Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Inom Hedervärda Bonde-Ständet'- af Anders Nilsson och Carl Eriksson fran Wermlands Län, som, med åberopande Stats• samt Allm'. Besv o.Oec. UtsL Uti. N'-o 5 af de skäl, dera3 afgifna motioner innehålla; tillagt, den förre den upplysning, att den nya ännu ofullbordade Väg inom Nordmarks Härad, för hvilken Statsanslag blifvit hegardt, skall i längden komma att utgöra 3£:dels mil, och, enligt nu bifogadt specifikt kostnadsförslag, erfordra en summa, stor 11,870 Rtdr 8 sk. Banco; och den senare det yrkande, att kostnaden för indelningen af de nya Vägar, hvilka uppå Statens bekostnad blifvit inom Fryksdals och Elfvedal* Härader i Vermland anlagde, så mycket hellre måtte af Allmänna Medel bestridas, som Jordegarne i dessa Härader, i följd af ifrågavarande nya anläggningar, fått en tillökning af ciri ca 10 mils väg att framgent underhålla; va* randes dessa begäranden jemväl understödda af de muntliga yttranden , dem RiksdagsFullmägtige Casper Wijkman från Upsala Län, Carl Hindrikson Bergman, Anders Danielsson från Elfsborgs Län, samt Lars Andersson från Skaraborgs Län till det Hedervärda Ståndets Protocoll afgifvit. Utskotten, som, för pröfningen af dessa framställningar, af Landshöfdingen öfver Wermlands Län begärt och erhållit åtskilliga närmare upplysningar, hafva inhemtat, att, till vinnande af beqvämligare och derjemte, genom miltalets förkortande, betydligt hastigare communicationer !med Norrige, senast alne nya Väganläggningar inom Werm - 14 Statssamt Allm. Besv.o. Oec-Utsk. Uti.
Då de enskilda bibanorna väl icke i allmänhet blifva af desto större längd, så verka också materielens underhåll jemte dertill hörande särskilda omkostnader så mycket kännbarare, till förlust för de bolag, som på anläggningen nedlagt kapitaler. För staten blifver förhållandet alldeles motsatt, emedan ju längre sträcka af en jernväg som trafikeras, destomera fördelas och minskas utgifterna för tillsyn, verkstäder och maskiners underhåll m. m. i förhållande till inkomsterna. Kommittéen anser det således i hvarje afseende blifva en ovedersäglig vinst för det allmänna, om förhållandet emellan dylika bibanor och stambanor ordnas så, att materielen kan begagnas och underhållas gemensamt för båda. Om till exempel i detta afseende antages, att tre bibanor-utgå från Vestra stambanan emellan Göteborg och Göta kanal, så uppstå följande förhållanden. Med särskild rörelsemateriel för hvardera af dessa banor måste minst ett reservlokomotiv vara i ordning för tillfälliga behof, och ett dylikt samtidigt under reparation; således pä de tre bibanorna sex lokomotiver dagligen ur tjenst. Om staten deremot håller rörelsematerielcn och besörjer dess underhåll, så kunna statsbanans i alla fall färdiga och 44 tillgängliga lolcomotiver, utan denna tredubbla reserv, med lätthet underhålla trafiken på de tillstötande privata banorna, och de för dessa eljest erforderliga sex overksamma lokomotiverna säkerligen förminskas till två. Förhållandet blifver alldeles enahanda med passagerareoch lastvagnar. Genom rörelsens föränderlighet och ojemnhet på bibanorna, är behofvet af transportmedel på dessa under vissa tider större och under andra mindre. Om de enskilda banorna sjelfva ombesörja rörelsen, måste de äga så många vagnar som denna, när den är som störst, erfordrar, utan att deraf kunna draga nytta på mellantiderna. Bedrifver deremot staten trafiken, så behöfver icke hela dess antal vagnar ökas för de tillfälliga behofven på en eller annan bibana. Ågarne af de större jernvägarne i England och andra länder inköpa ofta tillstötande mindre banor. Detta sker visserligen på många ställen för att undvika täflan i transportpriser m. m., men i de flesta fäll ligger den ekonomiska fördelen af en gemensam administration till grund för banornas sammanslående under ett och samma bolag.
