Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Fredrilsa-Bremer-Förbundets v e r l s s d e t har nnder det förflutna Qret fortggtt j öfverensst~mmelse med dess i program och stadgar frrwiist~lcla grundsatser; och har forbundet haft glädjen se sina 6e~nödanclen att främja kvinnans intressen vinna erkännande i sava1 b ~nuntliga som skriftliga uttalanden. h e t s början. Af dessa voro 286 ständiga och 1,333 årligt betalande Genom döden har nnder det gångna året stora förluster drabbat förbundet. Den 27 juli 1895 afled fru Sophie Adlersparre fodd Leijonhufvud (Esselde). Beojiilod af varm och iidel entusiasm egnade hon hela sin sdlsporda begiifning At arbetet för lrvinnans basta och hennes lif &amp; r en lang följd af striifvanden och af vunna framgångax för kvinnofriigan. Vid förbundets stiftande insatte hon hela den förinaga af initiativ och den olrufli,a,a energi, som s8 särskildt ~ ~ t m a r k t e henne. Med aldrig svilcande intresse och med öppen blick för förbun-. dets ansvarsfulla uppgift vakade hon d1t; jiimt öfver dess utveckling. Hennes minne skall lefva i hennes verk. Kort diirefter kom ett nytt sorgebudslrap, likaså oväntadt som smäztsamt, i det underrättelse ingick om fröken Mina Forsells plötsliga bortgång (under segling vid Marstrand den 11 juli 1898). Alltsedan förbundets stiftande iiledlem af dess styrelse och under de senare åren äfven af dess förvaltningsiitskott jämte åtslcilliga af dess komither, efterlämnar fröken Forsell ett tomrum, för hvars fyllande det torde blifva svårt att finns någon, som Siger hennes rika begåfning, ovanliga arbetsförmåga samt villighet att offra tid och krafter. Brl ' ed den inskränlrning, som genom ofvan meddelade dödsfall ~ betingats, har förbundets styrelse nnder IS95 besatt af: t ~ ~ Ordinarie ~uedlenzuam.
Och jag längtar lika febrilt efter något – jag vet inte hvad – efter alt, tror jag, som när jag var utan fotfäste och liksom klättrade på ett bärg och sökte en utsigt, från hvilken jag kunde få syn på rätta vägen. Nå. Schultz svarade lugnt, med en blick så klar och varm, att Grane ovilkorligen stod stilla inför den. – Det är en sak, man icke får glömma, sade han. Och det är, att man behöfver tid, innan man lär sig att lefva på en ny öfvertygelse. Det är ej svårt att teoretiskt öfvertyga sig om en uppfattning. Men det kräfves ett oändligt långsamt och oändligt själsmattande arbete, innan en åsigt trängt så att säga in i blodet på så sätt, att den blifvit införlifvad med hela vårt väsen, bestämmer alla våra handlingar, alla våra tankar, ombildar våra innersta känslor, griper hela vårt lif, så som den kristne nu är gripen och ledd af sin tro. Tänk, på hvilken lång tid kristendomen behöft för att tränga in och ombilda alla sinnen. Och vår tro, som ännu knappast kan spåras några sekel tillbaka! – Du menar ... inföll Grane och tystnade. Han kunde ej fortsätta. Men hans ögon lyste. – Jag menar, att den tid skall komma, när man i dödens ögonblick med lugn kan lägga sitt hufvud till ro, utan att känna sig hvarken upprorisk eller olycklig, äfven om man tror, att man efter döden är, som om man aldrig funnits till. För mig är det en mild, en välgörande känsla att tänka, att jag skall lösas opp, försvinna som en beståndsdel i den natur, som jag älskar med all den religiositet, hvilken i ensamma stunder kan flöda öfver hos en människa. Har du aldrig gått genom en skog en tyst natt, när det är så tyst, att man hör, huru daggen droppar från träden, och det är, som om hela naturen andades i lätt slummer i afvaktan på den nya dagen? Har du då aldrig tänkt, att man kunde lägga sig till ro hos denna natur som hos en vän med en önskan, att ingen dag måtte komma och störa denna den stora, tysta hvilan?
