Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj:t den 4 April 1835 till denna anhållan lemnat bifall, Hof-Rälternes yttrande öfver Criminal-lag-förslaget inkommit;, att detsamma ock blifvit till Högsta Domstolen öfverlemnadt samt der undergått granskning, ehuruUtlåtandet deröfver till Kongl. Majit ännu icke inkommit, och alt den ifrågavarande jemförelse-tableauen öfver Civil-lag-föi slaget, äfvensom serskild uppgift å sådane stadgandten i i y34 års Lag, hvilka, såsom tillhörande den ekonomiska lagstiftningen, blifvit’ från förslaget till Civil-lag uteslutne, medr anvisning å gällände författningar i hvarje ämne, hade den 18 nästiidne Januari aflemnats, men att en sådan tableau öfver Criminal-läg-förslagct ännu icke var fullbordad. I saknad af den ledning, som vore att förvänta af Högsta Domstolens yttranden och den ännu icke inkom ne tabellarisk» jemförelse!! öfver Criminal-lag-förslaget, hade Kongl. Majit hittills icke varit i tillfälle att någon granskning af nämnde förslag företaga. Kongl.
Ridderffapet och Adeln enligt sin rättighet besimat, ar Wargeringen icke ffulle komma at fortfara, i hwilket besiur )ag äfwen instämt, sä får jag nu ödmjukeligen foresta, at at KonglMaj:t i underdånighet mätte updragas, at i händelse Krig ffulle imraffa, upsiitta en ny Wargering, och a c til nästkommande Riksens Ständer mätte öfwerlännäs, at clctermiu t» dest aflöning. Ropades Nej. Grefwe lövenhjelm. Jag för min del har ropat Nej ril propositionen om Wargeringens uphäfwande. Skulle en proposition af den beskaffenhet, som den Herr Grefwe lantlnLsKausen framställt, wägras, sä begär jag votering: ty ar Riket stall ställas utan förfwar wid pakommande Krig, hwilket ffer, da först den gamle Wargeringens fortfarande afflas, och sedan intet annat förswarsmedel sättes i ställer, derril kan jag för min del icke bifalla. Grefwe lVl örner. Jag tror at Högloft. Ridderffapet och Adeln fullkomligen rigtigt handlat, da Ridderffapet och Adeln säsom en beffattnings-fraga afstagit Wargeringens fortfarande: Men i detta asstag infer jag intet någor hinder, ar ju Riksens Ständer kunna i undersätsighet updraga Konuitgen, al i fall af Krig upsätta en ny Wargering. zic? Den 8 Mars. geving, Et sädant beslut är lika säkert, som berörde afflag en utöfning af 80 H. Regerings-Formen , och sä mänga kloka och gällande stäl tala för dest widkagande, at jag pä der högsta skulle önsta, «t Ridderstapet och Adeln deruti behagade inga. Grefwe Lövenbjslm förklarade, at om Grefwe von och Grefwe iViörnsi-8 begäran wunne bifall, sa afstode han fran sit yrkande 0M voccrmg. Herr Lock ropade hartil Nej. Och tilläde at delta wore en ny fraga, som borde hwila pä bordet.
