Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Betänkandex, förslag till nyttiga förändringar, samt att^ i synnerhet hvad Bar.cofullmägtigen Anders Danielsson föreslagit, om inrättande af Beklädnads-Direcaoner, är förtjent af myc* ken uppmärksamhet. Om det i allmänhet är nyttigt, att anstalter vidtagas för vården a£ en bestämd och fastställd fördelning mellan skyldigheter och rättigheter, och om detta ändamål, i afseende på det indeldta Infanteriets beklädnad, kan anses i allmänhet vara vunnet genom Kongl. Majrts Nådiga Förordning af den go December 1819 och Nådiga Instruction för Beklädnads-Directionernö vid indeldte InfanteriRegementerne den 11 Juni 1812; Så lärer en sådan anstalt för det indeldta Cavalleriets beklädnad — en anstalt, som, då den å ena sidan skyddar Statens billiga anspråk på truppers fullkomliga tjenstbarhet, å den andra tryggar Rusthållaren för den befarade vådan af godtycklig behandling, — vara lika nyttig och af behofvet lika påkallad. Utskottet anser sig derföre, med begagnande af det förslag, som Danielsson i detta afseende afgifvit, och med iagttagande af de förändringar, hvilka Utskottet deruti funnit nödiga, böra vördsamt tillstyrka Riksens Höglofl. Ständer att i underdånighet hemställa följande: 1:0 Vid hvarje indeldt Cavalleri-Regemente, eller såsom serskild corps organiserad del deraf, äfvensom vid de efter ^ träffade Besv. och Ekon. Utsk. Betänkanden. 54g öfverenskommelser nu såsom fotfolk tjenstgörande rytterier, må tillsattas en Beklädnadsoch B ev arin sr s Dir edion, C? 2:0 Denna Direction bör bestå af Landshöfdingen i det Län, inom hvilket större delen af Regementet är förlagdt. Regements-Chefen, eller Befälhafvaren, arne Ryttmästare eller Gapitainer, efter öfverenskommelser inom Regementet, samt 4 Rusthållare, hvilka af alla Rusthållarne inom Regementet väljas efter hemmansdel och i enstämmighet med inskrifnings-rullati. 3:0
Man talar om det gamla Indelningsverket såsom Sveriges palladium, om dess helgd, och om dess återförande i dess primitiva skick. Man vill påstå, att den sednaste organisationen af Generalitetet är den egentliga rubbningen af Indelningsverkets gamla grunder, och hufvudorsaken till det öfriga Befälets försämrade lönevilkor; man vill till och med framvisa ett Generalitet, såsom alldeles öfverflödigt. Har väl någonsin någon Regent eller någon Stat skapat, underhållit eller fört, någon Armee utan Generaler. Oväntadt och fremmande förekommer mig ett här gifvit yttrande, ”att efter en ”lång fred det icke är Generalerne, hvilka ■”under freden njutit de stora lönerne, som ”komma att anföra Armeen, utan att det ”alltid blir några af de yngre Öfverstarne ur hvilken Krigshistoria bar väl Talaren herntat denna anledning? Icke ur Carl XII:s, icke ur Fredrik den Stores; då dessa stora krigare öppnade sina första och lysande campagner, var det éfter den längsta fred deras Armeer då Den 21 Maji f. m. 93 någonsin egt; de ägde båda just då ett gammalt Generalitet, och hela Europa fick vidkännas kraften deraf. Om Svenska Armeen 1773 beröfvades dess Generalitet, så vädjar jag lill hvarje Svensk, om detta factum kan gifva stöd åt Talarens här så oväntade framställning. Hvarje redlig Svensk skulle visserligen med mig önska, om det vore möjligt, att Historien kunde lemna en lucka, eller beslöja större delen af Svenska vapnens Krigshändelser under denna för vår krigsära så litet gynnande tiderymd, till deri tid, då Svenska Ammen återfick dess Generalitet. Alt måhända någon ung Öfverste för alltid missräknat sig på ett pretenteradt Generalsbefäl, kan aldrig komma att störa den för alla tider gällande princip, att en Å.rmee icke kan bestå utan Generaler, och Carl XI äfven insåg det, då han jemte Indelningsverket tillika inrättade ett visst antal Generaler på Stat.
