Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Prydnadsföremål i gjutjärn såsom sköldar, hillebarder m. m. komplettera de tre brukens utställningar och bidraga i betydlig grad att gifva åt utställningen ett drag af prakt och glans. Jämte dessa firmor böra vi uppmärksamma Kockums järnverksaktiebolag, där i synnerhet de billiga husgerådssakerna af galvaniserad plåt böra slå an, Näfvekvarns solida utställning af grytor och kokapparater samt Skoglund &amp; Olssons vackra utställning i egen paviljong, där särskildt spisarna med flyttbara rost torde vara något att tänka på, för den som vill spara på bränslet. Söderbloms i Eskilstuna värmenecessärer hafva funnit väg till många tusen hem både i Sverige och utlandet och gjort sig omtyckta såsom på en gång praktiska och prydliga trots sin enkelhet samt prisbilliga. Af pressade och emaljerade kärl utställer Olofström en samling, som väl får anses vara hors de concours såväl hvad materialet som arbetet angår. V i tvifla på, att man af annat råämne än den svenska stålplå- ten kan förfärdiga dylika saker genom pressning af ett enda stycke. Ankarsrums bruks utställning af emaljerade kokkärl, däribland särskildt den bränslebesparande buljonggrytan nog skall senteras, samt Carl Lunds fabrikers, Malmö, stora monter med alla slags emaljerade, lackerade och förtenta kärl komma säkerligen också att orsaka en hel del kollisioner mellan begäret att skaffa sig nyttiga och goda saker samt önskan att så mycket som möjligt spara på kassan. På tal om kärl få vi icke glömma jfr. A. Santessons, Stockholm, utmärkta arbeten i tenn och britanniametall. Det är mycket stilfulla och vackra saker, som vi finna i hans monter, gedigna prof på verklig konstindustri. Kanske vi redan sett tillräckligt för att hafva klart för oss, hvarifrån allt skall tagas, som behöfves när bo skall sättas eller kompletteras. Nej ännu fattas tapeter på väggarna, mattor på golf ven samt gardiner för fönstren. För tapeterna sörjer G. A. Kä- berg, Stockholm, på förträffligaste sätt, och äfven Kalmar nya tapetfabrik kan uppfylla rimliga anspråk.
» Valkyrian » är s o m bekant dess första o c h » Götterdämmerung » (gudarnes skymning, ragnarök) dess tredje. Till detta textinnehåll har W a g n e r komponerat en musik, s o m från början till slut utgör en den härligaste o c h mest storslagna symfoni. Byggdt på en mångfald motiv, än veka o c h innerliga, än stolta eller dystra, alltid högst karaktäristiska, kan detta musikdrama icke förfela att göra ett djupt intryck på en hvar, som har nå- g o t sinne för musik och musikalisk karaktäristik. De handlande personernas alla tankar, känslor o c h stämningar inväfvas i en musikalisk dräkt så mångskiftande o c h karaktärerna allsidigt belysande, att dessa framträda s o m helgjutna. D e finnas, som sakna det melodiösa elementet i denna opera. Följer man dock rätt med, så behöfver man ej söka länge, innan man här finner melodier af ovanligt anslående o c h tilltalande beskaffenhet. V i erinra o m den storslagna kärleks scenen mellan Siegmund o c h Sieglinde i första akten m e d den förres härliga sång till våren o c h kärleken samt W o t a n s afsked till Brunnhilde i sista akten. Scenen mellan Brunnhilde o c h Sieg m u n d i andra akten hör äfven i musikaliskt hänseende till operans glanspunkter. Orkestern spelar naturligtvis i denna opera hufvudrollen, och här har W a g n e r användt alla till buds stående hjälpmedel. Ställer kompositören stora anspråk på solisterna, så gör han det ej mindre på orkestern. Vårt k. hofkapell besegrade dock alla svårigheter och skötte sig på ett sätt, s o m länder detsamma samt den energiske o c h skicklige inöfvaren af denna opera, hr Andreas Hallen, till ovansklig heder. H v a d utförandet för öfrigt beträffar, så har detta helt säkert öfverträffat de flestas förväntningar. Det är ej n o g m e d att totalintrycket blef godt, på somliga händer var utförandet helt enkelt utmärkt. Främst står onekligen fru Östberg som Sieglinde.