Ehuru med det för mina känslor af personlige tillgifvenheter härstädes påkostande äfventyret, att genom antagandet, för min del, af ifrågavarande Betänkande, dela dess eget oblida öde, att från alla (ehuru motsatta sidor) ogillas, bör jag icke dölja min öfvertygelse derom, att till och med nyssnämnde sällsamma omständighet företer ett icke tvetydigt bevis för den rättskaffenhet, hvarmed, emellan alla dessa stridiga Interessen, Utskottet gått opartiskt tillväga, för att utfinna det Jemnknings^ medel, som, ehuru af temperatur att icke kunna tillfredsställa ensidige åsigter, likväl varit det rätta, för att, med minsta möjliga olägenhet, frambringa ett Resultat af högsta möjliga välgörighet, och emot hvilket, efter mitt begrepp om saken, ingen invändning af betydenhet står att göra, om icke utseendet af en 84 Ben 17 Martil, /. m. Lag in Casu — Mer» , man besinne den visst icke blott på fantasien af ett för axiom i verl* den likväl gängse ordspråk, utan i tingens natur grundade sanning: att noden har ingen Lag. Ett tillstånd af detta allmänna trångmål, ett hotande allas krig emot alla, undanrödjer alla betänkligheter. Om till denna generella öfversigt af saken , mig tillätes foga några speciella egna önskningar, så voro de dessa: 1:0 Att Riksens Högloflige Ständer, såsom åt Fosterlandets Barn en allmän Förmyndare, behagade tilldela Förmyndarevård, efter ädelmodets vanliga sätt att gå tillväga. Det vill här säga: vid DiscontReglering behjerta i synnerhet de Pupillers förlägenhet, som af egen missledd välgörenhet eller af tidens förföriska skick, råkat i tryckande DiscontSkulder, anordna, att i Credit väg dessa med förmånsrätt understödjas, för att icke falla ett offer för den känslolösa Egoismens kalla speculationer j borttaga eller åtminstone betydligen nedsätta den så Judiskt ochristliga Öfver-räntan ; tillförordna, att, sedan nu mera förtroendet
Om ock dessa undersökningar och regleringar, enligt hvad redan med gifvet är, fordrat till och med en längre tid än 5 år, hade det mindre Lelydt, serdeles om den interimsregleriug af städernes Båtsmanshåll, lill lättnad för de mindre mest betungade bland dem, sera Rikets Ständer utom någon uppoffring å Statens sida, vid sistlidne Riksdag föreslagit, blifvit utaf Kongl. Majit i Nåder gillad och antagen. Men då delta icke skett, icke heller vidare lärer kunna sättas i fråga, och bebofvet likväl högt påkallar, att något, för ändamålets vinnande, skyndsamt företages, täger jag mig friheten föreslå: att afdelningens förslag, att äfven städernes jord må efter Bevillningsgrund roteras, måtte såsom ett interimsförslag antagas, och såsom sådant hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmälas; men att de Ilögloflige Utskotten derjemte täcktes tillstyrka Rikets Ständer att hos Kongl. Maj:t lika underdånigt derom anhålla, att de förvaltande Verken måtte åläggas, att, så skyndsamt sorn möjligt, till verkställighet befordra Rikets Ständers begäran vid sistlidne Riksdag, att den städernes jord, som är af natur att bära ordinarie rotering, må på det mest ändamålsenliga och minst kostsamma sätt valda uppmätt, graderad oeh ioterad efter de grunder, som inom hvarje pj-ovince äro gällande, och med de jemkningar deruti, som Rikets Ständer då föreslogo, på det att denna rotering, så skyndsamt sorn möjligt, må komma till eLt jemlikt förhållande med öfriga voteringen i Riket.
In fidem Protocolli, O. J. Lagerheim. Onsdagen d. 2 i October 1829. Plenum klockan half till 6 Eftermiddagen. Fortsattes pröfningen af Statsoch BaiiGo-Utskottens den 12 sistlidne Septem - 17 2 Den 2i Octo ber e. m. her under N:o i4 afgifne, och den 21 i samma månad f. ni. på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottens, under N:ris 1, 2, 3, 4 oell 5, förut meddeldte Betänkanden, angående N:o 1, bestämandet af Baneosedelns silfvervärde; N:o 2, nödige ansedde provisoriska åtgärder, innan silfverutvexlingen kan företagas; N:o 3, Bankens förhållande till Staten jemte hufvudgrunden för dess lånerörelse; N:o 4» nödvändigheten af en förbättrad lagstiftning för Banken; och N:o 5, några lämpliga ansedda stadganden för framtiden, i afseende på så väl första enheten, sorn underafdelningarne af det metalliska myntet i silfver. Tolfte Punkten, 2 Momentet. Att utmyntning derjemte måtte ske så väl af detta största mynt, som i silfver kommer att präglas, som af stycken motsvarande f R:dr B:co; 4 R:dr d:o; £ R:dr d:o; samt xr2 R:dr d:o; och att \ fint silfver och i koppar eller alli åge , eller den sä kallade 12-lödiga halten, må för så väl Hufvudmyntet som Underafdelningarne begagnas. Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalk en yttrade, att i förmiddagens plenum hade en Ledamot föreslagit, att myntet borde slås å i R:dr i stället för å | R:dr, men inga mynt å Txs R.'dr; Den 21 O c t o b e r e. m. i73 en annan åter, att mynt borde slås å J R:dr, tillika med de af Utskotten föreslagne; samt en Ledamot i allo yrkat bifall å Utskottens förslag. Herr von HartmansdorffAugust'.
