Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I afseende på den föreslagne voteringen Rotehållarne emellan, är min tanka, att de böra höras, men ej votera, ly de lidande ligga i minoriteten; de, som Jidit mest, äro naturligtvis få, och deras rätt bör icke bero af pluraliteten. I afseende på Herr Hjertås förslag, att uppkommande vacancer ej skola ersättas innan nästa Riksdag, vill jag blott erinra, att om dödligheten blefve lika stor vid Skånska InfanteriRegementerna, som vid Stockholms Garnison, skulle vid nästa Lagtima Riksdag icke en tredjedel af manskapet återstå. Dessutom tror jag, att, om ärendet för 53 H. 7 9« Den ii December e. m. Kongl. Maj:t riktigt framställes, skall det på elt tillfredsställande sätt blifva afgjordt. Jag tar mig dertill äfven anledning af livad läses på i o sidan af Utlåtandet, som tyckes upplysa, att Kongl. Majit förut ej fått saken för sig riktigt föredragen. Der slår: att det icke undfallit Kongl. Maj:ts uppmärksamhet, att Skäne , genom Kongl. Mafts vid sista Riksdag vidtagne höga beslut, blifvit befriad från Vargeringen, som var en stående trupp af 1000 man, och att således, genom antagande af hvad nu erbjudit blifvit, endast skulle uppkomma en tillökning af 800 man. Ilär synes, som Kongl. Maj:t fått ärendet så framstäldt, som skulle en. minskning af 1000 man Vargering åstadkommit en lindring i RoteringsbÖrdan, då likväl Vargeringsskyldigheten ej har den minsta gemenskap med Roteringsskyldigheten, och således minskningen i den förra ej kunnat verka till lindring i den senare; undantagande genom lättad tillgång på manskap till värfning. Grefve Horn:
S. D. Stats-Vtskottets Memorial N:o 343, i anledning af Riks-Ståndens olika beslut i frågan om slutliga bestämmandet af Riks-Ståndens och Utskottens Cancelliers aflöning, föredrogs nu å nyo, hvarvid, enligt A?i• ders Danielssons från Elfsborgs Län framställning, deruti Ståndet enhälligt 'instämde, Ståndet fann, att, då Rikets Ständer fastställt berörde aflöning i allmänhet till de vid flere föregående Riksdagar bestämde belopp, något undantag endast för Bonde-SLåiulets Secreterare så mycket mindre borde ega rum, som han, enligt Grundlagen, eger en mera vidsträckt, magtpåliggaude och ansvarsfull, samt med de öfrige Secreterarnes icke jemförlig befattning, i afseende hvarå vanligen nödigt är att dertill från landsorten inkalla någon Embetsman, sorn derigenom, jemte lefnadshostnaden på stället, måste vidkännas icke obetydlige uppoffringar för öfYerlemnandet, under tiden till andre personer af sin tjenst och öfrige angelägenheter i hemorten. I följd häraf, och då Rikets Ständers beslut vid början af Riksdagen, om förskotts-aflöningar, i lika proportion, lill silla vid Riksdagen tjenstgörande, efter de för hvarje befattning vid förra Riksdagen utgångne belopp, kunde anses innefatta försäkran, att icke någon partiel nedsättning vid nflöningarnes slutliga bestämmande skulle ega rum; fann Bonde-Ståndet sig förbundet att för dess Secreterare söka bereda lika aflöning, inn lian vid förra Riksdagen åtnjutit, och trodde sig uti denna Ståndet nä east rörande fråga, kunna förvänta det al Ståndet önskade biträdande af Ståndets eget beslut, desto heldre som Ståndet, mest bidragande till skatlebördorne, hade bibehållit de öfrige Ståndens Secreterare vid de under förra Riksdagarne vanliga aflöningsbeloppcn, samt lika med Höglo fl. Ridderskapet och Adeln och Välofl. Borgare-Ståndet, tillagt Högv. Preste-Ståndets Secreterare mera, än Preste-Ståndet för honom bestämt.
