Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men som Ridderskapet och Adeln redan förut beslutat, att välja Suppleanter till sina Fullmägtige i Banken och Be/i 6 Augusti f. in. *43 Riksgälds-Contoiret, kunde en dylik anstallf afven vidtagas, i afseende på Revisorerne, eller ock bestämmas, att ingen dertill fick utses , som ej bevistat ett Riksmöte. Af dessa skäl, skulle jag för min del tro , att Motionen ej är af serdeles vigt; i synnerhet som Herr von Hohenhausen upplyst, att de nyadlade skulle komma i åtnjutande af alla Adelskåpet åtföljande prerogativer, sedande fullgjordt prestanda och anmält sig till erhållande af introduction. Vid ett sådant förhållande, synes det mig innefatta en motsägelse, att icke RiddarhusDirectionen, hos hvilken en slik anmälan i alla fall borde ske, skulle äga någon prÖfningsrätt ; ty det ena tyckes böra föl-! ja af det andra. Har Directionen pröfvat, att prestanda blifvit fullgjorda, och den ny-4 adlade således blifvit berättigad, att åtnjuta aU la andra adeliga förmåner, utom representationsrätten, och Ridderskapet och Adeln i alla fall ej kan vägra densamma, så frågar jag, hvartill en ändring i nu gällande föreskrifter skall tjena? kan åter Directionen icke pröfva prestanda, så kan den nyadlade icke eller komma i åtnjutande af någon utaf Adelskapets företrädesrättigheter. I händelse af återremisss torde dessa anmärkningar få till Utskottet åtr följa. Herr Grefven och Landt-Martkaiken tillkännagaf, att plenum komme klockan half till 6 i eftermiddag att fortsättas. Grefve von Rosen, Axel; Ej deltagande i 344 Den 6 Augusti /, m. den öfvertygelse, som ledt Utskottet vid författandet af ifrågavarande Betänkande , är min åsigt ännu mera stridande mot deras , som anse Ridderskapet och Adeln berättigad , att vägra introduction för personer, dem Konungen upphöjt i Adeligt, Friherrligt eller Grefvligt Stånd och hvilka fullgjort prestanda.
Genom den omsorg man inom församlingarne, vid de behöfvandes undsättning sistnämnde år, hade att bereda dem arbetsförtjenst och genom den omförmälde arbetsinrättningens seder mera fortgående verksamhet hafva säkerligen icke få fattige och vid tiggeri vande blifvit derifrån afhållne och till arbetsamhet förde; men antagas får dock, att ännu mer än dessa anstalter hafva skördarnes dels medelmåttiga och dels bättre beskaffenhet inom Länets norra orter under de fyra sista åren samt en större och mera lönande arbetstillgång verkat att de stora tiggarehopar, som från dessa orter ofta öfversvämmade landet, efter hand, sedan 1852 försvunnit och att tiggare derifrån äro numera annorstädes i provinsen temligen sällsynta. Då arbetsfolk de sednare åren behöfdes och söktes till många både allmänna och enskilda arbetsföretag i liera delar af riket och i Norrige samt betalades med 50 till 150 procent högre dagsverkspenning än här i Länet, var det naturligt att från Wermland, af hvars arbetsklass många voro vana att utom provinsen med arbete skaffa sig bidrag till bergningen, större mas - 7 sor arbetare än någonsin tillförene skulle utvandra och göra sig tillgodo den högre förtjensten på andra orter. Klagan förspordes ock förlidet år öfver dessa utvandringar och öfver brist på arbetare vid jordbruket. Man kunde förut emot en dagspenning af 32 till 36 skillingar Iliksgäldssedlar, understundom till och med för mindre, när och hvar som helst få flere arbetare för dagen, men förändring häri hade timat; — i stället för det att legoarbetare nästan dagligen sökte arbete, der sådant förmodades vara qtt tillgå, måste man i tid efterhöra och betinga dem. — Af förenämnde orsak var tillgången på arbetsfolk inom Länet mindre de begge sista åren, än hvad man tillförene erfarit, men någon sådan brist derpå, som kunnat menligt inverka på provinsens näringar, har veterligen icke någorstädes visat sig; och arbetslönens stegring förlidet år till En R:dr ä En R.-dr 12 sk.
