Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Uppå härefter framställd propos. afslog R. o. Ad. 16:de punkten af Utsk:s utlåt. 17:de punkten. Frih. Palmstjerna: Af hvad skäl Utsk. tillstyrkt att den tionde som utgår i smör skulle förvandlas i spanmål är icke upplyst. Jag tror att tionde af smör kunde vara mindre tvist underkastad i afseende på sin beskaffenhet än tionde af spanmål och då det är föreslaget att hefnmantalsoch jordeboksräntorne i allmänhet skulle till dels utgå i smör, så synes mig äfven linndén lill dels deruti kunna bestämmas. Men det är en annan artikel hvaruti tionden nu utgöres nemi. blandsäd som jag anser vara ganska olämplig, emedan den innefattar ett temligen obestämdt värde och det är af vigt att man är ense om beskaffenheten af den säd som skall levereras. Det vore således efter min öfvertygelse mycket skäl att bestämma denna blandsäd till hälften korn och hälften råg, hvarigenom man undanröjde de anledningar till tvist, som kunna finnas i de båda län der tionden utgöres i blandsäd, nemi. i Hallands och Stora Kopparbergs Län. Föröfrigt kan jag icke heller tillstyrka bifall till hvad D«n 9 September f. m. J 83 l'lsk. föreslagit eller sjelf framställa något förslag, utan liar endast velat uttala denna min mening utan att derpå yrka någon propos. Hr von Hartmansdorff: Jag biträder visserligen den anmärkn. Frih. Palmstjerna här framställt, men anhåller dork att få fästa Ståndets uppmärksamhet derpå, att här är en annan fråga än den, som förehades då 3:dje punkten behandlades. Ilär är nemi. taladt om kyrkooch krono Hondén då förstberörde punkt deremot angick de s. k. rå'»/epersedlarne. Man har här tillstyrkt alt uti andra persedlar eller sädesslag förvandla den tionde som nu utgöres, och det utan tiondegifvarens hörande. Saken är således i det afseende af den beskaffenhet, som man under de föreg:de dågarne, här utvecklat.
Under denna synpunkt har Hemliga Utskottet sett saken, och ändamålet af desi Förslag är at förena Stars-WerketS bestånd med den instkränkning i brLnwinS-tilwerknin, gen, som Riks-hushällningen kräswer. Man har anmärkt at LoorrsKer äro asstulna, hwilka enligt deras lydelse ännu i flera ar böra fortfara. Men besia CorursAsr äro träffade med Jordägare, som antingen fjelswe arv »ärwarande eller genom Riksens Ständer reprefsntsraäe. De böra icke hindra Konungen och Ständerna at göra en ny östverenskom melse, mera lämpad ester 'anders fanna wäl. Myckec har blifwit sagdt och skeistvet med och emot Bränwinct. ZU et omättligt bruk deraf tryckt Handelswägsn och fördsrfwat sederna kan icke bestridas. Jag tror likwäl at en, inom wisia gränser inskränkt tilwerkning, för wart Land är nyttig. Ak nu mera all. beles afskaffa bruket, tärer bliswa en omöjelighet, och om der more möjeligt, til äfwentyrs icke rädligtWi arbete under et hardt Llirnar och flera omständigheter göra Spannemaleus frambringande dyrt i Swerige. rsl Om wi skutte nyttja densamma til export-wara, torde wi fä sivärt, ar under Handelns wanliga lopp hälla Marknad med wara Grannar kring Östersjön, hwilka i delta afseende finna sig i en lyckeligare belägenhet. Spannemalens förädling lärer således blifwa nödwä»- > Vig för Landtbrukets bestånd och tillväxt. Ännu är den lid icke ur minnet, da Landnnanncu om hösten mäste falja sin Säd at Stadsboen til ek ringa pris och af denna orsak, för at fä et erforderligt qn-inrum penningar, föryttra et större guintum Spannemal, än han kunde umbära, samt sedermera om wären nödgas, ofra mot et fördubbladt warde, af samma Stadsbo återköp», hwad han lil sic lifs uppehälle behöfde.