Vid' sådant förhållande, och enär Lanell ännu hos Riksgälds - Contoiret häftar för den Summa af 3ogo R:dr, som, enligt ofvanberörde Kongl. Svea Hof-RätO af Kongl. Maj:t i Nåder gillade Utslag, med Ränta till Contoiret skall utbetalas, men till hvars gäldande tillgång uti Lanells Concours-Massa saknats, anse Herrar Fullmäktige sig icke kunna för Lanell tillstyrka något understöd af Riksgälds - Contoirets medel. Då Stats - Utskottet nu åligger att sitt yttrande afgifva, får Utskottet, först, i afseende på Lanells underdåniga anhållan om åferställande af försuten lid, vördsamt tillkännagifva, huruledes Rikets Höglofl. Ständer vid 180g och 4810 årens Riksdag behagat, i afseende på Riksgälds-Contoiret, lemna Stats-Utskottet enahanda uppdrag, som Ranco-Utskottet har i afseende på Råneo • Verket,- att nerol, emottaga och pröfva samt, efter beskaffenheten, afgöra ansökningar af enskildte personer uti mål, hvilka röra berörde Contoir; och att Stats-Utskottet med anledning häraf, och i likhet med hvad som skedt vid förra Riksdagen, låtit genom anslag uti Riksgälds-Contoiret kungöra, att dylika ansökningar borde, så framt de till pröfning vid den-y a»e Riksdag skulle förekomma, vara ingifne till Stats-Utskottet senast den Femte (5) nästledne ‘Januarii. Och, da pröfoingen af Lanells under; StaisUtskottets Betänk and etil idåniga ansökning, så vidt den har till föremål understöd af JRiksgälds-Contoirets medel , hvilka icke af någon annan, än Rikets Höglofl. Ständer få disponeras, lärer 1 ero af Rikets Höglofl. Ständer sjelfve, synes det också bora ankomma på Rikets Höglofl.
Preste-ståndet har om dessa förändringar sig förenat; men Utskottet har icke kunnat öfvertyga sig, att denna ändring rätt ölverensstämmer med hvad i den nu föreslagna och lill största delen af Rikets Ständer gillade lagstiftning är antaget, såsom grund för kommunala myndigheters inflytande på bränvins-näringens bedrifvande. De personer, som kunna vara de tillförlitligaste och lämpligaste såsom vittnen, må utan tvifvel antagas bättre vara kändo af de lokala myndigheterna än af länets styrelse. Utskottet hemställer derföre till Ridderskapet och Adelen samt Presteoch Bonde-stånden, att de måtte gilla 55:te paragrafen Usla morn., sådant detsamma är föreslaget. De af Ridderskapet och Adelen återremitterade paragrafer äro: den 9:de, 10:de, 20:de, 52:dra, 53:dje och 67:de, hvilka äro återremitterade äfven af Bondeståndet, enär det återförvisat Utskottets betänkande i dess helhet. Ilos Ridderskapet och Adeln framställde flere talare den åsigten, att den skilnad, som förslagets 9 § uppställer mellan tiilverknings-tiden vid större och mindre brännerier, är icke fördelaktig för idkarne sjelfva och hinderlig för kontrollen. Det antogs nemligen, att en handterings drifvande under en sammanhängande tid i allmänhet ger fördelaktigare resultat, än under skilda kortare tider, och att detta i synnerhet i förevarande fall Vore förhållandet, då det rå-ämne, som af de mindre jord-brukarne hufvudsakligen användes till bränvins-tillverkning, eller potäter, ofta skadas under ett längre förvarande och således med säkraste fördelen användes på hösten, och då kreaturs gödning, hvartill drank är tjenligare än till deras framfödande, icke kan fullbordas på en månad. Hvad åter angår kon trollen öfver författningens efterlefnad, så ansågs den enstaka vår-månadens tillverkning lättare föranleda lön-bränning, och dessutom lagens kringgående kunna ega rum derigenom, att å samma egendom, der tillverkning med större bränneri på hösten skett, ytterligare tillverkning med mindre bränneri skulle kunna på Särskilda Utskottets Memorial, N:o \Å. tåren företagas.
