Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För det till hamnbyggnaden vid Linköping, under 1840 och 1841 års riksdag beviljade och sistnämnde år utbetalda lån af Tretio tusen R:dr, erläggas ärli - 24 Stats-Utskottets Memorial N:o 183. gen Fem procent å det ursprungliga kapital-beloppet; af hvilka Fem procent först godtgöres Tre procent årlig ränta för den vid hvarje liqvid återstående lånsumma, hvarefter öfverskottet anses som kapital-afbetalning, intilldess hela lånet blifvit återbetaldt. § 58. Återbetalningen af det, för upprensningen af farleden genom den närmast Söderhamn belägna skärgård, vid 1844 och 1845 års riksdag beviljade och år 1846 utbetalda lån å Femton tusen R:dr verkställes inom enahanda tid och med samma ränte-beräkningssätt, som, enligt § 55, äro bestämda i afseende på det hamnbyggnadslån, staden Carlshamn erhållit. Ne dan nämn de 3:ne lån, hvilka vid 1847 och 1848 års riksdag beviljades samt under åren 1849 och 1850 utbetaldes, nemligen: lånet till staden Westerås å Tretio tusen R:dr, för utvidgande och förbättring af stadens hamn, lånet till staden Christinehamn å Tretiosex tusen R:dr, för uppmuddring af hamnen och segelrännan vid denna stad, samt lånet till staden Wadstena å Fyratioåtta tusen R:dr, för anläggning af hamn derstädes, skola fortfarande återbetalas medelst erläggande af Sex procent årligen å hvart och ett låns hela belopp; kommande häraf Fyra procent årlig ränta att godtgöras för det kapital, som vid hvarje liqvid återstår, samt den överskjutande inbetalnings-summan att å samma kapital afgå. Skulle den sålunda föreskrifna inbetalningen icke inom bestämd tid verkställas, bör dessutom för det till liqvid förfallna beloppet erläggas Fem procent årlig ränta, intilldess detsamma varder inbetaldt. § 60.
N:o 114). S. A. K. Sedan Rikets sednast församlade Ständer, i sammanhang med anmälan om beviljande af Extra Statsanslag till förbättring af håkoch fyringsväsendel, uti skrifvelse af den 7 Juni 1841, hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhållit, bland annat, det måtte vederbörande anbefallas sig yttra, huruvida en fyrbåk å Skäret Understen, beläget öster om Gräsön, kunde anses nyttig och erforderlig; men Förvaltningen af Sjö-Ärendena, hvars utlåtande häröfver blifvit i Nåder infordradt, uppå anförde skäl, yttrat den öfvertygelse, att en fyr å ifrågavarande ställe numera icke vore för Svenska sjöfarten behöflig; så har nu hos Rikets Ständer framställning ånyo blifvit gjord derom, att å merberörde skär en fyrbåk måtte uppföras. Vid förehafd pröfning af denna fråga, hafva Rikets Ständer funnit åtskilliga omständigheter förekomma, hvilka, enligt Rikets Ständers tanka, utgöra talande skäl för uppförande af en Fyrbåk å nämnde ställe. Utom det att Förvaltningen af Sjö-Ärendena, uti ofvanberörde underdåniga utlåtande, medgifvit, att det för seglationen genom Södra Ovarken varit förmonligare, om en fyr blifvit anlagd å Understen, i stället för å Svartklubben, är det nemligen kändt, att denna del af farvattnet mellan Ålands haf och Bottniska viken är uppfylld af otaliga dels synliga, dels dolda klippor och skär, samt att en mängd skeppsbrott derstädes inträffat, äfven sedanden tid, Svartklubbens Fyr inrättades. Deremot skulle, med ledning af en fyr å Understen, fartygen kunna — hvad endast undantagsvis nu lärer hända — begagna det fria, rymliga och vida säkrare farvattnet öster om Gräsön, som höstetiden fortfarande håller sig isfritt, och hvarigenom anlöpandet af Öregrund och seglingen genom den derutanför belägna långa och på flere ställen trånga skärgården undvekes, samt de trafikerande undgingo det obe - 564 Expediiions-Vskottets Förslag till und.
