Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Betänkanden, N:o 23g. 139 Herr Grefve Brahe, M., liar anmärkt, att en Difference af 323o R.:dr hvarmed den af Utskottet föreslagne Summa understiger hvad som blifvit för Artilleriet äskadt, borde ytterligare anvisas; men då denna Difference utgör de ojemnheter, som genom Silfverberäkning uppkommit, och här, såsom vid andra Stater af Utskottet, för Summornes jemnande, blifvit afdragen, lärer denna anmärkning förfalla. 18:0 T anledning af den vid Anslaget till Rcrnontcring, Skoning och Medicamenter m. m. för Värfvade (kavalleriets och Artilleriets Hastar, af Casper IVijhman gjorde anmärkning, att Skoningen vid Artilleriet är upptagen till JR:dr mera per Häst årligen, än vid LifGardet till Häst, får Utskottet upplysa, att beräkningen angående ArtillerieHästarne är gjord, efter hvad denna artikel verkeligen efter företedde räkningar kostat StatsVerket, då deremot PassevolaneeContracter äro upprättade med EsqvadronsCheferne vid LifGardet till Häst om samma behofs fyllande. 19:0 Artilleri Hästars afsutne Cavalleriet eller af andre Privatej emot en ersättning af 7J T:r Sptml p:r Häst årligen, sorn de förra skulle erhålla genom qvittning af CavalleritläsleVacanceAfgiften och de sednare genom anordning från StatsVerket har, hos H. R. o. A., Herr Grefve Horiij C. F.j ansett ej vara behöfligt; utan vore det mindre kostsamt och lika nyttigt, att Artilleriet inköpte sina Hästar, när de behöfdes såsom förut skett; och har, hos II.
Granska vi dernäst följderna af den höga penningeberäkningen, sä uppstår intet tvifvel att den som per dag, året rundt om räknadt, knappt kan förtjena 24 sk. r:gds med hvilka han derjemte måste sig försörja, ju ej skall använda allt sitt bemödande att i fängelse, der han erhåller alla sina förnödenheter och bättre än lian dem vanligen kan sig sjelf beslå, få bespara sig minst 2 r:dr; lian uppmanas således genom egennyita att undandölja sina tillgångar, hvartill den olyckliga författningen om lösöreköp och den nu föreslagna om inteckning i lösören för förlagslån, lemna ypperliga utvägar; hans brottsliga sinnesart skulle ökas genom denna retelse lill bedrägeri; Kronan skulle förlora nära nog all inkomst af böter, men hennes utgifter blifva oberäkneligt stora genom denna myckenhet af sjelftillskapade fångar att underhålla. Kanhända har jag dock orätt; kanhända är icke antalet af urbota fångar nog stort för filanlropiens experimenter, för skyddsföreningars känsloulgjutelser, för urbanitetens kompliments-förråder. Då jag nu öfvergår till uppgiften af några stadganden, som äro utom möjlighet att verkställa, väljer jag blott ett par de först sedda. Uti förslaget till författningen om nya strafflagens införande, ålägger 19 § 11 mom. den som gripit en brottsling, att utan dröjsmål besörja det förhållandet varder undersökt af landsh., Den 18 December f. m. 240 eller fogde, länsman, borgmästare och råd. Istället för den naturliga skyldigheten af en vanlig oph enkel anmälan hos myndighet lill behörig åtgärd, är här en pligt af omsorg för undersökningens verkställande påförd en underordnad, som icke öfver desse embetsman äger minsta befallande rätt. 14:de § tili lag för verkställighet af fängelsestraff lyder: ”De som till fängelse (nemi. gemensamhets) under första grad dömda äro, må ej, vid arbete eller eljest sig emellan samtala.” Detta är en fullkomlig omöjlighet att förhindra, emedan, om ej tungan får brukas, ingen tillsyn lärer kunna hindra blickar, kroppsrörelser, och arbetsredskap alt utgöra samtalsmedel, så mycket vissare som ett dylikt teckenspråk länge varit inom fängelserne traditionell.
