Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För den numera färdigbygda Vestra stambanan jemte föreningsbanan emellan Örebro och Hallsberg, 45 mil R:mt 37,504,368: — För den likaledes färdigbygda Södra stambanan från Malmö öfver Nässjö och Jönköping till Falköping 35,6 mil „ 24,745,632: — Summa färdigbygd väglängd 80,6 mil, för en kostnad af R:mt 62,250,000: — För påbörjande af Ostra stambanan emellan Katrineholm och Norrköping, utgörande omkring 4,75 mil 4,030,000: —- För Norra stambanans byggande från Stockholm till Upsala 6,25 mil ... 4,672,000: — För Sammanbindningsbanan genom Stockholm omkring 0,25 mil 3,070,000: — För Nordvestra stambanan emellan Porla och Christinehamn 5,25 mil ... 5,374,000: — samt för påbörjande af jernvägsanläggningen emellan Arvika och Norska gränsen 3,75 mil 1,000,000: — Summa under arbete varande väglängd 20,25 mil, hvartill blifvit anslagne R:mt 18,146,000: — Tillhopa R:mt R:dr 80,396,000: — De delar af de påbörjade stambanebyggnaderna, som, sedan förenämnde vid sistlidne riksdag anvisade 18,146,000
Prost och Kyrkoherde i Hölö af Strengnäs Stift. L. S. .1. P. I. Tellbom, Lektor i Westerås, Prost och Kyrkoherde i Badelunda af Westerås Stift. L. S. Isak Norström, Th. Dr. Contr.-Prost och Kyrkoherde i Husby af Westerås Stift. L. S. Axel Euren, Oldin. K. Hofpred. Prost och Kyrkoherde i Folkerna af Westerås Stift. L. S. C. O. Björling, Th. Dr. Kyrkoherde i Arboga, L. N. O. L. S. E. M. Tegner, Ordin. Kongl. Hofpred. Contr.- Prost, Kyrkoherde i Fellingsbro af Westerås Stift. L. S. Joli. M. Almqvist, Kongl. Hofpred. Contr.-Prost, Kyrkoherde i Skärstad af Wexiö Stift. L. S. A. Melander, L. L. Gr. & Hebr. Lektor, v. Contr.-Prost och Kyrkoherde i Öjaby och Härlöf af Wexiö Stift. L. S. A. G. Ahlstrand, Domprost i Wexiö, L. K. N. O. L. S. II. Reuterdahl, Domprost i Lund, L. K. K. O. L K. W. A. L, S, (54 9U£éDagé*$8eflut 1851. C. G. Berlin, Prost och Kyrkoherde i Balkåkra, Snårestads oell Skårby Församlingars Pastorat af Lunds Stift. L, S. J. N. Quiding, Vo 7 Contr.-Prost öfver Färs härad och Kyrkoherde i Lövestads oell Fogeltofta Församlingar af Lunds Stift. L. S. L. P.
Och din säd skall varda såsom stoftet på jordene; och du skall varda utspridder vester ut, öster ut, norr ut, och söder ut, och genom dig och dina säd skola alla slägter på jordene varda välsignade. Och si, jag är med dig, och skall förvara dig ehvart du far, och skall föra dig åter i detta landet igen. Och skall icke öfvergifva dig, till des jag gör allt det jag dig sagt hafver. Då nu Jacob vaknade upp af sin sömn, sade han: Visserliga är Herren i detta rum, och jag vistet icke. Och fruktade han sig, och sade: Detta måste vara ett heligt rum; ty här bor visserliga Gud, och här är himmelens port. Och Jacob stod upp om morgonen bittida, och tog stenen, som han hade lagt under sitt hufvud, och reste honom upp till en vård, och gjöt oljo der ofvan på. Och kallade det rummet BethEl; men tillförene hette den staden Lus. Och Jacob gjorde ett löfte, och sade: Om så är, att Gud blifver med mig, och förvarar mig på denna vägen, som jag reser, och gifver mig bröd till att äta, och kläder till att klädas med; Och förer mig med strid åter hem igen till min fader; så skall Herren vara min Gud. Och denne stenen, som jag upprest hafver till en vård, skall varda ett Guds hus: Och allt det du mig gifver, der vill jag gifva dig tionde af. Då hof Jacob sin fot upp, och gick in i det land, som öster ut ligger. Och såg sig om, och si, der var en brunn på markene; och si, tre hjordar med får der när; förty hjordarne måste dricka af brunnenom; och låg en stor sten för hålet på brunnenom. Och de plägade der församla alla hjordarna, och vältra stenen ifrå brunnshålet, och vattna fåren, och lade så åter stenen för hålet i sitt rum igen. Och Jacob sade till dem: Mine bröder, hvadan ären I? De svarade: Vi äre af Haran. Han sade till dem: Kännen I ock Laban Nahors son? De svarade: Vi känne honom väl. Han sade: Går honom ock väl i hand?
