkställigheten vara nära omöjligt, och Den 3t> October f. in. och de mest erfarna Sockerbruksidkare hufva försäkrat mig, alt de icke på ed och samvete kunna afgifva betyg 0111 rätta beskaffenheten af nämnde vara, för att derpå med rättvisa kunna grunda beskattningen. Så förhåller det sig äfven med flera andra varor; och följden af att bestämma en fix tull derå blef, att sockermaterien vann en lättare afsättlighet, och slapp alt ligga qvar i packhusen och betunga oss med skuld till utlänningen. Jag anhåller derföre, att om Grunden för medeltuil nu får anses vara öfverläggningsämnet, den äfven mätte bifallas. Herr Cederschjöld: Innan jag yttrar mig i saken, anhåller jag få veta, om ifrågavarande gide Grund skall nu afgöras eiler uppskjutas. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg pröfningen af gide BevilfningsGrunden böra, på sätt Herr Lefrén föreslagit, uppskjutas, till dess de artiklar i Tulltaxan förekomma, hvarå Utskottet föreslagit medeltull. Ropades Nej. Herr Cederschjöld: Jag för min del anser de skäl Friherre Åkerhjelm anfört ganska kraftiga till lättnad för Tulltjenstemännens bemödande att förekomma underslef. 47 H.
Julii afgifne ciemensomma Betänkande, i anledning af Kongl. Mai:ts Nådiga Proposition, angående Tull-Werket blek detsamma as PrestStändct bifallit; hwaremot Bewillnings - Utskottets den 30 sistledne Julii pä bordet lagde serskildt,: utlåtande, vin fördelningen af Tull, afgifterne, mm. i anseende till de anmärkningar, hwilka derwid gjordes, blef till Bewillnings, Utskottet äterförwisadt. Ut supra. kx krotocollo, I. U. ^Im^uist. ' Ut, Den 4 Augusti. sz6s Utdrag af wälloflige Borgare - Ständets protocoll, hället wid Urtima Riksdagen i Orebro den 4 Aug. 1312. S. D. Instämde Borgare-Ståndet med Högloft. Ridderssapet och Adeln deruti, att lemna Banco, Utskottet del af det wid Stats - Utssottets insände Betänkande om upptagande af Inhemska Län för Extra Ordinarie behof bifogade serssilde yttrande af Herr von Schultzenheim, med anmodan att deröswer.ofördröjligen inkomma med utlåtande i de delar, hwaruti åtgärd och bidrag af Riksens Ständers Bank finnes wara föreftagne. Ut supra. Lx krotocollo, ). P Lerjström. Uppläst hos Ridd. och Adeln d. 5 Aug. Prest-Ständct den 5 Borgare-Ständct d. 5 Bonde-Ständct d5 Stormägtigste Allernädrgste Ronung! ^os Riksens Ständer hafwa åtskilliga framställningar bliswit gjorda, huruwida icke Lagens stad, ganduti 24 Cap, 5 och 6 §-§. Byggntnga - Bal, ken, i afseende pa förbindelsen, att i Brandstuds, föreningar a Landet deltaga, borde undergå den förändring, som till förändrade tider och omständigheter kan finnas lämpelig.
Hvad således först angår Herr Bråkenhjelms, Herr Hjertås och Johannes Anderssons yrkande, att fullständig frihet i inrikes handel och näringarne måtte införas, äfvensom Herr Du Rietz’s framställning om en revision af nu gällande Skrå-Författningar, så förmoda Utskotten, att motionernes syfte i denna del varder uppfylld, så vida Kongl. Maj:t i Nåder täcktes bifalla de vid 1828 års Riksdag uppgjorda förslag till Författningar om handeln och handtverkerien, uti hvilka gränserne för näringsfriheten äro med noggranhet bestämde. Enahanda är ock förhållandet med senare delen af Herr Hjertås motion. Hvad deri är vordet hemställdt, instämmer i det närmaste med / ^rt. 14 §. uti Förslaget till Förordning om handtverkerien, hvarförutan det åsyftade ändamålet redan synes vara vunnet, sedan Kongl. Mart uti 2-.dra punkten af Dess Nådiga Kungörelse den 28 sisth Augusti förklarat: att städernas handtverkare eg a, att i hvad stad som helst, äfveu utom marknader, sina arbeten fötyltra. Hvad Herr Halling i afseende på skyldighet för näringsidkare i släder eller på städernas område boende, alt ovilkorligen söka burskap, yrkat, synes vid förslagens upprättande hafva varit föremål för pröfning, 'helst, enligt 4 och ^ Art. Handtverks-Ordningen samt 1 och 5 Art. Handeln-Ordningen, burskap, med få undantag, är förutsatt såsom vilkor för rättigheten att idka handel eller handtverk. Beträffande de af Anders Danielsson föreslagne grunder för en ny Författning angående näringarne, så finnas dessa grunder hufvudsakligen Lagsamt Allm. Besv.- och Oecon.-Utsk. Betänkande N.-o 33. öfverensstämma med dem, hvarpå Förslagen sig stödja, utom hvad angår yrkad skyldighet för handlande att föra böcker och upprätta inventarier, hvarom stadgande i Författningen, efter Motionairens tanka, borde införas, men som straff uti 3 Cap. 42 §•
