Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om det vore nödigt, att bär lemna något svar på Gr. Frölichs anförande, att ärendet borde behandlas såsom en politisk fråga; så kunde bland annat anföras, att det är oppositionens sanna intresse, att icke så behandla det, ty folket önskar icke, att en sådan fråga skall göras till käpphäst i våra politiska tvister. Gr. Frölich omnämnde, uti en episod, frågan om privatbanks-lagen; men Ilr Grefven torde, vid närmare betänkande och genomläsande af grundlagen, finna, att denna fråga redan är förfallen, emedan den förekom vid en annan riksdag än denna, och att, om man vill få frågan fram, måste den genom särskild motion ånyo väckas. Gr. Anckarsvärd, Carl Henr.: Den under dfscussion förevar, frågan innefattar, efter mitt omdöme, endast tillsättandet af ett särskildt Utsk. för behandlingen af fattigvårdsfrågan. Jag vill bjuda till att, så mycket möjligt är, hålla mig inom frågans gränsor, sedan så mycket, enligt min tanka, blifvit taladt utom dem. Till en början måste jag tillstå, att frågan för mig visserligen faller inom 2:ne olika synpunkter, nemi. en ekonomisk och en politisk; ehuru jag utber mig att från första början få förklara, att den politiska synpunkten från min sida icke utgår från samma håll, som en min vän här framställt. Jag vill uppfatta frågan från synpunkten, huruvida R. St. böra och kunna behandla hufvudfrågan i det skick, hvari den, i likhet roed hvad under 3o års tid varit vanligt, blifvit till Ständerna öfverlemnad. Grundlagen stadgar, att riksdag ej får räcka längre än 3 månader och, efter denna lid, en månad, om Ständerna derom göra anhållan hos Ronungen. Således är en Den 12 Februari f. m. 33? en tid af 4 månader i lagen bestämd, inom hvilken Ständerne skola uppfylla sitt dyrbara kall att föra folkets talan. Jag hemställer lill riksdagsmanna-erfarenheten, om det är möjligt, eller ens tänkbart, alt inom denna korta tid tillvägabringa lagförslag af den genomgripande art, som det ifrågavarande. Det är derföre jag betraktar frågan ur den synpunkt, att Ständerne hvarken kunna eller böra befatta sig med frågans behandling i den form, hvari den nu framträdt.
Men jag tror, att Utskotten misstagit sig i hufvudprincipen, och att deras Utlåtande bör undergå den modification, att lösen endast ifrågakommer i de 17 Län, der Eke allmännast växer. I de andra Länen synes det mig vara bäst, att nu genast bestämt lemna fri dispositionsrätt öfver Eket, då det möjligen kommer alt någonstädes trifvas; och föreslår jag således, att lösen sker blott i de 17 Länen, och att de öfrige må erhålla fri dispositionsrätt. Jag anser högst otjenligt, att på sätt Utskotten föreslagit, vid ”ifrågavarande Skatteköp af Kronan tillhörande hemman och "lägenheter serskild lösen för Eketräd skall "till Kronan erläggas.” De, som ämna köpa, utöda naturligtvis Ekeskogen före köpet, och man framkallar således brott genom della stadgande. Mig tyckes, att man bör lennia Kronoskatte äfven fri dispositionsrätt efter vissa år, som t. ex. kunde bestämmas till 5 år. Jag tror äfven, att det vore rättast, om man i stället för Utskottens förslag: ”att från berörde köp undantagas alla sådane uppå Kronoskattejord ”nu växande Ekar, hvilka, vid den af Öfverste af Borneman verkställde besigtning, "blifvit, såsom goda och för Flottan använd"bara, utmärkta, och hvilka Kronan förbe”håller sig, att, i mån af behof, få fälla "och afföra, emot betalning efter bestämd Den i5 Junii e. m. ”taxa;” stadgade helt enkelt: ”att, efter 5 ”års tid, skulle äfven de Kronoskattehemman, hvilkas Ekar blifvit af Öfverste af "Borneman såsom användbara utmärkta, få ”lösa dessa Ekar, samt derefter ega en fri ”dispositionsrätt öfver bela sin Ekeskog;” ty det ligger i sakens natur, att så snart Ekeskogen är under enskild äganderätt, blir den annorlunda vårdad. Lika så inträffar, om efter 5 år dispositionsrätten blefve fri för Kronohemman och Boställen. Utskottens förslag om praemier och gratificationer kan jag ej gilla.