Det var en tung karnalje! Tag i på hörnet der. (De hjelpas åt att upplyfta kistan, frambära den sedan nedåt scenen och beskåda den.) Jag tror verkligen att pappa har rätt. Vi ä' kanhända ett par skattgräfvare. Och det ändå på ljusa dagen. Tyst, låset är sönderrostadt, tror jag. (Försöker att lyfta locket på den rostiga kistan.) Det går, det går bra! Hjelp till på kanten der, Herman! (Båda bända på locket, det springer med rassel opp.) Det var en illparig jernkista, den är fodrad med korkträd. Ah, lull, lull! Det ha vi, för vi ä' snälla! Lull! lull! (lyfter ett vackert stålbeslaget skrin ur kistan) Det var något att börja med. Men, tänk om vi ha några vittnen. BERTHEL. HERMAN (ser sig omkring). BERTHEL. HERMAN. BERTHEL (lyftande upp kistan). Ja, det är sannt, för tusan. Om det är en skatt, så blir det bara du och jag som delar den, min kära Herman. Låt oss derföre sätta tillbaka kistan och ställa brunnsgropen i sitt förra skick, innan vi bli 57 öfverraskade (sätter skrinet under hufvudkudden i sängen och bär kistan åter ut i trädgården). Kom, kamrat, vi ha ju redan fått betalt för arbetet. (De skynda ut och nedrulla stenarne i gropen.) HERMAN (nedskjutande sten efter sten.) De här stenarna tycks inte ha varit rörda på många år. De äro så mossiga. BERTHEL. Tänk om min gamla galanta såg oss i det här arbetet. Nej bevars, de gamla lindarna stänga alldeles utsigten. Se så der ja. Mossan uppåt på de öfversta stenarna. Så ja! Bra, min gosse! Och så de här gamla förruttnade stockarna öfverst i en fyrkant. Bravo! Nu ska' ingen själ kunna tro, att vi ha varit två alnar nere i jorden. (De återkomma in i lusthuset.) Ja, min kära Herman, vi gick nyss ut ur lusthuset som ett par fattiga stackare, och nu gå vi in som millionärer.
Hvad sjelfva beloppet af omkostnadsstaten för Tullverket beträffar, kan jag ej neka, att härvid förekommer en obehaglig omständighet, den nemligen att en indragnings-stat så väl här, som vid alla andra Organisationer, skall belasta Staten. Om 1809 års Lagstiftare kunnat förutse den mängd af organisationer, och deraf följan - Den 28 September e. ni. de kostnader för Staten, harle de säkerligen föreslagit en särskild litel under namn af Organisations-titel, för att på ett bräde kunna få se hela den rysliga kostnad deraf blifvit föranledd. Huru många organisationer Tullverket undergått, kan jag icke påminna mig; men det vet jag, alt till och med inom StatsRådet bibehålies Tullanslag såsom Pension, just till följd af dessa nya organisationer. Detta skall göra skattebördan för de skattdragande så oändeligen tung. Belägenheten torde måhända blifva svårare, då några tillgångar icke mera finnas. Hvad nu sjelfva hufvudfrågan angår, eller om vi skola bifalla beräkningen af TullVerkets omkostnads-stat till 4o°>00O> eller 45o,ooo R:dr årligen, så inser jag visserligen, alt detta kan vara likgiltigt i sakens närvarande skick, då Ministeren förklarat sig icke hafva något hopp att kunna minska summan, och vi i Konungens Proposition blott se ett förlitande på Utskottets frikostighet. Jag anser sålunda all vidare strid härom endast orsaka en öfverflödig tidsutdrägt. Friherre Åkerhjelm: Jag tror mig icke hafva sagt, att lönernas förhöjning är orsaken till utgifternas ökning. Jag tror mig hafva sagt, och detta var min mening, att personalen blifvit ökad, och derigenom aflönings-staten större.
