Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Derpå syfta äfven alla de examina, som derifrån gangne lärjungar vid högskolan aflagt. Att den till näringarna lenanat flera eller bättre subjekter än våra lärdomsoch apologist-skolor i allmänhet, är långt ifrån alt vara styrkt. Lämpligheten af alt samtidigt undervisa de gossar, som vid en tidigare ålder vilja egna sig åt rent praktiska yrken, med dem som i skolan böra grundlägga en vetenskaplig, det är mera theoretisk bildning, är ingalunda genom den nya elementar-skolans erfarenhet ännu bevisad. Ofver kursläsningen och den fria flyttningen hafva sakkännare så myckel ordat och skrifvit, att här ej vore stället, alt deraf anföra ens hufvudmom-.na, Alt själsförmögenheternas och de individuella anlagens utveckling i allmänhet bör, som i den organiska naturen, ske harmoniskt och samtidigt, kan af ingen nekas; att språkstudium, vare sig af klassiska eller lefvande tungomål, är företrädesvis bildande för det unga sinnet, är lika allmänt antaget; att lärarens omedelbara inverkan på lärjungen är oundgänglig bredvid dennes eget sträfvande, hörer man ej heller bestridas; men att alla dessa syftemål säkrare vinnas genom den, vid den nya elementarskolan följda metod, än vid den gamla klassläsningen, är långt ifrån att vara ådagalagdt. Flera inrättningar, hufvudsakligen grundade pä samma idéer med denna skola, hafva dels befunnits otjenliga, dels mindre lämpliga, hvaremot nya såväl enskilda som allmänna skolor, med klassläsning, dagligen vinna mera förtroende. Det är äfven afgjordt i hvad mån den konsentrerade vård och uppmärksamhet hvarmed den nya elementarskolan varit omhuldad, de beviljade friheterna vid val af lärare, med dessas högre löner, och flera vid undervisningen, i riglning lill den gamla metoden gjorda modifikationer, bidragit lill de verkningar, hvaraf man vill draga, efter mången kännares tro, förhastade slutsatser; och visst är dessutom, att skicklige lärare alltid arbeta väl och med framgång, hvad metod än följes. Då de här ofvan nämnda stora hufvudfrågor äro underkastade så stridiga meningar, synes det för tidigt alt nu slita tvisten på sätt K. M. i sin framställda nåd. propos. gjort.
Kam mar-lätt ens underdåniga utlåtande, i anledning af 1860 års Revisorers anmärkningar vid Konsistoriernas och Elementarläroverkens samt andra förvaltande myndigheters räkenskaper för år 1858. Stormaktigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Majit liar, genom nådig remiss af den 1 nästlidne December, anbefallt Kammar-rätten att till Eders Kongl. Majit inkomma med underdånigt utlåtande i anledning af de anmärkningar, hvilka, uppfattade i sex-lj:r, blifvit af Rikets Ständers Revisorer särskildt framställda vid Konsistoriernas och Eiementar-läroverkens äfvensom andra förvaltande myndigheters räkenskaper för år 1858. Uti lista § hafva Rikets Ständers Revisorer erinrat, huruledes, vid upprättandet af åtskilliga Konsistoriers och Läroverks räkenskaper, de genom Kongl. Majis nådiga cirkulär den 17 September 1856 fastställda räkenskapsförmulär icke blifvit behörigen iakttagna och tillämpade. Kammar-rätten liar i anledning häraf förständigat Civilräkenskaps-kontoret, hvarest alla räkenskaper af ifrågavarande beskaffenhet undergå revision, att vid den granskning af Konsistoriernas och Eiementar-läroverkens senare räkenskaper, som nu förehafves, uppmärksamma, huruvida det anmärkta förhållandet ännu fortfar och i sådant fall derom hos Kammar-rätten göra anmälan till dess vidare åtgärd. Af uppgifven orsak är uta* Revisorerne, enligt 2:dra §, den önskan yttrad, att Konsistorierna borde vid hvarje års räkenskap foga en förteckning, deruti uppgift lemnades, dels å alla under Konsistor» förvaltning varande lägenheter, af hvilka dö särskilda kassorna hade inkomst, dels å beloppet utaf afgälden för hvarje sådan lägenhet och k tiden för dess erläggande, dels äfven, i händelse afgälden fördelades emellan olika kassor, å det belopp, hvarje kassa genom fördelningen undfått. Kammar-rätten hemställei underdånigst, om icke nådig föreskrift härom kunde Konsistorierna till framtida iakttagande meddelas.
