Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Igenom 1 ‘innadt afseende deråt, skulle ej allenast stiftarens välgörande afsigt tillintetgöras, utan äfven all hug dödas till sådana bidrag, då de nödställte inom den kvets, till hvars understöd de inrättades, förlorade i allmänt hänseende lika mycket som de kunde vinna genom den er.skilta uppoffringen, Så väl till erhållande af en klararare åsigt härutinnan som äfven till undanrödjande, efter möjligheter, af de i första punkten öfverkiagade olägenheter, skulle efter Utskottets tanka tnycket bidraga, om uti alla sådana verks räkenskaper, en noga skillnad gjordes emellan publika fonder och enskildta bidrag, så vidt säbra underrättelser darom kunna erhallas, hvartill LänsStyrelserna icke lära underlåta att i sakens då blifvande nya skick an - 5S6 Besu. och Ekon. IJtsk. Betänkanden. vända allt sitt bemödande. Härigenom skulle åtminstone för en framtid dessa fonders sammanblandande förekommas, och verkställande magten lättare kunna öfverse hvad rätt och billighet i hvarje serskildt fall bjuda. 3:0 Innan Utskottet ingår i något utlåtande öfver de i flera Memorialer yrkade ändringar uti förvaltningen och styrelsen af dessa Barmhertighets verk, anser det sig böra i minnet återkalla det förhållande, som dervid på serskilda tider Egt rum. Enligt 1686 års kyrkolag voro Hospitalerna i Biket den tiden egentligen ställde under Herrar Landsf)öfdingars och Biskopars vård och inseende, hvilka dervid bade sig tili biträde så val Kyrkoherdarna i Församlingarna, som Borgmästarne i Städerna, der Kospitalerne voro belägna, och redogörelsen för dessa verks inkomster åtföljde LandtRäkenskapernetill Kongl. KammarCollegium, jemlikt 17 §. i 1688 års Läns-Bokhållare Instruction; men vid 1756 ars Riksdag blef en serskild Deputation af Riksens Ständer utsedd, som äfven emellan Riksdagarna hade sammanträden och öfverinseende öfver alla Barnhus och Hospitaler i Riket.
Man har sagt mig, att andre Skeppsredare skulle lida afbräck derigenom, att fragtpriserna nedsattes till de orter dit paketerna skulle gä från Götheborg, och att en total rubbning skulle drabba handeln. Jag kan dock icke inse annat än att t. ex. jernhandteringen skulle vinna af låga fraglpriser derigenom att köpmannen kunde sälja för lägre pris, eller lättare konkurrera på den utrikes marknaden, och ändock ej behöfva nedtrycka jernpriset för fabrikanten. Om än några få fartyg icke skulle finna så förmånligt som förut att gä på den hamnen; så skulle dock landet vinna mycket för afsättningen och arbetet. Jerntillverkningens allmänt stora vigt bör väl i sådant fall sättas vida framom några fä Skeppsredares intresse, hvilka hafva hela den öfriga verlden öppen för sig att söka fragter. Den totala rubbningen i handeln vore ej heller farlig. Skillnaden är blott den, att då förut pä den ort dit paketen går, varan sändes i mycjvet stora partier på en gång, då konjunkturen tillfälligtvis är mycket fördelaktig, sker det nu ständigt i mindre partier och underhåller en jemn marknad och jemnare pris. Egenteligen lyckliga handelskupper skola kanske uteblifva, men stadga i pris och afsättning torde kanske vara förmånligare, om ej så mycket för köpmannen, dock så mycket mera för producenten. Sveriges befolkning mäste sysselsätta sig en stor del af året med husslöjder, men som afsättningen helt och hållet inskränker sig inom landets ringa folkmängd, kunna dessa ej drifvas i större skala eller blifva serdeles vinstgifvande, då hvarannan menniska är producent. Skulle ej denna stora allmänna förmåga till produktivt arbete kunna ledas i vinstgifvande kanaler genom de reguliera kommunikationerna? — Jag tror det. — Om nemi. de råämnen som fordras och som ej produceras inom landet af naturen, eller kunna från råämne till användbarhet beredas för godt pris, få mot ringa tullafgift hemtas utifrån. Så snart machinkraften kommer med i spelet nedtryckas de små kapitalerna af de stora, hvilka producera stor varumängd för bättre pris.