När nu någon stor våg kom, så ställde hon så till att hvarken styrbords eller babordssidan tog emot vågen hade det en enda gång händt, så hade båtens kantring varit oundviklig; i stället klöf fören böljorna och sålunda dref båten med rodret förut. Oaktadt sin, sträng påpasslighet fordrande post, hann dock Anna fråga Celia: faran är stor, Celia; äro vi beredda att dö nu? Ofta har jag önskat att dö ung, men nu, när döden är nära, nu, ack, önskade jag lefva. Visst tror jag, att Gud af sin nåd skulle skänka oss salighet, men mina tankar hänga dock ännu mycket vid jorden, vid slägt och vänner och Edvard. Och vet du en glad aning säger mig att vi lyckligt skola nå stranden. Äfven jag har samma aning; jag kan icke förstå att vi skulle omkomma här. Åskan dånade nästan oafbrutet, oaktadt mest i enkla slag; blixtarna korsade hvarandra; sjön häfdes i svart och hvitt, i förskräckliga vågor; båten häfdes efter vågen, men de unga flickorna buro de förklarades anleten. Vore jag målare, skulle jag välja sådana taflor. Och dessa flickor, ändå hörde de icke till deras antal som likgiltigt och dödt afhöra åskans slag; hade de varit under tak och i större säkerhet, så hade de genom en lindrig fruktan visat sin qvinnliga älskvärdhet, men nu, när faran var mångdubbelt större, när döden gapade på dem från hvarje blixt, hvarje våg, nu spändes deras själskraft; nu visade de, af hvilken styrka den späda qvinnliga naturen stundom kan vara mäktig. De räddes icke. Snart uppstod äfven ett störtregn, som hastigt genomdränkte deras sjalar och tunna klädningar, samt hotade att fylla båten. Celia, hittills overksam, började nu i sin tur att hedra sig. Som i båten icke fanns något öskar, tog hon sin hatt ifrån hufvudet lyckligtvis hade hon icke lydt Anna, som rådde henne att i likhet med sig blott binda en sjalett om hufvudet och nu betjenade hon sig af hatten till öskar. Detta regn, hvilket tycktes föröka faran, minskade den i sjelfva verket, ty derigenom blef stormen mera regelbunden och fick en viss riktning.
Hennes tankar måste ej precis vara utaf de angenämaste, ty hon skrattar försmädligt och kastar plötsligen, med en åtbörd.af förakt, sin bok långt bort i solskenet, där den i fallet öppnar sina blad för solens inkvisitoriska blickar och blifver liggande, glänsande hvit uti det skarpa ljuset. Hon måste hafva vanan att tänka högt, ty sträckande sina armar i luften säger hon gäspande: » O, hvad de äro enfaldiga, dessa berättelser; hvarför skulle jag också medtaga honom hit! » (med honom, menar hon troligtvis boken) » H u då! Sådana idéer! » Härefter sjunker den unga damen tillbaka uti ett slags apatiskt tillstånd och betraktar h af vet med en missnöjd uppsyn. Omsider tillsluter hon ögonen för att helt prosaiskt .slumra till, men efter en kort stund tvingas hon, genom ett lätt buller, att åter öppna dem. En främling har stannat vid den föraktade looken, som han upptagit, och i hvilken han synes bläddra med stort intresse. » Kallar ni detta för den mörka, sorgliga världen; beskåda då denna solbelysta tafla framför er, med sina praktfulla ljuseffekter, se trädens härliga grönska, lyssna till fåglarnes sång, skåda er egen ungdoms fagra bild uti vattnets spegel och » Jag ber om ursäkt, att jag — att jag, » — stammar han. » Får j a g kanske lof att presentera mig själf, mitt namn är Resen, Reinhold von Resen. » » Nej verkligen! » utropar hon högst intresserad. » Jo, jag försäkrar, » säger han hoppfullt. » Är ni då släkt med baron Resen på Öfverby? » » Han är min farbror. » » Således är ni min intima vän, Charlotte von Resens kusin? » Ett ljus uppgår för honom. » Alldeles rätt, och jag vågar således antaga, att j a g har äran att tala med Charlottes väninna, fröken Cecilia Rudow? » Fröken böjer hufvudet jakande, och efter ett ögonblick frågar hon dröjande, » vill ni ej, baron, komma in och dricka te med oss? » » Med nöje, » gående.
