Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den 3o A p r i 1 f. ro. 457 Sedan förstärkta StatsUtsk. funnit för godt att afslå hvad som fordrats för att sätta Riket i ett möjligt försvarstillstånd och freda Stockholm och Rikets Bank från en med tiden sannolikt inträffande plundring, och Ständerne således hafva flera millioner r:dr att disponera, som nu ligga oförräntade i dess cassahvalf, så hade jag väl önskat, att för besparing af onödiga räntors Digifvande R. o. Ad. beslutat, att cabineltscassabi isten genast helt och hållet blefve 1 icjviderad ; men som anledning är att förmoda, att en sådan hushållning icke aktas nödig, så yrkar jag på bifall till hvad Gr. Horn i sin reservation föreslagit och som flere bi träd t, nemi. att R. St. anvisa å Riksg.cont. ett årligt anslag af 100,000 r:dr att intill nästa riksdag utgå mot de af nämnde Grefve föreslagna villkor. Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolph: Då Frih. Boye begärde reservationernas uppläsande, hade jag förmodat att icke undantag skulle göras för den af Riksdagsmannen Heurlin afgifna reservation, då den måste vara en reservation lika väl som den, hvaruti Riksdagsmannen Strindlund instämt, och jag har begärt ordet, för att anhålla om den reservationens uppläsande. Riksdagsfullmaktigen Heurlins reservation upplästes. Hr Munck af Rosenschöld uppläste följande: Det torde numera vara afgjordt och erkändt, att Staten ingen juridisk skyldighet har, att gälda den under cabineltscassans namn gjorda skuld; att R. St. tvertom genom Rikets grundlagar äro förpligtade att icke erkänna denna skuld såsom Statens; ty första §:n af den grundlag, hvilken utstakar, bestämmer och begränsar den makt, som Svenska folket öfverlemnat åt de män, hvilka hafva förtroendet af att vara dess representanter, och hvarigenom ordningen föreskrifves för dessa dess ombuds eller de s. k. R. St:s verksamhet, 1 §:n af Riksd.Ordn., säger: R.
Jag bestrider äfven delta påstående, såsom en oriktig uppfattning af närvar, förhållande, och får i anledn. deraf blott fästa uppmärksamhet på del kända förhållande med den nu utgående kurhusafgiften och att representationen för det närvar, stadgar ett maximum och ett minimum, hvarinom denna kommunalskatt bestämmes, med öfverlemnande åt vederbör, myndigheten eller pröfnings-comiteen att utsätta det nödiga beloppet. På grund häraf, kan jag icke annat än beklaga den utgång motionärens förslag fåll, men nödgas nu åtnöja mig med att instämma uti den af honom framställda behandling af Ulsk:s betänk. Frih. Raab, Carl Adam Jakob: Då 2:ne Ständ, efter hvad numera upplyst blifvit, redan bifallit betänk., afstär jag frän mill yrkande af äterremiss utaf detsamma. Frih. Raab, Adam Christian: Då motionens öde redan är afgjordt, anser jag det visserligen icke lämpligt att nu upptaga liden med någon längre diskussion; men jag kan icke underlåta att till besvarande upptaga ett par af de skäl, som här blifvit emot motionen anförde. Det är nemi. sagdt, alt del största bevis man kan fä för olämpligheten af att utvidga våra municipala inrättningar i den syftning jag föreslagit, skulle ligga der - Den 12 Februari e. m. 457 uli, ali ibland Ekon.Utsk:s 48 ledamöter ingen enda reserverat sig emot det beslut, hvari Iltsk. stadnat. Detta skäl kan jag icke gilla. Jag tillåter mig åberopa ett färskt exempel på motsatsen uti den på f. m. afhandlade bekanta Slitö-frågan. Vid Ekon.Utsk:s ronde della ämne afgifna betänk, bade ingen enda af dess 48 ledamöter vidfogat någon reservation, men likväl föll denna fråga vid den hos R. o. Ad. derom anställda votering mot en högst betydlig majoritet. Deraf vill synas att lika väl, som en afeltUtsk. tillstyrkt fråga kan falla i Ständen, kan en annan fråga, som af Utsk. förklarats olämplig eller i förtid väckt, inom Stånden vinna bifall.
