Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sta ts-inkom sterne* beräkning troligen långt för detta vöre af Utskottet verkställd, ofördröjligen lemna Ri.ks-Stånden del af ett Inkomst-betänkande, sorn tillika upptoge de å hvarje inkomsttitel, för hvarje år sedan sista Riksdag, uppkomme öfverskott, på det inkomst-beräkningarne måtte kunna ventileras under afvaktan af förslag till Stats-Regleringen ; samt 2:0 att Bevillnings-Utskottet måtte, i sammanhang dermed, anmodas att, sist inom 3 veckors tid, uppgifva grunderna för Allmänna Bevillningens fördelning samt för Tull och öfrige Bevillningars utgörande, så hade Bonde-Ståndet beslutat, det skulle de öfrige Riks-Stånden inbjudas att med Bonde - Ståndet förena sig uti Remiss till Statsoch Bevillnings-Utskotten, med anmodan att, inom de af Anders Danielsson föreslagBe tider, till Riks - Stånden inkomma med utlåtanden i de ämnen Anders Danielssons Memorial innehåller; i sammanhang hvarmed nu 64 Vrot. Ut dr, d, 36 Jati.tg äfven uplästes Bonde - Ståndets Protocolls-tits drag, af den 21 dennes, innefattande BondeStåndets beslut, att de i förenämnde måtto ut* satte tider borde i stället beräknas från och’ med sistnämnde dag; och enär Bidderskapet och Adeln redan den 15 dennes anmodat Stats-Utskottet att, inom den 24 dennes, till Riks-Stån» den afgifva det så kallade Inkomst - Betänkan* det och inom den to nästkommande Februaril det så kallade Utgifts - Betänkandet, samt således i denna del fattat ett med Bonde-Ståndets åsigt nära Öfverrenstämmande beslut, men Bidderskapet och Ådeln icke fann lämpligt att uti öfrige delar af Bonde - Ståndets omförmäldte beslut, för dess del, instämma, ansåg Ridderskapet och Adeln någon annan åtgärd, i anledning af Bonde - Ståndets ifrågavarande inbjudning, icke erfordras , än att underrättelse härom skulle Hedervärda Bonde - Ståndet genom Protocolls-Utdrag meddelas.
P % grund af de stegrade fordringar man i v h a dagar stiiller p&amp; linne med afseende pk styfnad och glims, har mon mbngfalcliga ghnger sökt förbättra den enkla, risstiirkelsen genom a t t nppblanda~ iiensanima med borax, gummi, vax etc.; dock lyckas detta endast genom öfning och erfarenhet i tillblaudningssiittet. Hiir ' till konimer a t t nitingen husmoder, oaktadt ihërdiga be~ödanden, k m e r sig besviken och liingtar efter ett b$ttre och säkrare siitt. - Detta &amp; tt finner man blott genom begagnandet af Hack ' s l) iibbclstiirkelse, ett absolut tillförlitligt och fnllkomligt tillredt stiirkelsemedel, hvilket inneht2ller alla nödiga bestlbndsdelar i viilafviigda proportioner, 5fven sadana som framkalla en gliinsande yta. Genoni detta medel kmiiisil kragar, manchetter o. d. stiirlcas s&amp; vii1 att dc blifvs som nya. Anviindandet af denna stärkelse iir vtterst enkelt. z rh g. pC Personer, som hafw örnthligo eller fOrstOrda fötter, kunna hos mig fh.skodon, som passa viil och &amp; ro bekväma att g&amp; med. p P Laderplastik. Alla slags verktyg för laderplastik siiljas billigast hos a PER. OBS.! Saxur, knifvclr och skridskor slipas. Äkta ' INTYG: Undertecknade, som nnvändt Herr Axel Litströms Collodin mot liktornar och kylknölar, h: ~ funnit medlet fullt motsvara, ' sitt SndaTillfdi-Litliqcrtite mB1 och kunna det derföre hos e n h k till det biista rckoinmenO C ~ af 3 m u 1886. dera. Å m ~ l den. % R. G e i j e ~. 4fun~hcrg, personer Ridman.