Lätta behagliga bilder sväfvade förbi henne, skuggor, som liknade kärlek. Ensam satt hon så en liten tid bortåt. Då närmade sig henne en man, den hon icke kände och icke hittills varseblifvit, förmodligen emedan han icke befattat sig med dansen utan uppehållit sig med de äldre herrarne i andra rum. Främlingen befann sig i den ålder, som man kallar mannens andra vår. Han var snarare kort än lång; det bleka ansigtet hade denna anstrykning af melankoli, som vittnar om genomgångna prof och utkämpade strider; i hans ögon bodde lugnet skenbart, ty en uppmärksam iakttagare hade der äfven funnit en orolig eld. Som yngling hade han måhända varit vacker, ty icke ens ännu hade ungdomsfägringen helt och hållet flytt, endast delat med sig åt ett stilla svårmod, genom hvilket hans utseende mera vann än förlorade. Förlåt en okänd sade han som tar sina trettisex år till förevändning, då han till en ung flicka, den han första gången ser, vågar ställa några ord. Jag hörde för en stund sedan en af de unga damerna kalla er Saida. Heter fröken Randel så? Melia Saida, ja. Äfven Melia! Melia Saida! Är ni en sierska, och gissar äfven till det andra namnet. Eller talar ni sanning? En sierska, nej svarade Saida småleende men förvånad. Förlät mig mitt utbrott, men detta namn hade för mig ett stort värde, då jag var ung, så ung som ni. Ack, ett alltför stort värde. Ung är jag inte mera, men ändå klingar detta namn så ljufligt. Min mor hade en vän, som hette så; de hvila vid hvarandra. Denna er mors vän hette Melia Saida Linders? Och ni är inte en utlänning utan en af de våra! Jag är tillochmed född i denna socken; många års vistande borta har förändrat mitt uttal. David Baremann sade Saida och såg på honom med nöje. Ni lefver och är återkommen. Jag har kommit tillbaka. Jag ville se en kär graf och jag har sett den. Nu må jag återvända. Ni minnes äfven min mor! Blif qvar i vårt land ... för alltid ... eller åtminstone, dröj här, länge. Mitt lif tillhör nu mera konsten. För att kunna gagna den, är Finnland mig för trångt.
Om nu härifrån afdragas: 1:o) Minskning å anslaget till Statskontoret m. m. 700: — 2:o) d:o d:o till Jägeristaten 1,3 2 6: 93. 3:o) d:o d:o till Skrifmaterialier och Expenser ■ 38: 7. g 065- Skulle hufvudtitelns slutsumma för nästa statsreg leringsperiod komma att uppgå till 6,086,200: Hela tillökningen skulle alltså utgöra 533,900: och med afdrag af den mot förhöjningen i beräknade inkomster svarande tillökningen i Postverkets förslagsanslag 500,000: en summa af 33,900: Beträffande sådana, till föremål under Sjunde Hufvudtiteln hänförliga behof, som äro af mera tillfällig beskaffenhet och således tillhöra den extra statsregleringen, får jag i underdånighet anmäla följande: 2:o. Sedan Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Jönköpings län redan i skrifvelse den 5 April 186 1 underdånigst hemställt om vidtagande af åtgärder för uppförande å Jönköpings fästnings område af ett behöfligt nytt Landshöfdinge-residens, som tillika innefattade lokaler för embetsrum och arkiv, samt derefter, vid företagen reglering af omförmälda område, en tomt på norra sidan deraf blifvit för berörda ändamål afsatt, och tillika i nåder förordnats, att, vid planering af den åt staden upplåtna delen af 1. d. fästningsområdet, derinom befintlig, för residensbyggnadens grundläggning användbar och erforderlig sten skulle undantagas och vid residenstomten uppläggas, behagade Eders Kongl. Majit den 25 April 1862 anbefalla Öfverintendents-Embetet att inkomma med ritningar och kostnadsförslag till en residensbyggnad med embetsrum för Länsstyrelsens serskilda afdelningar och Provins-Landtmäterikontoret, äfvensom med lokal för arkiverna. Till underdånig åtlydnad häraf blef ock till Eders Kongl.
