Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
St. hafva skäl att lemna dem i ett så ytterligt beroende, sammanlagdt med det beroende, hvari de blifvit ställda genom det stadgande i Landsh:gelnstrukt:n af år 185 5, som medgifver Laudsh. att äfven för obetydliga förseelser suspendera LandsSekret. Jag är öfvertygad att Hrr Landslnr sjelfve måste finna det vara en ganska obehaglig makt, som blifvit dem gifven öfver LandsSekretmes löneinkomster. Så har åtminstone Landsh. i Stockholms län uttalat sin åsigt, i den lind. skrifvelse niistl. år, deruti förslag afgafs till förbättrade löner för Landstats-tjenstemännen. Jag har dock äfven hört en motsatt åsigt uttalas till försvar för Landslnnes obegränsade disposition af LandsSekretmes sportel inkomster. Man har nemi. sagt, att, om det inträffade, att en LänsNotarie erhölles, som vore skickligare än LandsSekretm, så vore det lämpligt, att Landshm hade frihet att tillägga LänsNotarien en större ersättning af LandsSekretm, på det Landshm måtte kunna så mycket han ville anlita LänsNotarien. Denna sats är likväl alltför falsk, för att icke densammas örigtighet lätt skulle inses. Ty för det första är det klart, att, om än LänsNotarien, vore aldrig så skicklig, är och förblir dock LandsSekretm, men icke LänsNotarien, den, som med Landshm delar ansvarigheten för beslut, åtgärder och underlåtanden i Länsstyrelsen, och Landshm kan dock icke updraga åt LänsNotarien, med LandsSekretms förbigående, att träda i den sednares ställe, såvida denne icke för fel skiljes från tjenstens utöfning, utan nr LänsNotarien allenast att anlitas som biträde vid de göromål, hvarföre LandsSekretm har ansvarighet.
Palmstjerna förklarade sig vilja afstå från sin begäran i denna del, hvarefter H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att Hr von Hartmansdorff föreslagit, att StatsUtsk. måtte tillse huruvida tillgångar finnas för beviljande af hela det ifrågavar. anslaget. Om R. o. Ad. återremitterade Utsk:s utlåt, med förklarande af dess tanke, syntes det dock vara nödigt att denna tanke innefattade en bestämdt uttalad mening om det beslut, som borde fattas i den fråga, hvarpå den hade afseende; hvarföre IL Ex. finge hemställa, om någon propos. i detta afseende vore behöflig, eller om icke äfven Hr von Hartmansdorffs mening vore inbegripen under ett beslut om återremiss. Hr von Hartmansdorff: tillkännagaf, att han icke ämnat begära något annat. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att i sådant fall propos. endast behöfde omfatta det af Hr Munck framställda förslag oell att II. Ex. fördenskull finge hemställa, om R. o. Ad. behagade återremittera StatsUtskis utlåt. N:o 220, med förklarande, att Ståndet ansåg 30,000 r:dr böra af R. St. beviljas till inköp af de tomter och lägenheter som för ifrågavar. casernbyggnad äro behöflige. Ropades ja. Hr von Hartmansdorff: Jag har äfven för den återstående summan yrkat återremiss och anhåller vördsamt, att propos. derå må äga rum. I anledn. häraf yttrade II. Ex. Hr Gr. o. Landtm., att R. o. Ad. återremitterat Ulsk:s utlåt, i dess helhet, och följaktligen StatsUtsk. vore oförhindradt att upptaga alla de deremot gjorde anmärknu ne, hvilka borde åtfölja återremissen, och således ej syn - 408 Den 17 Mars f. m. tes behöfva särskildt omnämnas uti det beslut, som nu var i fråga, utan i allt fall tillhörde SlatsUtsk:s upptagande. Hr von Hartmansdorff:
Frenumer sker i landsorten &amp; postanstalt, i Stockholm hos redaktion Redaktör och utgifvare: FRITHIOF HELLBERG Träffas a byrån kl. 1 2 - 1. A l l a. Telef. Gernandts Boktr. Akttet). Aimonspris: 35 öre pr nonpareillerad. För » Platssökande&gt; o. » Lediga platser25 öre för hvarje påbörjadt tiotal stafv Utländska annons. 70 öre pr nonp.-rad än under sin första barndom äro i behof af e. d. Det finns ju så många goda sätt faderlig och moderlig omvårdnad. Men här att härda det uppväxande släktet för lifvets gäller det, enligt min tanke, så oändligt mycallvar och att förekomma pjunkig känsloket mera än att för tillfället bringa tröst samhet. med anledning af en skråma, en söaderbruKärlekens språk är tåligt och mildt. Barn ha ofantligt fina känseltrådar; de beten leksak eller dylikt. Det gäller att förhöfva icke många gånger bli afspisade med Larmar ej, rasar ej, störtar ej vildt vår fva och behålla barnens förtroende för hårda ord eller öfverlägsen världsklokhet, för fram som en vårflods vatten. kommande år; det gäller att hos dem inatt de skola alltmera sällan söka tröst hos Sakta det smeker likt sommarens vind planta en innerlig tro på, att föräldrarne far och mor och småningom törhända alldeles brännande panna och feberhet kind, hysa ett osvikligt intresse för allt, som rör upphöra därmed. Antingen sluta de sig då deras barn; det gäller att bli delaktig äfven inom sig själfva och förbli dystra och inåthviskar i striden med modersröst af de rika ämnen till glädje och lycka, som vända kanske hela sitt lif igenom eller åtstyrkande tröst; ett sådant geraensamhetsförhållande skänker; minstone så länge, tills det i deras väg kväfcer det onda och dämpar det pockande, det gäller att lära barnen vägen till de hjärkommer någon, som lyckas framkalla deras bedjande, lockande; tan, som af naturen stå dem rjärmast. D e förtroende, och hvilken de då ägna all den föräldrar, som vilja bli fva för sina vuxna ömhet, som legat fördold hos dem.
Raab har redan antydt delta, men jag tror, att man specielt bör fästa sig vid det förhållande, att, om en socken beslutar alt inom sig icke hafva något utskänknings-ställe, skulle det likväl för denna socken blifva nödigt att hafva ett sådant, om på minuterings-stället mindre belopp än l kanna icke får säljas, ty det är väl temligen klart, att, om der icke får köpas mindre belopp, socken föredrager att hafva ett utskänknings-ställe. Vidare vill jag rätta ett misstag af en talare, som räknat 4 supar på j kanna. Detta mått innehåller 8 supar. Frih. Stjernstedt, Aug. Wilh.: Jag bekänner, att jag icke tror, att så stora fördelar vinnas af detta förslag som man föreställer sig. Jag tror, att ju mindre tillgängligt bränvinet blir för allmogen, ju bättre är det, och jag grundar denna min åsigt på den erfarenhet jag inhemtat inom den ort, der jag är bosatt. A ägorna till den gård, der jag bor, fanns fordom en s. k. sjökrog, eller en krog vid allmänna segelleden, der icke blott sjöfolk utan hela den närmast kringliggande ortens allmoge ständigt sysselsatte sig med supande. Efter min ankomst till denna gård afskaffades denna krog, och superiet i orten har pä ett märkvärdigt sätt aftagit. Personer, begifne på dryckskap, hafva öppet för mig erkänt, att just denna lätthet att åtkomma bränvin förleder dem till superi, och att de icke hafva styrka att emotstå frestelsen att åtkomma bränvin. Utminuterings-ställena komma, enl. min åsigt, icke att uttränga krogarna, utan deras antal blir enahanda som f. n., enär de nu finnas endast vid de större landsvägarne. Utminuterings-ställena lemna således ett ökadt tillfälle för allmogen att erhålla bränvin, och derföre förordar jag antagande af Utsk:s förslag. Jag får derjemte vitsorda det af Hr Adelborg upgifna förhållande, att ju mindre lätthet allmogen har att åtkomma bränvin, ju mindre super den. Så är förhållandet i min landsort, och jag tror det äfven vara så i andra.
