Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De båda dystra slafstäderna Pithom och Rameses, för hvilkas afgudatempel judarna släpat tegel och strå under fogdegisslen, lågo öfvergifna på hvar sin bergstopp med gotiska tornspiror, burspråk och vallar med skottgluggar, mellan hvilka de egyptiska väktarna sofvo mot sina hillebarder. Men nedanför i backen störtade Israels däjor och drängar kring en ofantlig oxvagn, på hvilkens bock Moses satt med Ziporah, medan alla de andra gubbarna och gummorna voro instufvade på de skakande brädena bakom. Det var ännu flera bilder, som Michel ville betrakta, men Ephraim vände bladen tillbaka till det rätta stället, och när brodern stapplade i bönen, rättade han. I deras tunna, gälla barnröster verkade de hårdt och tungt klingande orden som svärd i alltför späda händer. De svartkrulliga lockarna föllo ner i deras pannor. De blefvo röda och hvita af ifver, där de stafvade sig fram och pekade för hvarandra på den gamla bokens gulnade sidor. Eftermiddagsdunklet föll ikring dem och de hebräiska bokstäfverna slingrade sig som mörka trolltecken kring deras fingrar. Nu gick fader Henoch förbi dem utan att låtsas se, ty han skulle icke veta, att de förberedt sig till aftonen. Men Kalonymos nickade åt dem. Hela hans barndom blef lefvande, då han betraktade dem. Han kände blomsterlökarna dofta i höga, dunkelblå glas och Hollands solfyllda töckenluft glida len in i kammaren. Han hörde modern berätta med sin dystra röst: orden straff, slag, blod och död föllo oupphörligt i den sjunkande skymningen. Kalonymos blef så helt vemodig till sinnes, då han gick förbi och steg in i sin värds skrifrum, dit Henoch ledde honom, för att de ännu en gång skulle få samspråka i ro, innan påskgästerna anlände. Där inne i den lilla gårdskammaren var en brasa tänd. Vinterdagens sista sken genom snön dog i strimmorna på den gröna kakeln, men öfver det kritade rutverket på kakelugnstenen föll svagt eldskimmer, blossande upp när lågan fick fatt i näfvern.
Då, såsom jag förmodar, dessa personer äro ordentliga, så kunna de ställa sina omsättningar så, att de infalla på tider, då kommunikationen icke är hämmad. Om de ställa sina lån så, att omsättningarne förfalla i Nov. och Maj månader, så kunna de vara förvissade om, att dessa kunna verkställas, utan hinder af hämmad kommunikation. Jag anhåller således om bifall till Utsk:s förslag, och afstyrker den af Hr Bildt gjorda hemställan om återremiss. Hr Bildt: Det synes mig vara ganska billigt, att dessa personers rätt på något sätt reserveras. När nu alla Gottlänningar hafva haft den här ifrågavar:de rättigheten, så förefaller mig högst obilligt, att för det att desse personer åtagit sig, ett serskildt updrag för Banken, de skola förlora en förmån, som förut har varit dem beviljad, och att på viss tid ställa sina lån, torde en hvar, som har affärer, finna icke alltid vara möjligt. Jag skall likväl för min del vara ganska tillfredsställd, äfven om punkten icke kommer att återgå till Ulsfc., blott en skrifvelse afgår till Banko-Fulim., hvilket jag anser vara fullt tillräckligt för ändamålets vinnande. Hr Aminoff: Sedan Hr Bildt frångått sin begäran om åter remiss, har jag icke något att tillägga. Anseende alt i ett reglem:le man icke bör ingå i så små detaljfrågor, som den nu föreslagna, tyckes håntyda. Hr Gr. o. Landtm, hemstälde, alt den del af Utsk:s Betänk., hvarom Hr Bildt nu äckt fråga, endast innehölle en anmälan, att sedan låne-kont. narn ra är vordet i Wisby för Gottlands län inrättadt, så kommer stidgandet i 195 §, ang:de vissa fördelär, sorn varit Diskont-verkets gildenärer på denna ö beviljade, att från reglem:tet uteslutas, samt att Hr Bildt yrkat återremiss af denna anmälan, hvilken ej torde böra blifva föremål för bifall, utan, derest densamma ej återremitterades, ej syntes erfordra annan åtgärd, än alt läggas till handlingarne; hvarjemte Hr Gr. o.
