Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Lagen ger derigenom ett uttryck åt modrens ä naturen och rättvisan grundade känsla, derest hon i lifstiden icke begagnat sin i lagen förvarade frihet; Och lagliga arfvingar känna såmedelst de rättigheter och skyldigheter, de till den aflidnes sterbhus ega. Under Utskottets öfverläggningar i förevarande fråga har emedlertid betänklighet jemväl uppstått i afseende på tiden, hvarinom den rätt, oäkta barn sålunda skulle få åtnjuta, borde göras gällande. De stadganden, som förefinnas i Ärfda-Balkens 15 kapitel afse nemligen endast arfvingar och skulle följaktligen uti nu ifrågaställde fall ej ega tillämpning; Och bestämmelsen i samma balks 18 kapitel, angående tiel för bevakning af testamente, afser ett ännu icke laga kraftegande testamente och således ett annat förhållande än det, hvarom fråga är. Det är dock af vigt att en noggrann begränsning i denna del finnes, likasom att den blir sådan, att lagliga arfvingar ej må alltför länge lefva i ovisshet om de anspråk, som kunna väckas å den egendom, hvartill de anse sig ega arfsrätt, isynnerhet då anspråken grundas på förhållanden, hvilkas utredning och bevisning försvåra» ju längre dermed förflröjes. Utskottet har utsatt omlörmälde tid lill ett år efter modrens död. Uller denna Lid kunna lagliga arfvingar, enligt 6>§ 15 kapitlet Ärlda-Balken, förlora arfsrätt i följd af underlåten anmälan; Och större rält anser Utskottet oäkta barn ej kunna tilläggas. ‘ , 8 Lag-Utihottets Betänkande, N:o 14. I ölrigt innefattar förslaget stadganden örn tid och vilkor för återlöseu af bördköpt jord, derest sådan finnes bland qvarlåtenskapen. Dylik jord kan nemligen, efter 3 §. 17 kapitlet i åberopade balk, genom testamente bortgifvas, och tillhör således den egendom, hvartill oäkta barn, enligt förslaget, skulle få rätt. Berörde Jagrum tillåter dock arfvingar att lösa sådan jord åter, der den är genom testamente bortgifven; Och samma rättighet kan uti förevarande fall dem ej betagas.
— N: r 78, Stella (Agronomen K. Westfelt, Kjesäter, Vingåker). — N: r 111, Finesse (Direktören R. T. Hennings, VallstanUs, Ro-sersberg). Extra pris: Kaptenen O. B. Rydholin, Hofmantorp, for ett framgångsrikt bemödande att förbättra stöfvarerasen. Klass II. Långhåriga höns hundar. K. H. Kronprinsens hederspris: N: r 194, Bandit of Braunfels (Med. doktorn J. Nordström, Halmstad). Första pris: N: r 191, Reb (Polisdomaren C. Kullberg, Stockholm). Andra pris: N: r 215, Dash (Bankbokhällaren A. Hedenlund, Borås). Tredje pris: N: r 1 %, Breifla (Godsegaren C. O. Ruhen son, Ehrendals gård, Gnesta). Extra pris: N: r 190, Treu (H. K. H. Kronprinsen). Klass III. Korthåriga hönshundar. Första pris: N: r 232, Roy (Underlöjtnanten H. Dubois, Ström aholm). — N: r 271, Toj (Disponenten H. af Trolle, Nacka, Stockhoml). Andra pris: N: r 217, Hej (Polisdomaren C. Kullberg,Stockholm). — N: r 252, Hej (Godsegaren R. G. Eigen stier na, Vidbynäs, Södertelje). — N: r 253, Varesse (Jägmästaren L. J. Hallgren, Kungsgården, Kungsgård). — N: r 254, Dask (Apotekaren A. G. Unger, Östersund). Tredje pris: N: r 235, Ceres (Friherre F. Wrangel, Ellinge, Eslöf). — N: r 256, Miss (Grosshandlaren G. Örn, Stockholm). — N: r 257, Shamo (Grosshandlaren C. Si mm in g * sköld, Göteborg). Extra pris: N: r 260, Guerre (Med. doktorn O. Ulm-g.ren, Stockholm).