Det synes vara ställdt utom allt tvifvel, att härigenom komma icke allenast att inträda behof att med dryg kostnad anställa särskilda med borgen försedda uppbördsmän, med thy åtföljande kontrollanter vid åtminstone de aldrafleste af dessa verk och stiftelser, utan äfven att föranledas en osäkerhet och tillfällen till förluster, som med iakttagande af nu varande redovisningssättet icke varit att befara. Enda fördelen för Banken skulle blifva möjligheten att kunna indraga en eller två tjensler derstädes. Jag säger möjligheten, ty Utskottet har icke kunnat bestämdt påstå om, än mindre hvilken eller hvilka tjenster skulle genom förändringens införande kunna undvaras. Således, för att bereda en förmodad, aldeles icke bestämdt afgjord, besparing i Bankens adminislralions-kostnad af ett eller par tusen Riksdaler årligen, fördrar man att de verk och inrättningar, hvarom här är fråga, skola vidkännas mångdub - 6 Banko-Utskottets Memorial, N:o 62. belt ökade förvaltnings-utgifter och, hvad värre är, utsättas för äfventyr och förluster, hvilkas inträffande man just sökt och jemväl lyckats i väsendtlig mån förebygga genom den lemnade tillåtelsen att under nuvarande vilkor begagna Depositions-hanken. Någon inskränkning i denna tillåtelse har hitintills veterligen icke blifvit satt i fråga. Går man tillbaka till 1668 års Banko-ordning finner man tvärtom deruti uttryckligen påbjudet att ”icke allenast alla Stockholms stads medel och inkomster (således intet undantag i afseende å beloppet) böra gå genom Banken och der såsom en kassa förvaras, utan ock alla penningar, som omyndiga barn tillkomma, och fördenskuld med största säkerhet böra förvaltas, måga uti denna Vexel-banken, såsom den tryggaste ort, blifva nedsalta” etc. Likaledes innefatta, efter hvad jag kunnat inhemta, de för ifrågavarande allmänna inrättningar, välgörenhets-anstalter och milda Stiftelser af Kongl. Majit tid efter annan utfärdade nådiga Reglementen bestämd föreskrift derom, att alla deras inkomster skola uti Banken insättas och utgifterne på Banken assigneras, utan afseende å inkotnsternes eller utgifternes större eller mindre belopp.
Då Utskottet uti 2ne afgifna, och af jne Respectiva IliksStånd gillade, Betänkanden redan yttrat sin tanka om de för Landets hushållning högst menliga följder, som skulle härflyta af Husbehofsbränningens inställning, annorledes, än i högsta nödfall, får det nu endast hänvisa till de der åberopade grunder, och tillika vördsamt föreslå, att sluteliga bestämningen öfverlemnas åt Konungens visa Beslut, under den i allmänhet yttrade underdåniga önskan, att sådan inställning aldrig måtte kunna komma i fråga utan i det enda fall, då absolut brist på Spannemed, både hemma i Landet och på de utri - Besv och Ekon. Utsk. Betänkan&en, 231 lies Orter, hvarifrån Säd vanligen hcmtas, gör, att verkelig hungersnöd befaras. Uti ett Memorial yrkas rättigheten till partiel inställning af Bränvinsbränningen uti de provincer, hvarest missvext eiler andra orsaker sådant föranleda, under det den i andra Rikets orter vore tillåten. Utskottet vågar icke härå tillstyrka bifall. Nationen är ej van vid en sådan olika lottning, och den skulle troligen leda till split och missunsamhet, samt är dessutom stridande emot den inbördes handel och utbyte, som alltid bör råda Rikets provincer imellan. 3:0 Då i §ns 2:dra moment att förblifva oförändradt, såsom i sig sjelft klart och bestämdt, så innefattar det äfven tydlig föreskrift, huru förhållandet bör vara med Comministrar, Klockare, Arrendatorer m. m. hvilkas rättighet till Bränvinstillverkning blifvit yrkad. Enär Förordningen nämner Hemmansinnehafvare men ej ägare, föl - jar deraf, att den som, med hvad rättighet som heldst, brukar någon jord med åsatt Hemmantal, eller utjord och annan lägenhet med extra rotering, vare sig såsom ägare, Boställsinnehafvare eller Arrendator, honom tillkommer äfven den, samma lägenhet åtföljande rättighet till Bränvinstillverkning.
