Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Exc. propos. å bifall till densamtna och, då dervid svarades starka ja jemte några nej, förklarade ja hafva varit öfvervägande. Efter det Hr Dalman begärt votering, uplästes och godkändes följande voterings propos. Den, som bifaller 57 §:n af LagUtsk:ts uti dess Betänk ,N:o 20 afgifna Författningsförslag, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner nej, varder nämnde §, på grund af deremot gjorda anmärkningar, till Utsk:t återremitterad. Vid voteringens slut hade rösterna utfallit sålunda: Ja — 47. Nej — 8. M«8 Den 24 Mars e. m. Hr Dalman: Jag anhåller, att på det kraftigaste få reser* vera mig mot detta It. o. Ad:s beslut, samt att i It. o. Ad:s prot:r måtte inflyta Just.Rådet Iggeströms yttrande, pag. 43 i K. M:s Propos., uti hvilket jag instämmer och tager mig friheten här uppläsa. Härefter upläsfe Hr Dalman följande: Bland grunder, som betinga strafflöshet för eljest straffbara handlingar, är äfven nödvärn eller rättigheten att med våld hindra verkställighet af påbörjad rättskränkning. Då denna åter kan vara riglad emot såväl egendom som person, följer deraf, att läran om nödvärn bör behandlas i den strafflagens särskilda afdelning, der, bland andra allmänna reglor för stiaflftillämpningen, äfven måste angifvas de grunder, som utesluta eller uphäfva straffbarhet. Nödvärnsläran kan hvarken väl inpassas eller fullständigt genomföras i en författning, som endast afser våldsgerningar emot person. Men om äfven försök i nämnde syftning sker, kräfver det ömtåliga ämnet all möjlig varsamhet vid behandlingen.
Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande Nio 83. gen å ekvirke, användbart för flottans behof, betydligen minskats inom landet, torde det ofta inträffa, att en betydlig mängd deraf på en gång fälles å ett boställe, som befinnes ega en sparad tillgång derå; och med afseende på den långa tid, som åtgår, innan eken uppnår den mognad, som för berörda ändamål erfordras, skulle afsigten med nu gällande bestämmelse, att nemligen betalningen för det huggna virket skall tillfalla boställsinnehafvaren såsom en ersättning för det han vårdat skogen, icke kunna uppfyllas, när på en gång ett så betydligt belopp, som motionären exempelvis anfört, tillfaller allenast den, som vid tillfället för nedhuggningen är i besittning af bostället, efter att måhända helt kort tid förut hafva tillträdt detsam ö 3 ma, ännu mindre när ett sådant belopp tillfaller en arrendator. Också har redan tillförene den grundsats vunnit tillämpning, att när i följd af tillfälliga omständigheter ett boställe eger rätt till utbekommande af ett större penningebelopp, som icke är att hänföra till en vanlig och, lika för alla innehafvare deraf, återkommande afkastning, detta belopp icke kan af dåvarande innehafvaren fä fritt disponeras, utan bör till sjelfva boställets nytta användas. Genom Kongl.
På grund af det anförda och då i Justitie-Stafs-Expeditionen numera icke finnes på stat mera än en Expeditions-Sekreterare, hvilken, enligt instruktionen, är pligtig deltaga i handläggningen jemväl af andra ärenden än de statistiska, om hans tid skulle sådant medgifva, hemställer jag, att Eders Kongl. Majit, med förnyande af Sitt härutinnan vid sistlidne Riksdag framställda förslag, täcktes åt bemälde Expeditionssekreterare begära en löneförhöjning af 500 R:dr, hvarigenom han skulle erhålla 4,500 R:dr i likhet med öfriga Expeditions-Sekreterarne i Stats-Departementen. De göromål inom Justitie-Stats-Expeditionen, som tillförene varit bestridda af Byrå-Chefen för Tryckfrihets-Ärenden, hvars plats blifvit indragen, hafva tills vidare fördelats emellan Expeditions-Chefen och Registratorn, sedan sig visat, att de yngre tjenstemännens tid skulle tagits alltför mycket i anspråk, om* såsom förut varit afsedt, Kanslisten