Ständer anmäla detta ämne, med hemställan, det måtte åt nästblifvande Statsutskott öfverlemnas, att söka närmare utreda berörde fråga , samt taga under öfvervägande hvad reglering i afseende på TullVerkets Styrelse och Räkenskaper kan finnas nödig: anseende Revi sorerne emellertid, med anledning af hvad här» utinnan nu förekommit, det vara angeläget, att Tullräkenskaperna hädanefter gifvas en förenklad form, eller ock genom omslut upplysas, äfvensom, och enär, likmätigt 60. §. i RegeringsForraen af den 6 Junii 1809, Tulltnedlen äro en bevillning, samt utgöra en bland Statens betydligaste intrader, men Riksens Ständers åtgärd hittills icke blifvit sträckt till någon egentlig granskning af detta Verks Räkenskaper, Revisorerne, som förmodat, det en sådan likväl må böra följa af Riksens Ständers rätt att öfverse StatsVerkets Förvaltning till alla dess delar, skolat till Riksens Höglofl. Ständers förordnande hemställa, om icke TullVerkets Räkenskaper och Förvaltning böra, liksom StatsVerkets öfriga och på samma gång, af Riksens Ständer elier deras Revisorer ordentligen granskas, desto hellre, som TullVer; Riks, St. Revitorers Rträttelser. 11 5 kets Räkenskaper icke undergå revision i Kongl» KammarRätten. Revisorerne hafva för öfrigt, till inhämtan« de deraf, huru Postmedlen ingått, infordrat nch erhållit PostVerkets Hufvudbok för »8141 och som denna Räkenskap uivisar, att en betydlig summa, såsom oindrifven, är balancerad, och de mede!, som för året bordt inflyta, ej till fullo lefvererade, så hafva Revisorerne, enär denna Uppbörd bör, likasom Tullmedlen , inom en kort tid efter uppbörds året vara af Vederbörande lefvererad, skolat detta förhållande med Postmedlen hos Riksens Ständer anmäla. I afseende åter på dispositionen af Stats.
När nu miniatyrsophögen, förlåt realisten, jag menar de hopade dampartiklarne ändtligen skola föras upp på skyffeln, så sker detta visserligen de första » tagen » temligen sakta, men så snart högen blifvit uppfångad, ökas farten med viskan i oroande grad, ja så att själfva damkornen på skyffeln börja ana oråd och ge sig af ut i rymden igen i lustig dans, för att nästa dag börja om samma lek. Så 85 bör det ej få vara. Man måste » lägga till » med viskans bredsida och sopa sakta samt så ofta som möjligt föra upp damtofvorna på skyffeln, som, märk väl, bör vid rinnande vattenledning vara väl spolad från föregående tjänstgöring och vid nytt bruk alllid hållas våt, då man skall » sopa på », ty därigenom fäster dammet sig fast vid skyffeln och går ej öfver bord vid hastigt tempo af viskan. Damborstar äro ej lämpliga att begagna vid städning inom hus icke ens för att uppraspa dammet ur golfspringorna, där sådana finnas. Härtill användes med mycket bättre resultat en visp, som topphugges för att bli styf och blötes i vatten för att få mera dam att hänga vid den, och hvarmed man » kratsar » ur springorna direkt på våta skyffeln; det går mycket lätt, stora tofvor komma i dagen utan » rök ». Detta lilla arbete kan man utföra om aftonen, sedan rummet blifvit ledigt för dagen, och behöfver förmodligen ej upprepa det mer än ett par gånger i veckan. All städning vintertiden bör så vidt möjligt är ske vid flammande härd, och ofta bör man röra om i eldstaden, ty där ha vi en präktig damförbrukare, en konkurrent till våra och barnens lungor. En kakelugn med godt drag är en ovärderlig vän, icke endast för den värmande, heratrefliggörande känsla, som genomströmmar oss vid åsynen af en väl skött brasa, utan mest för dess förmåga att befria oss från myriader ohälsosamma atomer samt i förening med ett öppet fönster tillföra oss en verkligt ren luft, ty först då blir det rätt varmt och friskt och luftigt i våra bostäder, när dessa båda faktorer få samverka.
