Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Emb.-Bci ättclse för år 1851. 11 — 82 — smittosama sjukdomar i allmänhet, ej träffades någon föreskrift om spärrning af enskilda hus och boningar, utan det strängaste, som funnes förordnadt rörande sättet att under sådana sjukdomar hindra gemenskapen med de smittade, vore innehållet af den till Kongl. Cirkuläret den 25 Augusti 1813 hörande bilaga, eller s. k. underrättelse om hvad iakttagas bör till förekommande af smittosama sjukdomars och farsoters utbredande, uti hvilken underrättelse 3 § upptager fall, der de sjuke, så mycket möjligt är, böra skiljas från de friska, och för hvilka fall bland annat föreskri Ives, att hvarken grannar eller (andre) främmande personer må mottagas i de hushåll, der sjukdomen utbrutit; så hade jag af omförinälte författningar ej holler kunnat finna någon anledning till vidtagande af sä beskaffade åtgärder, som i förevarande fall blifvit använda och hvarigenom ej blott hindrades tillgång för främmande personer till den sjuka, utan ock upphäfdes de på stället boende friska personers gemenskap med främmande, och således ett förhållande uppkom, till åstadkommande hvaraf ingen tvångsåtgärd vid något sjukdomstillfälle kan lagligen sträckas annorstädes, än å särskildt anvisade och med föreskrifna oundgängliga anstalter försedda karantänsplatser. Då den härigenom emot personlig frihet egenmäktigt begångna förgripelse, hvilken syntes vara närmast jemförlig med olaga häktande, således efter min tanka icke borde undgå laga beifran; har jag genom Konungens Befallningshafvande i Gottlands län föranstaltat om åtal vid vederbörlig domstol emot Herr Majoren och Riddaren Steveni, med påstående om laga ansvar för det på nu upptagna skäl honom till last förda förfarande, samt om skyldighet att godtgöra den skada och det lidande, som dermedelst blifvit klaganden eller andra personer bevisligen tillskyndade; i hvilket afseende klaganden, ofvannämnde James Watterston, blifvit kallad att under rättegången bevaka den rätt och talan, hvartill han kunde finna fog, samt framställa den bevisning, han lagligen kunde åstadkomma.
S. D. Till Stats-Utskottet remitterades följande Kongl. Maj:ts den 16 sisth November till Rikets Ständer gifna nådiga propositioner, nemligen: i:o angående de uti ordinarie räntan ingående persedlars omsättning och förenkling, vid hvilken remiss åtfölja yttranden af herrar Waern och Ekholm'. 2:o angående upphörande af den åtskilliga hemman åliggande skyldighet att utgöra dagsverken in natura till kungsgårdar och andra kronolägenheter; 3:o angående anslag till erforderliga ersättningar för beredande af rättelse uti Salpeterhjelpens beräkning inom Kalmar, Kronobergs och Jönköpings län; 4:o angående åtgärder till behöfvandes undsättning i missvextår: 5:o angående anslag af medel för nybyggande af ett Landshöfdinge-residens i Christianstad; 6:o angående nedsättning i koppar-räntan å tillverkningarne vid Stora Koppar berget, samt i anledning af ånyo väckta frågor, dels om upphörande af allmogens inom vissa trakter af Kopparbergs län skyldighet att till Stora Kopparbergs Bergslag in natura leverera hemmans-ränte och mantalseller qvarntulls-kolen, dels ock om npphäfvande af öfriga vid Stora Kopparbergs Bergslag och hytte-egare tillerkände privilegier och särskilde förmåner; 7:o rörande anslag till ombyggnad af Nockeby bro å vägen emellan Stockholm och Kongl. Lustslottet Drottningholm ä Lofön i Färentuna härad af Stockholms län: 8:o i fråga om förmedling af räntan för lägenheter å förra kronoparken Strandskogen på Oland: 9:o angående eftergift, till förmån för Carlstads stads-församling, af kronans rätt till ett efter Närings-idkerskan Johanna Emilia bollander fallet dana-arf, vid hvilken remiss åtföljer ett yttrande i ämnet af herr Nygren; 10:o om eftergift till dana-arf efter aflidne enkan B. H. Sandelin, vid hvilken remiss åtföljer ett anförande af herr Gezelius; tl:o i anledning af notarien E.