— Och du, som är lifvet sjelf, du skulle icke vara rädd för döden Hon såg ut för sig — förbi hans ansigte — ögonen voro en smula sammandragna. Jo, sade hon sakta, jag fruktar döden. Jag tycker ofta — nej, icke ofta, ty jag tänker icke ofta på det, men ibland tänker jag, att det dock måste vara vår största sorg, att vi alla skall dö, du och jag. Han såg uppmärksamt, forskande på henne, så tog han sakta hennes mjuka, varma hand och förde den till sina läppar. — Kom, Edmée. Du har rätt. Så länge lifvet, lifvets arbete och möjligheter ännu äro våra, så är der egentligen ingen nöd. De gingo ett par slag fram och tillbaka genom det stora rummet — tysta — han höll armen om hennes skuldra. Och på uttrycket i hans ansigte kunde hon se, hur han småningom föll tillbaka i sina förra tankar. Plötsligt begynte han att tala — i början stilla, långsamt, liksom hade tankarne svårt att klara sig i ord, derpå hastigare, högre, tills hans tal var som en brusande, lidelsefull ström af ord, och hans ungdoms mäktiga luftslott — Alexanderståget till Indien — reste sig ännu engång för deras själ: praktfullt, skimrande färgrikt, logiskt fast i sin inre bygnad, vidsträckt som en himmelhvälfning, oändligt i sina perspektiver. Han talade länge; plötsligt tystnade han lika tvärt, som han börjat. — Hvarför skall nu denna motgång nå mig — nu, när verlden börjar bli stor för mina ögon, när lifvet genom dig har tagit andra och rikare färger? Det är ett dåligt varsel för min mandomsålder, detta bekymmer med Egypten. Och liksom gripen af en tanke slog han hastigt, ovilkorligt, korsets tecken för sig. Han gick nervöst ett par gånger fram och tillbaka med sänkt hufvud och hakan mot bröstet. Så rätade han på sig, stampade häftigt med foten i golfvet ett par gånger och stannade tvärt framför dörren, som förde in till konseljsalen. I dörrfälten voro der målade två hjelmar och inunder inskriften: Grec—Chevaleresque. Han stod ett ögonblick stilla; vände sig så raskt om på klacken och gick fram till Edmée, som sjunkit ned på soffan vid väggen och satt och följde honom med ögonen.