De nya förhållanden sorn herigenom upkomma innom slägterne, då far och barn, bror och syskon bära olika namn, då arf olika skiftas efter hvarderas olika stånd, skola nödwändigt gifva anledningar til flera handa irringar och besynnerligheter, äfven rättegångar. Adelskapet tilfallande än son, än sonson, hvar annan, hvar tredje, hvar fjerde led, om hvar annan frälse och ofrälse, hvilken oreda? Nu tilfaller det en sidogren, den som aldrig tänkt dit åt. Han har ingått i yrken, mindre förenlige med adelsståndet: han är til ex. Magistrats person, nögd och hedrad där han är; skall han nu öfverge sit kall, försaka de förmoner som göra dess be - 1 Felskrivning för den. Bilaga till protokollet den 4 Juli 1812 261 stånd ? Han står villrådig: lotten kunde falla på den som herigenom blefve aldeles förstörd. — Låt oss tänka, at förra innehafvarén varit uphöjd til friherre el. grefve, at den nya är dräng och han går at sätta sig ibland Rikets Herrar. I den gamla ordningen har man icke sett sådane vidunderligheter. En vårdad upfostran för alla barn lika, efter råd och lägenhet: yrken förenlige med ståndet: efterdömen och upmaningar; en medfödd känsla af skyldigheter, har bibehållit adeln i heder och anseende; men jag lämnar hvar och en at döma, när i den nya ordningen utgreningar upkomma af skilda namn och yrken och värdigheter, då den adliga, om den just icke vill misskänna sina ofrälse slägtingar, åtminstone icke tror sig skyldig at omfatta dem med någon särdeles aktning, hvilken esprit skall upkomma innom desse först halffrälse, sedan urartade och för hvar annan främmande slägter och huru sammansättningen innom den nya adliga classen på riddarhuset slutl. skall blifva, hvad heder den skall göra det och Riksens ständer i allmänhet. Hvart Stånd bör väl innom sig vara angelägit at stärka aktningen äfven utom sig. Ständer sins imellan likaledes och icke författningar vidtagas som i längden grundlägga förakt för någotdera.
Utan fara för missräkning, forde kunna fördubblas, eller åtminstone i rundt tal tagas till 20,000 tunnland, då man beräknar, dels Uraktlåtenheten, dels allmogens vanliga fruktan för beskattning vid de skedda uppgifters inför0 drande. -ooooCoooo» I Genom nu lemnade upplysningar anaer Utskottet Riksens Höglofl. Ständer vara Best), och Ekon. Utsk. Ectänhandcn. försätta i tillstånd, att sjelfva bedöma an-* ledningarna till det ifrågavarande vigtiga företag, möjligheten af dess verkställande» kostbaden för des3 utförande och vidden af den Statsekonomiska nytta, sohl derigenom skulle framkallas. Ått en dylik på obestämda och olika jperioder till höjden varierande vattenmassa, soto ofvan är anförd, skall på angränsande tracters åkerbruk och hela hnshålltoibg göra den menligaste verkan, samt att följaktligen alla medel till dess afvärjande äro på sitt rätta ställe, lärer väl Vara utan allt tvifvelsmål, likasom möjligheten för Vattnets aflopp synes vara fullt gifven. Men» huru vida nyttan kan fullkomligt svara etnot den dermed förknippade kostnad» synes ännu vara outrönt, så länge icke säkra och fullständiga uppgifter finnas på quantiteten och värdet af den jord, sorn genom sänkningen blifver försatt uti ett för öfversvämningar tryggadt och odlingsbart skick. Äfven återstår att Veta, huru vida egarna till denna jord vill ja bestrida den till företaget erforderliga kostnad, ty Utskottet anser Staten icke böra eller kunna dermed betungas. Det enda, man af densamma kan fordra, äro förskotter till framtida ersättning, och att, på dess bekostnad samt igenom dess föranstaltande, alla nödiga upplysningar och förberedande anstalter träffas. Då öfvertygelsen icke heller ännu tyckes £43 Besv, och Elson, Utsh.