Rikets Ständer anse derföre alt § 31 bör ändras i denna riktning, hvarigenom åter blir nödigt att i § 28 stadga, det ordföranden i Kommunal-stämman skall vara sjelfskrifven Kommunal-fullmäktig. 16 Expeditions-Utskottets Förstag till underd. Skrifvelse N:o 486. Ifrågavarande §§ skulle då erhålla denna lydelse: § 28. Kommunal-fullmäkfige utgöras af Kommunal-nämndens genom val utsedde medlemmar jemte Ordföranden i Kommunal-stämman och så många särskildt af Kommunal-stämman valda ledamöter, att hela antalet Fullmäktige blir fyra gånger så stort som medlemmarnes i Kommunal-nämnden. § 31. Ordföranden i Kommunal-stämman är Kommunal-fullmäktiges ordförande. Kommunal-fullmäktige väije ibland sig en vice ordförande. § 33. Ett i denna § icke omförmäldt ärende, sorn icke torde höra åt Kommunal-fullinäktige anförtros, är val af Landstingsman och af Elektorer för sådana vals anställande. Ett annat icke heller omförmäldt ärende, sorn, enligt Rikets Ständers tanka, likaledes bör åt Kommunal-stämman uttryckligen bibehållas, är justering af de i 66 § omnämnda skatteöressamt debiteringsecb uppbördslängder. Rikets Ständer hafva dessutom, till förekommande af hvarje möjligt missförstånd, ansett det böra tydligare, än som skett, utmärkas, att val af Nämndemän och af Elektorer för riksdagsmannaval äfven i sådana kommuner, som hafva Fullmäktige, fortfarande böra verkställas å Kommunal-stämman, enligt de för sådaua val särskildt meddelade föreskrifter. Med iakttagande af dessa tillägg och ändringar samt med någon omflyttning al §:s olika punkter, så alt de mest likartade komma hvarandra närmast i ordningen, skulle således denna § erhålla följande lydelse:
Der er mangler naturligvis, men der er ypperlige ting; citaterne er udmaerket valgte o g breve fra fru Collett til forf., som for farste gaang trykkes her, er meget vaerdifulde. Qvinnans ställning under den romerska kej saretiden. 9 B e n forngrekiska uppfattningen, att qvinnan tillhörde uteslutande hemmets krets, att det vore bäst, derest om henne intet sades; hvarken tadlande eller lo for dande, var fullkomligt främmande för den under den romerska kejsartiden rådande seden. Dels var den romerska seden i många afseenden olik den grekiska, dels hade från den grekiska tiden till den romerska kejsartiden utvecklingen fortgått i en ganska betydlig grad. Vi behöfva endast vända oss till historien, hvilken, hvad kejsartiden beträffar, har ganska mycket att förtmälja om qvinnor. Det är for alla bekant, hvilken betydande roll t. ex. vissa kejsarinnor spelade. Vi behöfva j u blott tänka på Augusti maka Livia, hvilken med skäl eller oskäl, enligt min uppfattning med öfvervägande skäl, ett synnerligen stort inflytande på mannens politik tillräknades. Livias roll var, så- som historien visar, icke något undantagsförhRllande. Helt naturligt manas vi deraf till en undersökning, hurudan den romerska qvinnans ställning var vid den ifrågavarande tiden och hvilka hennes förutsättningar vor0 för ett uppträdande i det offentliga lifvet. Lifvet i den tidens romerska barnkammare var i sina hufvuddrag detsamma som i vår tids. ö m t omhuldad växte flickan upp, de, olika faserna i hennes utveckling vor0 föremal för uppmärksamhet och omsorger, det hände, att barnkammarens smeknamn behöllos för hela lifvet. Med boll och dockor roade man den lilla och med sagor, af hvilka flere &amp; 19 hade ungefär samma innehåll som de, hvilka frö-jda vår tids barnasinnen. Så kom undervisningens tid. Att lära sig spinna och väfva tillhörde hvarje flicka. Viil kunde stigande yppighet och ett insmygande sedeförderfs inverkningar framkalla ringakt för de husliga arbetena, men helt blef aldrig deras idkande utskjutet ur hemmeii.