Jemte denna, af samtliga Riks-Slånden till Stals-Utskottet remitterade, nådiga Skrifvelse, bar Utskottet dessutom från Borgare-Ståndet erhållit remiss å en derstädes af Herr C. A. Rettig väckt motion, deruti, med afseende å den stora och gagnande inflytelse, jern vägs-anläggningen från Norbergs grufvor, efter dess fullbordande, kom me att utöfva å bergshand teringen inom en betydlig del af riket, synnerligast inom flera af de östra kust-provinserna, och på det att icke denna anläggning måtte förfalla till en värdelös ruin, hvilket, utan Statens mellankomst vore att befara, bemälde motionär föreslagit, att ett anslag å enahanda belopp, eller 75,000 R.dr, som under sed naste riksdag anvisades för åstadkommandet af en jernväg från Nora, jemväl måtte varda af Rikets Ständer beviljadt för fullbordandet af Norbergs-jernvägen, under vilkor, att ett nytt bolag billi ar sig för detta företag samt lemnar säkra och fullständiga garantier för arbetets ändamålsenliga utförande i öfverensstämmelse med den plan och med iakttagande af de närmare bestämmelser, som Kongl. Maj:t kunde finna lämpligt i nåder fastställa och meddela. Deremot har, vid föredragningen och remitteringen af Kongl. Maj:ts, angående förevarande ämne, till Rikets Ständer aflåtna nådiga skrifvelse, det begärda understödets beviljande blifvit afstyrkt af de ledamöter utaf Bonde-Ståndet, som härvid sig yttrat; hvarjemte en af detta Stånds ledamöter uppgifvit, att Majoren J. Backlund, genom ett tili Norbergs jernvägs-bolag, före dess cessions-ansökning, inlemnadt och af vederhäftig borgen åtföljd t anbud, förbundit sig att, emot en ersättning af 64,500 R:dr, före den Uste Oktober innevarande år fullborda jernvägen, i enlighet med det derför uppgjorda och i nåder fastställda förslag.
Uli det underdåniga Utlåtande, som Stor-Amirals-Embetels tredje Afdelning, till följd af erhållen Nådig befallning, häröfver afgifvit, har, enär oförutsedda omständigheter vållat, att tillgångarna sistlidet år icke medgifvil utbetalandet af de till ifrågavarande företag anslagns medel, och Afdelningen, på det andre redan påbörjade anläggningar ej blefve afbrulne, ansett sig föranlåten att af anslags-beloppet, 25,000 R:dr, som för innevarande år är öfrigt, i underdånighet föreslå dispositionen till dessa behof, så att, till företagandet af Slussbyggnaden vid Säffle, detta år ingen annan utväg för medels anskaffande vore möjlig, än medelst anticipalion på nästkommande års anslag, hvadan och då, enligt Afdeluingans underdåniga tanke, denna anläggning vöre en af de vigligaste, som blifvit påtänkte och föreslagne, samt derjemte vore att befara, det Bolaget, som förbundit sig alt härtill bidraga med enskilda sammanskott till omkring 20,000 Ridr, skulle, i händelse af längre uppskof med utbekommande af det redan beviljade anslaget, upplösa sig, Afdelningen alltså underdånigst tillstyrkt anticipation på anslags-summan för år r835, såsom inberäknad uti den tillgång, hvarpå de uti Kongl. Brefven den 23 Mars 1882 och den 16 Februarii 1833 beräknade utgifter sig grunda, helst Rikets Ständer, uli deras underdåniga skrifvelse till Kongl. Majit, af den i3 Mars i83o, rörande anslaget till strömsrensningar, autydt, att den anvisade summan af 5o,ooo Ridr årligen skulle fortgå intill nästa Slats-reglering, hvilken, enligt Ständernas bestämmelse af tiden till deras nästa sammankomst, bort taga sin början med år 1826, på hvilken grund ock Afdelningen underdånigst föreslagit samt Kongl. Majit, medelst högstberörde Nådiga Skrivelser, gillat användandet af i835 års aaslags-belopp. Kongl.
