Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag gör detta så mycket mera, sorn denna tariff, för hvar och en som granskar den, måste synas obillig länen emellan. Alltså tror jag, att Bevilln.- Utsk. hade bort gifva ett förslag lill rättelse uti tariffen, ilian Disk. genom de föreslagna ordalagen inledde dertill, alt densamma slricte skulle komma att följas. Hr Printzenskjöld instämde i denna reservation. Hr von Hartmansdorff: Jag anhåller att få instämma i den reservation, som Hr von Hohenhausen afgifvit, emedan jag icke talade i saken innan linn afgjordes. Jag ansåg nemi. förgäfves att söka ändra den riktning till beslut, som R. o. Ad. i detta afseende redan tagit och som jag förutsåg skulle fullföljas. 14:o. De uti usta mom. af 121 § lillagde orden: "och protocollsfärande vid taxeringcomiléerne derstädes.'1'' Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Då Utsk:s förslag, att kronofogdarne skulle föra prot. vid taxeringscomileerna, icke blifvit af R. o. Ad. gilladt, så torde R. o. Ad. finna delta tillägg: ”och protocollsföranden vid taxeringscomiteerna derstädes”, som tillkommit i denna §, numera icke är så lämpligt som det hade varit om Utsk:s förslag blifvit antaget, och jag hemställer derföre, att detsamma mätte få utgå. Hr von Hohenhausen: Jag har visserligen icke den nu gällande bevilln.förordu. här på stället; men icke annat än jag kan erinra mig, var äfven kronofogden upptagen. I afsende pä sjelfva beloppet af arfvodet för protocollsföranden vid taxeringscomite'erna för olika län, har det för Gottland varit i yttersta grad knappt, under det att det varit ytterst öfverflödigt för andra län. Gr. Cronhjelm:
Hvad som framför allt sysselsatte fastmöns tanke, under den korta förlofningstiden, var att hon 1111 sk~dle bli fri från allt det tryck hennes eget hem öfvat, att hon skidle få eu rik verksamhet, ett varmt hem och hon var full af de innerligaste föresatser att bli god och nyttig. Att äktenskapet skulle medföra en annan art af t v h g tänkte hon icke pi, s&amp; mycket mindre, som hon ej hade någon föreställning om äktenskapet. Hon var uppfostrad i den vanliga, som oskuld amedda okunnigheten om 1ifvet.s stora, naturliga vilkor. Och d&amp; hon ingen verklig upplysning fått om detta, som ej kunnat undgA att bli ämne för hennes eftertailke; hade hon gjort upp för sig en fantastisk förklaring, soiii f ~ g motsvaa rade verkligheten. Hiisten 1871 gifte sig Victoria Bruzelius med då varande bankdirektören och postmästaren Ch. Benedictson i Hörby. Hennes själstillstånd efter erfarenheten af äktenskapet, utan. fullt personlig hängifvenhet, kännetecknas af det sakförhållande, att hennes första själfrnordsförsök inträffade under de första Aren af hennes äktenskap och af hennes yttrande att, då hon begrof det ena af de två barn, hon födde i sitt äktenskap, kände hon ingen sorg - endast lättnad. Ernst Ahlgren kunde aldrig beröra ett ämne, som g$ansade till omradet för dessa personliga erfarenheter, utan att stämman fyldes af en så intensiv lidelse att den nästan slocknade; blicken svartnade och läpparnas linier blefvo jiirnhårda. H.ela hennes varelse syntes i sådana stunder vara hat: h.at mot det konventionella pryderi, som kunnat möjliggöra ett lifsöde som hennes, och detta hat fick sitt starkaste uttryck i Pengar en bok, som hvarken skildrar författarinnans skaplynne eller hela lifshistoria, men som utan denna historia ej kommit till. Slutet af Pengar fann hon längre fram okonstnärligt och ämnade - i fall af en ny upplaga - omarbeta det. Men själfva den indignation, som andtligen bryter fram ur Selmas stelnade väsen, var det samlade uttrycket af föres djupaste lidande, var en s&amp; stark lifsverklighet som någonsin pulserat i ett diktverk.
