Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskotten hafva åtminstone i sådant fall afgifvit 2:ne förslag i afseende å denna fråga; ty om Herr Friherren behagar granska Utskottens förra Betänkande i förevarande ämne, så innehåller 6:te punkten af Utskottens förslag: att Rikets Högloft. Ständer böra hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla att det mätte tillåtas Räntegifvaren j att antingen in natura på Kronans närmast belägne Magazin lefverera Kronans behållna Ränte-, Krono - Den i Mars e. m. 35 tionde eller jdfrads-spannemål, eller ock densamma med contant betala efter hvarje års Markegångspris , utan tillökning afforsellönen, hvilketdera Räntegifvaren helst åstundar; dock att det alltid på Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning och godtfinnande skulle bero, att låta uttaga Kronans immediate behållna spannemål in natura, vid alla de tillfällen då behofvet gjorde sådant oundgängeligen nödvändigt. Enär nu detta är föreslagit i det Betänkande, som ligger till grund för Utskottens senare Utlåtande, och första Betänkandet blifvit af a:ne Stand återremitteradt, följer väl tydligt, att icke något ännu är angående Kronans behållna räntespannnemål stadgadt eller afgjordt. Vidare säger Herr Frihérren i sin reservation, att det föreslagna lefvereringssättet skulle föranleda till orättvisa och förluster dels för löntagare och dels för räntegifvare. Detta kan jag ej eller tro; ty endast när gångbara priset understiger markegångsprisen, skulle fråga kunna uppstå om förlust för löntagaren, men denne har då fått sig en ersättning tillagd genom den mellangift och forsellön räntegifvaren är förpligtad att utom natura-praestationen erlägga; och häraf synes vara en gifven följd, att räntegifvare ej begagna den dem tillagde optionsrätt oftare, än då en verklig nöd är förbanden, och vid sådane tillfällen torde det vara skäl att afse rän - 3* 36 Den i Mars e. m. tegifvarens framtida bestånd.
Ånyo föredrogs StatsUtsk:s d. 10 dennes f. m. på bordet lagda utlåt. N:o 223, i anledn. af väckt motion om ett lån för reparerandet och utvidgandet af Nyköpings lärdomsskolas local. Doctor Gumajlii vid detta utlåt, fogade reservation upplästes, på begäran af Hr von Hartmansdorff, Äng., som derefter yttrade: Den föreskrift, som nu gäller, nemi. att stiftens byggnadscassor böra förse stiftens skolor med hus, är af så felaktig beskaffenhet, att när ett skolhus någonstädes blifvit nybygdt för cassans räkning, så är hon vanligen uttömd för en längre tid och ofta skuldsatt. Det är utan tvifvel olämpligt, att byggnader af så allmän beskaffenhet icke af Staten bekostas, då han aflönar lärarne vid de allmänna läroverken. När då, såsom händelsen för närvarande är inom Strengnäs stift, sedan det nya och prydliga skolhuset i Orebro blifvit uppbygdt samt åtskilliga reparationer å skolhuset i Strengnäs ägt rum, detta stifts byggnadcassa befinner sig alldeles utblottad, så synes det vara nog hardt, att Staten icke en gång vill lemna ett ringa lån, för att reparera skolhuset i Nyköping, ehuru det befinnes otillräckligt för de lärjungar, som der söka undervisning. Summan är endast 3000 r:dr: den kan icke vara af någon betydenhet för Riksg.cont. StatsUtsk. säger, att det icke bestämdt vet, att kostnaden för den erforderliga reparationen och tillbyggnaden blifvit uppgifven. Biskop Holmström, som är motionär, har likväl uppgifvit den bestämda summan af 3000 r:dr. Om nu StatsUtsk. fått veta, att denna summa verkligen är 164 r:dr större, så ser jag icke att detta bör i minsta mån verka till bifall eller afslag; det åren småsak. Hufvudsaken är, att de medel lemnäs, som för ändamålet blifvit begärda. Det säges äfven, att det icke på något sätt visats, alt Strengnäs stifts Consistorium beslutat ytterligare skuldsätta stiftets byggnadscassa för det föreslagna lånets erhållande.
