Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
No 26 skall hafva icke otydligt uttryckt, den föreslagna assurans-afgiften icke vore af bevillningsnatur och det endast i frågor om sistberörde slags utgifter ålåge Utskottet att hos Rikets Ständer anmäla deras skiljaktiga beslut, funne Bevillnings-utskottet sig med ifrågavarande ärende icke kunna vidtaga ytterligare åtgärd, samt, vid sådant förhållande, Expeditions-utskottet, ehuru det fortfarande icke kan annat än tveka, huruvida denna håga må vara af Rikets Ständer fullständigt afgjord, dock härigenom blifvit förvissadt, att Bevillnings-utskottet anser frågan vara för slutligt expedierande fullständigt behandlad, har Expeditions-utskottet trott sig böra uppsätta förslag till underd. skrifvelse, hvilket, under N:o 186, härhos vördsamt öfverlemnas, men hvarvid Utskottet funnit sig böra fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på det skick, hvari denna fråga för närvarande sig befinner. Stockholm den 28 Augusti 1848. Reservation : Af Herr A. M. Stenberg: ”Sedan Expeditions-utskottet, vid ett föregående tillfälle, på en, såsom mig synes, ganska god grund, förklarat sig icke kunna meddela expedition å Bevilluings-utskottets utlåtande N:o 19, innan 16 Expeditions-Utskottels Memorial, N:o 17. Rikets Ständers beslut erhållits, om del ärende, hvarom samma betänkande handlar, borde betraktas såsom en beviilningsfråga eller ej, tror jag, att Högloll. Utskottet, både för konseqvensens skull och för det rätta i sjelfva saken, bordt nu inskränka sig, blott till en vördsam hemställan lill de respective Riksstånden, att afgöra den skiljaktighet, som sålunda yppat sig Utskolten emellan, om. ärendet är att anses såsom lagligen boredt till expedition eller ej, utan att derjemte bifoga ett förslag till underdånig skrifvelse, ty genom den uppsällning sorn pluraliteten inom Utskottet nu gifvit åt memorialet, bär Utskottet ställt sig Högloll.
J7 pag. [3, Försäljare af utländska Lottsedlar. Inom Ridderskapet och Adeln samt Bor gare-Ståndet bar blifvit anmärkt: att, örn försäljning af utländska lottsedlar icke helt och hållet kan förbjudas, borde beskattningen derå förhöjas genom införandet af ytterligare 2:ne classer, den första med 5oo R:drs och den andra med 200 R:drs afgift; att minsta afgiften borde blifva rooR:dr, och bevillning derutöfver kunna påföras till obegränsadt belopp, enligt Taxeringsmännens bepröfvande; att, i afseende på denna beskattning, borde meddelas sådane sladganden, som kunde förekomma de underslef, som på senare lider börjat vidtagas, för att undgå den stadgade bevillningen ; samt alt försäljare af inhemska, enskildes lottsedlar borde uppföras till bevillning i 3:ne classer, nemligen ira classen med 200 R:drs, 2:dra classen med 100 R:drs och 3:dje classen med 5o R:drs afgift. Vid öfvervägande häraf har Utskottet, som icke ansett några serskilda föreskrifter erforderlige tili betryggande af Statens inkomst för försäljningen af utländska lottsedlar, hvilken försäljning ej kan undgå att af Taxeringsman och öfrige vederbörande blifva känd, likväl funnit en förhöjning i minimi-afgifterne skäligen böra ega rum; och får derföre vördsamt föreslå följande, förändrade classificalion, nemligen: Försäljare af utländske lottsedlar, i händelse sådan försäljning tillätes, i två classer: Första classen , , R:dr 200: Andra dito . — 100: hvarjemte Utskottet, som inhemlat, att försäljning af inhemska, enskildes lottsedlar jemväl utgör föremål för en förmonlig industri, skolat, i afseende derpå, föreslå följande tillägg: Försäljare af inländska enskilde personers" lottsedlar, i händelse sådan försäljning tillätes, i två classer: Första classen Försäljelskor, så kallade Brödjungfrur. Bih. till R. St.
