Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag nämnde uti mitt förra anförande flottan bland föremålen för statslån. För att skyndsamt komma förbi den olikhet i meningarna, som i detta afseende finnes, får jag endast påminna, att jag satte correctivet bredvid , emedan jag sade, att jag ej yrkade statslån för sådana föremål, i hvilkas natur det ligger att hastigt förstöras Jag tror, att äfven för flottan sådana behof kunna inträffa, som böra fyllas genom statslån; men kanske uttryckes min mening bast genom utbytande af ordet flotta emot sjöförsvar, hvarigenom olikheten i meningarna om hvad som utgör föremål för statslån, torde vara afhulpen. Gr. Cronhjelm har bestridt, att i mertalet af dem, som i en constitutionel stat skola deltaga i beslutet om statslån, ligger någon garanti. Jag får anmärka, att det förhåller sig med garantier såsom med controller; de bestå deri, att genom nödvändigheten af fleras medvetande försvåra underslefven. Längre kommer man icke; ty hvarken i fråga om controller eller garantier kunna vi finna något absolut. Men likasom man bereder controll derigenom , att man förekommer, det underslef kan äga rum, utan att flera deri deltaga, likaså tror jag, att nödvändigheten af begge statsmagternes medgifvande bildar en större garanti mot misstag, än den, som hos individen kan finnas. Hvad hushållningsprincipen beträffar, vill jag medgifva, att om man för mig framställer en person, hvars förmögenhet är så fullkomligen tryggad som staten, gälla för honom alla de husshållningsgrunder, som för staten äro gällande; men om jag antager en sådan individ, ägande 5o,ooo r:dr ärlig inkomst, som hvarken genom eld, jordbäfning eller andra olyckor kan gå förlorad, och jag föreställer mig, alt bland dessa 5o,ooo r:dr finnas 5ooo, som han icke behöfver till sina löpande utgif - >66
It 8a Bil. d. Exp.-Utsk:sförsl, t, und. skrif. N.o 386. med Femton man stark, Fyra Ankare Vin och Tre Ankare Brännvin; En Skeppare, som får Sexton man stark och derutöfver, Ett Oxhufvud Vin och Fyra Ankare Brännvin. Hvarje Skeppare må dessutom medföra Två Lispund Caffe och Fyra Lispund Risgryn. För öfrigt bör härvid iakttagas, att Vin och Brännvin icke emot hvartannat utbytas, så att den, som har mindre af det ena, ej får för sådan brist njuta ersättning i den andra Varan, äfvensom att hvad af Vin, Brännvin, Caffebönor och Risgryn öfverstiger en inhemsk Skeppares ofvanföre bestämda förråd i Utlastnings-orten, skall ovilkorligen förtullas. Nödigt förråd af lifsmedel för Skeppsbesättningar, antingen Fartyget inlöper i Svensk Hamn, eller lifsmedel derifrån med Skeppsbåt hemtas, befrias från tull och andra afgifter, hvarvid iakttages, att sådane provisioner icke få annorledes än emot behörig tull tagas af Nederlag eller CreditUpplag. S venska Fartyg få äfven till Skeppsbehof tullfritt intaga Ved, Tjära, Beck,År - Bil, l. och Spak-ämnen, till nedanstående belopp, äfven som Segelduk, Tåg verke till stående eller löpande gods och andre Skeppsförnödenheter, som till Skeppets behof, i mon af dess storlek, kunna anses oundgänglige, De Fartyg, som segla från Väre vid Östersjön belägne Stapel-Städer till Utrikes Orter inom samma Sjö: Ett Fartyg om Tjugu Läster och derunder: En famn Ved, En Tunna Tjära och en half Tunna Beck, Två stycken Åroch Fyra stycken Spak-ämnen; Ett Fartyg öfver Tjugu till och med Femtio Läster: En och en half famn Ved, Två Tunnor Tjära, En Tunna Beck, Fyra stycken Åroch Åtta stycken Spak-ämnen; Ett Fartyg öfver Femtio Läster: Tre famnar Ved, Tre Tunnor Tjära samt En och en half Tunna Beck, Sex Stycken Åroch Tolf stycken Spak-ämnen.