Alla gå, hon blir ensam och står en stund i tankar; springer derefter framåt golfvet med händerna tryckta mot hjertat/. 16de Scen Arla. Statsrådet. Statsrådet. /kommer häftigt in, stänger dörrarne bakom sig/ Hur kan man bära sig så dumt åt? Mankera en kavaljer för att sedan dansa med en annan! Göra sig till ett åtlöje genom att visa sig sakna det vanligaste lefnadsvett! Arla. Jag vet nog att man inte brukar göra så; men jag vill inte dansa med hvem som helst. Statsrådet. Hvad är nu det för dumt prat! Du har ju inte vanliga begrepp en gång. En flicka med vanlig chic visar sig aldrig föredra en kavaljer framför en annan. Det är ett af de gröfsta brott mot god ton man kan begå. Men om du inte begriper det, så skulle väl åtminstone din qvinliga blygsamhet säga dig att ditt beteende är opassande. Arla. Jag tycker tvärtom att det är opassande att dansa än med den ene, än med den andre. Statsrådet. Enfaldigt pjoller! Är det kanske din mening att reformera sällskapslifvet? Tror du att du bättre begriper hvad som är passande än hela societeten? /Arla vill brista i gråt. Statsrådet klappar henne på kinden/ Så, lilla stumpan, inte ska du bli ledsen nu. För öfrigt var jag mycket nöjd med dig ­ du tog dig rigtigt bra ut. Och du vill ju lägga på minnet hvad jag sagt, till en annan gång. /går ut i fonden./ 17de Scen Arla. Statsrådinnan. Statsrådinnan. kommer från barnkammaren/ Nå, min lilla flicka, har du haft roligt? /sätter sig i soffan/ Arla. /sätter sig på en pall vid moderns fötter och lägger armarne i hennes knä samt ser upp i hennes ansigte/ Pappa säger att jag burit mig dumt åt. Tycker du det också? Statsrådinnan. Jag vet inte i hvad afseende pappa menar; men några små anmärkningar måste jag allt göra öfver ditt sätt i afton. Först och främst får du lof att hålla dig lite rakare när du dansar ­ den der benägenheten du har att hänga hufvudet tar sig mycket illa ut i dansen. Jag observerade dig särskildt när du dansade med major Lagerskiöld
Hvar och en söker hellre i första handen sin vara, eller utskeppar den directe med egna fartyg från de Norrländska hamnarna. Ingen Svensk har capitaler att våga på dessa uppJagsförsök, och ingen upplägger sin vara der på egen risk, ty den blir för dyr i handeln. 1 detta fall således är frihumnsiniättntn högst oskyldig. Peremot blir den ej lika oskyldig i hänseende till England; der finnas capitaler och, framför allt, varor i en alldeles outtömlig mängd. Att uppbygga magaziner vid Slitö är för Englands capitalister en småsak, och att upplägga mär.gden af deras varar, af hvilka en del redan i England torde vara föråldrade eller urmodiga, blir mindre kostsamt än i egna magaziner. Men närmaste följden af dessa upplag blir den, att Östersjöns alla kuster få göra bekantskap med en ras utaf smugglare, mot hvilka våra äro barn, tillhörande de menlösa tiderna; och det värsta af allt, skyddade af intressen, sammanknutna af i3o ä i5o millioner menniskor, hvars ministrars eller consulers språk snart blefve nog obehagligt. Att vi härigenom komma i delo roed Preussen och Ryssland, är lika så säkert, soro att Englands mercantila intressen, genom sitt skrik, snart tvinga sin regering, som dertill måhända ej torde vara obenägen, att för skyddet af Engelsk egendom, upplagd på god tro, i en obefästad ort, sätta sig i besittning af Slitö och Gottland. Engelsmannen Laing har redan förespått något sådant, och i våra egna tidningar, jag minnes e) hvilken, har man äfven sett detta medgifvet såsom en möjlighet, men med den reflexion, att det kunde betyda ingenting, ty England gaf gerna till Svenska statsverket den lilla summa, som det erhåller derifrån.