Långt inne i skogen, söder om slottet, har jag upptäckt en liten koja, bebodd af en vedhuggare och hans hustru. För guld ska' de nog taga emot flickan. Var bara lugn", fortfor munken under det han lutade sig ned mot golfvet och upptog ett litet papper, "jag svarar för att det ska' gå bra." Utan att yttra ett ord gick Ernst Odowalsky fram till ett litet invid sängen stående rikt inlagdt skrin, tog derifrån en rulle dukater och lade den i munkens hand. "Se der", sade han, "det räcker nog en god stund." "Åh, det är mer än tillräckligt", svarade slottsfogden och betraktade girigt dukatrullen. "Den, som du kommer att få om du uträttar ärendet till min belåtenhet, blir dubbelt så stor", utbrast Ernst Odowalsky, vänd till slottsfogden. "Men nu är det på tiden att ni, pater Clemens, återvänder till edert fängelse. Det skulle bli ett obehagligt streck i vår räkning om det upptäcktes att ni lemnat det samma." Då slottsfogden och munken ville aflägsna sig samma väg som de kommit, hejdades de af Odowalsky. "Gå genom lönngången", sade han och räckte slottsfogden en nyckel. "Du hittar vägen. Det anar mig att de svenske knektarne smyga omkring ute i gångarne, och då vore allt förloradt." Då morgonsolen lyste in genom de små korridorfönstren, föllo hennes strålar på korporal Styfs i sömnen nickande hufvud. Den gamle knekten hade förgäfves kämpat mot denne farlige fiende. Arg och rasande sprang han upp. "Tänk om någon af posterne sett mig", utbrast han för sig sjelf. "Jo, det skulle vara vackert! Jag blir då till ett åtlöje för alla!" Korporal Styf hade icke oroat sig utan skäl. En af ryttarne hade i daggryningen varseblifvit den gamle knekten der han satt och nickade. Historien kom snart ut bland manskapet, och alla undrade storligen hvad Styf hade att göra i nichen. Äfven Fredrik Dahlspets fick snart kunskap derom och frågade korporalen om ryktet var sant.
Enär således de böter, om eftergift hvaraf Commissarien Anagrius nu anhållit, äro honom, genom laga kraftvunnet Utslag, ådömda och härtill dessutom kommer, att, enligt hvad Utskottet jemväl inhemtat, Kongl. Majit nyligen, medelst serskild Resolution, afslagit Anagrii i underd. gjorda an - 8 Stats-Utskottets Utlåtandej N:o 1Q2. sökning att af Gunst oell Nåd varda från samma böters utgörande befriad, finner Utskottet sig icke kunna tillstyrka Rikets Ständers bifall till den i omförmälte hänseende hos Utskottet framställda anhållan; men då sökanden, på sätt Fullmägtige vitsordat, saknar all annan tillgång till sitt uppehälle än den lön, han på f. d. General-Assistance-Contorets Expectance-Stat innehar, och densammas användande till hela dess belopp för böternes gäldande följaktligen skulle, under den tid, som dertill erfordrades, försätta honom i en alldeles utblottad belägenhet; så och med afseende å sökandens framskridna ålder samt långvariga och med nu anförda undantag oförvitliga tjenstgöring, får Utskottet hemställa, att, sedan den tredjedel af omförmälde böter, hvilken, enligt Utskottet meddelad upplysning, skall, på grund af det för General-Assistance-Contoret år 1-772 utfärdade Reglemente, tillfalla de fattige, blifvit, under innevarande år, erlagd genom qvartalsvis skeende innehållningar af dertill erforderlige andelar utaf Jnagrii Expectance-lön, de öfrige Riksgälds-Gontoret tillkommande tvåtredjedelarne af samma böter må få, under åren 1841 och 1842, på enahanda sätt utaf hans löneqvartal godtgöras. Stockholm den 26 Juni i84o. STOCKHOLM, Nordströmska Boktryckeriet, 1840. Stats-Utskottets Utlåtande) N\o ig3. t *•-' ■' X N:o lg3.