Stånd beslutade redactionsföiändring, att orden; ”utan Bolagets begifvande” skulle utgå; hemställa Utskotten, det samma §. må antagas så lydande: Händer det, att antalet af delegare med solidariskt ansvar så minskas, att det ej uppgår lill bo, och kan ej Bolaget, minotti ett år efter härom erhållen kunskap, med sig förena andra lika ansvarige delegare till det erforderliga antalet; pr öfve Kongl. Maj.-t, huruvida privilegium, vid sådant förhållande, må fortfara eller icke. sy dTär gillad af Presteoch Borgare-Stånden samt jemväl af Ridderskapet och Adeln, med ett tillägg derom, alt uppgiften borde vara af delegarne egenhändigt underskrifven; och ehuru Ridderskapets och Adelns mening om behöfligheten af omförmälde tillägg icke blifvit af något annat Stånd uttryckligen biträdd, finna Utskotten likväl, med afseende A vigten deraf, att samma offentliga document, som meddelar uppgift på de ansvarige delegarne, tillika må utgöra laglig bevisning om uppgiftens rigtighet, sig böra hemställa, om icke berörde tillägg må uti §. intagas, och således densamma erhålla följande lydelse:
Man bör äfven komma ihåg, hvad Frih. Palmstjerna sagt, att utom bränvin försäljas der jemväl andra brända och distillerade drycker, som det här i förslaget heter; oell då man ej kan tänka sig en sådan i hast inträdd nykterhet hos folket, att det ej bland de resande funnes personer, som önskade alt få en sup eller annat spirituöst, så skulle det vara en orimlig hårdhet emot gästgifvaren, alt fråntaga honom rättighet att försälja det, likasom det vore orimligt att förneka en resande att få någon vederqvickelse pä sin färd. Jag vet ingen auktoritet som jag ej skulle såsom sisla instans föredraga framför sockenstämma. Jag erinrar mig i afseende härpå ett beslut, som en sockenstämma fattade i min hembygd, nemi. att ingen fick fiska på lördagen. Det upphäfdes af K:s en sockenstämma kan hestuta. Orsaken lill förbudet var den, alt åtskillige bönder ej hade lid att fiska alla dagar i veckan och ej ville vilja om söndagsmorgonen, i hvilket sednare de tvifvelsutan hade rätt; men derföre att de sorn utgjorde majoriteten beslölo det, så borde väl ej minoriteten blifva underkastad eli så orimligt beslut som att ej få fiska på en lördag. Det är ock del jag med min reservation åsyftat, nemi. att sockenstämman ej må besluta i sista instansen, utan att det slutligast må bero på K:s befide att fastställa, d. v. s. all minoriteten må kunna klaga, om den linner beslutet allt för orimligt. I afseende på Gr. Mörners betänklighet all det vore grundlagsvidrigt att en sockenstämma ålade beskattning; så hemställer jag huruvida ej taxeringscomileerna äro i samma kategori eller en delegation af li. St. som ålägger beskattning. Om Ii. St., som äga alt sig sjelfve beskatta, öfverlemna den att verkställas åt en sockennämnd eller sockenstämma eller en taxerings-comilé, så mätte saken vara densamma; så ali jag anser del vara deras ovilkorliga rätt.
Sverige torde numera vara det enda konstitutionela land i Europa,! der de diplomatiska förhandlingarne, eller s. k. ministeriela målen hållas hemliga, icke blott un der det att förhandlingarne pågå, utan allt framgent, så att Rikets Ständer af dem sakna all annan kännedom, än genom hörsagor, intill dess de hemfalla under historien. Visserligen tillerkännes i 29 § Riksdags-ordningen Konstitutions-Utskottet rättighet att af sådana mål fordra del, men endast »i hvad som rörer kända och af »Utskottet uppgifna händelser». Jag har icke haft den äran vara ledamot af detta Utskott och känner icke om och i hvad mån Utskottet begagnat denna rättighet; men det vet jag att på denna väg har åtminstone ingen allmännare kunskap vunnits om ifrågavarande ärenden, om hvilka man deremot i utländska tidningar ofta fått läsa uppsatser, som man gerna önskat se vederlagda. I England, förebilden för de flesta andra konstitutionela länder, har Utrikes ministeriet redan under en lång följd af år, i den s. k. blå boken, lemnat parlamentet och allmänheten en fullständig redogörelse för handhafda diplomatiska ärenden. Och man torde kunna antaga att Englands statsmän beslutat sig till denna redogörelse icke blott såsom en gärd af uppmärksamhet emot de skattdragande, utan fast heldre för att hos folket väcka och underhålla intresset för landets förhållande till andra magter. I sjelfva Frankrike har Kejsar Napoleon, som icke torde kunna beskyllas hvarken för öfverdrifven kärlek till offentligheten eller för allt för stor öppenhjertighet, funnit nyttigt att i den s. k. gula boken låta årligen lemna en detaljerad redovisning för de diplomatiska förhandlingarne. Jag har just i dessa dagar i en Fransysk tidning läst utdrag ur sagde gula bok, upptagande all den förda skriftvexlingen med den heliga Stolen, Mexikanska frågan m. m. Om icke i andra länder en sådan utförlig redovisning lemnäs för de ministeriela målen, komma dessa dock till allmänhetens kunskap genom flitigt begagnande af Interpellations-rätten. Denna rätt är visserligen icke oss betagen i vår grundlag, men icke bruklig, och icke heller väl tillämplig, under vårt närvarande representationssätt på fyra kamrar, då den endast i den ena skulle kunna utöfvas.