Dessutom är förslagets verkställande icke förenligt med de frioch rättigheter, visse hemman, såsom Säterier, Ladugårdar, Rå- och Rörsmed flere, enligt privilegier, åtnjuta. Efter detta förklarande, få Utskotten anföra, att, ehuru Kongl. Brefvet af den 4 December i83o, med få undantag, inskränker de brefbäringsskyldige hemmanens åliggande att forsla kronobrefven till högst 2 dagar i veckan, hvarigenom en betydlig lindring i nämnde besvär blifvit beredd, synes dock denbrefbäringsskyldige hemman i allmänhet förunnade frihet, från utgörande af skjatsningsskyldigheten uti många orter icke uppväga brefbärings-besväret. Det är derföre, efter Utskottens tanke, med billighet och rättvisa öfverensstämmande, att alla de hemman, hvilka kunna åläggas kronobrefbäring, böra deltaga i utgörandet af detta onus gemensamt och efter enahanda grunder, som följas i afseende å skjutsskyldigheten. Det inträffar dock här det förhållande, att större delen af dessa hemman, just till följd af sin aflägsenhet 4 Slats-och Efionomi-UtskolUns Utlåtande3 N:o 11, från elen väg, iler brefgången är, icke kan in natura bestrida brefbäringen, sora elei före, om annan anstalt icke blifvit för ändamålet vidtagen, måste utgöras af de hemman, hvilka äro belägne vid eller nära den väg, hvarå brefven skola framskaffas. Dessa hemman synas derföre ega billiga anspråk, alt af dem, som genom sitt läge tillfälligtvis äro från ifrågavarande tunga frikaHade, njuta en deremot svarande ersättning.
Någon bestämd grund för afmätande af fängelsetiden funnes likväl icke och af sådan anledning ansåg tillförordnade Justitim-Cancelleren sig icke hindrad att nu, då fråga vore, att, utöfver hvad L3g-Committéen föreslagit, utsträcka den bestraffning, som skulle sättas i stället för den i Lagen stadgade högsta påföljd af dödsstraff för brott af ifrågavarande beskaffenhet, sådant i underdånighet tillstyrka. Kongl. Maj;t behagade i Nåder förklara, att Brottmåls-Lagarne visserligen icke borde öfverskrida en viss grad af stränghet, men att nödvändigheten likväl fordrade, att de å andra sidan så inrättades, att de tillräckligen afskräekte från brotts utöfvande, under det Constitutiouen öfverlemnade till Konungen att göra nåd och mildra Domen, när omsfändigheterne dertill gåfvo anledning. Kongl. Maj:t kunde ej frångå sin tanka, att tio års fästningsarbete 102 Ang. upphörande af 8 §. t I Cap. Uts. B. m m. vöre för lindrigt, då betydligare tillgrepp blifvit gjordt, som på ett så betydligt sätt rubbade den allmänna ordningen, och hade i flere delar ett så olyckligt inflytande på förtroendet och folket, oell Kongl. Maj:t fann en särskild bestämmelse nödig för det fall , då ingen tillgång till ersättning af tillgreppet hos den brottslige kunde vinnas, dels emedan följ1 derne af förbrytelsen då vore svårare , dels ock derföre att fordringsegaren ej vid sådant tillfälle borde mista de rättigheter till den brottsliges person, som lagarne tilläde alla andra fordringsägare till sine gäldenärer. I anledning häraf, och efter skedd vidare öfverläggning, beslöt Kongl. Maj:t, att sådan preposition skulle till Riksens Ständer i detta ämne afgå, sorn vid detta Protocoll finnes fogad. Ex Protocollo Jac. Axel Dahlström. Ang. inr. ofett allm. Arb. ech Correctionth. m. m. 10J N;o 43.
