Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Fredrik kom aldrig mera till Tofts, och de bref jag ännu då .och då fick från honom, vor0 korta och besynnerliga. Nara e t t år gick jag i tvifvel och ovisshet, men s&amp; kunde jag inte uthärda längre, utan skickade genom Edith Relander ett bref till honom och frågade, hvad som var hans mening. Och då sände han mig på samma väg ett svar, som gjorde slut på allt. Han skulle aldrig kunna hålla så mycket af någon annan som af mig, skref han, men han var trött p % v8r underliga förlofning och ville inte gå och vanta i oändlighet. J a g skulle nog i hela mitt lif vara slaf hos assessorns - ja, just de orden skref han -, och derför var det bä$ att så godt först som sist göra slut på vårt förhållande. Ah, ett sådant slag det var för mig! Hela den natten satt jag uppe och skref till honom. J a g sade honom, att jag aldrig kunnat tro, att han skulle. handla så illa mot mig. Från första stunden hade han ju vetat allt, hvad jag hade assessorn att tacka för, och att jag aldrig skulle gifta mig mot. hans vilja. J a g berättade honom, hur jag längtat och kämpat under dessa vant a m år, och att jag för hans skull förkastat så många goda anbud. Det var bland andra en pastor Holm, en. så allmänt aktad man, som gång på gång. friade till mig. Men honom och många andra hade jag gifvit nej för Fredriks skinll. Och efter allt, hvad jag offrat för honom, så kunde han. ~ " Men, lilla tant ", protesterade jag, glömsk af att gum man vm sin tids barn, " inte var det ju nlgou uppoffring att saga nej, d&amp; tant inte höll af dem. " " J o visst, kära barn! Tänk, pastor Holm, en s&amp; formö- gen och utmarkt människa! Han skulle nog hafva väntat p&amp; mig, hur länge som helst. Och tänk, hur annorlitda jag d&amp; skulle att det! "
TiMakmryckt nästan till -"yttersta gränsen as dst samina, blef denna kämsta lis"ligare i hrvarj.- bröst och Sweriffa Foiket blef vä ek "gäng; wittne till de krigsbcagdcr. som pä ett sä M"märkt sätt tekng Finska Armäens bana." "Samtidens och csterwerldens -beundran ffasi "tillhöra de Hjettrr, sam under detta lysande Fälttag 'Mehöllo Swenffa wapnens urgamla ära. D-.n ffcrll "hylla desin anförare, som i troget förbund med strrds"lyckan antingen frän Sickajockts strander riglade krigets affor, M Alr-vos siäkcerellrr pä fälten W.d Rewo-t "lax wid Pulkila, wid Idensalmi och wid Jumas ''fästade wid sine nanni forntidens mäst se a ersa isa nun"nen, men det war ej endast genom wapnens ära som. "FinM Armeen sknsts i Häsderne sinna sin belöning; "det war äfwen genom desiä, ej till enskilde personer "inskränkte, Utan för hela -krigshärens gemensamma tän-, "kesätt af en trohet Len inga försök stod att förleda "och asien upoffrmg as alla enffildra band, som pä "hjertat äga fa stort wälde, men som wid detta tili» "fälle gafwo wika för en högre pligt. Samtidens för» 'enade »vitsord behöfweS akt bestyrka Lesia hedrande "drag i Finska Arn,enis Historia.