Jag tror dock att, i fall man vill fästa sig vid Hr Bildt» förslag och icke läser det sorn nian önskar, skall man icke kunna neka till, att en sådan ersättning lätteligen katr Staten beredas, ty Hr Bildts förslag går icke ut. på, att de orter, genom hvilka jernvägen bomme att gå. skulle lemna jord, utan att, genom bidrag från de orter, hvilka af banans anläggning hafva fördel, skulle sammanskjutas den härför erforderliga summan. Likväl och dä de talare, som bestrid t Hr Bildts förslag, alltjemt framhållit, at.t få banor skulle lemna så stor inkomst sorn denna, kan man väl antaga såsom troligt, att stora intressen skulle af denna jernväg halva sin fördel, och att följaktligen dessa intressen då äfven skola veta att bevaka dessa fördelar derigenom, att de åt Staten lemna delta bidrag af 105,000 ldr rrut, sorn för ändamålet vore behöfiigt. På sätt jag förut nämnt, är det andra skäl, man anför, »rättvisan». De talare, sorn åberopat denna, hafva anställt jeinlörelser mellan Orebro-Halsberg banan och de banor, sorn redan blifvit byggda. Skulle denna jemförelse vara riktig, kunde man tro. att med fullbordandet af nu påbörjade banor, äfvensom Orebro Halsbergsvägen, det skulle vara slut med våra statsbanor. Tore så förhållandet, medger äfven jag lör mili del att det skulle vara en orättvisa att pålägga Orebro • Halsbergs-banan en kostnad, som icke drabbat de orter, genom hvilka jernvägar hittills blifvit förlagda, äfvensom att Staten med nöje kunde för dessa 105,000 rdr köpa den fördel, som sålunda skulle Staten genom detta köp beredas. Utgår man åter icke från den äsigten att del. med denna Orebro-LlalsbersUbana är slut med våra statsbanor, utan, i likhet med mig, dock måste antaga att åtskilliga stambanor ännu af Staten här i landet koinme att, byggas, då blir den jemförelse, som dessa talare upställt, oriktig.
Åtskilliga af dessa brister i Utskottets förslag hafva blifvit af andre bland Utskottets ledamöter, som reserverat sig emot beslutet, anmärkte, och flere, såsom mig synes, ganska stora och ganska påtagliga, skulle dertill kunna läggas, men då jag tror, att olämpligheten af statens ingripande i denna fråga är tillfyllest ådagalagd, anser jag denna grund vara tillräcklig för afstyrkande af bifall såväl till här ofvan omförmälde motion, som det af Utskottets pluralitet i anledning deraf framställda lag-förslag." Af Herr Rudling: "Jag har icke deltagit uti den i förestående lag-förslags 3 § gifne bestämmelse, att part, som till förliknings-bemedling kallad varder, men uteblifver utan föregående anmälan eller bevisligt förfall, skall hafva förlorat rättigheten till ersättning för rättegångskostnaden vid första domstol, ändå att han saken vinner. Efter min åsigt bör uteblifvande från förliknings-bemedling icke medföra svårare påföljd för den part, som blifvit kallad, än för den part, som låtit kalla den andre; icke svårare påföljd för den vinnande parten, för den som har rättvisan på sin sida, än för den, som tappat, den som drifvit en orättfärdig sak och således rätteligen icke bort förorsaka sin vederpart besvär genom inställelse hvarken vid förliknings-kommittéen eller vid domstolen. Nu har likväl den tappande parten blifvit gynnad på del sätt, att hans förfallolösa uteblifvande icke förorsakar honom någon utgift eller annan olägenhet, hvaremot enahanda försummelse af den vinnande medför förlust af anspråk på ersättning för rättegångs-kostnaden, äfven om densamma uppgått till hundradetals riksdaler och i betydlig mån ökats genom den andra partens flere gånger lörnvade förfallolösa uteblifvande ifrån domstolen eller andra af honom beroende förhållanden. En sådan försummelse, som visserligen kan undvikas, men, om den inträffar, måste aoses lika ursäktlig som uteblifvande från domstolen, skall nu lemna en begärlig utväg för den mindre samvetsgranne, att genom all möjlig tidsutdrägt och annorledes söka skada vederparten, hvilken, i anledning af uteblifvandet, icke får ersättning för någon honom tillskyndad kostnad.