Men om Ansvarighetslagen varit sådan, som nu föreslås, hade troligen Fullmägtige, ehuru fällde af HofRätten, blifvit frikallade på högre ort, emedan de vidtagit en af Regeringen sjelf föreslagen åtgärd. Jag förenar mig derföre med de Ledamöter, som önska afsiag å Utlåtandet, eller, om det första gången är före, återremiss af detsamma. Vid detta tillfälle, då fråga är om Bankens helgd, anser jag* att Ridderskapet och Adeln, utan afseende å de andra Ståndens beslut, böra ådagalägga sina tänkesätt. Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg de vid StatsBancooch LagUtskottens förevarande Utlåtande gjorde anmärkningar böra föranleda till delsammas återremitterande. Ropades Ja och Nej. I anledning hvaraf Hans Excellence gjorde proposition till bifall af berörde Ut-> låtande. Ropades äfven Ja och Nej. Uppå derefter framställd proposition* blef nämnde Utlåtande af Ridderskapet och Adeln afslagit. Den 21 December f. m. Herr Cederschjöld: Jag anhåller, att min anmärkning må, såsom en ny motion, blifva till Utskotten remitterad. Friherre Cederström: Huru Herr Professor Cederschjöld kan få remiss på en motion, som handlar om tillagg till en Lag, hvarom expedition ovilkorligen måste till Kongl. Maj:t afgå, enär tre Stånd redan bifallit densamma, lemnar jag derhän; men mot Riksdagsordningen strider det, att vid samma Riksdag göra ändring i ett redan fattadt och expedieradt beslut. Herr Cederschjöld: Jag önskar ingen ändring uti det redan fattade beslutet, utan blott ett tillägg, hvarom till och med expedition kan särskilt afgå, i händelse den första redan blifvit afsänd. Lades på bordet.
Detta amfibiska fälttåg, som han verk-stälde genom vikar, kärr och kanaler, huru han lät gräfva diken och nedbryta bankar, huru trupperna fördes på trånga bogserbåtar genom oregelbundna rännilar, eller nattetid fingo marschera med tända ljus öfver den vassbevuxna stranden, och huru transportbåtarne fördes tätt under Vicksburgs batterier — allt detta bildar en hjeltedikt, som i färgrikedom och spännande tilldragelser vore Homeri penna värdig; att alla dessa hans bemödanden skulle krönas med framgång var dock något, som Grant sjelf aldrig vågade hoppas. Han afvaktade blott, att vattnet till slut en gång skulle sjunka under alla dessa månader, så att han skulle bli i stånd att använda sina trupper mot Vicksburg ifrån den södra sidan. Och härmed var det fälttåg börjadt, som på en gång stälde honom i härförarnes främsta led. Den djerfhet, som förmådde honom att intränga i fiendens land och att med blott trettio tusen man med sig, afskära sig all förbindelse med sin bas, då han dertill ej var försedd med mera proviant än rationer för trenne dagar, — under det en armé, långt större än hans egen, stod mellan honom och hans förråd, — har endast en enda gång, om ens någonsin, funnit sitt motstycke i våra dagars historia; och derjemte kan man säga, att de strategiska rörelser, genom hvilka han afskar sina motståndare all förbindelse med hvarandra och dref den ene österut för att få honom att ensam anfalla sig, hvarefter han sjelf vände sig vesterut och nedgjorde den andre — i det han öfver-raskade, narrade, vilseledde och öfverlistade fienden genom att först fördela och derefter sammandraga sin egen styrka och slutligen lyckligen åvägabragte det nederlag, som på en gång öfverlemnade i hans band det största antal fångar och den största * krigsmaterial, som det någonsin, så vidt manvet, har tagits under ett nutida krig — dessa strategiska rörelser hafva ej haft sin like annat än hos en Moltke eller en Napoleon. Näst härefter följde Chattatfboga. Detta slag var det mest sorgfälligt utarbetade af alla dem, som Grant ledde, och på samma gång det, som mest påminner öm ett parti, speladt af tvenne lika skicklige spelare.