Slutligen tio Den 16 Februari f. ni. har Hr Frih. hemställt till Hr Gr. o. Landtm., huruvida han kan göra propos. å mitt förslag. Jag får då tillbaka till Hr Frih. hemställa, om något tvifvelsmål väl kan äga rum derom, att Hr Gr. o. Landtm, vidhåller samma princip, han förut vid flera tillfällen erkänt och tillämpat. För öfrigt fortfar jag att tro det vara ändamålslöst att ånyo återförvisa frågan, utan anser jag Stånden sjelfva böra handla med den rätt, som i grundlagen och sakens natur tydligen finnes utstakad, Hr Hjärne: Äfven om man antager, att Utsk. verkligen vore en tredje statsmagt, så vore likväl dess handlingssätt högst inconsequent. Men nu finnas de, som våga neka att erkänna Utsk. för någon statsmagt, då deremot leke någon lärer neka, att Konungen utgör en sådan. Utsk. raisonnerar likväl så, att om alla fyra Stånden afslå ett LTtsk:s förslag, skall det likväl hvila. Men 81 § säger bestämdt, att Konungens propostr, i händelse de icke tillstyrkas af Constit.Utsk., behöfva 2:ne Stånds godkännande för att blifva hviUmde. Utsk. tillerkänner sig altså större magt än någondera af statsmagterna. Detta måste dock vara orimligt. Man har upplyst, att voter:spropos:r, i frågor sorn denna, vid sista riksdagen blifvit inom Stånden uppgjorda. Skulle Hr Gr. o. Landtm, anse sådant gå an, så skall jag blott reservera mig deremot, emedan jag anser åtgärden olaglig. Att Utslcs förfarande är olagligt, är tydligt; men jag anser det vådligt, att rättelser hos Stånden ske genom en olaglighet äfven från dem. Jag kan altså blott yrka, att memor. må läggas till handlma. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg öfverläggningen fulländad. Ropade, ja. H.
Det särskilda förhållande äger dock rum uti Ekon.Utsk., att detta Utsk. är i den lyckliga belägenheten, att icke hafva annat än hvad man kallar önskningsmål alt behandla. Hvad som föreslås, veta de med visshet skall blifva af en vis och välvillig Regering ytterligare granskadt, hvilken icke behöfver fästa sig vid några §§ uti deras förslag, ulan är fullkomligt oförhindrad att deraf ändra eller antaga så många som den behagar. Jag skulle derföre tro, att, äfven med antagande af den förutsättning de värde talarne gjort, och hvarom de synas hafva varit särdeles angelägne att förena sig med reservanterna inom Ulsk., Ulsk;s arbete icke hör mera i delta än andra ämnen fördömmas, helst det i alla fall, såsom jag tror, alltid blifver angenämt och upplysande för Regeringen, att få känna hvartåt nationens önskan är riktad, då nemi. Regeringen allt för väl vet att man icke fordrar, att den skall anse sig hunden vid denna önskan. Nu har Hr Bråkenhjelm egentligen yttrat sig om nödvändigheten af att få apologistskolorna annorlunda inrättade. För min del kan jag icke anse det vara annat än en högst obetydlig del af hela frågan alt reformera apologistskolorna. Pä detta sätt skulle de gamla classiska ämnenas exclusiva läsande och den gamla föråldrade lactiken vid denna läsning, ulan alla considerationer till samhällets nya skick, anses vara riktigt och fullt tillräckligt. Sådan är den conclusion man nödgas draga af Hr Bråkenbjelms sats, och ehuru jag visst icke vill neka honom det omdöme om erfarenhet, som han behagat gifva sig sjelf, så vågar jag likväl tro, att detta möjligen icke kan blifva den större allmänhetens opinion om saken. Hr Cederschjöld, Pehr Gustaf: Jag har här hört några talare förespegla oss vår oförmåga att kunna hedömma ett sådant ämne, som nu är under öfverläggning, och nästan håna Ekon.- Utsk. för det att detsamma ens vågar bjuda till att deröfver yttra sig.