Men om vid anställd votering rösterna utfölle med öfvervägande ja, så skulle sdermera voteringar företagas om följande propos:n. o) ”Den som bifaller hvad StatsUlsk., i afseende å verkställigheten af anordnade indelta räntornas indragning till Statsverket föreslagit, voterar” samt vidare b) ”Den som bifaller alt, pä sätt och med de vilkor, StatsUtsk. föreslagit” etc. I sen således Mine Hrr! att då var frågan omvänd i så måtto, att den, rörande indragning lill Statsverket af räntor, upptogs först och derefter frågan om räntornas förvandling. Uti förevar:de betänk. åter har man upptagit frågan om räntornas förvandling först tvärtemot den om indragningen till Statsverket förekommer uti 20 punkten. Men huru förklara det fallet, att Ulsk. i lagstiftningsfrågan icke gjort skilnad emellan de räntor, som äro anslagna ät militärer och civila korpser, samt icke skyddas af något Stånds privilegium, och PresteShs räntor, hvilka äler äro skyddade af dess privilegier. Denna försigtighet hade Utsk. iakttagit vid 1840 års riksd. Om ,1 ej gåfven akt derpå mine Hrr vill jag ytterligare upprepa orden: ”med undantag likväl af deni, som tillhöra de under 4 § i Presterskapets privilegier inbegripne stater och inrättningar.” Detta undantag är alldeles nödvändigt, ty, enligt114 § Reg.F., skall äfven hvarje Stånds privilegium, ifall fråga om ändring deruti förekommer, beslutas af alla fyra Stånden och Konungen dertill gifva sitt samtycke. Om privilegierna får således icke röstas i förstärkt StatsUtsk. Således måste de räntor, som tillhöra Presterskapet bestämdt undantagas, äfven om U(sk:s förslag för öfrigt vore riktigt. Nu är emedlertid, såsom jag förut sökt ådagalägga, Utsk:s förslag i formelt hänseende oriktigt derföre, att Utsk. föreslår R. St. att rösta i förstärkt StatsUtsk. öfver en lagstiftningsfråga, uti hvilken två Stånd stannat emot två.
En så kallad MinimiTariff upprättas, hvilken upptager värdet inom hvarje Län å de Hemman, som innehafvas under egande rätt, äfvensom å alla Krono-, Annex• och StomHemman, samt sädane Hemman och Lägenh heter, hvilka äro anslagne till Hospitalen, jern, te EcclesiastikCiviloch Militairc-boställen i och ma. vid uppskattning samtlige Hemmanen, inom hvarje Län under det sålunda bestämda värdet, intill dess ny Bevillnings-Förordning utkommer, icke nedsättas. I sammanhang ined Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition angående Curhus-afgiftens fortfarande, har Kongl. Maj:f, af den orsak, att Hospitals inrättningarne i senare tider, med åberopad, anledning af sista Bevillnings-Förordningen, fått vidkännas en dem förut okänd utgift, nemligen eganderälts Bevillning af 2 K:dr på hvarje 1000 R:dr utaf Hemmansvärdet, i Nåder till Rikets Ständer dfverlemnat, om icke barmhertighets-inrättningsrne borde från erläggande af Bevillning för deras Egendomar af både hus och jord njuta befrielse, en förmon, som dessa Inrättningar förut alltid åtnjutit och deraf de lika mycket nu sorn förr vore i behof; men Utskottet har icke ansett sig kunna, genom något undantag i ofvannämnde hänseenden, afvika från Bevilln,-Utskottets Betänkande N:o 7, 17 ka från den' här förut antagna allmänna princip för Bevillningeris utgående af Fastigheter; och far Utskottet tillika anmäla, att för öfrigt, i detta ämne, till Rikets Högloft. Ständer afgifves ett serskildt vördsamt betänkande.
