Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
På desse med flere andre skäl, hafva Revisorcrne ansett nödvändigt, att Directionens Räkenskaper hädanefter må erhålla en med ändamålet mera Öfverensstämmande form, och har Kongl. Directionen äfven, uti häröfver infordradt Utlåtande, i så måtto medgifvit nyttan häraf, som Kongl. Directioileii erkällt, att bokföringsmethoden uti visse delar Synes tarfva förbättring, tili vinnande af redighet i uppställningen och mera lättnad vid granskningen , hvilket Kongl. Directionen, uti underdånigt Förslag till Reglemente för Allmänna Magazins-Inrättningen och deii dervid åtföljande Förklaring, hos Kongl. Maj:t anmält utgöra ett ämne, hvarom Kongl. Directionen efter närmare vunnen kännedom, i afseende på ett förenklad! bokforings-sätt, skall med underdånigt Utlåtande och Formulaire inkomma, Under granskningen af Allmänna Magasins - Inrättningens förvaltning åren 1818, 1819 och 1820, hafva Revisörerne fästat uppmärksamhet vid liedanbeskrifne ämnen och åtgärder, hvilka dels i mer eller mindre mån till förlust för Inrättningen bidragit, dels orsakat utestående ersättningar och fordrin2 Sami. 2 B. 54 832 Riksens Ständers gar, hvarigenom Magazins-Directioneh blifvit satt utur tillfälle, att till sine ändamål begagna de för Inrättningens omsorger och vidmagthållande an slagne fonder, saint sluteligen sådane, som till behandlingssätt och följder äro af den beskaffenhet, att Revisorerne bordt förhållandet dermed bos Riksens Högloft. Ständer anmäla. Skepparne A. Lundberg och N. Lilljedahl, hvilka år 1818 med Kongl. Directionen slutade befraktning, om Spannmåls bitförande från Skåne, funno vid ankomsten till lastnings-orterne dels ett ringa partie, dels ock aldeles ingen Spannmål att tillgå, hvarföre de med oförrättade ärender måste derifrån afsegla, hvartill orsaken, enligt K.
Si, det folket varder uppståndandes såsom ett ungt lejon, och varder sig uppresandes såsom ett lejon; det skall icke lägga sig, tilldess det äter rof, och dricker deras blod, som slagne äro. Då sade Balak till Bileam: Du skall hvarken förbanna dem, eller välsigna dem. Bileam svarade, och sade till Balak: Hafver jag icke sagt dig, att allt det Herren talandes vorde, det måste jag göra? Balak sade till honom: Kom, jag vill hafva dig på en annan plats; om tilläfventyrs Gudi må täckas, att du förbannar dem der. Och han tog honom upp på kullen af det berget Peor, hvilket vet åt öknena. Och Bileam sade till Balak: Bygg mig här sju altare, och låt mig få sju stutar och sju vädrar. Balak gjorde såsom Bileam sade, och offrade ju uppå hvart altaret en stut och en vädur. Då nu Bileam såg, att Herranom täcktes, att han skulle välsigna Israel, gick han intet, såsom tillförene, bort till att söka trolldom, utan vände sitt ansigte rätt emot öknena; Hof sin ögon upp, och såg Israel såsom de lågo efter deras slägter; och Guds Ande kom öfver honom. Och han hof upp sitt tal, och sade: Detta säger Bileam, Beors son: Detta säger den man, hvilkom ögonen öppnade äro; Detta säger den som hörer Guds tal; den som dens Allsmägtigas uppenbarelse ser, hvilkom ögonen öppnade varda, när han på knä faller: Huru skön äro din tjäll, Jacob, och din boning, Israel! Såsom bäcker utvidga sig, såsom örtagårdar vid vatten, såsom tjäll de Herren uppsätter, såsom cedreträ vid vatten. Vatten skola flyta utu hans ämbar, och hans säd skall varda till ett stort vatten. Hans Konung skall varda högre än Agag, och hans rike skall upphäfva sig. Gud hafver honom fört utur Egypten; hans frimodighet är såsom ens enhörnings; han skall uppfräta sina motståndare Hedningarna, och deras ben sönderkrossa, och med sina pilar sönderbråka. Han hafver sig nederlagt såsom ett lejon, och såsom ett ungt lejon.