Penningelän: om nedsättning af räntan derå , , , , Pensio/ij Generals och Amirals; uppförande deraf å Allmänna Indragnings-Statcn; se Indragnings-Staten, Allmänna, pag. 8, 10, , Landshöfdingarnes; om förklaring af stad gandet rörande deras rätt dertill, , , , Svar på återremiss , , ,,,, , sökt af Stats-Commissaricn Öijer; se In drag nings-Staten. angående den, som innehafves af Lif-Me dikus af Pontin uppå Pensions-Staten för Högtsalig H. M. Hedvig Elisabeth Charlottas IIof , , , , , , , , , , , , } , Svar på återremiss , se Svar, Expeditions-Uttkottets, 2. „ om sadan till Majoren Friherre Gripen stjerna Svar på återremiss ,,,,, „ om viss tjenstetid innan Landshöfding der af må komma i åtnjutande ,,,, Svar på återremiss ,,,,, „ till Öfverste JLicutenanten J. M. Norden creuts’ Enka ,,,,,,,, , rättighet dertill för de Landsliöfdingar, sora tagit afsked sedan början af år i83o „ rättighet dertill för åtskillige Riksgälds Contorcts Tjenstemän; se RiksgäldsContoret 17. „ understöd åt enkor och harn efter Läkare, som aflidit i Cholera-sjukdomen , , , , Svar på återremiss ,,,,, „ lör aflidne Kamererarcn J. Wallmos enka och barn ,,,,,,,,, Svar på återremiss ,,,,, „ om dess belopp för Banco-Commissarien E. Fant, då han afgår ur tjenst ,,, „ för afl.
Riksmöte bestämdes till 2 sk. för hvarje kanna, som med den hogsta enkla pannerymden och konst-apparaterne då ansågs kunna afverkas, bör höjas till 4 skför hvarje kanna bränvin, som efter nu antagne grunder kan tillverkas, utan afseende å olika redskap och pannerymd,- Men som tillverkningskostnaden för hvarje kanna bränvin blir reia» ti vt högre för de mindre pannerymderne samt större delen af bränvinsbrännare, i följd af det mindre värdet å den jord, de innehafva, äro nödsakade att för deras bränvins-bränning begagna en mindre pannerymd, hafva Utskotten trott billigheten fordra, att bränvins-brännings-afgiften för enkla pannor från och med 20 kannors rymd och derunder minskas med 5 procent för hvarje enhet i bränvinspannans kannerymd, på sätt den i förslaget intagne tariff närmare utvisar. Som erfarenheten visat, att personer icke sällan af obetänksamhet anmäla sig till bränvins-bränning, utan att taga i beräkning den deraf utgående skatt, hafva Utskotten, till undanrödjande af de olägenheter, som häraf måste blifva en följd, samt förekommande för framtiden af de förluster, som Staten redan i detta afseende fått vidkännas, föreslagit, att bi änvins-brännings-afgifterne skola förskottsvis erläggas, för hvilket ändamål de förändringar i nu gällande stadganden, rörande detta ämne, som förslaget innehåller, ansetts nödige att vidtaga. Då Utskotten föreslagit, att en hvar till bränvins-bränning berättigad må ega att begagna sig af denna rättighet, antingen en eller flere månader af den tillåtna tiden, hafva Utskotten, med afseende derå, att försegling af bränvins-brännings-redskap i följd häraf oftare kan komma att ega rum, än att Kronobetjeningens tid dertill blifver tillräcklig, föreslagit, att Kongl. Maj:ts Befallningshafvande må ega att förordna äfven andra välkände personer, än Krone-betjente, till verkställande af denna försegling, samt att kostnaden för densamma hädanefter må bestridas, på sätt forslaget närmare utvisar. 6 Bevilln. och Ekon.