Fullmäktige eller, der de ej finnas tillsatte, Allmänna Rådstugan ege besluta huruvida framställd anmärkning må förfalla eller laglig åtgärd för bevakande af stadens rätt vidtagas skall. Öfver anmärkningar angående andra än af kommunen sammanskjutna medel tillkomme Magistraten pröfningsrätt. I Förslaget till Förordning om Kyrkostämma samt Kyrkooch Skol-Råd. § 2- Bland de i denna §:s mom. 6 omnämnda församlingens byggnader torde ock klockareboställe böra upptagas, hvarigenom mom. skulle erhålla följande lydelse: Expeditions-Utskottets Förslag lill underd. Skrifvelse TS:o -186. 29 Byggnad och underhåll af kyrkan med hvad dertill hörer sami Prestgård och Klockareboställe, Skolhus och Skolmästare-boställe. §§ 7 och 8. På grund af skäl, som vid motsvarande paragrafer i Förordningen om Kommunal-styrelse på landet redan blifvit anförda och hvilka enligt Rikets Ständers tanka äfven i afseende på dessa §§ ega sin giltighet, torde desamma böra erhålla följande lydelse: § 7. För fastighet som innehafves af landtbo eller arrendator röste innehafvaren. Enka, frånskild hustru eller ogift qvinna, som myndig är, ege i Kyrkostämma rösträtt utöfva. För omyndig röste förmyndaren. Ej må för samfäld egendom flere än en person i Kyrkostämma talan föra. För bolag må bolaget eller dess styrelse och för oskiftadt bo delegarne i boet ombud utse. För näring och rörelse, som under borgenärers förvaltning står äfvensom i enahanda fall för jordegendomen, om den ej af' landtbo eller arrendator innehafves, må ej röstas. § 8. Röstegande vare berättigad alt sin talan och rösträtt i Kyrkostämma genom fullmakt på annan man öfverlåta; dock må ingen pä grund af fullmakt föra talan för mer än en röstberättigad o. s. v. § 13.
För min del tror jag, att ehuru Styrelsen visserligen bör i främsta rummet fästa uppmärksamheten på allt, som har sammanhang med Rikets försvar, kan man dock icke förbigå hvad enskilte Motionairer i detta afseende framställa till öfverläggning för Rikets Ständer. Det har förundrat mig, att af Friherre Anckarswärd höra ett sådant påstående, och jag hemställer till honom sjelf, om han varit af samma mening, då han väckte sin motion om Rikets försvarsanstalter, och om han således med flit framkommit med ett förslag, 306 Den 3o Januarii. hvarå lian ville, att afseende icke skulle göras. Friherre Anckarsvärd: I anledning af Grefve Gyldenstolpes yttrande, får jag förklara, att jag aldrig ämnat bestrida enskilte Representanters rätt att framkomma med förslag i hvilket ämne sorn hälst, men att jag trott och tror behofvet af ifrågavarande förslag bäst kunna pröfvas af Styrelsen, samt alt Representanterne hafva vida vigtigare åligganden att uppfylla dels i uttänkandet af medel till de angelägnaste behofven, på det för landet minst känbara sätt, dels i sträfvandet efter besparingar uti Skattebördorna. Uppå derefter af flans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjord proposition, fann Ridderskapet och Adeln för godt, att StatsUtskottets ifrågavarande Utlåtande, i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återförvisa. Föredrogs ånyo StatsUtskottets den ro dennes under N:o 30 afgifne, och den 21 derpåföljde på bordet lagde, Utlåtande, angående sökt befrielse för FärjemansBolaget i Helsingborg från stämpladt papper på deras Båtpass. Herr Thatrij Wolrath: Jag anser mig skyldig att gifva tillkänna, det den del af Den 3o J a n u a r i i. 397 Motionen, som rörer BevillningsUtskottet, redan på Afdelningen derinom blifvit afgjord, och jemte ChartaeSigillatiE-Förordningen, till Utskottet öfverlemnad.