fått öfvertaga sådan befattning med Tryckfrihets-ärenden, som nu lemnats åt Registratorn. Genom den tillökning i göromål, som den sistnämnde sålunda fått vidkännas, torde emedlertid all giltig grund hafva förfallit för denne tjenstemans aflö— nande med lägre belopp än som tillkommer alla hans vederlikar i de öfriga StatsDepartementen. Jag tillstyrker derföre underdånigst att för Registratorn i JustitieStats-Expeditionen måtte äskas en löneförhöjning af 500 R:dr, hvarigenom hans lön skulle uppgå till 3,500 R:dr. 2:o. Högsta Domstolen. Under år 1861, eller det enda hela år, under hvilket Högsta Domstolens arbete fortgått efter den nuvarande organisationen, som bestämmer att två afdelningar skola halfva året samtidigt tjenstgöra, har Högsta
uttalat som inre liflig nu på för så tänk likendast på förordnande o c h har ju nere gånger att jag endast m e d spår o m du ej mer har någon känsla o c h ej vill lemna allt detta, väl vi varit en yngling, smärt, — då de i upptäcka några Du 11 » Men mig Med mig väl mina b ö c k e r, mitt piano o c h mitt lugna l i f här. » m e d dagens frå- förädlande nöjen. ögonsjukdom, tvang fann följa för den skull vill öfvergifva på drog bordet, tan. den af hvarifrån fingret o c h kastade den den rullade ned på matDerefter vände han sig m o t dörren. Signe hade sprungit upp o c h sträckte nu sin E n d a s t cn sida a f p a p p e r e t b ö r hund emot eller honom, taga Han dörren skynda Pion stod stolthet och tycktes hafva som nu bordet hon och glädje. men hvilket tyst. såg sig hennes nu af plötsligt sitt i den sig den morgonen Pion några behag. expedition, smala bered t stirrade på tårar runno pappershenne de så mystiska sakta ned för kinderna. Till denna &lt;Mmjf den Hon utgjort något till på och •j %, ¿0 ställning och långsamt ut drog mycken bleka genom allt vardt förr u °f !J qT°° jag damerna. lid, a då cdll som qvastar vill Ull gammalt ifrigt sopas förmon är bort, för en gammal sport, som varit ett mor och mormors upprop höja till hvar O, läggen icke bort att En nulidsqvinna med kan förutsättning vill ha hon ell litet vare en röd arbete Ull Hon kan kan söka lösa lian ge sig ja som allt, sig frågor utaf Och om hon af trafvande Och ej se ' n hon Uti sig Igfta nyaste kan sig lielt och draga mången så på delta allt under det Nog våra jemt strumpor Men så som de ber jag För all del fötter fot sörja, har hand, med hållet sticka lärdom hon hunnit ha med tar lif — nu, mänga en sakna gång lägg ej och sinn ' ' — hop hälen. och lust likväl att ej strumpor make hvar bort och in fru, då blå. just, hvar fliclca: strumpor sticka / F. Idun börja.
Besvärlig afsättning för landlmanna-varor i en ort, aflägse från sjöstäder, utan vatten-kommunikationer, bristande arbetsförtjenst i vissa trakter och en penningebrist, som stört all kredit man och man emellan och holar att förvandla mången såsom förmögen ansedd till vinglare, alla dessa omständigheter inverka ofördelaktigt på Länets inbyggares ekonomiska ställning. Utvägarne alt afhjelpa detta ofördelaktiga förhållande tillhör mig ej att här föreslå. 5 §. ar. ISårin gar. Åkerbruket fortfar alt utgöra en hufvudnäring i detta Län. HushåDnings-Sällskapet söker uppmuntra till verksamhet och till förbättring af den slenbundna jorden. Bristande förmåga hos mängden att upparbeta sträckor af jord, Jivilka nu måste ligga obegagnade, föranleder dock till den allmänna önskan, att staten egde disponera en odlingsfond, hvarutur jordbrukaren mot säkerhet i sin jord kunde erhålla lån till låg ränta. 