Genom utelemnandet af den för vanligt papper nödvändiga limningen, som bär ej behöfves , emedan Sedel-papperet i sig sjelft innehåller ett limnings-ämne; 3:o Genom antagandet af ett mindre format af Sedlarna, hvilket ej torde böra öfverstiga de här bifogade profvens dimensioner; 4:o Genom Hvitstämplarnas uteslutande ; 5:o * Dessutom kan, genom pappersmassans tillbörliga beredning, papperet göras mycket långtågigt och följaktligen gans 22 Bil. lill Banco-Utskottets Memorial N.-o 90. skä segt, hvilket naturligtvis bidrager till Sedlarnas varaktighet. Vid denna sistnämnda omständighet lår jag anmärka , alt de flesta här bifogade profven af Sedelpapper ej ega den seghet, som de bordt och kunnat få. Orsaken dertill är, att pappers-materien varit för fin, hvilket lätt händer, då den beredes på det nu vanliga sättet genom valsning, emedan Hampan då mera sönderhackas än krassas, hvarigenom papperet blir mindre långtågigt och följaktligen mindre starkt. Likväl härrörer ofvannämnda fel hos papperet, till en del, från nrbetarnes ovana vid Hamp-pappers-tillverkning, hvarföre de, vid bedömandet af Hampans tillbörliga grad af valsning, följt sina vanliga kännemärken, hvilka icke äro gällande vid beredningen af detta slags papper. Jag tror derföre, att arbetarnes öfning, till en stor del , kan afhjelpa de olägenheter, som härleda sig från nyttjandet af valsar till pappers-materiens målning. Egentligen borde dock materien till Sedelpapperet beredas genom stampning, hvartill vid Tumba icke varit tillfälle. Angående Sedel - papperets utseende, får jag anmärka, att de bifogade profven , serdeles de sotn blifvit gjorda i stort, ej Bil. till Banco-Utskottets Memorial N.o go. 23 äro så vackra, som de, under mera gynnande omständigheter, kunnat blifva.
Jag anser mig endast böra hänvisas lill dessa mera allmänt kända, äfvensom jag tager mig friheten särskildt åberopa ett hos oss ännu kanske mindre kändt, nyligen utgifvet, utförligt arbete: ”Etudes sur la morlalilé dans les hagnes el dans les maisons centrales, de Jörce et de correc10 II. 15 lii Den 26 April f m. linn en France.” Paris 1844 af Med. D:r Raoul Chassinnt; hvarförutan jag torde, vid bedömandet af den gemenligen stora morlalitelen inom de Ainericanska fängelserna, fil flista uppmärksamheten deruppå, att Negrer derstädes utgöra en så stor del af befolkningen samt. att dödligheten bland dem är, i proportion lill de hvita, ojemförligen större eller, såsom 73 lill 100, t. ex. uti penilentiärfangelser i Philadelphia; ett förhållande, som äfven visar sig uti det fria tillståndet, dä nemi. uti staden och grefskapet Philadelphia är 1830 morlalitelen bland de hvita var såsom 1 lill 50, var densamma hland Negrerna såsom 1 till 25 (se Moreau-Christoplie m. fl.) I Frankrike och England synes mortalitelen hafva betydligen minskats inom fängelserne, efter cellsysleniels införande; i hvilket afseende jag endast behöfver åberopa oftabesagde Hr Moreau-Christophes sakrika arbeten m. 11.; dock kan jag icke underlåta att speciel! nämna ett exempel, nemi. från fängelset i Glascow i Skottland. Detta fängelse med 304 celler, och hvarest inkomsterna på 825 £ nära betacka utgifterna, hvarest ej finnes något gemensamt sjukhus, capell eller skola", tilan der allt verkställes uti cellen, upptages morlalilels-siffran, märken det, endast såsom 1 till 97| (se: Coup d"oeil sur le regime re'- pressif et penilentiaire des principeaux elais de Pancien et de nouveau nionde. Af deputeranden F. de la Farelle, sid. 40).