För denna min tanka åberopar jag hvad Redan Herr Rosenschöld anfört, och får tillägga, att jag anser de förseelser eller misstag, som blifvit anmärkta, ej vara af så svår egenskap, att rättvisligen påfordra en så alfvarsam åtgärd, som den ofvannämnde. Jag hemställer dessutom till hvar och en af Eder, mine Herrar! orri det för någon kan vara likgiltigt, att veta sina Em betsmånna-åtgärder vara föremål för en dylik öfverläggning, som den närvarande. Månne icke ett starkt Correctiv emot framtida missbruk af Magten förvara i den Riksens Ständer och hvarje dess Medlem erkända rättighet, att kunna offentligen sådant åtala och beifra? Om jag dessutom icke ägde den förhoppning, att alfvar och redbarhet i åsigter, stränghet för så väl högre som lägre att fullgöra sina skyldigheter, blefve välgörande följder af elen allmänna uppmärksamheten, skulle jag anse de fleste af våra öfverläggningar vara af föga båtnad. Som alltså, enligt min tanka, ej företer sig någon grundad anledning till ytterligare åtgärd i detta AnmärkningsMål, får jag vördsammast tillstyrka, att Högloflige Ridderskapef och Adeln beslutar det må förfalla. Herr Manner stam, Johan: ConstitutionsUtskottets behandlings - sätt af ifrågavarande ämne, gifver anledning till åtskilliga Anmärk - Den 12 Mar t ii. 355 ningar. De äro likväl redan till stor del yttrade, och jag skall derföre endast nämna några af de erinringar, som jag, vid granskning af Utskottets Betänkande, funnit äga rum. Utskottet liar först lemnat Riksens Ständer del af dGeneralOrdres, hvilka föranledt till den Anmärkning emot Konungens Rådgifvare i CommandoMål för Arme'en, som till Utskottet blifvit remitterad.
Det återstod således eli 3:dje Stånd, hvars beslut ännu var okändt och hvilket Stånd möjligen kunnat besluta en återremiss i frågan. Jag afstår emellertid frän min framställning. Uppå härefter framställd propos. blef Utsk:s förevar:de Betänk, bifallet. Föredrogs ånyo och bifölls Allm. Besv. o. Ekon.Utsk. d. 4 och 8 dennes på bordet lagda Betänk. M 29, i ani, af väckt motion om förändring och tillägg vid de uti K. M:s förnyade Nåd. Legostadga för husbönder och tjenstehjon d. 23 Nov. 1833 meddelade föreskrifter i afseende på orlofssedlar. Ånyo föredrogs Allm. Besv. o. Ekon.Ulsk:s d. 4 och 8 dennes på bordet lagda Betänk. M 33, i ani. af väckt motion om indragning af Korrektionsinrättningen på Långholmen. H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, Carl Axel: Således har ingen motion af denna vigt blifvit knapphändigare expedierad. Inleda. till Betänk, utgöres af en recit öfver tillkomsten af korrektionsinrättningen vid Långholmen allt ifrån år 1822. Ingen känner det bättre än jag, som just framkallat densamma, hvilken före denna tid var endast ett spinnhus. Jag vill nu likväl icke trötta 11. o. Ad:s tålamod med någon historik öfver denna inrättning under dess olika styresmän, hvaribland jag haft äran att vara en. Ibland desse hafva funnits män af stora förljenster och vida större än som blifvit mig beskärde. En omständighet må det tillåtas mig att framhålla. Hrr:ne känna alla den ringa säkerhet bevakningen af fångpersonalen vid Långholmen lemnar. Ofta rymma fångarne derifrån och åtskilliga frigifvas, men återkomma inom kort, sedan de begått itererade brott inom hufvudstaden. Allt detta är olämpligt och ännu olämpligare i en folkrik stad och derföre har jag föreslagit inrättningens uphörande, men Utsk. har afgifvit en redogörelse öfver fångpersonalen vid Långholmen. Detta modifierar min åsigt i så Den 16 Februari.