Bestämma ett nödigt apointement, så val för lefnadskostnad, som framoch återresa, hvilket qvartalsvis af röstande Den 8 December. 167 ledamöter på anvisande sätt sammanföres och remitteras commilentcrna. Remiss häraf torde öfverlemnas Ridd.Utsk. Remitterades till Ridd.Utsk. H. R. o. Ad. åtskildes kl. f till 2 e. m. In fidem protocolli, Albert Munck. Lördagen den 11 December 1847. Plenum kl. 10 f. m. Justerades 10 prot.uldr. för d. 8 dennes samt plcni-prot:n för d. 2 och 4 i denna månad. Företogs val af en Bänkman inom 15:de Bånkm:s-afd. i ledigheten efter N:o 1087. Hr Tigerskiöld, Fullm. Gr. Bonde, Gustaf, och blef till Bänkman utsedd N:o 1053. Hr Hammarberg, Carl Axel. Öppnades Hrr Electorers listor vid val af ledamöter i nedannämnde Utsk.; och befanns att dertill blifvit utsedde i Ba n ko-Utskotlet: efter N:o 130. Gr. Wirsén, Axel Emil: N:o 1. Frih. Oxenstjerna, Carl Gabriel. Lag-Utskottet: efter N:o 1753. Hr Hedenstjerna, Wilhelm: N:o 1901. Hr Olivecreutz, Fullm. Gr. Sparre, Erik. Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottet: efter N:o 260. Frih. von Saltza, Anton Philip, N:o 295. Frih. Ramel, Hans, samt N:o 2322. Hr Sandströmer: N:o 279. Frih. Wrangel afSausis, Fullra. Frih. Cederström, Claes Rudolf; — 377. „ Reuterskjöld, Adam Axel; — 102. flr Oxehufvud, Olof Philip. Expeditions-Utskottet: efter N:o 687.
Om man nu gör döttrarna inom sådana där idealiskt eniga familjer till föremål för iakttagelse i en liten detaljfråga, nämligen deras klädsel, så skall man mycket ofta finna, att de älska att kläda sig till punkt och pricka lika. I familjer åter, som bestå af starkt utpräglade individualiteter, finner man ytterst sällan en sådan öfverensstämmelse i klädedräkt. Bäras där af familjens döttrar någongång t. ex. likadana klädningar, så låta de sig angeläget vara att genom olika smycken, band etc. åstadkomma en viss åtskillnad. » Ja, men inte har den der öfverensstämmelsen något med individualiteten att skaffa, » säger nog mången. » Den beror helt enkelt på att vederbörande hafva precis samma smak. » Månn tro två människor kunna ha lika smak i den grad, att de alltid föredraga precis samma tyger, samma färger, samma modeller e t c? Å n e j, det kan man väl knappast tro. Det är nog så, att gemensamhetskänslan spelar så stor roll för dem, att personlighetskänslan aldrig vaknar fullt till lif. Eller också är det så, att en stark personlighet så undertrycker en svagare, att denna ej kan ens tänka sig m ö j - ligheten af att bära t. ex. ett par gråa handskar, när hennes syster bär ett par svarta. Se på ett par sådana där systrar med precis likadana klädningar, kappor, hattar etc. och undersök, huruvida du kan bilda dig den meningen om dem, att de äro två personligheter, två starkt utvecklade individualiteter, två jag och icke ett vi. » Det där är j u tre likadana dockor och inte tre människor, och jag kan visst aldrig lära mig skilja dem åt, » hviskade till mig med komisk förtviflan en ung man af mina bekanta, då vi för första gången besökte en familj, där tre vuxna döttrar, som naturen dessutom liksom huggit ur samma stycke, uppträdde i precis likadana dräkter. » När jag gjort en fröken Alma klar för mig, » fortsatte han, » så får jag på en annan stol se en fröken Alma n:r 2.
Ridderskapet och Adeln ingifwik Memorial gjorde förslag, angäende Kongl. Finska Artilleris Regementets öfwerflyttande pä Swensk Staf, Stais-UtskottetS yttrande borde inhämtas; Hwarom de Respective Med-Skänden wördsamt och wänligen skulle underrättas, vi 5u^rs. s^x krotöcollSL kl. kslsrson. S. D. Hwad Riksens Högloft. Ständers Statsutskott i Memorial af ven i§ slstleVneNowember, angående General Asistance-Contoiket, anfört ocy hemställt, biföll Ståndet till alla delar; Hwilket de Respective Med »Ständen skulle wördsamt och wänligen tillkännagifwaS. tit 8uj,rs. Lx krotoevllo. kl. l?etskrott« S. Biföll Ståndet, att, likmätigt det, i ättledning as Kongl. Mattts, nädiga remih, af StatSUiskvlket, Uli Prvtocolls Utdrag den 21 nästlevne wen.ber, gjorde tillstyrkande, Landt, Ränmnästarena, Ljrkde Bandet N:o s/» mes 4i8 Den 7 December. nied undantag af den i Stockholms Län, som bibehås» les tvid det wanliga remistlaget af en ättondedels prv» Cent, hädanefter mä sig till godo beräkna en fjerdedels proCent äj Riksgälds-ContoiretS medel dock med dek af Utskottet derwid fästade förbehåll, arr något remitzlage ej får gvdkgöras ä de summor hwilka icke inom den i Författningarne utstakade tid och der söreskrisne ordning fran Landt-Ränterierne expedieras: Hrvarom wördlam och wänlig underrättelse skulle de Nesper, tive Med»Ständen härigenom meddelas, Or 8uxra. Lx krotocollo. ^ kl. peterson.