R:dr 208,998: 4:o till inqvartering t jeni ige byggnader, hvaraf blifvit upptagne, såsom tillhörige Kronan 11 St. — enskilde 9 —• och af private till salu erbjudne . : 3i — Hvarjemte, utom hvad i afseende å inqvarteringsbesvärets utgörande utaf de städer, hvilka hafva sig en sådan skyldighet ålagd, förekomme: att i Malmö icke finnes, med undantag af citadellet, något till inqvartering användbart Kronans hus, hvaremot staden bekostat én stallbyggnad för en uppgifven summa af 44>000 Rtdr, men hvilken, efter hvad Magistraten tillkännagifvit, kunde åt Staten upplåtas för 35,000 R:dr, som år 1827 blifvit begärde; att uti Helsingborg, hvarest någon inqvarteringstolag icke uppbäres, skulle inqvarteringeu, ehuru den bort utgå in natura, dock vara liqviderad med contant 1,728 R:dr, hvartill bomme stallhyra för feni hästar, arfvode för inqvarterings-räkenskapen samt räntan å 2,000 R:dr, sorn staden skall förskjutit till inköp af ett Kronans magasinshus, hvilket sedermera på Statsverkets bekostnad blifvit till husar-stall inredt och underhållet; utgörande beloppet häraf .233: 16, eller tillhopa med förutnämnde summa, 1,961: 16; och önskade staden alt få öfverlåta stallen till Kronan, emot återbekommande af förenämnde 2,000 R:dr; och slutligen ätt Ystad, uti hvars inqvarteringsutgifter inbegreps en de förra åren till och med för år 1831 uppgifven betydlig ränteoch capital-afbetalning å stadens skuld till Riksgälds-Contoret, för lån till stalloch casern-byggnad, ville åt Kronan öfverlåta casern, kokhus och 2:ne vid Östergatan belägne stall för tillsammans 3o,ooo R:dr samt ett i norra delen af staden beläget stall för 3,ooo R:dr, allt Banco.
Förenämnda hinder för sjösänkningen och qvarnens uttagande utgöres af nödvändigheten atti underställa Kongl. Maj.ts nådiga pröfning vattenverksegarens medgifvande till den förändring i Toftaholms fideikomiss, som för den derunder lydande Ingelstads avarnoch dammverks utrifvande erfordras. Derest Stats-Utskottet och Rikets Ständer med afseende å den mängd fordringar på Statens understöd, som nu vid motionstidens afgång finnas framställda, anse sig icke böra i sin helhet bifalla chefens för vägoch vattenbyggnader och länsstyrelsernes hemställan, så vågar jag dock hoppas, att det för Staten sjelf så vigtiga företaget. hvarigenom tre härader och en af jernvägsstyrelsen alldeles förglömd förut blomstrande, nu till halfva tillverkningen reducerad hel bergslag kan motse möjligheten alt åtkomma några fördelar af den Statens skuldsättning för jernvägssystemet, som i hardt mått trycker dessa orter, derigenom att löftet hröts att leda södra stambanan genom deras område, må, med ofvan föreslagna inskränkning, af Rikets Ständer understödjas. Jag anhåller om remiss af motionen till Stats-Utskottet, för att der till pröfning företagas i förening med dit remitterade motioner af Herr Prosten Palmlund och Riksdagsmannen från Sunnerbo härad, samt att bifogade artikel i Jönköpingsbladet, som upplyser frågan om sjön Widösterns förestående sänkning och Lagans kanalisering, må åtfölja. Stockholm den 15 November 1865. C. G. Danckwardt. Motioner lion liidderskapel och Adeln 1805. Af Friherre von Platen, Ludvig, angående beredande af s. k. semester för civile embeteoch tjenstemän, m. m.
Följden deraf har blifvit den, att K. M. nu sett sig nödsakad att föreslå upphäfvande af denna lagförklaring. Det kan genom det stadgande som nu finnes, hända och har händt, att Konungen, som deltagit såsom den ena statsmakten vid stiftandet af en lag, har sett sin röst undertryckt, derigenom att en tredje auctoritet, nemi. Högsta Domstolen, kommer emellan med en förklaring. Konungen har icke menat så utan så, och Konungen kan således genom Högsta Domstolen blifva öfverröstad i förklaringen af sin egen lag. Man har vid föregtde tillfällen under denna riksdag, talat om Konungamaktens nedsättning och man fäster med mycket skäl all uppmärksamhet dervid, men jag hemställer, huruvida det icke leder till Konungamaktens nedsättning, att Konungen skall kunna inblandas äfven i domareåligganden och der blifva öfverröstad. Sådant kan icke stå tillsammans med någon sund lagstiftning och icke eller med den conslitution, som vi hafva. Jag kan icke annat än på dessa skäl och jemväl på dem, som af andra talare blifvit anförda, på det högsta understödja bifall till Const.Utsk:s förslag. Hr Dal man: Jag har blifvit förekommen af den siste värde talaren. Jag hade nemi. ämnat att lika med honom begära uppläsning af den K. propos. i ämnet vid förra riksdag. Jag ber blott att få fästa uppmärksamheten dervid, att i grundlagen den allmänna grundsats är uttryckt, att med förklaring öfver civil och criminel samt kyrkolag förhålles som med sådan lags stiftande. Det stadgande, sorn härom sedermera tillkommit, har blifvit föranlcdt deraf, att en längre tid då förflöt emellan riksdagarne, hvarigenom möjligen beliofvet af sådana förklaringar oftare kunde förekomma. Nu har likväl dels erfarenheten ådagalagt, att behofvet af dessa förklaringar icke varit särdeles stort, och dels hvilar till antagande vid denna riksdag ett förslag till grundlagsförändring, i följd hvaraf riksdagarne skola återkomma hvart tredje år. Således är det att supponera, att ännu färre tillfällen skola inträffa, då lagarne behöfva förklaras af någon annan än dem, som stiftat desamma.