RA detta sätt har således åtminstone vid ett tillfälle framkommit den bekännelsen, att hufvudsyftet med tidningsreferatet icke varit ett sanningsenligt återgifvande af förhandlingarna, utan nöjet att antyda huru den eller den ledamoten blifvit »slagen med egna vapen», o. s. v. Jag måste bekänna, att denna lilla anekdot synts mig vara allt för mycket signifikativ för att vid detta tillfälle kunna med tystnad varda förbigången. Den vederlägger med ett slående exempel Frih. Raahs milda förutsättning om endast goda upsåt och ofrivilliga misstag hos samtlige de personer, som hälla allmänheten tidningsreferater tillhanda. En sak vill jag dock vid Utsk:s recit i förbigående anmärka. Jag föreställer mig nemi., att i dess motivering influtit eli tryckfel eller hvad nian kallar ett omissionsfel. Der säges nemi.: »såvida redaktionerne hädanefter som hittills i tidningarna införa endast vissa talares yttranden ordagrannt, men deremot utesluta eller ofullständigt och ensidigt uptaga hvad andra, för redaktionerne mindre behagliga personer anföra.» Enligt min åsigt hade Ulsk. bordt och förmodligen velat säga; »vissa redaktioner»; ty vare det långt ifrån mig och ifrån oss alla, att uti ett gemensamt mindre fördelaktigt omdöme innesluta dem, som redligen handla väl och dem som på ett motsatt sätt förfara. Det kan emedlertid, såsom jag äfven har sökt tydliggöra, icke nekas, att hvad vissa redaktioner beträffar, äger Utsk:s yttrande fullkomlig grund och har för öfrigt ett ganska godt stöd i Frih. Raahs egen motion i ämnet, hvarom han så väl vid elt föregående tillfälle, då remiss honom förvägrades (enl. min åsigt mindre välbetänkt) å ett förslag i enahanda syftning, som jemväl sedermera, anfört tänkvärda satser. Dessa har Frilen 1111 velat så förklara, som vore honom väl tillåtet att yttra, men icke Utsk. alt uptaga och adoptera dem. Jag förstår icke denna gränsskillnad.
Balanserna inom IIofRm ökas nästan årligen, och jag tror, att den för sisth år upgick ända till 869 vädjade mål. Till förminskning härutinnan är det nödvändigt, dels att Notariernas antal ökas, dels att äfven löneförhöjning för dem eger rum, på det att unga, skickliga män må eggas att söka dylika tjenstebefattningar inom HofR:n. Just härigenom blir det möjligt att småningom minska balanserne och att man må kunna undgå att möjligen redan vid nästa__Riksdag begära en ytterligare tillökning i Ledamöternas antal. Afven tror jag, att HofRms organisation kan vara helt annorlunda, än den för nämnde är, och jemväl blifvit af K. M. föreslagen alt blifva. Jag föreställer mig nemi., att det vore ganska nyttigt, om Notarierne för civila mål hade samma åligganden, som Fiskalerne eller expeditions-hafvanderne för de criminella, nemi. att de tillika vore föredragande, om än ej domare. Detta kunde åtminstone lätt stadgas i afseende på s. k. civila skriftvexlingar; men detta är en sekundär fråga. Eli hufvudsak är, att lönerna för dessa tjenstemän blifva sådane, alt icke hvarje skicklig ling man afskräckes ifrån att fullfölja sin bana inom HofR:n, såvida han ej kan hastigt befordras till Assessor. En hvar vet, att för en ung jurist det är föga svårighet att förtjena 8 å 900 R:dr om året, utan att behöfva underkasta sig en så trägen och daglig tjenstgöring, som i HofRin, och säkerligen är detta anledn. till klagan deröfver, alt man der saknar erforderligt antal dugliga tjenstemän. Man har vidare sagt, att HofRms tjenstemän, utom den ordinarie lönen, hafva att påräkna icke obetydliga sportler. Jag har mig äfven detta bekant af HofRms till K. M. afgifna förslag; men för det första kan jag icke inse att dessa sportler äro af någon betydenhet, då de upgå till högst 2 å 300 R:dr för hvar Notarie. Slutligen och i anledn. af Gr.