Strid vid vår sida!“5 Sedan nu Myro anländt, var sällskapet fulltaligt. Ynglingarne svingade upp på sina hästar, slafvarne lyfte Praxinoas bärstol på sina skuldror, och tåget satte sig i gång. Vi lemna det och begifva oss till Annæus Domitius, för att höra, huru det förhöll sig med sparlakanslexan, om hvilken någon af Karmides’ vänner varit elak nog att framkasta en förmodan. Vi nalkas Annæus Domitius med den aktning hans samhällsställning och personlighet böra ingifva. Han är prokonsul öfver Akaja och den förste i andra rangklassen af romerska rikets storvärdighetsmän, med rättighet att kallas illustris och clarissimus; hans stamtafla räknar filosofen Senecas bland sina yngre namn och bekräftar hans härkomst från en redan i republikens dagar ansedd slägt. Annæi Domitii mantel är stickad med palmlöf och stjernor; stöfletterna, som utmärka hans rådsherrevärdighet, lysa i purpurglans och prydas, såsom bruket är hos nobiles, af gyllene halfmånar, hvilka sednare skola antingen beteckna hans höga börd, som berättigar hans ande efter döden till en plats ofvan månen, i grannskapet af stjernorna, eller (eftersom Annæus Domitius är Kristian och dylika föreställningar honom ovärdiga) snarare innebära en helsosam varning derom, att „under månan, den omvexlingsrika, bodde ingen fri från ödets kast.“ Nog af, halfmånarne finnas der, deras betydelse må vara hvilken som helst. Tvenne slafvar, som burit fyrfat med rökelse i prokonsulns spår, stå nu på vördnadsfullt afstånd, samtalande med Eusebias palankinbärare. Annæus Domitius är en man om fyratio år, lagom lång, men mer än lagom fet. Hans mage skulle anstå hvarken Hermes eller Apollon, men deremot icke misspryda en bedagad Faun. Prokonsulns hjessa är kal, hans ansigte uppbär godlynt öfverflödet af en dubbelhaka, ögonen äro lifliga och kloka.
Najrt» vid »ista diksdug gjorde framställning. dlisvit us diket» Ständer medgisven för invänsrne uti Uorrdollen» oed ^Vester dottens Kun, under vilkor uk »öckneeller dislriels-mugusins 20 ^o,rg/. kV-rälg-r /'/'ooo^ö/o/r kV.-o ^o. k-ilckancke, 8Z80M ett meckel att sär framtiden betrygga 8taten emot nöclvänckiglleten att meck clireeta unck8gttningar lli8pringa lis klellökvancke inom cle88a ak m>88växt oktg l>em8ökta orter, elit ak8anckningar ak 8^anmäl ej kunna uncler 8to>8ta clelen ak äret 8julecke8 V6rk8tallg8, oell eler enclagt 8äcl ak orten8 växt kan till ut>äcle använ<ka8, Iiittili8 ieke i nägon vä8encltiigare mon meclkört ä8^ktack verkan, oagtaclt erinringar llärom utgätt, 8ä väl omeckelllarligen krän Kongl. Naj:t, 8onr kran 8tat8-0ontoret.