Wid ökwerwägande häraf bär Utskottet, som pä de skäl Kongl. Maj:ts Nädiga Propo» sition innehäller, funnit det i allmänhet wara billigt, att äfwen Sjöfolk bidrager till de fattiges understöd, trott sig äga anledning att i allmänhet tillstyrka, det nedannämnde afgifter mä i sädant afseende hädanefter tills widare erläggas af allt Sjöfolk, som förhyres, icke al. lenast i Götheborg utan ock i Rikets öfrige Städer, hwarifrän Sjöfart idkas, och der Fatligwärdsanstalter redan finnas, eller dä de fram» beles kunna blifwa inrättade, neml. af hwarje Skeppare i R:dr., af hwarje Styrman 24 si-, af 288 Den 10 September. Den rv September. 289 af bwarje Bätsman, Matros eller Jungman 12 § , samt af bwar och en af det öfriga Sjöfolket, sä wida han, utom kost om bord, för sin tjenst njuter nägon aflöning, 4 si., allt Banco, om aret. Utskottet har ansett det, till minnande af detze asgifters allmänna och säkra utgäende, wara lämpligt, att desamme ffol-a erläggas, icke wid Jastnfningen, utan wid Förhyrningen, samt att wid detta tillfälle Sjömanshusen i de Städer, der sädane finnas, och i de öfriga, Magistraterne. skulle med redowisningsskyldighet, för Fattigwärds JnrättningarneS räkning, läka uppbära berörde afgifter, och öfwer deras erläggande m dd.la bewis, hwilke för wederböra de Tjenstemän, wid Folkpatzens utfärdande, borde företes:
Det nuvarande stadgandet i detta hänseende medförde ej allenast oreda och onödigt besvär hos personer, som derifrån borde och lätt kunde vara befriade, utan det ledde äfven till ett slags orättvisa derutinnan att sjömannen derigenom vore ålagdt att betala en del af sina kronoutskylder nära ett helt år förr än andra rikets undersåtare; ty vid påmönstringarne, hvilka vanligen förrättas i Mars eller April månader, skedde hyresafdrag för erläggandet af bevillningen efter lista artikeln samt öfriga personela utskylder, af hvilka kurhusafgiften vid denna tid vore ganska svår, om ej nära nog omöjlig att rigtigt debitera, då den ej till beloppet bestämdes förrän påföljande höst af Pröfningskomitéen. Hände nu så att sjömannen, sedan han blifvit förhyrd, aflede innan Maj månad, komme den orättvisan till, att den aflidnes anhöriga icke kunde få dessa utskylder restituerade, lika litet som skepparen, för den händelse den af honom förhyrda sjömannen insjuknade innan han ginge ombord, finge ersättning för den utbetalda kronoskatten. Då härtill lades att Kongl, coopvaerdie-reglementet den 13 Mars 1748 ej ålägger sjömanshus-föreståndarne att förrätta kronouppbörd eller förskaffa sig de kamerala insigter, som för fullgörandet af ett dylikt uppdrag kunna vara nödiga, har motionären deruti ansett sig ega ett ytterligare skäl till det af honom gjorda förslag, att berörda skeppsombudsmannen i Stockholm och sjömanshusens föreståndare i öfriga städer åliggande^ skyldighet att debitera och uppbära sjöfolks personela utskylder måtte öfverflyttas på Kronofogde och Stadskassör.
Det är en underlig oföretagsamhet hos båda att hon aldrig besöker Weimar och att han, efter sin flyttning dit, endast tre gånger kommer till Frankfurt. Första gången var detta 1779, i sällskap med Karl August. I fem dagar fröjdade han sin mors hjärta genom att »vara friskare och manligare men, trots hoflifvet, till karakteren lika präktig som förut», som hon glad berättar. Sedan fru Aja 1782 blifvit änka uppstod tanken att sälja det nu alltför stora huset, men detta skedde dock först 1795. Sedan var det i den vackra bostaden Am goldenen Brunnen vid Rossmarkt hon mottog sin sons besök. Dit kom han med sin Christiane. Intet visar bättre hvilken stor, sund och sann natur Goethes mor ägde, än förhållandet till Goethes älskarinna. Medan denna af Weimars – långt ifrån tadelfria – fina värld möttes med förakt, var Frau Rath – som själf tillhörde sin stads förnämsta krets och som lefvat ett lif, på hvilket ej fallit en skugga – strax färdig att behandla Christiane som en dotter. Då Goethe höll på att tillföra modern en sonhustru från der guten Gesellschaft, welche zum kleinsten Gedicht keine Gelegenheit giebt såg hon det med oro. Men däremot kände fru Aja sig dragen till Christianes varma och äkta natur. Och ehuru hon senare med glädje mottog underrättelsen om förhållandets legalisering, sökte hon aldrig med ett ord ingripa i sonens fria kärlek, genom hvilket modern såg att han erhöll mer lycka än »i ett fatalt äktenskap». Om man besinnar huru ännu de flesta mödrar i Frau Raths ställning i ett liknande fall skulle bete sig, då först erhåller man ett mått på den undantagskvinna, som var Goethes mor! Det uppstod efter sammanträffandet mellan fru Aja och hennes »kära dotter» Christiane ett hjärtligt tillgifvenhetsförhållande, som leder till ett flitigt utbyte mellan Goethes gamla och nya hem. Christiane skickar fru Aja litterära meddelanden – hvilka visa att brefskrifvarinnan var långt ifrån obildad – och intressanta böcker: gute und geniessbare Spetsen für meine Geistesarmuth, skrifver fru Aja.