Stander samfällt Stats-Uljkotket uttryckligen föreskrifwit; sä fär till Riksens Högloft. St uder Stars-Utffottet »vördsammeligen hemställa, huruwida icke Riksens Högloft. Ständer sjelfwe skulle täckas, att hos Kongl. Maj:t i underdänighet anmäla detta ärende, med den underdäniga anhällan, som Högw^rdige Preste-Ständet föreflagik, att om General Tull-Arrende-SocietenS Herrar FullmägtigeS yttrande härom icke skulle hinna inkomma, innan Riksens Högloft. Stander aro ätjkiljde, Kongs. Maj:t dä i Näder täckeS widtaga den anstalt häru, linnan, hwartill omständigheterne och ofwanförmäldte 9 tz. af Arrende-Comractet kunna föranleda, samt Kongl. Majrt för Dess och Kronans fördel och Höga Interesse kan pröswa nyttigaste, närmast öfwerensstämmande. Stockholm d. 6 Februarii Pä Högloft. Ridd. och Adelns Pä Högw. Preste-Gtänd Lcdambters wägnar Ledamöters magnar eiaes klemming. 'Ili Pä - Den i2 Zebruarii. 5^z Pä Wälofl. Borgare-Ständ. Pä Hederw. Bonde-Lkänd. Ledamöters wägnar Ledamöters wannar Larl kr. l.anZber§. ^nctera Wilsson. k>l. kröäelius. Begärdes af Herr Urintrlkölä pä Borver. I anledning häraf upstod någon öfwerläggnuiH, hwilkep ester en korrt stund, sedan Utskottets y-rrande närmare blifwit uplvst, ledde, pä derom af Herr Grefwcn och Landtmarskalken gjord proposition, till bifall af Utskottets Betänkande. Uplästes ett ifrän Staks-Utskottet ingis,vik sä lydande: Wördsamt Memorial! Hos Riksens Höglofl.
Ganska få äro de Adelsmän, som vid a5 års ålder befinna sig i oberoende ställning, och Den 27 Maji. 533 kanhända är menniskan vid denna ålder svagast för lycksökeri et; då man deremot torde kunna antaga, att den man, som intill 35 år icke varit lycksökare, ej heller blir det eftei’- åt. Är nu upplysning och oberoende det angelägnaste hos Folk-representanter, så torde man kunna vara förvissad, att båda dessa egenskaper träffas säkrare vid 35 än' vid 25 års ålder. Det andra sättet vore, att afskaffa rättigheten att, genom fullmagt på annor man transportera födselns representations-rätt. Det är icke naturligen billigt, att de rättigheter, till hvilka man födes, äro tillika transportable, eller att sådane rättigheter äro det, som uppkomma från andras förtroende, ensamt afseende förtroendets föremål. Ingen Riksdagsman inom de andra Stånden kan transportera sin representations-rätt, och hvarföre skall då Adelsmannen kunna det? Man jkan icke transportera sin bördesrätt på annor man, man kan icke transportera målsmanskapet för sin hustru ; och med hvad rätt transporterar man representativa rättigheter? Icke grundar det sig på några naturliga rättsbegrepp; och vi veta rätt väl, att denna rätt icke gällde förr än den genom missbruk inträngde sig. Yi fullgöra Allmänhetens fordran då vi afskaffa den; och genom båda dessa sätt blir Riddarhusets talrikhet, vid Riksdagar, af sig sjelf mindre. Att PresteStåndet blifvit bibehållet vid sin representationsrätt, anser jag vittna om Utskottets Öfvertygelse, att tiden ännu icke tillåter oss att rätta alla fel. Jag hyser myc - 384 Den 27 Maji. ken aktning för PresteStåndet: men dess serskilt;! och uteslutande rätt att representera upplysningen kan jag ej medgifva. Ridderskapets och Adeln, ja, hela den svenska allmänhet, som haft Studiernas uppfostran, är lika upplyst som PresteStåndet, och de tider äro förbi, då man trodde på inspiration i verldsliga ting. Häfdens rätt har PresteStåndet, men ingen annan: och jag skall icke neka, att den ju ännu torde behöfva respecteras.
Dfrocr ^röfning&lEommittécnS bellin må få roal af kronans CmbuD font Den (fattf-plDige anföraö befroär, brolid, flällDe till ilongl. i?ammar»Slät» ten, (fola, inom $re månaDer från af beflutet erhållen Del, ingifroaö, i ©tocf» Ijolnt till Dfroer»©tåt!)ållarai odj i £>rterne till Jlonungenö 55efallningsl)afroanDe, font Dem, meD b^aD öe DerroiD bafroa att erinra, oförDröjltgen till dammar» Slätten infänDa, att i laga orDning bel)anDlaö. £)ocf må befroären icfe uppe» bålla uppbörDen af fyroaD påförDt blifroit, utan gånge DermcD, font uti 124 §. ftabgaö. d>rr (fattffplDig icfe flagat öfroer £apering&€ommitte'eö åtgärD, men £a:;DS*Jvameterare, JlronofogDe eller ^raDöjfrifroare DerroiD anmärfntirg gjort, ocb (Timer fJ3röfntngö»£omnmtécn (Täligt, att, antingen meD anleDtting Deraf eller i öfrigt, utan föranleDanDe af någre anraärfningar, jlaperingémänö åtgå röet rätta, (fall protocoflfrutDrag, (om upptager allt broaD för bcfroävenS anföranOe bör iafttagaö, utfärDaö od) De (?atr(fplDigc behörigen Delgifroaö.