» Från Sankt Eriks källa pumpas endast vatten, men ur dig sprudlar vishetens brunn, » utlät sig Nybom. » Hvad är din åsikt om den Hegelska filosofiens inflytande på studentlifvets utveckling i frisinnad riktning? » » Min fina emaljerade bror! » svarade Österberg, » du begär något abstrakt i det konkreta, men borde veta att modalitet är den högsta potens, som ingår i jagets negativa fenomener. Det absoluta är viljans yttring af mångfald i enheten » » Ja, och enfald i mångheten, » inföll Nybom. » Tack, bror Österberg. Du har en stor förmåga att tänka djupt och göra klart. » Ö. ämnade fortsätta, men en trio af lärdomsstadens hedervärda borgerskap inträdde i källarsalen och vi aflägsnade oss. Kvinnlig föreläsarinna i processrätt. Sedan prof. E. Trygger anmält, att han på grund af kungligt uppdrag vore hindrad att innevarande termin fullgöra honom åliggande föreläsningsskyldighet vid Upsala universitet, har akademiska konsistoriet beslutit hemställa att kanslern måtte förordna docenten, j u r d:r fröken Elsa Eschelsson att under terminen föreläsa i processrätt 2 timmar i veckan. Kn, kvinnlig klockare äger för närvarande Sverige. Klockaren i Stora Mellösa församling, Örebro län, Silfverborg, har nämligen på grund af sjuklighet måst nedlägga sin befattning, hvilken hans dotter i hans ställe oklanderligt sköter. Föreståndarinnan å Allmänna telefonbolagets hufvudstation, fröken E. Pegelow, har i dagarne afrest till Wien för att vid clen därstädes pågående utställningen af telefonoch växelbord taga del af de nyaste kopplingsanordningarna vid multipelstationer. Fröken Stina Sahlin, som af hälsoskäl lämnat sin plats som missionär, har nyligen återkommit till hemlandet. Hennes krafter äro mycket nedsatta. IDUN Velocipedens framgangar hos vår damvärld torde väl hädanefter bli ännu större, sedan nu själfva den populära prinsessan Ingeborg går i spetsen. Hon är nämligen för närvarande ute å Drottningholm lifligt sysselsatt med att inhämta de första grunderna i den ädla hjulsporten. Att åka velociped tyckes för öfrigt vara på högsta modet bland skånska högaristokratiens damer.
Hvarje generation är en fortsättning af en annan och får sota för dess handlingar. Skriften säger: fäderna hafva ätit omogna drufvor, och sönerna ha fått maskstungna tänder deraf. Det herskar en solidaritet mellan de generationer, som följa på hvarandra; till och med de folkslag, som efter hvarandra träda fram på civilisationens arena, äro förbundna genom en sådan solidaritet, och hela menskligheten får till sist göra ackord för att kunna betala de föregående generationernas stora skulder. Då blir det stora skuldregistret i Josaphats dal öfverkorsadt, så vida det icke sker förut — genom en universalbankrutt. Judarnes lagstiftare har varit starkt medveten om denna solidaritet, och han har sanktionerat den, särskildt i sin ärfdabalk; det är möjligt, att han icke trodde på någon individuell fortvaro efter döden, utan blott på slägtets odödlighet; all förmögenhet var familje-egendom, och ingen kunde lösgöra den så fullständigt, att den icke efter en viss tid åter tillföll familjens medlemmar. I detta fall bildar den romerska lagen, som, också i sin ärfdabalk, vittnar om den romerska karaktärens egoism, en skarp motsats till den mosaiska lagens menniskovänliga idé. Jag vill nu icke gå vidare in på detta ämne utan i stället fortsätta mina personliga bekännelser och dervid begagna mig af det tillfälle, som bjuds, att återigen genom ett exempel visa, hur de mest harmlösa fakta begagnats af mina fiender till de illvilligaste insinuationer. De trodde sig nemligen ha gjort den upptäckten, att jag i mina biografiska meddelanden talade förskräckligt mycket om mitt möderne, men nästan icke alls om mitt fäderne, och de betecknade detta som ett afsigtligt framhäfvande, hvarvid de beskylde mig för samma löjligt fåfänga baktanke, som man på sin tid förebrådde min salig kollega Wolfgang Goethe. Det är nog sant, att han i sina memoarer med särskildt behag dröjer vid sin farfar, hvilken som den stränge herr borgmästaren presiderade på rådhuset i Frankfurt, medan han icke nämner ett ord om sin morfar, en hedervärd liten lappskräddare, som satt på bordet i sin verkstad vid Bockenheimer-gatan och lagade republikens gamla byxor.