1 ett Län, der läge och jordmån äro i allmänhet så missgynnande som här, gifves ingen annan utväg alt bereda välstånd och näringarnas upphjelpande. Under loppet af de sista tio åren har åkerbruket likväl här gjort stora li a msteg. Agronomen Johnson har under de flera år, han gagnat med sitt biträde, uppmuntrat till en mängd större odlingsföretag, så att, på sätt här förut är anlvdt, icke endast Länets possessionater utan äfven allmogen, på hans inrådan och utan bistånd af statsmedel, utdikat större mossar och uttappat många sjöar, hvilka nu bära ymnigt gräs och säd. Om det magra och ljunghe växta Sunnerbo härad egde medel att använda på uppodling af de betydliga mossar och slättmarker, som der kunde upparbetas, så skulle Kronobergs Län icke i svårare missväxtår behöfva hemta sina spannemålsförråd från aflägsnare orter. De allmänna sädesslagen äro råg, korn, hafra och blandsäd af bafra och v årråg; hvete produceras endast på några få ställen. Den labella riska redovisningen för utsäde, afkastning och kreaturs-födsel i ett helt
Ständer afgifva förslag till grunder för Allmänna Bevillningen, har Utskottet ansett sig böra vördsamt anmäla, det Utskottet, så väl till tidens vinnande, sorn med alseende på beskaffenheten af åtskillige utaf Utskottet vidtagne förändringar uti föreskrifterne för tillämpningen af berörde grunder, funnit nödigt att, i sammanhang härmed, äfven föreslå de reglementariske stadganden, som, efter antagen ordning, utgöra 4:de och 5:te Artiklarne af Bevillnings-Stadgan, så att Utskottets vid detta betänkande fogade förslag följagtligen omfattar denna Stadga i sin helhet. Vid handläggningen af de från respective Riks-Stånden till Utskottet remitterade motioner, rörande Allmänna Bevillningen, har Utskottet ansett sig böra sammanföra och, så vidt möjligt varit, i ett sammanhang till besvarande upptaga sådane, som äro af enahanda eller likartad syftning, hvaraf likväl blifver en gifven följd, att, då motionerne angå flera ämnen, eller olika §§ i Bevillnings-Stadgan, deras behandling icke alltid kan ske i den ordning, som §§ i Författningen förekomma; hvarjemte Utskottet, lill undvikande af onödig vidlyftighet, funnit lämpligast att, dels såsom utlåtande öfver vissa motioner, endast hänvisa till förslaget i de delar, der förändring uti nu gällande Författning egt rum, dels icke upprepa sådane mindre förändringar, som blott afse föreskrifternes förtydligande. Bland motioner af en mera allmän omfattning förekomma: Herr Friherre Nauckhoffs, Carl Johan, till Höglofl. Ridderskapet och Adeln ingifne, med project till ny Bevillnings-Stadga; Herr Munck af Rosenschölds, Nils Rudolph, hos samma Riks-Stånd väckte förslag om förändrade grunder för Bevillningen, samt Herr C. C.
Ankom den 13 Åu(j. igsg-, Betänkande, angående förtydligande af ^6 §. uti Kongl. Skogsordningen af den i Augusti 1803. Uii ett till Vällofl. BorgareStåndet in» gifvet och derifrån till Utskottet remitteradt Memorial af Herr II. V. Eckhoff, hemställes om nödvändigheten utaf ett förtydligande af Kongl. Maj:ts Nådiga Skogsordning den 1 Augusti 1805, der det heter å 46 §: ”till lika böter och ansvar vare den förfallen, som med täljde eller klufne bräder handel idkar, eller sådane till staden inför, börandes jemnväl varan anses förbruten, och hälften deraf tillfalla angifvaren”; till hvilken hemställan Mctionairen hemtat anledning deraf, att i dess bernott, Gefle, fråga skall uppstått, om under namn af täljde eller klufne bräder borde hänföras da skeppsplankor, sorn erfordras för Skeppsvarfvens behof. Herr Eckhoff tillägger» att som exportvara Skeppsplankor aldrig böra få linnas, men för fartygs reparerande och nybyggande vore de oundgängligen nödige och till bordläggning och däcksplankor alldeles otjenlige, om de ej är© blufns ' tvärt igenom kärnan; och» ehura Besv, ock Ekon, Vtsk. Bctänkandcn. 1135 Skeppsplankor, sorn äro frän 14 till 18 alnars längd och från 5 till 6 å 7 tunis tjocklek, borde frikalla deni från benämning af bräder, som förmenas ej vara öfver 10 alnar långa och 3 tum tjocka, anser Herr Eckhoff likväl ett närmare bestämmande häraf af nödvändigheten påkalladt.