En föregule motionär ville utbyta den emot större tullafgifter; den närvar, har åter upp - Den 26 A ugusti. 587 funnit en utväg, som mahanda ingen förut tänkt på, men jag tror dock, alt den i verkställigheten kommer att möta åtskilliga svårigheter, hvarföre det vore önskligt att motionären behagade bifoga några tillförlitliga beräkningar, huru den nya afgift han föreslår skulle svara emot behofvet, om grundskatten, såsom han önskar, afskaffades. I annat fall lärer, som jag befarar, hans välmenta afsigt i delta hänseende icke lända lill något resultat. De tidningar som afgå till landsorterna äro redan i dubbelt afseende beskattade. En afgift erlägges nemi. till Postverkets tjenstemän af 2 r:dr b:co pä hvarje exemplar, och dessutom utgår en stämpelafgift såsom bevillning. Motionären har föreslagit en tredje, hvilken skulle utgå såsom vanligt postporto, beräknad efter 1 sk. b:co på lodet. Jag tror att stora svårigheter skulle uppstå vid uppbärande deraf, och han har icke i sitt förslag utvecklat, huru dermed skulle tillgå. Om lidniugarne skulle charteras och redovisning deraf ske, uppkommc sannolikt ett stort ökadt arbete derigenom för Postverkets tjenstemän. En enklare utväg hade väl i sådant fall varit att förhöja ehart* sigillatmafgiftcn, men motionären har icke velat detta, emedan denna afgift, såsom han ganska riktigt uppgifver, på grund af Ileg.F. 60 § är af hevillnings natur. Han har derföre velat införa en annan slags afgift, som också, enligt samma grundlags-§, är bevillning. Jag hemställer, om han i detta afseende varit lycklig att träffa målet. Motionären är en varm vän af tryckfriheten i allmänhet och har insett den stora nytta tidningarne medföra. Jag har denna uppgift af ganska säker hand, ty jag har läst den i sjelfva motionen. Men den man älskar den agar man; så har åtminstone fallet varit vid delta tillfälle; ty den skatt som motionären föreslagit att läggas pä tidningarne skulle hafva den följd, att de flesta af deni komme alt upphöra. Någon förlust tillskyndades sannolikt icke derigenom de fä som kunde fortfara.
a. beskrefs häri, hurusom med Braun i tjocklek täflade Brudin, som, se ' n han hunnit fjärde toddyn granska, höll en harang, rätt lyckad, uppå franska Htmrik till Wilhelms ära, hvarpå denne själf hof upp sin röst: » 1 bröder — sade han — det är min tröst, alt en finns än, som spelar på min skala, då jorden snart jag skall min skuld betala. » » Ja, glada gossar! » — skrek han — » h i t m e d vin! Jag har en själsförvandt — i krinolin: en liten näpen tös, som i pensionen uti Karlshamn slog an den Braunska tonen. » Så tog han fram ett manuskript och » las », och under ackompagnement af glas, om hvilkas fyllning Carlo sig beflitar, vi hörde Leas allra första bitar. » Det där var kvickt och roligt — intet pjunk! » skrek nu Carlén o c h tog en duktig klunk. Och Westerstrand, vår premierminister, brast ut: » det där är j u för brikollister! » » Du skall förlägga detta, bror Brudin! » sad ' Blanche. — » Kör till! » — » En skål för flickan min! » skrek åter Braun. » Jag företalet skrifver och min välsignelse på resan gifver. » Detta var den glada prolog, som förkunnade Leas framträdande inför den lä- sande allmänheten. Framträdandet skedde medels Småbitar på vers och prosa af Lea, försedda med förord af W. v. Braun och utkommande på Brudins förlag. Genom den friska och glada tonen, den blixtrande kvickheten, omvexlande med äkta kvinlig känslofinhet, som kännetecknade denna första samling, blef Leagenast vid sitt uppträdande på den litterära banan en af allmänhetens allra främsta gunstlingar, och hon intog inom vår litteratur från första ögonblicket sin ännu alltjämt obestridda rangplats. Att lemna någon estetisk analys öfver Leas författareskap, för det är här ej rätta platsen. Och en sådan behöfves väl ej heller för Iduns läsekrets. Detta författareskap är ju, som få i våra dagar, kändt i de svenska hemmen, kändt och älskadt. T stället må lemnas några biografiska uppgifter om Lea.
