Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dessa riktningar få dock icke vara från hvarandra afskilda; de, som tillhöra den ena, få icke vara främmande för hvad, som tillhör den andra; ju större förmåga personerne ega att verka i båda riktningarna, desto mindre ensidighet, desto klarare blick och säkrare omdöme förefinnes, då verksamheten tages i anspråk, och följaktligen desto fördelaktigare för vapnet. Dettas organisation bör derföre vara sådan, att officerarnes utbildning i båda riktningarne främjas; att båda delarne, lika vigtiga inom vapnet, stå i jemnbredd med hvarandra, att lika vigtiga beställningar inom båda hafva samma ekonomiska fördelar, så att dugligheten inom den ena icke kommer att stå efter dugligheten inom den andra, Lämpligast är derföre, att hela vapnet utgör en corps, hvars chef styrer det hela, och att denna corps består af nämnda tvenne hufvuddelar, den förra under den allmänna benämningen: Artilleriets stab, den senare bestående af artilleri-batterierna och kompanierna, hvilka sedan sammanföras i större underordnade enheter artilleri-brigader (eller artilleri-stationer), allt efter den enhet, som i disciplinärt, administrativt och ekonomiskt afseende synes vara fördelaktigast. I öfverensstämmelse med grundsatsen om personernes likställighet inom denna corps, helst då man tager i betraktande, att de genom tjenstgöringen i flera riktningar så ofta komma i beröring med hvarandra, bör äfven befordran gå inom hela corpsen. Efter nu anförde grundsatser äro de flesta artillerier i Europa organiserade, hufvudsakligen efter fransyska artilleriet såsom mönster, och kommitterade anse det vara af vigt för vapnet, att svenska artilleriets organisation äfven antager desamma.
Rike med under vinlermånaderne afbruten vatten-kommunikation ligga så djupt i sjelfva sakens natur, att det väl icke kan ändras, om än till någon del genom tjenliga författningar korrigeras. Så länge öfverproduktionen af spannemål icke kan föras liad eller torkad lill torgs, möter dess uppläggande i större förråd en betydlig svårighet, som mäste återverka på mellanhandeln med denna första nödvändighetsvara samt göra den både svår och dyr att åtkomma efter felslagna skördar, hvaremot emedlertid annat hjelpemedel ej lärer finnas, än en väl afvägd tulltariff, som kan gynna spannemåls-utförsel efter goda och införsel efter svaga skördar. 1 närvarande ställning kan bräll vins-bränningen, betraktad såsom vehikel till åkerbruket, jemväl anses vara ett stundom nyttigt korreklif emot spannemålsföriåders hopande hos produceuterne lill förlägenhet och lidande för dem; dock bör anmärkas, ali bränningen inom detta Län egenleligen är beräknad pa al v erkning al potatis lill bränvin. Alt jordbruksnäringen nu ganska mycket beror af bränningsrällighetens fria utöfning, måste dessutom medgifvas; och till exempel härom kan i synnerhet åberopas förhållandet uti Wädtle, Kullings, Gäseneds och Wedeus härader, hvarest allmogen i senare tider företagit sig att, på en för öfrigt nog olacksam jord, odla "potatis i stort och deraf tillverka bränvin, som alsältes på andra orter med betydlig vinst för häradernes annars vanlottade jordbrukare och till ej iinga lättnad för dem vid krono-ulskyidernas godtgörande. b~) Boskapsskötsel utgör, äfven då den betraktas skiljd från åkerbruk, en hufvudsaklig beståndsdel af folknäringen. Uti de delar af Länet, hvarest åkerbruket är i mesta flor, nemligen på siällbyggden af Dahlsland och uti tillgränsande trakter af Westergöthland, har detta öfverviglen; men på norra och vestra