Så snart statsregleringen blifvit uppgjord (»statsverket är slutet») och deraf visat sig, huru stor del under det nästkommande året erfordrades för rikets oundgängliga behof, borde Bankofullmägtige eller Kontributionsränteriet tillställas en förteckning på såväl hela den erforderliga summan, som hvad för hvarje föremål behöfdes; hvarefter Bankofullmägtige skulle uträkna om i, { eller £ mer eller mindre utaf hvarje hundrade penning borde erläggas; och 8 som oförutsedda, högst angelägna utgifter kunde under året förefalla, borde uträkningen så uppgöras, att en tillräcklig summa för sådana utgifter funnes i behåll utöfver hvad förteckningen upptoge. Kontributionsränteriet borde för öfrigt skötas under samma tysthetspligt, som sjelfva bankoverket, så att ingen främmande finge veta tillståndet hvarken till inkomst eller utgift. Det öfverskott, som utöfver utgifterna för ett eller annat år uppkom å kontributionen, skulle reserveras till nästföljande år ooh under tiden, såvidt möjligt vore, förräntas i Lånebanken. Genom oftanämnda kontributions utgörande komme alla andra kontributioner, såsom: durchtågsgärden, tionde penningen af löner, legofolks kontributionen, fjerde penningen af hushyror och kapitaler, eldstadskontributionen, 5 och 2 dalers-kontributionen af hvarje hemman samt presterskapets kontribution för gårds-mantalen m. m., att upphäfvas och afskaffas. kontribution ^Ör dr 47förhöjdes den vanliga kontributionen till dubbla beloppet för all frälsejord; och ålades postbönder, gästgifvare och lotshemmans-innehafvare, såsom fria från rotering, särskild kontribution, utom den ordinarie. Likaså påbjödos särskilda afgifter ej allenast af alla frälseqvarnar, utan äfven af hvar och en mjölnare, som emot skatt eller tulltägt förestode qvarn af hvilken natur som helst. Utaf äldre kronoräntor samt intressen å äldre kronofordringar och förpantningar skulle hälften erläggas i kontribution. Arrendatorer borde betala 5 procent utaf deras arrenden. Löntagare skulle i allmänhet erlägga dubbel kontribution, eller hvar femte penning.
Om dessa reformer äro af beskaffenhet att mildra folkets förtryckta ställning, skulle vi väl kunna vänta oss, att folket af tacksamhet härför desto hellre vill understödja sin herrskare i händelse af krig, och då det under alla förhållanden hittills aldrig fattats tillfällen att på sjelfherrskarens ord framkalla krigsfolket, så ser jag icke något skäl hvarföre det mindre nu än tillförene skulle kunna utkommenderas. Hvad financerne beträffar, tror jag visserligen att Ryssland befinner sig i samma belägenhet som andra europeiska länder, d. v. s. ådragit sig stor skuld och är i behof att förminska densamma; men, mino Hrr, örn vi skulle tänka oss den olyckliga ställning i Europa, att de vestra makterne, med hvilka vi slutit förbund, icke vore i tillfälle att kunna understödja oss, månne Ryssland skulle beräkna behofvet af några hundra milhr för att börja krig med oss? Man har fästat sig vid den omständigheten, att Regeringen icke framkommit med något förslag i denna fråga. Jag kan icke lika med föregide talare finna att detta varit klokt; jag beklagar tvertom att Regeringen icke afgifvit ett sådant förslag och jag skulle hafva önskat att Krigsministern med lika kraft och värme i konseljen drifvit genom sin lanke till ett verkligt förslag, som han här både skriftligen och mundtlieen uttryckt sin åsigt, för hvilken jag är honom tacksam. Man har sagt, att då vid Riksdagens början Regeringen icke ansåg våra financer tillåta en så stor utgift som den ifrågav:de, har vår fin an c ie la ställning sedan dess blifvit så förändrad, att det är ännu mindro skäl bevilja detta anslag. Det är en stor sanning, att våra resurser äro mindre än då, men jag vet icke något så vigtigt, så stort föremål för hvilket upoffringar bör göras, som för att bevara vår sjelfständighet. Vi hafva en mängd exempel från föregrde Riksdagar, att oaktadt Regeringen icke framlagt förslag, eller kommit med förslag på mindre summor, så har representationen antingen sjelf väckt förslag eller ökat summan när behofvet sådant påkallat, och jag eririrar mig detta specielt i afs:de på cellfängelseoch läroverksfrågorne.