Men deremot synes mig, i afseende på Acliebankernes sedlar, garantierne ej vara lillfyllestgörande, med mindre actieegarne åläggas, genom ingångna förbindelser, ikläda sig en bestämd ansvarighet för de tecknade acliebeloppen. Dessutom har jag ansett, att Bankerne bort förklaras skyldiga, att med klingande mynt inlösa sina sedlar, efter en viss tids förlopp (t. ex. från och med år i843}> derest icke Kongl. Maj:t och Rikets Ständer skulle dessförinnan finna skäl annorlunda förordna. Den tidepunkt torde åtminstone böra förberedas, då icke all penningerörelse och all contant förmögenhet inom Svea Rike uteslutande skall bestämmas af silfvermassan uti hvalfvén af Rikets Sländers Bank. Vigten af de mångfaldiga, både politiska och financiela skäl, som tala för en förändring uti nuvarande förhållanden i delta afseende, lär icke kunna af någon med skäl bestridas. — Beträffhnde beloppen af grundfonderne och ac,t iesummorna, så hade jag önskat, att Utskotten, i högre grad än Lagförslaget ådagalägger, erkännt den vida öfvervägande nyttan och fördelen för landet af några få stora och solida Bank-inrättningar, i jemförelse med flera mindre betydliga Banker. Slutligen får jag förklara, alt jag, för min del, anser det af Herr Grefve F/ölichj uti dess reservation, framställda förslag till Lag för enskilda Banker i de flesta falk ega ett afgjordt företräde framför det. Lagförslag Utskottens Betänkande innehåller. Jag är derföre äfven benägen, att med min röst understödja förstnämnde förslag, sedan detsamma undergått några förändringar i vissa delar.
Om det skulle falla någon in, att en hastig utsläppning af sedlar kunde verka menligt på coursell, får jag fästa uppmärksamheten derå, att Banco-Fullmäktige efter Riksdagens början funnit för godt utsläppa nästan hela den inneliggande summan; och likväl skedde ingen förändring i coursell. Visserligen har den nu stigit något; men sådant är denna årstiden vanligt, då exporten är slutad. Dessutom medför Discontrörelsen, om den klokt administreras, en dubbel förmån för handel och näringar. Begäret att låna, som skall vara så stort i Landsorten, enligt en värd Talares förmodan, härleder Den 7 November f. m. »47 sig fran behofvet att låna till siira utskylders och sina förbindelsers fullgörande. Herr Pereswetoff Morath: Jag har inom Utskottet varit af en motsatt tanka med Herr Stråle. Jag anser nemligen utlånings» summan böra för hvarje ställe bestämmas, och att hvad som öfverblifver a det ena, hör å det andra fa begagnas. Mitt skäl är, att i annat fall, blefvo Herrar Banco-Fullmäktige sälte i den ställning, att de Provincerj som ansågö sig erhålla för litet, nödvändigt skulle emot dem vända hela sitt missnöje. Hvad åter angar de svårigheter, som af medlens förflyttning derigenom skulle uppstå, att om en del utlemnades till exempel från Stockholms Discont till en annan , men behof af hela anslaget här sedermera uppstod, följden skulle blifva, att ingenting på längre tid kunde utlånas, emedan allt hvad som inflöt måste användas att återställa det öfverskjutande beloppet; får jag anmärka, det Discont-Styrelserne troligen ej äro så oförsigtige, att de öfverlåta hela öfverskotlet, och ej hafva något reserveradt för oförutsedda händelser. Således kan jag ej inse någon våda deraf, att, sorn Utskottet föreslagit, tillåta öfverflyttningar af Discontfonden; ty här kommer i alla fall alltid så mycket att qvai hållas, att rörelsen kan bedrifvas.
Man invände då hvad som ännu icke blifvit vederlagdt, nemi. alt genom dessa förskotter ifrån Landtränlerierna, skulle till Kronnfogdarne öfverlemnas vida större kontanta belopp, ån som borde finnas i deras händer. Om upbörden går ordentligt, så har Kronofogden icke under längre lid större penningesummor om händer. Det är hans skyldighet, att aflefverera lill Landtränteriel allt hvad han upbär, och endast under krig och dylika tillfällen får undantag derifrån 60 Den 2 Augusti. ega rum, då det är absolut nödvändigt alt förse Kronofogden med förskolter till nödiga kostnaders betäckande för transporter och dylikt. Dessa kostnader kunna dock på förhand någorlunda bestämdt beräknas, så att Kronofogden icke får om händer annat eller mera, än det, som han är skyldig, att inom kort lid redovisa. Nu återigen, om han blir skyldig att utbetala ifrågavar:de ersättningar lill vittnen i brottmål och således måste förses med medel dertill, så skulle derigenom en utväg beredas hooom, alt med hvad han sålunda förskottsvis får om händer, betacka sin balans på kronoutskylderna. Den lätthet, som skulle upstå för parterna, i händelse Utsk:s förslag antages, att utfå denna ersättning är sannerligen icke af något värde, jemförelsevis med den våda för Statens medel, som skulle upstå, om desamma öfverlemnas åt en mängd fogdar i landet, hvilka kunna på sätt jag nyss anmärkt, medlen förskingra. Jag anser saken ingalunda vara af den vigt och betydenhet, att man skulle underkasta Staten eli sådant äfventyr. Jag har på den plats jag i 17 år förvaltat, haft tillfälle att se, huru vådligt det är att lemna ål Ordinarie Upbördsmän flere särskildte medel om händer, hvilka icke skola samtidigt redovisas. Del har ofta varit eli medel för dem att år efter annat dölja sitt obestånd och att derigenom allt mer och iner skada del allmänna; hvadan jag för min del afstyrker bifall å Utskis förslag. Frih.