Hon liflig, nervös; en öppen, intelligent blick ur ögon med mörka, uppåtböjda ögonhår; en fri blick, med något af ett barns naiva tillit; en orädd blick ur klara qvinnoögon, och så ett drag af lifsfrisk sinlighet kring rörliga näsvingar och mjuka läppar; och så öfver allt detta liksom en solrök af skälfvande smärta, af en gåtfull sorg; och så en vacker klang i denna vibrerande röst med sitt främmande uttal. Öga i öga. Beundran å ömse sidor. Minuterna kunde icke bli långa; de andra kunde komma igen hvilket ögonblick som helst. ”Jag har fått en ytterst ledsam underrättelse i dag.” ”Hvad då?” ”Jag har varit hos en mycket klok fru och fått visshet om hvad jag misstänkte: Olof skall ha en bror eller syster.” ”Är ni så ledsen för det?” ”Jag är förtviflad.” ”Hvarför det?” ”Kan ni fråga det! Att inte vara fri det minsta. Att nu genast börja på igen. Betänk att Olof inte är mycket öfver år.”276 – Jag satt och tänkte att så kunde hon nog få hålla i många år ännu. Jag sade henne att hon kunde vara gladare om hon finge slippa sedan, och att det kunde vara roligast att ha två jemnåriga barn. – ”Jag kan inte förstå sådana qvinnor som år efter år föda barn utan att knota öfver det,” sade hon. Jag tänkte medlidsamt på den erfarenhet, som skulle lära detta motspänstiga barn att bli lika slött resignerad som andra qvinnor. ”Jag har aldrig kunnat fatta hur man kan underkasta sig en sådan tillvaro, derför är jag alldeles utom mig öfver mitt missöde.” (Jag, leende.) ”Kallar ni det missöde?” ”Ja. Det var otur, ser ni.” (Jag, skrattande.) ”Ja, nog var det otur; en otur som ni delar med de flesta.” ”Ja men jag har försökt att skydda mig.” (Jag, med uppspärrade ögon, gladt öfverraskad.) ”Har ni försökt?” ”Ja. Men det jag skulle skydda mig med gick sönder.” ”Ah!” (Min tanke flög blixtsnabbt till ett visst litet ”plagg” af franskt fabrikat.) ”Jo.
Han erbjöd konung Kristian IX och hans hus del i Skandinaviens tron, på samma gång han fordrade Slesvigs delning efter nationaliteterna. Detta var ju ett program, som äfven hans kabinett kunde omfatta. Då man i Danmark invänder: » Hvarför gjorde han ej genast förslaget ofticielt? » besinnar man ej, huru omöjligt det var för svenska kabinettet, som nyss pläderat för Eidergrän-sen, att taga initiativet till en uppgörelse sådan som ifrågavarande. Kung Karls bemödande gick derföre ut på att preliminärt närma de båda kabinettscheferna till hvarandra. Han räckte ut sin hand för att i den förena Monrads och De Geers. Men Monrad var för styf. De Geer var försigtig. Må detta vara nog sagdt äfven åt dem i Sverige, hvilka velat påstå, att konung Karl handlat vid detta tillfUUe inkonstitutionelt. Skulle en konstitutionel monark, stäld i ett brydsamt läge, icke ega ens så stor rätt till eget initiativ, att han får bereda ett förslag, som han sedan öfver-lemnar. åt sina ministrars pröfning? När Ploug i permanent miss-hamör säger, att hela förslaget var bara ett påhitt af mig, vill han ej erinra sig, att det var till alla delar på förhand gilladt af gode danske män, som representerade ett mäktigt parti, att programmet var danskt innan det upptogs af och meddelades af Karl XV !Slutligen hemställer jag om följande korallarium af hela framställningen: Då intet Holstein längre stänger Danmarks väg till Skandinavien, må Danmark upptaga den tråd, som fallit till marken. Skandinavismens motståndare inom Sverige ha alltid sagt, att Danmark velat intressera Sverige endast för att fl åt sig för * svaradt och bevaradt Holstein samt Eidergränsen, och en blick på en och annan sida af det sätt, hvarpå Danmark gått till viga, tyckes i viss mån bekräfta denna åsigt. Nu är Danmark i dll-fUlle att visa, att Sverige dock härvidlag misstagit sig.