Ve dem som draga neder till Egypten efter hjelp, och förlåta sig uppå hästar, och trösta uppå vagnar, att de månge äro, och uppå resenärar, derföre att de fast starke äro; och hålla sig icke intill den Heliga i Israel, och fråga intet efter Herranom. Men han är vis, och låter komma olycko, och vänder icke sin ord; utan varder sig uppresandes emot de ondas hus, och emot de ogerningsmäns hjelp. Ty Egypten är menniska, och icke Gud; och deras hästar äro kött, och icke ande; och Herren skall uträcka sina hand, så att hjelparen skall raga, och den som hulpen varder, han skall falla, och tillhopa, förgås, den ene med den andra. Ty så säger Herren till mig: Lika som ett lejon och ett ungt lejon ryter öfver sitt rof, då en hop med herdar ropa uppå det, så förskräckes det intet för deras rop, och är intet rädt för det de äro månge; alltså skall Herren Zebaoth fara ned, till att strida på Zions berg, och uppå dess hög. Och Herren Zebaoth skall beskärma Jerusalem, såsom foglar göra med vingarna; beskydda, hjelpa, derinne vistas, och undsätta honom. Vänder om, I Israels barn, I som fast afvikit hafven. Ty på den tiden skall hvar och en förkasta sina silfvers och gyldene afgudar, hvilka eder edra händer gjort hafva till synd. Och Assur skall falla, icke genom mans svärd, och skall förtärd varda, icke genom menniskosvärd; och skall dock för svärd fly, och hans unge män skola skattskyldige varda. Och deras klippa skall för fruktans skull bortdraga, och hans Förstar skola för baneret flykten gifva, säger Herren, den i Zion en eld hafver, och en ugn i Jerusalem. Si, en Konung varder regerandes med rättviso; och Förstarna, varda rådande till att hålla rätten vid magt; Att hvar man skall vara såsom en den der för väder bevarad är, och såsom en den der för skurregn förskyld är; såsom vattubäcker på en torr plats, såsom skuggan af ett stort berg uti torro lande.
Flottans stationering derstädes, har motionären, jemte meddelande deraf, att löningsstaten för Carlskrona Skola upptoge blott i,5oo R:r B:co, deraf 1,369 R:dr 3o sk. utginge af Stats-Verket, föreslagit, att nyssnämnde läroverk i Carlskrona måtte förändras till en högre Lärdoms-skola, med tvänne apologistclasser, samt att, till aflöning för derigenom ökad lärare-personal, ett ytterligare statsanslag af 3,5oo R:dr måtte beviljas, att årligen utgå, i enlighet med ett motionen vidfogadt project. Efter erhållen remiss å berörde memorial, hafva Utskotten detsamma till handläggning företagit, och dervid inhemtat, att den sisllidne år försam - fr !-l Suiixsaini Allm. Besv.- och Ekon.-Ulsk. Ullål., N.-o 33. lade Revisionen öfver rikets Elementar-läroverk, uti sin till Kongl. Maj:t afgilna underdåniga Berättelse, i fråga om Carlskrona läroverk, yttrat följande: ”Vid Carlskrona Lärdoms-skola hafva, enär Stiftets fullständiga läroverk äro på 20 mils afstånd derifrån skiljda, undervisnings-ämnena älven blifvit drilna till den höjd och det omfång, att de beredt och berättigat till inträdes vinnande vid Academien. Till bevis härpå bör anföras, att af de 43 ynglingar, som från Rectors class under de sista 10 åren till annat läroverk afgålt, hafva 3y blifvit dimitterade till Academien, der de genast aflagt fullständig student-examen.” ”1 sammanhang med beslutet att tills vidare uppskjuta frågan om denna skolas förvandling till uteslutande en Apologisti, täcktes Eders Kongl. Maj:t genom Circulaire den 1 November i83q, i Nåder anbefalla inrättandet af en Apologist-class, och ål läraren bevilja 3oo R:drs lön. Denna class trädde ock redan i verksamhet den 29 Januari i84o, då den endast räknade 17 lärjungar.