Mannerstedt kunde icke missbruka en sådan visshet, derom var hon fast öfvertygad; ty huru manligt och ädelt hade han icke handlat, just i den vändpunkt, då hvarje yngling, med lika varma känslor, men mindre klart hufvud och mindre verklig hederskänsla, skulle gripit det gynnande ögonblicket, och begagnat sig af sin fördel. Mannerstedt handlade annorlunda. Den nästan tydliga blick, han vågat kasta i Rosas hjerta, det till säkerhet gränsande hopp, att han var henne dyrbar, att hans känslor funnit hos den han tillbad ett återsvar, uppfyllde honom med en salighet, om hvilken han aldrig anat, att den kunde inrymmas i ett menniskobröst. Men fast öfvertygad, att omöjligheten af en förening stadgat Rosas beslut, att gifva kapten Ling sin hand, fann Mannerstedt, att hans pligt nu, såsom alltid, bjöd försakelse. Icke en gång för att ega henne ville han begå en låg eller mindre rättsinnig handling, hvilken kunde sänka honom i hennes eller sin egen aktning. Denna känsla ledde de svar han gifvit professorn, i fråga om brytandet af Rosas och kapten Lings förbindelse. Mannerstedt tänkte: skedde det af henne, så vore det åtminstone en möjlighet, att de känslor hon egnade honom hade en del i hennes brutna löfte af tro; och vore icke detta hos henne ett prof af svaghet, hvilket han ej ville finna hos den han egnat sitt hjertas tysta dyrkan, och den han minst kunde gilla, emedan han var orsaken till denna svaghet. Kanhända skulle han icke varit så sträng i sina åsigter, om han ej inverkat på förhållandet. Nu deremot kunde han icke se det från en annan synpunkt, och hans beslut stod fast, att icke besöka kommerserådets hus, icke återse Rosa, förrän dagen till afresan var inne. Ensam och försänkt i tanken på Mannerstedts höga efterdöme, satt Rosa med arbetet hvilande på sitt knä, då kapten Ling inträdde. Han var blek, och den smärta och det bekymmer, som talade ur hans blick och skuggade hans panna, den annars så stolta pannan, förskräckte henne. ”Hvad är det, gode Ferdinand?” frågade hon deltagande. ”Har något händt?”
Lsuko-bullmäktige ös sjeifve öerköis skulle gnskslfs ocb stt i öfrigt sils Lsnco-b,3n pä öet sätt mätte föränörss till liks ss beskstfsöe län meö ränts eller sfbetslning i silfver för öem öet ästunös; ssmt sluteligen i slseenöe pä öen sf Utskotten gilus tillstyrks» om tiösbestäm,nelsen för8i!lverutvexlingens börjsn. en beösmot inom Lorgsre8länöct, stt innsn 8ilfverutvexlingens börjsn, boröe msn utröns, bvsrt - i8o Statsc»cli Lan co-Ll t sk o t ten s kän det rädaode ^fulls^stemet skall köra Likets 5- nancer; iks någre Ledamöter: att till X. äf,t korde ökverlemnas, att för ,834 ärs St:r föreslå sättet ock ticlen för Silsverutvexlingens kö, jan , sä vida coursen till clen lilien tillälit kela Silkverköpets verkställande, dervid en Ledamot inom Lorga, el5tmrr/ct uppgifvit froject, att fullmäktige korde uppdragas att källa Loursen vid 128 sk., under tiden, genom 80m Iemna<l rättigket, att, i känllelse gf Loursens ket^dliga stigande provisionelt utvexla Silfver. ikk andre Ledamöter: att utvexlingen mätte ske sa snart tillräckligt äk^nt kunnit präglas, samt, antingen den större rörelsen ketrvggas genom utvexling genast ak Silfver i 1'Iantsar ock 1'iastrar, under vilkor att minsta vexlingssumms» för lie förr» klefve 5oo L:dr; oek för cle senare ivo L:dr, eller ock utvexling tillätas mot ia2 sk. ock inlemnande af Silfver mot 128 sk., ine» i alla fall ej det gamla Sp. mintet, utan enklast flantsar ock fiastrar, frän Lanken utlemnas.
