Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det härigenom stadgade åliggandet, att ställa borgen för kostnåd och skada sarai fullgöra dom, bör uti vadebevisen upptagas utför" ligt och fullständigt, på sätt i Kongl. Brefvet den 6 December 1739 är föreskrifvet; och 3:o Denna Författning skall tillämpas å de mål, deri första Under - 1-4 Expedttions-Ut, kottets Förslag lill tindSkrifvelse N.o 10S. Rätlens Dom eller Utslag meddelas efter det Författningen blifvit kungjord. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 25 Augusti 1334*> N:o io5. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den i5 Aug. i834- Preste-Slundet den a5 Borgare-Ståndet den a5 — Bonde-Ståndet den 25 — Rikets Ständers underd. Skrifvelse, om upphäfvande af en del serskilda Domstolar eller så kallade fora privilegiata. (Xng-Ulsk. N:o 85.) S. A. K. I anledning af väckt fråga vid sista Riksdag derom, att, till befordrande af enhet i lagskipningens former, de så kallade fora privilegiata eller serskilda Domstolar måtte varda upphäfna, hafva Rikets då församlade Ständer, uti skrifvelse till E. K. M. af den iiMars t83o, i underd. andragit, att, då de förhållanden nu mera upphört, hvilka föranledt antagandet af serskilda Domstolar för serskilda medborgare-classer, inrättningar och yrken, Rikets Ständer ansågo dessa Domstolar i allmänhet så mycket hellre böra afskaffas, som de voro ej allenast öfverflödige, och, i följd deraf, för Staten onyttigt betungande, utan äfven menlige för lagskipningens jemna och säkra gång, helst gränsen emellan de allmänna och enskilda Domstolarnes jurisdiction, äfven som emellan de sistnämndes inbördes, funnes otydlig och obestämd, hvilket ej sällan medförde icke blott onyttig kostnad, omgång och uppehåll^ då parten måste förgäfves söka den ena
jag tror ni sitter och mojar er! ä' qväll vi. ra sent på dagen hur står till? dag i sender hvart barkar det i väg för mästarn nånstans? rarne ä' jag alltid ute och ser mig omkring, för att sköta min hälsa nu tänker jag hälsa på i prestgålarna i synnerhet smeder för si prestens sta på sjelf, ser ni, och derföre så då? lilla! GESÄLLEN. Jag ä' ute och vandrar om som gåln herrar gesäller ä' alltid välkomna på presthästars ä' alltid illa skodda, för si det ska' han koGUMMAN. Tänker han dröja der öfver natten GESÄLLEN. Öfver natten? nej tack, jungfru GUMMAN (småskrattande). Jungfru lilla! ser GESÄLLEN. Jo nog ser jag det alltid, men man han inte, att han har en gammal käring framför sig. kan väl vara jungfru för det gifta eller ogifta 41 ä' detsamma flickor eller kärngar di ä' likadana allihop. BONDEN. Nå, han kan ju stanna qvar på prestGESÄLLEN. Det må fan stanna qvar här på gåln herrskapet ä' ett så godt och gästfritt folk. trakten! här spökar ju i hvar buske, så man kan bli galen! kar det? GUMMAN med flere (trängande kring gesällen). SpöGESÄLLEN. Ja visst spökar det jag kan in te gå två steg utan att stöta på det. Hvar gång jag varit tvungen att ta min skada igen och så har jag fått se spöket igen och blifvit nykter igen det kostar pengar att se spöken, må ni tro. har jag blifvit nykter som en spicken sill så har ten tjock karl med gult hår och röda ögon och ett flera gånger. GUMMAN. Hur såg det ut? Är det inte en li rep om halsen? mor Stina i grindstugan har sett det GESÄLLEN. Hvad för slag? har det rödt hår och gula ögon? nej min sköna! det ä' så långt som fyra på hvarandra hopsvessade bönder. GUMMAN. Han måtte sett galet, för gårdsrät taren på Nora, som hängde sig i fjol, var en kort och tjock karl. gar hänga sej! jag trodde det bara var bättre folk som brukade det.