Förtjusande bild! Är du en engel lemnad af Himmelen att trösta min sorg? eller en plågoande, utsänd att upprifva mina sår Hvilken häpenhet vid detta barnets åsyn? F ABIO afsides. kysser det: 96 (Till Theotime) Jag bör ej dölja för er, att mitt namn är Fabio. Förlåt min förvirring... Förlåt min nyfikenhet Detta barns anletsdrag upplifvade i mitt minne hågkomsten af en person, som ej mera är till och som ägt en stor del i mina händelser. Min fruktan var fåfäng. Han känner ej Casanos son. (Åskan fortfar och kastar ned träd i skogen.) T HEOTIME . F ABIO afsides. Ovädret fortfar, mörkret ökar sig. Tillåt mig visa eder det rum jag utsett till eder hvila. T HEOTIME . (De gå in i det inre rummet.) De gå till hvila: deras ögon kunna tillslutas af sömnen, och deras hjertan utestänga bekymret. Men du, Casano Olycklige Casano Hvem släcker den afgrund, som brinner i ditt bröst Hvem? annat än döden De gå till hvila... villdjuren i denna skog hvila... ja, midt under denna storm, denna blixt... i denna elementenas strid... synes mig jord och himmel njuta lugn, emot de våldsamma känslor som sönderslita mitt hjerta. Kärlek... svartsjuka... hämd ... när skolen j upphöra att plåga den olyckliga Casano? DIEGO kommer fram ur skogen. (Med häftighet) Otrogna maka! Du är ej fri, fast döden bortryckt din väktare... jag skall blifva det sjelf... min närvaro skall öka din plåga och ditt straff... Tro ej att åtta års fångenskap under dessa hvalf hunnit försona Casanos outsläckliga hämd... och denna hemlighet, som ditt otrogna hjerta så länge döljt för mina böner, mina tårar, min förtviflan... jag måste nu veta den, eller skall i morgon, innan solens uppgång, densamma med oss begge i dödens eviga mörker insvepas. FABIO. F ABIO .
Län, om förklaring af 74:de §. i Concurs-Lagen den 12 Mars i83o; till Bevillnings-Utskottet: 1:0 af Gustaf Larsson ifrån Stockholms Län, att tobaken eller den så kallade tobaks-stjelken må till införsel förbjudas, 2:0 af Pehr Andersson ifrån Halland, om förändring-i Tull-författningarne, 3:o af Johan Wihlund ifrån Vesterbotten, om jemkning i skydds-eller capitations-afgiften, 4:o af Eric Ersson ifrån Gefleborgs Län, om lindring i Bevillningen för Allmogen i Herjeådalen samt Österoch VesterDa la rne, och 5:o af Carl Gabrielsson ifrån Östergöthland, om förhöjd Bevillning af Ångfartyg; till Allmänna Besvärs• och Oeconomic-Utskottet: 1:0 af samtlige Riksdagsfullmägtigc ifrån Gefleborgs, Upsala och Stockholms Län, att Båtsmän, när det sig göra later, må transporteras sjöledes, i stället för med Krono-skjuts, 2:0 af Nils^Strindlund ifrån Vesternorrland, om upphörande af Ridderskapets och Adelns rättighet, att på egne frälse-egor anlägga krogar, 3:o af G, A, Kolmodin ifrån Gottland, att Gottländska allmogen måt - Fröt. Vtdr, d, 3 Mars 1834. 87 te befrias ifrån skyldigheten att bygga Boställshus åt de vid landthamnar för Tull-uppbörden tillsatte tjenstemän, 4:o af Johannes Svensson ifrån Jönköpings Län, om ny författning, i afseende på fattigvården, 5:o af Jacob Kihlbom från Södermanland, om ändring och förklaring Expedilions-taxan, 6:0 af Pehr Jonsson ifrån Öland, att Nämndemän, i likhet med Gode Män och Ägodelnings-Rätts Ledamöter, må åtnjuta Enj Rdr B:co om dagen och skjuts efter en häst, 7:0 af Pehr Nilsson ifrån Christianstads Län , om anläggande af en Köping i Wittsjö