För min del kan jag destomindre tillstyrka upphäfwandet af desie arrende-contcacter, derest de icke efter anstälde undersökningar befinnas ä innehafwarueS sida brutne, som jag anser mine händer wara bundne af Regerings Formens 77 H. hwilken rmryckeliaen stadgar, akt -c personer, som efter hittills gällande författningar, sadane Lronans rillhörtgbettr nu innehufwa eller nyttja ma njuta laglig rätt vera tili godo. Det yttersta jag skulle wäga hemställa, wore, om innehafwarne af säoane arrende-contracrer pä jlked, de föreställningar och i afseende pa cu sörändradr mynkwäcde, fjeltwilligt bcqwämade sig,tlt, i stället för penningar g,iwa näaot wist i ipannemäi, sw wande emot det utsäde, som wid egendomen finnes. I öfrigt är jag as den tanka, att hädanefter, fa ofta KunqLgärdar blifwa ledige, böra de pä faw som Kongl. Förordningen af den 17 December 1799 förmar, cch med de wilkor som Stars UtsikottelS betänkande närmare bestämmer, lik den niäsiojuvande pä Z2 är bsrrtarren. deras. Den r6 December. Herr Professoren Doctor l-sg elinasson yttrade: Da Riksens Högloft. Sränders Stats» Utskott nu Eall börja pröfning!, af Kungsgärdarnes, Kungs-Ladugärdarnes samt flere Kronan tillhörige Lägenheters nu »varande sörwaltning, anser jag för min del nödigt, att förut stadga sadane preliminära grundreglor som instämma med Vesta Domainers primitiva iuttur, dermed eniiga Lagar och nationens rätt, och som kunna lämna RlkstnS Höglofl. Ständer anledning, «kk, till följc af 77 tz. uti lZoy ärs Rrgeringösorm, föreErjfwa de grunder, hware rec förwalkningen af veste Kronans Egendomar rättas och fullföljas bör.
De (öreslagne lönerne och tjenstgörings-penningarne uppgå till följande belopp: 1 Öfverste, lön R:dr 2,400: tjenstgörings-penningar » 600: — —• 3 00O: 1 Öfverste-Löjtnant, lön » 2,000: tjenstgörings-penningar » 600: 9 500: — 2 Majorer, hvardera, lön » 1,600: tjenstgörings-penningar -» 400: 2 000: 4 äldre Kapilener, lön » 1,400: tjenstgörings-penningar » 400: j ggg. 4 yngre Kapilener, lön » 600: tjenstgörings-penningar » 300: ggg, 10 Löjtnanter, lön » 400: tjenstgörings-penningar . » 140: c^g. 5 Under-Löjtnanter, lön » 280: tjenstgörings-penningar.