Besvärsoch OeconomieUtkottets Memorial, angående Folk. och Arbets-Skolors inrättande, i sammanhang med allmänna Fattigvården, V. 1195- angående Husbehofs-bränvinsbränningen och dermed gemenskap ägande omständigheter, V121?. — angående forändrade bestämmelser 1 afseende på levereringen af hå och halm , V. 1370. . angående Hålloch Gästgifveri-skjutsen m, / m., V1380. _ angående Kungshästarne i sjette Fogderiet af Upsala Län, V. 1417. _ angående inrättande af Arbetsoch Uppfo-' stringshus för Dal-allmogen, V. 1420. — angående Gårdfari handeln, V. 1623. angående ändring i Allmänna Enskiftes-Stad gan , V. 1661. angående extra Roteringen, V. 1814- „ angående medel till Fabrikernas upphjelpan de, V. 1837- angående en allmän reglering af de uti Riket' antagne särskilta vigtsorter, V. i845> — angående en ny Landtmäteritaxa, V. 1853* angående Skogshushållningen m. m.,V. i8?5'* _ angående den vissa Städer beviljade oin skränkta Nederlagsfrihet, V. 1878- angående lindring i Bätsmanshållet uti Sveri ges Norra Provinser, V. 1948- angående förslag till en Posteller Forvagns J inrättande ä de större Landsvägarne, V. 1964.^ —• angående så väl inskränkning af Finska Han deln , som förbud i allmänhet emot vissa varors införsel i Riket, V. igf.ö . angående afhjelpande af vissa kostnader för Rotoch Rusthållare, V. 2176. angående Frälsehemmans skyldighet att ut göra - I Register. gora Fangskjuts, lika med Krono-Skatte-hemman, V. 2182. Besvärsoch Occönomie-Utskottets Memorial, angående förbättring uti Organisationsoch AdmU nistrationssättet för Tullverket, V. 2185.
Utlåtande gifva sin mening och öfvertygelse tillkänna, blir Utskottet, vid fullgörandet häraf, tillika i tillfälle, att närmare framlägga de skäl, som föranledde Utskottet, att, vid behandlingen af Hr Hjertås Motion, iakttaga all nödig varsamhet, åsyftande att vigten af de föremål, i och för hvilka en sådan uppgift äskades, måtte gifva dyrka åt Beslutet derom, och att de möjliga olägenheterna af den i fråga ställde förändringen, icke förbisedde utan öfvervägade och jemnförde mot fördelarne, derest de förre, vid pröfningen ansågos böra gifva vika för de sednare, ej skulle vid ett annat tillfälle mera skäligen kunna mot Utskottet åberopas och förås på räkningen BancO-Ut skot tets Bettinkanden. ”5 af en bristande omtanka för det Verks bestånd och säkerhet, som hvar Ledamot af Utskottet, dels af allman medborgsmanna-pligt, dels med särskild aflagd ed, ulfäst sig att efter samvete vårda och befästa. Med ali skyldig vördnad för Riks-Ståndens Beslut, att vid åter - remissen särskildt foga föreskrifter, hvilka mora synas åsyfta undanrödjandet af återstående hinder för ett redan uppfattadt afgörande, än att erhålla en vidare utveckling af de omständigheter, sorn deremot kunde förekomma, måste Utskottet likväl följa sitt eget begrepp om ärendets behandling, och underkasta en högre pröfning de betänkligheter, dem Utskottet tilläfventyrs för sig icke förmått undanrödja. Utskottet har nu till en början öfver frå. gan inhemtat Banco Fullmägtiges Utlåtande: inom Fullmägtige hafva tankarne varit lika delade, så att, genom Ordförandens vid sådant tillfälle gällande röst, Fullmägtige afstyrkt uppgifvandet af Banquens ställning. Utlåtandet äfvensom Protocollerne öfver de hos Fullmägtige i anledning deraf förekomne öfverläggningar, får Utskottet till närmare upplysning härvid bilägga. Enligt dessa Handlingar förekommer först den frågan, huruvida något hinder af Grundlagarne förefinnes, emot en nu genast skeende uppgift till Riksens Ständer af Banquens hela stalIni ng?