En tillökning uti detta Stats anslag synes således blifva nödvändig, om Spinnhus - inrättningarne skola kunna vederbörligen underhållas qch uppfylla det med dem åsyftade ändamål, 4:0 Till Byggnader och Reparationer å Kongl. Slottet, samt Kronans publika Hus i Stockholm och Lands-Orterna, Uppå Staten bestås för detta behof 18,000 R:dr, deraf l?,ooo R:dr äro anslagne till årliga Reparationer å Kongl, Slottet och de publika husen i Stockholm, samt 6,eoo R:dr till underhallande af de publika husen i Eandsorterna. Detta Anslag har likväl för intet år varit tillräckligt, icke ens till blotta underhållandet, feh ännu mindre till förekommande högst nödiga - Den 14 Juli. 1337 ga Nybyggnader, utan bar, hvad som härutöfver erfordrats och varit af den beskaffenhet, att det icke kunnat uppskjutas, blifvit anvist att utgå af Hufvud-Titelns besparingar. En tillökning häruti blifver således högst nödig, heldst betydliga Byggnader och Beparationer å Krono-Fängelserna i Götheborg, Upsala och Örebro samt Spinnhuset i Norrköping dels redan blifvit i Nåder heviljade, dels äro i underdånighet anmäldte, och hvarföre kostnaden ensamt uppgår öfver 50,000 B;dr; och i anseende till de förbättrade anstalter, som Eders Kongl. Maj.t i Nåder anbefallt, i afseende på fångarnes vård och behandling, samt CorrectionsInrättningar, äro ofelbart ännu flera Utgifter i denna väg från andra Fän att förvänta. Dessutom förestå betydeliga af Eders Kongl. Maj:t i Nåder anbefalla Beparationer å Vesterås och Vadstena Slotts-byggnader.
Siänder samlas nu för femte gången efter sin constitutionelia nyfödelse; troligen för att likasom förr öka anslagen, emedan man ännu icke fått höra annat; påen det synes vara tid, att Riksens Ständer icke längre låta begagna sig 700 Den 24 Februarii. till täckelse åt ministérens känslolöshet för landets bästa; det är tid att inför Nationen visa, att Riksens Ständer känna sitt åliggande, att bevaka folkets väl och rätt; och det är tid att inför Nationen visa , att Riksens Ständer nu som förr, äro ganska handlöst lemnade af ministéren; att af de upplysningar som fordras, vinnas inga; att af de förslager till möjlig minskning uti folkets bördor, som påkallas, linnas inga; någon tanka till förbättring uti folkets tillstånd, lärer ifrån ministéren icke heller kunna vara att förvänta , så länge Statsförfattningen till den grad kan missförstå?, att de i Regeringsformen anbefaldte Stats-Secreterare icke ens mera tillsättas, då det likväl vore Uran dessa man skulle äga att fordra redo för hvad vi sakna. Riksens Ständer äga nu mera ingen annan utväg öfrig än den, att genom föreslagne och tiilvägabragte indragningar och genom ett ihärdigt och fortsatt nekande till alla nya anslag visa , att Riksens Ständer gjordt hvad de kunnat, och att det osammanhängande i åt: gärderna varit, är och blifver en följd af minisiérens mera eller mindre nit, skicklighet och drift. Det synes utaf Revisorernes berättelse, att den enorma summan af 90,000 R:dr Hamburger Banco med hvad som af andra 60,000 samma mynt för Minister-Staten vid de främmande Hofven blifvit användt varit otillräckligt. Man behöfver blott besinna, att det var en tid då Sveriges hela bevillning med Finlands inberäknad ej var större.