11) Uppå det å Riksgälds-Contoret till 5oo,ooo R:dr ställde Crediliv, för bestridande af de genom Cholera-farsoten föranledde kostnader, voro vid i836 års slut lyftade 288,066 R:dr 32 sk.; i afräkning hvarå, år 1837, blifvit till Contoret återbetalde 62,462 R:dr 10 sk. 8 r:st. B:co. e) Å. Creditivet, 100,000 R:dr, för underlättande af regleringen utaf Armeens Accorder, hafva åtskilliga belopp blifvit uttagne samt åter godtgjorde och vid 1837 års ingång uppgick Conlorets fordran härföre till 15,782 R:dr 4 sk. 4 r:stB:co. I följd af Rikets Ständers, i sammanhang med den vid sisllidne Riksdag förehafde fråga om Städernas inqvarterings-skyldighet, fattade beslut, att till Kongl. Majrt skulle öfverlemnas Riksgälds-Contorets hos Städerne Malmö och Ystad egande fordringar, för att dermed låta inköpa de Stall och Magazinsrum, som af Städerne Malmö, Ystad och Helsingborg ägas samt i och för inqvarteringen erfordras, hade, utom det redan år 1835 verkställde inköp af de Staden Malmö tillhörige Stall och Magazinsrum för Kron-Prinsens Husar-Regemente, emot en å nämnde Stads skuld till Riksgälds-Contoret, enligt 49 §• >835 års Reglemente, afskrifven summa af 26,666 R:dr 32 sk. B:co, köp sedermera, år i836, blifvit afslutadt om en Staden Helsingborg tillhörig samt till Stall för den i Staden förlagde Hussar-Sqvadrons hästar begagnad Magazinsbyggnad, emot en utaf Riksgälds-Contoret förskjuten köpesumma af 2,000 R:dr B:co, hvilken ersättes i den mon Ränteoch Capital-afbetalningar å Casernbyggnads-lånen till Städerne Malmö och Ystad dertill gifva tillgång.
Majit täcktes i nåder låta utreda, huruvida en anstalt i hufvudsaklig öfverensstämmelse med ofvan uppgifna grunder kunde åstadkommas. Med anledning häraf och sedan, till följd af nådig remiss, Kommers-kollegium afgifvit underdånigt utlåtande i ämnet, dervid Kollegium, bland annat, anmärkt, att något bestämdt yttrande i afseende pä det bidrag, som från skeppsrederierna påräknades, ansåges icke kunna från dessa erhållas, innan ett fullständigt förslag rörande grunderna för den tillämnade inrättningens organisation blifvit uppgjordt; hade Kongl. Majit uti nådigt Bref den 5 Juli 1855 ät en särskild komité uppdragit, dels att närmare utreda de förhållanden, som vore en följd af eller egde sammanhang med gällande stadganden om hemkommande skeppsbesättningars rättighet att åtnjuta så kallad föring, dels ock att uppgöra och till Kongl. Majit, i underdånighet öfverlemna fullständigt förslag till inrättande af en sådan pensionsanstalt, som Rikets Ständers ofvannämnda underdåniga skrifvelse afsåge. Efter att frän Öfverstäthållare-embetet och Kongl. Maj:ts Befallningshafvande samt Direktionerna vid de i riket varande sjömanshus hafva erhållit nödiga upplysningar, hade omförmälda komité den 2 Februari 1856 afgifvit underdånigt betänkande i ämnet tillika med förslag till reglemente för den ifrågaställda pensionsinrättningen, hvilka handlingar den 18 i samma månad till Kommers-kollegium i nåder remitterades med befallning att i anledning deraf inkomma med underdånigt utlåtande.