Då hon satte sig vid hans sida och det öfriga sällskapet åter samlade sig omkring värdinnan hvilken uttryckte sin förvåning öfver, att Senaste Timmens Nyheter ännu icke utdelats, utbrast Oxygen plötsligt: »Det var ju ett ypperligt odorat, det där i går!» Ett hånfullt uttryck låg i hans ord. Aromasia såg förvånad på honom, men tycktes icke vilja märka hans dåliga lynne. Med vänlighet vände hon sig till honom och frågade, hvarför han icke afhemtat henne till den öfverenskomna lustresan till Nordamerika. »Jag tänker ställa mig som kandidat i Göteborg,» sade Oxygen, utan att svara på hennes fråga. »Du? Har du glömt, att man tillbjudit mig den kandidaturen?» frågade Aromasia och såg förvånad på honom. »Visst icke!» förklarade Oxygen. »Men just därför vill jag själf uppträda som motkandidat.» »Just därför?» sade Aromasia långsamt och med ännu större förvåning. »Ja, jag vill kämpa mot hvar och en som tillhör återgångsflocken.» »Tillhör jag denna flock?» frågade konstnärinnan. »Därom är jag nu mer öfvertygad,» försäkrade vädertillverkaren. »Hvarför skulle du i annat fall låta allmänheten känna en sådan förlegad romantisk sammansättning som de der Årstiderna?» »Ah, ingenting annat,» var Aromasias svar, och hon log med sitt vackraste leende. »Delar du icke då den allmänna hänförelsen i går?» »Det gör jag visst icke. Svara mig uppriktigt. Hvem har öfvertalat dig till den där barnsliga sammansättningen? Ja, jag frågar: hvem?» Hans ord voro häftiga och hårda i uttrycket. Hans ögon lågade. Han tycktes med svårighet undertrycka ett ännu häftigare utbrott. Aromasia tycktes känna sig sårad. Hennes ögon tårades. Hon gaf Oxygen en förebrående blick och ville lemna honom. »Du svarar mig icke,» fortfor Oxygen. »Men jag behöfver ej häller ditt svar. Jag känner namnet på den som förledt dig till denna dårskap, till detta förräderi mot vårt parti.» »Som konstnärinna har jag rätt att välja hvilket ämne som hälst,» förklarade Aromasia, »och aflägger icke räkenskap för någon.»
När man nu dertill lägger, att denna corps, ehuru liten till antal, dock kunde till en början blifva en stam, med hvilken en del af beväringsmanskapet kunde sammanslås, vore, genom denna stams upprättande, början gjord till enahanda organisation för detta vapen som för öfrige vapen inom arméen; sä tror jag äfven att man derföre bör gå K. M:s önskan till mötes, så mycket mera, som det måhända kunde anses för en besparing, ehuru den icke blifvit upptagen, .lag får på dessa skäl tillstyrka återremiss af Utsk:s betänk. Hr Lefrén: Jag instämmer för min del i allo med hvacf af Frih. Peyron och sednast af Hr von Rosen blifvit anfördt, men får derjemte fästa uppmärksamheten på ytterligare en omständighet. Man har sagt vid detla ärendes behandling, att Svenska arméen skulle lemna särdeles dugligt folk i fält för dessa arhetens bestridande. Jag erkänner at t Svenska infanteriet, måhända mera än de flesta länders, är egnadt för sådana arbeten i fält : men, mine Hrr! annat är massan af de trupper, sorn skola utföra sjelfva arbetet, oftast under fiendens eld, och annat är de ledande personer, som skola säga huru arbetet skall bedrifvas, så att det blifver fort och ändamålsenligt verkstäldt, ty detta är ju nödvändigt, såvida man icke vill uppoffra en mängd af arbetare under fiendens eld genom den längre tid, som de der måste uppehålla sig, i saknad af förgångsman, sorn kunna leda dem sä att de hastigt utföra hvad sorn skall utföras. Denna fråga innefattar således 2:ne högst vigliga omständigheter, den första att bereda skyndsam och ändamålsenlig verkställighet af de förberedelser, som i fält måste äga rum, antingen för att hastigt komma ät fienden, eller all undandraga sig hans verksamhet; den andra, som är högst väsendtlig, att icke uppoffra folk i oträngt mål genom den okunnighet, som räder hos dem, som borde leda folket i farans ögonblick.