Till ledamot i beredningskommittén, med Liths tingslag, som sammanträder å Hölje gästgifvare gård den 13:de instundande april, valdes nu med enhällig röst, för Häggenås socken, bonden Olof Hindriksson i Grötom. § 2. Upplästes den af vissa deputerade, den 12:te denna månad, projekterade brandstods förening för torpare i Liths pastorat, hvarvid följande anmärkningar gjordes: Hvad 5:te punkten angår, vägrade bönderna Olof Ersson i Svengården och Olof Olofsson samt Pål Andersson i Pålgården alldeles att deltaga i brandstods föreningen för husen å Jägaretorpen, följaktligen afsade de sig ock all ersättning i händelse brandskada skulle på 39 sådana torp tima, och som ingen jägare, som innehar jägaretorp, nu var närvarande, kunde icke utrönas, om och huruvida de ville deltaga i föreningen i och för deras egendom. 6:te punkten, angående årligt sammanskott af 16 sk:r b:co till en brandstods-cassa bestrides helt och hållet af samtlige härvarande torpare men förklarade sig deremot villige, att vid träffad olycka eller brandskada, efter skedd laga syn och värdering betala brandstod, enligt de i 1, 2 och 3 punkterna antagna grunderna. In fidem N. S. Edlund Häggenås kyrkoarkiv, vol. K I:1, ej pag., ÖLA. Protocoll, hållet vid allmän sockenstämma i Häggenås soockenstuga den 1 maji 1831. 1:mo Blef med sockenskrifvaren Olof Dahl så öfverenskommit och beslutadt, att han i egenskap af material-skrifvare vid förevarande kyrkobyggnad får, för innevarande år 1831, uppbära af hvarje hemmansrök inom socknen, åtta (8) skillingar riksgälds och skulle detta arfvode ett annat år jämkas efter som besväret kan blifva. 2:o Justerades och underskrefvs mantalslängden för innevarande år.
Nog trodde gossen så, och för att snarare få pengar åt brodren, for han bort i våras med en skeppare, som förde hans plankor och annat virke till... jag mins icke nu hvad stället heter. Under tiden förde olyckan hit den der presten ni nu ser dansa der med fröken Nora, och som i vår skall gifta sig med prostens dotter. Nå väl, i honom blef Lotta lika förtrollad, som Erik var i henne; och aldrig går det ur mig, att icke det var för hans skull hon gjorde af med sig. Han tyckte då således om Lotta? Ja, hvem förstår sig nu på sådana herrar, och hvad de tycka och inte tycka? Han, som talar så grant på predikstolen, att en stackare inte förstår fjerndelen, kan nog prata öronen fulla på flickorna, utan att just mena någonting. Lotta, som trodde sig vara klokare än vi andra, blef väl också narrad... Han skall ju vara fasligt omtyckt i församlingen, och blir säkert prostens efterträdare, sade svägerskan för en stund se'n, invände madamen. Jo, jo, nog lär det så gå. Herrskaperna häromkring strömma till kyrkan när han predikar, men vi enfaldiga menniskor, tycka ej att det är det rätta Gudsordet! Tacka vill jag Marenius, se det är en prest, det, både för fattiga och rika! men han skall bort härifrån, säges det. Hvad sa' Erik, när han som hem? Lotta var då illa sjuk, och han sörjde så förfaseligt, och ville gå till henne, men hennes mor släppte honom icke in; ty doktorn hade strängt nekat det, sa' hon. Då for han ut igen till sjös, ty han trifdes icke hemma, och när han då kom tillbakas, var hon redan död. Nu går han der och hänger hufvudet, och vantrifs, men det blir väl bättre, ty han är en bra gosse, som fruktar Gud och hedrar fjerde budet ... ... Vi hafva troget anfört detta samtal, och lemna åt läsaren att sjelf deraf draga sina slutsatser. Med glada förhoppningar på framtiden, gåfvo föräldrarne, på deras adertonde bröllopsdag, sin dotter åt den af dem så firade mannen.