"Nå, jag måtte säga, du har ett sätt att vara, som icke lär väcka afund ... om någon händelsevis såge oss det vill säga dig, men icke mig kunde man lätt falla på den idén att du vore gift med en gammal käring!" "Nå, kära Ulrique-Eugenie!" "Kära Ulrique-Eugenie har ej fyllt 38 år ännu, och om du råkar till att vara två fattiga år yngre, så skulle jag tro att det icke borde hindra dina känslor att spela åt ett visst håll." "Tvertom, min vän, tvertom!" Patron Fabian log i mjugg. "Jag vet icke hvad det är för en ton du har, då du säger det der... Hörpå, min älskade Fabian, låtom oss sluta fred! Jag är ej långsint ... din hand, gubben lilla!" "Du är alltid godheten sjelf, min vän!" "Tack, du ömma själ... Men vet du hvad jag egentligen skulle säga?" "Nej, jag gissar ingenting!" "Jo, ifall du blott kastade ögonen på en annan qvinna..." "Äh, gudbevars!" "Ja, du må visst säga gudbevars, ty jag är icke den hustru, som låter trampa sina rättigheter under fötterna!" "Vet jag icke det!" "Om du vet det, min vän, skadar det ändå icke att jag säger det: jag skulle rifva ut ögonen på dig, om jag komme under fund med det ringaste." "Söta Ulgenie!" Ulgenie var ett af patronessans tillskrufvade smeknamn, som hon tillät sin man att begagna vid ömmare ögonblick, och skulle det vara rätt öfverdrifvet ömt hon var en känslofull qvinna hette det "töta Ultenie!" För denna gång fann patron Fabian det förstnämda tillräckligt, och troligen fastade sig månget behagligt minne vid dessa tvenne ord, ty den emanciperade damen sänkte ögonen med en outsägligt mild blick på sin man, och sade i förändrad ton: "Aldrig, gubben lilla, skola vi mera draga ojemnt! Just jemlikheten i äktenskapet gör det till en så angenäm inrättning.
Kungörelsen d. ig Augusti 1802, icke är lagligen berättigädt till ränta för ifrågavarande Capitalfordran för längre tid tillbaka, än 10 år, före den dag då ansökningen ingafs; men då Rikets Ständer anse det icke vara Staten värdigt, att å denna, lill en from stiftelse anvisade fond, beräkna den vinst af 110 R:dr, som genom innehållning af räntan för 1 år och 8 månader skulle beredas; hafva Rikets Ständer bifallit, det Wexiö Consistorium må för hela tiden, hvarunder räntan ej blifvit uttagen, eller ifrån senare hälften af år 1821, få densamma uppbära; äfvensom Rikets Ständer medgifvit, att Capitalet, 1100 R:dr, med derå ifrån och med Julii månad »821 upplupen ränta, efter 6 för hundradet, må af Riksgäldskontoret lill Consistorium i Wexiö utbetalas, hvadan Tionde Hufvud-Titelns anslagssumma allLså kommer att minskas med de derå, såsom ränta för Stipendium Trollorum, hittills uppförde 66 R:dr; kommande, lill följd häraf, den af Consistorium 84 Expeditions-Ut skot le Is Förslag till tind. Skrifvelse N.o 6?. framställda fråga om räntans beräknande till 10 procent, eller i likhet med hvari den först utgjort, att förädla. Hvilket Rikets Ständer, till svar å den Nådiga Remissen, få i under* dånighet anmäla; framhärdande &c. Slockholm den \ Uppfäst och godländt lios Ridd. neli Adrin den il Juli! 18'’ly. J,rr slc-Slancl**t dun if B»ugnre Slånget den t I —- Bonde-Ståndet dt*n II — —- Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, rörande beskattning af Tall-, Mjöloch Så"qvarn ar, samt Valkoch Stampverk för andras bejenaude u Släders otiu åden. (hevilla. Utsk. N:o ii.) S. A. K. Sedan lins Eder Kongl. Majit