Hvad nu först beträffar motionärens framställning derom, att åliggandet för rikets stapelstäder att årligen införa vissa qvantiteter salt måtte för framtiden upphöra, så ehuru kan anmärkas att, enär importskyldigheten icke är utsträckt till behofvet och ett fritt handelsoch närings-system allt mer börjat göra sig gällande, frihet borde medgifvas handeln med salt så väl som annan handel och denna handelsgren helt och hållet öfverlemnas ål den enskilda spekulationen, har Utskottet likväl funnit betänkligt att tillstyrka bifall till hvad motionären sålunda föreslagit. Erfarenheten har ej ådagalagt att den städerna ålagda importskyldighet varit för dem betungande, och då handeln, enligt sin natur, sysselsätter sig med sådana spekulationer, hvilka lofva den största möjliga vinst, lill följd hvaraf det låter tänka sig, att lättheten till erhål lande af mera vinstgifvande frakter kunde undantränga omtankan på införande af denna oumbärliga artikel, skulle det synas mindre välbetänkt att borttaga ett stadgande, som åtminstone håller uppmärksamheten fästad på vigten af saltimporten, och som lill någon del förebygger en allt för stor stegring i saltpriset. I anledning häraf hemställer Utskottet ali framställningen i denna del icke må till någon åtgärd föranleda. Vidkommande förslaget i afseende derå, att hvarje, stad i riket måtte medgifvas rättighet att, oberoende af stadganderna i ofvanberörde Kongl. Kungörelse, efter omständigheterna förskaffa sig sitt saltbehof antingen från ineller utrikes ort, så enär, vid det förhållande att varan ovilkorligen måste från utländsk ort införskaffas, det icke torde anses lämpligt att ikläda stapelstäderna gemensam ansvarighet för import af den bestämda qvantiteten, samt hufvudsakligen de städer, hvilka idka en betydligare utrikes handel, hafva åliggande att införa salt från utlandet, finnér Utskottet sig böra hemställa alt motionärens förslag jemväl i denna del icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Hvad åter angår det ständiga saltupplaget, som ofvan uppräknade stapelstäder hafva sig ålagdt att hålla, så utgör detta upplag, i förhållande till behofvet, en allt - 4 Allm.