Emot Gtats.Utffottets betänkande öfwer Herr Capiten sk L^erlcöns motton om fängna Officerares och UnderOff cerares Underhäll, fär jag anma» ka, alt Stats Urfforttt till grund för sitt Mag äberopat Kongl. Brefwet af den 21 Mm 1743 och fäledes glömt att i saltstaten gifwett Gripehslm den 29 Maji 1808 L 789 stärr att alla de Officerare och Under-Officerare, som räka i fängenffap, sä njuta hela lönen, men ej fälttractamente, portioner och rationrr, likmätigt Kongl. Bkefwen af den 5 Maji 1761 och den l6 Mars 1762, samt förklaringen deröfwer af Ven 2t Sept. 1762 Här sinnes således 4 författningar as senare Lrtat än den af Utffottet äberopade. Sä länge författningar finnas 06) ej ärö äterkallade, böra de esrerlefwas, och en praxis, som strider deremot, är i min tanka, atrid origtig. Jag får således anhälla att denna Mitt anmärkning ma tjena till vptysning och rättelse, hwilket den i flera afseende» torde förtjena. Grefwe kUstäerstolxez Oart, ttpläsie söts jandr: Med fullkomligaste högaktning för Herrar Ledamöter af Högloft. Stats-Utffottet och styldigt bedömande af de hushållnings principer som för» anlcdt deras fwar pä Herk Capten sk Ljorköns diktamen, anhäller jag att fä deremot gora anmärkning.
Man har eljest svårt att förklara, hvarföre t. ex. i Stockholm och Göteborg bevillningen för en grosshandlare kan stadna vid 45 rdr och för en annan handlande vid 30 rdr, under det en biljardegare måste för hvarje biljard erlägga 1175 eller minst 50 rdr (9 och 10 §§), eller hvarföre en 1 ista klassens klädmäklerska eller månglerska skall erlägga minst 37^ rdr (10 § 1 morn). Men om minimiafgifternas olämplighet är så ofta och så mycket ordadt inom och utom Riksstånden, att Komiterade till hvad redan är yttradt endast vilja lägga den anmärkning, att minimiafgifterna i vissa klasser, likasom minimitanffen för uppskattning af hemmansvärden inom de särskilda länen, icke sällan af dem, som vid taxeringarna ega mesta inflytandet, synas hafva blifvit ansedda såsom de gränser, öfver hvilka man ej behöfde eller kanske i vissa fall ej borde taxera någon. Sålunda hafva dessa minimibelopp mången gång beredt en obehörig lindring för fastighetsegaren och den större näringsidkaren, som kunnat eller bort utgöra en högre skatt, och ett obehörigt betungande för handtverkaren och den mindre näringsidkaren, som måhända haft verkligt behof af någon lindring. Den höga bevillningsprocent, som under nuvarande bevillningsgrunders tillämpning till och med år 1854 äskats, torde likvisst mer än allt annat hafva bidragit till det allmänna eluderandet af föreskrifterna. Man fordrade nemligen i allmänhet O såsom bevillning icke mindre än 5 procent eller 7'„xlel af den skattskyldiges hela inkomst När en afgift, vare sig af hvad slag som helst, är så hög, att den anses obillig både af den skattskyldige och af dem, som skola utkräfva skatten, inträffar snart, likasom genom en tyst öfverenskommelse, att man kringgår de angående skattens uttagande meddelade stadganden. Hvad angår resultaten af nu skeende bevillningslaxeringar, så förete de en mångfald af orättvisor, hvilka måste väcka den största förvåning hos en hvar, som åt ämnet egnar någon uppmärksamhet.
De emottagas vid 8 å 9 års ålder och afgå vid io å i6 år samt utackorderas vanligen på landet, till välkände och bergade fosterföräldrar. Stiftelsens tillgångar utgöras hufvudsakligast af en egendom vid namn Trilleholm, som utarrenderas. Vid sednaste berättelsens afgifvandc utgjorde arrendet 100 tunnor spanmål; men vid sednaste auktionen, på 20 år ifrån och med den 14 Mars 1854, uppgick detsamma till 165 tunnor, hälften råg och hälften korn, att lösas efter medium af de sista fem årens markegångspris med tillagd forlön. 1855 års arrende utgjorde 1,655 R:dr 24 sk. E:ko. Vid stiftandet ansåg testator att 2 å 5 barn skulle kunna årligen underhållas. Nu uppgår emedlertid antalet till omkring 40. Derjemte lemnar löndén tillfälliga understöd af kläder och undervisningsböcker m. m. åt harn vid stadens folkskola samt årligt lönetillskott åt andre läraren vid stadens folkskola och lärarinnan i flickskolan. 4:o. Jacquette Du Rietz’ fattigförsörjning vid Lunds helsobrunn, stiftad af Öfverste-kammarjunkaren m. m. Grefve G. Piper, till minne af hans allidna hustru. Stiftelsens ändamål är att underhålla behöfvande personer under begagnandet af nämnde brunn, och antalet af dem, som åtnjutit dylikt understöd, har vanligen varit 30 å 56. Inrättningens fond, som år 1850 utgjorde 12,910 R:dr 13 sk. 8 rst. B:ko, uppgick vid sistlidet års bokslut till 13,453 R:dr 16 sk. Den har innevarande år, genom ytterligare gåfva af den ädle stiftaren, blifvit ökad med 2,000 ll:dr B:ko. I närmaste sammanhang med stiftelser för välgörande ändamål böra äfven omförmälas de uti Länet befintlige sparbanker, nemligen: l:o. Mariestads sparbank, stiftad år 1821.