Frölich erkända delen af Ulsk:s raisonnement finnes ja-propos:n bestämd att innefatta summan 180,000. Denna kan altså icke komma med i voteringen, ang:de contrapropositionen; och då återstå ju icke andra alternativer för contrapropos:n, än ett anslag af 3oo,ooo r:dr eller mera. Emellan dessa måste då, så vida Gr. Frölichs erkännande antages, voteras. Jag skall emedlertid icke vara envis i mitt påstående om återremiss, ty jag är af Hr v. Hartmansdorff Och Gr. Gyldenstolpe öfvertygad, att det i det hela är likgiltigt. Jag hemställer likväl med Frih. Tersmeden, huruvida icke R. o. Ad. kan instämma i PresteSt:s beslut, oaktadt inbjudn. derom från Utsk. uteblifvit, och anhåller om propos. derå. Frih. Cederström: Jag får i anledn. af Frih. Tersmedens yrkande förklara, det jag för min del icke sagt, att R. o. Ad. borde instämma med PresteSt., utan blott att jag lemnade derhän, huruvida R. o. Ad. kände sådant. Men emedlertid, och då jag icke anser de gjorda anmärkningarna böra föranleda till återremiss, yrkar jag bifall till betänk. II. Ex. Hr. Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade godkänna de i 3:dje punkten föreslagna voter;spropos:r. Ropades ja och nej. Hr Dalman: Jag förmodar, att då anmärkntr emot Utsk:s förslag blifvit gjorda, propos. till återremiss först bör framställas. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade återremittera den nu föredragna 3:dje punkten. Ropades starka nej, blandade med ja. 16 H. 33 258 Den 26 November f. m. I anledn. häraf förnyade H. Ex. sin förut gjorda propos. till godkännande af de föreslagna voter:spropos:na. Ropades starka ja, blandade med nej. Hr Dalman:
Han for från det ena valmötet till det andra, delade sin tid mellan Göteborg och Stockholm, talade med så många valberättigade som möjligt, inträngde i tidningsredaktionerna, sökte truga på dem både sin öfvertygelse och sina ord till Årstiderna och var ständigt lika outtröttlig. Hvad som bedröfvade honom var att Aromasia under hela denna tid icke ville taga emot honom. Detta minskade likväl icke hans ifver. »Hon måste en gång besegras af en så oägennyttig tillgifvenhet,» sade han till en af sina vänner. »Men Aromasia älskar er icke,» anmärkte vännen. »Hon skall en gång göra det,» försäkrade skalden. »Hon kan väl ej längre älska den man som med rå ägennytta vill tränga sig in i riksdagen på hennes bekostnad?» »Ack, ni är ännu fången i gamla tiders föreställningssätt. »Tvärt om! I denna sak må jag väl vara en nutidsman. Huru skall man väl bättre i vår tid kunna vinna en kvinnas kärlek än genom att göra henne till folkombud, att för henne öppna tillfälle att deltaga i lagstiftningen? Fordom bjöd man henne ett juvelsmycke, lofvade henne hästar och vagn eller visade, att hon genom äktenskapet skulle vinna hög samhällsställning, varda förestäld på hofvet och så vidare. Nu söker man hennes ynnest genom att skaffa henne en vidsträckt verkningskrets.» »Nå, ni har kanske rätt i något. Men kvinnohjärtat har icke ändrat sig sedan årtusen och skall aldrig varda annorlunda. Behöfver jag säga detta åt den som fått namn af forntidsskald?» Hvad gjorde Oxygen under dessa valförberedelser? Huru förhöll sig Aromasia? Det ofvan nämnda samtalet mellan Oxygen och hans vän hade gifvit den förre anledning till åtskilliga betraktelser hvilka han förut undflytt. »Aromasia har visat förkärlek för forntiden, då hon kunnat göra en sådan konstsammansättning som Årstiderna,» hade han sagt till sig själf, »och är således lätt hemfallen till återgångsflocken. Mitt samvete såsom framtidsman bjuder mig att motarbeta henne vid riksdagsvalet. Men ett sådant motarbetande kan icke ske med tillbörlig kraft, om jag ej själf vinner folkombudskapet i hennes ställe.» Och på den grunden hade han, såsom han sökte öfvertyga sig, anmält sin kandidatur.