Konungen vid dess urgamla rättighet at uphöja til adligt stånd och värde män som genom trohet, tapperhet och dygd, lärdom och nitiske tjenster gjort sig af Konungen och Riket synnerl. förtjente, har genom den inskränkning den dervid gjort, at adelskapet hädanefter ej tilfaller flere än den som adlad blifvit, samt efter honom hans manliga bröstarfvinge i rätt nedstigande, led efter led, och efter denna grenens utgång stamfaderns närmaste manliga afkomling och så vidare, beredt så innom ståndet som innom dessa nya adlade slägter hittils okände förhållanden, som för ingendera skola i längden blifva nyttige, tvärtom leda til oreda, missnöjen och ledsamheter. Herigenom hafva innom Riddarhuset Classer åter blifvit stiftade med olika förmoner och rättigheter. Adeln före d. 6. Junii 1809 som vi nu få kalla den gamla är med söner och döttrar adel, den efter samma dag, som vi deremot få kalla den nya, dess söner och döttrar äro ofrälse. Den gamla adeln kan innom Ätterne representeras af Hufvudmannens söner och alla den famillens ättemän, den nya Adelsmannen har inga sådane, han är ensam, kan ej representeras af söner, så gamle de må vara, antingen måste han icke hafva fullmägtig el. taga den bland den gamla adeln. I de fall 7 och 8 §§ af Riddarhus ordningen omtala blifva de nya adliga nummer vid Riksdagarne ledige. I alla förra tider har adelskapet varit en belöning som sträkt sig til alla den adlades barn och efterkommande. Hvilken förbrytelse har väl kunnat vålla denna hårda dom öfver den nya Adeln! Är förtjensten nu mindre ansedd, eller hafva våra Konungar missbrukat el. fruktar man at de skulle kunna missbruka denna deras urgamla rätt? Sådant lärer ingen påstå eller är dertil anledning. Är Adelns antal för stort ? Visserligen icke, och i intet stånd 1 Hallenstjerna skriver konsekvent w i st. f. v; här har normalisering till v genomförts. 260 Bilaga till protokollet den 4 Juli 181*2 gifves flere ogifte, och är folkökningen mindre.
På sätt den värde talaren sist anfört, så består hans anmärkn. isynnerhet deruti, att det icke är en viss hemmansdel med åtföljande onera utan är en afgäld. Denna afgäld skall dock bestämmas af Konungens Bef;h:de i orten och derigenom säkerhet vinnas för Kronans skatt alt den kan utgå. Skulle deremot, efter det andra förslag hvarom fråga var i För lidet plenum, allting utgå efter hemmantal, så kunde hela hemmanet i de minsta delar afskiljas; men på hvarje sådan liten del skulle dock en viss anpart af skatten ligga. Likväl stod det icke till att utgöra onera. Jag tycker således att det kan vara mycket bättre och säkrare, att den som skall svara för hela jorden behåller så stor jord, att han kan utgöra sina onera och dessutom förhindra att ali jord blir sönderstyckad uti små delar. Jag kan icke annat finna, än att Utsktns förslag i det hela är riktigt; men vid i §:n får jag göra följande anrnärkn:r, att orden åt en eller flera böra utgå såsom icke behöfliga. Att utesluta dessa ord är så mycket mera nödvändigt, som det eljest synes som ägde man rätt alt ät en eller flera upplåta en sådan jordlott. Nu kan man från en socken köpa in sina fattighjon till en annan, och då äro vi inne på den andra socknens område. Jag tror derföre att de nämnda orden böra försvinna. Vidare får jag föreslå, att der det heter T’5:del af hemmanets jordrymd, det i stället måtte heta ^s:dol af helt hemmans jord rymd; ty om det icke står så, utan det vore t. ex. ?,:ne hemman, så tager man först -j^del dessa 2tne hemman och klyfver denna TL:delen, och sedan fortsättes klyfningen hela vägen, hvarigenom det blir vida mer som öfvergår till obesuttna jordlotter, än som författningen har för afsigt att medgifva. På grund häraf skulle tilläggas vid slutet af i morn.: ”klyfves hemman när upplåtelse af jordlott redan skett, skall den upplåtna jorden beräknas på hvarje hemmansdel vid den skeende klyfningen.” Detta får jag anmärka till rättelse vid t §:n. Hr von Rosen:
Spörjer man efter skälen till detta retrograda förslag i en tid, då anspråk på studier och vetande hos Statens tjenare likväl allt mer göra sig gällande, så svarar Utskottet, att »vinsten af en akademisk examen vore ringa». Att härom tvista med Utskottet skulle knappt löna mödan. Ganska amnärkningsvärdt är emellertid, alt då Utskottet i frågan om Direktörerne och Kommissaricrnes lämplighet dertill talar om angelägenheten för Bankens tjenstemän af »en eggelse att vinnlägga sig om förvärfvande af insigter i bankväsende i allmänhet», en eggelse, som desse tjenstemän skulle sakna, det åter nu fäster så liten vigt dervid, att det anser redan studenter utan akademiska studier och examina kunna i Riksbankens