Utskottet får 1 anledning häraf anföra, ätt, ehuru, på sätt uti Utskottets under den 21 sistlidne Januari afgifna, och af Vällofl. BorgareStåndet samt Hedervärda BondeStåndet till alla delar bi allna Betänkande, är upptaget, Utskottet i detta ämne icke fått sig meddelade några till upplysning ledande uppgifter eller underrättelser af de värda Ledamöter, hvilka väckt dea nu förevarande motion, har Utskottet likväl icke haft någon möda ospard, att samla upp ysningar om hvad i målet blifvit tillgjordt; och att Utskottet ibland de flera af Kong1. Maj:ts till Götha CanalDireetion aflåtna Nådiga Skrifvelser, ej åberopat den af den 19 September 1815, torde icke böra, såsom Herr Biskopen Doctor von Rosenstein förm nät, tillskrifvas brist på vil;a att undersöka, enär de Nådiga skrifvelserna icke fått någon publicité, och således endast genom Utskottets eget bemödande blifvit för Utskottet kunniga. Utskottet skulle likväl, äfven med kännedom om Kongl. Maj;ts nådiga förordnande 510 Besv. och Ekon. Utsk. Betänkcmden, uti ofvannämnda skrifvelse af den 19 September 1815, icke ansett sig böra afvika från den grundsats, som bestämt Utskottets omdöme, uti det redan afgifna Betänkandet, heldst Riksens Ständer uti frågor af så Ekonomisk beskaffenhet som denna, äga rättighet att, utan afseende på något af Kong!. Majit fattadt Nådigt beslut, hos Kongl. Maj:t deruti i underdånighet begära ändring. Utskottet blifver således vid sin redan yttrade tanka om Götha CanalBolags väghållningsskyldighet, emedan det icke lärer kunna bestridas, att iu
TaxeringsComiteerne hafva rättigheter och skyldigheter lika som andra. Deras rättigheter äro att taxera sine Medborgare, och att vara frikallade från all ansvarighet för deras Taxerings-åtgärder, men deremot måtte det vara deras skyldighet att rätt tillämpa de i Bevillnings För - Den 10 December e. m. 369 Förordningen stadgade grunder för Taxeringen. Der Comiteerne följt desse grunder, kan, efter min tanke, ingen Auctoritet till det minsta böja eller minska den taxerade Summan, men i motsatt fall, eller då origtiga grunder vid taxeringen blifvit tillämpade, måste ändring beredas oell ny Taxering ske. KammarRätten har så granhaga afsett Taxeringsoch PröfningsComiteWnas ansvars frihet, att hon ej en gång infordrat deras förklaring, ehuru måhända någon Landshöfding af missförstånd, eller för att gifva vigt åt förklaringen, infordrat deras utlåtande, och för att befria de taxerande från allt ytterligare besvär, hav Kongl. Maj:t förordnat, att, då ändringar skola ske, det ej må vara föreskrifvit, alt samma personer skola komma tillsammans, som förrättat den första taxeringen, utan att målet skall öfverlemnas till nästa TaxeringsComite. Ytterligare vill jag blott tillägga den omständighet, att det synes mig blifva ett besynnerligt förhållande, om det skulle låta tänka sig, att a5 Auctoritcter funnos, som skulle vara utan all slags controll, och som skulle hafva Rikets Ständers magt samt utöfva Rikets Ständers rätt. Jag kan ej finna, att detta står i något samband med den oonstitutionella sammansättningen. Den måste hafva till vilkor, att icke större fördelar beviljas åt den lagstiftande, än åt den verkställande magten. Fast 3 H. 24 370 Den 10 Decerfiber e, m. Rikets Stander förordna Revisorer, som granska samtlige Kronans FörvaltningsVerks Redogörelser, samt lill och med Kongl. Maj:ts förvaltnings-åtgärder, vill man icke medgifva att Rikets Ständers TaxeringsOmbud skola vara underkastade någon controll, äfven då egne Medborgares intressen äro i fråga. Jag anhåller att desse mine tankar må åtfölja remissen.
De upplysningar, Direktionen förskaffat sig angående dessa barns vård, hade i allmänhet varit särdeles tillfredsställande, I ändamål att bereda fattiga och värnlösa barn en lättad utväg att genom Barnhusinrättningens försorg erhålla uppfostran och vård, hade Direktionen, enär det för Barnhusets styrelse och förvaltning gällande reglemente icke medgåfve, att inlösningsafgiften för dessa barn nedsattes under hälften af det ordinarie inlösningspriset, som under de sednaste åren varit bestämdt till 300 R:dr, men en ytterligare lindring för ofvanomförmälda ändamåls vinnande syntes vara af nöden, i underdånighet gjort hemställan om reglementets förändring i berörde syftning. Denna underdåniga framställning har af Kongl. Majit i nåder blifvit bifallen, i följd hvaraf afgiften för fattiga och värnlösa barn kunnat nedsättas från 150 Ridr till 100 R:dr. Att denna lindring uti inlösningsafgiften haft den dermed afsedda verkan, visar sig deraf, att antalet af de mot nedsatt afgift inlösta barn, som under de fem nästförutgängne åren i medeltal utgjorde 114, under år 1861 uppgått till 201, derutaf 111 blifvit inlösta på„ Stockholms fattigvårds och 90 på enskildes bekostnad. Utan afgift hafva, pä grund af Ofverståthållare-embetets remisser, blifvit intagne 114 späda och 78 koltbarn; 149 barn hafva medföljt sina till ammor vid inrättningen antagna mödrar, och endast för 9 i barn har full inlösningsafgift blifvit erlagd. Sedan svenska Trädgårdsföreningen, som på grund af nådigt bref den 23 April 1836 haft åt sig upplåten den s. k.