Ort blifvande åliggande, att med öfrige Hemman i Häradet bygga Tingshus och Fängelserum; deruti Utskotten funnit första och andra Puncterne af Wessings samt Jöran Jönssons yrkande hafva till föremål ändring och upphäfvande af ej mindre 8 §. i Ridderskapets och Adelns Privilegier, den i6 October 1723, än hvad angående Kyrkoherdarnes åliggande, i afseende på vidmagthållande af de Hus i Prestegården, dem Socknemännen äro skyldige att bygga, blifvit stadgadt; vid hvilket förhållande Utskotten ansett berörde Motioner, emot 114 §* i Regeringsformen, ej kunna under Utskottens pröfning komma. Beträffande åter 3 Puncten i Wessings Memorial, hafva Utskotten icke kunnat inhämta, att något allmänt Stadgande vore gifvet, som föreskref de skyldigheter, hvilka i berörde afseende tillkomne de å landet boende, samt än mindre, att Säterier eller deras Innehafvare blifvit från de samma befriade; och då den pligt, att rädda och hjelpa de, som, genom olyckshändelse och deribland jemväl genom vådeld, råkat i fara och nöd, hvarken kunde eller borde genom någon författning bestämmas; funno
Lägges härtill otillräckligheten åtminstone af det lägre Arméebefälels löner för de oundgängliga lefuadsbehofven, således ännu mer för bestridandet af de extra utgifter, som inträdet uti utländsk krigstjenst komme att medföra, så torde ingen bestrida att det icke är Statens oeftergifliga pligt att medelst anvisandet af nödige medel möjliggöra hvad jag uti min motion föreslagit och fullständigt utvecklat. Vilja vi ändamålet, så måste vi äfven vilja medlen. Vilja vi att våra härar skola segra och häfda sitt urgamla rykte, så måste vi äfven tillse, alt de kunna blifva väl anförda; och för att detta må ske, måste befälet beredas tillfälle att inhämta icke allenast theoretisk utan äfven praktisk soldatbildning och krigserfarenhet. Det lilla anslag som härtill erfordras, är jag öfvertygad skulle bära de bästa och för fosterlandet nyttigaste frukter. Att de politiska förvecklingarne icke bordt utgöra något skäl till motionens afslyrkande, finner man ytterligare af följande. Inom Kongl. Majtls Flotta, hvarest det till obestridd förmån för vapnet en längre tid varit öfligt, att bereda Officerare tillfälle att ingå uti utländsk krigstjenst, hafva helt nyligen flera dylika erhållit Kongl. Majus Nåd. förlängning på redan innehafvande tillstånd att i sådan tjenst få vistas. Det synes således häraf, att Kongl. MajU som bäst är i tillfälle bedöma, bvad inverkan de så mycket omordade förvecklingarne kunna hafva på saken, icke i likhet med StatsUtsk. ansett någon ytterligare förveckling upstå genom ett dylikt tillstånds meddelande. SlatsUtsk:s farhågor uti ifrågavande hänseende tyckes således vara helt och hållet opåkallade. Sorn det förevar:de Betänk, emedlerlid högst anmärkningsvärd! redan af 3:ne Stånd är bifallet, och en återremiss således till ingenting skulle tjena, inskränker jag mig till det yrkande under Den 1 Mars f. m. 9 förhoppning om bätlre lycka nästa Riksdag, alt Betänk, med ogillande måtte blifva lagdt till handlingarne. Sedan härefter, uppå förfrågan af Hr Hjärne, Harald, lindert.
Deyeforssoch Forrshaga, angående sluss-och kanal-anläggning mellan 158: 38. 5 Dikning af åkerjord, angående understöd för ... Distinktions-korporaler, angående arfvoden till Dr afven, angående sänkning af Drottningholms bro, angående anslag för . Edenhjelm, f. d. Landshöfding, angående eftergift af ansvar i Langletska balansmålet .191. Edsviken, och Norrviken, angående en kanal-anläggning mellan 158: Ekedal, enka, angående dana-arf efter . 28. Ekendahl, C., Lektor, angående pension till hans enka . 167: Ekenmark, Lovisa Maria och Hedda Christina, angående pension till 167: Ekenstam, J. af, angående eftergift af ansvar i Bergvallska balansmålet 50. Ekesjö, angående statsbidrag för tomtreglering och nybyggnad i . 83. Elemenlar-läroverken, angående anslagen till .148: Elementarskolan i Stockholm, nya, angående hyresersättning till Landt bruks-akademien för . „ .211. Elektriska telegraf-förbindelser, angående anslag till 111. Elmhult, angående afskrifning af lånet för utdikning vid 246. Emhetsoch tjenstemäns löner 1857, angående förbättring af 80,251,275. » » » angående vilkoren för .81, 226. Emeritilöner för Professorer vid Upsala och Lunds Universiteter angående 167: 31. Emmern, m. fl. sjöar, angående sänkning af 158: 32, 33. Enkeoch Pupill-kassan i Riksgälds-kontoret, angående understöd för 243. Enström, A. /., angående pension till .167: Eskilstuna kanal, angående utbetalning af återstoden af anslag till 156. » kungsladugård, om öfverlåtelse af jord från 61. » stad, om dito till .61.