Kassans delegare hafva sedermera allenast yrkat och beslutat, alt hon skulle återföras till sin ursprungliga bestämmelse. — Relögenheten af ett sådant yrkande är destomera obestridlig, då i betraktande tages, att uti det emellan Kongl. Majit, å ena, samt rotehållarne, å andra sidan, upprättade, den -4 November 1725 stadfästade, ännu gällande "kontrakt” (hvilket utgör en af urkunderna lör ständiga knektehållet i Upland) stadgas, i 5:te punkten, alt den Enöres-kassa, ”sorn till följd af åtskilliga Kongl. Förordningar, men ”isynnerhet af Kongl. Brefven under den 9 Januari 1691 och den 20 Juni 1693 af ”rotehållarne blifvit bildad” och framgent af dem skall underhållas genom årligt bidrag, ”skall till de fattiga och utblottade rotarnes hjelp och understöd användasoch vidare att ”efter dessa medel (Enöres-medlen) enskildt höra rotehållarne till och endast 64 h o asti t lilio n slits k o l tets Memorial N.-o -//. tili förenämnde behof sammanskjulas,” sä skola de ”lill inga andra tarfven användas ’'<in hiir Jörmuldt är,” ■— hvaröfver del skulle åligga ''Landshöfdingen” ali hålla hand. Då nu hvad rolehållarne inom Upsala län den 24 April 1855 beslöto, oell eli stort antal af deni den 4 Mars 1856 fortfarande yrkade samt sedermera i besvärsväg vidhållit, allenast innebär påslåendet, det kassan skulle återföras lili hvad uti 1725 års knektekontrakt är bestämdt såsom varande hennes enda ändamål; så hade det obestridligen bordt åligga Herr Departements-chefen ej allenast alt den 30 November 1855, då del nya reglements-förslaget, grundad! på rotehållarnes den 24 April samma år lättade beslut, till nådig pröfning och stadfästelse föredrogs, fästa Kongl. Majlis uppmärksamhet dels på kassans rätta ändamål, dels derpå, att den 1831 tillskapade
Departements-chelen sålunda i underdånighet yttrat och tillstyrkt och deruti Stats-Rådets öfrige ledamöter instämde, behagade Kongl. Majit i nåder gilla och bifalla. Ex protocollo Axel Adelgren. 24 Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 113. Utdrag af Protokollet öfver Finans-Ärenden, hållet inför Hans Majt Konungen i Stats-Iiådet å Stockholms Slolt den 99 Maj 1863. Närvarande: Hans Excellens Justitie-Statsministern, Herr Friherre De Geer, Hans Excellens Statsministern för Utrikes Ärendena, Herr Grefve Manderström, Statsråden: Herr Friherre Gripenstedt, Grefve von Platen, Lagerstråle, Malmsten, Thyselius, Bredberg, Thulstrup och Reuterskiöld. Chefen för Finans-departementet, Statsrådet Herr Friherre Gripenstedt, upplåste till justering ett, i enlighet med Kongl. Maj:ts uppå Stats-Rådets enhälliga tillstyrkande förut fattade beslut, uppsatt förslag till Kongl. Maj:ts nådiga Proposition till Rikets Ständer angående inrättandet af en pensions-anstalt för befälhafvare, styrmän och annat sjöfolk å Svenska till utrikes fart använda segeleller ångfartyg, äfvensom maskinister och eldare å sistnämnda slags fartyg. Kongl. Maj:t behagade, uppå Stats-Rådets tillstyrkande, i nåder gilla berörda förslag, sådant det finnes detta Protokoll bilagdt, och befallde, att, i enlighet dermed, nådig Proposition skulle till Rikets Ständer allåtas. Ex protocollo C, F. Smerling. H:o 114, Kongl. Maj t* Nåd. Ant. till Exp.-Utsk. (len 3 Juni 1863, kl. 6 e. m. Kongl. Maj:ts nådiga Proposition till Rikets Ständer angående rätt för Biskopen i Hernösands stift m. m. Doktor Israel Bergman, att, vid afskedstagande, på rikets allmänna indragningsstat uppbära pension; Gifven Stockholms Slott den 29 Maj 1863. Uti en till Kongl. Maj:t den 27 innevarande