förvaltning anställas, för att sedermera, med uteslutande af alla andra sökande, der befordras. Det vore i sanning illa, om detta förslog blefve lag, och ynglingar derigenom lockades att öfvergifva studier, för alt i Banken söka anställning. För dem sjelfva vore sådant en ännu större förlust, måhända, än för Banken. De skulle äfven derigenom för sig afskära möjligheten att på någon annan bana i Statens tjenst söka sin fortkomst, emedan ingen sådan numera finnes, för inträde hvarpå både allmänna och speciela studier ej skulle erfor - 44 Banko-Utskottets Memorial N:o 44. dras; och om äfven för det närvarande fordringarne i de administrativa examina ej äro synnerligen höga, kan dock detta ej åberopas såsom skäl för förslaget, enär en reform i detta likaväl som i andra hänseenden kan ega rum, och fråga derom vid denna riksdag äfven blifvit väckt. Utskottets förslag, att tjensterna inom Banko-verket uteslutande skulle vara förbehållna dem, som en gång der blifvit såsom extra-ordinarier inskrifna, kan jag, för min del, ej heller finna grundadt på tillfyllestgörande skäl, och än mindre, då derbredvid ställes förslaget om verkställande Direktörer, som skuile kunna kallas hvarifrån som helst.
Mål och ärenden af detta slag, i hvilka protokollsförandet med all trygghet kan öfverlemnas till länsnotarien, förekomma ofta; dit höra exempelvis mål, som angå tro-, huldhetsoch tjenste-edens afläggande, anmälda protester i enlighet med 4 Kap. 3 § Utsöknings-Balken, anmälanden till rättighet att utöfva handel och handtverk, erkännanden af löftesskrifter, förhör med betlande personer, o. s. v. Den lättnad, som genom ofvannämnda göromåls öfverflyttande till länsnotarien skulle beredas landssekreteraren, vore icke obetydlig och skulle följaktligen medföra den fördel, att landssekreteraren kunde uteslutande egna tid och krafter åt öfriga, mera omfattande och invecklade mål. För den händelse någon kunde föreställa sig att genom den nu föreslagna fördelningen, länsnotariens göromål blefve öfver böfvan många och tryckande, så an - 208 Motioner hos Eidderskapet och Adeln 1865. \ , ser jag mig kunna med full förvissning uttala den öfvertygelsen, att länsnotariens krafter för närvarande på de flesta ställen säkerligen tages i anspråk lika mycket som skulle blifva fallet, i händelse mitt förslag vinner framgång; samt alt följaktligen hela skilnaden skulle blifva den, att allt det arbete hvarmed länsnotarien för närvarande. biträder landssekreteraren, skulle genom den af mig föreslagna förändringen ifrån att vara af rent privat natur erhålla officiel karakter. På grund af hvad jag nu haft äran andraga får jag föreslå: att Rikets Ständer måtte uti underdånig skrifvelse till Kongl. Majit anhålla dels att 61 § af Kongl. Maj:ts nådiga Instruktion för landshöfdmgarne i rikets län samt de vid läns-styrelserna anstälide tjenstemän den 10 November 1855 måtte erhålla följande förändrade lydelse, nemligen:
Vid förnyad föredragning bifölls LagUtskottets den 27 sistlidne October under N:o 12b afgifne, och den 3 dennes e. ut. på bordet lagde, Betänkande, öfver väckt motion om stadgande, att den, som i tvistemål är af UnderRätt fälld till viteseller ensaksböter, skall, om han vill hos Öfver» Rätt söka ändring, nedsätta böterne, eller derföre ställa godkänd borgen, vid äfventyr, att hans talan eljest icke varder af ÖfverRätt till pröfning upptagen. Föredrogs å nyo Stats-, Bevillnings-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens den 29 sistlidne September under N:o 78 afgifne, och den 19 derpåföljde October e. m. på bordet lagde, Betänkande, rörande Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående förändrade grunder för Legooch SaluSågars samt Valkoch Stampverks beskattning; så väl som angående flere om Mjöloch Sågqvarnar samt deras beskattning väckta motioner. Den ii November f. m. Herr Danckwardt, Magnus Georg, anförde skriftligen: Utskotten medgifva riktigheten af den framställda principen, att Sågoch Stampverk höra anses som Fabriksinrättningur, deraf endast Bevillning skulle utgöras, och tillstyrka, att denna princip skall följas vid alla hädanefter skeende skattläggningar af dyiike verk; men afstyrka deremot, att den skulle tillämpas på de så väl före som efter 1787 skaltlagde. Skälen lill detta afstyrkande äro: 1:0 Att hvarje anläggare ägt rätt att, i den ordning Författningarne utstaka, anföra klagan öfver det lidande, han förmenat sig vederfaras genom den ågångne skattläggningen. — Men huru har han kunnat få rättvis ändring, då grunderna för sjelfva skattläggningsmethoden äro orättvisa och nästan omöjliga att tillämpa, och således pröfningen af tillämpningen svår?