Alt en sådan försäljning, som jag önskar malte medgifvas, icke medför särdeles olägenheter, derpå har man bevis, då här i Stockholm brännvin försäljes ej blott halfstopsvis utan äfven qvartersvis, och jag tror ej att man derför super mer här i Stockholm än annorstädes. Det är orätt emot de fattiga att vilja neka försäljning af mindre qvantitet brännvin än en kanna. Jag kommer ihåg den tid jag var subaltern och åt ur min mat - Den 5 Maj. 31 liemtare; jag hade då ej råd att köpa en kanna brännvin, men det hade varit hardt om jag derför ej kunnat få en aptitsup. Hr von Rosen: Man tyckes förblanda frågorna; rättigheten alt sälja, och rättigheten att köpa, är helt olika. Jag har aldrig velat förhindra någon att köpa vare sig ett stop eller en kanna. Frågan är, hvem som skall hafva rättighet alt sälja, då vi hafva en utminuteringsförfaltning, och då hemställer jag, om utminuteringsrätten kan sträcka sig utom skatten. Om jag köper halfstopet elier kannan hos den ena eller den andra, så kan jag hushålla eller misshushålla dermed lika väl, men då en författning utgår under en period, då allmänna rösten temmeligen skarpt uttalar sin önskan om en måttligare förtäring af den skadliga drycken, så skadar det icke, om författningen gifver anledning till ett måttligare bruk af densamma, och denna anledning ligger i gränsen för utminuteringsrätten. Jag förenar mig med Gr. Hamilton. Ilr von Hohenhausen, Michael Silvius: Jag yrkar bifall till Utsk:ns betänkande. Hela frågan synes vara, huruvida kannan eller halfstopet har större inflytande på fylleriet. Jag tror, alt så väl å landet som i staden skall man hushålla bättre med varan, om man får köpa brännvin halfstopsvis, än om det endast skall tillåtas alt köpa en kanna; ty en vägrad försäljning i minut är just det som uppmuntrar till lönnkrögeri.
Kommitterade hade derföre äfven utarbetat omförmälda författningslÖrslag med hänsigt jemväl till den af Kommitterade i deras förslag till förordning om urarfvagörelse intagna grundsats, alt närmaste arfvinge skulle, äfven utan lönnlig urarfvagörelse, kunna vinna befrielse från den dödes gäld, i det fall all han med dess bo ej tagit befattning, hvarigenom det blef nödigt alt tillse, det borgenärer egde säkrare garantier, än gällande lag medgaf, mot förskingring af den dödes bo. Rikets Ständer hafva ock funnit de i sådant hänseende uppställda garantierna ändamålsenliga; och som desamma jemväl måste anses betryggande för sterbhusdelegarne sjellve, utan afseende derpå om boet är belastadt med gäld eller icke, halva Rikets Ständer, i enlighet med Kommilterades förslag, för sin del beslutat en Författning angående vård af dödmans bo, af följande innehåll: ”Såsom, tillägg till hvad Lagen i 9 kap. Ärfda-Balken stadgar, angående egendoms upptecknande efter död man, förordnas som följer: § 1- När dödsfall timar, ligge vårdnaden om boet å efterlefvande make eller närmaste arfvinge. Är ej någon af dem när, eller i stånd att sadan vårdnad utöfva, och finnes ej annan person, som af den döda till syssloman i boet satt är; då skall det af husfolk, eller af husvärd, genast hos Rätten anmälas; och ligge å dem boels vård, till dess Rätten derom förordnat. § Är någon sterbhusdelegares vistande okändt, eller så fjerran, att säkert bud ej kan, inom bouppteckning stiden, till och ifrån honom komma; då skall det af annan sterbhusdelegare, eller den, som boet i vård häfver, hos Rätten anmälas; och nämne Rätten, när sådan anmälan sker, God Man, att vårda den frånvarandes rätt, till dess han sjelf kommer, eller annorlunda förordnar. § 3.
I anseende till det å tjäran förhöjda priset har till verkningen ökats å de från kusten aflägsna re trakterna, der tjenliga ämnen funnits inom skatteoch kronohemmans samt nybyggens områden, äfvensom till en mindre del å kronoallmänningar, af stubbar, rötter, torra tiän och vindfällen, efter sökt och erhållet tillstånd mot bestämd afgift. Salpeter. Efter det Kronans lösningspris ned sattes, har produktionen minskats, emedan till verkarne trott sig finna att inkomsten icke motsvarade den förlust som jordbruket led af minskad gödseltillgång; men åren 1848, 1849 och 1850 levererades dock till Kronan sanunanräknadl 19,891 IM. 7 U.. hvaraf 17,066 LU. 8 ti renad och rabatt fri salpeter, hvilket utvisar att mera noggranhet och omsorg vid arbetet blifvit iakttagna. Denna för allmänt bästa vigtiga näring, såvida salpetertillverkningen inom riket icke fyller det vanliga behofvet lill krut, än mindre blefve tillräcklig vid utomordentliga behof, är håde både passande ocdi så mycket fördelaktigare för orten, som salpetern, jemförelsevis till andra effekter, befinnes lätt forslad från aflägsna trakter; man bör äfven med säkerhet kunna hoppas att produktionen ökas i mån af boskapsskötselns tillväxt, synnerligast i Lappmarken. Vottaskeberedniny, en nyttig och fördelaktig näring, hvarvid mindre arbetsföra personer kunna sysselsättas, liar minskats i brist på tjenliga ämnen, emedan skogarne till det mesta bestå af gran och tall. Linne-, ylleoch bomullsväfnachr, som i finhet och godhet ofta kunna jemföras med utländska tyger, förfärdigas endast af qvinnorna och är tillverkningen deraf i tilltagande, ehuru föga utsträckt vidare än till husbehof.