Åkerhielm) fjäsk och salvelsefullhet till lif bragta krö-ningsfrågan, eller att riksdagen skulle underdånigt anhålla om deras majestäters kröning. Sparre hade i sitt tal verkliga glansbitar om religionen och om jäsningsprocessen inom de lägre samhällslagren. Om hans arfvingar en gång skola utge valda tal af Erik Sparre, då fa de ovilkorligen icke glömma bort dessa. I ett annat och bättre afseende är Hedins yttrande lika mycket förtjent af uppmärksamhet (Se närmare Andra kam. prot. Man lider verkligen af ett sannskyldigt » embarras de richesse », när man vill fästa uppmärksamheten på i ett eller annat afseende beaktansvärda pointer från Sparres riksdagstid, och ändock har jag med afsigt hållit mig till tiden efter riksdagen 1865 — 66 och endast ytterst flyktigt berört hans deltagande i så rika ämnen, som debatterna om grundskatter, försvarsväsende, järn vägsbyggandet och protektionis-men. Af den stora allmänheten, som icke har nödig vana eller energi att sjelf orientera sig i riksdagsprotokollen, skulle några torra årsoch paginasiffror förmodligen icke vinna tillräckligt beaktande. Forskningsresorna i riksdagsprotokollen kunna vara i viss mån tröttsamma, men det är med dem som med letningar i gamla tidningar, der finnas icke fa vederkvickande och fruktbara oaser uti enformig-hetens och det tomma eller omständliga pratets sterila öken. Från de tvänne sista riksdagame är väl ännu i friskt minne Sparres ingalunda fullt ärliga stridssätt mot de frireli • giösa eller mot Rich. Gustafsson (civiläktenskap Att han slog mynt af ett och annat, som i dessas tal eller uppträdande erbjöd sig för en komisk behandling, liksom 1884 i diskussionen om kvinnans rösträtt efter Borgs anförande, är väl ursäktligt, åtminstone för dem som ha sinne för ett skämt, om ock grofkornigt. Att räkna alla gånger Sparre blifvit korrigerad i sina ' sakuppgifter vore väl detsamma som att söka räkna sanden på hafvets botten eller himmelens stjemehär.
Uti tull-lagstiftningen är förbudssystemet af denna beskaffenhet, och det är orsaken hvailör frågan om förbud beror på K. M:s pröfning. Ku frågar jag, i händelse denna grundsats är oemotsägligen sann, huru man ett enda ögonblick kan finna tvifvelaktigt huruvida förbudsprjncipen är oberoende af förstärkta Utskrs voteringar. Må det tillåtas mig, med all aktning för de värda talare, som yttrat sig, erinra om den besynnerliga contradictionen, alt vilja tillerkänna R. St. rättighet att i denna fråga vilja votera med någon påföljd, och ändock suga att frågan ankommer på K. Ämnet måste antingen vara ett ekonomimål eller icke vara det. Är det ett ekonomimål; huru kunna då R. St. göra annat än framställa en underd. önskan 2 Denna öfvertygelse bos mig, återgående till sjelfva orsaken, hvarför den ekonomiska lagstiftningen är lemnad åt Konungen, är så grundad, att jag förmodar det Hr Frih. o. Landtm, icke ens anser sig kunna laglikmätigt meddela propos. till bifall å betänk, i denna del. För min del begär jag afslag derå. Frih. Leijonhufvud, Abraham: När Bevilln.Utsk. i sitt betänk. N:o ai hade ansett sig berättrgadt att i ett principbeslut uttrycka en oinskränkt handelsfrihet och upphörande af allt förbud, stödjande sig derpå att det vore Bevi!!n.Utsk:s åliggande att uppgöra de allmänna grunderna för bevillningen; så tog jag mig friheten att på detta rum protestera mot tillämpningen afen sådan sats, och anade då hvad som inträffat, nemi. att bifall dertill skulle leda oss in uti vidsträckta tvister. Jag trodde då som nu, att den meningen, som aulydes i uttrycket grunderna för allmänna bevillningen, icke har alt skaffa med den ekonomiska anstalt, som rör tullfrihet eller icke frihet, d. v. s. att prohibitivsystemets lif eller död icke har att skaffa med de allmänna grunder, som gälla för bevillningen uttryckt i bevillningsförfattningen.
Samma år 1874 i Oktober inflyttade Handarbetets Vänner i sin första tillfälliga lokal, ett litet runi bakoiii ett viixelkontor p i Drottiiiiiggatan. » Såsoin grundplåt och pekiiniär utgångspunkt för sin praktiska verksamhet egde förei !ingeii endast bestiilliiiiigen på en flossamatts om 100 kronor samt styrelsens garanti för 3 niåiiaders hyra », heter det i den första tryckta reclogörelsen för Handarbetets Viiiiner. I detta lilla mörka, rökiga rum förevisades nu af fröken Fleetwood, iiied Iijiilp af fri.villiga krafter, iiiider ett par timmar dagligen de föreningen tillliöraiide inodelleriia, nieddelacles i.&amp;d och upplysningar röimde de nya arbetssätten e. s. v. I clet lilla riiininet var afven föreiiingens enda vafverska sysselsatt ined. att vafva bkrden till en af, ' fru] Vinge koinponerad flossainatt.a; att väfva bottnen till densainiiis tillät0 ännu ej föreningens tillgkngar. Här gryniilades eniellertid den för Handarbetets Vaniier alldeles säregna arten af verksamhet, den nämligen att vara en direkt förbindelse mellan konstnären och publiken, att leda den senare in p % den förras spar. Samtidigt uppstodo visserligen i utlandet förtraBliga skolor för konstsöninad ined stora offentliga anslag, besökta af långriiga resand? och en och aiinan konstvan, men okända för den stora allnianlieten i e r a s heniland och utan inflytande p % dess smakriktning. Ingenstädes inbjöds publiken att genoni sina enskilda önskningar inverka p i det konstnärliga eller ktniinstone konstfömtåndiga a~betet, den sjiilf sknllr utföra. Det var detta den nya föreningen gjorde, och haligenom l i x den varit i ' tillfälle att p&amp; ett osökt satt utöfva ett väsentligt inflytande. Man besöker icke Handarbetets Taiiner för att beskydda andrz eller själf iiypfostras, iitan för att f2 sina önskningar ined afseende på textil lieinslöjd.