De nyckfulla stenväggarne, med sina utsprång och fördjupningar, hade ingen annan beklädnad än den, som fukt och mögel gifvit dem, och glänste i de varmaste, mjukaste färger; i taket voro rännor af bly uppsatta, för att hindra fukten att droppa ned, hvilka likt skimrande, breda silfverband löpte kors och tvärs utan all synbar ordning. I fonden stod ett rikt prydt altare med alnshöga vaxljus, och i en liten nisch framtittade ett lockigt flickhufvud, omgifvet af en krans med eterneller och välluktande lampor. Det var den heliga Rosalies porträtt, taget medan hon ännu var i verlden. Från en underjordisk klyfta, öfverbyggd med ett dyrbart tak, uppburet af glasväggar, strålade ett klart sken. Här låg en afbildning i kroppslig storlek af helgonet, iklädd en mantel af rent guld och med en krona af blixtrande juveler på det glänsande, utslagna håret. Bilden, modellerad af en framstående konstnär, föreställer en ung, skön, ljus qvinna med blida, milda drag och tyckes nästan andas, der den ligger. Åtminstone gjorde den det intrycket på mig, men kanske det var »belysningens » merit. En dämpad chör började nu sjunga katolska gudstjenstens inledningssång. Jag hade tur. Det var stor messa i S:ta Rosalies kapell i dag, men jag vet ej, hur det var. Rökelsen, de granna drägterna, presternes mumlande, chorgossarnes svängande med de blänkande rökelsekaren, allt föreföll mig så hedniskt och trolskt här inne i det djupa berget, att jag bara ville ut igen, ut i Guds fria natur och inandas Hans friska, lifgifvande luft. Dörren var stängd, men samma talisman, som förskaffat mig inträde, hjelpte mig ånyo ut, och det var med en känsla af oändligt välbehag, ja, nästan tacksamhet, som jag ånyo såg den klara blå himlen hvälfva sig öfver mig. »Så löjliga de der kättarne ändå kunna vara ibland», mumlade dörrvaktaren belåtet, stoppande mina slantar i fickan. Kanske hade han rätt, men hvem rår för sin natur.
M. ingå med underd. anmälan derom samt anhålla om Riksdagens förlängning med en månad, hvarjemte Hr Gr. o. Landtm, hemstälde om R. o. Ad. nu behagade besluta en sådan underd. framställning lill K. M. Ropades Ja. 166 Den 18 Februari. Företog H. R. o. Ad. val af de 12 Elektorer jemte 4 Suppleanter, hvilka skola ega att tillika med Elektorer af de öfriga RiksSt:n utse R. St:rs Just.Ombudsm. samt den man, som i vissa fall skall honom i Embetet efterträda. År 1854 d. 18 Febr. företog R. o. Ad. val af 12 Elektorer jemte 4 Suppleanter, hvilka skola ega att, tillika med Elektorer af de öfriga RiksStm utse R. St:rs Just.Ombudsm. samt den man, som i vissa fall skall honom i embetet efterträda; och befunnos vid valförrättningens slut, följande Hrr hafva blifvit utsedde till Elektorer: Gr. Lagerbjelke, Gustaf, med 94 röster. Gr. von Essen, Fullm. Gr. Sparre Erik, med 144 röster; Gr. Liljencrantz, Gustaf Fredrik, med 170 röster; Gr. Puke, Folke Magnus, med 95 röster; Gr. Björnstjerna, Carl Magnus Ludvig, med 94 röster; Frih. Oxenstjerna af Eka, Garl, med 100 röster; Frih. Lybecker, Fullm. Hr Bergenstråle, Claes, med 94 röster; Frih. Rappe, Axel Ludvig, med 147 röster; Hr Aminoff, Johan Fredrik, med 100 röster; Hr von Krusenstjerna, Salomon Mauritz, med 170 röster; Hr Bildt, Didrik Gillis, med 94 röster; JU 2,145. A. Hr af Nordin, Fullm. Hr Tersmeden, Nils, med 94 röster. Suppleanter: JU 1960. A. Hr Montgommerie, Robert Nils Germund, med 93 röster; • JU 279.