Jag yrkar derföre på återremiss af denna punkt, under förhoppning att Utsk. då funne skäl att uti en särskild klass uppföra dem som blott tillfälligtvis under året utöfva merberörde rörelse och att bestämma en nedsatt bevillms-afgift för dem. Förut har förhållandet varit det, att antingen hafva de icke fått någon bevilln. alls sig påförde, eller också hafva de nödgats betala 10 r:dr. Frih. Palmstjerna: Jag instämmer helt och hållet uti hvad Hr Tham yttrat och yrkar också på återremiss. Så vida Utsk:s mening vore att uppskjula den fråga, som nu är å bane, intilldess slatsbrist-summan vore känd, så hade roan dervid kunnat låta bero, men då jag icke rätt kunnat fatta Utsk:s mening i detta afseende, nödgas äfven jag yrka pä återremiss, dervid Hr Thams yttrande torde böra tagas i närmare öfvervägande. Jag har samma erfarenhet som han i denna sak. Gr. H amilton: Jag har begärt ordet för att upplysa orsaken hvarföre Utsk. icke ansett sig kunna tillstyrka Hr Thams förslag att en särskild rubrik skulle införas i förordmn för dem som vid marknader, auktioner m. fl. ställen utöfva näringsrörelse. Utsk. har afstyrkt detta, men förbehållit sig att, sedan statsbristsumman blifvit lill sitt belopp bestämd, få å motionen fästa det afseende som omständigheterne påfordrade. Om en lägre afgift blefve bestämd, skulle Hr Thams syftemål, om icke fullkomligen, dock i någon mån uppfyllas. Hvad särskildt beträffar frågan huruvida en högre eller lägre afgift skall erläggas, så har Hr Tham i sin motion upplyst att vid många tillfällen förberörde personer ej hafva någon förtjenst utöfver den bevilln., som dem blifvit påförd. Utsk. har icke ansett sig kunna betvifla detta förhållande, men Utsk. har trott att då dessa personer merendels äga tillfälle att vid flere särskilda auktioner eller marknader under årets lopp Den S April f. m. 85 idka dylik rörelse, behållningen deraf väl kunde anses blifva så stor, att de kunde ulan förlust utgöra den bestämda bevilln:n.
Alla afdelningarna innehålla naturligtvis dessutom sofoch dagligrum, sköterskerum, tekök o. s. v. Ekonomibyggnaden innehåller det särdeles praktiskt ordnade och trefliga köket med tre stora pannor midt på golfvet för ångkokning samt vid den ena långväggen en rymlig spis för bränsle och afsedd för sådan mat, hvilken ej lämpar sig att laga med ånga. Denna byggnad innehåller äfven särskilda matsalar för inrättningens talrika tjänstepersonal och för de äldre barnen samt badrum. Köksförestånderskans våning är belägen där en trappa upp. En särskild tvättstuga med torkinrättning o. s. v. Sjukhuset med två stora salar, beräknade för tolf sängar i hvarje samt elfva mindre rum och för öfrigt inneslutande allt hvad vår tid inom området kräfver. Det är afsedt för fyrtiofem barn. Byggnaden för smittosamma sjukdomar innehållande sex rum med aderton bäddar. I alla lokalerna samt i de enskilda våningarna begagnas elektriskt ljus. Vi rikta nu först våra steg till de allra minsta, men som alla såväl salar som bäddar äro hvarandra fullkomligt lika, nöja vi oss med att endast beskrifva en af dem. Tolf sängar o m en meters längd med knubbiga småttingar om cirka tre månaders ålder. På vår afbildning synes, huru sängarne stå på hvar sin sida o m salen m e d gaflarna vända utåt golfvet och ammorna i sina rödrutiga klädningar med hvita förkläden emellan hvarje säng. Hvita äro filtarna och fint krusade örngåttsvaren och öfverlakanen i bäddarna, där de små hvila, så välvårdade och så välfödda, att det är en fröjd att se dem. Men så få de också en skötsel efter alla konstens reglor, medan de vistas inom inrättningen. Ytterst älskvärda äro de nu och låta ej sina röster ljuda, men när de alla stämma upp, är sä- kert konserten fulltonig. Mest gossar funnos där för närvarande; det är i regeln svårare att få hem åt dem än åt flickorna, när de, efter sin korta vistelse på Allmänna barnhuset, skola ut i världen att pröfva lifvets olika lotter — 2 — Hvarje afdelning har sin särskilda sköterska, som öfvervakar barnens skötsel, och biträden, hvilka af barnen benämnas » mostrar ».
