Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj t i Nåder vidtagen åtgärd, i anledning af Konungens Befallningsliafvandés nyssnämnde underdåniga anmälan', afgeck från Commissarierne ytterligare skrifvelse till Konungens Befallningshafvande under den i sistledne September, deruti Commissarierne, med åberopande af denna omständighet, begärde, det så kraftig åtgärd måtte varda vidtagen, att 1816 års inbetalning med första blifvef verkstäld, hälst medlen till särskildte angelägne behof äro af Rikets Höglofl. Ständer anslagne. Härpå följde likväl icke något »var, utan ankom endast från Konungens Befallningshafvande ett dell 24 sistledne September dateradt Memorial, med bifogade Reversal å Två Tusende Riksdaler Banco, hvilka remitterades i afräkning på Rånet; och utgör denna Summa allt hvad från Westerbottens Tän till 1817 års slut, såsom Tånernedel, uti Ri-ksgäldsContoirets Gassa influtit. Sedan Commissarierne ännu någoii tid, men förgäfves, afbidat svar å deras under den 1 September' aflåtne skrifvelse, begärde Commissarierne under den 30 Oäober, att, då endast 2,000 R:d blifvit inbetaide på den Summa, som för år 1816 skolat eidäggag,. samt Konungens Befallningshafvande icke gjort någon anmälan orrt den åtgärd, som för Liqvitdefandet af återstod.eö StatsUlsh. Betänkandeti. blifvit vidtagen, Konungens Befallningshafvande ville foga kraftig anstalt, till indrifvande af denna återstod, samt om förhållandet meddela Commissarierne snar underrättelse. Uti härå ankommet svar af den 10 sistledne November liar Konungens Befallningshafvande endast förmält, att, sedan behörig fördel, ning Bänen emellan, så väl, som de personer, hvilka fått någon andel af Bikets Höglofl. Standers
På grund af dessa skäl, vågar jag yrka, det Utsk:ts framställning, såsom ingalunda af behofvet påkallad eller till sin riktighet motiverad, måtte afslås samt att allmänna diskontfonden måtte bibehållas vid sitt hittills varande belopp. Frih. Tersmeden: De skäl, som, enl. Utsk:ts förmenande, i väsendtligaste mån talat för en, så småningom skeende, indragning af den ifrågavtde fonden, hafva dels varit den för en riksbanks verksamhet mindre öfverensstämmande rörelse, att befatta sig med utlåning af penningar, som komma att ligga borta under 21/2 års tid, dels det önskvärda ändamålet, att. få utroladt det så förhatliga borgen ssystemet. Enligt min upfattnmg skulle, enär lån i denna fond endast utlernnas mot borgen, om en hastig realisation af fonden behöfde företagas, många och betydliga förluster derigenom komma att drabba banken. Hvad har Utsk:t i detta sitt förslag framställt, om icke blott ett fullföljande af de principer, R. St:r vid föreg:de riksdagar antagit. Jag har redan, af den votering som försiggått, funnit, att pluraliteten af R. o. Ad:s ledamöter i allmänhet ej är böjd för den föreslagna indragningen, men det finnes vida flera skäl för indragning af denna, än den nyss ifrågav:de fastighetsfonden. Jag för min del får således anhålla, att R. o. Ad. mätte lemna sitt bifall till ifrågavtde punkt, ooh skulle jag anse det vara 240 Den 20 Juni /. ra. ganska bedröfligt, om Ständerna ej beslöto den ifrågav:de indragningen, hvilket sannerligen vore att gå tillbaka på framåtskridandets bana. Hr Printzensköld: Frih. Tersmeden har som skäl för den föreslagne åtgärden framdragit den olycka, som skulle ligga i borgenssystemet. Jag medger, att detta system visserligen icke är lyckligt, och ingen kan högre än jag önska, att det försvunne. Men det finnes mycket ondt inom samhället, som ej med ens kati utrotas, utan måste qvarstå, emedan det likasom sammanvuxit med sjelfva samhället.