Ständer under loppet af detta år, så måste väl den år 1828 beslutade bevillning äfven fortfarande utgå år i83o; och vid ett sådant möjligtvis inträffande förhållande hemställer jag, om det vore rätt, alt hafva stadgat verkställandet af en ny Statsreglering, innan den nya Bevillningen blifvit antagen. Det kunde väl vara likgiltigt, om man vore öfvertygad, att den gamla Bevillningen fyllde alla de behof, som uppkommer efter den nya Statsregleringen; men då sådant icke får tagas för alldeles afgjordt, och Statsbrist således kunde uppstå, får jag vördsamt hemställa, om det icke vore säkrast att stadga, delden nya Statsregleringen skall börja med samma år, som den nya Bevillningen vidtager. Friherre Cederström: 6r §. i RegeringsFormen innehåller icke att den gamla Bevillningen skall räcka till samma år, som Riksdagen slutas, utan till slutet af det år, hvarunder den nya Bevillningen fastställd Den 16 October f. m. 333 bl ifver. Man får ej åtskilja inkomster och utgifter, eller Bevillning och Statsreglering, ty dem emellan finnes ett sådant samband, att de icke böra lösrj^ckas. Det är alltså klart, att den nya Statsregleringen börjar samma år, som den nya Bevillningen vidtager; och det vore i sanning högst besynnerligt, om man behöfde fatta något sei’- skildt beslut för att bestämma detta förhållande, hvilket af Grundlagen är tydligt och klart. Om således Bevillningen icke blir faststäld under loppet af år 1829, kan den nya StatsRegleringen icke eller komma att börja, förr än med samma år, sorn, den nya Bevillningen. Friherre Palmstjerna: Då jag icke föreställt mig annat, än att den nya Bevillningen skall blifva faststäld inom årets lopp, ser jag icke eller något hinder för nya StatsRegleringens början med år i83o. För min del är jag öfvertygad, att den nya Bevillningen icke behöfver höjas med större belopp, än som motsvarar den afskaffade Saltpetergärden.
Marias rum, det gästrum som hela sommaren stått till hennes disposition, färdigt att mottaga henne när helst hon än anlände, låg i andra våningen, mot öster, skildt från Gerdas rum som vette mot norr, genom själfva »det förseglade rummet». Utsikten var vacker; den omfattade icke hela sjön utan blott den inskjutande viken; men på dess andra strand såg man den skogbevuxna sluttningen, som långsamt sänkte sig ned mot stranden. Öfver dess taggiga silhouett höjde sig månen stor och blank. Gerda hade följt Maria in i rummet, men stannade icke kvar som vanligt. Detta var eljes den stund, som de båda älskade mest af alla tider på dygnet. I dess skymning trifdes förtroligheten och frodades munterheten; också hade de tjocka väggarna i detta rum just under dessa gräns-timmar mellan natt och dag återkastat månget högljudt och friskt utbrott af munterhet, och de tunga gardinerna hade i sina veck uppfångat månget hemlighetsfullt, hviskadt förtroende. — Men denna afton föreföll Gerda trött, eller nedslagen, eller både trött och nedslagen. Hon tog strax godnatt. Maria började afkläda sig, mekaniskt som i sömnen. Hon kände sig så underligt matt; hennes hufvud var tomt, och alla tankar borta. Hon iförde sig nattdräkten och kammade sitt hår; så gick hon fram till det ena fönstret, öppnade det och satte sig på en stol i den djupa fönstersmygen, med hufvudet stödt mot handen. Vikens vatten glittrade och glänste, glittrade hvitt där månreflexen föll, glänste svart där den mörka skogen speglades. Det var som om det ljusa och det mörka därnere legat i strid; det var en idelig darrande växling, en månskenets ebb och flod, ty det hade börjat fläkta smått och insjöns vatten hade kommit i rörelse. Men ännu var vinden helt svag och lätt. Den kom från söder och förde med sig en doft af kåda och barr. Allt hvad skogen andats ut under dagens hetta och som stått och tätnat mellan stammarne, fördes nu bort af den lätta brisen och kastades ut öfver sjön, där det så småningom blandades med sötvattnets kvalmigt-instängda luft.