Stånders Revisorers, år 1822, gjorde anmälan, om den, till hjelp för Hufvudstadens nödlidande vid Krono - Bageriet verkställde Bröd-förbakning. Innanna Magazins-Inrättningen, har, norn tjen Bröd-förbakning, som i följd ajf Kongl. Maj:ts till Dess Allmänna Magäzins-Direction, under d. 22 Julii 1818, allam ■ Nådiga Bref, blifvit till understöd för Hufvudstadens nödlidande verkställd, från och ir; :d Augusti månad 1818 till och med Martis månads utgång 1821, fått vidkännas en sammanräknad förlust, af 26,705 R:dr 28 sk 8 r:st. B:co, derå likväl först godtgjordes 6000 R:dr B:co, hvilke beskärdes derigenom, att försäljningen af I låg till Bagare-Åmbetet i Hufvudstaden, rrled ulii månad 18*8 upphörde, samt ytterligare genom liqvid med Stats-Verket, i följd af Kongl. Majas meddelte Njådiga föreskrifter, en ersättning af 16,134 io8g StatsUtskottets Betänkanden.. R:dr 28 sk. 4 r:st. B:co, blifvit Allmänna Magazins-Directionen till godo beråk-i nade, så att forlustens återstod endast in-l nefattar 4571 R:dr 4 r:st., hvilke, enligd lydelsen uti Kongl. Maj:ts Nådiga Bref till Dess Allmänna Magazins-Direction af d. 18 Januarii 1822, skulle vid näst derefter infallande Riksdag, hos Riksens Ständer till ersättning eller afskrifning anmälas. Kongl. Maj:t har ock den 25 sistfor lidne Januarii till Stats-Utskottet härom, aflåtit Dess Nådiga Proposition, deröfver särskild Betänkande under nedanstående: dag till Riksens Hoglofl. Ständer afgifves, Beträffande Riksens Hoglofl.
Stenkol och Stenkolsstybb, hos Ridderskapet och Adelil', dels att svårigheten alt skilja stybb från kol gör deras sammanförande under en rubrik nödvändigt, och att elen gemensamma tullen derå destoheldre bör antagas till 4 sk. tunnan, sorn stort behof af denna vara förefinnes för Ångfartyg, Gjuterier och Slöjder, samt Höganäs Stenkolsverk i allt fall ej heintar den fördel af de föreslagne förhöjda afgifterna, som dermed åsyftats, hvadan snarare en delaf den inflytande luilafgiften borde på viss tid åt detta Verk anslås, dels att, då Stenkol voro lika nödvändiga, sorn något råämne, de borde fritt från lull få införas; i Borgare-Ståndet: att Stenkol och Gökes böra draga blott 4 sk., men Stybb 8 sk. tull tunnan; och i Bonde-Ståndet: att det afseende å Höganäs Stenkolsverk bordt fästas, så val för stenkolens, sorn den eldfasta lerans skull, att tullen å tle förra bibehållits oförändrad., och att det vore inconsequent att nedsätta tullen å Stenkol, då man ville med uppoffring understödja Höganäs. Stenkolstjära, hos Borgare-Ståndet: att denna vara, hvilken ej erhålles inom landet, ej bur draga bögre tull än 16 sk. tunnan. Strumpor, i Borgare-Ståndet: dels att nästföre ”andra slag” följande serskilda rubrik bör införas: ”Ullstrumpor eller Strumpväfnader till större eller mindre del blandade med ull” med ett värde al 6 R:dr 32 sk. och tull 1 R:dr 16 sk. db, samt alt tullen å andra slag må nedsättas till 28 sk. W, och dels att å Redgarns-strumpor bör bestämmas 6 R:dr 32 sk. värde och 1 R:dr 16 sk. tull, samt rubriken ”andra slag" gå ut oell i stället införas: ”af ull” 1 R:drs värde, 1: 24. lull ”af tråd” 2: 24. — „ 36. — och dels alt Tull-Comitens beslämmelser böra antagas. Bill, till R. St, Prot, 1840.