I delta fall kan jag åberopa Skåne, hvarest, på de ställen, der mera allmänt gällande grunder för landthushållningen börja göra sig gällande, brännvinsbränning i smått i samma mån aftagil, till vittne hvarom jag kan åberopa de af provinsens innevånare, hvilka lemnat någon uppmärksamhet åt det förbättrade jordbruks-systeme, som särdeles under de sedaare åren vunnit en ganska märkbar utveckling. — Frih. Boye har åberopat orter inom Riket af så mager och klen jordmån, alt potates vore den enda producten, som kunde erhållas, och Hr Frihtn har trott, att brännvinsbränning stod i ovillkorligt samband med polatescultur. Denna förmodan vågar jag bestrida på grund af deri erfarenhet jag äger om flerfalldiga orter, hvilka idka potales-odlingen i ganska stor scola, men brännvinsbränningen ingalunda i proportion derefter. Det största felet, sorn vidlåder åkerbruket och hindrar dess förbättring, Sr måhända, att man på åtskilliga orter af ren fanatism ovillkorligen skall bränna brännvin, äfven om det sker med förlust. Jag tror således, att om R. o. Ad. ville yttra en opinion i detta fall, så bör man icke taga i beräkning enstaka exempel på enskild vinst, emedan de uppvägas af enstaka exempel på enskild förlust; utan bör dess yttrande grunda sig på förhållandet sådant det i allmänhet visar sig, och det allmännas kraf derefter bedömmas; ty om vi rälta oss efter enstaka hushållssätt, skulle vi behöfva snart sagdt lika många olika ekonomiska författningar uti ett och annat län, som der finnas åkerbrukare. Jag vill icke upprepa hvad jag vid föregrde tillfälle yttrat om brännvinets skadliga inflytande uti både moraliskt och fysiskt hänseende. Jag blott hänvisar till hvad jag sagt, och öfverlemna!- åt en hvar att sjelf bedömma värdet deraf. Frill. Hamilton liar såsom en föresyn åberopat 16 H. ad ai8 Den g November f. m. Preussen.
Begärdes på Bordet. 94 Den i September e, rn. Upplästes till justering och godkändes följande ExpeditionsUtskottets insände förslag till Riksens Ständers underdåniga skrivelser till Kongl. Majt: N:o 171. Angående bidrag af Statsverket till en föreslagen PensionsCasselnråttning för Civile Embetsoch Tjenstemän. I anledning af Kongl. Majda Nådiga Remiss, uppå Chefens för Skånska DragonRegementet underdåniga anmälan Om Ex* pectence lön för Cornetten Friherre Casimir Sparre. I anledning af Kongl. Majus Nådiga Remiss, rörende Indelta InfanterieRegementernes beklädnad. Föredrogs å nyo och remitterades till Riddarhus - UiJlottet: Riddarhus-Directionens den JI sistlednS Augusti aflåtne, samt den ao derpåföljde eftermiddagen på bordet lagde, Memorial, angående löneförbättring för RiddarhusKamereraren. Upplästes och lades på bordet följande från nedannämnde Utskott inkomne Utlåtandens tje.ii 1 September e, m. Frän Statsoch BttncoUtskotten-: Af den 29 sistledne Augusti: N o 50. I anledning af gjorde anmärk-5 ningar vid Utskottens förut meddeldte Betänkande, samt de dervid såsom Bilagor fogade serskildte Utlåtanden, rörande rikets penningeväsende, och de dermed gemenskap ägande ämnen. Från LagUt[kottet'. Af den 16 sistledne Augusti t N:o 158. I anledning af gjorde motioner, rörande utmätning och försäljning af fast Egendom m. m. Af den 26 sistledne Augusti: N:o 159. Öfver väckt fråga om befrielse för Riksens Ständers Bank, från skyldigheten att i Concourser och årsproclama bevaka sine emot lös pant ägande fordringar. Från Allmänna Besvärsoch OeconomieUt/kottet; Af den 23 sistledne" Augusti: N:o 172. I anledning af väckt fråga om nedsättning af Lotsoch Båkafgifterne för Ångfartyg i allmänhet, samt andre inrikes orter y6