Lindgren lofvade närmare beskrifningen öfver sin resetur, för att se hvad den samma ger för upplysningar och derefter döma, hvilka ännu saknade böra anskaffas och hvartill de nämda personerna då kunde employeras. H. exc. är nöjd dermed att generalen säger sig först vilja närmare undersöka deras duglighet och huruvida det lönar mödan att kosta något på dem. Skulle hr generalen finna att dessa herrar tilläfventyrs äro dubbla, så bör dem på ett fintligt sätt lemnas vissa passande underrättelser att löpa med, som likväl äro af den natur, att sanningen ej kan kontrolleras. Man kunde t. ex. låta dem förstå, att svenska regeringen anser redan som afgjordt att Norge blir införlifvadt och att så fort ske kan i anledning häraf span-mål skall komma till Norges understöd, hvarom regeringen redan gått i hemlig författning, att den behöfs för vårt eget behof o. s. v. I allmänhet äro de efterrättelser för det närvarande mest intressanta för h. exc. att veta, som röra tänkesätten i Norge relativt till svenska och danska regeringen, till franska alliansen och närvarande krig. Stockholm den 22 mars 1813. J. P. Lefrén. Välborne herr general och riddare af kongl. svärdsorden! Med posten, som den 22 sistlidne månad afgick, hade jag äran på Strömstad skrifva till herr generalen. Sedanhar jag haft äran emottaga hr generalens skrifvelse af den 27 jemte då medföljande kapt. L: s journal, som ehuru icke särdeles instruktiv, dock (om den för öfrigt är sann) tycks utvisa en viss tilltagsenhet hos honom och en verklig böjelse hos norrmännen för oss, emedan de ej angifvit honom, iitan tvärtom tyckts inlåtit sig i åtskilliga diskurser. H. exc. har befalt mig sända medföljande 500 Rdr B: co för att deraf ersätta så väl hr generalens gjorda rese-omkostnader à 83 Rdr B: co, hvarå generalen sändt qvittens, som hvad kapt. L. ännu tillkommer. Resten täcktes hr generalen hos sig behålla för att dermed bestrida förefallande utgifter vid de kommissioner, som nedanför skola nämnas och om hvilkas arrangerande h. exc.
Dm 17 Martii, f. nu alltid tror , att den, som annors skada vållar , bör dt n ock upprätta. Beträffande åter det yttrande, angående de sa Papper, som Siänderne lagt till skäl för deras beslut i ett annat ämne; så kan det ingalunda anses hafva utgjort någon varning för Publiquen, då det aldrig blifvit genom nå on Kungörelse Publiquen meddeladt l?e åtgärder , ifrån hvilka jag anser ersättnings-ansvaret uppkomma , äro, å Lag* stiftande Magtens sida, att hafva tillåtit Discontpapperens tillvarelse, såsom Myntvaluter; och att h .fva iklädt sig Controllering vården å Disconternes förvaltning, men densamma, genom sina Revisorer, icke bättre uppfyllt, än att d^-n missförvaltning kunnat både förofvas och döljas, som gaf anledning till Pap, perens suspension; ett sätt att controllera, för hvilket Allmänheten alltid äger en moralisk rätt att vänta ersättning af Ständerne; ehvad de finna för godt att deras rätt emot Revisorerne efterskänka eller ej: och , å Executiva Magtens sida åter , att hafva lemnat tillstånd till en d l DiscontP;»ppers emottagande i Kronog Uppbörden , att hafva år 1815 med ansenliga bidrag undersiödt en annan del af DiscontPapperens gångbarhet i allmänna Rörelsen: anstalter, hvilka naturligtvis skulle gifva Allmänheten det begrepp att dessa Papper voro Statspapper; samt ändtligen att hafva ej allenast sönderbrutit dessa Pappers Credit, innan den ännu var hos Allmänheten förlorad, utan äfven satt sig i besittning af Malmö Disconts en del tillgångar, och dem disponerat. Den 17 Martii, /. m. 73 Dessa åtgärder hafva ägt deras skäliga orsak i tidernas omständigheter, och deras ändamål i allmänt välj vi äro skyldige att med djup vördnad och tacksamhet erkänna det. —_ Men deras verkan på den ensknte mannens rätt, har derföre icke varit mindre och följakteligen icke heller den moraliska förbindelse til! ersättning , sorn dem åtföljt.