Den nådiga fröken har kommit för att råka komministern. Hon har känt honom i forna dagar. Fyrtio år och fyrtio mil hafva skilt dem. Och för hvarje mil hon kommit närmare, har hon åkt bort ett år med dess börda af sorger och minnen, så att, då hon nu är framme vid prästgården, är hon åter en tjuguåring utan sorger, utan minnen. Tiggaren står och ser på henne, ser henne förvandlas under sina ögon från tjugu till sextio, från sextio till tjugu åter. »Prästen kommer hem i eftermiddag,» säger han. Den nådiga fröken gjorde klokast i att resa ned till Broby gästgifvaregård och komma igen i eftermiddag. I eftermiddag svarar tiggaren för, att komministern är hemma. Ögonblicket därpå rullar den tunga karossen med den lilla vissnade damen ned för backarna till gästgifvaregården, men tiggaren står helt darrande och ser efter henne. Han tycker, att han skulle vilja falla på knä och kyssa hjulspåren. Fin, nyrakad och putsad, i skor med blanka spännen, med silkesstrumpor, med krås och manschetter står Broby-prästen samma dag på middagen inför prostinnan i Bro. »En fin fröken,» säger han, »en grefvedotter, prostinna. Tror prostinnan, att jag, fattige man, kan bedja henne stiga in hos mig? Mina golf äro svarta, mitt förmak utan möbler, salstaket är grönt af mögel och fukt. Hjälp mig, prostinna! Tänk på, att hon är en förnäm grefvedotter!» »Säg, att han är bortrest!» »Kära prostinna, hon har rest fyrtio mil för att få se mig, fattige man. Inte vet hon, hur jag har det. Jag har inte en säng att bedja henne ligga i. Jag har inte en säng för hennes tjänare.» »Nå så låt henne fara igen.» »Kära hjärtandes, prostinna! Förstår inte prostinnan, hur jag menar det? Hellre ville jag ge allt hvad jag äger, allt hvad jag med flit och sträfvan fått samman, än att hon skulle fara, utan att jag fått mottaga henne under mitt tak. Hon var tjugu år, då jag såg henne sist, och det är nu fyrtio år sedan, betänk det, prostinna!
Han var så god och skänkte mig två burkar blanksmörja för mina tofflor, som skall bevara dem för evigt, sade han, så det är nog densamme, och han öfvertalade mig också att såsom betalning för rummet mottaga ett papper, som han påstod skulle vara värdt minst hundra floriner, som han sade, i fall det numret, som står derpå, skulle komma ut vid nästa lottdragning i Frankfurt, och som jag i alla händelser skulle få femtio för i Hamburg, men det blir nog svårt för mig att få ut detta, fruktar jag, eller huru? — Ja, min goda fru, jag fruktar verkligen detsamma, men skulle ni vilja vara så god och visa mig detta papper? — Ja gerna, jag gömde det mycket väl i den innersta lådan af min dragkista, ty han förmanade mig att förvara det noggrannt. — Den skurken, — mumlade Alf förargad och leende åt gummans godtrogenhet, under det hon gick in i huset för att hemta den dyrbara lottsedeln. — Ja, skurkar äro de båda två, ehuru af olika art och utseende — tillade han halfhögt, vid tanken på den vackre och förföriske lorden, som bortfört Gundel ifrån det stilla och anspråkslösa hem, som i allt bar prägeln af så mycken godmodig ärlighet och fromhet, att Alf kände ett visst behag i att betrakta detsamma och tyckte, att man endast behöfde se denna gamla qvinna och hennes snygga och tarfliga omgifning, för att bortvisa hvarje misstanke om något brott af hvad slag som helst. — Får jag icke bjuda er ett glas bier, det är alldeles färskt? — sade gumman vänligt, då hon i detsamma utkom och satte på det lilla bordet under träden framför Alf en bierseidel af snöhvit lönn med fradgande öl. — Se här är papperet! Det ser ju nästan ut som en vexel eller en banknot, så att nog måtte det duga till något, — fortfor hon, betraktande Alf med en bekymrad och frågande min, under det hon lemnade honom en lottsedel, fullkomligt lika med dem han sett i judens händer på balen i Langenau. — Åhja, kanhända; men jag förmodar, att det är mycket osäkert.