"Nå, så hör då och tro mig." Arnold Mayer omtalade derpå allt, först den oro, som besjälat Minnchen och sedan det dystra uppträdet så godt han kunde påminna sig det. Han slutade med dessa ord: "Om jag hade krafter som jag har vilja, så vet jag nog hvad jag gjorde." "Hvad skulle du då göra? Du vet, Arnold, att du kan lita på oss alle här i Reinau." "Ja, det vet jag nog och tackar er derför, men ni ha brådtom med arbetet och..." "Tala inte derom", afbröt Sebastian hastigt. "Säg hvad är det som du skulle göra om du vore frisk!" "Gå till Miltnitz och försöka att få tala med den svenske officeren. Han ska' inte neka oss sitt understöd." "Jaså ingenting annat", utbrast Sebastian. "Nå, då kan du vara lugn. Jag ska' uträtta den saken åt dig." "Gud välsigne dig för din beredvillighet", var det enda som Arnold Mayer kunde säga. Derpå sjönk han åter pustande ned. Det myckna talet hade nästan helt och hållet utmattat honom. En half timme derefter visste hvarenda menniska i Reinau hvad som under natten tilldragit sig i Arnold Mayers hus. Och så afhållen var den gamle, att det icke fanns någon, som ej af uppriktigaste hjerta beklagade honom. Sebastian hade nätt och jemt hunnit taga på sig sina helgdagskläder för att gå till Miltnitz, då en trupp ryttare sprängde in på bygatan. Det var Fredrik Dahlspets, som med tio man sjelf rekognoscerade trakten. Sebastian, som genast såg att det var svenskar, skyndade ut emot dem, ehuru han knappt var mer än halfklädd. Inom några minuter hade ryttmästaren fått veta hela historien. "Är du säker på att det var slottsfogden på Miltnitz, som utfört illdådet?" sporde han när Sebastian slutat. "Ja, gamle Arnold har sjelf sagt det och han känner nog slottsfogden efter som denne en gång varit bland Minnchens friare." "Kan jag få tala med den gamle?" "Det låter sig knappt göra, herre, eftersom han är så svag att han knappt förmår öppna munnen.
På 1500-talet upphörde den i Danmark, men drog längre norr och angrep Island, samt har allt framgent varit inhemsk i Norrige, der enligt uppgifterne vid 1860 års slut funnos 2,068 spetelske, hvaraf 400 vårdades på de 3 hospitalerne i Bergen samt 97 tillsammans i Molde, Throndhjem och Nain dal. I Sverige har spetälska under de sednare århundradena endast sporadiskt uppenbarat, sig. Så härjade hon på 1760-talet vid Dalelfvens utlopp under namn af Elfkarlebysjukan samt i Finland och på 1780-talet pä Aland. I Helsingland har hon efter ali anledning vid detta århundrades början verkat i hemlighet, och spridda sjukdomsfall hafva äfven för någon tid sedan visat sig vid Indalsoch Angermanelfvarne. Ljusdal och Färila socknar i Helsingland förete de största antal spetelske, nemligen den förra 21 och den sednare 11. Såsom åsynavittne har jag sett flera prof af denna sjukdoms förfärliga verkningar. När en persons ansigtshy antager ett slags kopparfärg med tecken till knölar i hullet, har man skäl att misstänka den förfärliga fiendens närvaro. Huden börjar nu affjällas likasom hvetekli. Rösten