— Jag skulle villigt medgifva detta, om jag egde ringaste förhoppning, att något sådant förslag nu, mot Riksdagens, som vi alla önska, snart förestående slut, kunde upgöras så, att blott en någorlunda stor pluralitet bland R. St:r sig derom förenade, och att Konungen, efter Högsta Domstolens och StatsRådets hörande, funne skäl att detsamma bifalla. Men jag eger icke denna förhoppning. Jag tvert* om betvifla!- på det afgjordaste, att sådant är möjligt. Knappt kunna några få bland RiksStms ledamöter anträffas, som i ämnets hufvudsakliga delar äro af lika mening. Hellre, än att af denna Riksdag uti förev:de hänseende vinna intet resultat, eller, såsom vid den sednaste, värre än intet, tillstyrker jag derföre en åtgärd, som åtminstone skulle afhjelpa de allmännast erkända bristerna i nuv:de religions-lagar och för kommande Riksmöte öppna någon utsigt till frågans lyckliga lösning. Det af Hr Lefrén nyss uplästa förslag till religions-stadga måste jag afstyrka. Utom det, att jag anser något egentligt straff för öfvergång från en till annan trosbekännelse icke böra bestämmas, är jag öfvertvgad, att, om sådant likväl anses böra ske, fängelsestraff ej är det rätta. Landsförvisning kan, såsom ett samhällets nödvärn mot en affälling, försvaras. Insperrandet kan det svårligen. Och jag befarar, att den utsigt, Hr Lefréns förslag lemnar den för affall från vår Kyrka häktade, att genom återgång till Kyrkan bereda sig friheten, skulle för mången blifva en svår frestelse att förneka sin öfvertygelse och handla mot samvetet. Sådant bör lagen ej föranleda. Förslaget stadgar jemväl, i vissa fall, förlust af arfsrätt inom Riket såsom påföljd för öfvergång från vår troslära. Men jag hemställer, sedan denna qvalifikations borttagande ur nu gällande lag om affall, och då, utom den vördade talarens, icke någon enda röst, höjt sig för dess bibehållande, om det är skäl att likväl ifrågasätta detta.
De togo dem helt familjärt om lifvet och klappade dem under hakan. Och plötsligt slog det honom som en knytnäfve för pannan: hvarför hade han icke gjort det, medan han ännu var u n g? För tusan, han hade icke haft tid! Nu, då han hade tid, var det för sent! Då han icke sof, åt, drack, läste tidningarna, var han ute och promenerade. Han gick gata upp och gata ned, alltid ensam, seende sig nyfiket omkring åt alla sidor, stannande, ständigt färdig att sluta sig till någon af dessa små folksamlingar, som i en stor stad uppstå af ännu smärre anledningar: en kullfallen häst, ett gråtande barn, som slagit sönder en mugg, ett par fiskare, som höja upp sin håf, uppfylld af silfverglänsande fisk. Staden och dess bullrande gatulif intresserade honom. Hvad Stockholm var stort, så många gator och platser, som han aldrig sett, hela nya stadsdelar, som växt upp, medan han stod inne i sin lilla butik, klippte och rakade! Och så många främmande ansikten, ständigt nya, skyndande framåt i alla riktningar, korsande hvarandras steg, knuffande hvarandra, gående sida vid sida som gamla bekanta, plötsligt skiljande sig åt, gående åt olika håll för att kanske aldrig mera träffas. Och alla dessa människor tycktes ha brådtom. Alla arbetade, alla - — utom han! Hvad som särskildt intresserade honom var lifvet utefter hamnarne, längs de slingrande kajerna, där ångbåtarne lågo i långa rader, blåsande ut ånga från sina sidor, rasslande, stönande som ofantliga vidunder, på hvilkas ryggar de små människorna sprungo fram och tillbaka, skrikande, alla i stor brådska, ty det v a r vår och sjöfarten hade öppnats. (Forts.) I D U N 1899. VÅRT skildringar från främmande länder. I dessa underhållande och gedigna skildringar framträder för oss förf. sådan han är: lärd och kåserande, allvarsam och humoristisk, en världsman, men därjämte enkel och rättfram, en skarpsinnig iakttagare och på samma gång en man, som låter hjärtats vekare känslor komma till sin fulla rätt. MINISTERPAR I ROM. En vän af de bildande konsterna, såsom frih.