I II stämde om åtskilliga legat, bl. a. ett till Artisternas och litteratörernas pensionskassa. Den förmögenhet, fru Adler efterlämnar, anses öfverskrida millionen och närma sig halfannan million. Fru Adler sörjes närmast af syskon, bland hvilka är premieraktören Axel Elmlund. Under senare åren af sitt lif led hon mycket af en hjärtåkomma, som sedan förliden sommar höll henne bunden vid sängen. Hennes fattiga funno dock vägen till hennes våning vid Kungsträdgården, och äfven under lidandets dagar kom hon ihåg att omhulda dem. CHARLES GREGOROWITSCH. Hans spel lär enligt kompetente domare i hög grad erinra om Wieniawskys, och det är väl det största beröm en violinist kan önska. Sarasate lär ha gifvit honom detta betyg: &gt;J£i alla nuvarande violinister tilltalar mig Gregorowitsch mest. » Gregorowitsch spelar ett utsökt instrument, en äkta Guarneriue, värd 20,000 frcs. Få nu se, om han med den lyckas spela sig in i Stockholmspublikens hjärtan. TPN KVINNLIG DONATOR. Lördagen d. 14 januari afled i Stockholm änkefru Anna Charlotta Adler, född Elmlund. Fru Adler hörde icke till dem, som älska ytlig, tom glans. Nödens barn kände henne bättre än lyckans. Få kvinnor i Stockholm torde ha öfvat en vidsträcktare och mera välsignelsebringande välgörenhet i det tysta än hon. Fru Adler uppnådde en ålder af 65 år. Hon hade i barnlöst äktenskap varit förenad med grosshandlaren C. A. Adler. Under makens lifstid affattade båda gemensamt ett testamente, i hvilket de donerade betydande belopp till 6 stockholmska barmhärtighetsanstalter. Efter mannens död upprättade fru Adler för sin del ett testamente, hvari hon beTT) AMERNAS MIDDAG. För turkiske ministerns fru, prinsessan Eminé, gaf härom aftonen mrs Arthur Herbert, engelska legationssekreterarens fru, i sin våning vid Strandvägen stor dammiddag, hvilken dessutom bevistades af utrikesministerns fru, grefvinnan Douglas, m. fl. till ett tjugutal uppgå- ende damer ur den högre societeten.
H. St:r skulle, efter derom skeende framställning från BevillningsUtskottet, anse, lika med StatsUtskottet , att denna tillgång kan med säkerhet antagas utgöra åtminstone 2,270,600. så återstå att genom ökad bevillning fyllas 124,000. — eller endast den summa, som kommer att ersätta den från jordbruket förflyttade Saltpetergärden, hvarförutan någon ökad bevillning nu icke hade erfordrats. För följande utgifter, som R. H. St:r under loppet af denna Riksdag beviljat, hafva R. St:r, genom bifall till Utskottets Betänkande N:o r54, redan anvisat medel till ett belopp af 234,93g: 14. 3. nemi. 1:0 Till fullbordande af CorrectionsInrättningarne i Stockholm 4rj547: 9. 2:0 Tillökning i II. K. II. Kronprinsens HofhållningsSumma, i anseende till ökade utgifter för D. K. Högheter ArfFurstarne. Anslaget för år 1829 20,000: 3.0 Fylluaden den erforderliga Transport 61,547: 23. 9. ga Stats-Utskottet Transport Summan för kostnaderne vid H. K. H. Prinsessan Sophia Albertinas begrafning 4:o För reparation af ett af K. VetenskapsAcadeinien inköpt Hus och dess inredande samt apterande för det NaturHistoriska Mussei behof under förbehåll, att bemälte Academie fortfarande ombesörjer vården och inseendet af RiksMnsseum, med Sarolingarnes tillhandahållande för Allmänheten på ett vigten och nyttan deraf motsvarande sätt. 5:o De till uppköp af Undervisningsböcker för den i Wermland boende Finn-Allmoge j genom K. Brefvet den 24 Februarii 1826 anvisade till afskrifning. 6:0 Hvad efter utredning af besparingarne å ännu reserverade Pensioner åt Militaire Enkor och Barn på ytde HufvudTiteln , kan återstå af den på samma HufvudTitel uppkora ne brist jemväl till afskrifning. 7:0 För rengöring och uppsättning af K.