Gillades, vid förnyad föredragning, Statssamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens Utlåtande N.o 150 angående väckt fråga örn inrättandet af en Berg-Verka-Skola, Från Hedervärda Bonde-Ståndet S. D. Vid förnyad föredragning biföllos uppå serskilt derom framställde Propositioner följande sedan förliden gårdag på bordet hvilande Utlåtanden, nemligen: Stuts-Utskottets: N:o 2ix, angående medel af Staten till Casern åt Kongl. Andra Gardes Regementet Nio 212, rörande utbyte utaf en del af derc Krono-bränneriet på Ladugårdslandet tillhörige tomt. N:o 213, i anledning af Hes-r jPer Estenhergs väckta motion att öfverlåta Ladugårdslandets Krono-bränneri till Casern för Kongl. Andra Gardes Regementet. ]^:o 215, angående väckte motioner inom He - 4H Prof. XJiår. d. 9 Maji 181S.' dervärda Bonde-Ståndet rörande Regeringen i Jemtland. Renko-Utskottets .■ N:o 41, Memorial angående återstoden af det till Götha-Canal arbetets fortsättning anslagne byggnads-bilräde för innevarande år, oell Lag-Utskottets: N:o 98, öfver den, hos Vällofl. Borgare-Ståndet väckte motion om förändring i straffet fördem, som utfärda tryckta eller graverade Assignationer. Och skulle Respektive Med-Stånden härom. vördsamt och vänligen underrättas. S. DI jät Ståndet sig å nyo föredragas £jtats-Utskottets under den x dennes afgifne, på bhrdet hvilande Betänkande, angående Båtsmansinddlningen i Blekinge; Och'bIef, i anledning af gjorde anmärkningar, detsamma till Utskottet återremitteradt.
Ständer, vid 1823 års Riksmöte och uti underdånig skrifvelse till Kongl. Majit den 17 December samma år, bland annat, förklarat, att extra Roterings-skyldigherens fullgörande under krig med annat än manskap skulle rubba det vilkor, som blifvit till grund lagdt för åtagandet af nationalarmeringen, som följd hvaraf Rikets Ständer jemväl ansett beslutet derom böra försäkras, äfven med uppoffring af de fördelar, som en förändring deri skulle kunna medföra; men då, vid en närmare granskning af denna fråga, sig framställer, au beslutet om allmänna Beväringsskyldigheten är ett, i afseende å Statens försvar samt till försäkrande af dess trygghet och politiska anseende, af Svenska nationen gjordt allmänt åtagande, om rubbning hvaraf någon fråga icke rimlig gen kan uppstå, hvaremot det hittills bestämda sättet för extra Roterings utgörande i 14 Stats-Samt Allm. Besa,o.Oec.-Utsk. Uti.N.-o 36. innefattar ett, vid berörde åtagande yttradt vilkor eller förbehåll, hvilket senare Utskotten, för sin del, anse Rikets Höglofl. Ständer, såsom Svenska folkets Representanter, kunna, utan någons förnärmande, frånträda, eller till Statens högre nytta förändra med samma rätt, som Rikets Ständer detsamma på en annan tid fastställt. Utskotten, hvilka alltså hos sig stadgat den öfvertygelse, att en förnyad granskning af den här uppstådda fråga kan och bör blifva föremål för Rikets Ständers upplysta pröfning, skulle icke desto ■ mindre anse betänkligt att, i förevarande fall, tillstyrka Rikets Ständer begagnandet af en sådan, till ändring i äldre beslut, ledande pröfningsrätt, såvida Utskotten kunde dela den af Riksdagsfullmägtigen Erik Pehrsson yttrade farhåga, att, genom bifall till hvad af Kongl. Majit är i Nåder föreslaget, Beväringsskyldigheten på något sätt blefve för Beväringsmanskapet mera betungande; men då Beväringsmanskapets inkallande til I vapen-' tjenst icke kan ske Bataillonsvis, eller genom partiel» commenderingar, utan allenast, jemlikt 11 §. af Kongl.