Som Manderströms harm tyckes ri ktad äfven mot grefve Hamilton, hvilken ej i tid varskott honom, är den senare depeschen derjemte att anses som en husaga åt Hamilton, och ej heller derföre egnad att uppläsas för andra. Emellertid förefalla Manderströms förebråelser mot det Hallska kabinettet ganska befogade. Den danska regeringens till-vägagående emot den, på hvilken hon redan stälde anspråk såsom sin bundsförvandt, var utan tvifvel inkorrekt. Förut hade hon knappast tagit minsta steg, utan att på förhand inhemta den svenska regeringens råd och bifall. Nu beslöt hon en vigtig åtgärd, utan att knappast ens underrätta svenska regeringen derom.1 Den senare hade dock nyss stått henne bi i ett afgörande ögonblick. Det gälde att afgifva det afvisande svaret på Tyska förbundets fordran om Marspatentets återtagande. Hall skref då, d. 8 aug., i en till grefve Hamilton stäld not, i hvilken han inneslöt utkastet till detta svar: » Jag har ständigt hyst en liflig önskan om att i vår strid med Tyskland uppträda på ett sådant sätt, att jag kunde göra mig räkning på Eder regerings sympati och bifall. Men under närvarande omständigheter anser jag det rent af som en pligt att på förhand förvissa mig om att det icke blott med hänsyn till det väsendtliga, utan äfven hvad angår formen, råder den fullständigaste öfverensstämmelse om hvarje steg, som vi komma att taga. Jag tillåter mig derföre, Herr Grefve, anmoda Eder om att visa mig den välviljan att öfverlemna detta utkast till H. Exc. Grefve Manderström och bedja 1 Ej förr än d. 28 sept., dagen innan författningsförslaget framlades i riksrådet, fick svenska kabinettet, på telegrafisk väg, underrättelse derom. A.
R:dr, eller det jemnade belopp, hvarmed värdet å samma räntor vid inkomst beräkningen ökats; Och får Utskottet till denna nådiga framställning tillstyrka Rikets Ständers bifall. n) Jemte förmälan hurusom, i likhet med hvad af 1859 års Revisorer blifvit anmärkt, Karta-sigillata-orokostnaderna uppgått till högst betydliga belopp, utgörande för år 1858 nära 8'/2 procent af försäljningssumman, hafva 1860 och 1861 å rens Revisorer likaledes funnit, att denna provision till Landskamererare och Landträntmästare, hvilka ega att hvar för sig undfå två procent af hvad inom året uti Kronans kassa i stämpelpappers-afgift influtit, i flere län utgått med vida högre belopp, än som i staten härför beräknats, samt hemställt, att Rikets Ständer vid regleringen af utgifterna under Riks-statens Sjette Hufvudtice! ville tillse, att vid beräkningen af nämnde tjenstemäns aflöningsförmåner den dem tillerkända provision å Karta-sigillata-medlen blefve upptagen till belopp, närmare motsvarande hvad denna inkomst i verkligheten utgjorde, så att Statens kontanta tillskott till deras aflöning i förhållande derefter måtte kunna minskas. Då, af skäl, som här ofvan blifvit omförmälda, någon lönereglering för landsstatens tjenstemän icke vid denna riksdag kunnat företagas och frågan om
N:o < g. öfver Riksdags-Fullmägtigen från Stockholms Län, IV Is Insulins motion, om inrättande af Förlikuings-Domstolar; :\to 99, öfver Herr Lars Hjertås motion, angående offentlighet vid Under-Domstolar och Polire-K mm: N:o 100, öfver Herr Carl Svedenborg.- motion, det ingen må vara berättigad alt vid Härads-Bäti iiågoi ärende anmäla, sedan de af Domaren vid Tingets böljan bestämd» rättegångs-'tagar arn förfliifue; JN:o io>, öfver Riksdtigs-Fuflniägligen Lars Larssons från Elfsborgs Län motion, derom, alt Nämndemän mätte: h,orklaras berättigade och skyldige alt påteckna Slämniogs-Resolulinner emot stadgad lösen, och Dom* liafvanden icke ega att härföre sif Parten fot dra någon serskild betalning; N:o io5, öfver Herr C. IV. Olbers och Herr R, /T/„ Lundins mutipner, om ändring i åtskilliga delar af Rältegåitgs-Orduuigeu m, nu; 88 Troi. Utdr. d, 3i Julii s83d. Nio io6, öfver Herr A. L. von Strussenfeldts motion, om åläggan” de för uteblifvande svarande part, att, å den tid, hvartill uppskjutet mål utställes, utan serskild underrättelse sig infinna. S. D. Vid förnyad föredragning återremitterades Lag-Utskottets Betänkande: N:o 82, öfver väckta motioner, om upphäfvande af Kämners-Rälter, Lagmans-Rätter och Riddare-Syne-Rätter, samt ändring eller upphäfvande af åtskilliga Lagens rum, rörande Rattegångs-Ordningen, S. B.