Majrt gifne försäkran om ett visst årligt bidrag af nämnde fond, Bolaget likviil stannade i mistning af aliade, efter gjord afräkning, återstående årliga anslagen, ulan att orsaken dertill kunde ti 11— skrifvas annan inverkan, än den af händelserne och sakförhållandena, deribland synnerligen framstår det oregelmässiga i hela proceduren och den precaira naturen af Handelsoch Sjöfarts-fonden, på hvars fortfarande Bolaget 110g oförsigtigt förlitat sig; att, ehuruväl mången enskild representant, lika med motionären, torde anse det för framtiden gagneligt, om emot försöken att, utöfver Rikets Ständers medgifvande!! och tvärtemot Grundlagens uttryckliga förbud, belasta Riket med gäld, någon practisk varning lämpligen 12 Stats-Utskottets Utlåtande, N.o 337. kunde åstadkommas, så att icke den grundsats stadgades i Statsförvaltningen och, till retelse förden enskilda speculationen, öfverginge till ett farligt praejudicat; att något ändamål, ehuru nyttigt i sig sjelft, finge gifva helgd åt förbjudna medel, förekom dock, å andra sidan, dels att Rikets Ständer, genom sin efterlåtenhet viel föregående Riksdagar alt strängt handhafva den magt, Grundlagen lagt i deras händer, att controllera och förekomma oregelmässiga dispositioner, gifvit vederbörande en, i förmodan om samma systems fortfarande, nog lockande anledning tilt försök ait vinna medel af Staten i sådan väg, hvilken efterlåtenhet motionären till en viss grad ansåg ålägga nuvarande
Sedan Eders Kongl. Maj:t, medelst remiss den 18 sistlidne Oktober, i nåder anbefallt dess och rikets Krigs-kollegium att till Eders Kongl. Majit inkomma ined underdånigt utlåtande, i anledning af hvad Rikets Ständers sednast församlade Revisorers berättelse innehåller om verkställd granskning af Kollegii räkenskaper för år 1859, får, till fullgörande häraf, Kollegium härhos i underdånighet öfverlemna Kollegii Artilleri-, — 297 — Fortifikations-, Intendentsoch Aflönings-afdelningars hvar för sig, i dem tillhörande delar, afgifna underdåniga yttranden. Den nådiga remissen bifogas i underdånighet; och Krigs-kollegium framhärdar med djupaste vördnad, trohet och nit, Stormäktigste, Aliernådigste Konung! Eders Kongl, Majits underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter, J. P. LEFRÉN. J. SÖDERLING. C. F. LAURÉN. S. C. NISSER. A. W. TOTTIE. KNUT POSSE. Stockholm den 17 December 1861. J. R. Öfverström. Kongl. Krigs-kollcgii Avtilleli-afdelnlngs underdåniga utlåtande, i anledning af Rikets Ständers Revisorers anmärk, ningar vid granskningen af nämnde Afdelnings räkenskaper för år 1850. Stormäktigste, Aliernådigste Konung! Uti Rikets Ständers Revisorers afgifna berättelse, angående verkställd granskning af statsverkets m. fl. allmänna fonders tillstånd, styrelse och förvaltning år 1859, förekommer i afseende å förhållanden, som röra Krigs-kollegii Artilleri-afdelning, uti 4:de §, att hvarken af de till
Då det således endast är af laxfisket, som afgiften utgår på ett sätt, som i 266 D 911 21 April e. m. någon mån påminner om tionden, tror jag att R. St:r vid förra riksdagen gjorde rätt uti att ieke uptaga fisktionden i denna punkt. Nu sedan Utsk:ts hemställan i denna del blifvit af 3 Stånd bifallen, må detta ord dock gerna stå qvar, blott R. o. Ad. behagar ur första punkten utesluta orden »från fastställelsedagen, oansedt »tillämpning af regleringen ej genast kan börja», om propos. hvarå jag får anhålla. Gr. Taube, Henning Adolf: Afven jag har begärt ordet, för att göra samma hemställan som Hr Gr. Hamilton, sedan R. *> o. Ad. vid 3:dje punkten antagit K. M;ts Propos. oförändrad. Hvad åter beträffar ordet »lisk», så var anledningen, hvarlöre det kom att inflyta, den att PresteSt:ts egna ledamöter inom Utsk:t yrkade på dess införande, äfvensom att, såsom Hr