Med upplysning, att denna liqvid under innevarande år för sig gått och att, i följd deraf, till Banken aflenmats Mälare-provinsernes Hypotheks-förenings på utlottning ställda och med 4 procent ränta löpande obligationer till ett nominalbelopp af 54,500 mark Hamburger Banko, anse Revisorerne sig böra anmäla, att enahanda liqvidationssätt för nedannämnde, i konkurser bevakade vexelfordringar af Fullmägtige medgifvits, nemligen: den 10 sistliclne Mais för 10,000 mark och den 12 sistlidne Maj för dels 21,500 mark och dels 50,000 mark, dock, hvad sistnämnde fordran beträffar, med den skiljaktighet, att 80 procent å så väl vexelbeloppet, 50,000 mark, som, med undantag af provision, å dessa 80 procent belöpande rekambiokostnader jemte ränta skulle genast betalas med obligationer, beräknade till nominal värdet, samt att derjemte borde till Banken aflemnas förbindelse af vederhäftig person att i obligationer, likaledes till nominal värdet beräknade, gälda den brist i återstående 20 procent af vexlarne och, med undantag af provision, å dessa 20 procent belöpande rekambiokostnader och ränta, som, efter erhållen utdelning i acceptantens konkursmassa, möjligen kunde uppstå; varande jemväl dessa aftal vederbörligen fullgjorda, på grund hvaraf Banken fått i liqvid emottaga Skånska Hypotheksföreningens, på utlottning ställda, med 4 procent ränta löpande obligationer till belopp af 10,900 mark Hamburger Banko samt Östgötha Hypotheks-förenings likabeskaffade obligationer å 22,100 lbdr Silfver-Specie. Undertecknade instämma uti den af föregående årets Revisorer på anförda grunder yttrade åsigt, att ifrågavarande -liqvidaRevisorernes Berlin, äng. Bankoverkel. 6 42 Beloppet af utelöpande sedlar vid ser skilta tidpunkter. tionssätt, om än Fullmägtige derför icke egt stöd af Banko-Reglementet, likväl varit med Bankens fördel öfverensstämmande.
N:p Afl» ■ j‘j tering o^h rörelse, påföras och erlägga Orflinarie Bevillning, icke rållsenligt och ari mindre biiiigtvis kunna eller höra åläggas utgifva ifrågavarande afgift, serdeles då någon serskild Accis-afgift numera icke eger rum för Landtmannen, dä han, tili följe af utfärdade stadgande», uti Städerna försäljer kött, bröd eller dlicka.” ”Äfven emot Utskottets beslut, att icke vilja emellan Städerna rättvisligen fördela Salu-Accisen, derest den skall utgå, måste jag mig reservera — så' mackel hellre, soui jag trott och tror det vara en utaf Bevillnings-Utskottels första skyldigheter ali, äfven utan gifven anledning af Väcklå Motioner, noga tillse, det alla utskyhler till Kongl* Maj:t och Kronan varda jemnl och rättvist emellan de skattskyldige fördeladej men huruvida sådant är verkliga förhållandet i den* na omständighet, öfverlemna!- jag tili bedömande af Rikets flögloflige Ständer, enär t. ex. Örebro Stad, hvars folkmängd utgör om* kring qooo personer, årligen måste erlägga i Salu-Accis i5o Rdr, samt Upsala, hvars folkmängd utgör omkring 45oö persöner, är påförd 34o Rdr, då deremot Malmö, hvars folkmängd utgör emellan 8 och goöo personer, endast är påförd 160 Rdr, samt Helsingborg, hvars folkmängd är 3ooo perso ffi/l. till JU. St. I jljil. 3 Band. 1 ista ilä/c, 3; l8 Bil, till Beuilln.-Ucsl. Uti'.
S. D. Föredrogos ånyo och lades till handlingarne Konstitvtions-Utskottets nedannämnde den 12 och 15 dennes på bordet lagda Memorial: N:o 24, i anledning af Riks-Ståndens beslut, rörande det af Konstitutionsutskottet uti Memorialet N:o 14 föreslagna tillägg till 12 § Regerings-Formeu, att Konungen icke må utan Rikets Ständers samtycke blifva regerande Furste af utländsk stat; och N:o 25, med anledning af Riks-Ståndens beslut, rörande det af Konstitutions-Utskottet uti Memorialet N:o 15 framställda förslag till ändring uti 72 § Regerings-Formen, angående inlösen af Rikets Ständers Banks sedlar. S. D. Föredrogs och bifölls Expeditions-Utskottets den 15 dennes på bordet lagda 488 Prot.-Utdrag den 19 Augusti 1857. Utlåtande N:ö 7, angående anmälan af åtskilliga utaf Rikets Ständer för innevarande år beviljade löne-förhöjningar; hvarjemte Ridder,skåpet och Adeln godkände det derjemte af Utskottet öfverlemnade förslag till underdånig skrifvelse N:o 9 7. S. D. Föredrogs och lades till handlingame Ståts-Utskottets den 15 dennes på bordet lagda Memorial N:o 113, i anledning af verkställda omröstningar, 'rörandeanslagen till Statens jernvägs-anläggningar. S. D.