Astronomisse observationer och Geometrisse undersökningar, för att finna orternas rätta läge, där sadan t warit twifwelagtigt; utan ock genom anskaffandet af dyrbara utländssa Instrumentm efter de nyaste uppfinningar gjort sin samling af Chartor utmärkt af en sällsynt accuratesie och omanlig Typographisk prydlighet. Den dryga kostnad Herr Friherre kermelin härwid mäst widkännas, ssall uppgätt till mera än zoooo R:d. däraf knappast ^-:del genom försälda Chartor ssall blifwit ärsatt. Utom detta ssall Herr Friherre kermelin wara i tillfälle, att enligt det honom under d. io Januarii 1797 i nädcr lämnade Privilegium, fullborda sitt werk med ett sä kalladt försök till Beskrifning öfwer Swerige, i anseende till betz Geographissa belägenhet och Mincral.Hjstoria samt till Folkmängd och Näringar, med Tabeller, Ritningar och Chartor; och under allt betta ssall Herr Friherre klermeim, som af sin enskilda förmögenhet gjort sä stora uppoffringar utan allt afseende pä framtida ersättning, den ock genom försäljning af Chartor swärligen ssall kunna päräknaS, icke af allmänna mebel sökt eller njutit nägot widare understöd, än det efwan omförmälte län. Hwad Herr Iffnsterlkölö sälunda anfört, i afseende pä Herr Bergs - Rädct Friherre k4ermelins nit och förtjenstfulla bemödande, att förse Riket med noggranna och säkra Chartor öfwer desi Geographissa belägenhet, kan Stats - Utskottet ej annat än till alla delar af egen erfarenhet witsorda: att företag af sädan art, som hafwa för ändamäl att sprida ljus och upplysning ibland egne Medborgare, förtjena icke blott ett tacksamt afseende af samtiden, utan ock uppmuntran och belöning af Skaten, dä dess tillgängar. sädant med gif - Den 2Z Oclober. 4649 gifwa, lära Riksens Högloft.
I fru Mettas hufvud började snart röra sig en hel mängd tankar på utstyrsel och linkläder och bröllopsrustningar och dylikt; men alla dessa tankar kunde dock ej förjaga den oro, som låg i hennes sinne, i anledning af besöket i mor Annikas koja. Hon tänkte en stund på att åt Enevald meddela sina bekymmer, "men ungdom och visdom följas ej åt, och hvem vet om ej han, på sina resor, blifvit fritänkare och börjat förakta de hemliga kunskaperna. Sådant har man sett förr. Men om trollerskan verkligen hade något ondt i sinnet mot herr Klas, så vore det en samvetssak att lemna honom ovarnad. Ty om han än vore sträng och lade svår tunga på bönderne, så icke kunde man derföre tåla att de skulle trolla lifvet ur honom; och dessutom, när man rätt tänkte på saken, kunde han just inte heller annorlunda vara, och icke voro de bättre värda heller." Enevald märkte att fru Metta syntes så ovanligt tankfull och föga meddelsam, att han frågade om hon vore bekymrad öfver sin dotters framtid. "Nej, herr Enevald, jag hoppas att hon skall kunna ställa sig så, att J icke skall finna skäl till missnöje med henne, och att hon skall blifva väl till i edert förmögna hus. Men mig bekymrar det, att jag nödigt borde till herr Erik Liljeholm få afsända ett ytterst angeläget bref, och icke ser utväg att få det fram till honom. Skickar jag tillochmed en af drängarne från godset, så slipper han visst ej fram helskinnad. Råka bönderne honom, så slå de ihjäl honom för att han tjenar hos en herre, och få krigarne tag i honom, så är han ej stort bättre fast, emedan han är en bonde. Men får jag icke brefvet fram, så får herr Erik icke mina varningar sig tillhanda, och dessa galla dock ett lif, som är för högt uppsatt att sålunda förspillas, det gäller sjelfvaste herr Klas." "Herr Klas Fleming, riksmarsken, ståthållaren", frågade Enevald förvånad. "Ja, tillochmed riksamiralen och riksrådet dertill, om J älsken att upprepa hans titlar; jag fruktar att det gäller hans lif."
