Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Intet kunde då finnas obilligare och orättvisare än att den, som der begagnade en del af sin jord till betesmark, skulle vara fri från hägnad, då en angränsande jordegare, sorn nyttjade lika beskaffad mark till äng, skulle ensam hålla gärdesgården. Motionären har således föreslagit: att då ett hemman med åker och äng möter annat hemmans skog, beteshage eller utmark, egaren af sistnämnde hemman skall mot åkern eller ängen i stängseln deltaga efter den grund, som i afseende på hägnads-skyldighet särskilda byar och hemman emellan i allmänhet finnes bestämd, eller om detta stadgande, i anseende till olika lokal-förhållanden på olika orter, icke skulle finnas lämpligt för hela riket, att förslaget åtminstone matte blifva antaget såsom gällande för Westmanland. Men om icke heller detta skulle finnas lämpligt, har motionären alternativt Iemnal förslag till ett för helä Biket gällande stadgande i ämnet af följande innehåll: Då äng möler betesmark, som, efter hvad Landtmätare och Gode män utröna, är i allmänhet af lika god beskaffenhet, som ängen, stänga ängens och betesmarkens egare hälften hvardera i s kiljo linien; och af Magnus Månsson från Calmar län, som äfven fästat uppmärksamhet på den skogsforödelse, sorn gärdesgårdar af träd medföra, och derför ansett det vara af särdeles vigt, att stenmurar uppföras på de orter, der tillgång till sten finnes; men som, när sådan stängsel skall uppföras mellan särskilda hemman eller hemmansdelar, i lag ej funnes bestämdt å hvilket hemmans jord sådan hägnad bör läggas, hvaraf handt, att i motionärens hembygd den ena åboen lagt stenmuren intill rålinlen in på sin jord, då deremot grannen, som haft egor näst intill, anlagt en likadan mur på sin sida, hvilket icke kunde vara med god ordning öfverensstämmande; har motionären, till undanrödjande af denna obestämdhet i Lag, föreslagit det stadgande: »att, då stängsel af sten uppföres i gränsen emellan särskilda hemman eller hemmansdelar, mark dertill må tillsläppas efter det hemmantal, hemmanet eller hemmansdelen hvar å sin sida besitter.»
Jag anser ej absolut nbdwändigt akt fästa sig wid de förändringar i Tjcnstcmäns »vilkor, som genom olika myntwärde tid efter annan upkommit: det är tillräckligt, att genom jemförelse mellan beha Tabeller utröna hwilka Tjenstemän nu blifwit tillökte. Som denna Commission är oh af märt Ständ updragen, och säledcs ej är en enskild förrättning, hoppas jag att samma rättighet mätte tillkomma Oh, som Utskotten, och hemställer derföre ödmjukeligen , om icke anstalt hos Hof - Cantjlern kunde fogas, att de uplysningär soni kunna äskas, mätte oh meddelas. Grefwe bl örner, kkörsn. De uplysningär, som kunna tarfwas till upgörandc af tabeller öfwer den närwarande Tjenste - och LöningsStaten finnas i Stats - Contoiret och hos Stats - Utskottet att tillgä. Om alla andra tror jag det mätte stä Friherre 8»ae1, likasom Utstötte», öppet att wända sig till Hof-Cantzlcrn. För öfrigt tror jag det bör ankomma pä Herr Baron Lisei sjelf att uprätta de fbicflagna tabellerna efter ben method honom tjenligast syneS. F r i h e p. Den 6 September. i8l Friherre 8 raLI von lsto 1! stein. vet är endast till Ridderstapet och Adeln jag wändcr mig, dä jag bcgäv, a»t Committcrade mätte blifwa satte i ständ att kunna upfylla dct förtroende dem blifwit updragit. Hans Exellence Herr Grefwe Kuut K, Kric. vet är allenast Ridderskapet och Adeln som bcstutit att dessa Tabeller stola uprättas. De uplysningar, som pä Kongl. Maj:ts befallning till Hof-Can'zlcrn meddelas, kunna efter hittils wedertagit bruk, endast af Riksens Ständers Utskott äskås:.