Vidkommande derefter förslaget, att uti den nya Tåg-ordningen måtte anbefallas, ”det transport af båtsmän skall ske företrädesvis sjöledes,” samt att Utskottens tillägg härvid, ’’och der sådant är omöjligt eller möter alltför stora svårigheter medelst marche forcéeskulle uteslutas ur Rikets Ständers Skrifvelse i ämnet, så få Utskotten anmärka, stt Utskotten, genom detta tillägg, åsyftat att få den nya Tåg-ordningen i denna punkt bestämd, så att den icke lomme att leda till olika tolkningssätt, hvilka lättligen kunde uppstå, om endast de orden ”företrädesvis sjöledes” lomme att i Författningen inflyta, då, i anseende till dennas ofullständighet, bålsmsnscommenderingar kunde, när sjötransporter ej an så ges tjenliga, ena gången fortskaffas medelst marches forcees, och den andra till fots, hvilket senare Utskotten ansett vara olämpligt, och just genom tillägget velat förekom - ma - Statssamt Allm. Bes v. och Ekon.- TJ t skottens Utlåtande. 4f:o l36. g ma, enär lindring härigenom val Iian uppstå för de skjutsande i deras IJigganden, men ökade besvär deremot drabba de inqvarterings-skyldige» samt då dessutom tågande lill fots för båtsmans-commenderingär lärer ksmia anses såsom ett mindre Ijenligt transportsält, vid belragtande deraf, alt deras tross och utredning, som, i likhet med soldatens rensel, ej kan medföras, buren å ryggen, måste i alla fall fortskallas med skjuts, samt sf den ytterligare tunga, sorn härvid komme att drabba Rotehållarne genom den under mai eberne ökade slitningen af en del persedlar; hvarjemte det torde ej böra förbises, att det är förknippadt med icke pinga svårigheter att, utan ett, i jemförelse med hvad hittills vid dylika tillfällen brukligt varit, betydligt ökadt antal befäl och deraf följande ökade marche-kostnfcder, underhålla en beständigt god ordning, under en längre marche, hos en trupp, som vid tågande lill fots är hell och hållet ovan.
Landtm, upfaltat Ståndets svar, begärdes votering af en ledamot. Jag kan icke se att denna votering kan äga rum annat än emellan de propostr, som förut varit framställda oell förmodligen till sitt innehåll äro antecknade. Gr. Björnstjerna, Carl Magnus: Jag anhåller vördsamt hos Frih. Klinkowström att få vela huru den här första punkten skall delas. Efter milt sätt att läsa Svenska, så finnes icke någon afdelning emellan de orden: ”Derest, för utförande af den ifrågaställa jernbanan emellan Köping, örebro och Hult ett bolag, ål hvilket K. M. finner detta företag kunna med säkerhet anförtros, bildar sig inom slutet af år 1852 och inom nyssnämnde tid jemväl börjar anläggningen af banan, så förbinder sig Svenska Staten att, etc.” Jag kan icke begripa huru en mening, der ingen punkt finnes, skulle delas. Jag anhåller att Frih. Klinkowström ville tillkännagifva huru en sådan fördelning skulle försiggå. Frih. Klinkowström: Jag tror all Gr. Björnstjernas nyfikenhet i detta afseende kan tillfredsställas och borde hafva varit tillfredsställd genom det förslag till voter:spropos:r, som af Hr Frih. o. Landtm, nyss framställdes och genom klubbslag befästades, hvarigenom den frågan således är afgjord. Gr. Björnstjerna: Jag tror icke, alt det hittills varit brukligt hos R. o. Ad. alt sönderdela en enda mening i tvenne propos:r. Jag vidhåller ännu att, efter mitt sätt att läsa Svenska, det icke finnes någon möjlighet att fördela denna punkt i tvenne, då ordet ”derest,” som slår i början af punkten ställer denna del deraf i förbindelse med det följande, som börjar med orden, ”så förbinder sig Svenska Staten alt”. H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, fästade upmärksamheten derpå, att, sedan han omförmält det yrkande om delade proprs:r som af Frih. Klinkowström blifvit gjordt, och dervid icke någon anraärkn. blifvit yttrad, hade 11.