Rcdogörelfe för alla till ofvanbcrörde dag, den 3i fijtf. 5lugujU, i od) 95if<’b'13> för i834 od) 1835 årens Rifsdag beftridde Utgifter, benita Redogörelfe tjär utan anmärPuing blifvit af Reoiforerne granjPad, oct> infjemtaö af bilagde @am 9. od) torde ännu ytterligare Utgifter till trycfningsfofinader tu. m. föregå. Samtlige fjär ofvan omförmälde, af Reoiforerne granfPade RäfenfPaper, fjafva befunnits förde med fétdeles redighet od) ordentlighet. Reyiforerne f)afva genotnfett de fäferfjets* od) dylifa handlingar, fyvilfa, giumitmm dels äro under hattar gullmäftiges enfpilda vård od) dets f)oö Gommifjarierne nL®lfre^ft5s förvaras; od) hafva dejja handlingar befunnits i b ef; orig ordning, jemväl Ijafva Reoiforerne, efter upprättade 3nRrunient/ inoenterat fåväl den förffotts* #n‘SnffmSf* fumnta af 20,000 R:dr 33anco, Qvilfelt, för invejrling af fmärre Cfredit-fcdlar, 1 nypant™* af Gomntijjarierne förvaltas, font S3cl)ål[ningarne i SSScplings-Gafjorne; od) fjvar* vid någon anledning till erinran icfe förefommit. Sléranbe utrebntngcti af ®otf)a (§anal*83olaQ§ fomt Skålmo ft>+ ®ifcon^SBcrf+ Reuiforerne Ijafva genomläfi de l)oS h^rar gullmäftige ifrån 1834 åtö £ifront Dd) hofwa
Vin och Poesi, Riddersmän, och Damer, som florera! Dock, när stundom hände, Att han bort sig vände, Mätt på allt hvad under dagen vankar: Då blef mensko-sorl Bytt mot källors porl, Månans aftonblick, och stilla tankar. Fader! till mitt bröst Bar min Moders röst Diktens första fröjd med dina qväden. Snöhvit tråd hon spann; Morgonstrålen brann Omkring hyddan på de gröna träden. Blå var lärkans bana; Hjertat lärde ana; Vårens ande blef mig uppenbarad. Mycket se’n mig brytt; Allt har svikit, flytt: Men min första kärlek är bevarad. Tag då här dess gärd; Tills i fridens verld Snart, om förr och nu, vi språkas mera! Hvad du ägde godt, Har man halft förstått: Så är sed; och så skall hända flera. Men hur rikt det varit, Skall, när mörkret farit, Svea, ljuft förvånad, än sig lära; Hvad jag gjort dertill, Då ej nämnas vill: Ty ditt snille tolkar sjelft sin ära. Gåfvan är ej stor: Glömskans häger bor Öfver vårdar, af min hand beredda. Lika godt! de må I sin öcken stå, Om ock blott af himlens stjernor sedda. När mig jorden famnat, När hos Dig jag hamnat, Skall en pilgrim deras upptäckt göra; Och från deras topp, Medan sol går opp, Ädla, glada forntids-röster höra. MÖRK. Lifvet blef ett fragment. Hvad under, att Sången ock blef det? Du, som får lefva ett helt, – sjung det, och klandra ej mig! JACOB HENRIK MÖRK, Sveriges förste Roman-författare. I dikter uppenbarar Adonis för Venus sin orena glöd; och i en ljuflig dikt prisar Salomo den heliga kärlek, som är emellan Lifsens Furste och Själen. Judith och Tobias, som äro ej annat än sinnrika dikter, tala till mitt försvar. Mörk. Lifvet och Historien vore ofullständiga, om icke deras målning, som i oändlighet fortgår, ägde jemväl Martyrer att framte. Äfven Poesien, äfven Vitterheten har sina.