» sa jag strålande, » det var j u tur för mig det, ty då N e j, men titta, hvad gör karlen! » Jag som en pil in i en liten mörk bod, där en ung karl med riktigt fin uppsyn just daskade fram en våt lerklump på en rund, refflad träskifva, som surrade omkring. Pang! stoppade han fingrarna i den våta leran, snurrade, tummade och tryckte litet, och så, p a n g! var en den nättaste kruka uppväxt som genom ett rent trolleri, fullt färdig inom två minuter. » Det är den lilla industrien, » sa Lycko. » Den lilla, » sa jag föraktligt. » Liksom en personlig kruka någonsin kan bli liten? För öfrigt ska jag säga er, jag, att det var de gamla, det vill säga just de personliga krukorna, som gick till brunnen till dess de sprack: nutidens krukor går inte dit alls! Men hvad i all världen är det för ett mörkt hybble där midt e m o t? » » Ett tryckeri i sin barndom. » nu befintliga Cacaosorter intages säkert förnämsta platsen af Bland » Att tänka sig, att tryckerier någonsin haft en barndom, » sa jag tankfullt. » Om ett par hundra år till, har de nog blifvit ett naturelement. Men hvad är det här för en rysligt söt tidning? » (Nu var vi i tryckeriet, som såg riktigt naket ut.) » Strix. Utgiffare Albertus Engstroem », stafvade Ruffen. » Att tänka sig, » sa jag, » att själfva Ugglelåten var glad på den tiden. » » Albertus Engstroem lefver än, » sa Lycko Och köpte tre exemplar. » Äh nej, » sa jag, » gör han? Då blir han nog odödlig m e d! Men se på den där antika guldsmedsfrun i hufva och puffärmar där borta i boden! — Vi måste gå d i t! » Hos den ståtliga guldsmedsfrun köpte vi ett par breda och runda, ytterst antika silfverskedar. » Skillnaden mellan förr och nu är inte så stor som man tror, » sa jag, när jag stoppade mitt köp i fickan. » Då var det skedarna, nu är det skodonen som är fysiologiska.
Då funnos ännu inga Hypotheks-föreningar och jag trodde att fastighets-belåningen i Banken lämpligen skulle kunna flyttas lill orterna och blifva grunden för en Hypotheks-förening. Derigenom hade Bankens faslighets-belåning fått en ärligare form och man hade lagt grunden till förståndigare Hypotheks-föreningar än de nuvarande, nemi. lill sådane, som skolat vexa småningom i styrka på grund af landets egna kapitaler. Hvarjehanda anledn:r och i allmänhet den svårighet man har vid våra riksdagar ali öfvergå från fordna bruk till föreslagna nya, gjorde också att nämnde mitt förslag icke togs i öfvervägande. Nu hafva emedlertid Hypotheks-föreningar framgått såsom ordentlige stormare på financernes område och att de öfvergifvit regeln att gå långsamt och säkert, det må stå för deras räkning. Jag tror alt om man vidtagit den långsammare methoden och öfverflyttat Banklåne-rörelsen småningom till Hypotheks-föreningarne, sä hade man kommit lill den stadga, som nu förgäfves lärer vara att vänta. Jag nämner detta, som jag förmenar, såsom en riklig prmmiss till den slutsats jag deraf vill draga, eller alt numera är för sent att vidtaga en sådan åtgärd. Hypotheks-föreningarne hafva redan så skuldsatt sig och landet hos utländningen, att ett försök af vår Bank att öfvertaga fastighets-låne-rörelsen på sig, skulle föranleda upsägning af lån i orterna, ty Bankens kapital skulle småningom bli använde till betalande af den utländska gälden. Jag öfverensstämmer alltså under nuvarande förhållanden med dem, som afstyrka allt afseende på Frih. Raabs förslag, och min tanka har dessutom aldrig varit att Riksg:s-kont. skulle inblandas i dessa s. k. affärer. Vi bafve nog af följder, utaf Riksg:s-kont:s inblandning i Slalsbanks-frågor; del är icke skäl att öpna dörren 326 De n 12 April f. m. för några bankrultörer, och det blifver ovillkorligen följden, om man gifver mm åt den lankan att Slaten är skyldig att skaffa penningar åt enskilde. Jag tillstyrker hvad tltsk. föreslagit. Frih. Fleetwood, Carl Gustaf:
I reglen tåler ikke .gutteme, i s a r de jevnaldrende, nogen » kurtis » af pigeriie. E t exempel karakteriserer dette. E n dag traf Inspektricen en 1 2 ars gaminel pige gradende i skolegirden. &gt;Nu, hvad feiler dig? » - » Jo, Henrik spandte mig under udinarschen ». (Bemeldte Henrik var netop bleven elev af skolen, var tilflyttet fra en anden by); » Du tager .feil, vennen min, han puffede ve1 bare til dig af uagtsomhed, du ved han er nykommen og liar endnu ej greie p %, hvordan vi har det. » - » Nei, han gjorde det med vilje, han gjorde det to gange.2 -, Har du varet uskikkelig mod liain da? » - » Nei, jeg har ikke gjort ham noget.~ -, Ja, ja, grid nu ei for det, det gjorde nok ei sk ondt, og jeg skal tale med hen rik.^ Efter skolens slutning talte Inspektricen med gutten, der tilstod, lian havde spandt pigen. » Hvarfor gjorde du det da? D - » Jo, de andre sagde, a t hun var så glad i mig. » - Henrik har sidenefter ladet pigerne vare i fred for så voldsonime kjartegn. Denne fallesskole er som de fleste andre i Norge oprettet af *) Hele laxerpersonalet, lzrere som lsrerinder, gar under narnet » l %- reiw. ekonomiske grunde. *:) Der var på stedet en koiiiiinal niiddelsskole for gutter samt en pigeskole, begge arbeidende iindei. ekonomiskt tryk og med fh elever. Komiiiien var fattig og skatterne store.