Enligt Handels-Ordningen af år 1846 tillkom en hvar Svensk medborgare, som begått Nattvarden, var myndig, välfrejdad och kunde skrifva läsligt och räkna qvatuor species i enkla tal och bråk samt föra bok och räkning på det för handeln i allmänhet öfliga sätt, rättighet att på visst afstånd från stad å landet få idka handel; och Konungens Befallningshafvande, som ålåg pröfningsrätt, huruvida sökanden ådagalagt bevis om sådan behörighet, egde deremot ingen rättighet att vägra tillståndsbref, derest sökanden visat behörighet. Härmed hade lagstiftaren i lag tillämpat den vackra grundsats, att en hvar egde sjelf bestämma, huruvida han ville såsom handlande pä landet sig nedsätta. Derför fordrades endast att personen egde sådana egenskaper och i öfrigt vore i den ställning, som för rättighetens utöfvande blifvit föreskrifven. Det öfverlemnades rätteligen åt honom sjelf att bedöma, huruvida han skulle kunna å en viss ort med handel sig försörja; och lagstiftaren ville visligen icke då öfverlåta pröfningen derom hvarken åt sockenstämma eller Konungens Befallningshafvande. Genom en Kongl. Förordning af år 1850 tillerkändes socken-nämnden i den församling, der handeln skulle idkas, rättighet att öfver ansökningen sig yttra. Då dermed afsågs uppenbarligen icke något annat, än att full visshet skulle vinnas derom, att sökanden innehade de egenskaper eller den ställning i samhället, som blifvit föreskrifne för rätt till handels idkande, kunde stadgandet i nämnde hänseende icke anses såsom någon egentlig inskränkning i den fria försörjningsrätten. Men år 1852 stadgades dels att socken-nämnd egde sig yttra ej mindre om sökandens behörighet, än om behofvet och nyttan för orten af den sökta handels-rättighetens beviljande, dels och att Honungens Befallningshafvande egde, efter sig företeende omständigheter, ansökningen bifalla eller afslå. Detta stadgande var destomera beklagansvärdt, som derigenom i Konungens Belällningshafvandes makt öfverlemnades både att inskränka den fria försörjnings-rätten och att monopolisera handeln.
Tryckfrihetsförordningen och åtal af allmän åklagare vid domstol äga rum, öfverlemna den skrift, emot hvilken anmärkning förekommit, till laga åtgärd af JustitieKansleren, hvilken, efter sådan anmälan, åligger att låta förbrytelsen åklaga genom tillförordnad aktor vid behörig domstol, sä vore en anmälan, sådan som 1777 års Bref föreskrifver, både ändamålslös och öfverflödig; likasom ej eller anledning vöre lill den föreställning, alt, under iakttagande af sålunda föreskrifna embetsåtgärder af llofKansleren och JustitieKansleren, skulle varda åsidosatt något Kongl. Maj:ts prerogativ; att något sådant emedlertid icke vore beroende af ifrågasatta anmälningsåtgärd, enär vid stiftande af Tryckfrihetslagen, Kongl. Maj:t icke förbehållit sig någon föregående pröfning rörande åtal af ifrågavarande beskaffenhet; hvilket tillika styrktes deraf, att, uti ett annat mål rörande åtal för majestätsbrott i tryckt skrift, Kongl. Majit, i anledning af gjord så beskaffad anmälan, sorn i 1777 års Bref omförmäles, den 5 Oktober sistlidet år 1838 ansett annat svar derå ej böra meddelas, än att Kongl. Maj:t, vid granskning af de angående tryckfriheten, dess öfverträdelser och missbruk uti Tryckfrihetslagen förekommande stadganden, funnit denna grundlag innehålla de föreskrifter, som vid behandling af så beskaffade mål, som det ifrågakomna, borde iakttagas, och att i följd deraf vederbörande tillkomme, att ställa sig densamma till noggrann efterrättelse; att Tryckfrihetsförordningen, som i vissa fall stadgade, att, och huruledes frågor om tryckta skrifter, emot hvilka anmärkning förekommit, skola hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmälas, deremot icke innehölle något eget påbud eller hänvisning till andre stadganden, som föranleder dertill, att, i fråga om majestätsbrott i tryckt skrift, åtalet bör till Kongl. Majit inberällas: att sådan anmälan alltid skulle vålla uppehåll i åtalets lagliga behandling vid domstol, hvaremot Tryckfrihetslagen på flera ställen bjuder, att de böra utan dröjsmål fortgå och uti 5 §.