Antingen det ena eller andra sker, så blir följden otvifvelagtigt att de uthusbyggnader, Riddarhuset f. n. v. eger, komma att undanrödjas. Är del under sådane förhållanden skäl att R. o. Ad. inlåter sig i ett ny-byggnadsförelag? Om ettdera af dessa brobyggnadsförslag går i verkställighet, så blir troligen följden antingen att den påbörjade Riddar-husbyggnaden måste afstanna och nedrifvas eller att de nybyggda husen måste borttagas. Något behof af sådana linnes icke. Del skulle således vara för prydligbetens skidd, som de borde upföras? Vinst kunna de heller icke medföra, ty af Utsk:s betänk, visar sig det man på dem skulle komma alt sätta något lill och alt medel för ändamålet saknas. Ritningen synes mycket vacker, så vidt jag förstår alt bedöma henne, och är hållen i samma stil, som delta hus. När beslutet om brobyggnaden faltals och man vet hvad man bar att rätta sig efter, då kan tiden vara inne för Adeln att om förevar, nybyggnad besluta, men icke förr. Stötes någon af Ståndet öfver det skick, hvari bakgården befinner sig, samt önskar att se den i ett bättre tillstånd och Ståndet deruti instämmer, så är del ingenting, som hindrar att rensa bort hvad man anser obehagligt. Detta kostar vida mindre än nybyggnad af tvänne hus’. Jag tillstyrker alltså bifall till Utskis betänk, och anser utan ändamål ali återremittera detsamma. Del synes icke vara någon serdeles stor skiljaktighet bland Utskrs ledamöter. Jag vet knappast om der funnits någon enda reservant. Dessutom har Frih. Toll nyss sagt, att om återremiss sker, så kommer Utsk. ofelbart alt vidblifva sin förra mening. Hvartill skulle då återremiss tjena, om icke att förnya den öfverläggning, vi nu haft? Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Utsk. har tillstyrkt alt R. o. Ad. måtte besluta, att f. n. v. ingen ombyggnad af flyglarna på Riddarhusets bakgård må ega rum. Jag tillstyrker bifall till Utsk:s utlåt, i detta afseende och anser alt en ombyggnad först Den 8 Februari.
I afseende på Låne-Handlingarnes pröfning och beskaffenhet med hvad mera med Lånens lifgifvande gemenskap eger, lände till efterrättelse hvad hittills stadgadt Finnes; Banco Styrelsen dock förbehållet att föreskrifva sådana jemkningar, som kunna af behofvet påkallas. /f:o Sedan fråga inom Riks-Stånden blifvit väckt om ett förständigande till Banco-Styrelsen, att icke, genom för mycket omständlig och tilläfventyrs öfverflö - 28 Banco-TJtsfcs Memorial, N:o l43. dig granskning af Låne-Documenter i och för deras completterande, uppehålla Lånsökande, har i sammanhang härmed, och jemte fastställande i öfrigt af hvad BancoFullmägtige, uti arbetsordningen för Cancellie Commissarierne af den i5:de Junii 1826, i fråga om Lane Handlingars granskning, stadgat, Banco-Utskottet funnit sig böra meddela den föreskrift, att granskning af Låne-Handlingar, som till Banken ingå, bör af CJancellie-Comniissarierne verkställas så tidigt, att antingen Lånet kan utgifvas eller anmärkningar, i fall sådana förekomma, meddelas Lånsökanden, eller hans Ombud, inom fjorton dagar ifrån Handlingarnes inlemnande, derest icke sjukdom eller annat förfall skulle göra det omöjligt. (Jemf. Uti. Banco Fullmägtige åligge att derom draga försorg, att .Låntagarne genom en tryckt Promemoria, som vid nya Låns ingifvande eller först skeende inbetalning å äldre Lån dem tillställes, underrättas om grunderna för det under benämning Banco-StiZ iakttagna beräkningssätt, att Anmaningsbrefven må gifvas någon större fullständighet, samt att beloppet af de Lånepåkostnader, Banken förskjutit, hädanefter an* tecknas å qvittencet för den inbetalning af hvilken desamma komma att godtgöra?, Banco-Vtsh:s Memorial, N:o 143. §. /+2.