Frågan befinner sig i precist samma stadium som om InterimsRegeringen, efter att hafva fört styrelsen i 12 månader, hade till följe af Grundlagens bud sammankallat Ständerna. K. M. föreslår Ständerna att, emedan de äro samlade, genast begagna sig af sin rätt, att med, afseende på Styrelsen fatta det beslut de nyttigast finna, och föreslår dem att updraga RiksStyrelsen åt H. K. II. Kronprinsen. Jag hemställer om man med skäl kan säga, att Grundlagens ordalydelse härvid på minsta sätt förnärmas. Är det ens tänkbart att InterimsRegeringen skulle afsluta denna Riksdag, för att efter 12 månader sammankalla en annan, som egde besluta, huru med RiksStyrelsen skulle förhållas? K. M. har sjelf sagt, att han på 12 månader icke kan föra Regeringen, då skulle inom denna tid Ständer och Storlhing ånyo sammankallas, landet belastas med ökade riksdagskostnader, utom en mängd andra olägenheter, som deraf skulle blifva en följd. Min öfvertygelse är, att hvar och en bör söka bevara Grundlagarnas helgd, och att äfven deras ordalydelse bör läggas till grund för tolkningen, der sådant kan komma i fråga, men vid detta tillfälle kan jag icke inse att man begår minsta oriktighet i Grundlagarnes tillämpning. Jag är ledsen att vara af olika tanka med min vän Hr Dalman, men han har yttrat en betänklighet dervid alt Const.Utsk. öfverskrida K. M:s Propos. och föreslagit, att man skulle updraga Styrelsen åt II. lv. H. Kronprinsen »med full konungslig makt och myndighet». För min del anser jag Utslcs förslag vara ganska välbetänkt; ty annars skulle under en tid, hvars längd vi beklagligtvis icke kunna beräkna, alla embeten komma att tillsättas på förordnande. Litet hvar känna vi de olägenheter som upstå, om ett större antal tjenstemän endast äro tillförordnade, och då böra vi väl ej sjelfva fatta ett beslut, hvarigenom ett sådant förhållande skulle upkomma.
AIKd:18 /Vdd/^cr K^vc/ile^e //// /?//?e/x K/l/nde,^ anAusnds ^ercuc/e^ne /o> ^d'nPM§-ö^unn///Z^/r§ n/ö/>u'n^ med /u/cr^/^/ /////o>e/?omma?rde u/ 5/vrnEe/^ o,lrd////g-u /-,vc/?/ 6//l-en K/oe//m/m>5 L/o// c/en 2// 2^eö/-»6!/v ,§^0. H^ti till Kikett 8tsnder vid 8i8ts Ki1k8dsg slläten 8k>äfvel86, yttrade Kongl. 5lsi:t, Iiurusom erksrenlieten vi8st, stt, ruxler tillämpningeil
Kjerfvar Halm. utgår alterum tantum eller med 1 R:dr 36 sk. utgår med 5 T:r jord å 2 sk. i pen:g:r. 1 T:a Fårgödsel å 4 sk. d:o. £ T:a Aska. 3 Lass Ved. 2 Dagsverken. 2 Kjerfvar Halm. utgå utan förhöjning. — med 6 Oke Dagsverken. 12 Dränge dito. med lika förvandling, utom hvad angår By g gnin gshjelpen, som utgår med dess Kronovärdi, 36 sk., i penningar utau förhöjning, och Veden i jSallpeterhjelpen, hvilken utgöres med 12 sk. per Lass. utgå utan förhöjning. Litt. D. Af 1 mantal Utsockne-Frälse hemman utgöres hälften af nyssnämnde ränta, eller 3 19' 9 Jönköpings frän. Landtogsgärden och öfrige persedlar lika som i Calmar Län, eller C 25 H l utgöras i enlighet med den för hem< mannen å Fasta landet i berörde (Län utförde