R:dr årligen, eller tillsammans för alla 4 åren 5,000,000 ll:dr; 5:o att återstoden eller 25,000,000 R:dr anskaffas genom fonderadt statslån, som årligen amorteras med 1 procent af primitiva beloppet; 6:o att detta statslån upptages å det ställe, vare sig inom eller utom riket, der det på de för Statsverket förmånligaste vilkor kan erhållas; 7:o att, derest lånet varder upptaget utom riket, Riksgälds-kontoret skall, enligt gällande kurs, härstädes tillhandahålla ränta äfvensom liqvid för amorterade obligationer åt de inom Sverige boende obligationsinnehafvare, som sådant önska och på förhand derom göra anmälan; 8:o att utöfver de för detta ändamål nu befintliga medel anvisas till fortsättande af arbetena å Statens stambanor under nästkommande år en summa af 3,815,000 R:dr jemte uppkommande öfverskott på statslånefonden, samt att återstoden, 22,500,000 R:dr, af de beräknade tillgångarne lika fördelas mellan de tre åren 1864, 1865 och 1866, med den jemkning i de årliga beloppen, som af Kongl. Maj:t i Dess nådiga Proposition denna dag rörande jernvägsarbetenas bedrifvande blifvit föreslagen. De närmare bestämmelser och föreskrifter, hvilka, i händelse af bifall till nu omförmälda förslag, för öfrigt må finnas för deras genomförande af behofvet påkallade, torde af Rikets Ständer såsom högsta myndigheten öfver Riksgäldsoch Banko-verken i behörig ordning meddelas. Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen. Ar och dag som ofvan. CAEL. J. il. Gripenstedt. 32 Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition Jttl 46.
Hans fiender skola fly för honom, såsom psalmisten förutsade: och hans vedersakare vill jag för honom slå på flykten, och de honom hata vill jag plåga. – Men sedan hans fiender försvunnit, började den högtlofvade Gud underhandla med Messias. „Vet“, sade han, „att de som du tager under ditt beskydd en gång skola böja dig under ett svårt ok. Ditt öga skall sakna ljuset, dina öron blott förnimma smädelser, din näsa besväras af stank, din gom smaka bittra ting, samt bedröfvelse och smärta förtära din kropp. Behagar dig en sådan framtid? Vill du tåla dessa lidanden så är det godt för dem; hvarom icke, vill jag förkasta dem.“ Härtill svarade Messias: „verldens herre, jag gläder mig fastmer deröfver och påtager mig villigt alla lidanden, som åläggas mig, om jag blott derigenom förmår utverka, att du en gång uppväcker de kroppar, som genom Adams synd blifvit grafvens byte, och icke blott alla dem, som dogo naturlig död, utan ock dem, som sönderrifvits af vilda djur eller omkommit i vattnen. Äfven missfallen skola icke vara undantagna, ej heller de ännu oskapade slägtena [jemför Henoch 61, 5]: alla dessa skola genom mig blifva delaktige af frälsningen“. Gud svarade: „så vare det“. – Vid denna tid beslöto hedningarnes furstar [skyddsenglar] sinsemellan: „låtom oss göra gemensam sak med Satan emot Messias och bekriga Adams efterkommande, som genom honom kunna blifva frälsade“. Då sade den högtlofvade Gud till dem: „är ej er begynnelse vanmägtig, då föremålet för ert hat besitter hela min kärlek, såsom jag genom Esaias (42, 1) sade till israeliterna: „se, det är min tjenare, jag uppehåller honom, och min utvalde, för hvilken min själ har välbehag“. I skolen sjelfve förgöras och kastas i fjettrar, men det skall ej gå en menniskosjäl förlorad. – Och den tid, då Davids son skall komma, då skola de böja hans hals under tunga bjälkar. Men han skall höja sin röst till Herran, utbristande i denna klagan:
(Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 78.) S. A. K. Rikets Ständers uppmärksamhet har blifvit fästad derå, att medan Kongl. Serafimer-Ordens-gillets cirkulär-bref den 2 Mars 1804, upplifvadt genom nådiga Brefvet den 23 December 1852, föreskrifver, att lazarettet "fritt och utan afgift" skall mottaga och vårda fattiga patienter äfven från annat distrikt, än lazarettets, så är deremot genom Kongl. Förordningen om fattigvården i riket den 13 Juli 1853, § 18, stadgadt, att då någon blifver i behof af fattigunderstöd å främmande ort, detta skall lemnäs af dess fattigvårdsstyrelse efter samma grunder, som äro antagna för underhållet af dess egna fattiga. Om en fattig arbetare insjuknar å främmande ort, blifver han alltså genom dervarande fattigvårdsstyrelses försorg, af hvilken han skall behandlas såsom "egna fattiga”, intagen ä lazarett, då behofvet det påkallar, och kostnaden drabbar fattigvården. Den främmande skall behandlas efter "samma grunder” och fattigvårdsstyrelsen söker sedan ersättning från den kommun, dit patienten hörer. Men nu vägras, under åberopande af det ofvannämnda Cirkuläret, denna ersättning, hvilken ovilkorligen måst utgå, om den sjuke blifvit, till hvad pris som helst, till enskild vård utackorderad. Skall kostnaden drabba lazarettet, blifver följden, att detsamma, enär dess kassa ej uthärdar kostnaden för ett större antal sjuklingar från andra områden än dess eget, vägrar att emottaga sådana sjuka, för att icke duka under för obegränsade utgifter, under det inkomsterna äro begränsade. — Och har, på dessa skäl, blifvit hemstäidt, att ofvannämnda Cirkulär, i hvad det angår fattiga patienter, antingen må, sedan fattigvårdsförordningen numera tillförsäkrar nödig vård åt sådana sjuka, hvarhelst de vistas, upphäfvas, eller ock med sistberörda förordning sättas i nödig öfverensstämmelse. Rikets Ständer hafva, vid pröfning af denna fråga, funnit Kongl.
När hon snart derpå befann sig i vagnen med sin Man, bestormade hon honom med böner och tårar, ej för att han skulle hålla af Gösta, det gjorde han nog ändå, men på det han skulle hitta på något sätt att frälsa Gösta och Elin, dem hon i sin ifver kallade Martyrer, undan deras hårda och känslolösa vård. Ja, vår goda Fru, som förut aldrig fråntagit sin nästa så mycket som en knappnåls värde, slutade med att rent ut proponera sin Man att stjäla de båda barnen, om man ej på hederligt vis kunde lägga sig till dem, men Mannen, som annars intet begärt bättre än att kunna kalla dem för sina, Mannen sade att man skulle tänka och – och sofva på saken. Elin hade fått tre dagars arrest på sitt rum. Hon lemnade det ej på många gånger tre. Efter att slutligen ha somnat från dagens alla vedermödor, vaknade hon om natten i skrik och full feberyra. Den tillkallade Läkaren förklarade henne insjuknad i en å orten allmän nerffeber, samt utgången mer än osäker. Då visade sig att Grefvinnan Ringschöld var Elins Mor. Så länge dotterns lif var i fara, lemnade hon ej hennes säng. Endast sällan och med näsduk för munnen syntes Grefve Ringschöld deremot i Elins rum – framme vid sängen aldrig; och hade det ej varit för skam skull, torde han nog hafva gjort sonen sällskap, när detta familjehopp undan smittan skickades till närmaste stad, dit Gösta äfven skolat följa honom, men dels förklarade Gösta kort och godt att, så länge Elin lefde, lemnade han ej Högesta – sedan – kunde man göra af honom hvad man behagade – dels brydde Grefven, som på egen hand skulle anstalta om gossarnas afsändande, och dessutom aldrig var sträng mot Gösta, sig ej om att upphetta sig, då han ganska väl visste att alla sinnesrörelser vore smittledande, utan lät Gösta i Guds namn vara – och Gösta fick ostörd bära sin sorg och sin ängslan bäst han kunde. Bäst hade för honom varit inne hos Elin, men der var ju Grefvinnan Utanför dörren kunde han väl dock få stå – der tillbragte han också sin mesta tid.