Ehuru hos TI. Ridd. o. A. af Hr Grefve Horrij C. F.j och Herr Rosenqvist af Aker shult, F. L., blifvit yrkadt, att hela Anslaget till Adjutanlernes Arfvoden borde afslås, och af Herr Grefve Brahe, M., att Förste Adjutanternes Arfvoden borde förhöjas, har Utskottet, åberopande hvad i dess förra Betänkande blifvit anfördt, och enär K. M:ts Nåd. Proposition för Utskottets förslag i denna del blifvit tagen till grund, ansett sig vid berörde förslag böra förblifva. d) De af Utskottet föreslagne 6 Fördelnings-Labarnes Arfvoden å 100 R:dr, hvilka hos II. Ridd. o. A. Herr Rosenqvist af Åkershult, F. L. ansett för ringa och hos II. BondeSlåndet Casper Wykman och Eric Carlsson frän Upsala Län m. fl. ansett vara helt och hållet onödige, fur Utskottet ytterligare, på grund af g6 StatsUtskottets livad i förra Belänkandet blifvit an förd t, hemställa till upptagande å Stat till enahanda belopp och antal. e) Alt någre Fält Marskalks-Löner må beviljas, att framdeles efter i krig skedde utnämningar utgå, har hos H. R. o. A. af Hrr A akar swärd, A. och Rosenqvist af Akershult, F.L., samt hos II. B onde Ståndet af Casper Wijkman blifvit bestridt; hvarvid blifvit anfördt: att denna höga Militairgrad inom vår Aimee ej vore behöflig, aldraminst såsom upptagen på Stat med bestämd Lön; att, i fall denna bestämmelse finnes, platserne nog blefvo fyllde under den första campagne, Armeen lomme att göra; att under krig Fältmarskalken säkerligen åtnjöte Fälttractamente i förhållande till sin värdighet; att det vore emot allt riktig grund för hvarje Lönereglering att med löneanslag afse pesoners pensionerande; samt, i händelse någon hög
Kongl. Maj:t och Kronan J.del; och få Rikets Ständer, i sammanhang härmed, i underdånighet anhålla, det täcktes E. K. M., med upplifvande af ifrågavarande Kongl. Förordning den 27 April 1756, med de ändringar, sorn i senare tider deruti egt rum, i Nåder låta förständiga vederbörande, att öfver efterlefnaden af samma Författning hålla noggrann hand, och att tillika uti de fribrefsböcker, som ärligen till vederbörande embetsverk och tjenstemän utdelas, införas de uti nämnde Förordning befintlige hufvudsakliga föreskrifter, jemte ofvan föreslagne förhöjda bötesbelopp. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 2 Juni 1841. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den i Juni i84r. Preste-Ståndet den x Borgare-Ståndet den 2 Bonde-Ståndet den 2 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående förändring i före skrifterne rörande fång forsling. (Statssamt Allm. Besv. och Ekon. Utsk. Ull. N:o 183.) S. A. K. Hos, Rikets Ständer bar framställning blifvit gjord, om förändring uti det genom Kongl. Brefvet den 8 Juni 1819 meddeldte stadgande, alt vid fångforsling tvenne personer, utom den skjutsande, må åka efter en häst, samt fem personer, den skjutsande äfvenledes oberäknad, efter tvenne hästar, så att 3:ne personer alltid påräknas efter hvarje häst; och ehuru Rikets Ständer ingalunda förbisett, alt fångar icke medföra några egna saker eller varor, som öka tyngden, hafva Rikets Ständer likväl icke kunnat undgå att finna den klagan grundad, som yppats öfver besvärligheten af fång-skjutsen. Frenne åkande personer utgöra redan mer än tillräcklig tyngd för en häst, och, då Expeditions-Utskollets Förslag till and. Skrifvelsej N. o 363.