Att nu afslå detta betänk., skulle, efter min tanke, vara att behandla frågan från en helt annan synpunkt , än som legat till grund för R. St:s förut i afseende på länsmännen fattade beslut. Jag får således hos Hr Landtm, anhålla om propos. till bifall å Utsk:s förslag. Hr Ribbing, Bengt: Utom alt jag förenar mig med de alne siste värde talarne i deras åsigter i afseende på detta betänk., kan jag icke annat än på det högsta förundra mig Den 11\ October e. m. 335 öfver att någon, isynnerhet bland Hrr Landsböfdingar finnes, sora hellre vill hafva okunnige än kunnige länsmän. Jag anser länsmans-embetet vara af ganska stor vigt och af mycket större, än raan i allmänhet ger detsamma. Länsmannen, sora i första rummet har beröring med alla folkklasser, besynnerligen med den sämre, om man så behagar kalla den, eller allmogen, har det bästa tillfälle alt, såvida han sjelf äger någon bildning, densamma meddela. Det skulle således verka ganska godt i allmänhet, om länsmannen hade någon veik I i g bildning. Nu händer ganska ofta, kanske dock icke så ofta, som förr, att länsmän finnas, hvars seder icke äro särdeles goda, hvaremot man kanske tror, att de skola blifva det under tjenstens utöfning. Det är dock svårt för en länsman att kunna förvärfva dem , om icke hans uppfostran varit god, hvarigenom hans förstånd kunnat utvecklas. Dessutom har jag ofta såsom landtman och äfven såsom tjensteman funnit den stora okunnighet, som finnes inom denna tjenstemanna-corps. Jag bar ofta funnit, alt vid de tillfällen då de som kronofullmäktige äro förordnade , desse tjenstemän, särdeles de nyss antagne, alldeles icke kunna bevaka Kronans rätt af ren okunnighet om författningarna. Jag tror dock , att del är af ganska stor vigt , att de veta hvad de skola göra, då de blifva förordnade att förrätta hvad till deras tjenst hörer, och hvaribland saker af stor vigt förekomma.
Men eftersom vi kommit in på della kapitel, vill jag upläsa några ord, som han, innan Banér segrat vid Wiltsloch, yttrade i Rådet d. 16 Juli 1636, nemi.: ”Nu att tala om Consistorio Generali är intet nyttigt, ty presterne skola, vid denna lid, praescribera oss helt prtejudicerlige conditioner; rådde man, skulle lätat stå, till dess alt det blifver ett större vår Stats stabilimentum. Men att det intet är rättat pä bahneu, skola de framdeles gråta båda händerna fulla. Men nu att movera något sådant med Presterskapet, är intet rådelig!; ly schisma kan derigenom in Ecclesia lätteligen förorsakas; men på remedia mäste J gode Hrr tänka i tid och tillse, ali Bispeo i Westerås icke tager Eder på härrden och pulsen och sedan stryker Eder under näsan.” (Smärre Bidrag lill Svenska Kyrkans Historia af P. E. Thyselius, Ups. 1851, sid. 84). Meningen med Ecclesiastik-Kolhm, säger Gr. Sparre, var blott 11 H. 14 210 Den 1 September. att det skulle blifva en byrå, ett förvaltande verk under Konungen. Jag anhåller att ur nyssnämnde skrift, sid. 55, få upläsa hvad derom säges: ”Enl. den i 27ide Art. affattade Instruktionen skulle detta Konsistorium bestå af 12 ledamöter, sex andeliga eller kyrkopersoner och sex verldsliga; ibland de förra skulle Erkebiskopen vara den förste, sedan Biskoparne i Strengnäs och Westerås, Konungens förnämste Hofpredikant, förste Theol. Professoren i Upsala och Pastor Slockholmensis; utaf de verldsliga åter skulle RiksDrotset intaga första platsen, sedan tvenue Rikets Råd och tre af HofRätten.