St., att bevilja ett direkt Stats-anslag af icke mindre än 100,000 R:dr, till inrättande af en liten kanal, under det att man för en stor eif, och för inrättande af några slussar deri, icke beviljat mera än samma summa, och det endast såsom lån, ehuru sistberörde arbete blifvit af så väl vederbörande embetsverk, som K. JU. förordadt. Sådant måste förefalla åtminstone den oinvigde högst besynnerligt, och kan med skäl gifva anledn. till tvekan, huruvida de medel, hvarå vi ej hafva så särdeles stor tillgång, blifvit rättvist och ändamålsenligt fördelade. Då Frih. Raab yttrat, att hans afsigt med sitt anförande vore att erfara, huruvida den af honom lyckade mening, delades af någon bland R. o. Ad., har jag ansett mig böra öppet tillkännagifva, att jag helt och hållet gillar den åsigt han uttalat. Jag kan icke, hvad föi egrde fråga serskildt vidkommer, finna, att Tslads samhälles anseende i någon mån skulle hafva blifvit förringadt, derest staden följt den väg, Frih. Raab utpekat, eller i underd:het anmält saken hos K. M., Hvilken efter Vägoch Vattenbyggnads-Styrelsens hörande, till Ständerna aflåtit Nåd. Propos, i ämnet, som sålunda i Den 29 Juni f. m. 503 fullt utredt skick kommit till Ständernas behandling. Vid betraktande deraf, att våra Riksdagar nu följa så tätt uppå hvarandra, att endast året 1855 skiljer de är, hvarunder R. St. hafva sammanträden, anser jag mig böra gå ännu längre, än Frih. Raab, och föreslå, det R. o. Ad. mätte återremittera hela Betänk., med uttalande af den åsigt, Frih. Raab här angifvit, så att grundsatsen redan vid denna Riksdag måtte vinna tillämpning. Gr. von Rosen, Adolf Eugéne:
Koin så utstiillningen af de svenska kvinnoarbetena, livilka hos atskilliga tiinkaiide ocli konstnärligt anlagda Bviniior väckte häpnad och bedröfvelse vid &amp; synen af deu oerliörda mängd arbete och god vilja, som nedlagts för att ernå E&amp; opraktiska och i afseende p i smak så bedröfliga resultat, särdeles p i det s. IL prydiiadsarbetets oinrkde. P i denna utställning sag dock för första ' gingeii en större allmänhet nkgra af de nn sk kanda skånska vahaderna samt de af fru Winge - ' SS ordnade, af andra den nya idéens viiiiiier dels sydde, dels betalade arbeten. Under sommarens lopp blefvo nigra artiklar af Jtknb Falke, den berömde författareii till, Konsten i lieiumet: ~. om utstiillniiigen i Wien k#iida i Sverige. Falke behandlade i dessa artiklar ined stort intresse just de ofvaniiamiida profren pA svensk koristflit. Efter att lin uttalat en förkastande doin öfver det europeiska konstindustriella kvinnoarbetet i alliniinhet, det svenska ej undantaget, säger haii: ?.Det enda inarkbart lifskraftiga och för sjiilfstlndig ut vecli1in.g: .möjlig: \ roro några svenska broderier, grundade p i inlieniska motiv, rationellt 1: ~- handlade n. Detta uppiiluiitrande omdöme frin s3 sakkunnigt 111111 stadfante hos fru AcUersparre planen att. bilda en förening för att viirila och iitveckla den till inhemsk och konstniirlip &lt;rinlig textilslöjd lagda grunden. Varen 1874 stiilldes af frii Adlersparre och frii Uringe smit några damer bland deras och c-en nyvaknade lienislöjdens viinner ett iipprop till för saken intresserade personer a t t deltaga i den nybildade föreningen hai ii dar betets Vaniiers.