Dem för famma åt ega att uppbära Söemtllningen enDaft efter 2:Dra Slrttfeln, meD ffplDigbet lifroäl att, roiD teDogötelfen för ftjlnämnDe 55e» winning, bifoga bewifen, att De perfoneHa afgiftetne blifvit annorfläDeS påför» De; fommanDe De, ^n>i(fa låtit boö ftg fFattfftifwa fåDane fjöntän, att anfwara för perfonede utfFplDerneS etlägganDe till weDetböranDe UppbörDSmän. ^uflboet och anDre, forn iöfa fjöfart, utan att låta in» od) utmönflra fig å ©jötnanSbuS, åläggas wiD enal)anDa anfwat, forn för unDerlåten uppgift till <£aperingé»<£ommitté ät flaDgaDt, att icfe begifva ftg från otten på fjörefa, fött än De Derom anmält ftg ttU antecfning f>oé Räflöt i §örfamlingen, forn meDDelat Denna uppgift till weDetböranDe JbäraDSflrifvare, Ijroilfen Det åligget wafa Deröfver, att ©jömans»£3ewillningen blifwer fåDane petfonct behörigen på» 86 fort», för De dt, fåDan jjöfart blifvit tDfaD, att uttagas »it» återfomflen tia orten. §• 137. åpuSbonDe häfte för tjenflebjonS, od) mäflare anfroare för boS honom man* talöffrifmen gefäUö eller arbetares, jemte Deras buflturS ocb barns, utffplDer, meD rättighet att, genom afDrag å gefällenS eller arbetarens arbetsförtjenfl, Der* före göra fig betalD.
I fartyg, för att sedermera af desammas bergning , upphemta en brottslig vinst. R. St., som ansett det nya Bolaget böra, intill nästa Riksdag, vara från Beviilnings erläggande befriadt, hafva till då sammanträdande Ständers pröfning öfverlemnat att besluta , om och till hvad belopp bevillning framdeles må af Bolaget erläggas; men då angeläget är, att, redan före Subscriptionens öppnande till Actieteckning, vidsträcktheten af Bolagets förbindelser i det möjligaste äro bestämda, hafva R. St. i sista §. af det projecterade Reglementet låtit inflyta försäkran derom, Eih,tiUR,St,Prot. 1828—1830, Häftet i| s io Exp.-Utsk, Förslag till und. Skrifv. N.o 3o2. att den Bevillnings-afgift, som, efter gömmande Ständers beslut, tilläfventyrs kan blifva Bolaget ålagd, icke må öfverstiga fem procent af Bolagets, efter Bokslut för året, tillflutna behållna inkomst, sedan alla förvaltnings-kostnader samt sex procent af det inbetalda Actie-capitalet först derå afräknade blifvit. Då genom den, till grund för R. S:s förslag lagda princip, enligt hvilken Dykeriets anlitande eller icke skall vara en frivillig handling af den Skeppsbrutne, samt att ingen skillnad emellan Svenska och utländska fartyg hädanefter må ega rum, de tvänne hufvudsakliga anmärkningar, som emot det hittills varande Dykeri-compagiliet blifvit gjorda, nu mera aro undanröjda, anse R. St. en utväg för Svenska fartyg derigenom öppnad att, vid olyckshändelser på främmande kuster, tillvinna sig det reciproqua behandlingssätt, hvilket hittills ej kunnat med en del Europeiska Stater öfverenskommas; och tillägga R. St. härvid den underdåniga önskan, alt, om obei edvillighet i detta afseende skulle hos någon främmande magt möta, och Svenska Skepp ej varda försäkrade att, vid denna Magts kuster, lika behandlas med landets egna sjöfarande , E. K.