Genom den nedsättning af bevillningen, som vid sednaste riksdagen bestämdes, hade skillnaden emellan procenterne för löntagares och näringsidkares bevillning blifvit större än den förut varit, till följd hvaraf jemväl den missbelåtenhet och ovilja, som stadgandet om den olika beviilningsprocenten hos hvarje rättrådigt sinne alstrat, snarare till vext än förminskats genom den ifrågavarande nedsättningen. Något skäl förefunnes icke heller, hvarför tjenstemannen, som åtnjöte en säker inkomst, skulle skatta mindre, än den som erhölle en osäker inkomst af näringarne. Om näringsidkares inkomster i allmänhet icke kunde på siffran bestämmas, så komme man dock sanningen temligen nära genom antagande af ett medel-belopp för vissa år. Tjenstemäns löne-inkomster utgjordes jemväl ofta af sportler, hvilkas belopp lätt kunde undandragas nödig kontroll. Stadgandet om den olika bevillnings-procenten förutsatte dessutom det näringsidkarne samt och synnerligen skulle begagna sig af det tillfälle, de egde, att hålla taxeringsmännen i okunnighet om sina inkomsters verkliga belopp. Men när lagstiftningen utginge från en dylik förutsättning, hvilken innebure ett indirekt medgifvande af falska uppgifters aflemnande, borde ett alltför strängt omdöme icke fällas (ifver den brist på samvetsgrannhet, som vidlådde dessa uppgifter och som till icke ringa del framkallades just till följd af berörde förutsättning. Sanning och rätt vore det mål. som i all lagstiftning borde efterstråfvas och säkraste sättet för uppnående deraf uti förevarande fråga vore att finna uti fullkomlig likstämmighet i beskattningen. Denna väg, en gång beträdd, skulle tvifvelsutan leda till större och allmännare uppriktighet å de skattskyldiges samt strängare och samvetsgrannare pröfning å taxeringsmännens sida.
M:t genom Nådigt Bref den 28 Mars innevarande år förklarat, att anslaget för FriCadetters underhåll med detta ånkommer alt upphöra, dock alt de redan antagne FriCadetterue skulle få fullända de - Betan landen, N:o 31 g. 5g3 ras lurs oell att kostnaden derför bör uti StatsrequisitionsFörsIaget under serskild rubrik beräknas och upptagas. Och lan Utskottet icke nu meddela någon framställning om Bai tlielemyFondens tillstånd, på sätt Hr Hjerta, G., begärt, enär något meddelande i delta ämne hittills icke kommit Utskottet tillhanda. 6:0 Utskottet har behörigen öfvervägat hvad inom II. PresteStåndet af Hr Biskopen m. rn. Doctor af Winhard blifvit yttradt, i afsigt, att Utskottet måtte återtaga den underd. framställniing Utskottet tillstyrkt, i anledning af det, jemlikt K. Brefvet d. 28 December 1822, till de brandskadade i Borås lemnade understöd af 8000 R:dr B:co; men Utskottet tror sig böra förblifva vid hvad det härom tillstyrkt uti det återremitterade Betänkandets 4-de §. pag. 202—254- 7:0 I anledning af hvad som blifvit mot Utskottet anmärkt, att det icke redovist för de i 6:te §. af Betänkandets a:dra punkt, endast till rubrikerna omnämnda sju serskilda, af Revisorerne anmärkte dispositioner å .Statsmedlen och således icke fullgjort sitt åliggande att på anhilda skäl antingen understödja eller underkänna Revisorernes åtgärd, får Utskottet upplysa, att det grundat sitt yttrande ”det berörde Revisionsanmärkningar icke ansågos föranleda till någon serskild åtgärd” på hvad StatsContoiret uti dess underd. förklaringar öfver hvarje punct anfört.