Det förefaller derjemte troligt, att Parter, som eftergifva påståenden elier godkänna kraf i följd af en välsinnad men mindre upplyst FÖrlikningsRåtts anmaning, sjelfve ej äro hugade att ihärdigt fullfölja rättegång med hvarandra, och att de således, om FörlikningsRått ej finnes, skola låta bero vid det Domslut, som vid första vanliga Domsrelnstantien meddelas. År fråga äter om mera invecklade tvister, eller drifvas de af trätgirige Parter, så lär en FörlikningsRått af ofvannåmnde beskaffen - *joS LagUtskottets Betänkatiden. bet fruktlöst bjuda till att tillvägabringa förening; och i sådant fall inträffar mosatsen af hvad man åsyftat: Rättegångsformer, tidsutdrägt och fiiStantier ökas. LagUtsko’t_'t tror äfven, att de i Dannemark och Norrige mera ändamålsenligt inrättade, men också med omkostnader för Parterne förknippade Förliknings* Domstolar icke medföra den väsendtliga nytta, sorn ofvan berörde förteckningar synas utmärka. Det torde kunna antagas att af de 55,594 mål, som är 1821 skola blifvit behandlade af FörlikningsRåtterne i Norrige, och deraf sedermera allenast 2256 äro vordne till Domstolar instämde, ett betydligt ardal icke kommit i fråga, om ej FörlikningsRåtterne funnits, och Parter deraf berntat anledning, att söka genom föreningar vinna något, sorn icke, medelst Daglig rättegång, kunnat erhållas, heldst det såsom vilkor ror förlikningar i de fleste fall fordras, att Parterne å ömse sidor eftergifva något ai deras anspråk. Minskningen af verkliga rättegångars anta! och särdeles af den delen, som genom fullföljd till de högre Instantierne medföra största olägenheten, blir då mindre betydlig.
Vi mäste tillstå, att 0111 vi skola komma till ett klart och enkelt bevär:ssysteme; så måste det ske på ärligt vis, d. v. s att de, som å jord hafva onera, dein andre jordägare icke draga, måste köpa sig från sina onera. för att komma i samma förhållande med de sednare, hvilket kunde ske på ganska billiga och lindriga villkor. Att gå till väga dermed i annan ordning, kan icke vara öfverensstämmande med ett stadgadt samhällsskick, ty del blefve annars aLt taga från den svagare för alt gifva åt den starkare — ja, att taga från andra, hvad man lade i sina egna fickor. Jag förenar mig derföre med de ledamöter, som begärt återreiniss af betänk:, under anhållan, att StalsUtsk. ville, vid omarbetningen af utlåt., betänka, att om bevär:n skall komma till en ändamålsenlig organisation, hvilket äfven jag yrkar och dertill, redan för 12 år sedan, framställt ett, som mig syntes, ändamålsenligt förslag; så fordras dertill att förmå nationen att åtaga sig bevärJs-skyldigheten, vida utsträckt utöfver den tid af 5 år, som nu äger ruin; tv med 5 års bevär:s-skyldighet, och utan medel för dess ändamålsenliga bildning, är det icke värdt att ens tala om ordnandet af en beväring, sådan den bör vara, för att svara mot Sveriges behof, med förminskning af den annee, som finnes. Jag anser det icke gå an att upplösa en enda rote af armeen förr, än man har ordnat och fullständigt öfvat ett motsvar. mycket större antal af national-bevärtn, eller såsom 3 minst 2 till 1, derest Sveriges sjelfständighet skall vara betryggad. Hr Munck a f Rosen sc h ö Id, Nils Rudolph: uppläste följande:
Följaktligen, om de i sin barndom, i anseende till trög fattningsförmåga, icke hinna lära så mycket, så naturligtvis blifva icke dessa kunskaper af dem förvarfvade, och likaså, när det i en sednare § säges att fattige föräldrars barn icke behöfva gå så ofta i skolan, så är det ju tydligt, att om de icke äro begåfvade med utmärkt faltningsgåfva, hinna de icke förvärfva så stora kunskaper, som här äro nämnda. Meningen målte endast vara den, att de under hela sin barndomstid skola tillhållas att gå i skolan, lills de inhemta dessa kunskaper. Jag anser detta såsom en garanti för barnens rättighet att blifva väl undervista i deras barndom. Det är sannt alt föräldrar i allmänhet böra anses vara måne om att gifva sina barn så god undervisning som möjligt; men det finnes dock föräldrar, sorn icke taga denna pligt så allvarsamt, som da borde göra, och då är det ganska bra att hafva en §, sonj föreskrifver att äfven den fattiga och mindre upplysta classens barn hafva rättighet att i barndomen blifva undervista så väl som möjligt är, hvarföre denna § synes mig böra få stå sådan den är, för att skydda deras rätt emot deras målsmän, hvilka tilläfventyrs icke derpå göra det afseende som vederbör. För öfrigt tycker jag, att just de talare, som yttrat sig emot denna §, gifvit ytterligare styrka åt de skäl jag nu anfört. Hvad de särdeles fästat sig vid, är, att den föreslagna kännedomen om fäderneslandets historia och geographi samt första grunderna af naturläran skulle utgå; msn de hafva tillika yttrat sig, att de ansågo äfven detta böra läsas, på det att det andra må bättre läras, d. v. s, alt innanläsningen skulle lättare läras, om den skedde i böcker, som vore nöjsamma för barnen och icke afsågs endast den döda, tomma läsningen. När således det skulle läsas manga gånger i fäderneslandets historia och geographi samt naturläran, så tycker jag det ej kunde skada att med barnen gora ca liten examen om hvad de i dessa ämnen in hen: ta t, och här står alldeles icke uttryckt att de skola hafva någon djup kunskap derom, utan blott den allmännaste kunskap, hvilken är lätt förvärfvad och icke kostar mycken möda.