Berättelse föreslagit, åt ordinarie statsreglerings-fonden, hvilken, ursprungligen utgörande grundfondens inkomst och utgift, just derföre måste anses vara grundfonden underordnad, hvilket förhållande icke ändras deraf, att sedermera, genom utvexling af det årliga öfverskottet eller bristen från grundfonden till RiksgäldsKonlorets kapital, statsregleringen i StatsVerkets räkenskaper erhåller egenskap af egen fond eller främmande kapital. — 10 — Genom denna utvexling, på grund af hvilken öfverskottet å något års statsreglering icke mera tillfaller grundfonden, utan RiksgäldsKontoret, liksom, å andra sidan, en uppkommen brist drabbar icke grundfonden, utan det af RiksgäldsKontoret förvaltade kapitalet, uppstår det förhållande, att grundfondens belopp genom bristers eller öfverskotters inträffande, såsom resultat af statsregleringen, icke förändras, helst alla inkomster, som uppstå genom någon värdets förökning å de i Statsverks-rörelsen ingående särskilda kapitalslagen, äfvensom de förluster, som genom minskning i dessa värden uppkomma, efter normalt förhållande, ingå på den fond, hvars hela ändamål är att i sig intaga all grundkapitalets inkomst och utgift. Denna inkomst bör äfven till sitt debiterade belopp, ej blott till den del, som blifver till Riksstaten behållen, ingå på statsregle,-ingens conto, emedan hvarje inkomst genom sjelfva debiteringen träder inom sferen af det kapital, dit den hörer, och äfven en för tillfället odisponibel tillgång icke kan frånräknas fonden derföre, att den ännu ej hunnit realiseras; hvaraf allt följer, att, å andra sidan, afkortningars och restanliers belopp äfven måste på ordinarie statsregleringens conto intagas, och sålunda icke kunna inverka på grundfondens numerär, såsom af Riksstatens närvarande inrättning, i det den beräknar blott behållen inkomst, skulle kunna slutas. Lika litet undergår grundfondens belopp någon nedsättning eller förhöjning genom extra stats-regleringen, hvilken är inskränkt inom sina egna tillgångar.
Häruppå förklarade Kongl. Maj-t genom Nådig Skrifvelse till Kongl. StatsContoiret af den .>4 Jan uarii j8i6, att som längre tid torde förbigå, innan den af Riksens Ständer väck'a fråga om en allmän förändring af de förra methoderna för Landtoch MilitaireRäkenskaperna saint RiksHufvudhoks-slutets uppgörande, kunde, efter erhållna fullständiga upplysningar , i hela dess vidd, till Nådigt bepröfvande förekomma; så skulle emedlertid, efter Riksens Ständers begäran, ett särskildt och, af en möjligtvis blifvande förändring i berörde Räkenskapsmethod , oberoende RiksHufvudboksluts-arbete, efter den af Herr StatsCommissarien Widegren uppgifna method, i verkställighet sättas , och af honom utföras för åren 1810 och till och med 1814, hvarvid de af Herr StatsCommissarien erforderlige ansedde Omslut af Räkenskaperna för dessa åren dock ej skulle LandsContoiren eller Redogörarne i Lands, orterna åläggas, utan inom StatsContoiret författas; i afseende å hvilket arbetes besörjande Herr StatsCommissarien Widegren från deltagande i Kongl. StatsContoiret* öfriga göromål befriades , 128 Riks. St. Reviioren BeritttelieK samt erhöll tillstånd att föreslå den Tjenstemannastat han ansåg sig behöfva. Då likväl Herr StatsCommissarien Widegren för Verkställigheten häraf äskade det biträde af samtelig® Uppbördsman och Redogörare i Riket, att FögderiRäkenskaperne skulle af dem sjelfva omslutas, samt förklarade sig i annat fall icke kunna fullgöra sitt Stagande, och hvarom, med det mera Herr StatsCommissarien härvid ansåg nödigt, underdånig anmälan af honom författades och af Kongl. StatsContoiret, med dess ■yttrande deröfver af den 2 April 1816, i underdånighet hemställdes Kongl. Majus