I anledning häraf hafva Fullmäktige tillkännagifvit, att, enär ofvanberörde Reglementes §. icke förutsätter att någon del af Bankens redbarbeter skall å Carlsborgs fästning i den derstädes för Bankens räkning tillgängliga särskilda byggnad städse förvaras, fråga ej heller hos Fullmäktige uppstått, angående ditsändande af någon större eller mindre tiel af dessa redbarheter; en åtgärd som, på sätt Reglementet angifver, endast i händelse af behof bör vidtagas* Med gillande af Fullmäktiges tydning af Reglementets 28 §., vill Utskottet, vid granskning af Reglementets föreskrifter, tillse huruvida ändring af samma §. bör tillstyrkas. §. 3. (1851 års Rev.-Ber. §. 6. 1853 års Rev.-Ber. §. 11.) Tillämpning Sorn någon tillämpning af den upprättade förändrade tjenslgörings af tjenstgö- ordningen för Bankens Fiskals-kontor icke äynes böra ifrågakomma förr g en ftr FiskaisUtskottet varit i tillfälle pröfva det förslag till Bankens reorganisation Kontoret. på det liela, Utskottet bar att från Fullmäktige införvänta; lärer något Banko-Utskottets Berättelse. 3 vidare yttrande i anledning af 1853 års Revisions-berättelses 11 §. för närvarande ej erfordras. §. 4. (1853 års Rev.-Ber. §. 12.) Förflyttning på Deh af Fullmäktige vidtagna åtgärd att på Rankens Pensions-Stat försioiisstatU~ ^tta Bokhållaren i Sedel-Kontoret J. W. Schröder, oaktadt han sig ej om afsked anmält, samt åt honom anordna hela lönen såsom pension, fastän föreskrifna lefnadsoch tjensteår icke voro uppnådda, anser Utskottet böra, såsom öfverensstämmande med föreskriften i Reglementets 57 §:s 1 morn., af Rikets Ständer godkännas. 1 §. 5. (1853 års Rev.-Ber. §. 13.)
Rörande den punkt hvari hon så utförligt behandlat trossaker ville han icke inlåta sig i svaromål, ty tro kan man hvarken födas eller uppfostras till, man måste lefva sig till den, och han ville ingalunda söka att beröfva henne en tro, hvari hon sjelf känner sig lycklig. Den punkt som mest tilltalat honom i hennes bref är den, deri hon sagt att den är en narr som när han eger ungdom, kraft och kunskaper ej förstår att tillgodogöra sig allt detta, utan kastar sitt lif bort på tomma storhetsdrömmar. Härpå svarade han att han icke är ung, icke eger kraft och icke heller har kunskaper, åtminstone icke sådana som äro gångbara i verlden. Estetiskt och filosofiskt öfverbildad fins det ingen plats för honom i den verld som väger allt efter den praktiska nyttan. Han har sprungit gatlopp till alla Stockholms anseddare förläggare, men ingen ville taga hans opus. Fast han tyckte dem vara för bra att kastas in i tidningsspalter, hade han dock slutligen beqvämt sig till detta och vändt sig till ”Dagens nyheter”, men fått till svar: ”passar icke för Dagens nyheter”, och det fastän det sända var mycket oskyldigt. Då hade hans mod sjunkit, i synnerhet som icke heller Familj-journalen vill taga emot så mycket han kan lemna. Han hade fått 50 kr. af grefvinnan Dycker och sedan en gång skrifvit till henne om hon ville bedja grefven låna honom 350 kr., men hon hade svarat att grefven icke kunde, hoc est: icke ville. För någon tid sedan hade hon skrifvit till honom att om han ville skrifva utanskrift på ett kuvert till fru Rosenblad (hans värdinna) så skulle grefvinnan deri inlägga de 50 kr. han vore skyldig nämnda fru för hyran, så att det kunde blifva slut på talet om att han användt det af fadren insända hyresbeloppet till annat. Derpå svarade han bestämdt att han icke ämnade inlåta sig på någon sådan komedi, ty han vore i saken oskyldig, alldenstund det alltid varit fadren som både öfverenskommit med samt liqviderat hos fru Rosenblad, och att han – Axel – ej användt några för detta ändamål afsedda penningar.
^ Ol c, a p»« - o a. a« a. o* * aJ <3 r*h ^ • a Cl. a rD a • cr » £r 5 r2* a. tet a* >V tD2 *5ti Ra O: a a Crq Co a a t^, a r a d 55 Xa a. a Crq 2“ a CL » I *5» era 5L: »af. Oq Ä D d‘ - £* CL O tt Ol aq to Deri 2 8 Juni. -1373 •tillvägnbringas, utan att Bevilinings Sufnman fastställdes till sä högt belopp, att den, i Landets nuvarande tryckande belägenhet, svårligen skulle kunna utgöras; sä vöre Jon Jonsson af den tänka, att deh å de mindre Lönerna af Utskottet fö res-I äg ne tillökning af 75 nedsattes till 50 procent, samt att denna mindskning i progressift förhållande, äfven i afseende på de högreLönerna,' borde iakttagas, dock så, att den mindsta förhöjning gen, som nu kornme att beviljas, blefve 10 procent å hvar och ens, före år 1812, innehafda •Lön"; anseende Jon Jonsson för öfrigt att berörde Löneförbättring icke borde få tillgodonjutas af andra, än dem, hvilkas tjenstebefattningar, efter föregången noggrann pröfning, blifvit förStatens upprätthållande och bestånd nödiga befundne.
En svensk sjuksköterska, fröken Mimmi Lundberg från Uddevalla, har afrest till den lilla Rhenstaden, ditkallad af drottningen o c h konungen. Fröken Lundberg, som är bördig från Upsala (dotter till vaktmä- staren v i d anatomiska institutionen därstädes), har förut varit Sofiasyster samt flere gånger tjänstgjort s o m sjuksköterska hos både drottningen o c h konungen. Kronprinsessan i Venedig. Kronprinsessan lämnade R o m på torsdags afton i förra veckan o c h anlände till Venedig på fredags middag. Kronprinsessan hade då för afsikt att fortsäta resan till Baden m e d anledning af de oroande underrättelserna o m konungens hälsotillstånd. Då mera lugnande sådana ingingo o c h väderleken i Baden var ogynsam, beslutade kronprinsessan emellertid att kvarstanna i Venedig. » At minnet af en ädel kvinna ». Till Idun skrifves: Den 22 april afled i ^rebro en af stadens äldre mera bekanta medborgarinnor fru Christina Catarina Haupt i en ålder af 76 / ., år Den aflidna är ett exempel på hvad kvinnlig energi o c h företagsamhet _mäkta åstadkomma. Ä n k a 1861 öppnade h o n i Örebro ett kafé, hvilket h o n sedan i 36 år oafbrutet o c h i samma lokal förestått. V i d tidpunkten för dess öppnande var det stadens enda, o c h, trots den under årens lopp allt mer o c h mer växande konkurrensen, har det, tack vare fru Haupts energiska o c h samvetsgranna ledning, städse bevarat sitt goda r e n o m m é o c h frekvens. Oaktadt denna hennes verksamhet tog hennes tid m y c k e t i anspråk, ägde den intelligenta o c h varmhjärtade kvinnan d o c k tid öfrig för sina kära studier, synnerligen i n o m historiens område, däri h o n ägde en omfattande beläsenhet o c h därvid h o n hade en g o d hjälp af sitt ovanligt goda minne, samt tid till att deltaga i olikartade m e r eller mindre offentliga angelägenheter.
De flesta kommo ena dagen för att redan den nästa försvinna igen, — tillbaka till städerna eller vidare inåt bergen på sitt meningslösa, jägtande dagdrifveri. Men en liten, fast stock satte sig dock kvar för hela korta sommaren, tills äfven den just som den vackra hösten kom — hur fast den än kunde ha sett ut — plötsligt förtunnades, löstes upp och med ens var borta, precis som ekot af en sekunds buller derinne i djupet af bergsskrefvorna. I en sådan der fast stock sommargäster satt också jag i ett längst förflutet år af min ungkarlstid. Det var lutter menniskor, som aldrig sett hvarandra förr, men som hycklade, drömde eller gjorde sig inbördes intima genom ett par veckors samvaro och som spelade hemma i en främmande ort, der de inte kände mera än hotellet och sina medgäster. Vi voro främmande för hvarandra i går; vi skulle i morgon vara precis lika främmande för hvarandra igen; och denna lilla vackra bergsby, hvarest slumpen fört oss samman, skulle för oss alla senare inte betyda stort mera än ett af åren blekt balmärke, hvarmed alldeles inga minnen voro förknippade. I hela denna sammanflutna lösa massa fans bara en enda fast punkt. Det var dottern i huset, Ursula, den vackra Ursula. Hon var också det enda, som jag efteråt mindes af hela denna sommar med alla dess menniskor och händelser. Den vackra Ursula! Så hade hon vid något tillfälle blifvit döpt; och under det namnet gick hon sedan. Jag tror nästan, det uttalades första gången med en biton af raljeri; och med en sådan undermening brukades det också af samtliga damerna och herrarne. Ty någon skönhet efter den estetiska och borgerliga modejournalens alla regler var den unga Ursula alldeles inte. Hon egde ingen annan skönhet än den blodfulla helsans. Det enda, hvarmed hon kunde fånga och hålla fast, var den helt osammansatta och enformiga värme, hvilken utstrålade ur henne och nästan synbart omhöljde henne. Hennes fötter voro icke små, och hennes händer allt annat än hvita; och hon hade en kort figur och en tjock hals.