Dessutom ocb med behörigt afseende å de vid denna RiksJag väckte mångfalldiga frågor om utvidgning af Bankens låne-rörelse, samt på det att en, utan medtagandet af nuvarande låne-fonder, andvändbar tillgång till metalliska Cassans förstärkande, i händelse omstäfldigheterne härtill föranleda, må förefinnas, serdeles innan någon dertill disponibel behållning af de kommande årens räntevinster hunnit uppkomma, anser Utskottet försigtigheten fordra, att den nu besparade Bancovinsten åtminstone till någon del användes för afbetalning af Riksgälds-Contoirets till Banken utfärdade obligationer. I följd af hvad nu blifvit yttradt och under förutsättning, att, enligt den den af Rikets senast församlade Ständer antagne, uti Banco-regleroentets a38 uttalad* grundsats, Bankens vinst för innevarande och följande åren förblifver under dess styrelses disposition, intill nästa Riksdag, får Utskottet alltså föreslå, att Bankens, enligt lS3c) års Hufvudbok, utöfver Grundfonden behållna vinst och capitai-öfverskott må, med tillsammans 3,3i 1,216 R:dr 4l sk. 5 rst., komma det allmänna till godo, genom en femtedel deraf hvarje år, från och med i84>, dock med villkor, att de sålunda först utgående andelarne af Bankens förrberörde nu reserverade vinst och öfverskottsmedel användas till inbetalning af Riksgälds Contoirets till Banken utfärdade obligationer å ett capital-belopp af 960,000 R:dr eiler den summa, hvarmed dessa obligationer nu öfverstiga 3,000,000 R;dr. Genom det yttrande, Utskottet nu afgifvit, anser Utskottet sig äfven hafva besvarat den af Herr Lefren, Joli.
Vid det Hr Munck of Rosenschöld anförts anhåller jag att få Den 12 Juni. 235 anmärka, att frågan om motionstidens inskränkning, efter min tanka, innefattar en nyttig förändring, vigtig i synnerhet derföre, att Utskotten derigenom komma i till fälle att med me;a noggrannhet utarbe.a de mål, sorn till deras handläggning remitteras. Jag instämmer för öfrigt, med Herr Rosenschild i den tankan, att frågor, hvartill anledning under loppet af ett Riksmöte förekommer, böra kunna, utan afseende på den för motioner bestämda termin, af Riksdagsmän väckas, under det vilkor, att de till pålöljande Riksdag skola hvila, och då till afgörande företagas; men då detta är en ny fråga, sorn bär väckas i ConstitutionsUt»kottet, så får jag tillfälle att der ytterligare utlåta mig deröfver, när dea af Herr Rosen. schöld blifvit väckt. Då Utskotten, som nu, öfverhopas med frågor, händer att en del blifva mindre väl utarbetade, och Ståndens beslut deraf icke alltid sådana, som man, efter närmare granskning, kunnat önska. Jag tillstyrker derföre bilall till den föreslagna förändringen. ■ Herr Munck af Rosenschöld: Jag har icke här vackt något förslag til! förändring i Grundlagarna, utan, som skäl till förkastandet af det 1111 under pröfning varande, anfört att jag ämnar vid denna Riksdag göra ett förslag till ändring, och detta vet jag ganska väl ej få? göras uian i CorstitutionsUtskottet. Hvad H? Karon §? Cederström för öfrigt yttrat, stride? ej med hvad jag anfört. Jag är alldeles enia 236 Den i • Juni. med denna värda Ledamot, att önskligt vöre det Utskotten ej blefve öfverhopade med för många Memorial; men jag tror icke att detta vinnes genom motionstidens förkortning, utan denna gör, att Utskotten erhålla till sig lika många Memorial, men sämre och ofullständigare utarbetade. Mångå Memorial blifva klokare, och flera tiUämnade ibland alldeles uteblifva, om man får nog tid att inhämta andras meningar och råd.