Staten kan icke af dess Tjenare fordra mera än vanliga menskliga krafter förmå, och ömsesidiga förbindelser måste, för att vara visa, åsyfta ömsesidig fördel: Staten måste åt redliga arbetare förunna icke blott nödtorftigt 256 Den 5 Januarii. bröd, utan ock någon hvila och uppmuntran* på det att den kalla, trötta liknöjdheten må bannlysas från allmänna göromål. Jag vågar således, i afseende på goro,målen vid LandsContoiren, föreslå, att tvenne Lands» Contorsskrifvare på hvarje LandsContoir måtte antagas, med lika befordringsrätt med Häradsskrifvare, samt att Staten åt dessa Tjenstemän borde anslå en passande aflöning, helst på nu varande Stat endast 33 R:dr 16 sk. Banco äro härtill uppförde, hvilka i beräkning då skulle ingå, isynnerhet då LandsContoiren i allmänhet äro missgynnade på de så kallade ExpenceMedlen, men deremot mäste vidkännas kostnader med eldning af alla Contoirs-rummen, Ljus, Skrifmaterialier m. m. Vid LandsCancellierne åter är högst nödvändigt, att en LänsNotaire med Lön på Staf och befordringsrätt tillsättes, helst göromålen äfven på detta ställe äro öfver all mensklig förmåga, att af en enda person bestridas; hvaribland hufvudsakligen såsom en del i senare tider tillkomne, må nämnas; i:o Allt hvad som rörer handhafvandet af Lag och Kongl. Förordningar, som till rättvisans befrämjande länder. 2:0 Om UtsökningsMål och fullbordan af Laga k raft vunne Domar i Civila mål. 3:o Handräckning till SalpeterSjuderiet m. m. 4:0 Den 5 Januarii. 257 4:0 Väg-ordningar, Husoch Bro-Byggnader 5:o Manufactnrer och Städernas Näringar. 6:0 LandCulturen, Skafferier och Planteringar. 7:0 Hvad
Pensions-staten, sorn vid slutet af år 1853 belöpte sig till en summa af 122,413 R:dr 16 sk., uppgick vid utgången af år 1855 till 122,735 R:dr 16 sk.;_ och har således, oaktadt minskningen af pensionärer, underhålls-summan under revisionsåren ökats med 322 R:dr; hvilket förhållande skall hafva uppkommit derigenom, att äldre underhållstagare, enligt Kongl, brefvet den 21 April 1852, vunnit uppflyttning 12 — 90 — i högre klasser, samt korporaler och vederlikar, jemlikt samma nådiga bref, erhållit förbättrade pensionsvilkor. Vid granskning af fondens säkerhetshandlingar befunnos desamma i behörig ordning. 8:0 Militieb0ställs-kassan. Denna kassas inkomster af hemmansräntor, tionde och säteri-frihets-afgifter hafva från och med år 1852 varit till Statsverket indragne och ett motsvarande ersättnings-anslag å 4:de hufvudtiteln anvisadt, hvilket blifvit förslagsvis beräknadt för år 1854 till 14,900 R:dr och för år 1855 till 14,750 R:dr. Räkenskaperna äro för begge revisions-åren granskade i Kongl. Kammarrätten utan anmärkning, och hafva hos Revisorerne ej heller föranledt till någon erinran. De utvisa följande förhållande. Debet. Balans från föregående år: Balans till påföljande år: Balans från föregående år: Skuld 1,650: 1,650: — - D:o, antecknad inom linien, 3,707: 12. 3. 3,776: 19. 10. — 91 — Utgifter: Inqvarterings-kostnader Reparationer * Aflöning Försträckning mot ersättning Diverse omkostnader S:r Balans till påföljande år:
