Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag hemställer alltså i underdånighet, att iönerne för Regements-chefen och Majorerne derstädes, fastän icke till samma belopp, som vid de i garnison förlagde värfvade regementerne, likväl måtte så bestämmas att uti den blifvande aflöningen icke allenast ingår ersättningen för den inkomst, som nu kan genom omsorgsfull hushållning vara att af passevolansen påräkna, utan äfven en tillbörlig tillökning med afseende å förhållandet i öfrigt, hvarigenom Eders Kongl. Majit sedermera blefve i tillfälle dels att från Regements-chefen och Majorerne öfverflytta kompanierna till de tre Stabs-kapitenerne, hvilka såsom sådane skulle upphöra och i stället blifva Kompani-chefer, dels att, på sätt Regementschefen föreslagit, fördela de från Majorerne nu utgående ackordsbelopp äfven pä de nya Kompani-cheferne. I anledning häraf vågar jag i underdånighet föreslå följande aflöning, nemligen: för Regements-chefen . 4,800 R:dr R:mt, » Este Majoren 3,000 » » » 2:dra Majoren 2.500 » » Bil. JVs 5 till Kongl. Muj:ls Nåd. Prop. JYs t, om Statsverket 1856. 21
Detta utslag har jag låtit vinna laga kraft. Vid den granskning, jag under sistlidne års embetsresa anstälde uti Rådstufvurättens i Kongsbacka archiv, befanns, att i 1863 års dombok, nummerföljden på de uppsatta målen slutade med M 102, för den 11 Juli — i 1854 års dombok de uppsatta målen och ternerna voro nummerade endast till och med J[s. 4, för den 30 Januari, — i 1855 års dombok, nummerföljden å de uppsatta målen icke sträckte sig längre, än lill och med Jits 37, för den 14 Mars, -— i 1858 års dombok, målens fullständiga uppsättning slutade den 6 September, med M 119, — och i 1860 års dombok, icke något mål blifvit uppsatt efter Jtä. 187, för den 19 November. Sedan jag för berörda bristers afhjelpande medgifvit Borgmästaren begärdt anstånd, men vid den dervid utsatta tidens förlopp, sådant bevis öfver arbetets fullgörande, hvarom öfverenskommet var, icke blifvit till mig insändt, fann jag mig af nämnda orsak, och af den omständighet, att Borgmästaren för likartad försummelse varit af en min företrädare i embetet tilltalad, föranlåten att förordna om åtal, i sammanhang hvarmed föreläggande af lämplig tid och äfventyr för det eftersatta arbetets fullgörande borde utverkas. Under åtalets behandling i Kongl. Göta Hofrätt inkom till mig bevis om de anmärkta bristernas verkstälda komplettering, hvilket jag genom Advokatfiskals-embetet lät ingifva till bemälde Kongl. Hofrätt, som derefter den 22 Mars innevarande år, meddelade utslag och pröfvade rättvist, jemlikt 1 kap. 12 § Rättegångsbalken, döma Borgmästaren, hvilken blifvit af Kongl. Hofrätten den 10
Sedan 1809 års statsskick inträdde och andra grunder antogos för bevillningens utgörande, samt deribland äfven den grund, att man, utom mantalspenningar, skulle erlägga en s. k. skyddsafgift, så blef äfven nödvändigt att för utrönande af denna skyddsafgift vända sin uppmärksamhet på mantalsskrifnings-inslitulionen. Detta är orsaken dertill, att denna institution blef föremål för Bevilln. Utsk:s äfvensom R. Sirs behandling. Men då skyddsafgiflen går ut precist efter samma grund, med undantag endast i afseeende på åldern, som inantalspenningarne, så är det ufven naturligt och klart, att de stadganden och författningar, som tjenat och ännu tjena till grund för mantalslängdernes upprättande, måste gälla äfven i afseende på skyddsafgiftens debitering. Således anser jag, att R. St. ej äga någon laglig rätt att göra någon slags förändring i de författningar, som redan äro gällande rör:de mantalsoch skaltskrifningar, och att hyad derom så väl i förevar, sont föregtde bevilln.förordnainflutit, utöfver hvad manlalsskrifnings-författningarne stadga, är en olaglighet, så länge icke K. M. derå meddelat sin sanction.
Jätten blef nu liggande död vid landet; men pojken rodde tillbaka öfver sjön med stor lust och glädje. När han kommit till stranden, kammade han sitt fagergula hår, drog dyrbara kläder uppå, band jättens gyllene svärd vid sidan, tog guld-harpan i ena handen och guld-lyktan i den andra, lockade guld-hönorna efter sig, och trädde så utrustad upp i salen, hvarest konungen satt öfver bord med sina män. När konungen fick se den raske ungersvennen, gladdes han i sin håg, och skådade honom med blida ögon. Men pojken gick fram för den fagra konungs-dottren, helsade henne höfviskt, och nedlade resens dyrgripar framför henne. Nu blef en stor fröjd öfver hela konungens gård, att prinsessan hade vunnit jättens dyrbarheter, och dertill fått en fästeman så fager och båld. Konungen lät derefter fira sin dotters bröllopp med stor ståt och gamman; men när den gamle konungen dog, blef pojken tagen till konung öfver landet och lefde der både länge och väl. Sedan var jag inte med längre. Anmärkningar. I ~Runa, En skrift för Fäderneslandets Fornvänner~, utgifven af RICHARD DYBECK, Stockh. 1843, Häft. IV, s. 33, meddelas en »folk-sägen» ifrån ~Dalsland~, hvilken har lika inledning med sagan om »Pojken, som frälste sina bröder ifrån Jätten» (hvarom mera framdeles); men i fortsättningen visar sig vara ett sido-stycke till vår här anförda berättelse. Den Dalsländska folk-sägnen eger följande lydelse: En man hade åtta söner. Den yngste ibland dem hette ~Roll~. De gåfvo sig ut i verlden att vandra, och kommo till jättens stuga, hvarest ingen fanns hemma utom jättesan (jättens hustru). Pojkarne bådo få låna hus öfver natten, hvartill jättesan svarade: »får väl se, när fader jätte kommer hem.» Efter någon stund kom fader jätte. Han biföll pojkarnes begäran, tilläggande: »det var bra, nu få vi fästmän åt våra sju döttrar.»
Men jag frågar, huru belåtne de sistkommande Bancosedlarnes innehafvare skola blifva, då de måhända få erfara, att full valuta för dem icke återstår, utan att de kanske få åtnöjas med frdelar. Då ingen lärer kunna sätta i fråga, att ju icke lånobligationerne, som löpa med 3-procents ränta, skola heldre hållas i rörelsen, än Bancosedlarne, och att det är dessa sistnämnde, som komma att inströmma till D en 3o November f. m. Banken, skulle jag sålunda tro, att hvad jag anfört, ej saknar grund, nemligen att 3 millioner i obligationer komma att göra samma verkan som en ny sedelulsläppning till lika belopp. — Herr Rosenblad, som behagat till vederläggning upptaga de föregående Talarnes anföranden, har, i afseende på hvad jag yttrat, blott i korthet gjort mig den förebråelse att vilja förtrycka näringarne. För min del tror jag, att ett sådant syftemål, ehuru det icke varit Utskottets afsigt, likväl tydligen är uttaladt i Utskoftets Utlåtande; tydå Utskottet förutsatt möjligheten af hela denna rörelses indragning, genom den rättighet lill en sådan åtgärd, sora Utskottet lemnat i BancoStyrelsens händer, hemställer jag, hvilken god verkan näringarne skola erfara genom en dylik snörpning, dag har sagt, att man med dylika anstalter ej gör näringarne någon tjenst, och att man redan förut har tillräcklig erfarenhet om verkningarne deraf. Det är ock derföre jag tror, alt inrättningen ej bör upphöra genom ett hastigt snörpningssystem, utan derigenom, att den aldrig beslutas, och att man, i låneyäg ej går längre, än man redan gjortj ty att vilja understödja näyingarne med beständiga lån, är detsamma som att erbjuda den törstige ett vatten, som icke släcker, utan snarare retar, törsten. Herr Rosenblad har ock lillvitat mig att ej unna näringarne, hvad de sjelfve kunna åstadkomma. Jag har likväl ao4 Den 3o November f. m. ndast sökt fästa Ridderskapets och Adelns ippmärksamhet på livad slags production, ;om kommer att läggas till grund för denna
Detta är emedlertid en alldeles ny erfarenhet, och förhållandet har förut varit sådant, att dör - Dcu 3i Juli f. iu. 4 21 raina knappt blifvit öppnade, förrän Riksg.cont, baft den begärda summan fulltecknad; flera orsaker torde linnas till det nu sednast inträffade motsatta förhållandet, och om dessa fortfara, blifver följden, att Riksg cont, icke kommer att utgifva några 5 procts obligationer, i hvilken händelse milt förslag skulle komma att af sig sjelf förfalla. Jag har för öfrigt icke gjort mig försäkrad, att ifrågavar. obligationer alltid skoja hajla sig vid pari. De kunna stå stundom öfver, stundom under; men då Banken jemte hypotheket får särskild förbindelse af låntagaren, har jag, utan ali våda för Banken, ansett belåning till fulla beloppet kunna ske förnämligast för att åt dessa Riksg.contts obligationer gifva full rörlighet eller gångbarhet i den större rörelsen. Jag vill emedlertid gerna inskränka mig dertill, att deras belåningsrätt bestämmes till 90 proc., om man för sådant ändamål •yi11 besluta ett särskildt morn,; min mening har blott varit, att då Banken jemte hypotheket fäster sig vid låntagarens namn, ingen fara någonsin kan uppstå, och att å andra sidan jag icke vet, hvarföre Riksg,contts med så hög räntefot sorn 5 proc. utgifna obligationer skulle, till skada för deras credit och användbarhet i rörelsen, nedsättas till en belåning af eudast 75 proc. Hr Lefre'n: Det är nödigt, att man i fråga om belåning på publika papper ihågkommer, att dermed icke bör afses något bemödande att uppehålla dessa pappers värde i rörelsen, utan endast Bankens rättighet att mottaga deni som säkerhet. Att härvid bestämma högre belåningslätt, än papperens gångbara värde, är ett taskspeleri, sora snarare skadar, än gagnar dessa pappers credit; oph dåUtsk-i morn. lit. c såsom allmänt stadgande föreslagit en belåningsrätt till tre fjerdedelar af gångbara värdet, tror jag, att Utsk, gått så långt, som map lämpligen kan gå.
Först måste jag förklara, att jag icke kan inse någon slags fördel af elt sådant förhållande, som skulle gifva jordägande! och productionen en oproportionerad öfvervigt i Stats-vågskålen, mot productions-förädlingen och insigter, som den icke tillkommer. Deremot förebygges alia olägenheten af dessa paria vota genom constitutionens föreskrift om en nämnd till målens afgörande. De bestämmas således icke till följd af ett enda interesses öfvervigt, utan genom denna förening af Ledamöter utur alla Stånden måste den ensidighet, som tillhör hvardera särskildt, modifiera sig inbördes till mera allmännelig mognad i besluten. Men det hufvudsakligaste skälet mot detta femte Stånd är och blir den frågan: Hvad idee skulle väl detta femte Stånd representera? Jag har ofvanföre visat att StatsElementerne äro fyra och kunna icke vara flere; för ett femte Ständ gifves således ingenting att föreställa. Skulle det bestå af Jordägare, så blefve dét blott en fördubbling af ett Stånd som vi förut äga; och skulle det åter sammansättas af ofrälse Embetsman, så drog man derigenom in i Lagstiftningen en Den 27 Maji. 37g dass, som alldeles icke lior dit. Del har alltid ansetts som en nödvändig fordran, att de Lagskipande icke ina hopblandas med de Lagstiftande, och mot denna regel skulle vi ju alldeles bryta, om vi bland Ständerne upptoge dem, hvilka skola verkställa Ständernas beslut. Dessutom är det gifvit, att Embetsmännérna, såsom Regeringens omedelbara organer, icke hafva den oafhängighet, som är en nödvändig fordran af den fria Nationens Representanter. —■ Enligt den andra åsigten, skulle Ständernes antal förminskas, och Presterskapet ur Representationen uteslutas. Man har härför såsom skäl åberopat att det utgöres af Embetsman, men härvid icke besinnat, att dess Ledamöter icke äro Statens tjenare, på samma sätt som de civila embetsmännenr
Eöredrogos och biföllos Banko-Utsk:ts nodannämnde, den 12:te d:s på bordet lagde Utlåt:n, nemi.: N:o 19, i anledn. af ett utaf Enkan Carolina Löfgren gjordt ackordsanbud; N:o 20, öfver ett af Enkan A. \V. Holmberg framstäldt ackordsanbud; N:o 21, i anledn. af ett utaf Kanslisten Er. W. Bonté gjordt ackordsanbud; N:o 22, i anledn. af ett å f. d. Ryttmästaren E. A. Björkenstams vägnar framstäldt ackordsanbud; samt N:o 23, i anledn. af ett utaf Handlanden i Göteborg, C. A. Dahlgren, gjordt ackordsanbud. Den 23 Maj e. m. 431 Föredrogs, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, Lag-(Jtsk:ts den 12:te d:s bordlagde Utlåt. N:o 26, i anledn. af återremiss utaf Lag-Utsk:ts Bet:de N:o 15, i fråga om giftomannarättens upphörande. Föredrogos och lades till handlingarne I£onst:s-Utsk:ts den 19 d:s bordlagde Mern.: N:o 20, i anledn. af ett Stånds återremiss af Mern. N:o 9, innhållande förslag till ändring i 85:te §:n Beg.- Form.; samt N:o 21, i anledn. af BiksStåndens beslut, ronde det i Memorialet N:o 11 framställda förslaget till ändring i 15:de §:n B.O., om hemmansegares representationsrätt. Efter föredragning af samma Utsk:s Mern.
Fröt, 1828 och »829, 4 Sorni, i Afd. I. Oj.de t Stats• samt Allm. Bisv.o.Otc, Utsi. TJil. N:o i anslås j emot erläggande af vanlig hästvacance-afgift ; och har, såsom skäl för en så« lunda ansökt förändring i sättet för rustnings* skyldighetens utgörande, blifvit anfördt, att hemmanen ega svaga höbohl och derjemte, i anseende till deras belägenhet vid tvänne de större landsvägarne till Stockholm, äro beavärade med trägen skjutsning, hvartill skall fordras flere hästar än som, jemte Hussar» hästarne, kunna, utan olägenhet för jordbruket, underhållas. Vid öfvervägande äf detta ärende har förekommit , att Statssamt Allmänna Be» svärsoch Oeconomie-Utskotten ; vid i8a3 års Riksdag, och i anledning af då väckt fråga om Lif-Regementets Hussar-Corps’a förvandling till Infanteri, förklarat: det Ut-' skotten ansågo hvarken sig eller Rikets Hög» lofl. Ständer vara i tillfälle att kunna pröfva och föreslå hvilka förändringar, i afseende på Arméens eller serskilda Regementens reducering, kunde vara nödige, utan att så-' dant, roed fullkomlig tillförsigt, borde öfverlemnas till Kongl, Majus bepröfvade erfarenhet och vishet, hvarföre ock, då Kongl.' Maj:t egde sig uppdraget högsta Befälet öfver Arméen, samt den ifrågaställa reduceringen af nämnde Corps således vore ett ämne , som, då det icke innefattade någon rubbning af Rustningsskyldighetens hufvud» Stats■ samt Ålim,1 Besv.o.Oec.Utsk. Uti.Nro 5 grunder, berodde på öfverenskommelse emellan Kongl. Maj.’t och Kronan samt de Rustande , Utskotten icke kunde tillstyrka Rikets Höglofl. Ständer att i detta afseende göra någon underdånig hemställan ; och enär samma skäl emot en sådan åtgärd å Rikets Höglofl.
•— rörande remisser; af Herr Liljestråles memorial angående hjelprotarnes ersättningsskyldighet lill Slamrotarne; af Herr von Beckers memorial, om åtgärders vidtagan - 511 de till förekommande af vattenflöden utaf sjön Wenern; af Herr von Hartmansdorff» memorial angående undersöknings anställande i afseende på Ecclesiastiqueoch LäroStaterne; af Herr von Wahrendorff» memorial om jemkning i den vissa hemman åliggande KronoBrefbärings-skyldighet; af Friherre Rehbinders memorial, angående förändring af den för tjenstefolk bestämda flyttningstid; af Friherre Rehbinders memorial angående förändring af tiden för allmänna landsvägars grusning; af Herr Thams memorial, angående vissa stadganden i afseende på husbyggnad i Städerne utom Stockholm. P. 218. — om StatsUtskoltels Utlåtanden: angående gjord hemställan om vakt vid LandsCantzIiet och LandsContoiret i Mariasstad till säkerhet för contanta medel och handlingar; samt rörande tjerdige Sessions-rum för Utskotten och samlingsrum för BondeStåndet. P. 277. — om ExpeditionsUtskottets utlåtande rörande väckt fråga om redaction af Bihanget till Riksstånd ensProtocoll. P. 278. — om remisser: af Herr Lagerhjelms motion, angående bildande af en så kallad KrigsCassa; af Herr af Uhrs memorial om en förändrad förvaltning af Strömsholms och Kungsörs Kungsgårdar; af Herr Gripenwaldts memorial om förökadt anslag af ManufacturDiscontensFond, för lån åt Glasbruksägare; af Grefve Mörners memorial angående anslag å Stat för 312 eji ProvincialLäkare i Sunnerbo Härad af Kronobergs
Ofta vet denna det icke sjelf när auctionen begynner; men när han hör en annan göra något anbud, så tror han sig alltid kunna bjuda något mera, och på detta sätt stegras arrendet till ett högre belopp, än som borde komma Dea 9 Octoljer. i fråga. Jag anser således, att nödige correctiver i det afseendet böra vidtagas, och det, som i min tanke vore verksammast, vore det, att borgesmännen borde på Förhand bestämma en maximi» summa för arrendebeloppet, hvaröfver de icke ville ikläda sig borgen derför. Detta skulle förebygga arrendets alltför höga stegring. Om den blifvande arrendatorn icke företer denna borgen förr än auctionen är verkställd och klubbslag har befästat hans anbud, så tror jag att maximibeloppet, som i denna borgen blifvit bestämdt, icke bör föranleda till arrendesummans uppdrifvande för arrendatorn. Ulsk. har likväl icke uppgjort något sådant förslag, och min afsigt har icke varit att yrka återremiss, utan mitt yttrande har endast blifvit föranledd af den discussion, som ägt rum i della ämne. Hvad Hr von Rosen anfört, i afseende på städjan, är ganska riktigt pä de ställen der städja äger rum; men i allmänhet äger den icke rum vid utarrendering af militieboställen, ehuru författningarne gifva anledn. dertill. Vi hafva icke här i värt land någon sådan dass af arrendatorer, som finnes i mänga andra länder, hvilka äga capitaler och hellre lemna städja, än de skaffa borgen. Alla våra förhållanden äro här ställde pä credit och icke på capital. En orsak härtill, nemi. lill bristen på arrendatorer med capital, är måhända det lyckliga förhållandet i värt land, alt den som äger ett litet capital kan använda det till att inköpa egen fastighet, hvilket i andra länder icke så lätt låter sig göra. Fördelar och olägenheter uppväga ofta hvarandra. Understundom ser man blott olägenheterna utan alt betänka fördelarne; understundom ser man deremot blott fördelarna och förbiser olägenheterna. Detta kan äfven tillämpas i afseende på boställens utarrenderande.
Konungen gillade personligen hufvudidén; dock ansåg han åtskilliga förtyd-liganden och detaUjemkoingar vara af nöden. Skulle danska folkets flertal och Monrad sjelf vara förslaget benägna, och saken från dansk sida bragtes till tals på konferensen, ville konungen härom på förhand underrätta kejsaren i Frankrike för att sökavinna hans stöd. Förslaget kunde måhända äfven verka godt såsom ett skrämskott för att förmå vissa staters regeringar, som ej önska något föreningsband mellan Nordens folk, att understödja Danmarks rättmätiga anspråk. Konungen öfverlemnade saken i Monrads händer med full lit till hans statsmannaomdöme. I ett postscriptum tillägges att Monrad kuude åt breföfver-lemnaren meddela sina åsigter, hvarjemte betonas, att Sverige aldrig kunde taga initiativet till ett förslag, som fordrade Sles-vigs delning. Datum d. N: o 10. Förslag till Förbundstraktat. Sverige, Norge och Danmark ingå ett förbund, som för framtiden verkliggör för dessa tre riken gemensam utrikespolitik och gemensamt försvarsväsende, äfvensom gemensamhet i andra fall der detta kan vara naturligt och nyttigt för folk, hvilka firo så nära beslägtade och utvecklat sig under så likartade förhållanden som de skandinaviska nationerna. För att bereda vägen till detta mål, vidtagas omedelbart följande åtgärdar: Ett förbundsparlament upprättas, bestående af ett öfver-och ett underhus. öfverhusets medlemmar väjjas dels på lifstid af båda ko-nungarne, dels af hvarje lands särskilda representation, på sätt som af den samma bestämmes. Hvarje land har i öfverhuset lika mänga medlemmar. Underhusets medlemmar väljas af befolkningen i hvarje land, på sätt som bestämmes af dess särskilda representation. Med-lemmarnes antal i underhuset bestämmes eder folkmängden i hvarje af de tre rikena. Parlamentets båda kamrar rösta efter enkel majoritet. Parlamentet kallas till lagtima sammanträde hvaije år. Urtima sammankomst eger ram, om en af båda konungarnc yrkar derpå. Parlamentet kan upplösas efter sex veckors sammanträde, räknadt från den dag då en af båda konungarne låtit underrätta parlamentet om Förbundets tillstånd och behof.
Utlåtande, i fråga om uppresandet af en Minnesvård vid Lutzen, der Konung Gustaf II gelbert, motion väckt om uppförande, på Statens bekostnad, af ett Monument på det ställe vid stora Landsvägen emellan Städerne Leipzig och Liitzen, hvarest Konung Gustaf II Adolf år 1602 stupade i striden för Protestantiska Religionen och Tysklands frihet, hvilket ställe nu utvisades blott af en, under namn af Schwedenstein, derstädes upprest vanlig gråsten, som fordom omslutits af Poppelträn, men hvilka i sista kriget med Fransmännen år i8i3 nedhuggits; tillstyrkande Motionären, att, om något afseende å Förslaget af R. Strr fästes, underd. anhållan hos K. M:t måtte göras, att genom Dess Minister vid Kongl, Preussiska och Sachsiska Hofven få upplyst, huru och på hvad sätt verkställigheten kunde tillvägabringas. Och hafva uti motionen instämt Herr Rosenblad, Bernhard, samt Herr Friherre Boije, Ludvig, den förre med til g lägg: att, då troligen den — November 1802 före nästa l8 Riksmöte inträffade, Rikets nu församlade Ständer borde besluta firandet af den Andra SccularFesten af den - N:o 46. Adolf stupade. (U. A.) Hallencreutz, Sten En - 124 Stats-Utskottets na dag genom ofvannämnde Minnesvårds uppresande (af Svensk Granit eller Porphyr) dertill kostnaden kunde lämpas efter den för Minnesvården på Qvidinge Hed åt Högts. KronPrinsen Carl August: att omkring monumentet måtte inköpas ett stycke jord, att öfverlemnas till en Svensk Invalid, emot skyldighet att detsamma vårda: att, när invigningen deraf komme att för sig gå nyssberörde dag, en Deputation af R. St:r borde vara närvarande: kostnaden så väl härtill som till sjelfva Minnesvården utgå af RiksgäldsContoirets behållningar å Öfverskotten , dels å Allmänna Bevillningen dels å af StatsVerket inbetaide öfverskottsoch besparings-mede!: från och med år i832j; 100 R.
Söderforss Bruk betalar för Ankar-Smide 1 procent af årliga tillverkningen, hvilken för de sistförflutne 5 åren utgjorde 228 R:dr 7 sk. io| r:st. Utaf Masugnarne erjägges Tionde-Tackjern när de äro i gång, med 1 Skeppd. i dygnet, med undantag af Harnäs Masugn, som icke betalar mer än ^ Skeppd., hvilken afgift under de 5 åren 1828-1882, utgjort för Söderforss Masugn io,o5i R:dr 44 sk., 8 rist, för österby 5,126 R:dr 82 sk. 2 rist, för Wesslands 3,789 R:d*’ 12 sk., för Hyttö 4,069 R:dr 5 sk, för Gimo 2o36 R:dr 37 sk. 4 rist, för Tobo 2727 R:dr 3a sk., för Ullforss 2,167 R:dr 6 sk" för Strömsbergs 2,026 Rtdr 36 sk., för Carlholms 2,807 R:dr 16 sk., för Killeboda 1,615 R:dr 18 sk. 8 rst. och för Harnäs 3,794 Ridr n sk, 3 r:st, således tillhopa 40,212 R:dr ix sk. 1 rist eller årligen per medium 8,042 R:dr 21 sk. 5 rist Banco. Härutöfver betalas ännu allmän Bevillning, till det belopp Tabellen upptager Öfrige När ingar ne å Landsbygden äro i3 st, Tegel-Bruk, 1 Stamp-Verk och ett Päppers-Bruk. Årliga tillverkningen vid Tegel-Bruken har vant omkring 700,000 st. Muroch Tak-Tegel, hvilka mest försäljas i Stockholm och Upsala samt förbrukas å Landet. Tillverknings-beloppet af PappersBruket, Lingonbacka, är uppgifvet till 1,990 Ris papper af olika slag.