ville han skulle till r o, v a k n a d e inom frå- en gång vinna — - kanske åter bli » hennes konstnär ». om, kommit visa att på gjorde ens stod » Morgonen » Leende visa den hennes ansikte nes p å b o r d e t m e d dess batteri af flaskor o c h kullstjälpta Det var halffyllda Algots syster Ruth, hvilken G e r h a r d i c k e sett, s e d a n h o n v a r femton års mot skolflicka. henne, » Det Euth, na, Han raglade s t o l s k a r m för att är och tog några fattade tag en steg uti en d å sant, herr Helling! » sågo blef hörde henne Algots uttala han trott, visste, att sitt n a m n. en kamrater hade och fullkomligt nykter, ursäkt, följt att familjen hans det gjorde, att han bror var han Stammande för hennes då och hem, bortrest. ord icke förbättrade hans att han förlorade sin » Kanske där ni vill vara männen, » g o d o c h aflägsna kommer äldrar hem och Han drog i säng. veten En » N i är. Ni gör rätt förakta stund mig. ställde sin b ö n, m e n tryckt urdruckna nere på StrandOch henne. » God natt, herr så obevekligt stränga. » Han Han ett och räckte hagfull in i här rörelse. hans. natt? » honom handen » Kan ni frågade en » Jag arbetar inte mer! » i hennes makt Nu, sitta då arbetet inne skorna, en var rörande, b i l d af sig själf » Ni måste ha den unga flickan, i d e n fula varit ett de sin sådan med Hvad s o m ser plantan. » barn, då den utställdes. » » J a g v a r s e x t o n år, när! » Ni vet, beundrade det nyss mycket så unga Dagniar intet hade att se endast utatt G e r h a r d k ä n d e sätt att underrätta besök i henen narr, s o m inbillat sig, att under sådana omständigf ö r r a k u n d e l e d a till n å g o n - att rädda Eriksén. SKINN ARB Ö L i SALONGEN. syster att det stått honom.
Slutligen uppställer den värde talaren en jemnförelse emellan administrationen af en enskild mans förmögenhet och indelta Annelius löningsfond, ur hvilken tydligt framlyser den grundsats, hvarpå han byggt hela sin argumentation; 7° Den 8 Mars f. m. och han slutar med dessa ord: ”och då för öfrigt, så vidt jag känner, ingen erfaren officer af indelta Armeen någonsin be gärt något dylikt; så skulle j a g t r o, att man äfven deraf kan, med t c m 1 i g s äkerhet, göra den slutföljd, att detta förslag icke är till fördel för indelta Arméen, utan enligt min öfvertygelse bestämdt motsatsen.” Det var den grundsats, hvarifrån dessa argumenter utgått, som jag sökte att i ett muntligt anförande bestrida; och jag vill nu endast tillägga, att jag ej, för min del, tror, att med grundidéen för vårt nuvarande statsskick den ideen kan förenas, att Statens embetsman innehafva sina löner i form af, för evärdeliga tider donerade, capitalräntor, och att det således, inför Nationens representanter, är ett svagt skäl att motarbeta rubbning i löningssättet, på den grund som Hr Liljenstolpe anfört, nemi.: ”att det icke är till fördel för Armeen, utan bestämdt motsatsen.” Att ingen erfaren indelt officer någonsin framkommit med ett dylikt förslag, kan ej läggas sjelfva saken till last, men möjligen motionärens ungdom. Han önskar derföre en fullständig pröfning af det vigtiga ämnet, men tror derjemte, att mången erfaren indelt officer, äfven inom dessa murar, delar hans öfvertygelse; hvarom Hr Liljenstolpe lätt kan förvissa sig. Men jag tror ej, att förslaget innebär den ”bestämda motsats,” som Hr Liljenstolpe trott sig finna deri. Jag har sagt, att det strider emot vissa Reg:ters fördel; men denna fördel skola dessa 11 eg: t er säkerligen ej vilja bevara, då den tydligen grundar sig på en, om än indirect, orättvisa emot de öfriga Reg:terna. Men jag frågar: är det ej en fördel för Arméen, att utfå sina löner på bestämda tider och till bestämdt belopp?