Denna Kantiska lära måste betraktas såsom uttryckande ett hufvudmoment af den reflexionens rigtning på det inre, på medvetandet och dess modifikationer, hvilken uppenbarar sig i den nyare tidens hela bildning, i motsats mot den antika bildningens mera realistiska charakter. I enlighet härmed fästade Kant sin uppmärksamhet på den intelligenta kraften i dess särskilda yttringar, för att upptäcka de i dess väsende gifna allmänna och nödvändiga lagarne för dess verksamhet. Denna undersökning förde honom naturligen äfven till betraktandet af den esthetiska omdömeskraften, såsom en af dessa den intelligenta kraftens modifikationer: genom sin granskning af denna grundlade han, eller åtminstone förberedde, hela den efterföljande tidens vettenskapliga Esthetik. Kants åsigt af det Sköna utmärker sig hufvudsakligen genom bemödandet att skarpt åtskilja detsamma, på ena sidan ifrån det genom sensationer gifna sinnligt angenäma, och på den andra ifrån det absolut eller relativt goda, det vill säga det, som förmedelst ett begrepp tillfredsställer förnuftet eller förståndet. Känslan af det Sköna utgör, enligt hans lära, en känsla af ett ointresseradt, subjektivt allmäntgiltigt välbehag, hvars grund måste sökas i den lifliga, men tillika fria, eller ej af ett egentligt begrepp bundna verksamhet, i hvilken inbildningskraften och förståndet på en gång försättas genom åskådningen af ett föremål, som röjer en viss form af afsigtsenlighet, utan att deruti uppenbarar sig en bestämd afsigt. Från känslan af det Sköna åtskilde Kant vidare, på ett mera bestämdt sätt än förut varit vanligt, känslan af det Sublima: denna väckes nemligen, enligt hans åsigt, genom åskådningen af en antingen extensiv eller intensiv och dynamisk storhet, hvilken i det förra fallet öfverskrider gränsen för vår förmåga att sammanfatta delarne till en åskådlig bild, eller i det sednare röjer en kraft, som är vår sinnliga kraft öfverlägsen, men tillika i båda fallen hos oss framkallar ett lifligare medvetande af vår högre öfversinnliga natur; i följd hvaraf känslan af det sublima således är en blandad känsla, i hvilken något för sinnligheten nedtryckande eller frånstötande är förenadt med ett högre välbehag för förnuftet.
Hvad åter beträffar fjerdingsmännens åligganden, i afseende på tillsyn öfver väghållning och brobyggnad var det mig visserligen icke obekant att, såsom Frih. af Ugglas erinrat, fjerdingsman på grund af 1734 års Gästgifveri-ordn. ega hålla en dylik tillsyn; men ett är att tillse, i hvad skick något befinnes och derom afgifva rapport till Länsmannen, och annat är, alt, såsom författningen i 7 mom. 6 § innehåller, meddela vederbör, väghållningsskyldige föreskrifter om afhjclpandet af brister, ty sådant innebär en pröfning, hvartill fjerdingsmännen tillförene icke varit berättigade, och hvilken jag anser betänkligt att tillägga dem. Sedan jag nu besvarat de hufvudsakligaste mot mitt yttrande riktade anmärkmr, anhåller jag att vid frågans formella behandling få erinra, att då åtskilliga talare yrkat bifall till Utsk:s betänk, med del tillägg Frih. Stjernstedt deruti föreslagit, men jag och några andra talare yrkat återremiss, så lärer, om äterremiss beviljas, Utsk. ej underlåta att vid förnyad behandling af frågan äfven taga Frih. Stjernsledts amendement under pröfning; hvarföre jag hemställer till dem, som hylla Frih. Stjernstedls åsigt om de icke, till förenkling af proposme vilja medgifva återremiss, emedan det kunde vara tvifvel underkastadt, om, äfven med antagande af Frih. Stjernsledts förslag, den jord, hvilken bör uti fjerdingsmans-befattningen deltaga, blifvit med nödig fullständighet uptagen, hvadan en utredning af Utsk. äfven härutinnan synes mig vara af behofvet påkallad. Gr. Lagerbjelke, Gustaf: En föreg:de talare, Frih. Palmstjerna, har redan visat det statsnyttiga uti att antaga Utsk:s förslag.