Allmogekvinnan med de starka arbetsdugliga händerna hade däremot ett annat värde, som kunde mäta sig med kapitalet; i denna samhällsklass fordrades ej så mycket för att sätta bo, ungkarlsståndet var där en abnormitet, allmogekvinnan kunde dessutom förtjäna sin utkomst hos andra, hennes själ angreps därför ej af det mögel, som rotfäste sig hos hennes förfinade medsystrar. Den åldersgräns, som för bondflickan skulle afsluta ungdomslifvet, var ej heller så ömkligt låg som hos de förfinade klasserna, hvarest den på sin höjd drogs vid tjugufyraårsåldern. Jag medgifver gärna, att det är ett hos kvinnan medfödt behof att vilja synas så vacker som möjligt, och jag vågar påstå, att detta finnes i lika hög grad hos mannen, och där detta ej på något sätt framträder, är människan antingen moraliskt förfallen eller också alldeles förslöad af nöd och för hårdt arbete. Men emellan den naturenliga skönhetsträngtan, som också ger I DU N 1898 sig uttryck genom en omsorgsfull värd af sin yttre människa, i en utsökt renlighet samt i klädsamma dräkter, taktf ullt lämpade efter bärarinnans ålder, och de karrikatyrer som uppstå, där det gamla möglet rotfästat sig, är lika stor skillnad som mellan den enkla sanningen och den afsiktliga lögnen. Det har nu rent af blifvit den så kallade bildade mannen till sällskapsregel att låtsa sig tro, att hvarje kvinna i sällskapet befinner sig antingen i sin ålders vår eller i sin strålande högsommar, och det hör till god ton att, om det så bär sig, förklara den sextioåriga damen, att hon på sin höjd uppnätt de fyrtiofem. I sällskapslifvet anses j u ingen försyndelse vara större än att spörja en dam om hennes ålder, såvida hon nämligen ej nyss fyllt femton år. Det gick en gång genom tidningspressen en anekdot, att vår kung på en bal yttrat till en med honom jämnårig d a m: » Man dansade bättre i vår ungdom. » Hade han ej varit den han är, skulle han aldrig fått förlåtelse för detta » vår », men just att det lades ett sådant märke därtill, af de närvarande först och hela landet sedan, bär nogsamt vittne om, att det gamla möglet ännu frodas starkt bland oss.
Han lutade sin bleka, i förtid fårade panna i handen och satt så, tilldess lampans döende sken efter en sista flämtning slocknade och lemnade honom i mörker. Han steg nu upp, drog åt sidan luckan till kammarens ena fönster och stirrade på stjernhimmelen, som för honom, likasom för flertalet af hans samtida, var en mystisk skrift, ur hvars lysande hieroglyfer de dödliges öden kunde utletas. Hans blick följde en stund Saturnus, som med rödaktigt olycksbådande sken lyste vid horisonten i Oxens stjernbild, tilldess denne vid sidan af den gnistrande Aldebaran försvann bakom skogen i vester. Derefter sköt han åter luckan för fönstret och återvände, utan att tända lyktan, till sin i en annan del af huset belägna sängkammare, sedan han med vand hand kringvridit nyckeln i jerndörren till tornet. En aftoncirkel. Några dagar hafva förflutit efter Vanloos besök i Drakes laboratorium. I sitt lilla kabinett, väl möbleradt efter den tidens smak och prydt med takmålningar, som föreställa händelser ur Frälsarens lefnad, sitter fru Agnes Drake med sin dotter, den lilla Hedvig. Fru Agnes’ ögon lemna ibland det broderi, hon håller i handen, för att se i den bok, i hvilken flickan nu under sin mors ledning lär sig att läsa innantill. Med denna sysselsättning fördrifver fru Agnes en timme af den långsamt skridande dagen. Och då Hedvig tröttnat vid läsningen, deltager modren i hennes joller och betraktar med vemodigt leende hennes lekar. Kärleken till detta barn är det enda band, som fäster fru Agnes vid lifvet. Utan detta skulle jorden för henne vara en ödemark. Hon har i dag, som vanligt, sett sin man endast vid middagsbordet. Men han har vid detta tillfälle troget fasthållit bondpraktikans föreskrift ”att låta maten tysta munnen”: han har icke yttrat ett enda ord, som ej nödvändigt framkallats till svar på fru Agnes’ med tveksam och fruktande röst framstälda frågor. Hans blick har som vanligt varit mulen, hans tankar fjerran från omgifningen.