Af dessa skäl och då det mäste såsom afgjordt erkännas, dels att sådane sockenbibliothek borde blifva välgörande, dels att de i Kongl. Stadgan af den 18 Juni 1842 § 10, Allmänna, Besvärsoch .Ekonomi-Utskottets Utlåtande, N:o 727 5 10, morn. 2 der orden lyda: ”För underhållande af de i skolan förvärfvade kunskaper och synnerligen för befrämjandet af en sann Christlig bildning åligge det ock presterskapet att uppmuntra till inrättande och begagnande af socken-bibliothek samt att dertill tjenliga böcker föreslå” — äro såsom nödvändiga ansedde, och härtill ytterligare kommer, att inrättandet af dylika socken-bibliothek desto lättare later sig verkställa, som lokal finnes i hvarje fast folkskola, bibliothekarie i den vid skolan anställde läraren och inspektores i Pastor och sockennämnd, hafva motionärerna ansett sig böra hemställa, att Rikets Ständer, genom underdånig skrifvelse, hos Kongl. Majit anhålla, ”att högst-densamme, efter inhemtade noggranna underrättelser från folkskolorna i riket, täcktes föreslå Rikets Ständer ett behöfligt anslag till understöd för inrättande af socken-bibliothek, der sådane icke af skolornas egna medel kunna komma till stånd, samt att derefter en bestämd nådig befallning om socken-bibliothekers inrättande öfver hela riket, med de enkla reglementariska föreskrifter, som i ofvan nämnde § af folkskole-stadgan finnas antydde, måtte blifva utfärdad.” Detta har Utskottet i öfvervägande tagit, och anser sig böra fästa Rikets Ständers uppmärksamhet derå, att, i anledning af en utaf Herr Sundler i det Väliofl.
Och da wi öfwerlefwat den stidepunkt, hwarunder Medborgare .med renaste upsat i deras behandlingsfatt blifwit mitzkände, beryktade och oblidt bedömde; hwarunder loftal blifwit hällne och ärestod anbefald at upresas öfwer bragder, hwilka sedermera blifwit afmalade med swartaste färgor; hwarunder folket den ena Den 8 Mars. 395 ena gängen upmanas ar följa dylika hieltedatcr, och den andra gången ater genom upläste^ Kungörelser wärnäs, ar icke laka förleda sig ti! sadane nytråden, emedan stillnad wore emellan en bewärad Landstorm, som anses för Landets stridsfolk, under Fäderneslandets och Lagarnes skydd, och bewapnade Bönder, som af egir bewäg, egen kitslighet, utan Ofwerhetens befallning, angripa fiendens ckrouppei-, och således böra betraktas såsom lömste Symtröfware (wid Swensta Befälhafwarens pa Aland den 2 Martil 1809 Utfärdade och a Predikstolarne derstädes upläste Kungörelse); hwarunder Allmänna
"Säsom jag uti min föregäende framställning anfört, fi ner icke eller jag nägvn annan ulwäg för beha fordringars af-liquiderande, än genom RiksgäldSContoircts Reverser eller Accepter; men med korrtare betalningstid, och nägot högre Ränta, än Skats-Utstottct föresiagit, samt med stadgad rättighet till Discont län derä." "Derest förhoppning gäfwcs om tillgäng till nägon ärlig afbetalning, pa fdrbcrörde Reverser eller Accepter, sä skulle fordringsägarne säkerligen wara bast belätne med, att likmätigt mitt förra förslag fä Sedlarne ställde pä s är, med s procents ränta samt 20 procents ärlig afbetulning, och 75 procents Oiscont-rättighct derä: Men som Högloft. Utskottets betänkande icke giswcr minsta anledning lill flik förhoppning, sä sär jag i det stället ödmjukast förcsiä, att de efter Mats-UsikotielS Fölsiag af Riksens Ständers - 462 Den 14 September. ders Riksgälds - Contoir till afgifwandc Acccpter af Kongl. Stats - Contoirets Jnwisningar, mätte warda ställde till betalning efter 6 ärs förlopp med 6 procents ränta, som ärligen bör erläggas, samt att Jnnehafwaren af deste Acccpter mä wara tillätit uti RiksDisconten derä crhälla 75 procent Discont-Län med derwid stadgade wanliga skyldigheter; ägandes jag anledning till sistnemde tillstyrkande, Disconterings-rättigheten rörande, af förhällanbet med de sä kallade Utrednings - Commissions Reverser, hwarä först för 4 procents ränta erhölts 4Q procents län, samt derutLfwcr ytterligare pä samma ställe, kunde erhällas nägon del af de äterstäendc 60 procent; men jag kan ock härwid icke underläta förnya min förut gjorde hemställan, om icke i händelse en sä beskaffad
Under första perioden, eller från och med 1641 till och med 1690, utgjorde hela koppar-tillverkningen 646,157 skeppund 6 lisp. 15 mkr, eller i medeltal årligen 12,92d: 2. 18-^. under andra perioden, eller från och med 1691 till och med 1740, besteg tillverkningen sig lill 348,854 skeppund 14 marker, eller i medium 6,977: 1. 17?. under tredje perioden, eller från och med 1741 till och med 1790, uppgick tillverkningen till 260,129 skeppund 15 lisp. 8 marker, hvaraf årliga medium gör 5,202: 11. 18 Kronans inkomst har under dessa serskilda perioder vissel ligen vant större och mindre, i mån af årliga tillverkningen, men tillika beroende af 12 Stats-Utskottcts Utlåtande, N:o 37 Litt. Å. de grunder, som för beskattningen varit bestämde; intraden har utgjort^ enligt medelberäkning, för hvarje år; Under första perioden Tiondekoppar Afradskoppar Stimma skeppund, lisp. mkr, skeppund, lisp. mkr. skeppund lisp. mkr. 2979. 2. 61 941. 14. 12. 3920. 16. Under tredje perioden 981. 15. IVö 981. 15. Hvarförutan, under första perioden, utgått till kronan serskilda skatter under rubrik af skjutsfärds-, skeppshjelps-, qvarntulls koppar m. m., tillhopa 1234. 6. 1'7. Vidare innehålla räkenskaperne, angående kopparhandleringen vid Stora Kopparberget, samt afkomsten för fjerdeparts-egarne, efter medelberäkning åren: tunnor 1801—1810 har uppfordringen utgjort 105,426 1811—1820 — . ..