Andra Bandeti STOCKHOLM, Tryckt hos Olof Grahn, 1825, Bilagor till PleniProtocollet för den i Mars, förmiddagen. Herr Gripensvärd, Fredric Adolphi En besynnerlig strid har uppstått om benämningen på den allmänna nöd, som trycker i synnerhet Landtmanna-Näringarna, och, hvad som är ej mindre besynnerligt, händelsen har blottat tillvarelsen af interessen, så oförenliga med en allmän välmåga, att de, för att hindra till och med sjelfva frågan om dess vinnande, vågat höja sina rop anda till att vilja inbilla den lidande, att han icke lider. Denna nöd, som redan en längre tid med stora steg undergräft vår hufvudhäring, jordbruket, vill man kalla en blott tillfällig förlägenhet, på det den icke måtte anses förtjena något behjertande. Är det väl nödigt att erinra det våra öfriga näringar omöjligen kunna äga bestånd utan sin modernäring? Om också dess totala undergång icke vöre så hastigt att befara, bör då blotta möjligheten, att gifva den ett bättre lif och afhjelpa dess brister icke förtjena uppmark - 4 Dan i Murs. samhet ? Men liär är icke nu frågan om mindre •än dess fullkomliga vanmagt, bestyrkt af upplyste Representanter, som äga den obestridligaste sakkunnighet, som på det närmaste håll sett mängden af Landtbrukare väl icke uthungrad, men utpantad; dess boskap väl icke ännu dö af brist på föda för sig och ägarne, men drifvas hoptals till auctioner, för att af Kronobetjening försäljas; åkrarne vanhäfdade och troligen snart obrukade, icke af brist på arbetande händer, men af brist på dragare och redskap. Man skryter, att skatterne blifvit inbetalta, men man tiger troligtvis med det sätt, hvarpå sådant blif. vit möjligt. Linder det Ränterier och Allmänna Verk fått sitt, har den enskilte fordringsägaren fått föga eller intet, och hans enda bedrölliga tröst är den, att snart får Kronan ej eller något. < Jag upprepar ännu en gång:
Iv. Sedan Stockholms stads drätsel-kommission hos E. K. M. i underd. anmält: att, då nämnde stad, till följd af sitt naturliga läge och sin egenskap af rikets hufvudstad, i förening med andra förhållanden, sedan längre tider tillbaka nödgats för sina vidsträckta hamnar, broar och farleder samt sina allmänna inrättningar och byggnader vidkännas så betydliga utgifter, att dessa Expeditions-Utskollets Förslag till und. Skrifvelse, N.-o 7/.
Betjeningens antal år inskränkt till det minsta möjeliga; åtmindstone år detta förhållandet uti BevillningsUtskottet, och jag anser derföre, att betjeningen fullkomligen förtjenar hvad Herrar Talmän och Ordförande föreslagit. Af denna anledning får jag anhålla om återremiss; en sådan lärer uti de andra Stånden redan vara beslutad, och ehuru jag visserligen vet att detta ej för oss blir någon ovilkorlig regel, tyckes det likväl bevisa, att samma känsla der måtte vara rådande, att man nemligeu bör instämma uti hvad Herrar Talmän och Utskottens Ordförande funnit vara det mest billiga. Herr von Hartmansdorff: Jag hade ej ämnat göra några .'anmärkningar vid de tractamenten och arfvoden som af Utskottet blifvit föreslagne; men då en värd Ledamot ansett dem börd Den 2* April]. m. 3o5 förhöjas, får jag yttra mig i motsatt mening. Det förhåller sig vål så, att summorne åro mindre ån vid förra Riksdagen, men om det år sannt, som hår så ofta blifvit ytlradt, att varuprisen nu åro lägre ån då, så måtte åfven penningen nu vara mera vård ån då, och således ingen orättvisa i sjelfva verket ske emot betjeningen. I fall Ridderskapet och Adeln skulle anse de gjorde anmårkningarne föranleda dertill, att Betänkandet återremitteras, så får jag föreslå i afseende på Riddarhusets Canzlister, att de, hvilka alltid af RiddarhusDirectionen utnämnas omkring trenne veckor före Riksdagens början och under tiden åro sysslosatte med förfärdigande af upprops-listor och Bänklistor m. m., måtte äfvensom RiddarhusSecreteraren få hädanefter som hittills, beräkna deras tractamente från och med fjerde dagen före Riksdagens utblåsande. Deremot skulle jag tro, att någon inskränkning kunde göras nti de arfvoden, som för Ståndens Secreterare blifvit föreslagne.