Kommerserådinnan bläddrade i Magasin för Konst, Nyheter och Moder; Rosa preludierade på sitt piano, och gnolade på en favoritvisa. Gossarne spelade skrapnos vid ett hörnbord, och småflickorna klädde sina dockor vid ett annat. Nu skrapades litet i tamburen. Rosa tystnade tvärt, och hennes hjerta började klappa med en häftighet, som gjorde vidare sång omöjlig; ty den betog henne nästan andedrägten. En, två, tre eviga sekunder, icke ens bemärkta af det öfriga sällskapet, smögo dödande långsamt fram. Ändtligen öppnades dörren, och Mannerstedts höga figur visade sig på tröskeln; en välkommen vexling i den tråkiga enformigheten. ”Kors, i Guds namn!” ropade kommerserådinnan, och slängde Konst, Nyheter och Moder i soffans andra hörn, ”är det ni, herr kandidat? Så lagom ni kom! Vi äro just utan sällskap i afton, och ni är riktigt välkommen. Men, bevara mig ändå, hur har herr Mannerstedt kunnat våga att gå ut så der, när han ännu i dag på morgonen låg i feber, och, efter hvad vi hörde, var rätt dålig?” Mannerstedt bugade djupt, och svarade: ”Visserligen har jag icke mått väl; men det var egentligen endast själen som led; och sedan nu, på eftermiddagen, alla tecken af feber försvunnit, ville jag gå ut för att skaffa mig frisk luft, hvilket jag visste skulle vara mig välgörande, och på samma gång uppvakta herrskapet, för att aflägga min lifliga och obegränsade tacksamhet, för den alldeles oförtjenta välvilja jag fått röna.” ”Ingenting, alldeles ingenting, min kära Mannerstedt,” svarade kommerserådinnan förbindligt. ”Vi beklaga af hjertat den förlust herrn lidit. Men det är så lifvets vanliga gång; man måste finna sig deruti; ty att sörja det som är förbi, säger jag alltid, tjenar till ingenting.” Stum bugade Mannerstedt för de lättvindiga tröstegrunderna, och vände sig, för att ytterligare helsa på kommerserådet, som helt flyktigt såg upp från korten, och nickande yttrade: ”Beklagar herr Mannerstedt, beklagar rätt mycket; men ursäkta, jag är så upptagen med patiencen här!
Besvärsoch Ekon.Utskott c t under den J\f 1C71. D. Hr Liljehorn, Follin. Frih. Raal), Carl Adam beviljade'3:ne veckors ledighet frän och med d. 22 dennes. JVJ 302. Frih. Alströmer, Carl Jonas Oskar. ExpeditionsUtskotlet onder den M 478 Hr Printzensköld, Carl, beviljade ledighet frän och med i dag till och med den 1) nästk. Januari. M 2009 Hr Mannerstråle, Mårten Gustaf Wilhelm. Föredrogos och remitterades lill LagUtsk. Hr Tersmedens, Pehr Reinh., nedannämnde d. 22 dennes pä bordet lagde motioner : 1:0 Ang:de uphäfvande af ej mindre stadgandet i 1 kap. 2 § sista morn. af nu gällande kyrkolag, än de stadganden, som innehållas i Ä.Bms 7 kap. 4 § och M.B:ns 1 kap. 3 §; 2:o Om uphäfvande af stadgandet i 1781 års kongl, kung., ang:de förbud att bivista främmande Religionsöfningar; 3:o Ang:de uphäfvande af 11 kap. 2 § af nu gällande kyrkolag; samt 4:o Ang:de atskaffande af den offentliga kyrkopliklen. Föredrogs och remitterades till Allm. Besv. o. Ekon.Ulsk. Ilr Tersmedens, Pehr Reinh., d. 22 dennes pä bordet lagda motion, ang:de vissa tillägg uti Kongl. Förordn. om Socknenämnder jemte förslag till Länsförsamlingars införande. Föredrogs och remitterades lill Allm. Besv. o. Ekon.Ulsk. Hr Carlesons, Edvard Henr., d. 22 dennes på bordel lagda motion, ang:de Stapelstadsrätt lör köpingen Döderhultsvik. Föredrogs och remitterades lill StatsUlsk.