Befraktas helt fartyg, anses deri icke inberäknade däck, kajuta, kabelgatt, segelkoj, skans och nödigt utrymme under däck för proviant, vatten och bränsle. § 76. Uppgifves, vid aftal om frakt, fartyget till större lästetal än mätebrefvet innehåller, vare befraktare berättigad till ersättning för den kostnad och skada, honom tillskyndas, i händelse fartyget ej kan lasta hvad som fraktaftalet föranleder. Är skilnaden mellan det uppgifna och i mätebrefvet utsatta lästetalet icke större, än en tjugondedel af mätebrefvets lästetal, eger sådan ersättning icke rum. § 77. Är fartyg helt och hållet eller till bestämd del eller till vissa läster befraktadt, vare befålhafvaren skyldig att, utan ersättning, en viss tid afbida att godset aflemnas eller lossas, hvilken tid kallas liggedagar. Dessa räknas från och med nästa helgfria dag, sedan fartyget till lastning eller lossning färdigt är och befälha fvaren derom underrättat befraktare, aflastare eller lastemottagare, så ock, der särskild lastningseller lossningsplats inom hamnen anvisas, dit på rederiets bekostnad fartyget förhalat. Börjar ej lastning eller lossning, eller hinner den ej fullbordas, inom fartygets liggedagar; vare befälhafvare skyldig att dertill lemna ytterligare tid, emot ersättning till fartyget af befraktare eller lastemottagare. Denna tid kallas öfverliggedagar, och dessa, sammanräknade med liggedagarne, fartygets liggetid. Är aflastaren icke känd, eller icke att träffa, eller är konnossementet stäldt till innehafvaren eller till viss man eller order, räknas liggetiden från den dag, aflastare eller lastemottagare blifvit, på det i orten brukliga sätt, anmanad att godset aflemna eller emottaga Lag samma vare om konnossementet är stäldt till viss man, men denne icke anträffas. § 78.
Att den i andra Städer, der LandshöfdingeResidens ej finnes, blifvit öfverlemnad tili Magistraterne, härrörer ingalunda från någon dem tillagd vidsträcktare polis-uppsigt, utan endast från den obeqvämlighet, som på ett längre afstånd från LandshöfdingeEmbetet eljest skulle uppstå för de passbehöfvande. Beviset, att detta är enda skälet, ligger i Magistraternes skyldighet att till Landshöfdingen afgifva förteckningar öfver de utfärdade passen, med rättighet för Landshöfdingen att pröfva åtgärdernes riktighet. Jag skulle derföre finna en stor oformlighet deri, att på samma ställe den ena Auctoriteten skulle berättigas att utfärda pass, med förbindelse att genast öfverlemna åtgärden till pröfning af en annan Auctoritet, som ägde att ändra densamma. Jag ser, på grund häraf, intet hinder för bifall af Utskottens Utlåtande. Friherre Ehrenborgh, Casper Wilhelm: I anledning af de olägenheter Herr Hjerta anfört, såsom skäl för den af honom yrkade återremiss, tror jag mig böra lemna den upplysning, att dessa olägenheter redan varit under öfverläggning i Utskotten, efter framställning i synnerhet af de Herrar 368 Den 16 Mars e. m. Borgmästare, som reserverat sig emot Utskottens beslut. Jag skulle tro, att alla de olägenheter, som förmodas vara förenade med det nu gällande stadgandet, skulle försvinna blott genom den enkla åtgärden, att hvar och en Borgare, som vet sig icke vara känd af LandshöfdingeEmbetet och såled es känner sitt behof af Magistratens betyg för alt erhålla pass, tager vägen förbi Borgmästaren, för att erhålla betyget på samma gång han arnar sig till LandsCancelliet för att begära passet. Någon särdeles tidsutdrägt lärer således icke härigenom förorsakas; men deremot tror jag den ifrågaställde förändringen ingalunda kunna förenas med den genom 1812 års författning