När man besinnar, att Doktor Bågenholms frånträdande af regementsläkaretjenslen vid Konungens f. d. eget värfvade regemente varit föranledt, icke af egen ansökning om afsked från densamma, utan af regementets indragning, samt att han, derest detta icke skett, sannolikt fortfarande qvarstått vid regementsläkare-beställningen och under sådant förhållande kommit i åtnjutande af den löneförbättring, sorn tid efter annan desse tjenstemän beviljats; så måste det förefalla hårdt, om han nu skulle för indragningen af omnämnde regemente blifva lidande. Då han dessutom både inom läkarekorpsen och i den ort, der han verkat, gjort sig känd såsom en utmärkt läkare, och då han nu på gamla dagar börjat blifva blind, samt således oförmögen att bibehålla sin befattning eller förtjena silt uppehälle genom enskild praktik, hemställer jag att R. o. Ad., med alslag å Utsk:ts hemställan, ville antaga K. M:s Propos. i ämnet. Gr. Cronstedt: Utsk:t har ansett den nu varande regementsläkarelönen icke skäligen kunna läggas till grund för bestämmandet af det pensionsbelopp Doktor Bågenholm skulle erhålla, enär han, då Konungens eget värfvade regemente indrogs, upphört att hafva tjenst på ordinarie stat. Det är egentligen 2:ne grundsatser (om man härvid vill tala om grundsatser) som Utsk.t sökt upprätthålla. Ben ena, att pension på indragningsstat icke må beviljas till högre belopp än lönen; den andra, att ingen må till pension på indragningsstat uppföras för mera än en tjenst. Dessa grunder har Utsk:t i allmänhet iakttagit, och då de i fråga om Doktor Bågenholm blifvit följda, anhåller jag att punkten måtte bifallas. Hr Reuterskjöld:
Ja se, i barndomens enfaldiga dagar är det ej stor skilnad emellan han och hon, – en svensk akademist kan ej i hela sin lefnad finna, att mera än en bokstaf skiljer dem. Skilnaden är ej stor, men det är likväl svårt att bestämma, huru tidigt det dunkla medvetandet om en skilnad mellan de båda finnes. Var så god, värde läsare – läsarinnan går det ej an att bjuda – och följ med till Mosebackes trädgård, så skola vi genom ett exempel upplysa saken. Bland dem jag väl, kanske bäst, kom ihåg af barndomslekkamraterna, var en liten flicka. Besynnerligt dock, kunde jag ej erinra mig ens henne så väl, som husen och gatorna, äfven det hus, hon då bebodde. Detta besökte jag, förrän vi kommo hit, till Mosebacke; men ingen kände der hennes namn, ehuru hennes föräldrar fordom egde huset. I familjen föregick något, af hvars dunkla minnen min fantasi spunnit ihop en hel roman, som jag någongång vid godt humör vill berätta, likväl med de afskärningar på fantasiens spånad, verkligheten, den historiska sanningen, gör nödiga. Men till saken. Det var i början af en sommar, jag som barn lemnade Stockholm, så tidigt att nässlorna ännu voro veka och vackert gröna. Men äfven en sommar gjorde jag i sällskap med flickans kära mamma besök på en egendom nära Södertelje, der familjen då vistades. Detta måste hafva skett ett år tidigare, än min flyttning, således vid sex års ålder. Vid denna tid åter var hon mig redan synnerligen kär, mera än någon af de gossar, jag kände; och den känslan hade således troligen slagit sin späda rot i mitt ännu ej sexåriga hjerta. «Det bitti görs, det bitti hjelper,» säger ordspråket. Nej gudnås! Till intet har det hjelpt; ty ännu vandrar jag så ensam på jorden, som om Adam aldrig förlorat något refbenspjell. Såsom hade det händt i går, minnes jag ännu, med hvilken förtjusning jag sprang in i den skönas sängkammare – ty hon låg redan på sitt lilla öra, då vi kommo fram –, väckte henne ur sömnen och hoppades på ömsesidig glädje.