Då fåDant påfallas, famt af minffning eller uppföranbe, Dcref annan infomfl af allmänna meDel härefter crfålleS; famt, på lifa fått ocl) milfor, De löner od) arfmoDen för tjeufemän miD f. D. (£an}li;@tt)rel; fen, font icfe funna genaf inDragaS, utgöranbe för: 1 ^)rotO;D7otarii lön . 497: 8. — fporte(;anDel på fat 112: 24. — 609: 32. — 1 Sanjlifdön 264: 8. — fporte(;anDcl på fat 90: 354: 8. transport 963: 4°* 11 Q”- transport 963: 4°. 2ifaleDeS böra på allmänna inDragningS; faten unDer manliga milfor uppföras följauDe miD regleringen af kongl. 9JJaj:tS Gfanjli in; Dragne löner, nemligen: $ör cn anDrc ©ecreterare i dabinettet . 497: 8. 3. <£n DlifS;äMforiogtapf 699: (£n tolf 264: 8. — £n Qfanjlipof 121: 24. — Sn $?ofbinbarc 67: iO. — 2,497: 14. 3. meD DerunDer ittbegripne 236- tunnor fpaumål. Oteban miD förra DvifsDagen blef, efter Dtifets ©tänDerS gjorDa begäran, för; fag till en allmän förbättrab lönereglering för lattDsfaterne till Dvifets ©tanber öfmcrlemnaDt, futanDe fg meD en tidof t fumma af 153,123 91:Dr 32 fF. 11 rf., ftvaraf Dlifets ©tänDcr, till affjelpanbe af en
Preste-Ståndet den 7 Borgare-Ståndet den 7 —- — Bonde-Ståndet deu 7 - Rikets Stunders underdåniga Skrifvelse, angående väckt fråga om Kronoparken Wahraskogens upplåtande till lastageplats. (Stals-Utsk. Uti. N:o 50.) S. A. K. Uti enskild motion är hos Rikets Ständer uppgifvet, hurusom den för en stor del af Kinne Härad i Skaraborgs Län, i anseende till dervarande Bih. till R. St. Skrifvelse, IV:o 11. jordmons svaga beskaffenhet, nödvändiga binäring, hvartill Kinnekulle* serskilda sten-arter lemnade tjenlig! tillfälle, kunde, i saknad af en allmän lastage-plats, icke med någon egentlig fördel begagnas af andra, än dem, hvilkas ego-områden begränsades af sjön Wenern, och hvilka således voro i ti Illa lie att afsända sina arbeten sjöledes, hvaremot denna orts öfrige invånare voro antingen helt och hållet utestängda från berörde binärings utöfvande, eller ock dervid beroende af strandegarnes godtycke, i afseende å de under senare åren högt stegrade anspråken på godtgörelse för strandens begagnande till lastningsplats; med anledning af hvilka anmärkta förhållanden förslag jemväl blifvit framsläldt derom, alt den för Kronans räkning behållna, i nämnde Län invid Wenern belägna Kronoparken Wahraskogen måtte upplåtas, dels till en för kringliggande orts invånare sålunda behöflig och nyttig lastageplats, hvartill den skulle ega lämplighet, dels ock för anläggandet af en väg till denna plats. Och som, ehuruväl noggrann local-kännedom erfordras, för att kunna med tillförlitlighet bedöma vigten och fördelaktigheten af nyssberörde
Den 7 Februari 1844 öfverlemnad från CivilDepartementet till JustitieDe parteinentet, och beror på underdånig föredragning bos Kongl. Maj:t. 431:o den 13 Februari 1841, angående förändring uti de till reseoch traktamentskoslnader uppförda anslag (227). Fortsättn, från N:o 112>. En afskrift af denna skrifvelse öfverlemnades den 18 April 1841 från Sjöfors varsDeparte mentet till Förvaltningen af Sjöärendena. 