Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag dröjde kanske timma derinne blott så mycket att jag kan säga det jag inträdt i verldens största och kanske äldsta monument. När jag kommit ut, steg jag ännu ett stycke upp på pyramidens utsida. Här äro inga trappor, men de stora ofantliga stenblocken, hvaraf pyramiden består, äro laggda det öfra ett stycke in på det lägre, för att sålunda bilda en lutande vägg och göra samma tjenst som trappor. Jag uppsteg kanske till tredjedelen, då (i anseende till min krasslighet) det började svindla litet och jag kände mig särdeles utmattad. Jag satte mig ned här och skådade ut öfver den härliga släta Nildalen, med sina olika fläckar af byar och träd, samt Kairo med sina minareter, på ömse sidor begränsad af sandberg; dessa voro på östra sidan högre och begränsande min synkrets, på den vestra gränslösa och oöfverskådliga, bildande ett haf af sand, med höjder och dälder liksom vågor, samt ränder liksom strömfåror. Åt söder stodo, i slutet af min synkrets, pyramiderna af Sakara. Jag tittade upp åt toppen af pyramiden, såg fåglar sväfva öfver den och först nu hisnade jag öfver dess höjd, sannande sägen att ingen högre byggnad fanns i verlden. Ovilkorligen föllo mig i tanken de slägter, som vandrat här före mig och vandrat hädan, sedan de slägters tid, hvilka uppfört dessa pyramider. I sanning: dessa slägten voro inga uslingar, inga förvekligade lättingar. Skulle vår tid anse mödan värdt att uppföra sådana byggnader, månne den skulle förmå det? Kunde den bringa dessa ofantliga stenblock så långa vägar fram, som pyramidernas byggmästare måste föra dem? Kunde den foga dem tillsammans med den precision, som ännu ses här inne i pyramiden? Dock tunneln i London torde i storhet komma upp mot dem. Sedan jag sutit en stund här uppe och fröjdat mig, så mycket mig möjligt var, ensam som jag var samt sjuklig och ömklig dertill, steg jag ned och vandrade litet omkring, steg derefter ännu upp på en annan liten, förfallen, bredvid stående pyramid och såg mig omkring.
Enligt denna tarif utgör värdet å ett hemman, per medium räknadt i hela riket, icke fullt 3,800 Riksdaler Ranko, och om detta värde förhöjes med två gånger nämnde belopp kommer värdet å ett hemman att utgöra per medium omkring 11,400 R:dr Banko. — Jag vill ej bestrida, att icke möjligen så svaga hemman kunna linnas, alt de säljas under delta sistnämnda medelvärde, men som antalet af sådana hemman icke kan vara särdeles stort och jag bestämdt känner, att värdet å ett hemman i allmänhet i de flesta län är vida högre än detta medelvärde, kan dock icke vara något tvifvel, att om hemmans-värdet förhöjes såsom jag nu nämnt, medelvärdet å ett hemman ändock blifver mycket lågt. Måhända torde undantag böra ske för Stockholms och Upsala län, i hvilka län hemmans-värdet för närvarande lärer vara i minimi-tarifen i proportion högre upptaget än i de öfriga länen. Jag kan derföre ej finna, att jag yrkar någon orimlighet, då jag nu tager mig friheten föreslå, att minimi-tarifen för hemmans-värdet på landet måtte förhöjas i alla län, utom Stockholms och Upsala län, med två gånger det belopp, larifen nu utvisar, samt i de båda nämnde länen till dubbelt af hvad tarilen bestämmer, och att, vid beräkningen af den 24 Bil. till Bev.-Utsk. Bet. N:o 5. summa, som genom bevillning skall utgöras, det värde, som då kommer att uppstå för fastigheter på landet, tages till grund för beräkningen. Härigenom skulle, såsom mig synes, en billig rättelse kunna ske i det missförhållande, som nu eger rum i beskattningen emellan fastigheter på landet och fastigheter i städerna saint inkomst af bandel och rörelse, och jag gör mig förvissad, att de respektive Stånden, så mycket hellre skola finna denna jemkning vara af rättvisan påkallad, som fastigheter på landet i alla fall, efter hvad nyss nämndt är, icke komma att beskattas till fulla värdet, såsom fastigheter i städerna nu äro beskattade.
Hon knackade flere gånger på den låga dörren, utan att någon kom och öppnade. Men slutligen hördes tunga, långsamma steg därinnanför, och hon trodde sig få se det arma linkande oöret själft i dörröppningen. Men i stället stod där en gammal gumma, som frågade, h v e m som söktes. » Kan j a g få tala m e d herr eller fru Eriksson? » » Ne-ej. De ä ' utgångna bägge två. » » Bägge två, » utbrast den unga frun. » Men herr Eriksson måste j u hålla sig hemma för sitt sjuka b e n? » » Jaså, det har jag inte hört talas o m. Men nog gick han ut m e d slipsten i morse som vanligt. » - Och så vandrade då den människoälskande lilla frun hem igen med betydligt mindre oro och samvetskval, än när hon gått ut. Och sedan hon vid middagsbordet fått uppbära åtskilligt med smälek af sin man, för att hon var så tacksam att lura, trodde hon ännu en gång, att det ' var satt punkt för skärsliparens saga, ty nu skulle man väl ändå inte våga låta höra af sig vidare. Men dehade knappt hunnit sluta sitt kaffe, förrän jungfrun kommer in och anmäler, att det sitter ett fruntimmer inne i herrns rum och väntar. Och då frun kommer ut, hvad får hon se, o m inte den snörmakeriprydda dolman och de blå och gula plymerna. I dag var fru Eriksson icke lika lugn och värdig som dagen förut. Den gamla frun, som var inackorderad hemma hos dem, hade alldeles bragt henne ur jämnvikten genom berättelsen om sitt dumma uppfö- rande, i Kan man tänka sig, att hon kunnat säga, att Eriksson var ute m e d slipstenen, då han bara hade varit hos doktorn, eftersom doktorn omöjligt hade tid att komma hem till dem. Det var bestämdt bara elakhet af den gamla inackorderade frun, därför att man inte tog henne till förtrogen i allt hvad som hände och skedde. Men hon hoppades i alla fall, att herrskapet, som hade så godt förstånd, inte skulle fästa sig vid hvad en gammal fnoskig g u m m a pratar. Herrn i huset hade imder tiden^kommit in och stod småleende och betraktade sitt främmande.
Y. rande rättens närvarande inskränkning i vårt Fädernesland belriar Ministéren från obehaget, att af den enskildie medborgarens anmärkning, kallas till återhåll, om han under målningen af sina storverk, i djerf utflygt, förvirrar sig inpå digtens områden. Det bör ej förundra att föreläsningarne öfver våra Grundlagar vid Universiteterne af Herr Grefve Mörner ogillas, enär Herr Grefven sjelf nu synes vilja gifva dem en annat! tydning, än den Herr Grefven år 1809 med så stort berömvärdt nit sökte utsprida och tor alltid befästa. Såsom ledamot af ConstitutionsUtskottet yttrade Grefve A. G. Mörner sig ofta på ett sätt, som icke var tvetydigt rörande Konungamagtens gränsor och Regeringens Ledamöters både moraliska och juridiska ansvarighet. Såsom StatsRåd yrkar Herr Grefve Mörner nu att inan af Confeillens Ledamöter icke bör fordra en verkningsförmåga forn går utöfver dtnaf Lagen utfiakade gräns, och till stöd för denna mening åberopar Herr Grefven 4 §• af Re geringsFormen på ett sätt som förändrar hela Constitutionens anda. Konungen ager allena [lyra Riket, säger Herr Grefve Mörner i stället för att der står, om man läser till koma, Konungen äger allena styra Riket på det sätt denna Regeringsform föreskri/ver. Svenska menighetens önskan och tänkesätt rörande den Dgbundna friheten, kan oagtadt Herr Grefve Mörner! Den 5 Maji e. tn. förklaring, aldrig blifva tvetydig. Ännu mitiJ dre torde det blifva möjligt att inom detta rum förvilla begreppen derom.
Och jag skall taga de öfverblefna af Juda, som sitt ansigte ställt hafva till att draga in uti Egypti land, och bo der; en ände skall varda med dem allom uti Egypti land; genom svärd skola de falla, och genom hunger skola de förgås, både små och store; de skola dö genom svärd och hunger, och skola varda till ett svärjande, vidunder, bannor och försmädelse. Jag skall också hemsöka Egypti lands inbyggare med svärd, hunger och pestilentie, lika som jag i Jerusalem gjort hafver; Så att ingen af Juda återlefvor skall undkomma eller igenblifva, hvilka dock fördenskull hit i Egypti land dragne äro, till att bo här, att de åter måtte komma uti Juda land igen, dit de gerna igenkomma ville, och bo der; men de skola intet komma dit igen, undantagnom dem allena, som hädan fly. Då svarade alle män, som väl visste att deras hustrur rökte androm gudom, och alla qvinnor, som der i en stor hop stodo, samt med allo folkena, som uti Egypti land och i Pathros bodde, och sade till Jeremia: Efter det ord, som du oss säger i Herrans Namn, vilje vi intet höra dig; Utan vi vilje göra efter allt det ord, som utaf vårom mun går, och vilje röka himmelens Drottning, och offra henne drickoffer, såsom vi och våre fäder, våre Konungar och Förstar, gjort hafva i Juda städer, och uppå gatomen i Jerusalem; då hade vi ock bröd nog, och oss gick väl, och sågom ingen olycko. Men sedan vi återvände att röka himmelens Drottning, och offra henne drickoffer, hafve vi alla vedermödo lidit, och äre genom svärd och hunger förgångne. Och om vi än röke himmelens Drottning, och drickoffer offre, det göre vi ju icke utan våra mäns vilja, att vi bake henne kakor, och drickoffer offre till hennes tjenst? Då sade Jeremia till allt folket, både män, qvinnor och allt folket, som honom så svarat hade:
Antagande af Stats - Utskottets yttrande, rö« rande wäckt fragg om indragning till Kronan af Adclforst Guldwerk, Antqgande af det yttrande i Skats-UtskottetL betänkande, rörande förhöjning utiarfwodetför Fullmägtige i Riksgälds-Contoiret, som asser bibehållandet deraf sädant det hitintills warit. Godkännande af Banco-Utffotlets yttranden, angående: r;o länebiträde af Banquen för Uddewalla stad; 2:0 tillökning i arfwoder för Bondeståndets Fullmägtige i Banquen; gro försträckning af Banquen till ManufacturDisconten, Att Borgareständet, lika med hwad Stats-Ut« flotie! yttrat, ansett nägon förändring i Riksståndens tillförene fattade beslut, rörande OllestadS Kronosäteri ej kunna äga rum. Bifall Den S Augusti. s?r Bifall till Allmänna Beswärsoch jÖeconömiä-Utskottets betänkande, rörande saltpeter-tillwerk» ningen i Rikets Ätt Borgareständet icke hade nägot/widare yttrande, rörande Rivderskapet och ÄdelnS äterremist af utläkandet, rörande Rikets penningewerk vch discont-inrättningar.
Ropades Ja, Uti io:de punkten hade Utskotten hemställt, att: ”alla af Directionen öfver Götheborgs Discont på Banken dragne ordentligen bokförde och bland allmänheten utelöpande Assignationer, skulle vid uppvisandet till fulla betoppet med Bancosedlar inlösas så snart denna inlösen blifvit kungjord.” Hvilken punkt, uppå derom af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarsralken gjord proposit Ridderskapet och Adeln Uti utte punkten var stadgadt: ”Att Göz IheborgsDisconts öfrige skulder borde liqvideras till fulla beloppet med RiksgäldsContoirets Obligationer på 5 att räkna från den dag bifölls. Den 2 Junii, 85 utredningen blijvit kungjord att taga sin bor jan , med en femtedel ärlig afbetalning, och 6 procents ärlig ränta. Friherre Cederström, Jacob', Efter det beslut, som vid 4:de punkten blifvit fattadt, lärer den n:te böra råttas, och torde således Götheborgs Disconts skulder, i likhet med de öfrige Disconternes, böra liqvfderas genast till tilt hälften med Riksgäldssedlar, samt till den andra hälften på 2^ år. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken föreslog, att Götheborgs Disconts öfrige skulder måtte liqvideras till fulla beloppet. på det sått, att hälften inlöses genast med R iksgåhlssedlar, och för den andra hälften utgifvas RiksgåldsContoirets Obligationer ej på högre ån 100 R:ds valeur, hvilka sedermera borde inlösas på 5 terminer, under loppet af 2 och ett halft år, med en femtedel livar sjette månad, utan ränta. Bifölls. Tolfte punkten lydde sålunda; 12:0
Och troligen kommo de rätta uppgifterna för sent, ty må man döma om min förtrytelse, då jag året efter fick se historien reproducerad i företalet till något af mina arbeten, som då utkommo i Brüssel. Med tillägg att jag skrifvit tretton romaner, mycket erkända i Skandinavien, innan jag hann öfver Stora Belt» – hvilket försiggick först med Waldemar Klein – vill säga min i verkligheten första roman. Jag har aldrig fått mera än en sannfärdig biografi utifrån och den stod i företalet till Professorn, som tillsändes mig från New-York 1844. Här torde någon läsare invända, att jag går ifrån ämnet, som var reflexioner öfver Almqvist, men jag erinrar om att dessa minnen icke äro beräknade att fasthålla sig vid en enda person, ehuru denne utgör hufvudfiguren i hvarje skizz, och som det är »författarelifvet» i allmänhet som målas, så bör det tillåtas mig att ibland göra en liten extra teckning i kanten. Dessutom hade jag just – efter min ringa förmåga – slutat »Bilden, sedd från afstånd», men för skildringen af denna bild, är ännu i dag min förmåga tyvärr omogen. Det var nu fråga om Almqvists inverkan på den uppväxande ungdomen. Och det är säkert att Törnrosens bok med alla fria fantasier uppväckte vida större farligheter än de, som åtskilliga föräldrar sågo i den omständigheten att Almqvist på sin rektorstid brukade under sjelfva skoltimmarne läsa korrektur och äfven skrifva på en eller annan uppsats. Det var dessa anmärkningar, som utgjorde ett af bidragen till hans skilsmessa från nya elementarskolan. I åtskilliga skolor blefvo Almqvists skrifter en lösen för dagliga diskussioner och nattlig läsning, hvarunder följande dagens pensum i grammatikan och historien slumrade stilla bland ett par stora vikningar, tillräckliga att gömma innehållet; men af Almqvists språklära intogs den rätta portionen af kärlek till honom, hvars verk funnos i ynglingarnes både händer, hufvuden och hjertan, framför allt i deras fantasier, der intrycket mycket olika utvecklade sig. Då skolgossarne inträdde i det af adjunkten Rahmström här bildade lyceum, blefvo de herrar, och nu kunde man väl icke alldeles behöfva låta alla födda och ofödda intryck slumra bort.
— N:o 3oo. i anledning af Kongl. Majrts Nådiga Proposition, angående medel för undsättningar i svårare missväxtår. XX. 12. — N:o 3oi. så val i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, rörande en uti staden Wenersborg inträffad eldsvåda, sorn Kongl. Maj:ts sedermera till Rikets Ständer aflåtne Nådiga Proposition, angående låne-ansiag till återuppbyggande af nämnde stad. XX. 12. — N:o 3o2. angående utarbetande af en allmän Boställs-, Byggnadsoch Husesyns-Ordning. XX. 12. •— N:o 3o3. angående förklaring af 26 Cap. 2 §. Byggn.- Balken. XX. 12. — N:o 3o4- angående upphäfvände af den medgifna tullfria införseln från Norrige till Sverige af bränvin, m. m. XX. 46. — N."o 3o5. angående väckt fråga om upphörande af räntan för ödelagda Kronolisket Sollefteå Kronoforss i Westei-Norrlands Län. XX. 160. — N:o 3o6. angående särskildt ansvar för förnyandet af förbrytelse, hvarföre bestraffning ännu icke blifvit undergången, m. m. XX. 160. -— N:o 3oy., angående fardags åtnjutande å så kallad embetsjord i städerne. XX. 160. — N:o 3o8. med öfverlemnande af Förslag till Taxa å Stora SjöTullsBevillningen. XX. 160. — N:o 3og. i fråga om grunders bestämmande för HofStatspersonalens pensionering. XX. 4o5b — N:o 3io. om en närmare förklaring af Författningarne rörande lönings-afgjfterna till Comministrar. XX. 4°5.
Gäs. St. Höns. St. Hornboskap. Stamholländeri. Schäferi. o Åtskilliga private hingstägare inom provinsen upplåta dessutom sina hingstar till betäckning af allmänhetens ston. Deribland finnes vid Geddeholm i Irsta socken en hingst af Percherons-race, som år 1859 började att begagnas. Westmanlands-Aäsfarna äro, med undantag af de, som falla efter Strömsholms hingstar, i allmänhet icke vackra, men deremot ganska starka och uthålliga, i synnerhet då fråga icke är om att köra fort, utan blott att draga stora lass. Den vanliga tyngd, som efter en häst lassas då hjuldon begagnas, är 3 Sk«, och det äfven då vägarne äro djupa. Icke sällan inköpes, i synnerhet i Bergslagstrakterna, vid Hedemora marknad goda hästar från Jemtland och Norrland. Herremännen inom provinsen, samt en och annan af allmogen, hafva temligen allmänt börjat vinnlägga sig om förbättrande och förädlande af hornboskapen, dervid Ayreshire-racen allmännast varit eftersökt när man haft för afsigt att bereda sig en stadigvarande race. På en egendom har Galway-racen blifvit begagnad och i flera år bibehållen, derifrån äfven ett och annat djur blifvit till andra ställen afyttradt. Många hafva likväl föredragit att söka sig mera utmärkta djur af den gamla i provinsen befintliga hornboskapen, i synnerhet af den så kallade Strömsholms-racen, och hafva genom att föda dem väl kommit till ganska goda resultater. Allmänt erkännes också, att ehuru många, många högst dåliga djur finnas, i synnerhet hos den mindre bemedlade delen af allmogen, kreaturens beskaffenhet betydligen förbättrats, hvartill i främsta rummet bidrager, att de i allmänhet bättre födas. I Augusti månad år 1860 uppställdes vid Lycksta i Romfartuna socken ett Kronans stamholländeri af Ayreshire-racen, och vid samma tid väcktes äfven ett, sedermera till verkställighet kommet förslag, att genom bildandet af ett bolag tillvägabringa ett enskildt stamholländeri af inhemska djur och på sådant sätt bibehålla och förbättra den gamla Strömsholms-racen.
Hamiltons förslag i afseende å suppleanternes antal; så, och då detta är en särskild fråga, torde den lämpligast efter afgörandet af den nu ifrågavar. böra förekomma, åtminstone må den afgöras, innan sjelfva verkställigheten af det nu fattande beslutet kommer i fråga. Gr. Frölich: jag vill icke låta inleda mig af den sista talaren att yttra mig öfver del föremål han nämnde, utan endast^ om, huruvida det kan finnas nödvändigt, att Hr Frih. o. Landtm, skall tillkännagifva, huru han uppfattat svaret på en propos , då votering hegäres. Jag är visserligen bland dem, som yrka, att, sedan Landtmarskalk eller Talman förklarat, att ja eller nej varit rådande, ingen må försöka omändra propos:n till nej eller ja; men deraf följer alldeles icke, alt det är nödvändigt, att Landtm, eller Talman skall gifva tillkänna, om han hört, att ja eller nej varit det öfvervägande svarsropet. Då meningarne äro så delade, som de under denna discussion visat sig vara, och enär votering blifvit begärd, lärer ej Hr Frih. o. Landtmkunna Den 3 Juni f. m. tveka om proposrns uppställning, utan torde vi derföre få skrida till votering. Hr Dalman: Jag liar begärt ordet för att reservera mig mot den uppfattning af grundlagen, som Hr Frih o. Landtm, så väl i sista plenum som nu stadgat, att nemi. ledamot af Ståndet skulle vara oberättigad att begära votering förr, än Hr Landtm, förklarat, huru han uppfattat svaret på den af honom framställda propos:n. Jag tror, att en sådan ordförandens förklaring icke gör hvarken till eller ifrån, ty man behöfver ej på propostn svara hvarken ja eller nej, utan blott votering; åtminstone har det så tillgått vid de förflutna riksdagar, jag bivistat, att när votering blifvit begärd, den ock genast försiggått, utan afbidan af någon onödig förklaring från Landtm., eller afseende på bans uppfattning af svaren. Hr Lefre'n:
Skrifvelse N.-o 338. or» stadens inkomst eller utgift iakttages, bestämma, huruvida den brännvinsbränning, hvartill staden, efter värde af de scrskilde jordlolterne, är berättigad, skall åt dessas innehafvare upplåtas, eller för stadens gemensamma räkning utöfvas, och om bränvinsbränningen skall ske med serskilde pannor efter hvarje jordlotts värde, eller ock i ett eller flere sammansatta Verk, efter alla eller flere jordlotters sammanslagna värde; men att åter i cfc städer, der jorden är med egande rätt fördelad på stadens invånare, det må ankomma på det beslut, som ibland dem af pluralileten, beräknad i mon af jordvärdet, fattas, samt att, i händelse förhållandet är blandadt, enahanda grunder skola följas, under förbehåll likväl, att, derest Eder Kongl. Maj:t ej, i betraktande af serskilde omständigheter, annorlunda redan förordnat eller framdeles förordnar, stadgandet om högsta panneryrnden skall för sådane föreningar tjena till efterrättelse; men bränningsrättigheten för jord å landet och i städerna må icke i något fall förenas, eller efter sammanräknadt taxeringsvärde å ett ställe utöfvas; börande för öfrigt, vid utöfningen af städernas bränvinsbränningsrättighet, iakttagas, alt de brännerier, som hädanefter anläggas, varda utom stadens staket, på lämpligt afstånd ifrån andra byggnader, uppförda. 6:0 Att i det egendomsvärde, hvarföre bränvinsbränning får utöfvas, hvarken någon öfverflödsbyggnad, eller den nödiga byggnaden, må beräknas högre än till en fjerdedel af jordens taxeringsvärde. 7:0 Att den pannerymd, som får nyttjas, må bestämmas efter 1834 års taxeringsvärde å jord, i enlighet med den i 3 §. af i83o års Förordn. om bränvinsbränningen intagne Tariff; kommande likväl, i anledning af det utaf R.
Af dessa 70,000,000 gulden åtgå 35,993,700 gulden, d. v. s. nära 36,000,000, eller mer än hälften af statens hela inkomst, till skulders betalning. I detta hänseende har Holland gjort en patriotisk handling, som svårligen har sin make i nyare tidens historia. Ar 1843 måste nemi. regeringen för general-staterna tillkännagifva, alt statskassan saknade medel ali betala de förfallna räntorna på statskulden. Man vågade icke göra upsägning, emedan man icke visste, hvar medel skulle lagas för att betala de fordringsägare, som möjligtvis kunde säga: ”tåg bil penningar!” Efter del åtskilliga förslag till bristens fyllande blifvit förkastade, ntgick slutligen en upmaning till hela nationen, att genom frivilliga lånebidrag hjelpa staten ur sitt betryck. Konungen sjelf lät teckna sig för 10,000.000. Andra, från honom ända ned lill tjenslehjonen, tecknade sig, så alt, när inskrifDingsterminen var slutad i Mars månad 1844, befunnos de å samtlige listorna tecknade bidragen opgå till 126,000,000 gulden. Staten var räddad. Men endast på delta sätt kunde man nedsätta statslånens räntefot. Sjelfva skulden mäktade man likväl icke miuska. När man har sådana exempel för ögonen, är det då skäl för oss, som ännu icke äro i nöd, att blottställa oss för att komma i samma fördömelse? Om statslån här nptagas, hvad skall dermed vinnas? Man säger, att vi skola göra inrikes lån, ty de äro icke så farliga, sorn Den 20 September f. m. 6!) de utländska. Men då tillgång å inrikes lån icke finnes, emedan våra HypolheksföreriiDgar icke ens kunna på fastigheter få låna en eller två miller, ulan måste taga dera utifrån, hurti skola då större lån kunna inrikes fås för Statens räkning? Det kunde icke tillgå på annat sätt, än att man lånade så sora vore det inhemska lån, ehuru utländningen ändock underhand tillsläppte penningarne.
J^ag äger ef kunstaper eller den kännedom at kunna upgifwa, hwarifrän det härleder sig, at dyltke sjuklingar som oftast blifwa litet eller intet botade pä Läns Lazarettet», men det wet jag flere gängec händt, at sädane olyckliga warelser, shur» betalning bjudes och erlägger, haft största swärighet at blifwa pä Lazarettet» intagne; och det som mest föruntrar samt smärtar hwarje ömsint mennista är, at desse ofta komma derifrån sä illa curerade, at de innan kort äter mäst dit igen; Ja! til och med A, 4, 6 gänger samt ändock äro lika obotade återkomne til sin hembygd; och hwilket i synnerhet mäste härleda sig frän desia inrättningars otillräckelighet och ofullständighet. Desse nu anförde ämnen har i flere är utgjort smärtande tankar för mig och flere, och sä» kert sins bäde här och annorstädes aktningswärde män, som göra »mg den rättwisa, at jag bäde före och under iLvo ärs Riksdag samt äfrö en Den i5 Junis 85g rven sedermera isral för desta olyckliga Medborgares räddning; fastän den förmon at fä wända mig directe til Riksens Ständer, uti vesta granlaga och samwetsömma'ärender warit mig och alla hittils betagen.