blir hes och hväsande och försvinner i svåraste fall helt och hållet, Sår slå ut öfver kroppen, näsan sjunker in, läppar och mun öfverdragas med en svart skorpa, och en förfärlig lukt sprides från den sålunda långsamt förruttnande menniskokroppen. Många patienter få dock ända till 20 år och deröfver dragas med den vämjeliga sjukdomen, innan den antager denna förfärliga form och ändar deras sorgliga lif. Det behöfs väl ej några ord för att väcka medlidande med en fattig fader eller moder, som af denna landsplåga lägges på sjuksängen, helst, då den omgifvesaf en mängd värnlösa barn. Med anledning häraf har Herr Doktor Hedenström hos Sundhets-kollegium föreslagit upprättandet i Helsingland af ett Hospital för spetelska, för vård och skötsel af de obotligt sjuka och för möjligt häfvande af sjukdomen, der den ej hunnit inrota sig. Herr Doktor Hedenström föreslår:
Det är ej likväl ur synpunkten att erhålla några hus mera i Staden — ett prydligare och smakfullare utseende — möjligheten till anläggning af quaier m. m., sorn jag åsett motionens nyttigaste verkan för Staden och det allmänna. Jag har deruti trott mig se ett medel, hvarigenom ständig arbetsförtjenst kunde beredas för den arbetande klassen, och detta, ©tvifvelaktigt nödvändigt öfverallt, är det så mycket mer uti en större Stad, der så mycket tillfälle gifves till, i första rummet, lättjans och sedermera brotts och uselhets befordrande. En vaksam och verksam Poliee kan visserligen uträtta mycket; men hvad band eger den på lättjan och sorglösheten — hvilka medel att skilja dessa ifrån verklig nöd, då ej tillfälle att anvisa utkomst genom arbete för den arbetsföre finnes för densamma öppnadt? Fattigvården och sjukvården inom Staden få bäst känna verkningarna af denna brist. Äfven härvid torde få tilläggas det ofta inträffande förhållande, då missväxt uti någon province inträffat och knapp bergning der finnes, att arbetssökande strömma till Hufvudstaden, för att der förtjena sig det uppehälle, de icke hemma kunna erhålla. Vöre icke vid sådana tillfällen väl och för landet nyttigt, att ega medel, hvarigenom sysselsättning kunde gifvas desse arbetssökande och möjlighet vara beredd för dem, alt ärligt kunna förskaffa sig sitt bröd? Icke alltid kan man påräkna, att, som för några år sedan, Hans Majrt Konungen eger att lemna arbete och ädelmodigt, ur Dess egen Cassa, gifva en frikostig dagspenning åt desse behöfvande. Äfven från denna synpunkt torde man finna, att Friherre Sprengtporten.1: förslag icke är af ett obetydligt gagn. Men, äfven ined godkännande af det nyttiga i motionens syftning, invänder man merendels deremot, att sättet icke är det bästa och ändamålsenligaste. Man förmodar, att iandtmannen är den, som kommer att draga tungan af denna, som man säger, lill Hufvudstadens gagn inflytande inkomst. Jag deremot är af motsatt mening, och tror icke något mindre kännbart sätt att till ett godt, nödvändigt och behöfligt ändamål inbringa medel finnes, än det föreslagna.