433:o den 13 Februari 1841, angående föreskrifter i afseende på gesällers kringvandrande (234). Den 8 Juni 1843 öfverlemnad från CivilDepartementet lill JustitieDepartementet; och har under den 16 Januari 1844 blifvit utfärdad Kongl. Majlis Bil. till R. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse den 11 Juli 1844. 73 Maj:ts nådiga Förordning i ämnet, införd i samma års Författningssamling N:o 2. 433o den 6 Mars 1841, angående transport af kronomanskap (259). Fortsättn, från N:o 116. Fi Agan om utseende af andra och flera samlingsplatser för Båtsmanskompanierna inom Blekinge län har, uppå SjöforsvarsDepartementets underdåniga föredragning, blifvit den 2 Februari 1842 af Kongl. Maj:t afgjord, samt flera samlingsplatser utsatta. Fortsättn, från N:o 316. Den 22 Juni 1841 genom SjöförsvarsDepartementet i underdånighet inför Kongl. Maj:t anmäld, i hvad skrifvelsen angick samma Departement. 435:o den 30 April 1841, angående granskning af författningarne rörande krigsmanskaps kasserande för begångna brott (313). Fortsättn. från N:o 123. Den 22 Augusti 1843 anmäldes i underdånighet genom JustitieDepartementet detta ärende, då Kongl. Maj:t beslöt, att detsamma skulle af Högsta
Län har inora samma Riksstånd motionerat, att, om den så kallade skyddsafgiften ej alldeles kunde upphöra, hvartill han likväl ansett vara fullt skäl, den åtminstone borde undergå samvetsgrann gradation till all möjlig lindring för den fattige och förhöjning för de förmögnare folk-classerne; i anledning hvaraf Hans Jansson från Elfsborgs Län, sorn ej betviflat, att en sådan beskattning nödvändigt måste ega rum, yttrat, att den borde lämpligare fördelas så att den ej blefve lika för rika och fattiga; hvilket yttrande Jan Bengtsson från Westernorrland, Bengt Ersson och Peter Ericsson från Wermland och Samuel 'Andersson från Östergöthland biträdt, hvarjemte Peter Jönsson från Jönköpings Län ansett Hans Janssons förslag kunna verkställas på det sätt „ alt skyddsafgiften beräknades efter samma grunder, som förmögenhetsafgiften bestämmes. g) Inom samma Itiks-Stånd har Lars Jarsson från Elfsborgs Län föreslagit; att den personela skyddsafgiften, enligt i Art. i BevillningsStadgan, för torpare, backstugusittare, arbetsfolk och inhyseshjon bestämmes till högst 44 skför mankön och 22 sk. för qvinkön, emellan 18 och 60 år, under förutsättning, att mantalspenningarne borde med skyddsafgiften sammanräknas; emedan nu för tiden vanligen ingen under fyllda 18 år är arbetsför, hvilket vid Bevärings-mönstringarne ofta skall ådagaläggas; att personer af allmogen öfver 60 år från personel afgift befrias, änskönt de njuta barns eller anförvandters försörjning på förut innehafd egendom; att jordegare böra ansvara för utgift er ne endast af sådane, på deras mark boende personer, sorn innehafva torp emot bestämd afgift, på sätt Kongl. Förordningen den 19 Dec. 1827 föreskrifver; att gerningsmän och socknehandtverkare på landet böra njuta sådan lindring uti den i 2 Art. 27 §. af Bevillnings-Förordningen påbudne afgift; att första classen af sådane handtverkare med 3:ne skattskrifne arbetare eller derutöfver, er - BeviltningsV t slottets Betänkande Nio 5\ 5 lagga 4 R:dr, andra classen med arne arbetare 2, R:dr och tredje classen med en arbetare 1 R:dr; alt de årliga Beskattnings-Comileerne, som bäst känna folkets belägenhet, må ega bestämma hvilka backstugusittare, inhyseshjon, bräckligt och mindre arbetsfört folk, kunna till någon afgift debiteras eller derifrån helt och hållet befrias, för hvilket ändamål en serskild förteckning på alla sådana personer alttid borde vara att tillgå, äfvensom att Bevillningen af jordbruket,