Transport R;dr 35,253: 27. 5. återstoden af 1852 års anslag folkskole-Iärarcs aflönande (131 §:s 1 mom.) r:dr 4,413: 16. d:o af 1853 års anslag för d.o (d:o d:o) „ 3,973: 16 „ 1852 års anslag för Hernösands stifts folkskole-lärare-semi narium . r:dr 700. samt det odisponerade beloppet af 1852 och 1853 års anslag för folkskole-lärare-seminarierna * 400: (131 §:s 2:dra morn.). d:o d.o af 1852 års anslag till stipendier åt folkskole-lärare elevcr r:dr 500: d:o d:o af 1853 års d:o d:o „ 933: 16. - ■ V Summa R:dr 46,223: 27. 5. Dock komma, till följd af stadgandet i sista punkten af reglementets 129 §, de vid innevarande års slut odisponerade behållumgarne af 1849, 1850 och 1851 års anslag till ej mindre folkskole-lårarnes aflönande än folkskole-lärare-seminarierna och stipendier för eleverue vid dessa seminarier att då jemväl ur räkenskaperna a/föras. Beträffande de af Riksgälds-kontoret, enligt reglementets 132 bestridda kostnader och utgifter för sednaste riksdag, så anse sig fullmägtige endast behöfva hänvisa till den af innevarande års revisorer meddelade uppgift å dessa kostnaders belopp samt den revisorernes berättelse bifogade tabell, hvilken utvisar hvad af den utbetalda kostnadssumman, 229,272 r:dr 30 sk. 9 r:st, åtgått till utgifter för hvarje särskildt Riksstånd och Utskott, och hvad som deraf måste hänföras tili gemensamma eller så kallade allmänna omkostnader.
Han tror icke på mäniiiskonaturen annat iin i vissa siillsynta fall. De flesta af lians iiiäiiniskor af djupare natur, äro fanatici med en gifven prägel, antingen af ens eller andra slaget, i det basta fallet duktiga egoister, som älska dem, de älska, med vild häiisynslöshet, familjeegoister af den gamla nordiska slakttypen, som jag fös min del tror i nittionio fall af liundra betecknar människolrarleken i vhra sanihallen ännu i dag: släktkärlek och favoritkarlek. Fanatici äro exempelvis Brand, doktor Stockinan, Gregers Werle, Hjördis, Rebecka Sharp,. ' Hedda Gabler och så vidare. I detta afseende visar sig skilnaden mot Björnson. Äfven han har sanningslidelsen och gisslas till exempel i Det ?tya systemet hyckleri och lögn. Men lians personer äro mera känslans barn, han liar mera tro p5 mgnniskans inspiration af goda inflytelser. Hos lians personer finnas starkare förmaga a t t beharskas af stämningen, a t t oinviinda sig efter ett starkt intryck. Diirför skildrar han mindre stolt och otillgänglig, iiiera iidmjiik uiiinniskoiiatui. manniskaii 21- mindre förliardnad af sitia fiirlikllaiidens jiirnbarid. Björnson väljer också till sina hjältar e,j sk inycket de iiiogna niäniien som icke mer ungdomsfriska, varma niiiniiiskor. : i:::. : Lille Eyolf a r en egendomlighet i Ibsens diktning, just dasigenom, att den visar oss en försoning, som p8 sitt satt iii ' en komproiniss med lifslyckan. Pjesens konflikt a r ett iiktenskiipligt missförhållande mellan tv % människor af ganska olika natur, 411iners och Rita, hans hustru. Hustrun a r sinnligt betagen i sin maii och barnslig, ett hustru-barn, med den skillnaden i förhållande till Xora, Dockhems liustrun, a t t hon ä r härsklysten. Det a r en Xora af harsklystcn och sinnlig natur.