Brefwet af den 20 Januarii i8v l, warit bestädt nuwarande JnstitiaRädet koppiug, för föredragningen hos Kongl. Maj:t af ägodelninqsoch SlorMftö - mål; men hwilka ä- nder med Finlands förlust uphörk . 522 Rdr 2,333 16 — Oaktadt isöo Den sr November. Oaktadt denna indragning, fär dock StatS-Werket för nästa är en tillökning i sine utgifter i och för denne Stat afl c>o R:dr, hwilket härrör deraf att pä Allmänna Indragnings - Staken blifwit styttad Revisions - Secreterare» von Iroils Lön, som först med hans afgäng kommer Skaren till goda. Uppå denne Stat, har likmätigt Kongl. Bref» »ven af den i6 Martil 1802 och 15 April 1825, warit upförd och bestådd en Summa af §66 R:dr Z2 H. till understöd och fördelning emellan lönlöse och mindre lönte Tjenstemän i Jusiitiä - RcvisionsExpedikionen. Skars - Urskottet har i närwarande vmständiaheter ansett nägon indragning deraf icke af Stats-Urikottet kunna tillstyrkas, utan har till Riksens Högloft. Ständer Utskottet trott sig böra hemställa, om icke de mage fa fortfara till nästa Riks» dag, dä utrönas kan, huruwida de än widare kunna för göromälens behöriga bestridande wara er» sorderlige. Under förmodan as Riksens Högloft. SränderS bifall härtill, aro de nu ä den projecterade Staten upförde och innebegripas uri ofwannämnde 7/ZZ4 R:dr Z2 §. Swea Zof-Rätt. 1809 ärs Ordinarie
Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande Allmänna Besv.- o. Ekon.Utskits den 11 och 18 dennes bordlagda Betänk. N:o 61, i ani, af dels K. Mits Nåd. Propos. ang:de grunderna för en förändring i sättet för utgörande af presterskapets aflöning, dels i ämnet väckta motioner. lista punkten. Hr Cederschiöld, Gustaf: Af alla förhållanden här i landet torde de ecklesiastika vara de, uti hvilka reform företrädesvis erfordras. Det kan således icke vara annat, än i hög grad fägnande att erfara det ecklesiastik-porttöljen kommit uti händerna på en man, som eger icke blott förmåga att verkställa detta mödosamma arbete, utan äfven mod att framträda med förslag i ämnet. Då jag begärde ordet, skedde det mindre för att framställa någon egentlig anmärkning, än för att begära uplysning i en omständighet, som för mig icke är fullt klar. l>en 21 April f. m. 243 Uti första p uikten föreslås att presterskapets inkomster skola fördelas sålunda, att hvarje tjenstgörande prestman erhåller en efter tjenstegrad och embetsåligganden lämpad, anständig bergning. Denna sats antyder en ganska radikal reform: men kan det, som sålunda utlofvas, verkligen åstad kominas? Då man betraktar de inskränkningar, som sedermera göras, måste man betvifla, alt det utsatta målet kan vinnas genom de medel, som den K. Propostn föreslår. Det heter nemligen vidare: »Afgifter, som af en församling utgå, »eller inkomster, som till följd af bidrag från densamma tillfalla »dess presterskap, må ej till »flödande af annan församlings prest »användas, men viii sådana medel, som grunda sig på stats-anslag »eller arrenden af kronohemman oell lägenheter, som icke iiro bo»stads-boställen, i händelse af befogenhet från en till annan försam»ling öfverflytta» eller alldeles indragas, det sednare dock endast i »det fall, då de icke äro presterskapet för all framtid tillförsäkrade.»