Byström t.f. past. Justeradt vid allmän sockenstämma uti Rödön den 6 januari 1858 betyga: H. Larsson Pär Ersson i Nygård. Rödöns kyrkoarkiv, vol. K I:1, s. 195, ÖLA. Wid allmän sockenstämma uti Rödön den 21:sta mars 1858 utsågs till nämndeman bonden Edfast Ersson i Wike i stället för nämndemannen Bengt Pehrsson i Öfvergården, som ifrån nämnde befattning blifvit på egen begäran entledigad; och till sexman i stället för Magnus Jonsson i Fanbyn waldes bonden Carl Pehrsson i Dvärsett. Ex officio Byström. På församlingens wägnar: Olof Jonsson i Undrom Rödöns kyrkoarkiv, vol. K I:1, s. 196–197, ÖLA. Protocoll hållet vid allmän gällstämma med Rödöns pastoratsboer den 16 maj 1858. På laglig kallelse inställde sig riksdagsmannen Nils Larsson i Tullus, kyrkovärden Eric Nilsson i Bjerte och hemmansegaren Pehr Nilsson i Faxelfven såsom ombud för Näskotts socken, f. riksdagsmannen Jon Ersson i Dille för Åhs och hemmansegaren Salmon Sahlin i Lin för Aspås församling jämte ett större antal af Rödö-boer. § 2 Enligt en skrifvelse från Kon. befallningshafvande skulle nya milstolpar inom pastoratet, vid de vägmärken, som vid sista upprefning af landsvägarna blifit nedsatte, på pastoratsboernas bekostnad och genom deras försorg innan juni månads utgång detta år uppföras. För verkställigheten häraf beslöts, att dessa milstolpar skulle hvar för sig å entreprenad auction, i Krokoms by anställd, utbjudas, hvarom h:r länsman Larsson lofvade draga försorg. § 3 Då vedbod och hemlighetshus voro på skolgården oundgängliga beslöt gällstämman att afhjälpa detta behof med att ditforssla och för ofvannämnde ändamål inreda ett på prestgården befintligt och pastoratet till hörigt visthus, hvarå priset bestämdes till 50 r.d. riksmynt. Detta arbete skulle och af entrepreneur straxt efter våranden verkställas. Skolhuset skulle innevarande sommar brädfordras, stenfoten rappas och fenstersnickningarna målas.
De åtgärder, som i öfrigt kommitterade kunna anvisa, icke för att fylla behofvet af legitimerade läkare, men för att göra den befintliga tillgången mera tillräcklig, måste inskränka sig dertill, att en af de begge bataljons-läkare, som äro bestämde för infanteri-, kavallerioch ingeniör-balaljonerna, i nödfall indragas, för att å annan, ännu angelägnare, läkare-verksamhet användas, Härigenom blefve tillgång beredd på 61 legitimerade läkare för sjukhusen. Erfarenheten visar, att då en mera utbredd sjuklighet yppar sig inom en armée, insjukna solda terne i allmänhet icke liktidigt och med lika häftighet inom alla arméens corpser. Det inträffar tvärtom icke sällan, att af trenne corpser af lika styrka kan den enas läkare vid en viss tidpunkt hafva en ganska ansträngande tjenstgöring i och för vårdandet af corpsens sjuke, under det att den andras läkare äro mindre sysselsatte. Stundom kunna också läkare, mindre sysselsatte på sjukhusen, flyttas från dem till den stridande arméen. Genom en dylik med klokhet och oväld använd jemkning, kunna läkarnes tjenstebestyr blifva mera jemt fördelade, så att icke några af dessa tjenstemän komma att ligga under för en förstörande öfveransträngning, under det att andra äro vida mindre strängt anlitade. Då arméens general-fältläkare bättre än någon annan är i tillfälle att bedöma hvarje vid arméen anställd läkares större eller mindre lämplighet för en gifven plats och på grund af inkomne rapporter är i stånd, ej blott att afgöra hvar läkarebehofvet för ögonblicket är störst, utan jemväl i många fall kan förutse, inom hvilka corpser delta behof kommer att inom kort i ökadt mått göra sig gällande, bör han ock ega att med högste befälhafvarens samtycke förflytta arméens läkare till den tjenstgöring, inom sin grad, der hvar och en kan mest gagna. En annan utväg, ledande till samma mål som det nu angifna, finnes i en följdriktig utbildning af underläkare-systemet, hvilket kommitterade af sådan anledning anse sig böra varmt förorda.