Företogs till pröfning ConstitutionsUtskottets den 14 dennes aflåtne, samt den 23 i samma månad på bordet lagde, Memorial, innefattande tvänne särskilta meningar, såsom alternativer, i frågan om upphäfvande af n4 i Regeringsformen, Herr Cederskjöld, Pehr Gustaf: Det är ConstitutionsUtskottet förbehållet, att till Ständerna inkomma med förslag till ändringar i Grundlagarne; men ingenstädes lär det vara medgifvet, att 2 Stånd inom Utskottet kunna med ett dylikt förslag inkomma; dertill fordras nödvändigt Utskottets pluralitet Då derföre endast 2 Stånd inom Utskottet gillatoch de andra 2 Stånden förkastat den af en Ledamot inom Utskottet föreslagna ändringen, anser jag för min del Utskottet ej hafva ägt rätt, att med något Utlåtande i detta ämne till Ständerna inkomma, ännu mindre att framställa den af 2 Stånd gillade förändringen, såsom alternativ mot de andre 2 Ståndens ogillande Detta förslag synes sålunda ej vara af Utskottet lagligen upprättadt, och följaktligen ej kunna till kommande Ständers afgörande öfverlemnas; utan vågar jag vördsammast hemställa, om ej Högloflige Ridderska - 408 Den 27 Maji. pet och Adeln skulle finna, att detta mål bör alldeles förfalla. För öfrigt torde jag få erinra, att detta förfarande af ConstitutionsUtskottet contrasterar märkvärdigt med dess förhållande i frågorna om tryckningen af dess Protocoller öfver vissa anmärkningsmål, hvarvid Utskottet förklarade dessa frågor såsom förfallna, då vid deras afgörande, två Stånd inom Utskottet stadnade emot två Stånd. Friherre Åkerhjelm, Gustaf Fredric: Jag ber att få återkalla i Ridderskapets och Adelns minne, att jag alltid reserverat mig emot det beslut, att då i ConstitutionsUtskottet tvenne Stånd stadnat emot tvenne uti någon der till öfverläggning förehafd fråga, densamma borde förfalla. 75 §. Riksdagsordningen handlar om, huru bör förhållas då i en fråga RiksStånden stadna med deras beslut två Stånd emot två.
Det har af en ledamot blifvit yttradt, att rättigheten alt på ett ställe bränna för flera egendomar borde vara inskränkt till en half mil derföre, att man ej kan föra dranken längre. Jag har kört den en mil och tror det vara användbart; det är en norm, som förut varit följd. Den, som har egendomar inom en mils afstånd från hvarandra, må äga rätt att bränna på en af dem eller på båda. I fråga om, hvarest man mest bränner, kan vara olika tankar. Jag tror, att man bränner mest på slättbygden. Svårigheten att afyttra spannmålen har, oaktadt bristen på bränsle, tvungit jordbrukaren derstädes att förvandla sin säd till brännvin. Skogsbon bränner mindre derföre, att han skall köpa spannmål och har andra binäringar. Detta tror jag vara en distinction, som man bör komma ihåg. Jag vill ej disputera, det ju åtskilliga mindre hemmansägare böra få bränna tillsammans; men jag hemställer, om det kan vara rätt att befalla dem det, hvilket verkligen vore förhållandet, om man i skogsbygden sade, att hemmansdelar under ett visst värde ej få bränna, utan att slå sig tillsammans med andra. Frih. Boye har yrkat, Den -j Juli f. ra. jy5 alt den, som liar Konstapparat, ej må få hafva den större, än att liau dermed kan bränna lika mycket som en person, hvilken begagnar en enkel 90 k:rs panna. Först och främst tror jag ej, att man ännu äger erforderliga upplysningar till bedömande af denna sak, ty jag tror detta bero på inmurningen samt hvarjehanda andra omständigheter. Dessutom hemställer jag, om ej detta är stridande mot näringsfriheten. Jag tror således, att den, som har en egendom till i5,ooo rtdrs värde, må få nyttja en go k:rs panna af hvad beskaffenhet som helst, då han betalar derefter. Jag tior, att det nu af mig anförda yttrande af Friherren ej instämmer med hans anförande rörrde mäskvärmare. Äfven jag skulle önska, att liemmansbeskaltningen för brännvinet kunde borttagas, och jag tror, att, om B.