Då Utskottet härofvan, i öfverensstämmelse med tre Stånds uttalade önskan, föreslagit en betydlig nedsättning i bevillningen för embetsoch tjen stemän, och deraf rättvisligen följer, att, såsom nied två Stånds återremiss varit afsedt, äfven öfriga medborgare-klasser mäste beredas en lindring i skattebördorne, så får Utskottet, med frångående af sitt förut afgifna utlåtande i ämnet, föreslå, att bevillningen för handel, fabriker, handtverk o. s. v., eller rörelse och näring i allmänhet, vare sig i städerne eller på landet, måtte bestämmas till Tre för hundra af år liga inkomsten, der nu bevillning af 1'cin för hundra eger rum;— att den bevillning af fast egendom, på landet och i städerna, som nu utgår med Två r:dr för hvarje Ett-tusen. för framtiden matte bestämmas till Tre r:dr för hvarje Två-tusen fem-hundra; samt att, i följd häraf, på alla de ställen i bevillnings-förordningen, der afgifts-bestämmelserne Fern för Hundra och Två för hvarje Ett-tusen förekomma, i deras ställe måtte införas: Tre för Hundra, och i Tre för hvarje Två-lusen Fem-hundra. Yttrandet, angående minmi-afgifter m. m., sid. 9. Få begäran af två ledamöter, hvilka ansett obilligt att taga skatt af personer, som ej hafva större inkomst än 200 r:dr, eller dermed belägga fast egendom, hvars värde ej öfverstiger 500 r:dr, har vällofl. Borgare-ståndet återremitterat Utskottets afstyrkande yttrande öfver väckta förslag, angående ej mindre upphäfvandet af de i Bevillnings-förordningen förekommande minimiafgifts-bcstämmelscr, än äfven införandet uti nämnde förordning af stadganden derom, att inkomster, som ej öfverstiga 200 r:dr, eller fast egendom, hvars värde ej öfvergår 500 r:dr, skulle vara frie från bevillning.
Kär 1,000, llvurigenom cte gf llonom nu utut' extr» Ktgiftsmeälen uppIlurnu Il:är 566: 52 komme utt frän Åttonde Ilufvuclliteln försvinnu. ^illsummuos eo tillökning, i oell för Neclieinul-verken uf ^ l^.f ÖIver-Directeuren för ifrägsvsrunde Lontoir llur underdänig unmulun lllitvit gjord, om nödvundiglleten uf eo lämplig torllöjning i Lontoirets ^.llöniogs-8tut, oell Kongl. I^runsport kik. till kv. 8l. krot. 1840. i 8-,ml. r ^.sä. l Läkt. 26 lran8port 85,097: i i. Naj:t vill, mecl gillancle »t' cle till 8töcl barkar anköräa gkäl 8umt ^ä cle gruncler kolsnäs 8tat8-kä38-lrotoeoll ökver Kammar-Xrenclen u>,Etager, köreglä kiketg 8täncler att ka8tgtälla Oeneral-Kancltmäteri-Oontoiretg 8tat till 7,650 killi-, mecl bibebällancle ak körut varanäe g^anmäl uncler lonerne. Uti unclerclänig gkrikvelge ak clen 6 ^.piil nagtliciet ar, bar labell-Oommi^ioneu tillkännagikvit bebakvet, 8ä val ak gergkilcl local kör Lowmiggioneng 8ammanträclen ocb körvaranclet ak cl.688 allt mer ocb iner vexancle ^rebi v, b vartill 8eer6teraren bittillg upjllätit egna ruin, utan annan ersättning än 50 k:6r ärligen ak Lommi88iouen8 expencenreclel, 8om ak en lämplig tillökning i clet bela ak
Och då de kommo till högen, si, då mötte honom en hop Propheter; och Guds Ande kom öfver honom, så att han propheterade med dem. Då de nu alle sågo honom, som tillförene hade känt honom, att han propheterade med Propheterna, sade de till hvarannan: Hvad är Kis son tillkommet? Är ock Saul ibland Propheterna? Och en svarade der, och sade: Ho är deras fader? Dädan är det ordspråket kommet: Är ock Saul ibland Propheterna? Och då han utpropheterat hade, kom han upp till höjdena. Men Sauls faderbroder sade till honom, och till hans dräng: Hvart voren I gånge? De svarade: Till att uppsöka åsnar; och då vi såge att vi funne dem icke, komme vi till Samuel. Då sade Sauls faderbroder: Säg mig, hvad sade eder Samuel? Saul svarade sinom faderbroder: Han sade oss, att åsninnorna funna voro; men om Konungariket sade han honom intet, hvad Samuel sagt hade. Samuel kallade folket in till Herran i Mizpa; Och sade till Israels barn: Så säger Herren Israels Gud: Jag förde eder utur Egypten, och frälste eder utu de Egyptiers hand, och utur all Konungarikes hand som eder tvingade. Och I hafven i dag förkastat edar Gud, som eder utur all edor olycko och bedröfvelse hulpit hafver, och sägen till honom: Sätt en Konung öfver oss. Nu väl, så går nu fram för Herran efter edor slägter och hus. Som nu Samuel framhade alla Israels slägter, vardt råkadt inpå BenJamins slägt. Och som han hade BenJamins slägt fram med hennes ätter, vardt råkadt inpå Matri ätt, och råkade inpå Saul, Kis son; och de sökte efter honom, men de funno honom intet. Då frågade de åter Herran, om han ännu skulle ditkomma? Herren svarade: Si, han hafver undstungit sig under ett fat. Då lupo de dit, och hemtade honom. Och då han gick fram ibland folket, var han hufvudet högre än allt folket.