Dessa anmärkningar äro riktade dels deremot att i omförmälda förslag icke influtit ett stadgande, inrjefattande ansvar å den Civilmyndighet eller Militärbefälhafvare, som vid uppror eller upplopp missbrukar sin makt till kränkning af allmän eller enskild rätt eller säkerhet, eller sin embetspligt härutinnan underlåter; dels ock emot 8 § i förslaget, utur hvilken man ansett ansvarsbestämmelsen böra utgå, enär det ej borde ådraga någon ansvar om han i lofliga ärenden sammankallar bolk, utan att förut kungöra sådant för vederbörande Myndighet. Då emellertid tre Riks-stånd godkänt Utskottets förslag utan något tillägg i den syftning nyss är nämndt samt med bibehållande af ansvarsbestämmelsen i 8 § af samma förslag, och hvad tre stånd härutinnan beslutat utgör Rikets Ständers beslut, anser Utskottet, med afseende å föreskriften i 49 § Riksdagsordningen, de anmärkningar, sorn föranled t återremissen ej kunna till pröfning af Utskottet upptagas; men då hvad Ridderskapet och Adeln i frågan beslutat afviker från de beslut Presteoch Borgare-stånden i ämnet fattat, och Utskottet, vid jemförelse af 75 § i berörde grundlag, ej kan vidtaga någon åtgärd för sammanjemkning af inom Riks-stånden fattade skiljaktiga beslut, förr än samtlige Stånden i ämnet sig hufvudsakligen yttrat; föranlåtes Utskottet att, med anmälan om frågans närvarande skick, öfverlemna densamma till Yällofl. Bonde-ståndet för att dermed vidare i grundlagsenlig ordning förfara. Stockholm den 5 Augusti 1848. Bih. lill R. St. Reservation. Af herr lektor Wallman:
Bränvinsbrännings-afgiften i Sverige, lagd på pannerymden sålunda, att den utgjort från 3 r:st. till och med 2 sk. banko för hvarje kanna, sorn antagits kunna, med redskap i särskilda klasser, tillverkas, hade från år 1834 611 och med år 1844 lemnat följande resultat: År Beräknad i riksstaten till Inflaten inkomst. 1824. Rko r:dr 429,000. 1839. dito. 503,360. tZ Kongl. Maj.ts Nåd. Kommitteen hyste den öfvertygelsen, att bränvinsbränningen bär i landet borde småningom kunna underkastas en vida högre beskattning, än den,. sorn för närvarande af densamma utgår. Afgiften drabbade visserligen i första liand producenten, men endast såsom förskott, hvilket måste återgäldas af konsumenten, för hvilken ett eller annat runstycke högre pris på glaset vöre destomindre känbart, som den, hvilken har låd att dagligen förtära bränvin, också utan afsaknad kunde erlägga några procent högre pris derför, och den, för hvilken denna tillökning i pris vore i någon mån känbar, gjorde väl, om han minskade sin förtäring af bränvin, och än bättre, om han alldeles afstode från dess bruk. Kommitteen skulle således anse det vara väl, om bränvinsbränningen kunde här i landet beskattas lika högt, som i Danmark och Norrige, eller med omkring 8 sk. banko per kanna, men ansåg sig ej böra i underdånighet tillstyrka, att skatten nu på en gång må höjas till sådant belopp, hufvudsakligen derför, att en hög skatt icke läte uttaxera sig, så länge något slags husbehofsbränning för en låg afgift qvarstode vid sidan af den bränvinsbränning, som skulle bära den höga.