Då reglementet innehöll, att bolaget ej fick anses bildadt förr än försäkringar å byggnader till ett belopp af en och en half, samt å lösegendom till en million R:dr Banko blifvit af Direktionen antagna, och då detta ej inträffade förr än den 18 Mars 1849, kunde bolaget ej förr än vid denna tid förklaras fullt bildadt. Bolaget har sedermera blifvit oinfattadt med ett i allmänhet årligen stigande intresse, så att numera ingen socken inom länet finnes, från hvilken försäkringar icke ingått. Ansvarigheten, som ifrån början bestämdes särskildt för byggnader och särskildt för lösegendom, har från och med det brandstodsår, som började den 14 Mars 1855, varit gemensam för dessa båda föremål för försäkring. Sedan erfarenheten tid efter annan visat behofvet af åtskilliga tillägg och förändringar i det första reglementet, hafva sådane blifvit antagne och fastställde, samt slutligen en ny redaktion deraf blifvit uppgjord och antagen samt den 14 Oktober 1861 af Eders Kongl. Majits Befallningshafvande fastställd.
Uti de jernbergslager, hvarest, i följd af stadgandet i 7 § af 1757 års Kongl, utmåls-förordning, grufveeller malmöres-kassor redan finnas bildade, skola desamma äfven framgent till grufve-rörelsens understöd oförryckta bibehållas, samt ställas under Bergmästarens och 2:ne af delegarne valde kassa-föreståndares förvaltning samt Bergs-öfverstyrelsens inseende och kontroll. Malmöres-afgiften till grufve-kassan, hvilken samtlige intressenter uti de i fonden delaktige grufvorna skola utgöra, antingen de sälja malmen eller densamma för egen blåsning använda, skall hädanefter erläggas med En skilling banko för hvarje lass jernmalm om 5 skeppund, som årligen från grufvan afföres: och förordnar Bergmästaren i samråd med kassa-föreslåndarne om de åtgärder, som i och för uppbördens debitering och indrifvande saint medlens ändamålsenliga förvaltning kunna finnas lämplige. Underlåter grufegare, eller bolag som dertill kan anses vara förbundet, att ofvannämnde afgift till grufve-kassan inbetala, och sker sådant icke under 2:ne på hvarandra följande år, oaktadt malm-afTörsel från grufvan under tiden egt rum, varén då gruf-intressenterne sin framtida rätt till delaktighet eller understöd af kassan förlustige; och ankomme endast uppå kassans qvarvarande delegares vid allmän sammankomst fattade beslut, om och huruvida, efter verkställd full inbetal - 24 Lagsamt Allm. Besvoch Ekonomi-lltskotlens Betänkande, M 2 8. ning af de felande års-afgifterna, det må tillåtas sådane uteslutne delegare att i fonden sin delaktighet återvinna. Har någon grufve-kassa redan vunnit den tillvext och stadga, att räntan å dess utlånade medel motsvarar vid pass hälften af grufegarnes vanliga årsafgifter, i medeltal för 10 år beräknade, må det uppå vederbörlig anmälan och Bergs öfverstvrelsens beslut ankomma, att, då omständigheterna sådant för öfrigt medgifva, under någon viss tid tillåta nedsättning uti grufegarnes årliga afgifter till fonden.