Julianus, som vid sin tronbestigning hade vägrat emottaga titeln dominus eller envåldshärskare och redan börjat omgiva makten med alla den forna frihetens symboler, drömde om den romerska republikens återställande och hoppades att genom ändamålsenlig uppfostran av det uppväxande släktet kunna åstadkomma inom romerska världen, vad Moses med den fyrtioåriga vandringen i öknen ville åstadkomma inom Israel: trälandens förträngande av ett fritt, friskt och ädelt folkmedvetande. Krysanteus delade hans hänförelse. De uppgjorde, till vinnande av detta mål, planer, vilkas djärvhet och genomgripande syftning borde stängt dem varje utsikt till förverkligande, om ej de litat på himmelens bistånd, sina avsikters renhet och den ofantliga makt, som vilade i händerna på en romersk imperator. Julianus var endast trettio år gammal, full av kraft, klokhet, snille och hängivenhet. Vad skulle icke Krysanteus kunna vänta av honom? Att tillgripa våldsamma medel, därifrån avstodo de både av grundsats och klokhet. De händelser, mitt i vilka de levde, hade lärt Julianus, att det världsliga svärdet lika litet kan utrota villfarelsen som sanningen. Han ville måhända även framställa för världen ett föredöme av mildhet, utövad av den gamla lärans bekännare, vid sidan av de rysliga grymheter, till vilka kristianerna under sitt väldes dagar gjort sig skyldiga. Julianus hade beslutit att för alla romerska rikets provinser utse män, som genom ungdomens uppfostran skulle medverka till de stora mål han åsyftade. Han valde i samråd med Krysanteus de präster och filosofer, som för dessa ändamål syntes lämpligast. Krysanteus själv fick befallning att verka i Akaja, och han emottog med glädje förtroendet. Då han återvände till Aten, medförde han till dess myndigheter ett kejserligt påbud, som samtidigt spreds i rikets övriga provinser. I detta påbud uttalade Julianus till en början sina planer i avseende på den gamla lärans prästerskap. Han påbjöd, att i varje stad prästerna skulle, utan avseende på stånd eller förmögenhet, väljas bland sådana medborgare, som utmärkt sig framför de övrige genom vishet och människokärlek.
Att de pjeser, som skola landsättas med fartygs-barkasser, ej kunna vara så svåra, som de, hvilka finnas å de egentliga skärgårdsfartygen, kanonsluparne, inses af hvar och en, som känner skillnad emellan en kanonslup och en barkass. Att så stor mångfalld finnes i de Flottan tillhörande kanoner. Härvid upplyses icke, att större delen af de anförda pjeser - Den 30 November e. m. 511 na ii ro äldre kanoner, en del från förra århundradet, som vid besigtning funnits brukbara; ej heller att genom reglemente af 1848 system för de kanoner, som fi större fartyg skola användas, är bestämdt, oell icke heller att alla kanoner, tillverkade efter 1835, tillhöra samma system, oell att alla dessa, hvar inom sin klass, äro i allt väsendtligt lika. Att mycken olikhet skulle finnas i bestyckningarne å skepp och fregatter. Härvid uplyses icke, att till fartygens bestyckande måst användas äldre brukbara pjeser, då kanoner af sednare årens tillverkning endast funnits att tillgå för fullständig bestyckning till de nyaste fartygen. För Flottans fästningar gjutne kanoner äro fullomligt lika dem för fartygen. Uttrycket att ingen kanon skulle antagas, innan dermed skjutits 1,000 skott, är vilseledande, och uttrycken »således bör man ej fordra annat än reorganisation», »att alla försök blifvit utan afgörande resultat», »att ingen vidare utredning af vårt beväringssyslem är erforderlig», synas vara minst sagt olämpliga. Någon framställning till K. M. från R. St:r, i ändamål motionären angifvit, är efter min förmening ej erforderlig, och då dessutom motionen innehåller icke få vilseledande anmärkningar och yttranden, skulle jag hålla för det vöre bäst för saken, om motionären återtog sitt förslag; men i fall han ej skulle finna skäl dertill, skulle jag önska motionen förändrades till en framställning att 11. St:r hos K.
Tygförrådet 20,000: — Verkstadsbyggnaden m. m 86,300: — Boningshusens inredning 8,000: — Arbetarebostäder : 78,000: — Kasern 1.5,000: — Diverse behof 7,700: — 215,000: eller tillsammans 720,000 É:dr. 2:o. Utaf General-fälttygmästaren till Kongl. Maj:t insända ritningar och kostnadsförslag, som afse: att uppföra en ny byggnad emellan de längs Riddaregatan gående flyglarne af Artillerigården; att påbygga dessa sednare, äfvensom de längs Artillerioch Fyrverkaregatorna gående flyglarne: att uteslutande använda den sålunda sammanhängande byggnaden längs Riddaregatan till kasern och den återstående delen af flyglarne till matinrättning och andra lägenheter för regementets behof samt att lemna det nuvarande Tyghuset oförändradt till samma användande, det nu eger, eller förvarande af regementets fältartilleri-materiel samt ridoch anspanns-persedlar; varande kostnaderna härför beräknade till högst omr kring 270,000 R:dr, och således, oaktadt utrymmet betydligt ökats, något lägre än enligt Krigs-kollegii nyssberörda förslag, hvilket upptog för sjelfva kasernen samt för flyglarnes förändring en sammanlagd summa af 290,000 R:dr. Stats-Utskottets Utlåtande N:o 51. 61 Enligt Krigs-kollegii förslag, sådant det blifvit af General-fälttvgmästaren modifieradt, skulle artilleriets nuvarande stallbyggnad tillökas med en längs Riddaregatan gående flygel, motsvarande den utefter samma, gata löpande delen af Artillerigårdens östra flygel; hvarjemte General-fälttygmästaren, bland annat, föreslagit, att artilleriplanen, såsom för regementet behöflig, måtte afstäugas, om än till en början endast genom ett provisionel stängsel, gående från den bakom stallet belägna gränden och till bageribyggnaden.
Jag hade säkerligen icke sagt hvad jag sagt, om ej Herr Lector Silverstolpe på sätt och vis dertill utmanat mig3 utan hade jag åtnöjt mig att i Upsala LitteraturTidning, ibland hvars arbetare jag anser för en ära att kunna räkna mig, till kommande tiders bedömande nedlägga min protest emot närvä-; rande tidens, i min öfvertygelse, origtiga förfarande i vården om Vetenskaperna och Litteraturen. Slutligen får jag förklara, att, näst den obehagliga känsla, som läsningen af Kongl. UpptostringsComitéens till Allmänhetens bedömande genom trycket kungjorda åtgärder hos mig uppväckt, har det varit påkostande för mig att hafva nödgats göra andra uppmärksamma uppå dem. Jag hyser aktning för alla Comitéens Ledamöter.' Jag står i vänskapliga förbindelser till flera af dem. Men i detta ögonblick är jag RiksRidd. och Ad. Prot. Jag får inga enskildta relationer äga, när fråga är om Nationens ära och väl, när fråga är att undersöka och bestämma hvad som är sannt och nyttigt, eller hvad sorn är osannt och skadligt. Remitterades till Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottet. Herr Silverstolpe, Gustaf AbrahamDet är ej min mening att förlänga en discussion, hvilken jag, likasom förut, nu tror höra till det tillfälle, när målet, beredt, ifrån Utskottet till Riksens Ständer inkommit 3 men då Grefve Schwerin yttrat, att jag förklarat mig begära uppskof att besvara hans anmärkningar, för att dertill hämta krafter, tror jag mig böra inför Ridderskapet och Adeln anmärka, att jag hvarken hyst denna idée, eller något sådant uttryck undfallit mig, hvilket tydligen upplyses af mitt nyss justerade yttrande till Ridderskapets och Adelns Protocoll. Då jag nu återigen uppskjuter allt svar till dess OeconomieUtskot-] tets Betänkande inkommer, sker det under den tydliga förklaring, att jag till detta uppskjutande ej har något annat motiv, än ordningen vid Riksdagsärender behandling. Grefve Mörner, Adolph Göran •
Då gnisslade den tunga porten ånyo på sina gångjern och uppväckte soldaten, som denna gång slumrat till hårdare. "Der är han, och den gamle dworniken är med honom i afton också", mumlade soldaten, när prins Gustaf och Manin trädde ut samt togo vägen åt det håll, der furst Grenins ansenliga palats var beläget. "Nu kan det vara på tid att låta höra signalen." Med dessa ord satte han båda händerna för munnen och lät höra ett likadant ljud som det, hvarmed kaptenen lockat honom till sig, men soldatens signal var mera dämpad, för att icke väcka alltför stor uppmärksamhet, alldenstund prins Gustaf och Manin ännu voro inom hörhåll. Knappt hade soldaten gifvit signalen, så framträdde kapten Repnolsky med skyndsamma steg. "Är allt klart?" frågade han med undertryckt stämma. "Ja", svarade soldaten. "Godt, följ då prinsen och laga så, att han blir uppehållen så länge som möjligt på vägen." Soldaten aflägsnade sig med skyndsamma steg först sedan han öfverlemnat brefvet till kaptenen, samt omtalat den okändes förmodan, att det var från prinsessan. "Från prinsessan", tänkte kaptenen. "Ah, det kan inte vara annat än en varning. Fort nu till verket. Jag ser att lyckan gynnar mig. Porten är bara löst tillsluten." Med dessa ord stötte han sakta till porten, så att den gick upp utan buller, samt trädde in. Han kände noga till lokalen, och för den skall ilade han, utan att låta sig hejdas af något, upp till andra våningen, der prinsens rum voro belägda. Hos furst Grenin var ett lysande sällskap församladt. Civila och militära personligheter trängdes om hvarandra i de glänsande, och med all den prakt, som en rik rysk furste kan åstadkomma, utstyrda salongerna. Värden och värdinnan voro sjelfva älskvärdheten och ehuru den tid redan hade förflutit, då prins Gustaf bort vara der, och denna omständighet marterade det furstliga värdfolket, kunde likväl ingen upptäcka i deras anleten, att en djup oro besjälade dem. Det tillhör dem, som röra sig i den förnäma verldens salonger, att hyckla känslor, hvilka äro dem motbjudande.
Nio 90 fogade reservation uplästes, på begäran af Den 14 Juni. 51 Hr von Hartmansdorff, Aug., som derefter yttrade: Gr. Mörner har så fullständigt utredt ämnet, att dervid föga lärer vara alt tillägga, För min del vill jag blott yttra, att det vore oerhördt, om en i behöfvande tillstånd efterlemnad dotter af en man, som beklädt de högsta förtroende-embelen, hvarmed en Svensk medborgare kan både af Ständer och Konung hedras, skulle af Staten lemnäs ulan omvårdnad. Jag förmodar alt det icke sker och till styrker att R: o. Ad. måtte bevilja hvad Konungen åt henne äskat. Efter först till bifall ä Ulsk-.s utlåt, i denna punkt barnstöld, men med nej besvarad propos. biföll R. o. Ad. K. M:s nåd. pro pus. i ämnet. Utsk:s yttrande lades till handlingarne. 24;de, 26: te och 27:de punkter ne. R. o. Ad. biföll hvad i afseende på dessa punkter blifvit i förevar, mern. hemsläldt och tillstyrkt. 35:te punkten. Frih. Cederström, Rud.: Då detta ärende förra gången liär förevar, fann R. o. Ad. tjenligt alt, i anseende till framställd erinran om afl. skolelåraren Jakob Ekelunds förtjenster återremittera denna 35:te punkt, hvarvid såsom en gärd af välvilja för dessa förtjenster, den åsigt uttrycktes, att pension borde bemälde Ekelunds enka beviljas. I öfverensstämmelse härmed lager jag mig friheten vördsamt anhålla, att det belopp af 200 ndr, som för henne blifvit inom PresteSt. ansett såsom lämpligt, äfven måt te af R. o. Ad. beviljas, att årligen utgå sä länge hon i eukostånd förblifver. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Jag kan för min del icke finna alt afl. Ekelunds förtjenster varit af beskaffenhet att Staten nu borde vidkännas någon upoffring för enkan.
I det hela utöfvade portugisernas resor till Indien och den ostasiatiska arkipelagen, Amerikas upptäckt och den första verldsomseglingen föga inflytande på uppfattningen af norra Asiens geografi. En ny tidsperiod i afseende på vår kunskap om denna del af den gamla verlden inträdde först med offentliggörandet af Herbersteins Rerum Moscoviticarum commentarii, Vindobonæ 1549.35 Till detta arbete finnes en karta med titel: »Moscovia Sigismundi liberi baronis in Herberstein Neiperg et Gutnhag. Anno MDXLIX. Hanc tabulam absolvit Aug. Hirsfogel Viennæ Austriæ cum gra. et privi. imp.»36, hvilken visserligen endast omfattar en liten del af Sibirien, men dock visar, att kännedomen om norra Ryssland nu började grunda sig på verkliga iakttagelser. En stor hafsvik, betecknad med namnet Mare Glaciale (det nuvarande Hvita hafvet), skjuter här in i Rysslands nordkust; från söder utfaller deri en mäktig flod, kallad Dwina. Vid Dwinas stränder finnas borgar eller städer utsatta med namnen Solovoka (Solowets), Pinega, Colmogor m. fl. Man träffar på kartan vidare namnen Mesen, Peczora, Oby37, Tumen m. fl. Oby upprinner ur en stor sjö, som för namnet Kythay lacus. I texten talas om Irtisch och Papingorod, om hvalrossar och hvitbjörnar38 vid ishafskusten, om det sibiriska cederträdet, om att ordet samojed betyder sjelfätare39 m.m. Hvalrossen beskrifves ganska utförligt. Vidare nämnes, att den ryske storfursten utsände tvenne män, Simeon Theodorowitsch Kurbski och knes Pietro Uchatoi, att utforska länderna öster om Petschora o.s.v. Herbersteins arbete, der man äfven finner den förut omnämnda berättelsen om Istomas kringsegling af Europas nordspets, offentliggjordes endast några få år före engelsmännens och holländarnes första nordostfärder, för hvilka jag förut utförligt redogjort.
— 1,059: Arfvodeli och Rustningsafgifter i Jönköpings Län 535: 22.-— Kostnader för gränsregleringen mellan Sverige och Ryssland 29,553: 45. 9. Summa 140,701: 4°*— 35,449: i5. 10. af hvilka utgifter en del redan blifvit af Rikets sednast församlade Ständer till afskrifning beviljad, och hvad som i öfrigt ej omedelbart hort gravera Öfverskotten blifver hos Rikets näst församlade Ständer till afskrifning anmäldt. Liqviderne med Riksens Ständers RiksgäldsContor öfver StatsVerkets Öfverskotter och Besparingar utvisa, att, efter tillägg af de årligen influtne Restantierne för de föregående åren, samt efter afdrag af så väl de till FörsvarsVerket årligen an viste 233,333f R:dr, som utgifterne å öfverskotten och omförmälte Brister i Stats-anslagen, Riksgäldskontoret bekommit en behållen summa för år 1828, enligt Bilagan 5 . 264,820: 31.1 r. „ 1827, enligt d:o 6 255,041: 16. 6. samt förut för år 1826 609,655: 26. 6. „ 1825 450,357: 32. 5. Och om härtill lägges Öfverskotterne från och med för år 18rG, då denna åtgärd först vidtogs, och till och med för år 1823 med . 501,039: 21.— Så synes, att Statsverket, lemnat för ifrågavarande år, till RiksgäldsContoret ett sammanräknadt Öfverskotts-helopp af 2,575,454: 45> 10.
höftlidande, som band henne vid sjukbädden skälmeri åt det barocka, ynkliga eller löjliga, och erbjöd henne riklig tid att ordna tankarnes men till hånets eller satirens blodiga gissel har och minnenas mångfald i sin själ, gaf hon sig hon aldrig kunnat spetsa sin penna. Monne sin diktarkallelse helt i våld och framträdde det ej är derför man funnit henne » harmonisk » omedelbart efter sitt tillfrisknande, — - fullt i jemförelse med andra nutidsförfattare, hvilkas frisk blef hon aldrig — 1 8 8 3, med sin första starkaste och mest använda vapen mot det | et sorgebud, som nyss nått oss, och samling noveller: » Från Skåne », hvilka till förvrängda i lifvet — och samlifvet — varit hvarom Idun i dag vill påminna, form som innehåll vittna om en redan fullt hånet och satiren? ^liar i vida kretsar inom vårt utvecklad begåfning. Man har i allmänhet för litet lagt märke land, 3å hos menniskorännen som Öfver dessa små berättelser hvila, oaktadt till den underström af vemod, som dock lätt literaturälskarerj, väckt den djuframställningens liffullhet och färgrikedom, ett spåras i Ernst Ahlgrens hela produktion, äfven paste förstämning, den bittraste egendomligt, mjukt behag, som vi endast undander löjet leker på ytan. En stilla klagan, en smärta. tagsvis återfinna i hennes senare arbeten, och halfqväfd suck, en tårfyld blick väcker ej hopens Ernst Ahlgren stod vid sin bortgång på höjsom vi bäst förstå, sedan vi veta, att bilderna uppmärksamhet; den vill gråt och högljudd jemirer för att tro på smärtan. den af sin författarstorhet och hade vunnit sin vuxit fram i ett sjukrums dämpade dager. samtids rikaste erkännande såsom en fullboren, Som en sådan tårfyld blick, en sådan qväfd Efter detta första framträdande följde, slag i ädel och sann, ljusoch lifbringande diktarslag omvexlande, hennes dramatiska och nosuck förefaller mig Ernst Ahlgrens diktning. genius. vellistiska arbeten.
S. D. Wid föredragning af Bevillningsutskottets Utlåtande N:o j6, öfver af BondeStåndet gjord anmärkning vid Utskottets Betänkande, om AfkortningsLängdernes öfver KronoUtskyldernes ingifvande till HäradsRätterne, blef det samma, sedan öfrige RiksStånden bifallit första Betänkandet, utan att fordra vidare åtgärd, lagdt till Handlingarne. S. D. Föredrogos och biföllos följande StatsUtskottets Utlåtanden och Betänkanden: N:o 24.1, Om Löneanslag å Stat för en DjurLäkare på Gothland. N;o 246, Om Inqvarteringspenningar för Befälet vid indelade BåtsmänsCompagnierne. N o 247, Angående utbyte af 2 ne Indelningar vid Kongl. LifRegementet. N:o 249, Om Inqvarteringspenningar till WarfsStaterne vid Örlogsllottan i Carlskrona, samt Arméens Flottas Escadrer i Stockholm och Götheborg. jp rot, Ut dr. d. 5 Julli 1823. 427 N:o <250, Om Löneförbättring för indelte Arméens Befäl. N o 251, Om Inqvartering för Wendes Artilleri Regemente. N:o 252, Om Reglering till förbättring i Löne-vilkoren för Befälet vid Indelade Arméen. N:o 264, Om Lotsoch Båkafgifterne. N:o 265, Om ökadt anslag för ModellKammaren och Mechaniska Scholan. N:o 266, Om inköp af Prof. Acharii Örtoch Lagsamling. N:o 268, Angående Ämbetsoch Tjenstemäns rättighet, som fyllt 70 års ålder, att behålla Lönen vid afskedstagandet. N:o 270, Om Pensionsrätt för LandsKammereraren, KammarRättsRådet Ekelund. N:o 271, Om förre Häradsskrifvaren Joh. Santessons pension. N:o 272, Angående Häradshöfdingarnes PensionsRätt. 4