Stormägtigste Allernädigste Konung. h. bewiljad, deste Officerare icke widare i fräga tiss-^os Riksens Ständer hafwa kommit i öfwer, den af zz; Procent, som egenteligen tillkonnEstgande de utwägar, som lämpeligast kunde 2.0 Det täcktes Eder Mast anwända Mt. Wid betragtande af de stora fördelar Sill - werstottet af deste besparingar till Gräns-Coi> pagniers inrättande af Finsta Soldaterne und, Finstt Befäl. l Sluteligen och enär ändamälet af RikE'deies förswunnit, ätminstone aflägset kakm-i Ständers Stadgande, att ingen bland FinsfuksenS Ständer ansett det HoS andre Nations Befälet stulle af Accords-ersättning komma tjenst qwarblifwit, men numera, sedan trolig! end! widtagas till uppmuntrande af Sillfiste pä dju - iiffet i längliga tider tillskyndat Swerige, och dä hoppet ätt genom det hos ost hittills ofliga Sillfisket den äterwinna, syneS wara, om ej tidan länge nyttjade sätt att fänga Sill pä Ltnjutande, meb mindre han Irenne är i Rikefiupet, böra wid närwarande omständigheter sä mycket heldre hos Ost införas, som enligt säkra un. >98 De» 14 October. Den 14 October. 299 underrättelser
Till Distrikts-Magasiners inrättande i Jemtland år 1841 4,000: — —Liqvid år 1842.. Utbetalda enligt Kongl.- Brefvet den 16 April iS4p> och skola återbetalas inom 3:ne år. Stats-Kontorets underdåniga Utlåtande, i anledning af 1843 års Revisions-Beråttelse angående det egentliga Stats-Verket. Stormäktigste Allernådigste Konung! Med öfverlemnande af Rikets Ständers sednast församlade Revisorers Berättelse, angående verkställd granskning af Stats-Verkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning för åren 1840 och 1841, har Eders Kongl. Maj:t, uti nådig Remiss af den 18 sistlidne December, som den 7 innevarande månad till Eders Kongl. Maj:ts och Rikets Stats-Kontor ankom, anbefallt Siats-Kontoret att, i anledning af hvad samma Berättelse innehåller, rörande StatsVerkets, Charla Sigillata-Verkels, Myntoch Kontroll-Verkens samt Undsättnings-krediti vmedlens förvaltning och räkenskaper, äfvensom angående vissa, vid granskning af Landsböckerna och Länens särskilda Utgiflsräkningar, förekomna omständigheter, afgifva underdånigt Utlåtande. Då nu Stats-Kontoret fullgör denna nådiga befallning, i afseende på hvad Stats-Verket beträffar, varda så väl, till följd af Eders Kongl. Maj:ts nådiga Remiss den 16 sistlidne Januari, i de frågor, sorn uti Revisions-Berättelsen förekomma, rörande Riks-Statens 6:te Hufvudlilel, som äfven angående hvad som rörer Myntoch Kontroll-Verken, särskilda underdåniga Utlåtanden afgifna.