Jag tror icke, att frågan bör blifva om stadgande af det strängaste eller mindre stränga äfventyr för ledamöters uteblifvande från Utsk., utan frågan är att tillse, det någon åtgärd vidtages, hvarigenom ändamålet, nemi. ärendernas oafbrutna gång, vinnes. Att bristfälligheter i de nuvar. stadgandena finnas, torde livar och en, som haft tillfälle inhemta »erfarenhet om förhållandet, erkänna och vitsorda. Det händer nemi. ofta, då de öfriga Stånden äro fulltaliga, att åtskilliga vacancer, till följd af permissioner m. m., bland R. o. Ad:s ledamöter äga rum; hvadan, enär voteringarna ske per capita, R. o. Ad:s delaktighet deruti har en bestämd undervigt. Det inses lätt, att häraf skall följa, att vårt Stånd utöfvar ett ringare inflytande på ärendernas gång, än hvardera af de öfriga Stånden. Då Ulsk:n arbeta på flera afdelningnr, inträffar det t. o. m. understundom, att ordföranden på afdelningen är ensam ledamot utaf R. o. Ad. Det synes då vara tid, alt R. o. Ad. begagnar samma utväg som de öfriga Stånden, att nemi., då någon utskrs-ledamot erhållit ledighet, en annan genast insattes i den förres plats, hvarigenom Utskm alltid kunna vara fulltaliga. Sedan jag sålunda motiverat nödvändigheten af en förändring emot hvad nu äger liim, kommer jag till frågan om sättet för densamma, om tiden, under hvilken den invalde bör få bibehålla sin plats, &c. Jag instämmer med Utsk. deruti, att 79 § Riksd.- Ordn. synes utmärka, hvad de öfriga Stånden beträffar, att Deu 18 Augusti. de, till följd af ledigheter äfven på kortare tid, ingångna ledamöter böra qvarstadna, jemväl sedan den fyllda ledigheten åter kunde intagas af den först valda personen; men samma § säger i afseende å It. o. Ad., att detta Stånd ager lili ifrågavar. fall att rätta sig efter Ridd.Ordn.
För att ”icke besvära med mångordighet i en sak, sora ”synes blott tarfva framställning, för att tillräck, ”ligen tala för sig sjelf, vägar jag helt enkelt ”uppgifva ett förslag, huru äfven desse Tjenstemän , utan tillökning i Statsanslagen, kunde rö”na något vedermäle af Riksens Höglofl, Ständer? ”ihågkornst och billiga behjertande,” ”Det är bekant, att Kronofogden skall icke ”allenast meddela sin påskrift å alla Utrnätnings”Resolutioner samt, derest dessa af Härads-Rätt ”äro gifne, förut föranstalta om Eandshöfdinge”Embetets påskrift , utan ock öfver alla sådana ”mål föra Diarier, qvartaliter till Konungens ”Befallningshafvande ingifva Redovisning, samt ”ansvara för rigtig verkställighet, hvarmed ofta, ”utan Fogdens förvållande, igenom fordringsäga”rens sedermera gifna anstånd med utmätningen, ”kan fördröjas hela två åren, utan att målets ”rubrik får utelemnas vid de täta,redogörelserna, ”För allt detta besvär, som är flerfalldigt större, ”än meddelandet af en communications-Resolu* ”tion, ja äfven ofta af sjelfva Utslaget, är Fogdarna allsingen vedergällning tillagd. Högsta ”billighet synes alltså fordra, att så ofta Fogdens ”förberörde påskrift äskas, han för densamma, ”jern - 5°8 Den 2 9 Maj. ”jemte öfrigt dermed följande besvär, må äga att ”i ett för allt uppbära af rättsökanden 16 sk. ”Banco. Denria ringa sportel kan väl icke godtgöra ali i och för Tjensten uppgående kostnad; ”men den skulle dock medföra någon hugnad och ”val behöflig uppmuntran under en trägen och ”ansvarig tjenstgöring.”