Gr. Hamilton anfört, i de nordliga länen tionde verkl. till presterskapet utgår af vissa sorter fisk. Då nu Betänk, är i denna del bifallet af 3 Stånd, anhåller jag att ordet »fisk» icke matte af R. o. Ad. uteslutas. Frih. Cederström, Rudolf: Sora motionär i detta ämne, skulle jag, på det den föreslagna regleringen måtte så mycket som möjligt fortskyndas, visser], hafva önskat, att de af Uts.k:t i denna punkt införda ord fått qvarstå, men med anledning af de båda föregående talarenas deremot gjorda anmärkningar och då 3 Stånd nu fattat enahanda beslut, vill jag icke göra. någon invändning mot bifall till K. M:ts Propos. i detta afs. Hvad beträffar ordet »fisk», som Utsk:t här insatt, är det visserl. mindre af nöden; men det torde icke vara skäl, att vi för denna underordnade omständighets skull skilja oss från de andra Stm, hvadan jag anhåller om bifall till punkten med den förändring Gr. Hamilton föreslagit.
Land shöfdingars Pensionsrätt ; Gifven Stockholms blott den 8 Februarii tS34- Uppå underdånig ansökning af Presidenten Friherre Berndt Wilhelm Fock oin afsked från Landshöfdinge-Embetet i Upsala Län, med erhållande af pension å Allmänna Indragnings-staten, till ett belopp, svarande emot nuvarande Stats-Secreterare-lönen, har Kongl. Majit, under den r Julii i83o, beviljat bemälde Friherre Nådigt afsked från berörde Embete, samt derjemte, enär Friherre Fock, efter 51 års tjenstetid, vid då egande 66 års ålder, enligt behörigt Läkarebetyg, var till helsa och arbetsförmåga försvagad, funnit honom, jemlikt Författningarne, berättigad att å Allmänna Indragnings-staten uppföras, för att derifrån i sin återstående lifstid åtnjuta pension. Beträffande åter pensionens belopp, så har, vid Nådig pröfning deraf, Kongl.
För öfrigt har » Gymnast » fullkomligt rätt i påståendet, att » själfva gåendet » icke är finländskt, utan » alldeles kosmopolitiskt », men frågan gäller att såsom öfning utföra denna konst på det mest uppfostrande sättet för att uppnå det bästa möjliga mål. Att » ett icke alldeles obetydligt antal finska, isynnerhet kvinliga gymnaster, årligen besöka Sverige », är en sanning, men de besöka äfven Danmark, Tyskland, Schveitz o. s. v. efter råd och lä- genhet, stundom med stipendier af staten. Omdömet att såsom resultat af besöken i Sverige uppstått en » behaglig blandning » i metoderna, kan bero på icke allenast tycke och smak, utan olika synpunkter. Den ene ser i gymnastiköfningarna en » t e r » (förvexling med sjukgymnastiken), den andre en pli-exercis (förvexling med militärisk yrkesinöfning), den tredje ett pedagogiskt skolämne (fysisk o c h psykisk uppfostran), den fjärde litet af hvarje. Genom brytningen mellan olika meningar belyses saken från alla sidor o c h kommer ett steg närmare fullkomning. Vänner af den tyska metoden anse den svenska oskön, enformig och militärisk samt framför allt icke lämpad för kvinnor, ej heller för barnens olika stadier. I Idun n:r 40 står under rubrik » Från kvinnans arbetsfält » o m » kvinliga sjukgymnaster och gymnastiklärarinnor » följande: » Äfven vid flickskolorna, åtminstone de större, har man oftast manliga lärare i denna bransch. De flesta kvinnor, s o m genomgå Central-institutet, egna sig väl åt sjukgymastiken, dels s o m biträden å de sjukgymnastiska privatinstituten, dels s o m själfständigt utöfvande sjukgymnaster, fältskärer och massörer. » — Hvarför känna sig icke kvinnorna tilltalade af kallet att leda kroppsöfningarnainom flickskolorna? Ingen vill väl betvifla, att icke detta vore ett af » kvinnans arbetsfält » och ett af de viktigaste. Hvad fru Kallios genmäle beträffar, kan jag fatta mig kort. Äfven här har Idun kommit mig till hjälp. Hon har nyss berättat o m partiförhållandena i Finland ganska målande saker och tyvärr sanna.