De af Utskottet föreslagna voterings-propositioner blefvo af Ståndet godkände; Och fann Ståndet skäligt förklara, att, på sätt Utskottet hemställt, Kongl. Maj:ts Nådiga Sanction borde begäras i Riks-Ståndens beslut, rörande ifrågavarande ämne, hvarjemte Utskottets förslag i öfriga delar godkändes. N:o 364, i anledning af återremiss å Utlåtandet N:o 309, angående afskrifning af fordringar för undsättnings-spanmål. Bifölls. N:o 369, angående Professor Graf ströms motion om åtgärder till beredande deraf, att de af allmogen i Norroch Westerbotten, som hos Grosshandlanden Liljewalch häfta i skuld för undsättnings-spanmål, må i vissa fall derföre njuta afskrifning. Bifölls. N:o 372, angående omröstning, i anledning af skiljagtiga beslut uti åtskilliga lill Stats-regleringen hörande frågor. Lades till handlingarne. N:o 373, angående verkställd omröstning, till följd af Riks-Ståndens skiljagtiga beslut, angående Stats-Utskottets Utlåtanden, N:ris 195 & 304. Lades till handlingarne. S. D. Då nu i ett sammanhang föredrogos Stats-Utskottets Utlåtande Bih. lill R. St. 109 följande på bordet hvilande Ut - 866 Prot. Utdr. d. 5 Dec. i8jf.o. IV:235, samt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Ulskoltens Utlåtande, N:o 126, i anledning af \äckta motioner om upphörande af böter för uragtlåten leverering tili Stora Kopparbergs Bergslag af ränteoch mantalskolen, be Ivo samma Utlåtanden återremitterade till gemensam behandling af Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten. S. D.
läsare. Plan hyste en verklig fasa för denna och tillslutas, släckte han ljuset och smög sig Hade han bort afråda henne från att resa? stränga religiösa sekt, men han sökte på inut i salongen. Han ville ej, att betjänten Nej, hon var van att gå sin egen väg, liksom tet sätt inverka på sin hustru. Hon egde skulle se, hvar han varit. han gick sin. Då hon handlade oförnuftigt, sin fulla frihet i detta som i alla hänseen•t :! : måste hon själf bära ansvaret och följderna. den, han lät henne blott förstå, att han så * Tänk, om hon nu skulle dö! Än sedan? litet som möjligt ville höra talas om hennes » Hvad är kloekan? » De hade ju länge varit döda för hvarandra, religion, och att han undanbad sig alla omvän» Half elfva. Var icke så orolig; jag fruk delseförsök. Han hade för öfrigt ingenting tar, att denna otålighet skadar er. » han var van att stå ensam i världen. » Jag skall försöka att vara lugn. » Hon vände hufvudet åt sidan och slöt ögonen, men i nästa minut öppnade hon dem åter och låg en stund tyst, stirrande på ampelns grönaktiga kupa. » Tänk, om han icke kommer! » sade hon därefter sakta med ett ångestfullt uttryck i de feberglänsande ögonen. Doktorn reste sig från sin plats och lade hennes oordnade hufvudgärd till rätta. » Jag är viss om, att baron Heydenberg snart är här, » sade han med en medlidsam blick. » Om han ej kunnat komma, skulle han ha besvarat friherrinnans telegram, och svaret skulle för länge sedan ha anländt. Hon slöt åter ögonen, ett uttryck af lugn hvilade öfver hennes anletsdrag. Efter en stunds förlopp reste hon sig till hälften i sängen. » Herr doktor, hörde ni bjällrorna? » frå- gade hon ifrigt. Läkaren lyssnade och böjde jakande på hufvudet; han hade ingenting hört, men ville ej tillintetgöra hennes förhoppningar genom ett nekande svar. » Han skall snart vara här, » mumlade hon med ett lyckligt leende, » snart, mycket snart!