Då den förändring, Ridderslcapet och Adeln samt Borgare-Ståndet i denna § vidtagit, grundar sig på samma Stånds vid 47 § sammanstämmande fattade beslut derom, att landstingsskatterna borde först fördelas på länets städer och landskommuner samt derefter inom hvarje kommun fördelas på dess röstegande medlemmar, men detta beslut, derest Utskottets vid 47 § framställda inbjudning vinner bifall, kommer att förfalla, får Utskottet således vördsamt inbjuda Ridderslcapet och Adeln samt Borgare-Ståndet, att i afseende på 19:de §:ns lydelse med de två öfrige RiksStånden sig förena. Stockholm den 20 Oktober 1860. STOCKHOLM, tryckt hos Isaae Marcus, 1860. Allmänna Besvärsorh Ekon om i-Ut skottets Betänkande N:o 202. i M:o 202. Ank. till Exp.-Utsk. den 20 Okt. 1860, kl. 11 f. ra. Betänkande, i anledning af väckt motion om undersökning rörande till flottan hörande segellinieskepps användbarhet för krigsbruk m. m. Väliofliga Borgare-Ståndet har till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterat ett memorial, deruti Herr Wahlström, G., anfört, att han såsom Statsrevisor ur officiela källor erfarit alt vår örlogsflotta icke allenast bestode nästan uteslutande af föga tidsenliga segelfartyg, utan äfven att dessa befunne sig i ett ofullständigt tillstånd,; så att utaf åtta segellinieskepp endast två voro i tjenstgöringsstånd, deraf dock det ena vore ett sjukskepp, som saknade bestyckning. Vi egde sålunda i sjelfva verket endast ett linieskepp i tjenslbart skick; vidare vore ännu ett i användbart stånd, men de öfriga fem ur tjenstgöringsstånd. Detta vore bedröfligt nog, men det kunde icke genom något Rikets Ständers tillgörande hindras att skepp med tiden ruttnade och blefve odugliga.
Kongl. Maj:t, genom Nådig Resolution den 6 November rSo/f, förklarat honora berättigad till 6 procents ränta, som af bemälde Ingerman äfven, för 6 förflutna år fått uppbäras, hvarjemte Kongl. Maj:t, på KammarCollegii och Stats-Contorets underdåniga tillstyrkan, i Nåder tillåtit det Capitalet finge mot 5 procents ränta i Riksgälds-Contoret insättas, enär Fullmägtige Capitalet till förräntande på sådane vilkor ville emottaga; att någon verkställighet likväl icke följt på detta beslut, då Kongl. StatsContoret allt intill år 1821 utbetalt Stipendii-medlen till Ingerman, som berörde år tillträdde ordinarie tjenst oell derigenom förlorade rättigheten alt detsamma vidare åtnjuta. Och sora Consistorium hoppades att glömskan eller försummelsen, att ny Stipendiat efter Ingerman antaga, icke skulle beröfva Wexiö Läroverk och dess Studerande en förmon, om hvars orubbade bibehållande flere högtidliga försäkringar blifvit gifne, så har Consistorium underdånigst anhållit, att den bestämda räntan kunde i landels mynt få utgå ifrån Junii år 1821, då den upphörde att ifrån Kongl. Stats-Contoret utbetalas och derefter äfven allt framgent, då Consistorium genast ville gå i författning oin behörig
Den 25 November a, m. härpå kunna lemna det svar, att man icke behöfde förse ledamöterna i HofRätterna med ständiga vikarier, ehuru man ser, att sådana år efter ar fullgöra de ordinarie ledamöternas arbeten. Samma talare har äfven sagt, att genom den föreslagna åtgärden skulle inträffa, att i händelse skiljaktighet i politiska åsigter upstode inom konseljen enhet i ärendernas handläggning icke skulle ega rum. Detta skäl synes mig högst besynnerligt, ty huru skiljaktiga de politiska meningarna inom konseljen än må vara, måste StatsRådets ledamöter hafva endast ett mål för sig nemi. landets väl. Jag kan icke tänka mig möjligheten deraf, att, derföre att den ena ledamoten kan hysa liberalare åsigter än den andra, de icke skulle kunna sorn oväldiga män samråda med hvarandra om hvad som rör Riket och dess angelägenheter, och icke är det tänkbart att de skola förbise hvad sorn är för Riket nyttigt och gagneligt. Skulle skiljaktiga meningar upstå, så är det högst naturligt och K. M. fäller då utslaget. Äfven har den värde talaren sagt, att Svenska folket vore vandt att draga hvarje mål under K. M:s pröfning, men att det borde viinjas derifrån hvilket lämpligast skulle ske derigenom, att StatsBådsledamöter icke förökades. Bibehållandet af denna Svenska folkets vana, anser jag vara af stor vigt, och derföre vill jag bifalla K. M:s Propos, och anhåller att R. o. Ad måtte antaga densamma för att hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag. Efter härmed fulländad öfverläggning framstälde Hr Frih. o. Ordfden ajt under densamma blifvit yrkadt dels bifall till Utsk:s framställning och dels att R. o. Ad., med afslag å Utsk:s framställning, måtte förklara K. M:s ifrågav.-de Nåd. Propos. hvilanda till grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag; hvarjemte propos. till bifall å Utsk:s framställning blef framst.nld och besvarad med starka