Som ' ett föredöme för gatuanläggning i gamla arkitektoniskt värdefulla kvarter kan man nära nog anse Corso Vittorio Emmanuele, hvilken från Piazza di Venezia .-svänger fram till Ponte S: t Angelo; bred, ljus och befriande, mellan kyrkofasader och palats. Längs själfva kammen af Gianicolo, dominerande hela Roma, har man anlagt en promenad, hvars gräsmattor och springbrunnar, buskgrupper och marmorbänkar verka dubbelt eleganta däruppe på den fria höjden. Det nya kvarteret Ludovisi borde kanske aldrig ha kommit till — men tyckes emellertid visa, att man gått till verket med insikt om terrängens värde och vikten af att här bjuda det bästa möjliga moderna. I sammanhang härmed må ock påminnas om det storslagna Bonghiska förslaget att förvandla allt det värdefullaste i » Roma antica », det klassiska Roma till en enda stor » Passegiata Storicaen historisk park, där gräfningar kunna pågå - obehindrade och det redan framdragna ligga inbäddadt i grönska.88 DET MODERNA ITALIEN. Anordningarne på palatinska kullen äro en borgen för, att detta skulle ske med urskillning och smak. Tyvärr tyckes det just ha varit urskillning och smak som brustit i många andra viktiga fall. Denna samma hänförelse, som så oemotståndligt dref italienarne till Roma, har icke varit mäktig nog att genast efter intåget ingifva dem känsla af ansvar gentemot det rika arf, de så plötsligt tillträdt. Arbetena under den första omdaningsperioden utmärka sig lika mycket för hänsynslöshet mot det gamla, som för besinningslöshet och dålig smak i fråga om det nya. Jag vet nog, att det är lätt att kritisera — efteråt; att stora misstag oundvikligen måste begås under öfvergångstiden då en helt ny administration jäktas af brådska, penningbrist och intriger af alla slag. Ja visst; men det är här bara fråga om sens commun, söm kritiserar resultaten och iakttager intrycket af den första romerska omdaningsperioden för nordiske resande.
M årke gångspris* Mo ti verne bärtil! hafva, å ena sidan, varit lagligen ingårsgne och fastställde contracters helgd och bestånd, samt, å den andra, Statens ökade behof, hvai igenom de arrenden, som lör längre tider tillbaka, och under ett flerfaldigt lägre varupris blifvit alslutne om en viss årlig penuingeafgilt, som vid arrendets beviljande var afpassad efter egendomens afkastning i varuproducter, men nu icke svarar deremot, skola till samina numeraire ulgå; samt emedan Arrendeinnehafvarne icke ht lier synas hafva skål, att beklaga sig, om de vid deras arrenden blifva bibehållne, emot erläggande af det varubelopp, sorn, med penningeråntans bestämmande koni i beräkning. En större utveckling vore, måhända, allt för vidlyftig, och icke hår passande; men för den, som åslundar en dylik, lämnas anvisning till Högloll, StatsUtskottets Betänkande af den Den 5 Martu. 343 29 November 180g, till RiksStåndens Utlåtanden, samt slutligen, och såsom följd deraf, till sjelfva Riksdagsbeslutet den 2 Maj 1810. Om nu härtill kommer, hvad med sanning år öfverensstämmande, att, på sätt protesten, bevisligen styrker, Herr Tauson erbudit sig, att den förhöjda arrendeafgiftén för Uranienborg erlägga, utan att det minsta afseende derå blifvit gjordt, så må ingen neka, att ju han åger allt skäl till klagan öfver en behandling, hvilken bragt honom nära till armodets gråns.
Men just detta är ett ytterligare skäl för den önskan motionen innehåller; ty hvilken håg skall väl den unge tjenstemannen hafva till ett sådant fortsatt studerande, om han ser, å ena sidan, att kunskaper och routine icke äro nödvändiga v i 11 k o r, för att komma till de högre platserna , och å den andra, att äfven de mest ådagalagda förtjenster i den vägen endast undantagsvis leda till samhällets höjder, om man ej äger tillträde dit jemväl på andra vägar. Särskildt kan man se verkan af bristen på en sådan föreskrift, som blifvit föreslagen, deri, att jemförelsevis högst få af de förnämes och högste embetsmännens barn ingå i Statens tjenst på den civila vägen. Likväl kan det tagas för gifvet, att de högst uppsatte, lika gerna som någon annan, vill hafva sina söner fram till lyckan. Det utgör således ett bevis huru långt del kommit med öfverty gel - Den 20 Mars f. ra. gelsen om befordringssystemet, äfven bos deni närmast intill makten, då de anse att deras barn icke skola komma fram så fort genom kunskaper och civil tjenstgöring, som genom skicklighet uti militär-exercis och garnisonstjenstgöring, genom uppvaktning vid hofvet eller engagement vid utrikes beskickningar, hvilka sistnämnda väl kunna vara nyttiga, genom det begrepp, man der erhåller 0111 andra lunder, men icke för att lära känna landets egna institutioner och författningar. Gåfves deremot några föreskrifter, som gjorde förutgående prof på skicklighet till villkor för befordringar, så skulle dock de förnämas barn utan tvifvel äfven mera gå den civila vägen, och lika mycket som andra vinlägga sig om kunskaper. Den i flera andra afseen den så rättvist klandrade frihetstiden är ett bevis härpå: den företedde uti dé högsta cheferna en samling män af så utmärkta civilistiska kunskaper, ja verklig lärdom, alt de skulle utgjort en prydnad inom hvilken Europeisk embetsmannahierarchi som helst. Jag får slutligen åberopa ännu ett yttrande af Hr von Hartmansdorff vid 1828 års riksdag: att det bästa och enda sättet att erhålla duglighet på de högsta platserna är att endast dugligheten befordras.