Den som trollpacka misstänkta var ingen annan än Wärends förnämsta fru, gift med Jöns Nilsson Ulfsax, ståthållare öfver hela Småland. Denna fru, som var född Körning, fick visserligen såsom misstänkt och förmodligen äfven öfverbevisad om att ha mördat sin man sedermera gå till döden, men i afseende å anklagelsen för trolldom, styrkte hon med tolf adliga qvinnors ed sin oskuld. Inför generalkapitlet i Wisby anklagades den 10 Augusti 1586 Jakob Norby i Hald för det han gräfvit upp en ört, kallad Satyrion, och en “Söffnr-Torne“ och lagt dem under altarklädet uti Halds kyrka, i den mening, att när dessa örter legat så länge der, att tre messor deröfver blifvit hållna, så skulle han begå sin onda vilja med hvilket qvinfolk som helst. Han bad om nåd, men dömdes till uppenbar skrift. Den 12 Juni 1593 infördes af komministern Johannes Nikolai på Wermdön en på samma ö bosatt qvinna vid namn Anna till Stockholms konsistorium. Hon sades “vara en trollqvinna och läsa öfver smör, yste o. s. v., skära i kalfsvansen, låta bloden drypa på bröd och ge det åt kalfven för modstulenhet“. Hon tillfrågades om hon brukade läsa Pater Noster på kalfsvansen. Hon bekände att hon blott läst “Mater Maria.“ Vi känna ej slutet på eller följden af denna anklagelse, men taga för afgjordt att den olyckliga qvinnan enligt den tidens sed släpades till bålet. Få af de för trolldom anklagade voro nämligen så lyckliga att undgå det bål lagen stadgade för detta brott. Tvärtom hörde det till sällsyntheterna, att någon “trollpacka“ blef frikänd. Omkring 1615 dömdes en qvinna vid Mogata ting att lefvande brännas, för utöfvande af trolldomskonster. Detta var blott ett ringa förespel till hvad längre fram i samma århundrade inträffade. Trolldomsväsendet tog nämligen sin egentliga fart under Carl XI:s regering och väckte då allmän oro i landet, föranledande en mängd besynnerligheter och den mest fanatiska grymhet.
St. sig att serskildt få fasta E K. M:s höga uppmärksamhet pä ett ämne, som vid liera tillfällen varit föremål för de båda Statsmagternas öfverläggningar, nemi. ordnandet af en spanmålshandel inom landet, som beredde på en gång en säker spanmåls-lillgång och nödigt skydd emot samma varas fallande i vanpris. I afseende härpå hafva R. St., i likhet 'med hvad Tull-Comiteens Betänkande i denna del innehåller, ansett, att, till förekommande af nöd vid de tillfällen, då missväxt på spanmål eller mindre gynnande skörd af denna förnödenhetsvara eger rum, en inom landet ordnad spanmålshandel utgör det säkraste correctivet emot de olyckliga verkningar, som ett sådant förhållande kan medföra; och då svårligen någon egentlig, nyttig och till förenämnde ändamål ledande handel kan åstadkommas, så framt ett stadgande i detta afseende finnes, som lätteligen omintetgör äfven de säkraste beräkningar, samt således något fält icke finnes öppnadt för speculationen, hafva R. St. åsyftat att meddela ett stadgande, som för kommande tider och på ett enkelt sätt skulle bereda fördel för producenten derigenom, att grunda ett mera stadigt varupris under de goda åren, samt derjemte förvissa consumenten att kunna påräkna ett säkert fyllande af sina behof till måttligt pris i de tider, då, vid mindre gynsam årsväxt, den bristande tillgången å spanmål eljest antingen gör de stegrade prisen i dubbelt hän - 3G Expeditions-Utskotlets Förslag till und. Skrifvelse N.o 3o8. seende kännbara för den behöfvande, eller, till förekommande häraf, försätter Styrelsen i den obehagliga ställning, att nödgas till det större antalet behöfvande consumenters fördel vidtaga åtgärder, som betaga producenten den vinst, som skulle ersätta det vanpris, hvaruti dess produetion förut en tid befunnits; i följd hvaraf R.