Jag kan nemi. icke inse, atl derföre att man beviljat embetsmännen en nedsättning, detta skall utgöra skäl, för alt äfven beträffande idkare af bandel och rörelse göra en dylik, heldst bevilln:s-förfal!n:n är sådan, att följden häraf skulle blifva, alt jordbruket komme att bära den största tyngden, under det alt handel och rörelse skulle qvarstå pä samma punkt som förut. Det förhåller sig nemi. så, att om man nu nedsätter bevillnm för jordbruket, så skulle naturligtvis snart derefter följa, alt jorden komme att taxeras efter sista köpeskillingen, eller sitt fulla värde, och att man sålunda på runstycket skulle beskatta landets modernäriug. Delta kan deremot icke ske, i afseende å handel och rörelse, hvilka hädanefter som hittills komma att beskattas endast efter upgift, och sålunda kominer alltid derutinnan en oegentlighet att ega rum, och i st. f. att genom nedsättningen förbättra och jemna beskattningen, blir förhållandet för dessa alldeles detsamma som förut; men för landtbruket en tillökning i st. f. nedsättning. Pä dessa grunder anhåller jag för min del om afslag å den föreslagna nedsätlningen för jordbruket, och afstår gerna derifrån, under hopp, att R. o. Ad., som alltid mera ser till följderna än ytan af saken, skall biträda mig i denna åsigt. Gr. Lagerbjelke: Det vore visserligen ganska önskligt, om en lindring i skatterna kunde i allmänhet medgifvas. Men då man tager i betraktande de högst betydliga Statsutgifter, som vid denna Riksdag redan blifvit beslutade, torde hvar och en finna, att det vore ganska vanskeligt alt nedsätta bevillnm, hvarigenom en betydlig brist i förhållande till inkomsterna lätteligen kuntle upkomma. Det är äfven af denna orsak, sora jag röstat emot den skut telindring, hvilken R. o. Ad. genom sista voteringen beviljat. Men fastän Ståndet gjort denna eftergift mot embetsmännen, följer deraf, efter min öfvertygelse, ingalunda, att en dylik lindring skall medgifvas näringsidkare och jordbrukare, på sätt Utsk. i denna punkt föreslagit.
Det var åtminstone icke grefven som blef narrad. De betjent-sluskarna ha då aldrig reda på något!” Blenda hade under tiden inslumrat mot ena soffhörnet; och snart nog somnade den förhoppningsfulla modern i det andra från alla sina ”spanska slott.” Omkring 3-tiden blef rörelse i huset. Nu kom riksdagsman med förkunnande att fartyget var anländt, och att det skulle gå om en timma. Trötta och olustiga kommo fruntimren ut från sitt rum. Det hördes ett slående och springande fram och åter i alla dörrar, utom hos grefven, der allt var tyst. Då Blenda gick öfver salsgolfvet, och sände sin sista blick åt det rum, der hennes granne bodde, kunde hon ej befria sig från en känsla af bedragen väntan, af hon visste ej rätt hvad för slags obehag. Men när hon kom ut, när hon fick se den nu lugna och vackra morgonen och sjelfva det märkvärdiga ångfartyget, på hvilket hon skulle göra den stora färden, fingo hennes tankar en helt annan riktning, och snart undergingo de en ännu större förvandling, då hon med skilsmessan från riksdagsman ännu en gång skiljdes från det gamla kära hemmet: det var ju så godt som att ånyo taga farväl af faderns graf, blomsterqvarteret, dufvorna, lama Britta och klaveret, det kära klaveret! O, skulle hon någonsin mer sjunga sången om ”riddar Egbert Montabor!” Då maschinen sattes i gång och fartyget lade ut, var det för Blenda fåfängt att återhålla sina tårar. Stående bredvid sin mor, hvars nyfikna, yrvakna blickar riktades på allting, riktade hon sina tillbaka på den strand, från hvilken hon aflägsnade sig. Och se – hastigt träffade de ett föremål, hvars åsyn öfverhöljde hennes ansigte med purpur, medan ett ljuft och intagande småleende förskönade hennes vackra läppar. Det var främlingen, med hvilken hon föregående dagen sammanträffat. Han stod något afsides för sig sjelf, och då han märkte att han fästat hennes uppmärksamhet, aftog han hatten och bugade sig med ett uttryck af aktningsfull bekantskap.