Tilkännagafs, at Härads-Rätten förleden höst biföll församlingens ansökning om utsyning å allmänningen til sågstockar til ribb under tegeltak öfwer bodar och brygghus i Prestgården; men ehuru documen-terne härom strax insändes til Landshöfdinge-Embetet, har man dock spurt, at de skola inkommit för sent, med yttrande, at ingen utsyning sker förr än til nästa winter, och at församlingen icke behöfwer göra ny ansökning härom. § 9. Enligt förledit års beslut skulle emedlertid taken öfver bodar och brygghus i Prestgården nästa vecka med torf och näfwer repareras, äfwen som skullen öfwer stallet då förbättras med 2 polster sågbakar för 32 s (sk) B(an)co, hwartil kyrkokassan för församl(inge)n skulle gå i förskott. § 10. Listan på insoknes fattige, hwilka äga tilstånd at inom soknen gå ikring och bettla, feck icke någon tilökning. § 11. Soknemännen biföllo at gifwa en friwillig gåfwa til Olofs usla och sängliggande hustru och son i Gribeckstugan. Herr Patronus samtyckte, at 2 lispund mjöl kunde för denna gång dem tildelas av mjölförrådet i fattighuset. — Närwarande församling bewiljade äfwen, af medlidande 1 lispund mjöl för denna gången til soldaten Roths swärfar, som warit sängliggande öfwer Vi år och ligger ännu sjuk. § 12. Lars Nilssons i Foglö begäran, at få til sig taga sin swärfader, bifölls af församlingen, hälst han utfäste sig, at sjelf draga försorg om hans uppehälle, och skulle han således ej vara församl(inge)n til last. § 13. Följande fattige fingo nu penningar ur fattigcassan; neml(ige)n:
Men i en annan mening deremot, kan det för Banken blifva stor svårighet, att upfylla detta sitt åliggande; ty under vissa förhållanden låter sådant sig ej göra utan att i väsendtlig mån skada landet. Emedan Banken, om den, för att bevara sin realisationsförmåga, blir tvungen att förminska sin sedelskuld eller göra indragningar i sin utelöpande sedelstock, dérigenom beröfvar landet hufvudvilkoret för en kraftig verksamhet inom dess industriella lif, nemi. ett fullt tillräckligt rörelsekapital; — och fastän realisationen, d. v. s. förmågan att vexla silfver mot sedlar, genom delta medels användande, utan tvifvel kan uprätthållas, utsättes dock landet för den olägenheten, att, det oaktadt, icke hafva ett bestämdt, fast och oföränderligt myntvärde. Ty, likasom det är gifvet, att om, såsom många gånger förr hos oss har skett, man plötsligen betydligt ökar sedelstocken eller landets rörelsekapital, hvarje enhet inom massan af myntrepresentativer derigenom sjunker till relativt lägre värde, än den förut egde, på samma sätt, om man gör motsatsen och indrager ett större belopp af sedelmassan, ökas derigenom dessa myntrepresentativers värde, så att de, ehuru nominellt desamma, dock 29* 452 Den 15 Mars f. itc. såsom bytesmedel gälla alltid hvar för sig mera än tillförene.