Fördelen af den föreslagna förändringen torde deremot för consumenlerne blifva ingen, då här icke är fråga om tolagsafgiftens upphörande eller förminskning, utan endast om ett annat uppbördssätt af samma afgift. Derigenom att, i stället för lolagsbeloppets bestämmande för de olika städerne i mon af behof och serskilda förhanden varande förhållanden, en lika afgift i alla Rikets Städer blefve införd, skulle sådane bland dem, hvilka ej hafva större garnison att inqvartera, och derföre nu vidkännas låga tolagsafgifter, komma att få erlägga denna afgift flerdubbelt högre, till skada och förfång för deras handelsrörelse, utan att af en slik förhöjning åtnjuta det ringaste gagn. Härtill kommer, att vissa varor nu äro befriade från tolag, emedan de icke ansetts kunna draga en sådan afgift, och för dessa skulle, i Siats-Utskottets* Utlåtande> N'.o 118. följd af Tolags-ersättningens fastslällande till en viss andel af tullafgiften,. den sålunda förut raedgifne lindringen upphöra. På dessa grunder och då Utskottet, utan att vilja ingå i någon pröfning, huruvida den föreslagna, regleringen må vara förenlig med de Stapelstäderna förunnade privilegier eller icke, anser de olägenheter, som af dess vidtagande kunna uppkomma, fullt motväga de angifne fördelarne, hemställer Utskottet, att Rikets Ständer icke mätte till Kongl.. Maj:ts ifrågavarandeNådiga Proposition bifall lemna Stockholm den 19 December 1344 - N:o 118. Ank, till Exp.-Utsk. den 20 Deckl. 7- e. m, tillåtande, i anledning af väckt motion om ersättning till CapitaineLientenanten August Gossclmans sterbhusdelegare för kostnader, dem han i lifstiden af egne medel fått vidkännas under en för allmänt ändamål företaqen resa till Södra America. (U. A.) Uti en hos Borgare-Ståndet väckt, till Utskottet remitterad, motion,. Mar Herr P.
skall hållas och tager sin början den befullmäktigas härmed, efter föregånget ordentligt val, N. N. (för PresteSt. ifrån N. N. Stift, Universitet eller Akademi): för BorgareSt. ifrån N. N. stad, eller ifrån Bergsbruken inom N. N. valdistrikt): för BondeSt., boende och besuten ä hemmanet N. N. uti N. \. Härad af N. N. Län) att deltaga i rådslagen och besluten om derstädes förekommande ärenden, hvarvid Den 19 Januari e. m. 183 lian ovillkorligen förpliglas, alt ställa sig till efterrättelse Sveriges Rikes besvurna Reg.F. af den 6 Juni 1809, jemte Riksd.-ordn. och öfriga gällande grundlagar.” Fullmakterna underskrifvas: PresteStds, för stiften och Universiteten, af vederbör, konsistorier och för Vetenskaps-Akademien af dess preses; BorgareSi:s, för Städerna, af magistraten och äldste, och för bergsbruken, af val förrättande magistraten; samt för BondeSt. af valförrättaren; börande (illika, för sistnämnde Stånd, val-prot., af electorerna undertecknadt, medfölja samt, efter fulländad granskning af fullmakterna, till den valde återställas; och vare val-förrättaren skyldig, att val-prot., före sin afresa från förrättningsslällel, utlemna. Förslaget i denna punkt blef af R. o. Ad. antaget. Förslag, vackt i Coust.Utsh. om uteslutande ur 11 § Riksd.-ordn. af stadgandet, att valförrättare vid riksdagsmannaval skall vara af ofrälse ständ. Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rud.: Då denna punkt, som närmast angår BondeSt., redan blifvit af detsamma afslaget, torde det icke lämpligen böra af R. o. Ad. bifallas, hvarföre jag vågar tillstyrka, att 11. Ståndet ville afslå det under denna punkt innefattade förslag till grundlagsförändringar. Hr von Hartmansdorff: