Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Tusen gånger har jag sagt mig själf detta, men aldrig har det lyckats mig att ens för ett ögonblick försvaga dess demoniska makt öfver min själ. Denna tanke förföljer mig städse, den har hindrat mig att sofva under de sista nätterna. Den har till och med kommit mig att se syner. Jag ser visserligen icke henne, som nu är död. Men när jag någon gång slumrar till, faller jag i ett slags besynnerlig dvala, under hvilken jag tycker mig veta, att jag sofver. Så fort denna dvala kommer öfver mig, märker jag, att jag icke är ensam. Ett mörkt, underligt djur, hvilket förefaller mig likna en hund, men hvars konturer jag icke kan urskilja, följer mig, hvart jag går. Jag tycker nämligen i denna slags dvala, att jag är uppe och går. Jag går genom en våning, där intet ljus är tändt, och där det finns många dörrar. Jag vill icke gå fort. Ty då tror jag, att min förföljare skall märka min afsikt att fly undan. Ehuru jag icke kan se hans ögon, vet jag dock hela tiden, att denna vålnad af ett djur följer mig med sin uppmärksamhet. Jag går därför framåt, som om jag ginge i tankar, närmar mig en af de stängda dörrarna och öppnar den långsamt liksom i distraktion. Utan att göra mig brådtom, utan att förhasta mig, går jag ut genom den öppnade dörren och stänger den ljudlöst efter mig. Jag har stängt den. Jag vet, att jag har stängt den. Men innan jag hinner taga mina fingrar från låset, känner jag, hur dörren glider upp, fastän min hand ännu håller i låsets handtag. Jag har icke ens vilja att hålla igen, vet blott, att den kraft, som tvingar mig att öppna, paralyserar min egen. Jag på en gång ser och känner, hur en svart, lurfvig kropp passerar förbi min egen, och jag vet, att jag icke kan undfly honom. Men jag går ur rum i rum, går oupphörligt, följd af denna vålnad, som hvarken betraktar mig eller låter ett ljud undslippa sig, och när jag vaknar, tycker jag mig se honom försvinna genom den stängda dörr, hvars nyckel ligger i min låda. Med en besynnerlig känsla af trots ligger jag vaken och tänker på drömmen.
Län icke på något sätt åro bestyrkte, utan innefatta endast en förslags-beräkning af den, hvars fördel är deraf beroende, destomindre af den beskaffenhet alt derpå kan grundas ett Stats-anslag, som den synes jemnväl inbegripa kostnaden för sådäne Kungörelser, hvilke för enskildes räkning utfärdas och af dem böra bekostas, men icke ensamt de egentliga Ämbets kungörelserna för Statens Allmänna ärender. Att Utskottet häruti icke misstagit sig, torde bevisas deraf, att då kostnaden för Landshöfdingarnes Kungörelsers tryckning skulle vara ersatt, exem - »Stat s-U t s k o 11 e t s Betänkande n. 819 pelvis i Blekinge Län med 100 R:dr i Kronobergs Län med 110 R:dr, i Vester-Norrlands Läii 120 R:dr samt i Christianstads och Malmöhus Län 133 R:dr i(i sk. hvardera, erfordras dertill i Götheborgs och Bohus Län 35o R:dr, Jemtlands, Vesterbottens sch Norrbottens Län 3oo R:dr för hvardera Länet och så vidare; deruti likväl för Jemtlands Län jemnväl är beräknad renskrifningskostnad emedan i berörde tvänne Län icke finnes Tryckeri. Då ru någon tillförlitlig grund ifrån desse uppgifter icke kan hemtas, til! bestämmande af ett anslag för de årliga trycknings-kostnaderne af Landshöfdingarnes Ämbets-kungörelser, på ofvanberörde sätt angifven att för samtlige Länen utgöra tillsammans 5,000 R:dr, samt Stats-regleringen nu mera är fulländad och icke lemnar tillgång till detta anslag, kan Stats* Utskottet ej tillstyrka att, i frågans nu varande skick, nygre Statens medel härtill måga beviljas. Hvilket lärer till svar å elen Nådiga Remissen i underdånighet hos Kongl. Maj:t anmälas. Stockholm den 1 November 1823. 8 ao Sta ts-Utsko t tets B e t ä ii k an dell N:o 588. Antom den 11 Nov. 1823.
Det som ådagalägger en sådan lifskraft, kan ej annat än äga en djupare betydelse — möjligen skulle man kunna beteckna den i fråga varande visan som gällande samvetet — ty människosläktet är icke så enfaldigt, att det från sekel till sekel bär på något innehållslöst. V i släppa här detta ämne, som till äfventyrs förefaller mången läsarinna alltför » lärdt », nöjda om vi kunna lämna några väckande antydningar i den saks intresse, som vi här nedan påpeka. Utan att hafva drömt därom, har kanske någon läsarinna eller till och med läsare, som följt med hvad vi talat om, i sin närhet någon » mamsell Barck x, hvilken i sitt minne bär samma slags sångoch sagoskatter som den anspråkslösa symamsellen. V i ville uppmana dem att forska efter, huru det kan vara med den eller den gumman eller gubben, men göra det utan att förtröttas, ty det första försöket misslyckas merendels. De gamla hafva kunnat, men hafva glömt, hör man. Men de hafva icke glömt; hjälper man dem på tråden, skola de till sin egen öfverraskning finna, att de minnas mera än de vetat af. Ett lyckligt fynd medför sin upptäckarära, och när en visa eller saga är före, namnes dens namn, som funnit dem. Så till vida har efterforskningen ännu en form af lön; den bästa är gifvetvis den att hafva bergat någon klenod, som eljes skulle följt sin gamla innehafvare i grafven. Antecknaren af detta gläds åt, att då Eva Lovisa Barck nära sitt nittionde år nyligen fick lämna denna värld, ej så litet af hennes poetiska skatter var räddadt. Visitkort Sist, när på l.jurlig blomsterplan Jag mina lam utförde — O, tysta ensamhet, Hvar skall jag nöje finna? Bland sorg, som ingen vet, Skall mina dar försvinna eller: Malin hon giek sig åt herrgårdsparken Till att fördrifva sin orolighet — med mera af samma gammalmodiga slag.
Imellertid hade den lilla lottförsäljarens ögon följt Alfs blickar bort till de båda herrarne vid spelbordet, och då denne nu uppmanade honom att följa sig, tyckte Alf sig märka, att han såg villrådig och generad ut; han bugade sig likväl med ett jakande och förbindligt leende, och Alf ämnade tränga sig fram till sin vän, då han i detsamma såg Malkolm resa sig upp och, med tydlig förvåning att återfinna en bekant, besvara engelsmannens förtroliga helsning. Det låg likväl en uppenbar köld i Malkolms bugning och ett så frånstötande uttryck i hans min, att den elegante lorden drog sig tillbaka efter endast ett par ord. Alf hade nu kommit fram, och som det sista intrycket hos honom var det lifligaste, frågade han genast, huru Malkolm kunde känna lord Hawerfield. — Lord Hawerfield! — upprepade denne förvånad. — Det var Darney, den der engelsmannen, hvarom jag talat med dig, som jag råkade vid Gustafsberg och gjorde bekantskap med. — Darney, Saras älskare? — Ja, just han. Jag är alls icke sinnad att upplifva denna connaissance, jag kan icke fördra honom, och jag visade honom det äfven temligen tydligt, som jag tror. — Det gjorde du verkligen, men man har nyss sagt mig, att han heter Hawerfield. — Det är ganska möjligt; jag hörde, att han var arfvinge till stora gods, hvarmed namnet och lordskapet troligen följt. — Han skulle då vara densamma, hvarom Cameron talar i sina bref? — Ja, troligtvis. — Men detta var ett eget sammanträffande, — sade Alf, som i en hast fått alltför många besynnerliga tankar i sitt hufvud och nu vände sig om och sökte upptäcka den lilla mannen, som han helt nyss haft bredvid sig, och som han ämnade presentera för Malkolm, i hopp att få upplyst, om han vore samma person som den lille juden, hvilken kastat sig i sjön vid Gustafsberg. Den vältalige lottförsäljaren fanns der imellertid icke mera. Han var försvunnen, och Alfs blickar spanade förgäfves omkring bland mängden för att upptäcka honom.
Af förestående protokolls-utdrag, jämförde med de uti utlåtandet JM 48 meddelade upplysningar, om de af Riks-Stånden angående Bankens låneoch kreditiv-rörelse tillförene fattade beslut, inhemtas: att 5 punkten i betänkandet JM 54 är vorden gillad af Ridderskapet och Adeln, samt Presteoch Borgare-Stånden; hvadan Bonde-Ståndets beslut, rörande denna punkt icke föranleder till vidare åtgärd; att framställningen i 27 punkten af sistnämnde betänkande jemväl, blifvit godkänd af tre Riks-Ständ, nemligen Preste-, Borgareoch Boride-Stånden, i följd hvaraf Ridderskapet och Adelns vid berörda punkt fattade särskilda beslut, angående kreditiv åt Hypotheks-föreningar, lärer hafva förfallit; att Utskottets hemställan derom, att föreskrifterna i 180 § af Banko-reglementet, innefattande bestämmelserna om skiftesoch odiings-lån, må oförändrade bibehållas, vunnit samtliga Riks-Slånds gillande; Banko-Utskotlels Memorial, M 55. 5 att 45 punkten, momentet 42 litt. f. är vordet, sädarit detsamma lyder i utlåtandet JYs 48, bifallet af Preste-, Borgareoch Bonde-Stånden; vid hvilket förhållande någon åtgärd icke påkallas med anledning af Ridderskapet och Adelns beslut, »att Fullmäktige erhålla rättighet att höja räntan till tre procent för medel, som insättas på viss tid, eller att lyftas viss tid efter uppsägning»; att Litt. g. af samma moment och punkt, innehållande: »ränta godtgöres icke å medel, som kortare tid än 30 dagar å räkning inneställ» är gilladt af Borga reoch Bonde-Stånden; men deremot afslaget af Bidderskapet och Adeln samt PresteStåndet, hvilket sistnämnda Riks-stånd ansett nyssberörda Litt. g. böra erhålla denna lydelse: »Ränta beräknas, för hvarje kalender-månad, pä det minsta belopp, som räkningshafvare under månaden i Banken haft innestående»; med anledning hvaraf Utskottet får inbjuda Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet, att instämma i Utskottets af två Riks-Slånd gillade förslag; samt om denna inbjudning icke af någotdera Riks-Ståndet antages, tillstyrka att frågan må genom votering i Förstärkt Banko-Utskott afgöras, efter följande propositioner: a) om kontra-propositionen; Den som till kontra-proposition i hufvudvoteringen antager Ridderskapet och Adelns beslut, hvarigenom någon föreskrift i den syftning Litt. g. af 45 punkten innehåller icke skall i Banko-reglementet införas röstar
Det torde då ej vara lätt för alla dessa att nogare kunna bedomina egenskaperna hos de personer, hvilka må anses lämpliga att såsom Elektorer välja Utskottsledainöter; hvaremot det ej bör vara svårt för ledamöterna inom hvarje bänkmansafdelning att urskilja, hvilka inom samma afdelning förtjena att företrädesvis väljas till afdelningen» bänkmän. Afven går det vida lättare vid inträffande ledighet inom någon bänkmansafdelning att tylla platsen, än att, när ledighet bland Elektorerna upkommer, taga hela Ståndets dyrbara tid i anspråk för hvarje gång en Elektor skulle behöfva utväljas. För att ådagalägga den tidsutdrägt, som bl ifver en följd af det direkta valet till R. o. Adis Elektorer, kan äfven anföras att, med antagande af minst 5 sekunder för upläsning och anteckning af hvarje namn, omkr. 17V2 timmar skulle erfordras för utväljande af 25 Elektorer inom Ridd. o. Ad. samfäldt, med beräkning att 500 ledamöter vid Riksdagens början deltaga i valet och att således 12,500 namn skulle vid valförrättningen upräknas.» Till hvad jag nu yttrat, ber jag endast få lägga några ord, i afseende på de »politiska nollorna,» såsom motionären benämner Bänkmännen. Jag tror ej att motionären velat nyttja detta ord i sin vidsträcktaste bemärkelse, oell jag fruktar att han icke får medhåll af många inom detta hus, om han vill under den ofvan anförda rubriken sätta sådana namn sorn: Gillis Edenhjelm, Carl Otto och Nils Palmstjerna, Aug. Anckarsvärd, Ludvig och Gustaf af Ugglas, J. P. Lefrén m. fl., hvilka haft förtroendet att vara Bänkman. Frih. Rehbinder, Fredrik Wilhelm: Jag har ej kunnat uptäcka mer än ett enda skäl, som möjligtvis skulle gifva mig ani. att yrka bifall till Hr Brakels förslag. Men vid närmare besinnande skulle det af Hr Brakel sfi mycket öfverklagade förhållandet vid de nu brukliga bänkmansvalen i lika väsendtlig mån göra sig gällande, om den af honora åsyftade förändring skulle bringas i verkställighet.
Hvad sålunda förekommit hafva Rikets Ständer i öfvervägande tagit; och sora, efter hållen undersökning, det befunnits nyttigt, att 7 nya extra Pro vincial-Läkare blifva tillsatte i Falköping, Kisa, Ulricashamn, Tjust, Norra Dalarne, Arvika och Oroust, hvardera med a5o R:drs arfvode, samt 2;ne Provincial-Läkare i Lycksele och Norrbotten med 5oo R;drs lön hvardera; i anledning hvaraf Rikets Ständer ock på ordinarie Stat, uti den för Sundhets-Collegium med Medicinal-Verket och VeterinairInrattningen å Andra Hufvudliteln anslagna summa, låtit uppföra så väl det intill denna Riksdag beviljade ofvanberörde anslag af 2,000 R;dr, som hvad för sistnämnde 7 nya extra Provincial-Läkares och 2 Rrovincial-Läkares i Lycksele och Norrbotten aflönande erfordras, med 2,700 R;dr, återstår lör Rikets Ständer nu endast alt hos E. K. M. i underd. anhålla, alt de senast omförmälde 9 Provincial-Läkare-tjenster måtte blifva tillsatte. I öfrigt och då uti serskilda motion,er fråga blifvit väckt om behofvet af ytterligare en Provincial Läkare i Norra Halland och en sådan Läkares antagande i Ingelstads och Jerrestads Härader af Christianstads^ Län, hvarest en dylik redan vore utaf invånarne anlagen och aflönad, i Öfra Öster-Dalarne, i Vester-Dalarne, i Fryksdahls
Hvad vidkommer ett inom Borgare-Ståndet framställdt yrkande, alt närmare borde utredas, hvad meningen vore med de af Utskottet omförmälde ”serskilda föreskrifter i afseende å förvandlingen,’’ får Utskottet fästa uppmärksamhet derå, att, då ej mindre uti vissa provinser räntorne liqvideras efter kronovärdi, än ock, i afseende å vissa räntepersedlars beräknande till penningar, serskildta föreskrifter äro gifne, berörde uodantags-stadgande ar af nöden, för att utmärka, att icke, i dylika, författningsenligt undantagne, fall, lösen för räntorne skall efter markegång utgöras. I följd af hvad sålunda är vordet yttradt och i öfvereasslömimrlse med Stats-Utskottets Utlåtandej N'o 3s6. 17 nitid hvad förut blifvit anfördt, i afseende å principen att lösa alla räntor och kronotionde med penningar, finnér Utskottet någon föiändring, uti hvad i mom. innehåller, icke af nöden. 2:do Utskottets här framställde förslag, alt augmenls-räntorne bora liqviderag efter samma grund, som räntorne till Statsverket, har uti alta de Stånd, hvilka återremitterat Betänkandet, mott den anmärkning, alt ett dylikt stadgande vore ett ingrepp i den egande-rätt, hvarmed dylika räntor af rusthållens egare innehafvas. Då denna åsigt synes vara delad af nämnde 3:ne Riks-Slånd, samt den i berörde hänseende tillstyrkta föreskrift äfven kan försvinna, utan rubbning i Utskottets förslag, som oegentligen endast afser de räntor, hvilka lill Staten ingå eller af densamma på ett eller annat sätt disponeras, tror Utskottet sig böra hemställa, att hvad i 2:dra momentet, angående augments-räntornas liqviderande, är vordet föreslaget, må förfalla och i detta afseende framgent förhållas, enligt nu gällande stadganden. 3:o
Då nu, till följe deraf, Sökanderne försedt sig med nytt Gravationsbevis , utfärdadt den 13 Mars innevarande år af Herr Dagmannen , H äradshöfdingen Anders Hjort, och den 15 i samma månad åter hos Magistraten anmält sig «m handräckning till köpeskillingens utbekom 3i8 3ustiti/xOmbudsm. Embets Berättelser. mande för det af dem i Julii manad 1814 till Kleman försålde Hemman $ har ändtligen Magistraten fjorton dagar derefter eller den 29 Mars, beslutit låta den sökte utmätningen hos Herr Hagman Kleman verkställas. Uppå be* malte Herr Hagmans derom samma tlag anför* de protest och tillkännagifvande hos Kongl. Majus Befallningshafvande, att han öfver Magistratens Utmätnings-Resolution ärnade i Haga ordning sig besvära ; hade Konungens Befallningshafvande äfven samma dag resolverat, det borde med verkställigheten af den sökte utmätningen hvila intill dess Konungens Befall• ningshajvande sig närmare utlåtit. Då således ofvannämnde Sökander ännu på tredje året varit i saknad af deras Lagliga Egendom , ehuru de sjelfve , enligt uppgift , skola undergått utmätning för den skuld , hvarmed deras till Herr Hagman Kleman försålde Hemman varit besväradt, hvaremot de Embetsoch Tjenstemän , hos hvilka Sökanderne begärt handräckning till utbekommande af deras , genom KonungaDom fastställde obestridliga rätt , icke otydligen ådagalagt deras föresats , att i det längsta befria Lagmannen Kleman ifrån den honom åliggande ovilkorliga betalningsskyldighet , har jag funnit mig föranlåten, att under den 8 nästl. April infordra vederbörandes förklaringar : 1:0 Hvarföre Magistraten i Carlstad fordrat Gravations bevis på Glenne Hemman för den tid detsamma tillhört icke Sökanderne, utan Herr Lagmannen Kleman, som också i föjld deraf ensam varit behörig, att samma Hemman justitia Ombudsm. EmbettBerättelser.
samlingen: nDA grodan s@ en sildan otacksamhet, drog hon till med en önskan; men kattan. flög upp i eken och rakt i syna p&amp; björnen;. och haradsdomaren fick gno som de andra. Dels mena vi ord och uttryck, som f6rsvArta uppfattningen, emedan de icke iiro anvanda enligt vanligt spraikbruk. Exempelvis kunna nämnas: Mac Daniel, som icke typkte illa vara om efterdömet ( , slappte han en, myra i örat p&amp; ( den yngsta brodern, d&amp; hon sade dar gömde han sina andra sorts bar; emedan p&amp;. bhde mastare och gesiiller Zdgo i sitt arbete. Vi kunde ocksh phpeka ett annat vilseledande uttryck darvid gaf han ( Till dessa anmarkningar skulle vi vilja lfigga ett par andra. Hvarför denna egendomliga interpunktion, som barnet icke At erfinner i nAgon annan bok? Och hvarför icke atminstone göra ett narmande till det stafningssibtt, som efter utgifviendet af sista uppl. af Sv. Akademiens ordlista införts i nastan alla nllmlnt anvanda barabUcker3. Hvarför genom envist fasthillande vid det gamla öka svhrigheterna, Priset ar 3 kr. der mau kunde minska dem? - Otto eon Feilitzen, Spridda drag ur svenska folklifvet. 6 haftei, till pris af 25-50 öre. Enkla och naturliga skildringar, som hafva. en alltigenom god och sund tendens och skiija sig ifrAn nutidens realism genom att ej uteslutande framhiilla skuggsidorna i lifvet. Man ser, a t t författaren ar hemmastadd p&amp; landsbygden och kiinner val till landtlifvets mödor och svhrigheter, faror och frestelser. Att tendensen niigon gAng val, bjart framtrader, förlAter man gerna, d&amp; den a r SA god, och mklet &amp; r att varna för de olyckliga följderna af lattja, dryckenskap och hAg för spel. - Sarskildt Iamplig för sockenbibliotek. Ur historien och sagoverlden.
Och enär, beträffande åter den, under punkt 2:0 upptagne anmärkning, densamma innefattar en väsendtligare rubbning i de grunder, som för utgifvande af lån från Banken mot pant af fastigheter, gälla till efterrättelse, men Rikets Ständer vid beviljande af tillökningen i fonden för berördelån, beslutat, att samma tillökning borde användas till utlåning efter enahanda grunder, som den äldre fonden, har Utskottet icke kunnat biträda Biskop sigardhs berörde förslag. Emot a:a punkten uti Utskottets Betänkande, innehållande den tillstyrkan, att fonden för utlåning på namn och reverser med omsättningsrätt vid Banco-Disconl-Vei ket i Stockholm måtte intill nästa Riksdag erhålla en förstärkning af 5oo,ooo R:dr B:co, är anmärkt, dels, att Utskottet hvarken såsom förminskning i Sedelstocken upptagit de från Publike pappers-fonden till Allmänna Disconten Öfverflyttade 200,000 lhdr, eller föreslagit, att de skola återgå till sin förra bestämmelse; samt dels, att den föreslagna tillökningen af 5oo,ooo R:dr måtte användas till Cre - 6 Banco-Utskottets Utlåtandej N:o iyg. diliv för producenter i de Provincer, hvarest icke finnas Prival-Banker, och hvarigenom iifven denna tillökning skulle blifva mera producliv. Som ofvanberörde 200,000 R:dr allenast flyttats från en till en annan Depositions-räkning, trodde Utskottet det ej vara nödigt upptaga dem såsom förminskning i Sedelstocken; meri då dessa medel, i händelse Rikets Ständer godkänna den utvidgning i Låne-rörelsen på Publike papper, Utskottet hos Rikets Ständer tillstyrkt, torde blifva för det med elem afsedda ändamål behöflige, har Utskottet upptagit desamma här ofvan uti i:sta punkten. Rörande den senare erinran, får Utskottet endast hänvisa lill dess yttrande, angående 6:te punkten bär nedan.
Om det endast vore en lös uppgift rör:de Schangeli kopparmalm-fälts beskaffenhet, skulle jag icke eller tillstyrka att en väg skall derifrån anläggas; men det är långt derifrån. Vid Schangeli finnes redan ett bearbetande bolag bildadt. En i Norrbottens län bosatt man, som är känd bland R. St., Fale Burman, är bolagsman derstädes. Transportanläggningarna äro så svåra och fordra ovillkorligen förberedande undersökningar, nivelleringar och upprättade kostnadsförslag, för att, oaktadt malmens rikhallighet, bereda framgång åt malmernes bearbetning, ty eljest äler transporten upp förljensten och det blir ingen behållning deraf. Det finnes ännu ytterligare ett skäl, hvarföre ifrågavar. åtgärd bör beslutas af R. St., nemi. det, att undersökningen måste ske gemensamt af Sverige och Norrige; ty det är öfver Norriges mark, som vägarne skulle gå. Dessa anläggningar i norra delen af landet skulle säkerligen i framtiden mycket befordra enighet och välstånd i dessa trakter. Jag anser frågan vara af stor vigt, och StatsUtsk. kan icke längre ifrån än i Bergscoll. erhålla underrättelse om brytningen i Schangeli; ty det är icke för Bergscoll. okändt, hvad i detta berg finnes. Delta är ingen hemlighet för ifrågavar. Coliegium, ty det är dess skyldighet att känna det. Jag kan således icke instämma med Frih. Palmstjerna deruti, att det finnes någon poesi uti Rutbergs mo - Den 30 October e. m. 431 tion, utan den är en helt prosaisk framställning af en för fäderneslandet allmänt nyttig sak, sorn äfven skulle blifva af vigt för Norrige. Och som Norriges storting nästa år sammanträder, så är K. M. i tillfälle, i händelse R.
Kinne härad, lill hvilket boställe dagsverken utgjordes från tillhopa 6{f mantal, fördelade i 24 hemmansdelar inom Wättlösa, Helmestads och Ledsjö socknar, hvilkas arbetsskyldighet, först bestämd genom Kongl, resolutioner af åren 1696, 1720 och 1723 samt den 26 Jnni 1792, blifvit slutligen reglerad och fastställd genom Kongl. Maj:ts Nådiga resolution den 22 Joni 1798, som innebölle ett fullständigt arbets-konlrakt, upptagande i de första punkterna alla de arbetsskyldigheter, hemmansäboerne hade att gemensamt eller efter fördelning sins emellan fullgöra tili bruk och skötsel af boställets gamla, dem tillslagna åker och ängsmark, sädens och hö-grödans inberguiug deraf, Iröskens verkställande, m. m., emot i 7:de punkten bestämd afkortning dels af aila i hemmansränta» ingående ökeoch dränge-dagsverken, dels af 10 R:dr årligen på det öfriga räntebeloppet, tor hvarje helt mantal och i förhållande derefter för mindre hemmansdelar, hvaremot hemmansäboerne skulle, sedan denna afskrifning försiggått, efter årlig markegång till ludelnlngshafvaren utbetala det, som af räntorna öfverblefve, eller ock, om den sednare sådant fordrade, utgöra dagsverken derföre till boställets landtbruk, på den åker och äng indelningshafvare» sjelf borde häfda låta, hvilka dagsverken skulle åboerne på ofvannämnde öfverskott af årliga räntan efter markegångspris beräknas och godtgöras, dock med åliggande för Boställsbatvaren att så afpassa tiden till dessa dagsverkens uttagande, att åboernas eget hemmansbruk på åker och äng derigenom icke lede, samt alltid när han sädane dagsverken åstundade, två dagar förut derom tillsäga; att, på grund af Halländska kontraktet den 6 Maj 1648, som, beträffande de inom Hallands