Jag skall således för min del icke motsätta mig bifall till hvad Stats-Utsk:t i den nu föredragna punkten tillstyrkt. Frih. Klinckowström, Rudolf: Då den siste värde talaren, som sjelf är motionär i frågan, icke framställt annat yrkande än det om bifall till Utsk:ts hemställan, har jag icke något att erinra, helst den värde talaren sjelf framhållit de anledningar, som föranledt Utsk:t att icke kunna fästa något afseende vid de ifråga:de motionerna, nemi. dels den finansiella ställningen och dels den omständighet, att bansträckningen icke ännu är tillräckligt undersökt. Tre olika rigtningar för norra stambanan äro ifrågasatta: l:o Upsala-Sala, 2:o öfver Stäket-Sevalla-Sala, 3:o Frövi-Falun. Måhända kunna alla dessa tre föreslagna rigtningar förenas i en enda; kanske också att man i en framtid kan behöfva dem alla tre, eller ock endast två af dem. Dessa frågor är endast K. M. i tillfälle att låta behörigen utreda och deras afgörande bör derföre anstå tills en sådan utredning försiggått. Frih. af Ugglas’ i särskild motion gjorda hemställan: »att R. St:r måtte i underd. anhålla, att K. M:t, på sätt honom lämpligast synes, täcktes låta anställa undersökning: huruvida det norra Sveriges billiga anspråk på förbättrade kommunikationer kunna anses uppfyllda derigenom att den nu påbörjade stambanan till Upsala derifrån fortsattes till någon af de hittills ifrågasatta platser å Gefle-Dala jernväg, eller om icke jemte denna stambana, hvars ändpunkt då torde böra blifva Gefle eller någon plats i närheten deraf, en annan i vestligare rigtning bör ifrån Stockholm eller lämplig punkt å Stockholm-Upsala-banan utgå och sträcka sig åt Falun eller Insjön; samt att K. M:t till Rikets näst sammanträdande Ständer täcktes afgifva de förslag i ämnet, hvartill berörda undersökningar må föranleda;» berör en fråga, som det ensamt Den 17 Maj e. m. 373 tillkommer K. M:t att afgöra, sedan, på sätt Betänkt utvisar, B. St:r åt K.
Från Oster-Dalarne till Sundet, från Kattegatt till Östersjön mölle man under de lider, då segelfarten vore öppen, under sådana förhållanden, inga hinder för en lätt och beqväm fortkomst inom landels egna gränsor; och då medlet för upnåendot af detta mål är anläggningen af en jernväg emellan Malmö och Jönköping, har jag Den 23 September f. m. 215 ansett mig berättigad, att, dä vid böljan af Riksdagen K. M:s Nåd. Propos. rörande dessa ämnen till öfverläggning förekom, för denna väganläggning påkalla ett afseende, som åtminstone kunde betraktas som jemförlig! med det, som jernvägen emellan^,Slockholm oell Götheborg hittills i allmänhet synes hafva ådragit sig, emot hvilken jernväg jag ej kan undgå alt anmärka, att den är behäftad med den ofullkomligheten, att på hela sin sträckning löpa parallell med andra i dess närhet förut befintliga kommuuikations-Iinier, äfvensom att man, till stor fördel för så väl den Westra som den Östra staraieden, kunnat göra denna väg, på en betydlig längd, gemensam för båda, om man låtit densamma följa en annan riktning, än den som ursprungligen gifvits densamma. iMen om jag sålunda icke kan skänka jernvägsförbindeisen emellan Slockholm och Götheborg, sådan den synes vara ämnad att ut (öras, något företräde framför deli emellan Malmö och Jönköping, kan jag deremot icke förbise, att en fristående jernvägsanläggning, sorn sammanbinder Ostra Sverige med det Weslra, bör betraktas som en stor och allmän fördel, då den gör handeln och utbytet emellan båda lätta och möjliga under alla tider af året, äfven då, när de östra hamnarne äro otillgängliga och tillfrusna. Hvad som deremot förefaller mig oafgjord! är, om denna förbindelse bör sökas norr eller söder om Weltern, hvilket synes mig böra bero på en noggrann undersökning och upställandet af komparativa förslag.