Nu följde en så upprörande scen att pennan nästan vägrar mig sin tjenst för att beskrifva densamma; jag vill också fatta mig helt kort, men anser mig likväl sanningen skyldig den rättvisa att jag påpekar på hvilken usel ståndpunkt af bildning och humanitet befolkningen i denna del af Ryssland (södra delen af det S:t Petersburgska guvernementet) då stod och ännu står. Midt under den gamles andaktsförrättning, måhända verkställd med alltför stor ostentation, uppkom i de andra kupeema buller och skrik. Skrattsalfvor omvexlade med grofva svordomar och snart haglade ett regn af ruttna äplen, gurkor med flera dylika projektiler på den beklagansvärda gubben. Det var afskyvärdt i högsta grad. Mina schweitziskor betäckte sina ansigten. Jag bad på tyska mobben att för Guds skull hålla upp. Förgäfves. Skrattet och begabberiet tilltogo blott. Den ryska biskopen satt tyst och sluten, hans dumma dotter skrattade öfverljudt, herr Minin såg på presten. Då vände jag mig till denne i det jag bad honom nu göra sin andliga värdighet gällande samt få ett slut på detta skändliga skådespel. Han reste sig hög, den ryska prelaten, slog upp sin pels så att de tre guldkorsen på hans bröst blefvo synliga och sade ett enda strängt: "Tiho! (Tyst!)" Och det blef tyst alldeles tyst. Blott en af de israelitiska köpmännen i den förorättades kupé böjde sig fram till biskopen och uttalade ett ödmjukt: "Tack, eders helighet!" Sedan denna obehagliga episod var glömd, kom jag i resonnement med de medföljande tysk-esterna öfver det ryska presterskapets proselytmakeri och öfver "herrarnes" förtryck. Det vore dock alltför vidlyftigt att här ingå i ett utförligt skärskådande af dessa förhållanden, som i de senaste dagarne erhållit så mycken vigt och under titel af den "baltiska frågan" hota med en vidt utseende politisk konflikt. Vår resa nalkades sitt slut. Två minuters uppehåll vid det kejserliga lustslottet "Czarskoje Selo", nuvarande, kejsarens mest omtyckta sommarresidens, ännu en kort tids färd och vi ha uppnått S:t Petersburg.
Icke belåtne med jemlikhet inför lagen, med afskatfande af alla sjelfskrifvenhetens rättigheter, proclamera dess anhängare derjemte jemlikhet i förmåga, — de säga att den råaste, den dummaste, den trasigaste af sina medmenniskor, den är lika vis som jag — den bör i allt, äfven i politiskt hänseende, dela samma rättigheter. Dessa satser under en tid, då proJelärernes antal oupphörligt tilltager, äro af den mest vådliga beskaffenhet; de hota att på civilisationens ruiner återföra den råa kraftens herravälde. Dessa theorier synas så oförnuftiga, så opraktiska, att de icke borde vinna anhängare. Förhållandet är dock, att de, ursprungne från Frankrike, spridt sig öfver till andra länder; man igenkänner deni till och med i det nu under diseussion varande betänk., fastän Coust.Utsk. synbart darrar för conseqvensen deraf. Faran ligger dock i sjelfva verket mindre i satsernes beskaffenhet lin i personernes moraliska beståndsdelar, som drifva dem. De grunda hela sitt politiska statsbyggnadssysleme på ett fullkomlighetstillstånd hos menniskan. Äfven i denna utopi ligger dock något originelt, något ädelt. Hänförde af en lågande inbildning, skåda de bos andra det de sjelfve känna. Med en slags religiös tro betvifla de aldrig hvarken riktigheten af sina satser eller framgången af sin sak; alltid besegrade, äro de alltid ånyo färdige alt börja striden. Det är just i denna religiöst politiska fanatism, som faran ligger; ty det är fanatismens natur att skapa proselyter. Deras satser tillika med deras personligheter kunna icke undgå att verka hänförande på ungdomen, under ett tidehvarf, som i politiskt hänseende hvarken tror på ett närvarande 15 II. 5 34 Den 21 Oelober f. ra. eller elt tillkommande. Denna politiska sekt liar i Frankrike skördat sina mesta anhängare. Det i detta land till sin yttersta potens drifna centralisations-systemet är orsaken dertill.