Sådant detta lagrum, r §:n 5 cap. Missg.-b:n, nu uti K. förorda, af den 3o Maj [8>5 lyder, lemnar det en alltför vidsträckt pröfningsrätt åt domaren; det kan således latt vara nnderkastadt missbruk, hvarom exempel torde vittna. Skulle en lags förtjenst ligga deruti alt lemna ett så vidsträckt fall ät domarens pröfningsrätt, sorn denna K. förorda, lemnar, så synes mig den förtjenstfullaste lagstiftning ligga deruti, alt lemna allting åt domarens rättvisa pröfning ; men då man hittills bemödat sig att binda denna pröfningsrätt vid bestämd lag så mycket som möjligt, måtte man säkert hafva gjort det uti den öfvertygelse, att Gudar icke sitta domare på jorden. Jag finner det slutligen vara skäl alt bibehålla 1734 års stadgande oförändrad!, äfven derföre, att jng är öfvertygad, och det ligger uti sakens natur, att en domare mera uppmärksamt undersöker ett mål, deri fråga kan uppstå om menniskolif, än då det möjligtvis blott gäller några års fästning. I det förra fallet tror jag lian genomläser sin dom mer än en gång, innan lian utsäger den, och oberoende af allt yttre inflytande och cousiderationer, om också för allt annat döf, dock lemnar gehör åt lagens skönaste ord, på en gång ideal af den strängaste jordiska rättvisa och den skönaste himmelska mildhet, alt uli tvifvelaktig sak (res dubia) hellre fria än fälla. Jag anhåller om återremiss af betänk., med önskan alt Utsk. ville tillstyrka, att 1 §:n 5 cap. Missg.- b:n antingen måtte få den lydelse, hvilken den har uti 1734 ars lag, eller den Hr Rosenqvist af Akershult föreslagit, hvilken jag för min del anser vara den riktigaste. Hr Munck af Rosenschöld tilläde, alt han nu äfven instämde i Hr Ilallenborgs förslag. H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm:
(U.-A.) Utskottets härom under ]V:o i38 afgifna Utlåtande, sorn blifvit den 21 och 22 sistlidne Maji bifallit af iga Stats-Utskotlets H, PresteStandet och H. Bondeståndet j är vordet aler» remitteradt ifrån de 2;ne andre RiksStånden, sedan dervid blifvit erinradt; inom /?, o, A. af H:r von Hartmansdorff\ Augustq att Utskottet icke bordt af-» styrka all uppmuntran för ett arbete, som redan blifvit påhörjadt och ägde åtskillige förtjenster, då Utskottet tillstyrkt belöning för ett, sona roan blott önskat och ännu ej sett. Det syntes dock vara en gifven regel, att först förbättra det som finnes och i andra rummet vårda det sorn skall få en tillvarelse, och Historien om Konungarne af Wasa Ätten borde således, under samma vilkor som i Utskottets Utlåtande N;a i3g uppgifvits för Cail XI;s Historia, eller så vida K, Mit, efter vederhörandes hörande funne henne förtjena understöd, företrädesvis komma i åtnjutande deraf, Inora V. BorgareStåndet af Hr Noréus: att Författaren till ifrågavarande Historiska arbete, Hr Strinnholm, genom sitt outtröttliga forskningsnit, sin sällsynta förmåga att skildra Historiska Caracterer och gifva händelserne sin sanna färg, förtjenade större uppmärksamhet än de fleste Historieskrifvare, Under strid med de dagliga behofven, hade han fulländat sitt arbete, för hvilket han bordt kunna vänta belöning uti begäret hos Svenska Medborgare, att göra sig be I hvilket tillstyrkaude hafva instämt Herrar Santesson och PVinberg.
Med friden är det därför si och så, Och Gud må veta h u r det sist skall gå! Mitt namn af få bokstäfver bildadt är, — Att du det ofta hört, det är det vissa — Och om du blott vill göra dig besvär, Skall snart du hela logogryfen gissa. Hur tycks dig vägen, när du ilar mot Din hjärtevän, som ömt uppå dig väntar? Om du är god, hvad gör du utan knot, När på din dörr en stackars tiggar ' gläntar? Hur syns » fyrfotingen » vid vägens kant, När han i dyn sig vältrar helt belåten? Hvad gjorde flickan, som du gaf en slant, Då genom skogen nyss du styrde stråten? Hvad hängde äpplet på, som fagert sken der inflytandet af bittra jämförelser, » jag tänker p å, att j a g gått miste om ett stort a r f. det värsta därvidlag är, att j a g tillfölje häraf förlorat all utsikt att bli l y c k l i g. » Jag h a r varit d e t. » » Oeh nu. o c h h a n? detta. » Han lutade sig alltjämt fram emot mig, oeh. » Om ni varit Vid trädgårdsgrinden? Och hvad fick du göra, När hemmet fjärran var och timman sen Och häst ej fanns att rida eller köra? Hur nämns den buske, hvaraf du dig bröt Ett fång att därmed förstugkvisten sira? Hvad måste kornet uti jordens sköt ', Om bonden skall se skördar där uppspira? Hvarefter längtar h a n ock mången gång, När solen öfver torra tegar skiner? Hvar faller du, när du tar djärft ett språng Från branten där, så det i luften hviner? Hvad är liktydigt med följaktligen? (Fast ordet är latin, vi det använda). Dagny J OCH FRAMTIDSTANKAR Hvad v1 gjort f6r att utbilda medborgare för vårt nya statsskick under dess första tjugufemårsperiod. I t Pris 8 0 Ore. Samson &amp; Wallin OCH FRAMTIDSTANKAR Utdelas gratis till prenumeranter '; Fredrika-Bremer-For6undets tidskrift Dagny. Stockholm, April 7892.