Hertigens ordensvurmerier aflupo ej heller utan betydliga kostnader. Han leddes dertill både af svärmeri och list. Han afsåg nemligen att skaffa sig anhängare, med hvilkas tillhjelp han hoppades kunna bemästra sig thronen, derest någon gynnsam tillfällighet inträffade. Läsaren såg i föregående kapitel, huru politiska anslag framtittade ur sjelfva «Försoningskorsets» sanctuarium, der det anspelades på maktens förflyttning från Gustafs i Carls händer. Dit syftade ock utdelningen af de gula och svarta skärpen, emedan dessa färger tillhörde hertigen af Södermanland. För att komma åt penningar, sedan Carl ej längre kunde skaffa sig dem på ärligt sätt, förstod han att sätta konungens, sin brors, lidelser i rörelse. Än anropade hertigen hans frikostighet, än kittlade han Gustafs högmod, framställande sitt trångmål såsom kastande en skugga på konungens egen person, än lät hertigen med flit förstå, att (men icke huru) han smidde ränker mot thronen, för att såmedelst ägga konungens misstankar och förmå honom att köpa sig fred af Carl, då denne också förändrade tänkesätt, yttranden och uppförande – så länge penningarna räckte! På detta sätt förtyngde prins Carl ansenligt kung Gustafs både penningeförlägenhet och regeringsbekymmer. Hertig Fredrik var en för ren danelse, att af egennytta plåga sin äldste bror, och vid den tidpunkt, hvarom nu är fråga, hade han icke lyssnat till de politiska planer, i hvilka honom var ärnad en hufvudroll. Enkedrottningen, hans mor, som hatade sin äldste och föraktade sin andre son, talade redan högt om sina önskningar i afseende på den tredje, den hon, ej utan skäl, ansåg värdigare en spira, än de begge andre. Carl hade, i början af Gustafs äktenskap, erbjudit sin hyllning åt dennes gemål, som likväl endast besvarade den med okonstlad syskonkärlek. Nu var det Fredrik, som tröstade Carls gemål öfver hans ostadighet och köld, och alla underrättelser från den tiden sammanstämma deruti, att hertiginnan af Södermanland bönhörde sin vackra svåger.
Nattens lugna skönhet, det tindrande himlavalvet, det stilla, vidsträckta havet, de för lätta sommarfläktar susande lundarne ingåvo den bedjande flickan känslan av det högsta väsendets närvaro omkring henne och i hennes egen själ. Kunde i denna natur, så uppfylld av skönhet, så härligt skipad av sin store byggmästare, kunde i henne finnas ett rum för blinda, regellösa makter, gjorde sig ej samma kärlek och förutseende vishet gällande även i människosläktets liv och öden? De sälla känslor, som med bönen genomströmmade Hermione, upplöste denna fråga i en lyckliggörande och lugnande övertygelse. Vårt släktes öden ledas av Gud; det sanna och goda skall segra över osanning och ondska; den högsta lott, vartill en dödlig kan koras, är ett rum bland stridsmännen för den goda saken; hans strid är aldrig gagnlös, han vinner, även när han dukar under, och han segrar även genom sin död. Det var Julianus' bild, kring vilken Hermione samlade dessa tankar. Men bilden vek, utan att hon visste huru, för en annan, som plötsligt stod för hennes andes öga. Det var en skön man, i vars anlete strålade en överjordisk mildhet och renhet, vars ögon, fästa i Hermiones själ, syntes i sin blick hava samlat och förmänskligat det högsta väsendets ofattliga kärlek. Han bar, lik Apollon, en krans om sin panna, men kransen var icke vriden av lager, utan av törne, och bloddroppar sipprade på hans vita änne. Han framräckte sina händer även de blödde ur djupa sår, men han log och sade: Se, även jag har segrat genom min död. Huru uppsteg denna bild i hennes fantasi? Hermione igenkände nasarenen, om vilken Teodoros talat med så innerlig hänförelse, och för vilken han redan förmått ingiva henne ej blott den vördnad hon måste känna för en stor teurg, en av himmelen älskad människa, utan även en högre känsla, i vars värme hon anade och fruktade en gryende kärlek. Hon fruktade den, ty det kristna namnet var henne förhatligt. Hon hade från barndomen lärt och genom sin egen kännedom av världen nödgats förknippa med detsamma föreställningarna om det fula, låga, grymma och dumma.