Tack nu först och främst FARBROR GÖRAN. Ja, trifdes ni där, så välkomna alla somrar. 37 MAJORSKAN. het. (Tvärt afbrytande.) Hur mår den snälla Selma? FARBROR GÖRAN (allvarligt). Selma, ja Hon har blifvit så klen i vinter. ANNA (oroligt). Hvad säger farbror! Är Selma sjuk? FARBROR GÖRAN (till Anna). tänkte just be dig följa med hem på några veckor. få Anna? Ja, du, och hon längtar så mycket efter dig. Jag Åh, bäste svåger, det är allt för mycken god (Till majorskan.) Jag hoppas, svägerskan låter mig MAJORSKAN. ver Anna så väl hemma. Barnen, barnen är ju den enda glädje jag har! ANNA. nog fara! Åh jo, mamma, när Selma är sjuk, låter du mig MAJORSKAN (buttert). landet nu midt i vintern Hm Du kan bli sjuk du också och på VIKTOR (som suttit fundersam, springer hastigt upp). Det vore just friskt och skönt! Farbror, tag mig Ja-a, det vet jag sannerligen inte jag behöf Jag längtar efter ett duktigt arbete, långt härifrån! FARBROR GÖRAN (slår honom på axeln). Du är välkommen! Riktigt hjärtligt välkommen, MAJORSKAN (häftigt). träla på landet! Nej, du får inte! Pappa ville, du skulle bli löjtnant FARBROR GÖRAN. bli en arbetsam och duktig karl; det är bättre än några granna epåletter. MAJORSKAN (förtrefad). tig karl, han som var major! Liksom min man inte var en arbetsam och dukFARBROR GÖRAN (godmodigt). då aldrig. Jo, jo visserligen men försörja sig kunde han MAJORSKAN (högdraget). och för resten Skog var inte den, som jämt och ständigt tänkte på att samla pängar. FARBROR GÖRAN. Nej, det skall himlen veta! Han måste naturligtvis lefva efter sin rang Kära svägerska, var nu förståndig! Låt Viktor Nej, Viktor, hvad tänker du på? Du gå och min gosse! Och arbete skall inte saknas.
De bestå nemligen icke blott i de ofantliga JVIajoraten, utan förnämligast i folkets snart sagdi religiösa vördnad lör dess Öfverhus, som af ålder representerade Engelska folket, innan dess Parlament ännu blef intälLadk. Men likväl bar äfven Englands Öfverhus i oroliga tider icke förmått hejda Parlamentets påträngning, såsom t. ex. i Cromvelis tid, då Öfverhuset nästan alldeles skingrades, och representationens hela magt ganska länge utöfvades af Parlamentet allena, till dess äfven detta slutligen blef af Cromvell med våld upplöst, då han icke längre behöfde detsamma. — Sjelfva den ädla känslan af jemlikhet är hos Svenska folket för allmänt utbredd och lör djupt rotad, för att tillåta inrättandet af en mindre Representant-Kamaie, hvars återhållande kraft skulle erkännas och vördas, äfven vid de tillfällen, då den ville göra sin rätt gällande mot den större Kamarens tillfälligtvis uppbrusande folkyra. Den enda möjligheten alt hos oss hilda en återhållande kraft inom Representationen är helt visst att gifva de sius emellan jemlika Stånden magt att återhålla hvarandra, nemligen 2 tillsammans mot de 3 andra, den ena gången i en sammansättning, och nästa gång kan hända i en annan. § 11. Men till uppgörande af nya grunder för bevillningens fördelning, eller förändring af de gamla, skall fordras bifall af samtlige Stånden. Motiv. Detta vore nödvändigt, för att hindra fyra Stånd att genom beskattning förtrycka det femte. § 12. Och till ändring af Grundlag skall fordras ett sammanstäm - 22 Hör till Constitutions Utskottets Memorial, N:o 26. mande bifall af alla fern Stånden vid 2 nästföljande Riksdagar samt Konungens samtycke. Motiv. Detta stadgande är öfverenstämmande med ande-meningen i vår nu gällande Regeringsform. § 13. Frågor deremot, som icke kunna förfalla, måste afgöras genom 3 Stånds sammanstämmande beslut. § 14. Hvart
Knngövel8en af den 11 Oeeeiilbev 1830, angäende bebandling af extraovdinavie afsbrilning^vägov oell ainnavbning8nläl, fövekliiifvev, pvöfvat de af Kongl. IV1aj:t8 Lefallningxbafvunde meddeldta af8livil'ning8ie8olutionev, oell b vilken pvölning i Kanlinar-kätten företagen, i den nion lvägorna varda dit öfverleninade.