Lessing; 49:de punkten, ang:de pension för Regislralorn J. C. Thulin; 50:de punkten, ang:de pension för f. d. Regements Kommissarien S Grundal; 51 .-sta punkten, ang:de pension för Landsfiskalen J.U Motander; 52:dra punkten, angele pension för Majoren G. M. Gyllenhammar ; 53:djo punkten, 54:de punkten, ang:de pension för Provincial Läkaren N. L. Ahlberg; 55:te punkten, ar,g:de förhöjd pension för Expedilionsfogden E. Helli berg; 56:te punkten, ang:de förhöjd pension för f. d. Expeditionschefen C. F. Meinander; 57:de punkten, sion för PremierLöjlnanlerne vid Flottan H. E. A. Rundgvist, W. Heykenskjöld och Frih. E. S. von Vegesach; 58:de punkten, ang:de pension för Löjtnanten L. G. N. Lindberg ; och 59:de punkten, sten W. Norström. Dessa punkter b i fö 1 los. 60:de punkten, ang:de pension för StatsRådel C. II. Viner Hr Blomstedt, Christian Jacob: Utsk. har vid beviljandet af pension till StatsRådet Ulner från allmänna indragningsstaten fästat det vilkor att afdrag derifrån skulle ske af den pension StatsRådet Ulner från Ainiralitets-krigsmans-kassan tilläfventyrs åtnjuter.
För handsklillverkning m. m. medger gällande taxa, att finare skinn må efter Kornmers-kollegii pröfning införas mot tull af 10 procent å värdet. Yärdeförtullningens förkastlighet föranleder Utskottet att tillstyrka, att tullen å finare skinn, som för berörda ändamål med Kornmers kollegii tillstånd införas, må bestämmas till 16 sk. skålpundet. 1 stället för de (lera rubriker å i handeln sällan förekommande slag oberedda pelsverk, som nu gällande taxa upptager, tillstyrker Utskottet, att den förenkling af rubrikerna och förändring i lullsatserna, som Utskottets, i nära öfverensstämmelse med Herrar Rosenblads och Muréns motioner, upprättade taxeförslag innehåller, måtte godkännas. På grund af hvad Herr Rosenblads motion innehåller, föreslår Utskottet, att i taxan må intagas en ny rubrik : håroch tagel-arbeten, mednåroch ta eller utan infattning och lås, och att införselstullen derå må be9el-arbeten. stämmas till 2 R:dr 32 sk. skålpundet. Då artikeln häcktor, hakar och hyskjor, i följd af den nu gällande, i förhålBäcktor, halande till varuvärdet, alltför höga tullsatsen, 1 R:dr skålpundet, endast i ringa mån hy~ utgjort föremål för loflig införsel, har Herr Murén, i likhet med Kongl. Maj:ts och Bevillnings-Utskottels förslag vid sistlidne Riksdag, tillstyrkt (ullerås nedsättning till 16 sk. skålpundet; och ehuru Utskottet är öfvertygadt om angelägerAeten af betydlig nedsättning i lullafgiften, tror dock Utskottet, lika med hvad Herr Rosenblad anfört, 32 B evil In ings-Utskollets Betänkande, M S. atl den tullsats, son) lämpligen bör för ifrågavarande artikel nu bestämmas, är 24 sk. per skålpund. Hängslen.
Vinblad, som i början alls icke var någon favorit hos mig – ty efter hvad jag minnes, egde han ingenting inbjudande i sitt yttre – hade likväl småningom genom sin skämtfullhet och stora tillgång på konfekt narrat mig trappsteg efter trappsteg upp, tills jag, hamnande i hans rum, blef helt hemmastadd med både honom och hans adjutanter det var endast de barska ordonanserna, som jag aldrig kände mig vän med. Det roade kommendanten öfver måttan att se en liten feminin varelse dagligen så obesväradt röra sig i hans lokal och lika obesväradt, troligen munvigdt och näbbigt, svara på herrarnes frågor. Men då detta icke kunde fylla alla de öfverloppsstunder, hvarunder tråkigheten inställde sig på besök, tillkännagaf han en dag att han hade för afsigt att gifta bort mig med en af sina adjutanter, löjtnant Prytz, och att vigseln genast skulle gå för sig. Naturligtvis var jag obeveklig och så mycket obevekligare som herrar officerare redan jublade öfver ett infall, som förskaffade dem ett så oförberedt nöje. Men då kommendanten framtog en ofantlig påse konfekt, började mina blickar förirra sig mellan adjutanten och den stora papperspåsen, från hvilken man listigt visade mig några ytterst frestande prof. Ändtligen fick adjutanten ja, och i en hast utstyrdes jag i de mest lysande skärp och bandstumpar, som kunde ihoprafsas. Jag måtte ha sett ut som en teater-marketenterska i miniatyr med min korta röda kjol och det dinglande påhänget. Till slut uppställdes vi framför en i hast arrangerad brudpall, en annan adjutant föreställde prest, och herr kommendanten var verkligen nog lättsinnig att, sittande i länstolen med konfektpåsen i hand och en hop officerare bakom sig, låta läsa upp halfva vigselformuläret. Ingenting kan öfvergå de uppsluppna herrarnes munterhet, när ceremonien var slutad och lyckönskningarne begynte.