motsvarande hans nu innehafvande lön efter normalstat; angående Under-löjtnanten Stjernefeldt: att han i underdånighet anhållit att, i anseende till sjuklighet och försvagad synförmåga, som dagligen försämrades, så att han icke kunae hoppas att vidare blifva duglig till aktiv tjenstgöring, måtte varda uppförd på indragnings-stat med ett understöd, motsvarande hans nuvarande behållna lön, som enligt Regements-skrifvarens intyg, under åren 1852—1861, med inbegripen löntillökning för åren 1857—1860, utgjort, efter afdrag af hästoch fouragemedel, ackordsränta och pensionsafgift, i medeltal 440 R:dr 68 öre; utvisande handlingarne -i öfrigt, att Stjernefeldt vore född den 14 Mars 1820 samt den 6 Mars 1844 utnämnts till Under-löjtnant vid Jemtlands Hästjägare-korps, vid hvilken befattning han ännu qvarstode, enär han för sin sjuklighet nödgats afsäga sig sin tur inom korpsen till förmån för yngre officerare derstädes; och har, sedan ej mindre Chefen för omförmälda corps, än äfven Generalbefälhafvaren i 5:te militärdistriktet, med afseende å de af Stjernefeldt anförda omständigheter och det för korpsen menliga förhållande, som skulle uppstå, derest Stjernefeldt, i saknad af pension, nödgades qvarstå i tjenst, till den underdåniga ansökningen tillstyrkt bifall, E. K. Maj:t, i betraktande af hvad sålunda förekommit och då Stjernefeldt, som, enligt hvad tillika blifvit styrkt, saknade enskildt förmögenhet, under flera år lidit och ännu vöre lidande af obotlig sjukdom jemte ExpeditionsUtskottets Förslag till underd.
Hvnil svor dn jiuigfrii '? Rör, livad ropa]: follret ' I fjärran p&amp; den a n c h sidan alfvon? ' Vi kyssa dina Iiiiniler, iinga jungfru. hem. ifriii oss! 0, staniin., staiina, rid Förtvifim af ett fattigt, krigstrött slakte, Ar det, som hväser, tigger, ber omkring dig. Vi vilja ej dig tvinga, ingeii rör Vid liästens tyglar för att valda honom. Det ar blott några vilda niiiin f r h skogeri, Förli~pna trälar, dem du bkdat misskund, Som inat dig 1iotfiill.t draga sina Imifvar, Men i detsammn Ir y nsrt lg oi * telfi~llen. H~rad gar clii '? Hvarför hujer du ditt ridspö? Det hviiler iitaii inisskund ned ' i flocken. O ch Iivadan detta ropet:)) Undan, ~iiidan L.! ] .a, ske (l&amp;, soin dii d l, (lin. väg är fri. Vi liäfva för dig. P&amp; din panna livilal: En outsäglig sorg, en liogplös smarta. Dn pinas. ii~till vanvett. Itid dn hellikt! ' Hur smelwmt glida icke dina blickar Mot sliogbevnsnn knl1.ai~ii.a i fjär.ra11. Diix bakom ligger hemmet, unga j iiiigfiu, Dit soin ett s8radt djns du ville fly. Rid dit &amp; t, j iiiigfru. G.ör ängslan l u r t, Sitt ej och stirra s&amp; nied Iietlc bliclias, S&amp; lieta, a t t livar tBr inecl ens förtorl&lt;; zs. &amp; len se, nu vihtler c h helt stilla hasten.