Län har deremot i underdånighet yttrat: att då för närvarande ej med någon tillförlitlighet kan bestämmas, huruvida den årliga arrendesumman af Kefvinge kan komma att motsvara räntan af det capital, som måste användas till inlösen af vid hemmanet uppförde stenhusbyggnader, men af förhållandet med étskillige i senare tider högt uppdrifne Krono arrenden, samt, vid betraktande af ifrågavarande lägenheters beskaffenhet, det kan antagas, att blifvande arrende ej komme att öfverstiga räntan af inlösningssumman för den ej obetydliga stenhusbyggnaden; så vore det endast uti möjligheten att mod en efterträdare i arrendet öfverenskomma om ersättning lill större eller mindre del af nämnde byggnad, som fördelen för Kronan att äfven framgent behålla lägenheterne borde sökas, och hvilken ersättningsfråga åter blefve beroende af det arrendebelopp, hvartill lägenheterne vid ett nytt arrende kunna uppgå. Kongl. KammarCollegium har derefter under den 26
Dä nämligen den nya Taxan föreskrifver en viss afgift, för hvarje Enbetseller Par-lass, blir vidare mätning öfverflödig; och torde man dervid haft i beräkning, att a ena sidan Landtmannen icke onödigt skulle uppehållas och Staden å den andra ej besväras med kostsamma mätareanstalter. Om dessutom den underrättelse, Utskottet inhemtat, icke är grundad, skall fråga varit, för några år sedan, om att vid Hocch Adolf Fredrics-Torg, anskaffa målredskap till sådana varors mätande 5 men någon verkställighet lärer icke hafva följt på den grund, att Allmogen då ensågs, genom en sådan mätning, lida ett onödigt hinder och uppehåll, som troddes blifva mera besvärande, än sjelfva afgiftens erläggande, Utom de egentliga grunder för ifråga* satte rättighet, hvilka redan blifvit anförde, har Utskottet ansett sig derjemte böra upplysa, att Stockholms Stad äger från äldre tider rätt till"uppbärande af Bro-penningar, af Torgoch Packarepenningar, äfvensom i sednare tider af EenhäUningspénningar, Den första af dessa, eller Bropenningeafgiften är försäkrad genom Cari Knutssons Privilegium 1456, Konung Gustaf den fT:s Stadga om Stockholms Byggnader den 7 Maj 1517 154 o Best). och Ekon. Vtsk. Betänkandeti. § G., Konung Eric den XIV:s Privilegium den 12 Aprill 1565 §. 6, och Kongl. Privilegierna för Stockholm? Stad den 10 Mars 1636 §, g. Att Torgoch Packarepenningar erlades, synes tydligen af Borgmästare och Råds i Stockholm Ordning af är 1637 Stadens Bro*Kikare, hvars 780 §• förbjöd, att föra salt fisk i Si ögården vid Södermalm eller i bodar annorstädes, innan det på tii!förordnade Packaretorg blifvit packadt och besigtigadt, samt Torgoch Packare• penningar deraf gifne.