Utgifvarer» länge tili sig indraga räntan ä deras samman f agne belopp: att, om än in visningars emottagande elier Icke emottagande i betalning kari anses vara öppit efter eger behag för hvar och en, so: 11 Handlanden, Bergsbruk eller Slojde NuingsIdl aren lefvererar varor elier fullgjort något arbet* det likväl nästan alltid skall blifva en nöd * n - n • o välu}ighet för sadane personer att lata sig åtnöja, n»ed detta betalningssätt, enär å ena sidan dg S).p i behof af ersättning och ä den. andra I.ri¥;SItings*Utgifvaren icke kan eller vill annorlunda ‘fullgöra utbetalningen: att, såsom en häraf nöd vä tidig1 följande svårighet, då antingen de första Jnvisnings-emottagarne eller de sedermera deraf . blitne innehafva rrte»näste verkställa utbetalningar till andra orters invånare, der utgifvarens namn och förtroende icke äro kända, skall sadane sedlars antagande såsom god betalning sättas i fråga och uppgäld eiler agio derå ega rum, hvilket äfven, när förnödenheter för dera skola upphandlas r sjelfva den orten, der (ie äro mest gängse, ofta torde inträffa, i anseende tili den omgång och olägenhet, soth Underdåniga Skrifvelser' 375 förorsakas emottagare)! genom deras öfverstyrande till den ort, hvarest de inlösas: att invisningarne icke hafva egenskap hvarken af löpande Skuldebref, enär påstående emot Utgifvaren om deras infriande icke förr kan väckas, än den person, på hvilken in visningen är ställd, vägrat eller icke mäktat 'gälda densammas belopp, samt ej heller af Växel, då någon ovilkorlig skyldighet icke är bestämd till deras endosserande eller transporterande af hvarje innehafvare under deras omlopp: och att vid händelser, då antingen utgifvaren blir oförmögen att betala sin skuld eller anmäler sig om afträdesförraån, eller vid hans död efterlefvande maka eller arfvingar söka Urarfvagörelse, eller ock de till utrönande af tillståndet i den aflidna?
Ad. begår alldeles ingen inconseqvens, om R. o. Ad. ogillar ifrågavar:de voter:s-propos., ehuru R. o. Ad. godkänt den sednast föredragna. Den innefattade nemi., såsom en värd talare ganska rigtigt erinrat, endast ett utbyte af en skatt mot en annan. Här åter är fråga om att rent af upphäfva en skatt, utan att sätta något i stället. Frågan är således hvarken mer eller mindre än den, alt till sin verkan upphäfva en bestående lag; och jag skulle derföre tro, att det är, en fullkomlig lagstiftningsfråga. — För öfrigt, mine Hrr, får jag erinra om, huruledes enda grunden för denna framställning är, att man skall förenkla kronans räkenskaper d. v. s. att man skall lätta kronofogdarnes och liäradsskrifvarnes besvär. Men månne det kan vara tillräckligt skäl att bifalla en sak som medför hundradetals R:drs årlig minskning i Statsverkets inkomster ? Gr. Lagerbjelke: Här har blifvit åtskilligt ordadtom lämplig - Den 23 September e m. 417 lighetcn i allmänhet af detta förslag, och äfven åtskilliga skäl anförda, hvarföre man skulle afslå detsamma, med anledn. af misstag m. m. För min del tror jag att allt delta icke hörer hit. Det kan blifva ett motiv för, huruvida man vid voteringen i först. SlatsUtsk. skall lägga ja eller ney, men alldeles icke blifva motiv för beslutet om, huruvida förslaget skall gä till votering i först. StatsUtsk. eller icke. — Vid den förra punkten ansåg R. o. Ad. angående borttagande af en ordinarie ränta böra, såsom rörande statsregleringen, företagas votering i först. StatsUtsk. Nu hafva vi åter en alldeles likartad fråga till handläggning, och jag hoppas således att R. o. Ad. rörande samma fråga fattar samma beslut; hvarföre jag hos Hr Gr. o. Landtm, får anhålla om propos. på bifall lill den föreslagna voter:spropos:n. Frih. Cederström: Om någon, vare sig K. M. eller enskild riksdagsman, föreslagit attén Statens inkomsttitel skall upphöra, och II.
M:s särskilda nåd. förordnanden, bestridt till 1843 års slut, då jag emotlog förordnande att förestå ett Kammarråds-embete i nämnde Collegium. 1844, d. 2 Febr., förordnad af K. M. att under 4 månader såsom adjungerad ledamot ett departement i K. KammarColl. förvalta. 1844, d. 8 Juni, ytterligare förordnad af K. M. att under ett års tid förestå ett departement i oftanämnde Collegium. I H. R. o. Ad:s cancelli har jag under de 2:ne sednaste riksdagarne tjenstgjort såsom Notarie, hvarjemte jag år 1841, vid dåvar. Ridd.Secret:s insjuknande, af R. o. Ad. förordnades att förrätta hans tjenst; äfvensom jag d. 5 sisth Juni af H. Ridd.Direct. blifvit förordnad att den ledigblifne Ridd.Secret.sysslan bestrida intilldess densamma varder i behörig ordning återbesatt. Stockholm d. 17 Juli 1844. Albert Munck. Enligheten med oss föreviste handlingar, intyga J. A. Brandel. P. A. Norberg. Kammarråd. Kammarråd. Hörsamt Memorial. Uti mern. af sisth gårdag har Ridd.Direct. gjort anmälan öm den sorgliga tilldragelsen, alt Directionens Ordf. H. Ex. Riksmarskalken, Ridd. och Commendeuren af K. M:s Orden m. m. Hr Gr. Magnus Brahe d. 16 dennes med döden afgått; och har Ulsk., som med djupt deltagande erfarit denna smärtsamma förlust, bort i följd af föreskriften i 16 § Directionens instruction, ofvannämnde mern. till H. R. o. Ad. insända, hvarvid, i afseende på val af ny Ordf. i Directionen efter framlidne H. Ex. Hr Gr. Brahe, Utsk. vördsamt hemställer, om icke med sådant val må anstå, intilldess, efter föregången granskning af Ridd.Direct:s riksdagsberättelse och det utlåt.
Riksdags-Ordningen samt det förslag afgifvet, att Lag-Utskottet skulle ökas till personalen och blifva permanent efter Riksdagens slut, för att kunna bereda det nya Lagförslagets antagande; och ehuru Constitutions-Utskollels förslag kunde med Lag-UtskoUets förenäs, trodde likväl Herr Biskopen, att, i fall det förra bifölles, det senare kunde umbäras, helst mångå anmärkningar redan blifvit af be;Bilt. till R. S. Fröt. i8.fo och 1841. y Sami. 1 Jfd. 44 Haft. 2 Lag-Utskottets Utlåtande, No iy5. hörige Auctorileler afgifne. I anledning häraf, har af Herr Conlracts-Prosten Hallström blifvit erinradt, att den åtgärd, Constitutions-Utskoltet föreslagit, ej kunde gå i verkställighet förr än nästa Riksdag; deremot Lag-Utskottets förslag hade till syfte att dessförinnan bereda och underlätta deri slutliga granskningen af det nya Lag-verket, hvadan det ena förslaget ej lade hind er i vägen för det andra; och anser Utskottet något vidare svar å hvad Herr Biskopen Holmström i berörde afseende anfört ej erfordras. Utskottet öfvergår alltså till de speciela anmärkningarne, hvilka här nedan finnas sammanförde, samt äro rigtude emot följande af Utskottet föreslagne åtgärder, nemligen: i:o att den Comité eller Lag-beredning, som ytterligare hör granska Lag-förslagen, sammansättet af Ju stitice-S tats-Min ist er n, två Justitia;- lid-H, Justitice-Canzleren, Rikets Ständers Justitice-Umbudsman, samt tre andre lag färne män, af hvilka en vore ledamot i någon af Lil et t lif rätter och en annan ordinarie Häradshöfding; äfvensom attl de qvarlefvande Ledamöterne af fordna Lag-Comitéen, Expeditions-Sscreteraren och Riddaren Richert och Advocat-Fiscalen och Riddaren Staaf, varda kallade att i beredningen deltaga.
Fi agor rörande läge af ny väg öfver eller intill oafviitrad skog eller Kronäng mark, samt dess bekostande, böra likväl/efter hållen undersökning, till Kongl. Majus Befallningshafvande hånskjutas, i anseende till det inflytande läget för sådane vägar kunde ega på framtida nybyggen , det Stats, bidrag, som derföre må beviljasj och det undantag från de ofvan tillstyrkte grunder, som i mera obebodde delar af de Norra Provincerna synes böra ega ium, och för hvilka bestämda stadganden icke kunna meddelas.’' I afseende på Bruks och Qvamars skyldighet, att deltaga i väghåiiningsbe9väret, voro meningarne inom Utskottet delade, hvarför votering anstäldes, som så utföll att pluraliteten af Piidderskapet och Adeln samt BorgareStåndets Ledamöter voterade enrot) men Presteoch BondeStåndets Ledamöter för skyldigheten för Biuk och Ovarnar att deltaga i väghållningen. I händelse sednare alternativet akulla gillas, ansågo Utskotten Bruks och Qvar» nars väghållningsskyldighet böra bestämmas efter dylika Lägenheters rösträttighet vid Prestval; hvaremot dock reserverade sig H errar Danckwardt, Björkenstam och Linning samt Herr Professor Bexell. LagUtskotUts Betänkandea. 21 334 Lagutskottet: Betänkandeti, Efter de beslut Utskotten sålunda fattat, skulle Betänkandet ånyo redigeras och, jemte ProtocollsUtdrag, innefattande ofvan intagne särskildte yttranden, till RiksStån» den afgå. Ut Supra. Ex Protocollo, Joh. Jac. Kleman N:o 72. Ankom d. 4. Junii 1823, Riksens Högloft. Ständers Lagsami Allmänna Besvärsoch Ekonomi Utskotts Betänkande öfver RiksdagsFullmägtigen Anders Anderssons frän Calmare Län Memorial, angående Byevägars anläggning och underhållande. Genom Remiss, den 3 innevarande må» nåd, har Hederv.
Ehuru jag uppriktigt tror, att några af dem verkligen vilja sitt lands bästa, spela de en rol, som kommer verlden att tro annorlunda; ty utan att uppställa någon förnuftig operationsplan för sig sjelfva, hindra de, så långt de kunna, alla slags försök till lagstiftning för Irland. De endast upphetsa sina landsmäns sinnen och uppmuntra till revolution samt rättfärdiga sålunda engelsmännens öfvet-tygelse. att ett Irland, styrdt af irländare, oundvikligen måste sluta med upplösning och förstörelse. I denna kritiska period af Irlands historia är det icke blott intressant utan nödvändigt att blicka tillbaka på landets förflutna historia och försöka uppdaga ursprunget till de nuvarande svårigheterna och förvecklingarna. Källorna till många af dessa ting förlora sig i mörker; men några af dem kunna upptäckas, och af alla tillsammans kan man bilda sig en mycket \ * riktig föreställning om, huru sakernas närvarande ställning uppkommit. För detta ändamål vill jag taga en tillbaka-skådande öfverblick af Irland, uppehålla mig vid de förnämsta fakta i dess föregående tillvaro så utförligt som utrymmet medgifver och behandla saker som föreföllo i de tidigaste perioderna af dess historia, men äfven de senastehändelser, som tilldragit sig på dess jord. Endast på detta sätt, ' tror jag, kunna vi bilda oss en riktig idé om den irländska frågan och döma rättvist öfver de mycket olika åsigter angående depsamma som omfattas af irländare och engelsmän. Endast på detta sätt kunna vi förstå, hvarför Englands regering finner det nästan omöjligt att följa en politik, som kan tillfredsställa Irland, och hvarför irländarne äro så missnöjda med det engelska väldet. Irlands äldsta historia består af etniska legender. Sedan de äldsta tider fanns i landet en klass, hvilkens särskilda uppgift det var att bevara de förnämsta irländska familjernas slägttaflor, bibehålla minnet af förfädren, och sålunda hafva långa stamträd och berättelser om “ frays " och “ bakles " hunnit ända till våra dagar. När irländarne voro omvända till kristendomen och blifvit bekanta med berättelserna om syndafloden, tungomålens förbistring och menniskoslägtets enhet, försökte suiderna (de vise) fylla svalget mellan sina stamfäder och Noach.
Riksdags-Ordningen, angående bestämmande af arfvode för Bonde-Ståndets Riksdags-Fullmdktige. Vid alla Riksdagsmannaval skall nytt val. Riksdagsman, som vald blifvit, må ej, utan lagliga hinder, kunna sig derifrån undandraga, och njute han af dem, som äro berättigade att välja, anständigt och tillräckligt underhåll och resekostnad, hvilka före valet bestämmas. Dessa — Akademifonden. Hänvisning: Konst -Utsk. Memorial N:ris 6 och 75. Ridd. och Adelns Prot. den 50 Mars och 26 Okt. 1860. Preste-Ståndets Prot. den 51 Mars och 26 Okt. 1860. Borgare-Ståndets Prot. den 28 Mars och 24 Okt. 1860. Bonde-Ståndets Prot. den 28 Mars och 26 Okt. 1860. Obs. Se anm. 2, vid förslaget ll:o här ofvan. 30:0. Om den ändring i 18 § Riksdags-Ordningen, att Mosaiske Trosbekännare må erhålla rättighet att deltaga i Riksdagsmannaval. 2:o. Vid alla Riksdagsmannaval skall nytt val. Riksdagsman, som vald blifvit, må ej, utan lagliga hinder, kunna sig derifrån undandraga, och njute han af dem, som äro berättigade att välja, anständigt och tillräckligt underhåll och resekostnad, hvilka, för Presteoch BorgareStåndens Riksdags-Fullmäktige, före valet bestämmas. Konstilutions-UIskottets Memorial M 3. 21 Riks dags •Ordningen. § 18. Till Riksdagsman må ej i något Stånd godkännas en person, som icke upphunnit 25 års ålder; ej den, som, fastän äldre, står under Förmynderskap; ej den, som. efter gjord cession och utfärdadt pro klama, icke, på sätt Lag förmår, visa gitter, att han från sina Borgenärers kraf fri är; icke eller den, hvilken laga kraftvunnen Dom förklarat ovärdig medborgerligt förtroende, eiler att föra andras talan, eller för något nesligt hrott till straff skyldig.
Det är visserligen sannt, såsom den siste värde talaren anmärkt, att tvänne vittnens berättelser, deruti de sammanstämma, utgöra full bevisning; men det är lika sällsynt att få två vittnen, åtminstone hvad tjufnad beträffar, emedan tjufven icke lärer taga tvänne vittnen med sig, ulan då får man höra tjogtals med vittnen, för att utaf deras särskilda uppgifter och genom jemförelse af mer eller mindre bindande omständigheter söka utforska rätta sammanhanget. Det är icke domaren hvarken tillåtet eller anbefaldt att på förhand fara hem till vittnen för alt utforska hvad de kunna hafva sig i saken bekant; utan då parten eller åklagaren finner sig hafva anledn. att till vittne åberopa personer, så blifva de inkallade för att höras, och om de då ojäfvige befinnas, kommer det att visa sig, om de hafva sig något i saken bekant eller icke. Det lärer icke kunna stadgas, att en person, som kommer att vittna och icke har sig något bekant, icke skall få någon ersättning af Staten. Således kan man icke af den omständighe - 68 Den 16 November e. ul - len alt icke iner än tvänne viltnen behöfva höras, derest de sammanstämma, hafva grundad anledning att tillstyrka bifall till ifrågavar. förslag. Hvad billigheten beträffar, så torde dervid böra tagas i betraktande, att vårdandet af allmänna säkerheten icke bör anses annorlunda, än utgörande en medborgerlig pligt. Personer, som vittna i brottmål, erhålla ersättning för inställelsen, såvida den tilltalade äger tillgångar dertill. Att ålägga målsägaren en sådan ersättningsskyldighet går icke an, emedan man då skulle underlåta att angifva brott, af fruktan att blifva sjelf mest lidande derpå. Hr Cederschjöld: Min mening torde rimligtvis icke bort så förstås, som trodde jag, att uti brottmål aldrig me än tvänne vittnen skulle behöfva höras. Jag yttrade bioj att endast två vittnen och således icke tre eller något stf” re antal behöfves till full bevisning.