Ferdinand! också du? vet då att den verkliga sorgen känner evigt sin saknad, glömmer alldrig under sina tärande qval, den hvars misstroende i hennes hjerta omvred smärtans dolk. Nej! sorgen känner sannerligen icke lifvets glada dansar." Jag hade för hela verldens goda icke längre kunnat qvarstadna i den bullrande salonen, och hastade nu derföre i min sängkammare der jag bortgret flere timmar. Jag skulle just, dertill föranledd af en häftig hufvudvärk, uppstiga ifrån min plats, för att hos Annette anhålla om något ättika, då jag med den grufligaste förskräckelse varseblef, stödd emot dörren, och belyst af det matta sken som det ensamt brinnande ljuset spridde, samma röda Domino, i hvilken jag trodt mig igenkänna S. "Förskräcks ej för din älskling, Mathilda", uttalade med låg röst den välkända stämman, nalkades mig med ilande steg, och sjönk, förrän jag det kunde hindra, med aftagen mask, framför mina fötter. "Förlåt din Ferdinand", hviskade han nu, i det han i sina armar häftigt omslöt mig, "att han icke kunnat afhålla sig ifrån sällheten af att se dig. Förlåt, att han i afton så svårt sårat ditt hjerta; lofva honom, att icke sörja, ty kanske skall ännu glädjens sol komma att lysa oss. O! lemna mig detta löfte så troget, som jag villfar din begäran, att icke med en enda rad smärta ditt sinne. Lofvar du mig det? Jag medtar nu detta löfte; behåll deremot du detta hvilket skall påminna dig mig; och nu farväl! jag res i ögnablicket." Vid dessa ord slöt han mig ännu en gång till sitt bröst, tryckte en kyss på mina läppar och ilade utur rummet. Drömde jag, eller var ja vaken, var det verkeligen min outsägligt älskade Ferdinand, af hvars armar jag nyss så huldt omslutits? Ja! hans qvarlemnade gåfva, ett skönt och honom fullkomligen likt portrait hvilade ännu i min hand, och förvissade mig således tydligen derom, att min syn ej varit någon villa.
Hvar och en känner hvilka oerhörda kostnader som detta medför och hvilken mängd transportmedel som erfordras för att verkställa något sådant, och med kännedom af den flotta, som Ryssland eger, så är det temligen gifvet att icke mer än 25,000 man kunna komma öfver på en gång. Ganska snart kunna dock betydliga förstärkningar hinna att anlända, men uteblifva dessa, så är den först landsatta korpsens ställning högst betänklig. Afven om man antager att på vår kust blifvit landsatt en styrka, tillräckligt stor för att kunna framtränga vidare, så erfordras dock oupphörliga transporter fram och åter öfver Östersjön, och om dessa afskäras, så får en på en fiendtlig kust kastad armé ganska svårt att kunna uppehålla sig. Häraf följer 538 Den 18 April f. m. att det för Ryssland är ett oeftergiflig vilkor att ega Östersjön i sitt våld, om det vill företaga något emot oss. Hvad vårt sjövapen skall åstadkomma, måste således vara att förhindra detta, och det är temligen klart att något sådant icke kan åstadkommas med vår nuv:de flotta. Föga mer torde vara att göra med pansarfartyg, ty problemet att göra dessa fartyg osårbara är ännu icke löst, och detta af den orsaken att förmågan att kasta projektiler är vida mindre begränsad än ett fartygs förmåga att bära tyngden af pansar; men det finns ett annat slags fartyg, nemi. de s. k. Monitorerna. Jag vill visst icke påstå att dessa heller äro absolut osårbara, men man bar aldrig hort att de rönt någon allvarsam skada genom kulornas inverkan; man skulle således kunna kalla dem relativt osårbara, och hvad som är säkert är att sådane fartyg, försedda med goda ångmaskiner, aldrig skulle kunna stängas inne i hamnarne, utan de skulle kasta sig in i de fientliga transportflottorna, skingra och förstöra dem. Jag är fullt öfvertygad om att, i fall vårt sjöförsvar blir grundadt på sådana fartyg, till någon liten del förstärkta med flytande batterier, så skulle det kunna uträtta för Sverige mer än hvad någon förut kunnat ana.