Sedan W. till följd häraf blifvit tilltalad, utlät sig Westra båradsrätt d. 16 juli 1887, att, enär W. erkänt, att han vid särskilda förrättningstillfällen efter vcrkstäld embetsåtgärd uppburit penningar, hvilka ioke genom hvad i målet förekommit kunde anses hafva blifvit annorlunda af honom mottagna, än såsom godt-görelse för de verkstälda åtgärderna, dertill han, jemlikt gällande löneregleringsresolution ej varit berättigad, samt dessutom kyrko-herdens åtgörande att återbära de erhållna medlen måste innefatta ett erkännande, att ban i åtalade hänseendet sig förbrutit, dömdes kyrkoherden för hvad han sålunda låtit komma sig till last att, i förmågo af 25 kap. 5 § strafflagen, böta tjugufem kronor. » Detta utslag », slutar j.-o. sitt referat » har icke blifvit å någondera delen öfverklagadt. » Fallet inbjuder onekligen till hvarjehanda reflexioner. Först och främst är det frappant, att oaktad t, som ofvan anmärkts, tvenne af de intyg, hvarpå angifvaren i målet stödde sin angifvelse, uttryckligen uppgåfvo, att W. ej blott mottagit utan fordrcU betalning för embetsåtgärder, man likväl åtnöjt sig med W: s blotta förnekande härutinnan, detta fastän W. för öfrigt i sin förklaring ingalunda särskildt framstår såsom en person, hvilken man till följd af öppenheten i hans erkännande af ett begånget fel obetingadt kan lita på, äfven då hans uppgift är till egen fördel. Det är tydligt att, om W. fordrat betalning, denna omständighet gifver hans förbrytelse en i så hög grad försvårad karakter, att det måste anses såsom en oförklarlig släpphändthet att icke söka erhålla en utredning i sådant afseende. En utväg i de^ta afseende hade j.-o. Lotbigius öppnat då han för 4ofpk * rpitlet särskildt påpekade lämpligheten att anställa vitnesförhör i saken.
Frankrike, som mer än något annat land företer den bjerta skilnaden mellan stad och land, har i städerna, särskildt Paris, åstadkommit ett slags qvinnans frigörelse eller likställande med mannen, men till hvilket pris? I handelsklassen gifter sig mannen med én » dugtig » qvinna, som förstår affären. Frun sätter sig vid disken och sköter kassan, mannen tar utgöromålen. Så kommer barnet. Det sändes genast ut på landet att dödas hos en amma. Och det dör vanligen. Lefver det, sättes det i en pension hos en » marchand de soupe » att andligen dödas. Det är sålunda endast genom barnamord som qvinnan kan » frigöras *. Medlet är radikalt, men förefaller i hög-grad naturvidrigt, men kulturqvinnan är också en naturvidrighet. Framtiden, som vill frigöra qvinnan på ett annat sätt, kan endast göra detta genom att låta samhället ta hand om barnen, men då allas barn, och ta hand om dem, så att de lefva och blomstra. Härvid kommer framtiden troligen att stöta på hinder också. Först på modrens oviljä att lemna sitt barn, ty vi förut-sätta, att alla framtidsqvinnor vilja gifta sig, eller åtminstone bli mödrar. Om, såsom säkert är, framtidens qvinna vill sjelf vara mor åt sitt barn, så ammar hon sex månader; så vida hon icke vill taga maten från andras barn, eller från djuren. Under dessa sex månader är hon bunden. Men sedan är hon fri, då staten tar hand om barnet? Nej, enligt naturens ordning blir hon amma efter nio nya månader. Och så står hon der igen. Men kul-turqvinnans sträfvan, som är en högfärdens, en öfverklass-sträfvan, går ut på att slippa bli mor, ty det har under våra bakvända förhållanden blifvit något lågt, ringaktadt, oaktadt det är det högsta. Frågan synes endast kunna lösas derigenom, att det upphör vara ärofullt att ha em-beten, sysslor o. s. v., eller att dessa brandskattningar upphöra. Då blir Eva, som spinner, likstäld med Adam, som gräfver, ty båda delame bli lika ärofulla. Huru förhåller det sig nu med det kristliga Harem? I Tyskland går hustrun med sitt handarbete jemte mannen på krogen. I Frankrike likaså.