Talaren på- visade, med huru mycken godhet, men också genom sorg och strider vägen ledes till det rätta målet, huru vi med undergifvenhet och tacksamhet må böja oss under Guds vilja, ehvad han gifver eller tager. — Ack, du moder, som för barnen sörjer, Det skall han, som nu i vårens tid, Tog farväl af alla, små i norden Och gick bort från detta lifvets strid. Hvad han gaf skcäl räcka alla tider, Hvar ett barnsligt hjärta ler och kvider, Skall det hinnas af Topelii frid. Skald, från Finland, broderlandets bäste, Hvad du haft för våra barn ocli oss, Tack för det — vår djupa kärlek fäste Kring ditt namn odödlighetens bloss, Binde band af tro kring dina länder, Kring ditt Auras och ditt Sveas stränder, Kring den döde sångaren och oss! Gid. - -; Uppfostran till osjälfyiskhet. Anförande vid Tärna folkhögskolas vinterfest den 27 februari. Af Cecilia K Bååth-Holmberg. (Forts. o. slut.) ed till barnen måste vi gå; där skola vi börja, menar han. Med lif och värme omfattades också bildandet af de s. k. » majföreningarna ». Den första stiftades i Helsingfors den 1 maj 1870 och afsåg småfåglarnas skydd. Liknande föreningar utbredde sig snart öfver hela landet. A r 1878 fannos mer än 100 sådana, och mer än 30,000 barn voro inskrifna i dem. Men så afstannade åter denna stora rörelRik var Esters lifsgärning, kort hennes se inom barnavärlden. Barnen växlade om, lefnads saga. Låtom oss afsluta den med och de äldre, som skulle leda dem, tröttskaldens betydelsefulla ord: nade. Många lärare i folkskolorna voro likgiltiga eller motståndare, därför att de Klagen icke, när döden sänder bud, ansågo gossarna böra få samla ägg och Grafkullen är ett trappsteg, som närmar oss till uppstoppa fåglar. De uppmanade snarare Gud. Och aldrig ligger himlen så nära mänskans famn, till djurplågeri. Som när all jordisk lycka försvinner som en hamn. Detta upprörde Topelius.
Vid ettdera läroverket aflagd medicine-kandidat-examen må, efter vederbörande fakultets pröfning, antagas såsom gällande för lärokursens afslutando vid annat läroverk, der kandidaten för sådant ändamål sig anmäler; Sko. På grund af genomgången, godkänd licentiat-examen, eger hvart och ett af de trenne läroverken att efter aflagd läkare-ed tilldela dem, som sålunda der blifvit utexaminerade rättighet till läkarekonstens utöfning i hela dess vidd och dem för legitimerade läkare förklara; 10:o. För vinnande af kompetens till publika läkareplatser bör licentiat, vid hvilkotdera undervisningsverket lian än sin lärokurs afslutat, inför Medicinal-styrelsen aflägga det genom Kongl. Maj:ts nådiga Bref den 8 Oktober 1828 bestående prof på skicklighet att i den medicinska embetsutöfningen, använda och tillämpa sin kännedom i medicina lcgalis och politia medica; ll:o. Medicine och kirurgie doktorsgrad må vid det undervisningsverk, der lärokursen blifvit afslutad, tilldelas licentiat, sedan han författadt och offentligen vid samma läroverk försvarat en af vederbörande fakultet godkänd, 174 Motioner i PresteStåndet 1862. N:o 86. om högre lärdom vittnande afhandling i något till läkarevetenskapen hörande ämne.“ Skulle utdelandet af doktorsgrad betraktas såsom en endast universiteten tillkommande rättighet, “härflyter ingen särdeles olägenhet deraf, att de vid fakulteten i Stockholm utexaminerade licentiater vid endera af fakulteten i Upsala eller Lund densamma förvärfva på sätt kommitterade äfven föreslagit 12:o. Medicine och kirurgie doktorsgrad erfordras endast “för att å underdånigt förslag till ordinarie läraretjenst vid någotdera läroverket uppföras." Slutligen tillägger Kongl.