Hvarje lagbud, dar det uttiinjbara verbet lm92 insmugit sig i stället för den bjudande imperativen s7aZ1, erbjuder naturligen den inrotade fördomen. nya smyghtil. Det att Irvinnan k m i Icraft d en kiing.1. förordning erhklln sate och stämma i vissa af de styrelser, där smhällets angelägenheter afgöras, förutsätter ej att hon s7~t~i6 intaga den plats som af lagen Gr henne tillerkänd. Att bevisa detta pistaende krkfver ej många ord. Vi behöfva endast påpeka det faktum, att kvinnan, trots den henne för 5 &amp; r sedan af staten beviljade rättigheten, h n u icke lyckats vinna inträde som medlem af hufvudstedens fattigrårclsniimnd och dess särskilda fattigviirdsstyrelser. Agitation f ör att öfvervi11rm f ördomen i har berörda afseende har emellertid ingalunda saknats. Föreningen för Gift Kvinnas Äganderatt, som bland andra friigor afven satt den om kvinnans inväljande i skolridsoch fattig~tirdsstyrelser p&amp; sitt program, har genom broschyrer, diskussionsmöten och en del praktiska atgarder biide direkt och indirekt verkat för saken, ansträngningar hvilka s&amp; till rida krönts med frarngiing, att den kungl. förordningen om ratt fór kviniin att inväljas i skolrad redan samma &amp; r den utkoin vanii tilllämpning, då den första kvinliga skolriids1edaxnote; i invaldes i Östermalms församling. Exemplet manade, som bekaiit. till efterföljd och år från år ha sett nyii kvinnor iiitug; t platser i hufvndsttdens skolr&amp;dsstyrelser. Fredrika-Bremer-Förbundet hm. som vi veta, med vaket intresse följt frågan under dess olika skeden. Allt sedan börjaii a£ sin verksamhet har Förbundet, dels genoin notiser och uppsatser i sin tidskrift (vi erinra bland dessa om Enist Beckmnun intressanta artikel: B Kvinnan och huf vudstaderms fattigniril i 3: dje hiiftet af denna årging), dels genom uttalanden i d (.
Län väckt motion, deruti blifvit föreslaget, att, då, under Kronohemman och Nybyggen i de norra provinserne, vanligen linnas så betydliga skogar, att, om åboerne finge använda desamma till afsalu, fara deraf ändock icke uppslode för deras framtida bestånd, samt då skogens afkastning skall vara nästan den enda källan till bergning för de invånare, som nedsätta sig i de norra prövinsernes skogstrakter, der sädesproductionen icke lönade sig, rättighet måtte beviljas kronohemmans-och nybyggesåboer i nämnde provinser att, för kolning till afsalu åt kringliggande Bruk och Bergverk, använda hemmanens och nybyggenas skogar, i likhet med hvad för Gyliens Masugn i Norrbottens Län skall blifvit medgifvet; förmodande motionären, att, genom en sådan tillåtelse, åboerne skulle sättas i tillfälle alt förtjena ett uppehälle, som eljest i dessa af naturen vanlottade provinser med möda står att finna, äfvensom att derigenom Staten skulle tillskyndas en vinst derigenom, atl hågen för nya hemmans upptagande ökades.