För erhållande af en mera enkel, men derjemte säker och snabb kontroll på bokföringen i Depositions-kontoret, har den räkenskap, som i Revisions-kontoret föres mot det förra kontoret blifvit i flera afseenden förändrad. De vidtagna förenklingarne i ärendenas behandling inom Räkenskaps-kontoret föranleda ock afvikelser från den kontroll» som mot detta kontor hitintills utöfvats i Revisions-kontoret. I tjenstemanna-personalen har ytterligare förminskning egt rum. En ledigblifven kommissarie-befattning är indragen och två af kommissarierne, för hvilka annan sysselsättning saknas, än deltagandet i vården af stora och lilla general-kassorna, äro upptagne bland öfvertalige tjenstemän. Två bokhållare, likaledes öfvertalige, användas tills vidare för emottagande af liqvider för de till Allmänna Hypotheks-banken öfverlåtna lån, och en kanslisttjenst har blifvit indragen. I de fall, då kontorsskrifvare med högre lön förordnats att bestrida ledig tjenst i annan tjenstegrad med åtnjutande af derför på ordinarie stat anslagen lön, har kontorsskrifvare, som varit närmast i tur till erhållande af högre lön, berättigats att under tiden uppbära den tillförordnades högre kontorsskrifvarelön. Som dagvexlingskassan, ehuru ingående i lilla generalkassan, fortfarande, för samma ändamål som tillförene, bibehålles, så hafva vårdarne af denna kassa ansetts böra äfven hädanefter åtnjuta de för dem i reglementet anvisade missräkningspenningar. Enär vid uppkomne ledigheter öfvertalige tjenstemän varit att tiligå och enär tjenstemannapersonalen ännu ej kunnat slutligen regleras, bestridas två ledigblifna kassörsbefattningar efter förordnande. § 62.
I tryckfrihetsmålen åter mäste jurymannen, om han ej vill bryta den förfärliga eden, fria den brottsligaste skrift, otn actor åberopat oriktigt lagrum. Jag slutar dessa anmärkningar mot den Svenska tryckfrihetsjuryn med att angifva det förhållande, att det snart torde blifva svårt, om icke rent af omöjligt, att få jurymän, som skola pröfva förefallande tryckfrihetsmål. Icke så sällan liar det nemi. visat sig, att den valde jurymannen redan Den 17 Octolicr «. m. före domens afkunnande blifvit föremål för hotelser och efteråt för ganska skarpa förebråelser. Följden blir, att de flesta undvika att blottställa sig för dylika obehagligheter, och neka derföre att inträda uti jurymanna-befattningen, och i sednare tider har handt, alt domstolar, lill följd af afsägelse!', måst 5, 6 å 7 gånger sammanträda för att välja ny jurvmam Dessa anmärkningar mot Svenska juryinrättningen äro likväl, med undanlag af den första, af den natur, att de skulle kunna till någon större del afhjelpas genom en modifierad juryinrättning. Derom har har visserligen icke an< norlunda än discussionsvis varit fråga; men jag tillåter mig likväl att åtminstone tillsvidare betvifla möjligheten-af en dylik fullständigt förbättrad juryinrättnings tillvägabringande här i Sverige. Med den ringa håg, som hos folket i allmänhet visar sig för municipala befattningar, skulle jag knappt tro det vara möjligt att i' landsorterna tillvägabringa någon stående jury, åtminstone icke af den egenskap, att tryckfrihetsmål åt dess pröfning och afgörande lämpligen borde anförtros. Det vigtigaste inkastet mot den närvar. tryckfrihetsjuryn tror jag vara, att den namnes för tillfället. Botemedlet skall då ligga uti en stående jury; men, såsom jag nyss nämnde, troijag den vara omöjlig i landsorterna att åstadkomma. I hufvudstaden och större städer vore det kanske möjligt; men följden blefve då, att alla tryckfrihetsmålen skulle, till största besvär för den anklagade parten, dragas till hufvudstaden eller någon af de större städerna, der en så beskaffad jury kunde tillvägabringas.