Den i o Augusti e. rn. 5:o Att 3:dje HufvudTiteln nedsättes i förhållande till hvad de inskränkningar jag föreslagit kunna medgifva, då ingen lärer kunna bestrida, att en HufvudTitel, som medtager hälften af alla StatsVerkets inkomster, är alltför stor, hvartill ytterligare komma några Millioner, indirect eller osynlig mea icke okännbar beskattning, hvilken olycksaliga beskattnings-princip gör, att hufvudsumman ej visar sig i sin rätta gestalt, 6:0 Att Rikets Ständer böra taga i betraktande nyttan af alt alla Embetsmäns boställen bortarrenderas, hvarigenom en jemnare LöneReglering äfven inom de civila Stånden kunde komma att äga rum. 7:0 Att Wanäs Fästningsbyggnad inställes, då penningar bättre kunna användas, såsom till ^Sjöförsvaret, Dockbyggnader &c. 8:0 Att PionierCorpsen i följd deraf upplöses och fördelas på Correctionshusen. q:o Att anslagen till Gottlands Beväring må förminskas. Lades nå bordeh Upplästes följande från nedannämnde Utskott inköinne Memorial och Utlåtanden “ Från Coust itut ion sUtskottet: Af t en 22 sistlidne Julii: N:o 42* Angående BorgareStåndetS återre - I i5Ö Den io Augusti e. m. miss a en anmärkningspunkt i Belänkandet om StatsRådsProtocollens granskning. Af den 2Q sistlidne Julii: N:o 43* I anledning af BondeStåndets återremiss å Betänkandet om StatsRådsProtocollens fulländade granskning. Från BancoUtskottet: Af den i5 sistlidne Julii: N:o 67. Med anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 45» om rättighet att i Rikets Ständers Bank belåna tackjern. Af den 25 sistlidne Julii: N:o 68. I anledning af väckt motion om belåningsrätt vid BancoDisconten och dess LåneContoir å ritorr säd i Magazin.
Jag får endast anmärka, att den af Grefve Mörner yttrade tanka, om Herrar Officerares pligt att icke anse sig oförmögne att försvara oss, ingalunda blifvit af 374 Den 27 Jcinuarii. Grefve Mörner uppå Friherre Anckarsvärd tillämpad. Herr Grefven och LandtMar skalken tillkännagaf, att Plenum komine att klockan half till fem i eftermiddag fortsättas. Herr Schönström, yttrade att Ridderskapet och Adeln redan ogilladt Grefve Mörners uttryck. Herr Brunow, Charles Emil, yttrade sig sålunda: Jag hade visserligen intet ämnat uppehålla Högloft. Ridderskapets och Adelns tid, med ytterligare Discussion i ett ämne, som redan nog vidlyftigt blifvit omordat; men då jag finner så mycken olikhet, emot det verkliga förhållandet af Herr Grefve Axel Mörner hafde Yttrande, så envist fortfara; så anser i*ag mig skyldig förklara det ordalydelsen deraf, var densamma som Herr Friherre Anckarsvärd nyss uppläste, nemligen: Att den Officer, som delade samma tänkesätt med Friherre Anckarsvärd vore ovärdig vara Svensk Militaire. Jag erinrar mig detta med så mycken mer visshet, som jag då genast faiint mig deraf på det strängaste sårad. Jag tror mig hafva gjordt uppoffringar, vida större än Herr Grefve Mörner, och mången annan, då jag såsom född Finne, öfverlemnadt ett kärt Moderland, endast för Hedern att få förblifva Svensk Militaire; och att då, få höra det Allsmägtiga Domslutet, af Ovärdig vara Svensk Militaire, i händelse mina tänkesätt ej skulle vara öfverensstämmande med Herr Gref - Den 27 Jajmar ii. 375 velis, är väl det mäst smältande.
20:de punkten, angående begärd, men af Utskottet afslyrkt, tillökning i anslaget för Navigations-skolorne i Stockholm, Götheborg, Gefle, Malmö och Hernösand, har föranledt - återremiss från Borgare-Ståndet; men som de 3:ne öfriga Riks-stånden bifallit Utskottets utlåtande i denna punkt, hvadan, jemlikt 75 § i Riksdags-ordningen, ärendet är af Rikets Ständer afgjordt, har Utskottet funnit sig dermed icke kunna taga vidare befattning. 21 :stu punkten lill. b, deruti .Utskottet afstyrkt Rikets Ständers bifall till beviljande af elt anslag för inrättandet af en Navigations-skola i Westervik, har af Ridderskapet och Adeln samt Bonde-ståndet blifvit bifallen, men återremitterad från Presteoch Borgare-stånden, hvarvid anmärkts, dels all Westervik, ibland Sveriges sjöstäder är den 4:de i ordningen och idkar en betydande skeppsfart, särdeles på transatlantiska farvatten, dels ock alt, i följd af lokala förhållanden och uppfostran, denna stads ungdom utmärkte sig för en särdeles fallenhet för sjömansyrket och skulle, genom ändamålsenliga undervisnings-anstalter, lätt kunna bildas till skicklighet deruti, men nu ofta måste sakna en sådan bildning, enär navigations-skolorna i de närmast belägna städerna Kalmar och Wisby icke kunde af dem i allmänhet besökas, i anseende till det stora afståndet emellan berörde släder och Westervik. Då, på sätt nämndt är, 2:ne Riks-stånd bifallit utlåtandet i denna punkt och Utskottet icke linner sådana skill vara anförde, som kunde föranleda till ändring deri, får Utskottet sitt redan afgifna utlåtande vidblifva.
Då sålunda det åsyftade correetivet redan finnes, tillstyrker jag afslag på Hr Stråles tillägg i delta afseende, såsom, i min tanka, endast innefattande en pleonasm. R. o. Ad. afslog 16 § af CJtsktns förslag samt biföll oförändrad 16 § i Gr. Frölichs förslag. 17 § af Utskottens förslag. Äfven upplästes 17 § af Gr. Frölichs förslag. Hr Stuart: 17 § uti Gr. Frölichs förslag motsvarar icke blott 17 § i Utsk:ns, utan äfven nästan hela det af Utsk:n föreslagna 4 cap. Jag anser också detta cap. kunna utgå uribanklagen, om berörde § uti Gr. Frölichs förslag varder antagen. Dock torde redactionen af densamma böra något förändras och § lyda sålunda: Directionen öfver enskild sedelbank åligger att månadtligen till K. M. insända en öfversigt af bankens ställning, samt dessutom, med undantag af hvad som rörer enskilda personers förhållanden till banken, ofördröjligen meddela alla de upplysningar, som a f K. M. i n for d r a s; ställe sig ock såväl direct:n som bolaget, vid äfventyr af p r i v i I e g i i fö r lust, till noggrann efterrättelse allt hvad denna lag föreskrifver och hvad K. M., i öfverensstämmelse dermed, kan finna nödigt att, med bestämmandet af ett sådant äfventyr, förordna vid utfärdandet af privilegium. Denna redaction synes mig vara mera bestämd och fullständigare, än den af Gr. Frölich föreslagna. I händelse R. o. Ad. skulle linna för godt alt, med iakttagande af en sådan redactionsförändring, godkänna 17 § i Gr. Frölichs reservation, torde, såsom jag nyss nämnde, liela 4 cap. i Ulskms lagförslag saklöst kunna utgå. 4aa Fy‘ Don ig Mars e. m. Hr von Troil:
Den här förlagda afdelningen af Smålands Privatbank har betydligen minskat såväl lånesom kreditiv-beloppen, hvarigenom en framstående penningeförlägenhet under de sednare åren störande inverkat på allmänna rörelsen, hvilket menliga förhållande, besynnerligt nog, snarare lillän aftagit, oaktadt inom Länet numera finnas, jemte privatbanken, två andra inrättningar, hvilka bedrifva lånerörelse. Berättelse öfver Kronobergs Län för åren 1848—1850. 2 10 Den i min förra berättelse omnämnda Hypoteksföreningen liar nemligen verkställt utlåningar till flera millioners belopp; och man torde kunna hop pas, att fastighetsägare skulle genom denna låneanstalt så småningom befrias från sina iuteeknade skulder; men då större delen af medlen upplånas utom riket, stadnar Svenska jorden i skuld till utlandet, — ett förhållande, sorn i tidens längd kan befaras medföra betänkliga följder. Länets Sparbank bibehåller ett stadgadt förtroende och dess fond ökas årligen, hvarföre ock Länets Hushållnings-Sällskap, såsom bankens principaler, bestämt halfva årliga räntevinslen af bankens egen fond att tills vidare användas till bidrag åt en lör Länet inrättad räddningsanstalt för vanvårdade barn, som bildades år 184-7 genom frivilliga bidrag och med Hennes Maj:t Drottningens nådiga tillstånd bär namnet af "Drottning Josephinas räddningsanstalt för vanvårdade barn". Genom Deras Majestäters nådigst förärade gåfvor, tillagda de samlade bidragen och sparbankens för ändamålet disponerade andel i räntevinslen, utgjorde inrättningens kapital-behållning vid 1850 års slut omkring 4,841 R.’dr Riksgäldssedlar, deraf räntan användes till utackordering af sådana barn, som med anlag för vanart synas kunna räddas derifrån och undandragas lastfulla föräldrars skadliga efterdöme. I saknad af erforderliga tillgångar kan styrelsen icke utsträcka sin verksamhet såsom den önskade, men genom en af dess ledamöter Lagmannen Friherre von Otters nitiska bemödande att utackordera barnen hos välkända fosterföräldrar och att noga göra sig underrättad om den vård de erhålla, hafva högst gynnsamma och oväntade resultater vunnits, på sätt närmare inhemtas af de berättelser, styrelsen årligen afgifver.
Raab har oriktigt upfattat mitt yttrande, då han förmenat, ali jag ansåge Frih. af Ugglas’s förslag inrymma större rättighet åt K:s,Befh:de i förevaride hänseende, än Frih. Raabs förslag. Jag har endast yttrat, att det amendement till Frih. af Ugglas’s förslag, som Gr. Lagerbjelke framställt, afsåg detsamma, som jag önskade få stadgadt. För öfrigt erkänner jag villigt, att Frih. Raabs förslag har den fördelen framför Frih. af Ugglas’s, att, enl. det förra, så väl socknenämnd som socknestämma skall i ämnet höras, enär jag, lika med Frih. Raab, hyser mera förtroende till den förra auktoriteten än till den sednare. Hr Adelborg har framställt den önskan, att de Hrr, som yrkat återremiss, måtte derifrån afstå. Jag för min del vill i detta fall efterkomma hans önskan samt afstår derföre från mitt förra yrkande och förenar mig med Hr von Hartmansdorff. Frih. Rehbinder, Fredr. Wilh.: Det är med anledu. af Frih. af Ugglas’s och Hr Adelborgs sednaste yttranden, som jag tagit mig friheten att begära ordet. Jag önskar nemi. att fä fästa R. o. Ad:s upmärksamhet derå, att det icke, på sätt nämnde Hrr tyckes antaga, är absolut nödvändigt, att krogar finnas i en socken för sockneboernes skull. Ingen socken behöfver ovilkorligen en krog och skulle icke andra omständigheter finnas, hvilka göra dess inrättande nödvändigt, vore det måhända bäst att alldeles förbjuda krogars inrättande. Icke behöfva de stilla i landena besöka krogen, för att få sitt behof af bränvin upfyldt, ty de kunna gå och köpa varan å ntminuleringsställena eller i städerna. Det kan ingalunda vara meningen, att de i socknen bosatta familjefäderne skola komma tillsammans å krogen och supa, men andra förhållanden finnas, hvilka göra krogarna nödvändiga. Dessa förhållanden hafva redan blifvit framställda af Hr von Troil och Gr.
Dessa laduinrätmingar i gäng sattes genom npmuntringar öfwerallt, men i synnerhet i Österbotten, sä att genom ladusaltpeter snarr hela Rikets behof fyldes, intill dess att är 178Z blef fastställt, det ej mer än zo,sso lissp:d för ett nedsatt pris skulle ärligen tillwerkas och betalas, in^ beräknat den saltpeter, som under uthusen utan betalning kill jordägaren» kokades; härigenom brast afsättning af plantladu sallpet-rn, sä snart tillwerkningen steg öfwer det pä siat fastställde tillwerknings qvantum, och da der war den tiden sörbudit att sälja sin saltpeter till nägon annan än Kronan, som nu ej köpte möfwer sitt bestämda qvantum, sa blef följden, att saltpeter-laduinrättgarne i Swerige förföllo af sig sjelfwa i brist af afnämare pä saltpeter», och Kronan sick i der stället mästa saltpeter genom forcerad kokning uti allmänhetens uthus, inull i8vO ars Riksdag, dä denna Zlr Den i8 ^uM. denna landsplåga förwandlades i en jkyldighet för jordägarena, att emot R:d. per lisip:d lefverera io ffälpid per hemman olurirad saltpeter, och ef» ter denna Riksdag da i stället för saltpeter Everence in natura, landets inwänare finga frihet att erlägga i dest ställe en ringa penningesumma; sä har saltpeter tillwerkninqen nästan aldeles uphört i Swerige. Utaf besia historiska kaÄa som wisa werkan af de olika oeconomiska författningar, ssm tid efter annan utkommit för denna handtering, synes tydeligt, att dä den drifwits för Kronans räkning, sä har den minst lyckais, men deremot haft framgäng vä private personer stelfwa sätt besörja rillwerkningen, med sakerhe^ afsäktningen.
Ine Färö Anstalt i Mariasfred, ägt en verklig förtjenst, lika hedrande för honom som gagnelig inom Riket, men då berörde Inrättning, varit ett enskildt företag, som på Majoren helt och hållit ankommit, har StatsUtskottet likväl funnit något lån eller understöd af Statens medel i afseende på hans iråkade förlägenhet, ej kunna föreslås, att af Riksens Höglofl. Ständer jjeviljas. Stockholm den 31 Januarii 1818* N:r 67, StatsUtskottets Memorial angående Remiss af förekommen fråga till Constitntions Utskottet. Det är anledning tilli Anmärkning mot Konungens Rådgifvare i Commandomål för Flottorne och Föredraganden i KrigsArenderne, hvarom Remiss begäres till ConsdtutionsUtskottet, inför hvilket anledningarne upgifvas skola. Stockholm den 4 Februarii 1818. StatsUtsft. Betänianden. N:r 68- StatsUtskottets Memorial angående Remiss af förekommen fråga till ConstitutionsUtskottet. Det ar anledning till Anmärkning emot -Konungens Rådgifvare i Commandomål för Ar C) ^ i • meen eller Föredraganden i KrigsArender , hvarom Remiss begäres till ConstitutionsUtskottet, inför hvilket anledningarne upgifvas skola. Riksens Högloft. Ständers StatsUtskotts Utlåtande, i anledning af Herr Gripensvärds Memorial om Segelleden genom BaggensSundet och Södra Stäket. XJti till Höglofl.