Sparre anser, alt barnet genom sin födsel äger arfsrätt; men i sjelfva verket äger ingen arfsrätt, förr än den, som skall ärfvas, är död. Jag bestrider således i allo hans sätt alt argumentera. Helt annat är förhållandet med bördsrätten; den existerar emellan personer, som ännu lefva, och kan utkräfvas så snart en egendom säljes utom slägten, samt lider ingen rubbning genom den lika arfsrätten barn emellan. Jag skulle således förmoda, alt man vid ett närmare skärskådande skall finna, att Gr. Sparres motion, under form att åsyfta en förklaring af den fastställda lagen, i sjelfva verket annihilerar densamma till en aflägsen framtid, utan att vara grundad på något rättsförhållande eller på något aftal emellan makar, som ingått äktenskap. Giftorätten inom redan ingångna äktenskap kan deremot icke genom någon slags lag rubbas inom vårt samhälle, emedan ingen lag får retroactivt tillämpas. Föröfrigt är det icke jag, det är Hr Gr. o. Landtm., som beslutar huruvida remiss af denna motion kan äga rum eller icke. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Då Frih. Cederström genom denna motions bordläggning, har, i sjelfva verket, förhindrat någon påföljd deraf att äga rum, så synes det mig vara utan nytta att här vidare tala om motionens ändamål. Det skulle endast vara för alt fortsätta det illiberala stpg, som han sist tog. Jag anhåller således, att Hr Gr. o. Landtm, läcktes göra propos. på remiss, och alt vi dermed måtte få sluta detta plenum, som redan gått in på nästa dagen. Uppå härefter framställd propos. bifölls, att Gr. Sparres ifrågavar. motion finge remitteras till LagUtsk. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde nu, om R. o. Ad. behagade åtskiljas. Ropades ja, men Frih. Pa I Otto, anmälde sig och yttrade: Jag anhåller likväl, att plenum icke måtte afslutas innan bordläggning af några inkomna mål hunnit ske. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att han finge göra R.
Den 2C) Juli e. m, *475 lästa contrapropositionen, men jag kan ändå ej frångå, att nar en proposition göres på ett Betänkande som innehåller alternativer, sä skola alternativerna först bestammas. Herr Våhlman, Otto Fredrih: Jag får flen äran vördsamt underställa Höglofl. Ridders ka pst ecb Adeln den erinran att, enligt denna voterings proposition, antingen Ja eller Nej vinner, kommer Betänkandet alt företagas punktvis. Herr Manner starn, Joham: Den af Herr Friherre Jacob Cederström föreslagna con trap ro position torde så mycket mindre böra .antagas, sorn i fall Nej vinner, Ridder skap et oell Adeln, i händelse af olika tankar om alternativerna i Utskottets Betänkande, mås te votera derom, för att kunna bestämma hvilka alternativer sorn borde intagas uti hifalls-propositionen, innan Betänkandet uti hela dess vidd skulle till antagande eller förkastande framställas} innan denna sednare proposition kunde göras, skulle således Ridderskap et och Adeln först afgöra punktvis de h u f v u d s a k lig a st e del arne af Betänkandet och liksom på förhand antaga några af alternativerna. Herr Friherre Ulric Gederström har ensamt besa iöt det föreslagna sättet att punktvis afgöra Betänkandet, hvaremot JVidderskapet Huld. o. Ad, Prat. 185 iflö. 1474 Den. 29 Juli e. m. och Adeln i öfrigt samfäldt tyckes villj.1 detta. satt antaga, Fiiherren fiar uti dess förra yttrande begäit afslag å Betänkandet i hela sin vidd och dess afsigt matté följaktligen va’a att dets tanke hör blifva contraproposition. Friherre Cederström, Jacob: Det förundrar mig höra, att man begär i ena alternativet af propositionen afgörande af sjelfva huf' udsaken, och i det andra endast en preliminnir fråga rörande sättet att till afgörande företaga den. Jag får derföre å nyo uppläsa propositionen. Sedan Friherre Cederström uppläst propositionen, tilläde han: denna proposition är enligt min öfvertygelse den enda enliga med formen.