Besluter Konungen derefter sådan resa och den werkställer, befatte Sig ej med Rikets styrelse eller utöfwe den Konungsliga makten, så länge Han utom Sina Riken wistas, utan föres Riksstyrelsen under Konungens frånwaro, i Hans namn, af den till thronföljden närmast berättigade Prins, om Han uppnått den ålder, som i 41 § sägs. Han styre såsom Regent med all Konungslig makt och myndighet, enligt denna Regerings-Form; dock må Han ej Adeligt stånd och wärdighet förläna, eller till Grefligt och Friherrligt stånd upphöja, eller Riddarewärdighet utdela; äfwensom alla lediga förtroende-sysslor endast tills widare kunna förwaltas af dem, som Regenten dertill förordnar. Finnes ej till thronföljden berättigad Prins, eller har den dertill närmast berättigade ej uppnått den i 41 § för myndighet stadgade ålder, eller är han af sjukdom eller af wistande utom Swerige och Norrige hindrad att Riksstyrelsen öfwertaga, före Stats-Rådet styrelsen med samma makt som Regent. Huru förhållas skall, derest Konungen längre tid än Tolf månader ur Riket blifwer, derom warder i 91 § stadgadt. 1909: Vill Konungen utrikes resa, meddele Han statsrådet in pleno denna Sin föresats och inhämte dess tankar däröfver, på sätt 9 § omtalar. Besluter Konungen därefter sådan resa och den verkställer, befatte Sig ej med rikets styrelse eller utöfve den konungsliga makten, så länge Han utrikes vistas, utan föres riksstyrelsen under Konungens frånvaro, i Hans namn, af den till tronföljden närmast berättigade prins, om han uppnått den ålder, som i 41 § sägs. Han styre såsom regent med all konungslig makt och myndighet, enligt denna regeringsform; dock må han ej adeligt stånd och värdighet förläna, eller till grefligt och friherrligt stånd upphöja, eller riddarevärdighet utdela; äfvensom alla lediga förtroendesysslor endast tills vidare kunna förvaltas af dem, som regenten därtill förordnar.
Förstörer eller skadar man uppsåtligen allmän minnesvärd, brygga, bro, färja, brunn, vattenledning, gasledning, väg, gata eller farled; eller stängsel eller märke, som, till afvärjande af fara eller (ill varning derför, vid allmän väg, gata eller farled eller ä annat sådant ställe salt är; straffes med fängelse i högst sex månader eller straffarbete i högst två år. I ringare fall må till böter dömas. Tidstänger man olofligen, ulan skadegörelse, som nu är nämnd, allmän väg, gata, farled eller floltled, eller utkastar man i segelled eller lloltled barlast eller annat, hvaraf uppgrundning förorsakas kan ; vare straffet böter. 16 <§. Förstörer eller skadar man uppsåtligen grufva, eller uppfordringseller annat konstverk, som för grufvedrift inrättadt är; dömes lill fängelse i högst sex månader eller straffarbete i högst två år. 17 §. Sprider någon uppsåtligen ut kreaturssjuka, som smittosam och farlig är; dömes till straffarbete från och med två till och med sex år. Bryter någon veterligen emot de föreskrifter, som till förekommande eller hämmande af kreaturssjuka gifna äro: kommer sjuka af den gerning; dömes till fängelse eller till straffarbete i högst ett år: kommer ej sjuka deraf; vare straffet böter. 18 §. Förgiftar någon, i uppsåt alt annans kreatur skada, foder eller hvad annat som helst, så att allmän fara deraf kommer; dömes till straffarbete från och med två till och med sex år. Får menniska af sådan förgiftning svår kroppsskada eller död; då må liden för straffarbetet höjas, i förra fallet, till åtta år och, i sednare fallet, till tio år 19 <§. Har någon, utan uppsåt, orsakat förgiftning, som i 18 <§ sägs, och söker ej, ändå att han det varse blifvit, att faran deraf, så vidt ske kan, genast afvärja; straffes med böter eller fängelse i högst sex månader. 20 §.