Lag föreskrifva, att Beväringsmanskapet ej, i och för fel i tjensten, eller utan föregången laglig dom, må kunna bestraffas med nesliga eller kroppsstraff, af hvad beskaffenhet som helst, och ej underkastas andre militäriska bestraffningar, än arrest, cassation och dödsstraff; dock som de för Gottlands bevärings-manskap stiftade serskilde Lagar, hvilka tillkommit, med afseende på det förhållande, att samma manskap ej får till tjenstgöring utom Gottland användas, äro för beväringsmanskapet i Rikets öfriga delar tillämpliga och verkställbare, endast då detta manskap är under vapenöfning hemma i landet; samt rättvisan dessutom fordrar, att, under det beväringsmanskapet i krig tjenstgör, jemte den ständiga krigsmagten, Lagarne för dem äro lika; lärer den i i mom. af Justitise-Ocnbudsmannens förslag omförmälde förändring endast böra gälla i fredstid. Bih. till R. St. Prot. 1840 och 1841. 7 Sami. 2 Afd. 12 Häftet. 3 l8 Lagsamt Allni. lies v.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, IV:o 48, Utskotten hemställa i anledning af hvad sålunda är anfördt: att Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj.t täcktes, genom allmän Författning, förordna: 1:0 att hvarken för beväringsmanskapet eller öfriga Arméen bestraffning med prygel må ega runi annorlunda än efter Domstols Utslag , och att sådan bestraffning följaktligen icke af Befälhafvare eller förman extra judicielt åläg ges; 2:0 att i fredstid må ej mindre det, genom Kongl.
Denna del af Bankens rörelse ombesörjes ej genom Fullmäktige, utan genom en underordnad myndighet, Låne-afdeln:n. Hvilka hinder, som kunna möta emot den af HrfHjerta önskade förändring, kan jag icke uplysa, men har ingenting emot en återremiss, på det alt den anmärkta omständigheten må tagas i öfvägande, och Utsk., om det så finner nödigt, infordra uplysningar från vederbör:de i Banken. Frih. Tersmeden: Jag kan icke annat än instämma med Hr Hjerta deruti, att det vore bättre, att icke någon bestämd tid vore utsatt, utan att dessa lån, likasom alla andra, finge på olika tider omsättas. Förmodligen har den 15 Nov. blifvit bestämd till belåning af vågförde effekter af den anledn., att då är ntskeppningstiden tilländagången, samt hvar och en har till följd deraf bäst tillfälle att bestämma, huru mycket han behöfver låna. Den största belåning af vågförda effekter, är också vanligtvis under vintern, då ingen export eger rum. Då den af Hr Hjerta anmärkta olägenhet icke kan jäfvas, skall jag icke motsätta mig en återremiss af punkten. Propos. till bifall å denna punkt blef härefter framstäld, men besvarad med Nej, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, hemstälde om R. o. Ad. ansåge de gjorda anmärknme föranleda till återremiss. Ropades Ja. 15:de punkten. Hr von Hartmansdorff: Här är, såsom jag förmodar, ett tryckfel, hvilket jag önskar, att Utsk. ville låta rätta. Det står ”från Banken och Låne-konl:n i Götheborg.” Det skall vara ”från Banken och Låne-kont. i Götheborg.” Uppå härefter framställd propos. bifölls förevar:de punkt, med rättelse af det anmärkta tryckfelet. 16:de och 17:<ic punkterne. Biföllos. 18: de punkten. 248 Den 17 Juni f. m. Frih. Tersmeden: