Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Eftergift af den Häradsskrifvare!) i Gestrikland» fögderi af. Gefleborgs Län, J. E. Engström, årlömde ersättning af för ringa beräknad kolningsfrihels-bevillning för Forsbacka bruks recognilionsskogar, angående. I. R. 230. II. B. 491. A. 605. III. E. 9. — af Kronans rätt lill ett efter Trumpetaren Mårlen Wippel fallet dana-arf, angående. 1. R. 230. II. B. 491. A. 605. III. E. 9. — af ett Kronan tillfallet dana-arf efter aflidna Hushållerskan Christina Bengtsson, angående. I. R. 230. II. B. 223. A. 229. E. 364. — af Kronans rätt till dana-arf efter aflidne Collega Schöl® J. E. Ekelund till fördel för Ekelunds i behöfvande omständigheter efterlemnade Enka. I. 410. R. 494. II. B. 223, 228. A. 229. E. 364. — af ett förre Landskamererare!), Kammarrätts-Rådet G. Syl - ( 44 ) vander lill ersättning ådöradt belopp. I. 136. R. 142. II. B. 703. A. 714. III. E. 78. Eflergift af ett utaf Comminislern B. Wongers gjordt aecordsanbud. II. B. 705. A. 732. — af straffränta å eli utaf Handlanden A. P. Rehnström i Handelsoch Närings-disconten upptaget lån. II. B. 705. A. 732. — af ränta å lån från Banko-disconten, upptaget af förre Faslighets-egaren P. W. Håkansson.
I början förstod jag mig inte alls på orkidéer, sade Greta. Jag tyckte att de sågo så besynnerliga ut. Men nu tycker jag nästan mest om dem av alla blommor isynnerhet de där stora, blekgröna, som likna hafsdjur Hon hade knappast talat ut, förrän Hall var inne i butiken. I nästa ögonblick kom han åter ut med en grön orkidé i handen. Greta blev röd. Han ville fästa den vid hennes barm, men hon nekade förskräckt att taga emot den. Å, det skulle ni inte ha gjort varför har ni köpt den nej, jag vill inte ha den Hall betraktade henne stelt. Slutligen kastade han bort blomman på gatan, i smutsen, sade artigt farväl och vek in på en sidogata. Greta stod kvar, förvirrad, gråtfärdig. Hon fattade sig likväl snart. Det var ju ett helt äventyr... Eller kunde man inte kalla det ett äventyr? Hon såg sig omkring åt alla håll: det var väl ingen som stod och gav akt på henne? Därefter böjde hon sig ner, tog upp blomman, torkade av den och lindade in den i sin näsduk. Inte kunde man låta den vackra, dyra blomman ligga där i smutsen... Hon ville gömma den som ett minne. Tomas satt vid fönstret i sitt rum. Han hade icke tänt någon lampa. Han satt och såg på takens och skorstenarnas svartnande skuggresningar mot den grönbleka skymningshimmelen och på en blek stjärna, som tindrade fram mellan almarnas glesnade lövverk. Den nakna brandmuren mitt över gården flammade gång på gång upp av ett rött sken; det var en reflex från eldhärden i smedens verkstad nere i bottenvåningen. Ljudet av släggans fall mot städet var det enda som störde kvällstystnaden i gården. Tomas tänkte på Märta. Hon hade varit så underlig på förmiddagen. Vad var det som oroade henne? Om det kunde hända henne något illa... De hade icke alltid varit försiktiga. Sömmerskan i fönstret snett emot tände nu sin lampa. Skenet föll in i Tomas rum; han såg skuggan av sitt eget huvud röra sig på tapeten. En svart krokig gestalt med en påse över ryggen och en käpp i handen smög ljudlöst fram över gården. Det var bensamlaren.
Fånge lös; LagUtskottets Betänkande, VII 1. s 5q4—■ 596, återrern. af Adeln, ix s 4^0, bif. af BondeStåndet, ix s 4^9, af PresteStåndet, ix s 475. Ytterligare Utlåtande, VII 2. s i3i2 —■ i3i6, bif. af Adeln, ix s 1108, af Bor - 3a 1 BorgareStåndet, ix s 1118, af Bonde* Städet, ix s 1136. Vaktmästare, om antagande af en, vid Bevilln. Utskottet. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 BIHANG TILL samkpm®® BraoaBwÅEviiMBHs VH 0 T 0 K 0 L L VID Lagliiua Kikiila^en i Stockholm Åren 1859 oell 1860* TIOI»£ §AHL11GUI. 1 M' -.4 v ■ i; . Vi ! * Expedilions-Ulskottels Forsing till imil eril. Skrifvelse, N:o I. 1 IV !ö 1. Uppläst oell godkändt hos Ridd. oell Adeln den 12 Nov. 1839. Preste-Ståndet den 12 Borgare-Ståndet den 12 Bondc-Slåndet den 16 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående Deras Maj:ters Konungens och Drottningens Kröning. S. A. K. Rikets Ständer, hvilka nu lör första gången efter E. K. Majlis uppstigande på thronell äro till riksdag församlade, hafva ansett, all en hland de första underdåniga framställningar, dem de höra göra, är, det E. K. Majit måtte i nåder utsätta dag för Sin egen och Sin höga Gemåls Kröning, här i hufvudstaden under nu började riksmöte.
I anseende till mängden af de punkter, hvilka innefattas uti Utskottets förenämnde Utlåtande, har Utskottet, för att undvika vidlyftighet och sätta Rikets Ständer i tillfälle desto lättare bedöma i hvilka delar Riks-Ståndens beslut sig från hvarannan skilja, låtit öfver samma beslut upprätta en tableau, der de finnas ordagrannt upptagne, och till hvilken Utskottet får hänvisa i alla de frågor, der Rikets Ständer kunna anse nödigt anställa närmare jemförelse emellan de olika meningarne. Sedan 3:ne Riks-Stånd afslagit Utskottets i a:dra punkten gifne tillstyrkan, angående bestämmandet af ett visst förhållande emellan metalliska Cassan och Sedelstocken, så och emedan 2:ne Riks-Stånd, IIöglofL Ridderskapet och Adeln samt Hedervärda Bonde-Ståndet, sig förenal om. enahanda redaction, med allenast den obetydliga skiljaktighet, att ordet nödige blifvit af sistnämnde Riks-Stånd uteslutet, fårUtskottet hemställa, det^måtte ifrågavarande punkt gifvas den af Höglofl. Ridderskapet och Adeln beslutade redaction: att Bankens metall iska Gassa ej får bibehållas vid ett belopp, som understiger 2,000,000 R:dr Specie; åliggandes Banco-Styrelsen att, när behofvet så fordrar, för detta ändamål vidtaga förberedande nödiga åtgärder, så tidigt, att metalliska Cassan ej må qvarblifva vid detta nedsatta belopp. litt, till R. St.
De mörka ögonen, som lågo djupt in i hufvudet, blickade lifligt till vid åsynen af främlingar. » Vous parlez francais M:r et Dame? » var första frågan. Förvånade öfver att vår ledsagare skulle blifva en af dessa tystlåtne munkar, som dessutom genast tilltalade ÌÙUU 1891 oss, besvarade vi frågan något dröjande: » Oui mon Père! Très bien! fort bien! — bief svaret — och förmodligen genast uppfattande situationen, meddelade oss den liflige, intelligente fransosen, att munkarna i tur och ordning utförde ciceronskapet i kyrkorna, att den Helige Fadern den dagen gifvit dem tillåtelse att bryta sitt tysthetslöfte. Den belåtenhet han visade med denna förordning föranledde oss att tänka, det han ej strängt kritiserade utvikelsen, utan njöt han i stället i fulla drag därutaf; ty från det ögonblicket blef det ej lätt att inflika en fråga eller begära en förklaring. Som en länge tillbakahållen ström forsar fram, då hindret blifvit undanröjdt, så forsade äfven ordets ström fram öfver hans tunna läppar. Med god smak och uppfattning beskref han ställets märkvärdigheter, men upprullade samtidigt en innehållsrik bild af det försakande lif, som fördes inom orden. Han resonnerade dessutom i kyrkliga och religiösa ämnen, och hela hans sätt och språk röjde den bildade mannen, hvars alla intressen dock uppgått i den sak han tjänade, ty han framställde aldrig någon fråga om det lif, som fördes utom klostermurarna. Ovedersägligen njöt dock mannen af att höra sin egen röst, att få tala om sina egna intressen och det mål, hvaråt han och hans bröder egnat sitt lif. Med hvilken kärlek han omfattade de föremål, som han förevisade, bevisas af följande. I en af kyrkorna visas den pelare, vid hvilken aposteln led martyrdöden, och legenden berättar, att då hufvudet skildes från kroppen, gjorde detsamma tre språng, hvarje gång vidrörande jorden, — genast runno klara källor upp där, och i verkligheten finnas också trenne källor på kort afstånd från hvarandra.
Mid uprattandet af be Personelle Srarerne har Skars - Urfronel ansett dek leda kill ordning och äf« iven framrida besparing för Stats - Merkel, om alla sadane Personer, hwilka innehafwa extra löner, pensioner, arfwoden, gratisicakioner, tractamencen eller andre sönnäner, som äro indragning underkastade rvid iunehafwarneö afgång eller befordran, bteswo flyttade pä en enda Slät, och icke såsom hittills uppå särskilde Stater till indragning qwarstä; Äfwenfoin alla sädane extra Werk, Inrättningar, Stater och Corpser, hwilka uppå förekomne skäl och anledningar, kunnat till indragning söresiäs. Härigenom more da pa ett enda ställe sammansördt och uptagit alt hwad Stars-Merkel successivkan påräkna, säsom en rverkelig besparing, i mohn afblifwande afgäng. Uppå denne Stat, den Slars - Utskottet ansett böra fä namn af Allmänna Indragnings Stain» har Stais-Utskotter altja uptagit sädane utgifter, som ej kunnat till indragning genast förestas och förut warit upförds pä extra töninge Staten, pa Beneflcii och BenädningS - Staten, pa Högstsalig Hennes Maj.tt Enke Drottningen Lowisa Ulrikas Pensionairers Stat, pa Högsalig Kans Kongl. Hög. hets Hertig Fredric Adolphs af Östergöthland Penflonairers Star, pä Finsta och Pomsmste Expec rån - 6 Den 22 November. rance» Smkerm.
Då man likväl betraktar, att Amiraiitets-krigsmanscassan har att draga omsorg om en betydlig mängd tjenstemän och gemenskap, samt deras oförsörjda barn och efterlemnade enkor, hvilka sednares antal inom denna class af medborgare måhända är relativt större än inom någon annan, i anseende lill de många faror, hvarföre sjömannens lif, ej mindre i fredsän i krigstider, är utsatt, •— samt att den derjemte nödgats nedsätta räntan å sina capitaler, för 3 11 12 9° Den 4 Mars e. ra. att, under närvar, conjunctnrer i penningväsendet, kunna göra dem fruktbärande, måste man medgifva billigheten deraf, att denna cassa, icke mera än de båda förut omnämnde, förmenas åtnjutandet af förrberörde förmån; och det är för att kunna bereda densamma åt cassan, som jag velat göra denna framställning, hvarvid jag jemväl får yttra, det jag, för min del, anser, att, i sammanhang med det stadgande, som kunde häraf föranledas, en förändring i det hittills vid flottan gällande beräkningssättet för vacanceoch ligge-tidcn borde vidtagas, så att den deruti, vid sammanslåendet af stora och iilla flottan, uppkomna olikhet, att vacance-tiden vid Carlskrona station, på samma sätt som vid den gamla örlogsflottan, utgöres af tre månader, under det den vid Stockholms och Götheborgs stationer består af fyra, blifver rättad, och, — i öfverensstämmelse med hvad, så väl af de för författandet af underd. project till nu gällande reglemente för Amiralitets-krigsmans-cassan , år i8a5 förordnade deputerade, som äfven af R. St:s 1837 församlade Revisorer blifvit i della ämne yttradt, — nämnde vacance-månader bestämde till ett lika antal vid alla flottans stationer.
Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 De af nuvarande privat-banker, som inom 1845 års slut antaga villkoren i 18, 19 och 20:de punkterna, erhålla förlängd octroij på 10 år ifrån och med 1845 års början: de öfriga icke. 22:o. Ehuru prival-bank-sedlar ej, liksom Riks-Bankens, kunna såsom tvunget betalningsmedel antagas, förekommer likväl intet hinder för det medgifvande, att sedlar af privat-banker, som ingått på villkoren i 18, 19 och 20:de punkterna må i kronans uppbörd emottagas, under förbindelse för vederbörande Bank-Direclion och ställd säkerhet, att dess sedlar, sorn i uppbörd influtit, skola inlösas med Rikets gångbara mynt sist inom 14 dagar efter i hvarje fall erhållen underrättelse om beloppet. Det förslag, som här ofvan är framstäldt till öfvervägande i sammanhang med discussionerna om reglemente för Rikets Ständers Bank, skulle bereda 2:ne väsendtliga fördelar: l 2:o att privat-bankernas rörelse skulle begränsas och betryggas, samt tillika de med deras sedel-utgifning förenade olägenheter, som nu af allmänheten öfrerklagas, undanröjas. Öfrige detta ämne rörande motioner, hvilka Utskottet härvid tillika under behandling förehaft, äro, såsom varande af jemförelsevis mindre omfattning, för vinnande af mera redighet upptagne vid de punkter här nedan, till hvilka de bort hänföras; och förevarande Betänkande är till 12 Banco-Utskottets Betänkande, N:o 29. lättnad vid föredragningen inom Riks-Stånden uppställdt i följande trenne hufvudafdelningav nemligen: l:o Angående Bankens kapital-öf verskott eder grundjond samt sättet för användande af ränte-vimterna. 2:o angående Bankens Laneoch kreditiv-rörelse; och 3:o angående sedelutg if/lin gen samt Bankens metalliska kassa, l:a Afdelningen. Angående Bankens Capital-öfver slott eller Grundfond samt sättet för användande af rante-vinsterne. I detta ämne hav
Ehuru betta moment synes wara öfwerflöbigt, anser dock Utfiottet sig ej böra tillstyrka detfammas ute,kutande, dä Den 22 September. 67? aldeles öfwerflödig uteslutas, emedan woteringssättet genom föregäende punct redan är bestämdt. 6. Mom. Wid Taxering i Bergslags-orter, torde wara nödigt, att äfwen L>»rgs-Fogde är tillstädes. §. 4. rMoni. Dä man med detta Moment jämför 2. K. 2. mom.', synes deraf kunna dragas den följd, att Städernesinnewänare jämwal mä wara berättigade att utan ival förena sig om sina Taxeringsmän, hwarigenom en widlyftig wal-förrättning kunde ^ndwikas. Desintom förekomma flere frägor, hwarom »plysning i detta moment icke skär att ärhälla, säsom t. ex. t kan en fränwarande fä afgifwa röster wid walen? Om de wäljande icke kunna förena sig om walsätter, huru afgöres dä frägan! Männe genom wotering mangrant elles Clasiwis, per Capita eller efter Bewillnings summan! Dä Electorer utnäm - nägot misitag deraf ej kan uppstä och Förordningen ej kommer att omtryckas. 6. Mom. Med kännedom deraf, att Dergsfogdarne hitintils icke behöft wara närwarande wid Taxerittgarne, och att deras Disiricsek dertill äfwen äro för widsträckta; anser Utskottet fig ej kunna tillstyrka denne Anmärknings gillande. §. 4. r. Mom. Wid granstning af den projecterave redactionen utaf detta moment, finner Utskottet sig böra tillstyrka bifall af densamma, säsom innefattande mera fullständighet till rättelse wid afgörandet af uppkommande frägor om walsätter till Taxeringsman i Städene. Dthastg.
Jag och alla de som verksamt deltagit i affairerna den tiden, veta att enda utvägen till erhållande af medel för krigets fortsättande, var att tillita Banken; och jag tror derjemte, att krigsgården, gedom denna utväg blef jemnare fördelad, än den kunnat blifva genom hvad an-? nan fördelning sorn helst, örn .än någon annan varit möjlig; ty den försämring sediarnes värde derigenom bereddes, drabbade visst icke ensamt fordringsägare, utan alla innehafvare af dessa papper, frän och med arbetskarlen till oell med capitalisten. Jag år ytterligare derom öfvertygad, att Den 26 ffebruarii. 775 om Riksens Ständer årligt uppfylla hvad de då beslutade rörande ersättningen till Banken för dess lemnade förskotter, skola vi omärkligt närma oss till inåiet, myntets återförande till sitt förra värde, utan att dervid skeda enskildte och våldsamt ruboa deras på god tro om yaliditeten af Ständers beslut, ingångna transactioner; hvar och eu kan då råtta sina enskildta affairer efter en säker grund, och myntet småningom förbättras i värde, vål vetande hvad sorn skett och skall ske: men sådant biifver icke förhållandet om Riksens Ständer skulle rubba de beslut i afseende på myntet fattat, helst sådan lättsinnighet icke lemnar ga« ranti för varagtighetea af denna auctoritets åtgärder. Om Banken ålägges, att lika med hvad för Riksgälds-Verket år fastställdt, årligen uppgifva sina tillgångar och skulder, så skulle med än större visshet enskildta kunna beräkna sina företag, och då deraf blef för en hvar synbart att Bankens tillgångar utöfver dess skulder årligen ökas, skulle dess sedlar också i samina proportion vinna ökadt förtroende och värde. Det skulle i sådant falk för oss, till vinnande af allmänt välstånd, icke återstå iner än etablerande af etfStats-hushållsings-system, bygdt pä allmänna grundsattser icke åseende enskildta personers, för samhällets båtnad obetydliga, ofta alldeles främmande interessen, utan generelt för.
Denna allmoges tillvaro har hittills berott af timmel handel; nu, iden mån skogarne försvinna, skall dess existens blifva beroede af bruksrörelsen. Om denna sednare rörelse hade blifvit delad på många liander, då hade allmogen kunnat stiga i välstånd och förkofran, men icke synnerligen i antal; ty antalet är verkligen så stort, som det skäligen kan beliöfvas, derest icke nya tillgångar till förvärfvande af förmögenhet uppstå. Denna allmoges arbete hade kunnat få ett skäligt värde genom tillfälle att kunna utbjuda det åt den mest betalande; men då elt enda bolag lillegnat sig alla de vattenfall, der jernbruk rimligen kunna anläggas, så beror det ock af detta bolag att sätta pris så väl på alla allmogens produeter, som dess bandkraft. Detta till svar å denna befolknings framtida aspecter. Frih. Sprengtporten synes hafva uppträdt egentligen för att ursägta StatsUtskts tillstyrkande; i sådant fall har jag ingenting alt säga. lofligt, och då jag icke fordrat att någon skulle finna mera böjelse att förlita sig på mina uppgifter, än på dem andre talare lemnat, hänvisar jag blott till den omständigheten, att jag yttrat mig i närvaro af numera Hr Statsrådet, f. d. Landshöfdingen Johart af Win - D e u a; Mars f. m. gSid, hvilken i detta amne kan meddela erforderliga upplysningar och, om lian så linner anledning, motsäga min utsago. Hr Lagerhjelm: Samme värde ledamot, som behagat göra mig till delägare i Uddeholms bolag, neli hvarföre jag mycket skulle tacka honom örn han sådant skulle åstadkomma, har påstått emot mig , att befolkningen i öfre Elfdalen ej kunde lefva af åkerbruk. Jag har icke sagt något sådant, utan tvertom, på kolbränning och bruksrörelse, oell derföre yrkat att bruksrörelse i stor scala der matte införas. Att för sådant ändamål lättade communicationer böra öppnas, inser hvar och en. Hr af Wingård, Johan: Jag är uppkalladj att yttra mig i detta amne, och kan göra det då jag länge varit landshöfding i Wermland.
Akademiens fordran, endast åberopa hvad nyssnämnde underdåniga förklaring innehåller, den Konsistorium till alia delar vidblifver, och af hvilken en afskrift barbos i underdånighet bifogas; anseende Konsistorium sig likväl böra vid detta tillfälle förnya den underdåniga anhållan, att; det fortfarande må vara Konsistorium i nåder tillåtet att inkomma med — 172 - underdånigt Betänkande, angående beredandet af ersättning för den inkomst, som för detta Universitet sålunda gått förlorad. Med djupaste undersåtlig vördnad, trohet och nit framhärda, Stormäktigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts imderdanigste,. trophgtigste tjena*® och undersåter B. M. BOLLM E ER. Joh. Henr. Thomander. C. J. Scht.yter. J. Sönnerberg. J. Pramberg. J Brag. Cart. F. Beri.ing. E S. Bring. C. G. Brunius. J. W. Zetterstedt. A W. Ekelund.. Carl August Hagberg.. Joh. Gustaf Ek, Lund den 28 Februari 1844. L. S. C. J. Zetterström. (Konsistorii Academici åberopade underdåniga förklaring finnes tryckt bland Utlåtandena i anledning af 1841 års Revisions-Berättelse, sid. 341—343). t — 173 — Specifikation af den i Lunds Akademis räkenskaper balanserade Akademiens hos Kongl. Maj:t oell Kronan för bortmist Tionde. Råg. Korn. Bafra. Smör. Utredning af Balansposterna. I:o. Indragen Tionde till Kronans Magasin: år 1718.
— Hr Stjernsvärd, G. M., orri anslag till upprättande af en all män afdik nings-plan: I. 575, B. 577; B. VII. 97, 196, A. 196. — dra ora åtgärders vidtagande på det att de utaf Kapitenen Baltzar Cronstrand utförda ritningar öfver Egyptens fornlemningar ej mätte gå för Stats-Verket förlorade: I. 456; II, II. 3; B. VIH. 90, 165, A. 165. —- d;o med afseende på Sveriges deltagande i en blifvande Kongress för de Italienska angelägenheternas ordnande: II. 415, R. 430; B. III. 139, A. 141. — Hr Stuart, C. G., angående ytterligare snslag till Riksdags Arkivets komplettering och förökande: II. 124, R, 124; B. VIH. 90, 165, 219, A. 219. —- Gr. Taube, H. A, med förslag till stadgande i fråga om de kostnader, boställs-innehafvare vid laga skiften kunna få vidkännas: I. 360, R361; B. VI. 281, 431, A. 431. —- dra om pension åt framlidne Förste Landtmätaren Gustaf Johan Leatz’ enka och oförsörjda barn: I. 568, R. 568.
Min far minns jag aldrig ha smekat mig. Vårt förhållande till honom, ehuru kärleksfullt, var dock alltför genomträngdt af den djupaste vördnad för att vara förtroligt. Denna dag, då vi en gång tillfälligtvis möttes, sträckte han ut sin hand och tryckte den emot mitt bröst. Af alla kärleksbetygelser, liksom alla belöningar, har ingen så rört mig. – Och än i dag kan jag ej tänka derpå utan tårar. Först i början af följande året kom jag till Stockholm. Jag såg Rosenstein, Leopold, Lehnberg, Hans Excellens Frih. Ramel, som ovetande hade föranledt min första litterära bedrift, och hvilken jag efter tjugu år skulle ha den äran att i Svenska Academien efterträda. Jag behöfver ej säga, att jag emottogs med godhet. Det fina, älskvärda, snillrika i Lehnbergs blick erinrar jag mig alltid, ehuru blott efter några få ögonblicks samtal. Jag hade läst hans Gyllenhjelm med förtjusning, och läser den ännu alltid med stort nöje. Det var ett mildt behag i hans personlighet, i hans ord, och likväl af ett eget slag. Det var ett nöje, såsom att se en vacker hand leka med blanka, glänsande vapen, hvilka man likväl vet att den hvarje ögonblick kan bruka. Och likväl var mildheten fullkomligt naturlig. Sådant var det första intrycket, det enda, och dock, jag är öfvertygad derom, det sanna. Jag återsåg honom aldrig. I allmänhet odlade jag ej dessa för mig så smickrande bekantskaper. Endast med Rosenstein förblef ett närmare förhållande. Det var det allmänna, välvilliga, nästan faderliga, hvari denne utmärkte man, ännu mer genom sitt hjerta, än genom sin betydande plats, stod till alla unga Svenska Litteratörer, de måtte söka honom eller ej. Till Leopold återfördes jag först i hans sista år. Man har nekat hans skrifter hjertlighet. Jag har känt och erfarit den, der den är hemma, – hos personen, – på en tid, då hans slocknade öga ej mera derföre ägde ett uttryck. Den trängde så mycket djupare, der den lät sig förnimma, som förståndet, ostridigt och i ovanlig mån, var herrskande bland alla hans rika förmögenheter.
Hos Högloflige Ridderskapet och Adeln har Herr Bildt, D. G., uti väckt motion, anfört, att det vore ett lika säkert som beklagligt faktum, att sjukdomar ej blott alstrade fattigdom inom samhällen, utan äfven fysiskt och moraliskt elände af hvarjehanda slag. Genom att förekomma sjukdomar och epidemier, genom att befordra allmänna sundheten, lade man deremot en god grund till folkets trefnad och lycka; ty man skulle kunna säga, att "nationens helsa vore dess välmåga.” Vigten af de anordningar uti ett land, hvilka hade till föremål att förbättra allmänna helsotillstånd^ vore således lätt insedd och bevisades häst af den välgörande inflytelse desamma utöfvat i de länder, der i detta afseende de största framstegen blifvit gjorda. Sålunda hade i Frankrike, England och Belgien resultater vunnits och med statistikens tillhjelp blifvit lagda i dagen, hvilka hurö det ojäfaktigaste vittnesbörd, att genom upphjelpande af de arbetande klassernas sanitära vilkor, genom befrämjandet af sundare bostäder, verkstäder och så vidare, genom vattenledningar tusentals menniskor blifvit räddade från en olycklig samhällsställning och en för tidig död. Utan tvifvel behöfdes äfven dylika mått och steg vidtagas uti Sverige. Sådant påpekades dels af den allmänt rådande sjukligheten både i städerna och på landsbygden, dels af de epidemiska sjukdomarnes täta besök och den betydliga mortaliteten, syrinerligast i Slockholm. Väl hade under de allra sista åren åtskilliga kommuner vändt sin uppmärksamhet häråt, och hvad hufvudsladen anginge, vore det bekant, att dess nu varande styrelse varit, i hvad på den ankomme, verksam i denna riktning. Öfverallt återstode dock det mesta, ty det funnes en mängd omständigheter, Statssamt Allm. Best.- och Ekon.-Utsh. Utlåtande N:o 16. 25 ständiglieter, som äfven med en god vilja icke kwrule aflijelpas, såsom öfverbefolkning i trånga boningar, uthyrande af osunda lokaler m. m., så länge ej någon ordentlig lagstiftning rörande desamma existerade, och utan en sådan lagstiftning kunde sundhets-polisen omöjligen blifva anordnad såsom den borde vara.