I anseende härtill och då det borde vara karlens ensak att, vid ingående i krigstjenst, betinga sig de vilkor, med hvilka han kunde linna 16 Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskotlens Utlåtande, N:o 75. sig belåten, bar motionären yrkat, att det stadgande, som möjligen kunde ligga till grund för rustoch rothållares skyldighet att förse ryttaren eller soldaten med torp, måtte upphäfvas samt denne berättigas att, emot ersättning, efter åsämjande med rustoch rothåilaren, frånträda rättigheten till torp samt sjelf förse sig med boningsplats, utan att befälets bifall dertill må erfordras. För behandlingen af denna motion bär Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet med Stats-Utskottet sammanträdt; och få Utskotten nu förklara, att Utskotten anse den rustoch rothållare i allmänhet åliggande skyldighet att förse sine ryttare och soldater med torp — en skyldighet som, i de fleste orter, der indelning och knecktehåll finnas, i sammanhang med indelningsverket tillkommit — vara ett bland de verksammaste medlen till befästande af krigarens kärlek för fosterjorden, samt att borttagandet af en sådan skyldighet skulle innefatta en i dess följder betänklig rubbning af de grunder, på hvilka indelningsverkets blifvit bygdt. Af dessa skäl hemställa Utskotten, att motionen må lemnäs utan afseende. Stockholm den 4 Mars i845. Ank. till Exp.-Utsk. d. 5 Mars, kl 6 «. m. Utlåtande, i anledning af väckt motion om anställandet af undersökning, rörande åtskilliga rusthållsnumers i Bjäre Härad af Christianstads Län skyldighet att erlägga Krouo-tionde. Af Hederv.
Divisions-trumpetarne, som nu, utom spanmål och beklädnadshjelp lika med Sergeanterne, hafva i lön hvardera 153 R:dr, måtte erhålla lika löner med dessa och alltså en löneförhöjning af 39 R:dr hvardera, uppgående för 8 till 312 R:dr; samt att de 3 llofslagarne eller Hästläkarne, hvilka nu njuta lika aflöningsförmåner med Sergeanterne, måtte, emot indrag - Transport R:dr 65,938: 40. - Bil. Prog. om Statsverk. 1850. Transport R:dr 65,938: AO. ning af den nu bestådda beklädnads!)jelpen, erhålla löner af 100 ll:dr hvardera, eller i löneförhöjning, å 219 R:dr, tillsammans 657 R:dr; hvilka löne-tillökningar sammanräknade uppgå till en summa af 48,527 R:dr banko; hemställande kommittéen slutligen att, till förbättring i gemenskapens vilkor, åt densamma måtte, utom så kallad tohaksskiliing i kontant, beredas nödtorftigt underhåll medelst fastställande af en för alla garnisonsorter lika natura-portion, så att manskapets underhåll klefve oberoende af tillfälliga och lokala skiljaktigheter i priset ä lefnadsförnödenheterna. ” ”Hvad