Samhället, som är den anstalt, uti hvilken sådana krafter ordnas och rigtas till ändamålsenlig verksamhet, måste anses kunna lyckas deri desto fullkomligare, ju färre af dem blifva oanvända. Hedendomen gjorde qvinnan till slaf och oaktadt den klarhet Kristendomen sökt breda öfver jemlikhetsbegreppet, qvarstå ännu midt i den kristna staten mångenstädes i samfundsinrättningarne mer eller mindre tydliga spår af en uppfattning, enligt hvilken qvinnau skulle vara en underordnad varelse, med förmögenheter, hvilka det ej lönar mödan att odla till samma mångsidiga utveckling som mannens, och med bestämmelse, som ej lemnar rum för delaktighet i den verksamhet han af ålder sig förbehållit; och denna åtskilnad framträder mångenstädes så skarpt bestämd, att plats icke ens lemnats för undantag. En sådan uppfattning ligger ursprungligen till grund för det förhållande, att undervisningsväsendet icke är ordnadt så, att qvinnan kan eller får blifva delaktig af de förmåner, samhället härutinnan erbjuder mannen. Samma uppfattning utestänger henne från nästan all anställning i Statens tjenst. En allmän och stark mening yrkar numera rättelse häruti. Denna mening höres icke framställa den oförnuftiga fordran, att qvinnan skall användas till det hvarför hon ej passar, utan endast till det, hvarför hon kan visa sig lämplig; icke der hvarest fysisk Bih. till R. St. Besvoch Ekon.-Utskottets Betänkande M 39. styrka eller andra egenskaper, hvarmed naturen företrädesvis utrustat mannen, äro af väsendtlig vigt — således t. ex. icke i krigarens, sjömannens, in. fl. yrken — utan endast der ändamålet kan uppnås med de andliga och lekamliga krafter qvinnan icke saknar. Att den tillbörliga gränsen icke varder iakttagen, behöfver man ej frukta. Begäret efter vetande, den drifkraft, som bragt vetenskapen till dess ståndpunkt och oupphörligen framflyttar denna, är icke mankönet ensamt gifvet. Att från det område, der denna kraft rör sig, hafva utestängt den ena hälften af menniskoslägtet kan åtminstone ej hafva ländt till gagn för vetenskapen, hvars vinst det måste blifva att erhålla flere idkare.
Jag tror, att båda sätten äro fullkomligt lagenliga, och det beror på R. o. Ad:s godtfinnande att välja, hvilketdera Ståndet behagar. För mig är det likgiltigt, hvilketdera antages, ty jag ser förut, att icke något annat mål kan vinnas, än att R. o. Ad. fritages från obehagligheten att nödgas uppbära all den smälek, som det 4:de Ståndet vid sista riksdagen fick vidkännas. Frih. Cederström: Det har blifvit yttradt, att PresteSt. godkänt hela det af Constit.Utsk. afgifna förslaget; men denna uppgift är oriktig. PresteSt. har icke godkänt förslaget, att hvila till nästa riksdag, utan det är utredt, att, sedan Constit.Utsk. gillat proposrns förvägrande, PresteSt. förklarat sig vara af formerna förhindradt att hindra förslagets hvilande till nästa riksdag; ty PresteSt:s opinion har, lika med R. o. Ad:s och min enskilda, varit, att de i Constit. Utsk:s betänk, förekommande förslag bort vara åtskiljda; men då PresteSt. blifvit genom lagarna förhindradt att få sin opinion fram, har PresteSt. varit nog upplyst att lyda lagen och icke tro sig komma under smälek genom sin laglydnad. Här vill man deremot vinna sin afsigt genom olagliga beslut, såsom det att Constit.Utsk. skulle åläggas uppgöra voter:spropos. i frågan; men då Utsk. gillat PresteSt:s talmans vägran att gifva propos., så är det mer än otillbörligt att vilja ålägga Utsk. att derom uppgöra voter:spropos., och jag finner obegripligt, att man emot lagens tydliga föreskrift vill begära det. Hr Cederschjöld: Mot den siste värde talaren retorquerar jag just hvad han nu yttrat, att det är obegripligt, att en menniska vill sätta sig emot grundlagens tydliga ord, endast med den skillnad, att han är ensam om sin mening, då jag hoppas att för min mening hafva såväl detta som de andra Ståndens opinion.