Fartyg af 8 lästers drägtighet och derunder, som innehafver gods icke uppgående till mer än hälften af dess drägtighet; Fartyg öfver 8 till och med 50 lästers drägtighet, som innehafver gods icke öfver 4 läster; Fartyg af öfver 50 till och med 100 lästers dräglighet, som innehafver gods icke öfver 6 läster, samt fartyg af öfver 100 lästers drägtighet, som innehafver gods icke öfver 8 läster; hvaremot, då fartyg innehafver gods till större lästetal i förhållande till drägligheten, än hvad sålunda nu'bestämdt är, detsamma bör anses såsom lastadt, samt hel afgift erlägga. 358 Expedilions-Ulskottets Förslag lill underd. Ijo. Å inkommande varor, som, enligt Taxan, förtullas efter vissa procent af värdet, och för hvilka tullen ej efter auktionspris skall beräknas, bör godsegaren uppgifva inköpspriset, med tillägg af assurans, frakt och all annan derå använd kostnad, intilldess de till lossningsorten anländt, och å utgående varor deras partipris i lastningsorten. Godsegarens angifnings-inlaga å inkommande sådana varor bör, så vidt ske kan, styrkas af Faktura eller Konnoissement, äfvensom assuransräkning, då försäkring tagen är; och bör, då plakatstämpel ä sådana varor begagnas, å denna stämpel antecknas, efter hvilket värde varan blifvit förtullad. 2:o. När en vara blifvit till förtullning angifven, med åsatt värde, skall anslag, derom å Packhusdörren genast ske. Inom tre söcknedagar derefter, anslagsdagen inberäknad, ege hvem som det önskar, att inkomma med anbud om inlösen af det sålunda angifna godset med minst 10 procents förhöjning utöfver det af egaren uppgifna värdet. Inkomma flera anbud, ege det högsta företrädet. Anbud af sådan person, hvars vederhäftighet ej är tillförlitligen känd, skall, på vederbörande Tulltjenstemäns anfordran, beledsagas ai' antaglig borgen för anbudets behöriga uppfyllande.
Visserligen sökte Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande på hösten, att genom befqrdrande af kreatursexport till England upphjelpa kreaturspriserna, men följden visade, att endast de väl födda kreaturen vid försäljning gåfvö vinst; hvaremot flertalet djur, som i följd af knapp utfodring voro magra, måste afyttras med förlust. Den utsigt, som härigenom yppade sig till erhållande af förmånligare priser, beredde dock en stagnation i prisernas fall och ägarne sökte att i förhoppning om gynnsammare tid, så vidt möjligt var, upprätthålla sina ladugårdar. o Återigen inträffade år 1860 en våt sommar. Regnet, som började redan vid vårsådden, aflöstes dock ända till medlet af Juli månad af varma och klara dagar, men efter den 15 Juli tilltog det i varaktighet och afbrotten blefvo allt mera sällsynte. Grödan visade sig då och vidare fram i Augusti månad särdeles lofvande, förespeglande landtmannen en rik skörd, i fall gynnsamt bergningsväder inträffade. Detta hans hopp skulle likväl till icke ringa del svikas. Regnet föll i strömmar och försvårade bergningen, så att minst tredjedelen af den påräknade afkastningen gick förlorad, och den, som bergades undan flödena, var på många ställen af dålig beskaffenhet och ringa vigt. Mycket af den på senhösten utestående säden aftogs grön och. Landshöfdinge-Einbclels uli Skaraborgs län und. ber. för åren 1856—1860. 2 10 Skaraborgs län. Odlade jordens areal. ■uppfodrades. En del blef till och med genom vätan till foder oduglig. Rotfrukterne ledo jemväl af väderleken, och potatisen angreps af dels torröta dels våtröta samt ruttnade på sina ställen i jorden. Endast höskörden, som till största delen inbergades torr, var öfver medelmåttan och på några ställen ymnig. — Emellertid skattas skörden för detta år i sin helhet inom länet såsom fullt medelmåttig och tillräcklig jemväl till afsalu, och man kan deraf göra sig en föreställning om den förlust, som af den otjenliga väderleken blef en följd.