H irom bör enligt min ranke o.vedersä» geligen i RiddarehusOrdninqen stadgas. Dä en Jnstruction stall för nämnde Direction utfärdas, mäste wäl denna Direction förut wara till dest existence stadgad. — Detta hör icke till Jnstruckionen. 7:0 Huru Ledamöter l NiddarehusDircrtLonen: stola wäljas och Betjeningen riusätlas» Zjerde Band81, 8s° stro Som 642 Den n Ncvember» 8:v Som åtskilliga Kongl. Bref och sidst af d. n Januarii 1820 dels pä Ridde'skåpet och Adelns, dels pä RiddarehusDirccrionenS hemställan, blifwit utfärdade fom stadga ait den som i Grefwelig, Friherrlig eler Adelig wärdighet blifwit upphöjd, icke sär föra Titel af den högre wärdigheten eller nyttja namn och wapen förrän han erhållit Jnrroduction, och att om Introductivn icke inom twennc är frän utnämningen tages, ar han sin wärdighet förlustig, fä wida Kongl. M.rjtt cj ätergifwer honom en sä^eLes försutten tid, anser jag desse författiitngar i RiddarhusOrdningen böra ktti ett sammanhang införas och Kongl. Maj: s Nådiga stadfästelse "derä sökas r Desiutom får jag ödmjukast föreflä, att i Riddarhusordningen pä fäkt tjenligt kan pröfwas, intages hwad uti rwenne Kongl. Bref af den io Aug. 1762 samt den rz Julii 1765 med flere stadgas, nemligen all endast Adelsmän fä nyttja Sköldemärke och öppen hjelm, hwilket andra wid högt Wite ar förbudet; Att andra icke fa nyttja adeligt namn, såsom äfwen hwad wapnen beträffar ledande till oordning och möjligen obehagliga händelser för en Adelsman; akt Ryttare, Soldater och Båtsmän icke fä gifwas adeligt namn samt Ridderstapet och Adelns Titulatur.
Talar någon till oss, så vare man endast öra; man får icke se bort, eller dervid taga sig något att syssla med. Förefaller helt nära oss en löjlighet, som den med oss talande icke märker, så låter man dock ej störa sig, och antager ej någon leende min, helst den talande lätt kunde tro, att vi funne honom eller hans tal löjligt. Man hviske aldrig någon i örat, minst på en dame. Man får icke, stående eller sittande, komma någon nära med sin andedrägt, och man tränge sig derföre aldrig in på andra. Man tale aldrig, utom i högsta nödfall, på ett språk, hvilket ej en hvar i sällskapet förstår. Detta väcker ledsnad, förtret och misstanka. Man tale aldrig för högljudt; sådant är oanständigt samt ger en anstrykning af grofhet. I bildade hus värderar man mildhet i ton och uppförande allmänt. Men väl måste man, när man talar till ett helt sällskap, något höja rösten, för att tala utan ansträngning. Att vara alltför lågmäldt och otydlig är jemväl ett fel mot ett godt umgängessätt. Man falle ingen i talet, ännu mindre motsäge man någon rent af. Ett blygsamt tvifvel bör yttras med artighet. I högsta grad oanständigt är det att skratta högt och plötsligt. Äfvenså undvike man skenet af att synas veta en sak bättre, än andra. Förklare vi något för sällskapet, så måste alla anstötliga och inbilska yttranden undvikas. Man uttrycke sig klart, tydligt och kort, utan stolthet eller sjelfberöm. Man rätte sig noga efter den införda titulaturen, hvarpå de fleste menniskor sätta stort värde. Man vare höflig med urskillning. Man rätte sig härvid efter rang, börd och omständigheter. Att bemöta en person lika höfligt som en annan, om båda äro af mycket olika rang, förolämpar den högre, och gör den ringare lätt öfvermodig. Tankspriddhet i sällskap ger anledning till ofördelaktiga omdömen och anmärkningar. Man sitte ej med vidöppna, utsträckta ben, samt undvike öfverhufvud hvarje oanständig ställning och all maklighet.