A’:» i5- att Actie-egarcns utdelning skulle beräknas i förhållande till der» genom lians tillskott i silfver, enligt Rikets Ständers medgifvande, ökade penningeoell lånerörelsen samt den deraf, enligt serskildt Conto, erhfdlne netto inkomst, dock så, att, i händelse denna vinst uppginge till och öfver 5 o/b å Actiens Capital-belopp, allenast a/"3:delar af det öfverskjulande belopp skulle Actic-egaren tillfalla, men återstående tredjedelen ingå till Bankens reier v-fond ; att 0111, emot förmodan, förlust å låne-rörelsen, för ett eller annat år.uppstode, eller Bankens styrelse funne reela fonden fordra en ytterligare förstärkning af silfver, actic-egarne skulle hafva åliggandet att, - pro rata parte, i mou af det insatta Capitalels förhållande tillden derpå grundade sedelstocken, lemna tillskott i silfver af hvad som erfordrades, dock med rättighet för Actie-egarne att det sålunda lemnade tillskott återtaga sedan erisen blifvit öfverstånden; och att det primitiva Actie-Capitalet i silfver aldrig skulle kunna uppsägas, utan Actien endast berättiga lill ränta, på sätt ofvan nämndt är, efter andel i vinsten, men att actierne skulle kunna i Banken belånas till deras lulia belopp, i enlighet med de vilkor, som för öfrige publike pappers belåning kunde stadgas. Hvarjemte Molionaircn yttrat den åsigt, alt ehuru Aclie-egares framtida delaktighet i Bankens öfverstyrelse icke kunde ega rum utan förändring af Grundlagen, Rikets Ständer likväl torde vara oförhindrade att emedlertid i Banco-Reglemenlct föreskrifva sine Fullmäglige, att, med Ombud uf en eller flere Actic-egare, sig rådföra i afseende på Låne-rörelsens bedrifvande. Och har Motionairen föreställt sig, alt uppå de sålunda framställde grunder ett enskildt Actie-bolag al både inoch utländske Capitalister ganska lätt komma att sig bilda till deltagande i Banken.
— N:o 79. i anledning af väckt motion om rättighet för Borgmästare i de städer, der poliskammare icke finnes, att kalla till polisförhör vid vite och påföljd af hemming. IX. B. 511. A. 530. — N:o 80. i anledning af väckt motion om förlängd tid för fullföljd af besvärsmål från Westerdahls fögderi af Stora Kopparbergs Län. IX. B. 511. A. 530. — N:o 81. i anledning af väckta motioner angående upphäfvande eller förändring af Kongl, plakatet den 12 Januari 1726 emot olofliga sammankomster för andakts-öfningar, jemte öfriga i samma ämne utfärdade författningar. IX. B. 511. A. 530. — JN:o 82. i anledning af väckt motion om brottmålsransakningars hållande i länshäktena. IX. B. 511. A. 530. -— N:o 83. i anledning af väckt motion om tingspredikans hållande å viss limma. IX. B. 511. A. 530. — X:o 84. i anledning af vackt motion, om hvad iakttagas bör, då någon hänvisas till Presierskapet att förmanas, innan han må fullgöra ådömd värjemålsed. IX. B. 511. A. 530. — N:o 85. i anledning af väckta motioner om ändring i lagens bestämmelser, angående ränta å försträckta penningar eller varor. IX. B. 511. A. 530. — N:o 86. i anledning af väckt motion om upphäfvande af den Academiska jurisdictionen. — N:tt 87. i anledning af väckt motion om dels ändring af Kongl. Brefvet den 17 October 1778, angående barnamord, och dels förklaring af Kongl. Förordningen den 10 April 1810, angående mildring i straffet för lägrad qvinna. IX. B. 561. A. 563.