I sammanhang härmed och då jag här hört en föreg:de talare yttra, att det skulle ligga föga vigt på de ord, som i skrifvelsen komma att inflyta, får jag, för min del, förklara, det jag, i motsats till den värde talaren, är af den tanken, att det i allmänhet ligger mycken vigt uppå, huru orden äro affattade i hvilken handling som heldst, men synnerligast och om någonsin, när det är fråga om en handling sådan som denna, der granskaren lagger vigt på hvarje ord, och der man således också bör med yttersta sorgfällighet öfverväga hvarje ord, som begagnas, för att åt detsamma gifva sin rätta plats, sin verkliga bétydelse. Det är äfven till följd af denna min åsigt, som jag anmärkt såsom en högst väsendtlig bristfällighet i Gr. Sparres förslag, att derstädes blifvit begagnade ordalag, hvilka nära nog tillintetgöra verkan och påföljden af det beslut, som R. St:r så enhälligt fattat. Gr. Sparre har anfört, att det skulle vara olämpligt att åberopa några skäl för en begäran, som R. St:r framställa till sin Konung, emedan, så förklarar Gr:n, ensamt denna begäran innefattar bevis nog för dess befogenhet. En bevisning at detta slag förekommer mig högst sällsam, och icke mindre sällsam är tankegången hos den, som kan drifva en dylik sats som denna. R. / St:r äro visserligen en ganska aktningsbjudande myndighet; men ingen skall dock med framgång kunna drifva en sådan paradox 442 Den 28 Mars f. m. som den, att Ständerne äro mera än hvar och en annan korporation eller myndighet befriade från skyldigheten att, när de framställa en begäran till Konungen, framlägga bevisen, hvaruppå den sig stödjer, vid äfventyr att samma begäran eljest icke vinner afs:de. Derförutan kommer den underd. skrifvelsen icke heller att vara hvad den bör, nemi. ett helt för sig, eller, med andra ord, en handling, hvaraf man kan se, huru frågan upkommit, på hvad sätt den sedermera utvecklat sig, och huru den, efter grundlagsenlig behandling, kommit till den punkt, på hvilken den sig befinner.
Bibehålla vi religionstvånget, skall elden upflamma till högan sky, och sedermera torde det icke blifva så lätt att släcka den. Jag, för min del, kan ej annat än på det högsta ogilla den taktik, som för andliga fienders bekämpande använder samma vapen, som brukas emot verldsliga fiender. Om Ryssén eller någon annan lekamlig fiende inbryter i landet, möta vi honom med eld och svärd, men om andliga fiender härja i landet och vi vilja bekämpa dem med eld och svärd, så kunna vi förlikuas med en krigshär, den der möter en väl rustad fiende med vapen af endast halm och strå. Sådant går ej an, och man har derföre inom alla protestantiska länder funnit, att man måste upbjuda en annan kraft, en annan makt, vida starkare än förföljelse, fanatism, inqvisition m. m. d., och denna kraft, denna makt är andans, sanningens kraft och makt. Kyrkohistorien lärer oss på hvarje blad, att mål, som röra menniskors samveten och tro, ej böra dragas inför verldsliga domstolar, samt att förföljelser af den mest uprörande beskaffenhet ej ledt till det önskade resultatet, samvetenas betvingande. Jag, för min del, tror, att det just är våra nu gällande barbariska lagar, som upkallat de oroligheter, hvilka nu väcka vår oro, samt att det derföre är af högsta behofvet pfikalladt, att vi ändra dessa lagar.
Och ehuru de närvarande bekymrande utsigterne för Svenska AllinBrukens bestånd, i anseende till nästan upphörd afsättning af producten åt det håll, dit den största delen af alun-tillverkningen i Sverige hittills är vorden afskeppad, synas tala för beredandet af en sådan lindring för desse Verk, hvarigenom må förekommas afatannande af en näring, sora, ■tan egentligt användande af något landets grundcapital, till försörjande af 2 k 3ooo personer, medelst dessas arbetskraft frambragt en årlig export-product af ett ej obetydligt belopp; dock, som Rikets Ständer, Ull följd af eu inträffad förändring i conj^neluren för eu eller annar» 156 Expeditions-Utskoltets Förslag till und. Skrifvelse N.-o näring, icke genast kunna bevilja någon bestämd nedsättning af eller befrielse från de samma näring, i bättre tider, ålagde onera och utskylder till Staten, hafva Rikets Ständer funnit ofvanberörde framställning icke föranleda till vidare afseende, än att Rikets Ständer få till E. K. M. i underd. öfverlemna, att för så lång lid, som sådan svår conjunctur för alun-ofsältningen fortfar, och lindring uti den Alun-Verken åliggande io:de skatt in natura finnes för tillverkningens uppehållande nödig, i Nåder pröfva, om någon större eller mindre del af ro;den må för ett eller flere år Alun-Verken i allmänhet eftergifvas. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 18 Augusti 1834* N:o 97. Uppläst ocb godkändt hos Ridd. och Adeln den i3 Aug. l834- Preste-Slåndet den 18 Borgare-Ståndet den 18 Bonde-Ståndet den 18 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående upphörande, till kraft och verkan, af det vid sista Riksdag fattade beslut om upptagande, för Statens räkning, af ett lån af 2 millioner Svenskt Specie. (Stats-Utsk. N:o 191.) S. A. K. I anledning af E. K.