Under åberopande, hurusom lärjungarnes antal vid Halmstads lägre elementarlärorerk på de sednare åren så betydligt tillvext, att detsamma under sistlidne års vårtermin uppgått tilt 112, alt inom hela Halland icke funnes något högre eller fullständigt läroverk, att det stora afståndet från ett sådant, äfvensom de med ynglingarnes afsändande till och uppehälle på aflägsna orter förenade kost nader i väsendtlig mån lade hinder i vägen för elementarundervisningens fortsatta begagnande, samt att endast ett på real-linien fullständigt läroverk kunde uppfylla det behof, som förefunnes icke allenast för den studerande ungdomen från Halmstad och närmast kringliggande orter, utan äfven för den vidsträcktare del af Halland och dertill angränsande delar af Småland, hvarifrån ett ej obetydligt antal ynglingar vid ifrågavarande läroverk sökt och söka sin bildning, hade, enligt hvad af Statsrådsprotokollet inhemtas, bemälde stads innevånare, genom utsedde komiterade, underdåuigst anhållit, bland annat, alt Kongl. Majit täcktes till Rikets Ständer aflåta nådig Proposition om utvidgande af Halmstads lägre elementarläroverk till ett på real-linien fullständigt, lill hvilken anhållan ej mindre Landshöldiuge-embetet i Hallands län än ock Konsistorium i Göteborgs still i underdånighet tillstyrkt nådigt bifall. Vid underdånig föredragning häraf fann Kongl. Majit visserligen behofvet al ifrågavarande läroverks utvidgande ådagalagd); men med afseende å den hastiga utveckling detta läroverk företedde, i det lärjungarnes antal derstädes, hvilket under höstterminen 1858 utgjort endast 74, sistlidrie års vårtermin stigit till 112, af hvilka inom de trenne öfre klasserna, der vallrihet egde rum, 52 läste klassiska Stats-Utskottets Utlåtande N:o 139. 37 språk och 51 tillhörde real—linien, syntes det Kongl. Majit vida ändamålsenligare, att läroverket omedelbart utvidgades till fullständigt på håde klassiska och reala linien.
Sedan Statsrådets organisation uti departementer under riksdagen år 1840 blifvit beslutad, hade Kongl. Majit, uti nådig skrifvelse of den 17 Mars samma år, hos Rikets Ständer gjort framställning, bland annat, om behofvet af bestämd reglering af lönevilkoren för Departements-cheferne, samt Rikets Ständer uti underdånig skrifvelse af den 5 derpåföljande Augusti, N:o 55, derå afgifvit underdånigt svar, hvaruti de, utom annat, i afseende å uppkommen fråga, huruvida de nye Departements-cheferne borde, i likhet med hvad för utrikes Statsministern redan då egde rum, med boställen förses, förklarat sig då icke hafva funnit lämpligt att i närmare pröfning deraf ingå, men deremot i underdånighet anhållit, alt Kongl. Majit måtte täckas, efter anbefald och verkstähl undersökning af de omständigheter, som på bedömande af tvenne i nämnde hänseende uppgifna förslags företräde framför hvarandra och sättet för deras utförande kunde inverka, till Rikets Ständer vid nästföljande riksdag öfverlemna nådig proposition i ämnet, på det Rikets Ständer mätte komma i tillfälle att frågan i närmare öfvervägande taga. Vid granskningen af Finans-protokollet för den 29 September 1848 har Utskottet likväl nu funnit, att, enligt serskilda nådiga beslut af samma dag, i underdånighet tillstyrkta af Konungens Rådgifvare, H. Exc. Justitiaj-Statsministern, H. Exc. Statsministern för utrikes ärendena, samt Statsråden Herr Fåhreeus, Herr Sandströmer, Herr von Hohenhausen, Herr Wallensteen, Herr Gunther, Herr Genberg och Herr Gripenstedt, boställen för trenne (3ine) Departements-chefer uti kronan tillhörige hus tills vidare blifvit upplåtne, utan alt Rikets Ständer, enligt deras år 1840 framställda underdåniga anhållan, om frågan i dess helhet ännu fått tillfälle att sig yttra; Och då denna regeringsåtgärd icke hvilar på något Rikets Ständers beslut, som tillerkänt förmånen af boställen åt