N:o 5o, i anledning af ej mindre Kongl.' Majus Nådiga Proposition till Rikets Ständer; af den 4 December 1828, angående låneunderstöd till återuppbyggande af Staden Borås,' än ock Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse, af den 17 i samma månad, angående lånebiträ-: de till Staden Norrköping ; N:o 5i, i anledning af Herr Hembergs från Borgare r Ståndet remitterade Memorial, angående Lån till Staden Uddevallaj N:o 32 j i anledning af Kongl, Maj:ts till Stats-Utskottet, den i5 sistlidne Augusti, aflåtna Nådiga remiss af en till KonglMaj:t,' genom E. J. Gezelius , i egenskap af Fullmägtig för Öregrunds Stad, ingifven underdånig ansökning om byggnadshjelp för nämnd de Stad, efter den derstädes timade eldsvådan ; och N:o 33 J 5 anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition , angående låneunder^ stöd af allmänna medel till Trollhätte Canaloch Slussverks-Bolag , för fullbordande af en Canal-anläggning vid Ströms Säteri i Bohus Län , föredrogos nu å nyo och bi? föllos. S. D. Föredrogs ytterligare och bifölls Allmänna Besvärsoch Oeconomie - Utskot - Prot. Utdrag den 15 Januarii 1830. 69 tets Utlåtande, N:o 170, med förslag till jemkning uti de respective Riks - Ståndens beslut, rörande Kyrkors sammanbyggnad, så vidt frågan angår beräkningen af Försarnlingarnes röster vid votering i händelse af delade meningar. Från Högloflige Ridderskapet och Adeln. S. D. Vid förnyad föredragning af Constitutions-Utskottets sedan 182^ års Riksdag hvilande, samt den b Januarii sistlidet år på bordet lagda Förslag , till ändring af 68 §. 2 punkten Riksdags-Ordningen , blef berörde Förslag af Ridderskapet och Adeln bifallet. S. D. Remitterades till Constitutiuns - Utskottet: Kongl.
Det må visserligen vara sannt att allt. detta upkotmnit derigenom att stadsfastighet i förhållande till jord fastighet under mångfaldiga år skattat väl mycket, men sedan ett sådant förhållande inrotat sig, måste derpå göras något afs-de, såvida allmänheten skall känna sig behandlad med någon rättvisa. Jag tror således att man måste göra alside både på hvad sorn är teoretiskt riktigt och hvad som för tillfället är praktiskt lämpligt, och en sådan medelväg torde Ut skit vid detta tillfälle verkligen hafva funnit. Som sagilt är, den icke jordbrukande fastigheten har hittills skattat vida mer i förhållande till sitt värde än landt fastigheten j det är derföre den får någon nedsättning mer än den andra, men det är derföre icke billigt att man på en gång nedsätter den så betydligt att den dädanefter kommer att skatta hälften mot hvad den skattat förut. Om man derföre tar förhållandet mellan 3 och 5, så upstår någon nedsättning, men icke så stor sorn här blifvit satt i fråga. När man således betraktar saken både ur teoretisk och praktisk synpunkt, torde man finna att Utskit icke haft så orätt, och jag fortfar derföre i min anhållan om bifall till Utskits förslag. Hr Stuart, Carl Gustaf: Skulle man, på sätt den siste talaren yttrat, vid sina förslag i afside på bevillningsförordmn grunda sig på förutvide förhållanden, så kati jag icke finna, huru man kan bestämma inkomstskatten för näringsidkare, hvilken f. n. är 2V2 %, till 1 %. Efter min åsigt är det alldeles nödvändigt, om man vill beträda en ny bana i vår bevilln., att fota den på en sådan grund, att man icke för mycket koncedera!' åt fordna tiders missbruk och misstag. Det är denna åsigt som leddé komitén, då den ansåg att den synliga egendomen, den må vara belägen på städernas område eller på landsbygden, skulle underkastas lika beskattning.
S. D. Till det Särskilda Utskottet, för behandling af frågor om bränvins tillverkning och försäljning, remitterades en af Herr Lundh väckt motion £N:o 110), med förslag, att Rikets Ständer må hos Kongl. Maj:t anhålla, att särskilda tillstånd till bränvinsbränning för pressjästs beredning, utöfver den tid af året, som i allmänhet kommer att medgifvas, icke hädanefter må åt någon meddelas. S. D. Förekommo ånyo och blefvo, jemteafgifna yttranden, till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterade motioner: af Herr Hesselgren (N:o lil}, med förslag till förändringar uti särskilda SS af Handelssamt Fabriksoch Handtverks-ordningarne den 22 December 1846; och af Herr Trägårdh (N:o 114}, med anhållan, ej allenast att vissa uppgifna brister uti nu gällande Expeditions-taxa må afhjelpas, utan äfven att samma taxa, i dess helhet, må undergå revision. S. D. Vid ånyo skedd föredragning af Banko-Utskottets Memorial, N:o 4, med hemställan om rättighet för Banken, att under innevarande vinter hafva å utrikes ort stående ett belopp af högst Två millioner Riksdaler Hamburger Banko, blef berörda Memorial af Borgare-Ståndet bifallet.