förvandlingen. Obs. Hemmanen pä Wisingsö äro befriade ifrån ifrågavarande ränta, emot utgörande af vissa dagsverken till Kungsgården derstädes. Kronobergs Iiän. Landtogsgärden och öfrige persedlar lika som i Calmar Län, eller 6 2 5 H fFörvandlas på enahanda sätt, som i för hemman å fasta landet i nämn; de Län, undantagandes persedlarne: \Jord 1 terhjelpen, hvilka här beräknas efter vmarkegängspris. Christianstads Län. Summa 6 39 6 Af 1 mantal Utsockne-Frälse hemman utgöres hälften af nyssnämnde ränta, eller 3 19 9 Malmöhus Län. Summa 6 39 6 Af 1 mantal Utsockne-Frälse hem% man utgöres hälften af nyssnämnde ränta, eller 3 19 9 Hallands liim. Hök, Tönnersjö, Halmstad och Ahrstad Härader: Terminskatten:
Det högsta inom konsten: en Thorvaldsens Kristusbild, en Goethes Faust, en Beethovens kompositioner stå öfver alla rumsoch tidsförhållanden. Menniskan är icke, såsom Taine tyckes antaga, indelad i arter, utan sig alltid lik i inre hänseende. Att konstverket i yttre hänseende har en viss habitus kan ej förnekas, men endast en ytlig uppfattning kan anse sig i och med dess angifvande och analyserande hafva löst ästetikens problem. I “ Konstens Filosofi “ skulle egentligen Taines spekulativa styrka ligga, ty i “ Konstidealet “ är det ej fråga om att finna något i och för sig bestående, utan endast en relativ norm för ordnande af konstprodukter efter deras olika värde. Astetiken ställer sig dermed i literaturoch konsthistoriens tjenst. De tre bestämningar, Taine i detta hänseende hos konstverket fixerar, voro: att det skall framställa en väsentlig bestämning mera fullständigt och klart än de reela objek-terna, att denna i sig betraktade väsentliga bestämning skallvara välgörande genom att undantränga eller tillintetgöra vissa skadliga, samt att alla ett konstverks bestämningar skola på ett sådant sätt sammanställas, att dermed den största möjliga effekt nås. Om den första bestämningen hafva vi redan talat; de tvänne andra lida af icke mindre brister. Ty hvad bestämningen såsom välgörande beträffar betraktar Taine frågan från en för ästetiken fullkomligt främmande synpunkt, nämligen den af nytta eller skada. Det är en efterklang af den engelska sensualismen, representerad af Home, som häri låter höra sig. Den sista bestämningen är visserligen i och för sig berättigad, men af alltför ringa vigt för att kunna erhålla en så framstående plats som i läran om konstidealet. Den är nämligen ingenting annat än en teknisk lag, Vischers “ lagen för sammanbindning och kontrast “. Den första bestämningen är således för vid, den andra fullkomligt obefogad, den tredje af alltför sekundär betydelse. Någon absolut norm för ett konstverks värde erhålles ej dermed. Tillämpningen af dessa teorier är endast en illustration till deras svagheter. Om en framstående konstnärs produkter skola förklaras ur vissa egendomligheter hos hans folkstam eller ur vissa tidsförhållanden, uppstår dervid antingen en oändlig regress eller en cirkelbevisning.
Öfverg/fver någon sitt hem samt c/varlemnar egendom, och hafva feni år förflutit från den dag, underrättelse om honom senast erhölls; ege närmaste skyldeman begära domarens åtgärd, för att af den egendom komma i besittning. Domaren lätte då tre gånger, minst en månad mellan hvarje gäng , och första gången sist inom tre månader efter derom skedd begäran , sådant i allmänna, tidTiingarne kungöras. Kommer ej egaren åter, eller ställer han ej ombud för sig inom fem år från den dag, sista kungörelsen skedde , dä må egendomen till sky Idemannen utlemnas; vare denne likväl pligtig att för hvad som emottages, säl ock för af kornsten deraf, ställa borgen, som af Rätten godkännes och under ytterligare tio år gäller. Återkommer egaren förr eller senare, vare hans rätt att egendomen återfå, i alla händelser oförminskad. Hvad sålunda stadgadt blifvit, ege dock ej tillämpning i det fall, att egaren qvarlemnat make, som egendomen innehafver. Stockholm den g Reservationer. i:o Af Herr Grefve Sparre: ”Delande Utskottets åsigt om nyttan och behofvet af ett lagstadgande för det ej sällan inträffande fall, hvarom här är fråga, anser jag dock den frånvarandes rätt böra mera varsamt behandlas, än Utskottet föreslagit, och kan således ej biträda detta förslag, serdeles hvad den deri utsatta prEcscriplionsliden angår. Denna tid bör kunna betydligt utsträckas, utan våda för egendomens förskingring eller förstöring, helst något hinder nu icke finnes för skyldeman att, i händelse han befarar sådan förskingring eller missvård, hos Domstolen begära, att någon person under förmyndareansvar förordnas att egendomen förvalta. Då det icke blifvit sagdt eller kunnat sägas, att elen frånvarandes eganderätt till hans egendom genom närmaste franders besittningstagande upphört, anser jag ej eller någon föreskrift derom erfordras; äfvensom jag tror, att efterlemnad makes rätt är tillräckligt förvarad i i3 Gap. 4—6 §§., jemförde med 11 Gap. 6 §.
Angående ÖfverAssignering finnes uti Bolagets Reglementariska föreskrifter intet särskildt stadgande; (der - Den 26 Mars f. m. 75 före alt det ej finnes något särskilt stadgande om en fri assignering, skulle det då följa, att Götha CanalBolag skulle äga en obegränsad assigneringsrätt på Banken, der den likväl ej ägde annat än ett Crediliv på 1,600,000 R:dr) som ock, enär BancoFörfattningar i denna del förut gifvas, ej varit behöfligt; (Bolaget och Upplysaren medgifva således likväl, att det förut varit öfverflödigt, ) men att det allmänna förbud, som uti BancoFörfattningarne finnes emot Öfver Assignering pä Banken, icke rimligen kan anses lämpligt till Götha CanalDiscont, och således äfven all påföljd, eller bedömande af felaktighet i denna del hos Förvaltningen måste förfalla, det torde genast inses, då man blott ett ögonblick betraktar detta Verks af Konung och Ständer i dess första grundläggning erhållna organisations olikhet i så hufvudsaklig del mot alla andra Privata och Publika Verk, eller begagnare af Bancoräkning, i thy att Götha CanalDiscont ålagts hafva s:ne Contoir, ett i Stockholm och ett i Götheborg, hvilka båda, men i synnerhet det förra, skulle emottaga insättningar af penningar mot låg ränta, samt båda till livar sina insättningars återlic/ vider ande utgifva Assignationer på Banken, äfvensom båda, men synnerligast det i Götheborg, utgifva län uti dylika Assignationer, samt slutligen det åligga båda, pä af CanalDirectionen erhållande anordningar, oväger - 1 76 Den 26 Mars f. m. ligen fournera CanalbjrggnadsCassan med Contanter och Assignationer, det förra från Stockholms och det sednare frän Götheborgs Contoiret. Jag anhåller om ursäkt, att jag varit vidlyftig vid uppläsningen, ty allt hade icke behöfts, men jag håller icke af, att få emot mig den anmärkning, att icke läsa till punkt.
Vid den i anledn. deraf hållna conference hade H. Ex. varit af den mening, att, örn riksdagen skulle år 1839 börjas, d. i5 Sept. vöre den lämpligaste dagen, emedan Revisorerne öfver Stats-, Bancooch Riksgäldsverken då icke behöfde sammanträda, hvilket deremot skulle komma att äga rum, om riksdagen till en senare tid på året utsattes, och skulle förorsaka afbrott och villervalla i revisionsarbetet, såvida ej någon dag utsattes emellan d. i5 Dec., då revisionen slutas, och d. 1 Januari, hvilket II. Ex. åter ej trott vara lämpligt, då julhelgen just under denna tid inträffade. De öfriga Ståndens Talmän och de af nämnde Stånd till conferencen kallade ledamöter hade deremot ansett, att någon dag i Jan. månad 1840 borde bestämmas till R. St:s nästa lagtima sammanträde. Jemte tillkännagifvande häraf ville H. Ex. nu underkasta denna fråga R. o. Ad:s pröfning; och lät II. Ex. tillika för Ståndet uppläsa ett från BondeSt. ankommet prot.- u.tdr. af den 11 dennes, af innehåll, att nämnde Stånd, med förutsättning att nu påstående riksdag icke afslutas innan ?8 Den i5 Januari. utgången af det calenderår, räknadt från d. i5 Jan. i834, då Rikets nu församlade Ständer sammankommo, utsatt dagen för början af nästa lagtima riksdag till d. i4 Jan. 1840, samt inbjudit MedStånden att om denna termin med BondeSt. sig förena. Hr Stuart, Carl Gust.: Då Beg.F:s 49 § uttryckligen stadgar, att R. St. skola, i kraft af denna grundlag, livart 5:te år sammankomma, och då Rikets nu församlade Ständer sammanträdde inom loppet af år 1834> anser jag den af Hr Gr. o. Landtm, inom Talmansconferencen yttrade åsigt vara grundad på. och fullkomligen öfverensstämma med grundlagens bokstafliga innehåll. Den instämmer äfven med R. o.
Dessutom har jag icke funnit något exempel, att KammarRätten sagt, att de och de Länets innevånare hafva genom orätt använda grunder blifvit för högt taxerade, utan den har alltid ensamt anmärkt, att Beviilningsförordningen icke blifvit lika skarpt tillämpad på det ena, som på det andra stället, samt alltid yrkat endast det aldrasträngaste. Jag vill också icke förmoda, att Utskottets förslag eller Rikets Ständers beslut skola ge anledning till stora öfversätter på minimi-beräkningen. Det var 1823 års Ständer, som föranledde dessa öfverskott, dels genom någon tvätydighet i föreskrifterna om Länens minimivärden, dels ock genom öfvergången emellan olika Tullsystem. Jag hoppas dylika tvätydigheter nu skola vara undanröjda, och sådana händelser, som de af Herr von Hartmansdorff tillförene citerade från Skaraborgs Län, blifva lätt rättade, ehuru jag icke kan anse såsom något fel hos Taxeringsmännen, än mindre hos vederbörande Embetsman, att de begagnat den frihet Rikets Ständer medgifvit dem. Jag har nu, så godt jag förmått, sökt förklara Herr von Hartmansdorffs anmärkningar, och anhåller att proposition må 36 H. s* 20 Den i Augusti. framställas till bifall på Betänkandet, sådant det förra gången kom från Utskottet, med tillägg af hvad uti sednare Utlåtandet blifvit föreslagit. Det återstår mig, att yttra några ord, i anledning af bvad Grefve Spens anfört, rörande nedsättandet af en RiksPröfningsCommitté. Jag kan icke förmoda, att BevillningsFörfattningen är eller blifver så otydlig, eller Pröfnings-Committeerna så okunniga, att de icke tilltro sig, att i hvarje fall kunna tillämpa den. Således kan jag icke föreställa mig, huru fråga om en högre instance i detta fall kan behöfva uppstå. Då man nu tillika beredt KammarRätten tillfälle, att i besvärsväg göra ändring i PröfningsCommittéens Utslag, tror jag, att denna Domstol, hvilken tager kännedom af alla dithörande handlingar, också bäst kan bedömma, om TaxeringsCommitteen rätt tillämpat Författningen.
Och som detta verificationssätt, lika med den af Commissariatet mig uppdragne speciela tillsyn öfver byggnaden (hvilka båda omständigheter allt ifrån byggnadens början 1816 på enahanda sätt fortfarit) blifvit lemnade utan erinran af 1818 års Höglofl, Banco-XJtskott samt 18ao års Herrar Revisorer, förmodar jag i ödmjukhet, att Höglofl. Revisions-Fördelningen upplyst finner, det ingen anledning varit hvarken för Cornmissariatet eller för mig enskildt, att deruti vidtaga eller söka någon ändring , emedan sådant, hvad tillsynen angar, skolat å min sida röja en åstundan, att på kamrater få kastadt ett, visserligen mångfaldigt, men genom Föifattningarne vid Reyisions-Commissarie-beställningen fästadt besvär, Stockholm den 3 Junii 1823. P. Kellin. Vidi G. Helsingius. Ödmjukt Memorial! Revisions-Fördelningen af Riksens Höglofl. Ständers Banco-Utskott har låtit tillställa Banquens Commissariat en af Banco-Commissanen och Riddaren P. Kellins till Höglofl. Fördelningen, afgifven och den 3 i denna månad daterad Förklaring; 1:0 Öfver orsaken och anledningen dertill, att kostnaden för de vid Banquen företagne byggnader, och reparationer så mycket öfverstiger de Upprättade kostnadsförslagen. a;o Hvarföre icke Handtverks-Räkningarne Banco ■Utskottets Betankanden• §65 blifvit med påskrift af Architecten försedde; till* kännagifvandes dervid Höglofl. Fördelningens Protocollsförande, att Commissarierne egde öfver denna förklaring utlåtande afgifva. Då, allt ifrån den tid Banco-Verket erhöll eganderätten till Bancoliuset, den I.edamot af Corn. missariatet, sorn af Riksens Ständers Herrar Banco Fullmägtige varit förordnad till Styresman öfver Verkets Revisions
Till justering upplästes Expeditions-Utskottets förslag, N:o 5g, till underdånig skrifvelse , i fråga om utgifvande , på Statens bekostnad, af en fortsättning utaf den så kallade Lagsamlingen ; men samma förslag blef, i anseende till en å i6:de raden befunnen miss-skrifning af orden: ”utkomne förändringar”, i stället för orden: ”utkomne förordningar, ’’, till Expeditions-Utskottet återremitteradt. S. D. Då nu å nyo föredrogos Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottets nedan' nämnde Utlåtanden , biföllos följande, nemligen: N:o 85, i anledning af vackt Motton om inrättande af en allmän undervisnings-anslalt uti Eskilstuna; g6 Prof. Utdrag den 2 4 April 1829$ N:o 86, angående väckte Motioner om' Jjancaster-Scholors inrättande, och Nio 89 > i anledning af väckt fråga om skyldigheten för dem, som anmäla sig till Prest-Examen , att ådagalägga tillräcklig kun* skap uti Vexelunderyisnings-methoden; Äfven sorn Ståndet lät bero vid följande ; N;ö 87» i anledning af gjorda anmärkningar emot Utskottets Betänkande, Nto 287 angående hemställan om lindring för allmogen i den så kallade Byggnadshjelpens utgörande; och N:o 88 i i anledning af gjorda anmärk'* ningar emot Utskottets Betänkande! Nio 59^ angående skyldighet för Hus-, Tomtoch Jordegare i Städer, att deltaga i Borgerskapets onera. S. D, Vid förnyad föredragning, bifölls Stats-Utskottets Utlåtande, N:o io<i, angående anslag af medel till kostnaderne vid Högtsalig H. K. H. Prinsessan Sophia Ae; bertik as Begrafning, Från "Prat. Utdrag den 24 April 1829.’ 37 Från Hedervärda BondeStåndet. S. D.
De religionsföredrag, som Krysanteus och hans vänner, i likhet med de kristne presterna, börjat hålla, fingo talrika åhörare, icke minst inom den klass, för hvilken de serskildt voro ämnade, nämligen den fattigare och okunnigare. Här lemnade han åsido alla spekulativa forskningar och framställde den praktiska sidan af sin lära, såsom ett färdigt och fulländadt religionssystem. Han förkunnade en enda allsmägtig gud, hvars enhet bryter sig, såsom solljuset i regnbågen, till den mångfald af gudamagter, åt hvilka fäderna hade uppbyggt altaren och tempel. Han talade om religionen såsom menniskans sträfvande till Gud och till förverkligande af sin egen högre natur, som äfven han, i likhet med alla bildade hedningar, fattade såsom Guds beläte24. Detta förverkligas genom sanning, skönhet och frihet. Religionen är icke blott menniskosjälens sjelfförsänkning i Gud, utan ock ett sträfvande att i den yttre verlden förverkliga Guds afsigter. För den fromma menniskan blir derför hela lifvet en religionsutöfning, som i sig innefattar filosofien, konsten, arbetet och statslifvet. Han talade äfven om menniskoslägtets affall och nödvändigheten af en försoning. Men denna försoning har icke såsom de kristne säga, inträffat i en viss tidpunkt, utan har börjat tillika med den förste syndarens allvarliga ånger och blifvit fullbordad genom den i slägtet allt klarare framträdda bilden af den sedliga idealmenniskan. Krysanteus föredrag upptogs med stort bifall af hans egna vänner och lärjungar. Den stora mängden af de bildade hedningarne nedsatte dem deremot af hätskhet för hans person, och emedan tonen nu en gång för alla var emot Krysanteus. Men den folkklass, för hvilken hans religionstal hufvudsakligen voro afsedda, förblef kall och oemottaglig för desamma. De begrepo honom icke. Deras religiösa behof, om de hade något sådant, tillfredsställdes icke. De öfriga tillbakastöttes af den sedliga stränghet, som han fordrade. Hans bemödanden buro frukter, motsatta dem han hoppats.
Man kan väl ej betrakta Grundlagen sorn étt tjenstgöringsReglemente, utan snarare som ett föremål för ständig granskning, i synnerhet som den upphöjer, själen genom bekräftelsen på, att vi äro frie medborgare och ej slafviska verktyg: för öfrigt bör den lärare, sorn antages vid ett publikt Läroverk varå så känd till sin persön, att han ej bör kunna na misstänkas att vilja störa det allmänna iugnet. Det är ej nog att man äger kunskaper i EiU tili Ridd. o. Ad. Pr. IV Band* 4 Ben ‘y Maji e. m. Historien, man bör äfven kunna tillämpa dem, och det sker enligt min tanka bäst genom jemnförelsen mellan och hänförande till Grundlagen under en skicklig Lärares ledning. Då jag förbigår med tystnad en stor del af Grefve Mörners anmärkningar, dels till undvikande af vidlyftighet, dels af föresatts att icke tala för att blott klandra, så kan jag ändå ej lemna obemärkt den del, som rör det öfverflödiga antalet af våra Embetsman, och hvilket påstås vara en nödvändig följd af Civilisation och en förökad folkmängd. Om civilisationen deri bär någon del, så bevisas blott att den är högst ensidig och ofullkomlig, då den beröfvar i ett, hvad den gifver i ett annat — förmågan nemligen: att genom de enklaste medel komma till det insedda ändamålet. Hvad åter en ökad folkmängd angår, så behöfver man blott göra en jemförelse med den tiden då vi ägde Finland, Liffland m. ra. och de Embetsmän vi då underhöllo. Det försvar som göres emot påståendet att Skatter, na jemnt ökas, kan jag för min del icke gilla, ty genom prisernas fallande i jemförelse med priserna då skatterna beviljades, måste man nu använda dubbelt så mycket varor till försäljning, för att kunna fylla den bifallna Beviilningssumman. Detta är en Arithmetisk sanning, som ej kan bestridas. I allmänhet kan äfven anmärkning äga rum i anseende till medel, som förskottsvis begagnas utan Ständers hörande, och blir det alltid ett fel, att pä sådant sätt anticipera på framtiden. Den 5 jMaji e. ml