-Beek emedan de Baxe öfriga Riks-Stånden förenat sig om den behandlingsform, som i Bonde-Ståndets redactions-uppgift utlryckes, och hvilken onekligen både för tillfället minskat omgången och i allmänhet försvårar grundlagsändringar, hemställer vördsamlrgen Constitutions-Utskotttet, om icke Ridderskapet och Adeln, frånträdande sin serskilda tanka, behagade foga sig etter Med-Stånden. För motsatt händelse, får emedlertid Utskottet föreslå nedanstående omröstnings-proposition: ”Den,. som godkänner följande förslag till ändring i 2 morn. 81 §. Regerings-Formen '"'Inkommer till Rikets Ständer Constitutions-Utskottet med något förslag till Grundlagsförändring, skall detsamma, efter öfverläggning derom i Ståndens plena, först framställas till gillande eller ogillande. Gillas det af samtlige Stånden, hvile förslaget till antagande eller förkastande vid nästa Riksdag. Ogillas det af två eller flera Ständ, för falle frågan. Gillas det blott af ett Stånd_, ankornme det på Constitutions-Utskottet, genom val i Ståndens plena, förstärkt till ett antal af tjugu personer af hvarje Stånd, att förslaget, medelst samfälld omröstning, gilla eller förkasta. Göras åter vid förslaget anmärkningar, blifve de, liv ilka hvarje Riks-Stånd serskildt förklarat för dess gemensamma tankar, till Constitutions-Utskottet hänvisade. Utskottet åligge då att samtlige Riks-Slåndens tankar till ett förslag i möjligaste måtto sammanjemka och, om oförenliga skiljaktigheter finnas, dem derjemte till samtliga Riks-Ståndens behandlande anmäla. Förena sig derefter samtlige Riks-Stånden om ett förslag, hvile det till slutligt antagande eller förkastande, på tid och sätt, som här förut stadgade äro. Blifva åter något Stånds tankar, i någon eller några delar, skiljaktiga från de öfrigas, och samma
Men ehuru: jag nogsamt känner, att varningar vanligen ske förgäfves, der partiyra rader, anser jag mig likväl af djup pligtkänsla uppmanad att lins StatsUlsk. göra de enträgnaste hemställningar 0111 nödvändigheten att i frågor 0111 landets försvarsanstalter låta meningsstriderna rör:de landets inre politiska förhållanden hvila, sa att de icke må vådligt inverka på vår gemensamma säkerhet mot yttre faror. 4-’0 '•Rörande anslaget tilt utvidgande af indelta armeen^, öfriga vapenöfningar. I K. proposm begäres för detta ändamål 4^,000 r:dr årligen. StatsUtsk. anser detta hellof kunna oell böra fyllas af det på ordin.-stat uppförda anslag. Först må anmärkas, att för det behof, som K. proposm afser , icke något ordin.-anslag finnes, och att just detta är orsaken hvarföre ett exil a-ordin.anslag begäres. StatsUlsk. känner nogsamt, att det enda statsanslag, som för indelta armeens vapenöfnitigar finnes, är 22,000 r:dr för 3:ne indelta cavalleri-regtlens exercis-sqvadroner, samt alt de öfriga indelta cavalleri-regttena, för detta behof äro i saknad af statsanslag, sedan R. St:s förstärkta StatsUtsk. vid innevar. riksdag afslagitKonungens propus, härom StatsUtsk. känner äfven, att passevolanceafsifterna icke förslå att underhålla indelta armeen vid de D vanliga årliga regttsoch rekrytmötena , samt att af sådan anleda, de förra, till stor förlust för regttenas tjenstbarhet, i allmänhet dels måst inskränkas till kortare tid än från ålder stadgadt är, dels vid några reg:ten för året alldeles inställas.
I följd deraf, bör förvandlingen bestämmas så att ingen kan af någon dermed förknippad förmån lockas att sig densamma bereda. Långt afvikande från denna klara grundsats, utsälter lagförslaget en måttstock i förvandlingen, som mycket öfversliger allt hvad en person i vanliga förhållanden kan sig förtjena, och följaktligen gör för honom till en ren vinst att söka undandölja sina böleslillgångar. 2:dra cap. 11 § stadgar: att 1 dags fängelse svarar mot £ r:dr silfver eller 2 r:dr r:gds; men, om förvandlingsfängelset varar öfver 20 dagar, stiger denna belöning, och annat kan den ej benämnas, gradvis för hvar 2ö:de dag, i 9 stadier, lill den slutliga och orimliga summan af 8 r:dr silfver eller 32 r:dr r:gds för dag. Efterräkna vi nu antalet af dagar som erfordras för afsittandet af 100 r:dr silfver böter, finna vi TO, och att i medeltal för hela denna tid belöper ungefärligen 5| r:dr r:gds på dag. Hvad först gradationen beträffar, så skulle den äga tydliga skäl, om straffet, såsom vid vatten och bröd, medförde ökad pläga; men dä nu fängelset innefattar samma lefnadsbeqvämligheter, samma utsökta artighet i bemötandet, den sista stunden som den första, skulle enda grunden för ifrågavar. afsittningsprogression böra sökas i obehaget af en längre förlust af friheten; dock ingalunda rått, emedan i flesta fall, den första tiden är den svåraste, innan vanan, som är den andra naturen, hunnit tillkomma.