»Kom, låt oss gå ut i riddarsalen», hörde hon någon förbigående säga, och detta yttrande väckte hennes nyfikenhet. Hon följde efter dem som talat, in i nästa rum. Det var en stor sal, hvilken oaktadt alla ljus och lampor såg helt skum ut, så mörka voro väggarne. De voro klädda med broderade tapeter, föreställande riddare och borgfruar, hundar och villebråd under svartgröna trän. Färgerna hade blifvit dunkla, här och der hade duken remnat af ålder, det såg högförnämt och spöklikt ut. Fönsterna bestodo af talrika smårutor, infattade i bly, fönsternischer, panelningar och möbler voro i svartnad ek, allt tungt och vördnadsbjudande. På ena långväggen stod en orgel. Äfven här fann hon ett förträffligt krypin i en af nischerna, hvarifrån hon hade utsigt både öfver salen och det angränsande musikrummet. Hon kunde aldrig ha önskat sig en bättre plats, och sedan betjenterna kringburit förfriskningar, drog hon sig tillbaka dit in. Ingen brydde sig om den svartklädda flickan i urväxta klädningen. Hon stod ensam i dunklet och slukade med ögonen en i hennes tro sagolik prakt. Dess verld drog henne främmande förbi, men hon följde med ögonen dessa glänsande toiletter, dessa lediga rörelser, detta skiftande minspel, och hon tyckte att der låg ett förtrollande behag i sjelfva umgängestonen. Gud, den som vore som de! Detta var annat än prestens förmak, dittills det elegantaste hon sett, der ortens fruar sutto uppradade i soffan som marknadsdockor på en segelgarnstråd, och der fnittrande unga flickor tittade under lugg på långbenta landtbrukselever, som icke visste hvar de skulle göra af sina händer. Och vaken drömde hon, att det var hon sjelf som gled öfver bonade golf, högväxt och rank som den okända, språkande med eleganta herrar och damer, snabbt vändande sin solfjäder, så att dess siden glänste i ljusskenet. Emellanåt andades hon djupt, djupt, så qväfvande stark blef åtrån att nedbryta de skrankor som skilde henne från verlden derute.
"Säg mig, uppriktigt, kära mor, har fader Ollikainen eller ni eller någon af era barn att göra med de herrarna? Finnas här lurendrejare?" "Jag vill just säga som sanningen är", sade gumman: "Nog kan Herr Thorsten veta, att bonden här vill sjelf begagna hvar enda jordlapp. Hvad skall Torparen då lefva af? Kolningen hinner icke att skaffa oss vårt nödvändigaste. Någon annan förtjenst bestås icke oss, gemene folk. Hvad skall man då göra? Gossarna våra få skäligt betaldt för hvar fora ifrån Norige, då de ha i ett och annat betett sig litet så der hurtigt; men så ha vi också på det sättet fått ihop så pass, att kronan hvart år fått ut sina utskylder af oss. Nog veta vi, att det icke kan blifva annorlunda så snart, ehuru det just icke är så väl, att kronan skall behöfva drifva oss på olagliga vägar för att få ut de fattiga styfrarna. Men man är ju tvungen att lefva. Hvad skole vi göra?" Anders kom i detsamma med båten. Han lade till bakom vassbusken och bar i land en stor packa med varor. Thorsten insåg nu, att här nyttjades en födkrok, hvilken i sjelfva verket var föga hedrande. Men spelet måste hållas ut till slutet. Han måste blifva här, tills han visste, huru det stod till med de faror, han fruktade. Utan att yttra ett ord eller göra en helsning, begaf sig Anders med sin börda uppåt gården. Han hade icke länge varit ur sigte, förrän några jagtrop hördes bortifrån skogen. Gumman lyssnade med uttryck af bestörtning på ropen. "Det är Länsman, som kommer!" utropade hon: "Gud hjelp oss!" Ett par bösseskott hördes ifrån skogsbrynet. "Jag sätter mig i båten!" sade Thorsten. "Der ser mig ingen, och om det skulle gälla, kan jag ro ut på bäcken. Der kan väl ingen följa mig, ty mossen ser just ut som den hängdyn vi foro öfver på hitvägen." "Det är godt!" hviskade gumman: "De veta icke, att vi ega en båt! Jag går väl upp och ser till hvad de företaga sig der hemma. Fader