Gr. Anckarsvärd, Carl Henr., instämde med Gr. von Platen. Hr von Rosen, Georg: Jag skulle tro, att det är någon skilnad emellan att skjutsa snällposten och att skjutsa resande, isynnerhet i afseende på tyngden. Snällposterna medföra inga paketer, inga tidningar, utan endast bref af ett visst lodtal. Om än snällposten skall förtskaffas på kortare tid än resande, så ligger deruti ingen obillighet; ty först betalas derför mera än vanlig gästgifvareskjutslega och sedan äro dessa poster så lätta, synnerligen ju längre de komma neråt landet, att jag åtminstone ej hört några klagomål öfver den raskare farten. Hr von Hohenhausen: Jag ber att få instämma i hvad Hr von Rosen yttrat. Hvad vidkommer frågan om uppgörande af accord, så räcka ej postverkets medel dertill, utan snällposlerna skulle i detta fall komma alt upphöra. Jag vet ej hvarför man skall ingå med en und. anhållan, hvars eflerkommade skulle omintetgöra alltsammans. Jag tillstyrker afslag å denna punkt. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla den nu föredragna delen af Utsktns utlåtande. Ropades starka ja, blandade med nej. Då Hr Landtm, förklarade, det han trott sig finna alt ja öfverröstat nej, begärde Hr von Hohenhausen votering. Upp - Den 5 Maj. *7 Uppliistes till justering och godkändes följande voterrsp ro position : Den som bifaller den del af Stalssamt Allm. Besvärsocli Ekon.Utskms utlåt. N:o 189, som angår snällposternas fortskaffande efter träffade öfverenskommelse!-, voterar ja; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, afslås ofvannämnda del af utlåt. Efter voteringens slut, befunnos rösterne hafva utfallit, som följer: Ja — 27. Nej — 54- Vid derefter fortsatt punktvis föredragning af utlåt. N:o 189, blef allt livad Utsk:n i öfrigt föreslagit af 11. o. Ad. bifallet. Ånyo föredrogs
Potiphar til Joseph. Jagh fåår tigh Nycklar til hwsen all, Een sådana befalningh tu haffua skall, At ställa och laga som tu kan bäst, Men achta hwadh iagh befaller ther näst, Alt thet iagh haffuer, är j titt wåldh, Men j itt schal tu haffua återhåldh, Min Hustru skal tu intet sköta, Ehwar hon tigh j huset möter, Ty lagha nu thet bästa tu kan, Migh hoppes at tu wäl bliffuer Man. Potiphars Hustru. Joseph, tu äst min Herres egen dreng, Som altidh tienar widh hans Säng. Och ther til gör hwadh han tigh bedher, Och äst from j alla tina sedher, Itt skal tu och göra migh til wilie, För än wij skole nu åtskilies. Min wilie skal tu strax göre, Thet skal ingen spörie eller höre. Joseph. Ney, käre Frw, haff thetta fördragh, Ty sådant är emot Gudz lagh, Min Herre haffuer förbudit migh thet göra. Hwilcket migh böör achta och höra. Hwadh eljest honom kan komma til fromma, Thet böör migh altijdh effter komma. Men thetta kan iagh ingalunda göra. Frwn. Tå skal tin Skalck j tornet föras, Hai, hai, här är een skalck inne, Som migh wil wåltagha arme qwinne, Löp min pigha, bedh min Herre komma, Thet skal skee tigh til ingen fromma. Pighan. Min Herre kommen medh een hast Til min Frw, som ropar så fast. Frwn. Ach min Herre, migh är öffuerwåldh skedt Aff honom, som tu haffuer mykit got betet, Then fremlingh, tu haffuer sat öffuer titt hwss, Kom til migh och hade gåt rwss, Och wille migh skemma, min ära förkränckia, Kan tu min Herre wäl betänckia, At han fåår skam, som han haffuer förtient.
Direktionens öfver allmänna Institutet för döfstumma oell blinda underdåniga förklaring öfver en af Rikets Ständers Revisorer, vid granskning af detta Instituts räkenskap för år 1861, gjord anmärkning. Stormäktigste, Allernådigste Konung! Till följe af nådig remiss af den 23 November nästlidne år, får den öfver allmänna Institutet för döfstumma och blinda i nåder förordnade Direktion härmed till Eders Kongl. Majit i underdånighet afgifva förklaring öfver en af Rikets Ständers Revisorer, vid granskning af statsverkets samt andra af allmänna medel bestående fonders — 350 — tillstånd, styrelse och förvaltning under år 1861, gjord och genom transsumt af deras deu 14 Oktober 1863 afgifna underdåniga berättelse Direktionen delgifven anmärkning. Revisorerne yttra deruti, att, beträffande grunden till den, enligt entreprenadkontrakt af den 10 Juni 1861 utförda och numera fulländade, nya byggnad, afsedd att inrymma Institutets döfstumma afdelning, sålunda tillgått, att