FÖRSTA SCENEN. (komma från skogen, bärande en hvalfbåge, sammanflätad af löfqvistar) PER och STINA Per. Så ja, Stina, nu h a vi pynta' och klädt alle uthusa s å gröne med midsommers-löf, så det ser, förbann' mej , u t som hele Wermlands Fältjäg er-reg emente stog opps täldt der nere på bakgåln. Ja, nu fattes bare sluts usen, du, te styre u t sj elfve s tors tuga. (De sätta upp löfbågen öfver stugdörren.) Stina. Hej, nu ser fader Nämndemans byggning rar ut, så det förslår, s a'n! Per. Se, nu står ju stugan så rar och grann Som en herrgålspiga på dans; Är röder i s yna och ser oss an Ur en löfvekrans Det är bra Hoppsasa! I måronafton är midsommarsvak Jänta mi ', Då ska vi Kasta bena kring vägg och tak ! Och tänk , när vi kläda med löf en gång Våran egen stuga, min snut! Och dansa kring egen vår majistång Säj , hur ser du då ut? Jo, så kry Som ett ny, Och röd på kind som ett nämndemanshus. Hi å hej ! Jag, för mej, Tar i glädjen ett lite rus! Ja, k äre Per, det ska fälle komme en dag, då vi ock kan gifte oss , du. Hvad det li 'r, så få vi nock bli statfolk åt fader Nämndeman, och då kan vi lefve Stina. Per. Stina. Per. Stina. Per. 6 godt och inte behöfve släpe som simpel t torperfolk, såsom di der fattige Jan Hanssons nere ve sjön. Åja, vi ska tro det bäste, Stina lelle. Te tj ene när en så s tormrik bonne, som fader Nämndeman, är mest like s å bra so m te vare dräng hos sjelfve Brukspatron.
Direktionen meddelad, att räkenskaperna för Stockholms Navigations-skola icke lemna upplysning om orsaken dertill, att värdet å inventarier, som år 1853 uthala iserades med 10,757 R:dr 41 sk. 4 nst, blifvit år 1854 inbalanseradt med ett belopp af 10,798 R:dr 45 sk. 4 rist, får Direktionen, i anledning häraf, såsom underdånigt utlåtande anföra: att, enär så väl läraren Kapiten Högfeldt som under-läraren Sekund-löjtnanten Norman, hvilka det ålegat att uppgöra skolans räkenskap för de omförmälta åren, äro båda med döden afgångne, Direktionen uppdragit åt nuvarande läraren, Kaptenlöjtnant Pettersson, att, med ledning af skolans handlingar, söka utreda det ifrågavarande förhållandet, hvarigenom ock blifvit upplyst, att den anmärkta oriktigheten, utvisande en skillnad af 41 R:dr 4 sk., hvarmed utgående balansen år 1853 understiger ingående balansen år 1854, i de för de nämnde åren aflemnade uppgifter å — 278 — värdet af skolans inventarier, uppkommit förnämligast derigenom, att ett par sönderslagna glober, till uppskattadt värde, 40 R:dr, afdragits summan af inventarie-värdet år 1853, hvilket afdrag rätteligen icke bordt ega rum, emedan i denna summa icke ingår värdet af andra inventarier än de, för skolan inköpta, till hvilka förenämnde glober likväl icke hört och derföre i skolans, enligt stadgadt formulär upprättade och förda, inventarie-förteckning för dem, såsom för gåfva, intet värde utförts, hvilket förhållande dock icke hindrat att den för meranämnde glober erhållna ersättning, 40 R:dr, blifvit skolan tillgodoförd, såsom i räkenskapen öfver skolans inkomster och utgifter år 1853 iakttagits.
Förslaget går nemi. ut på att laga bort 2 kamererare af 4. Om man antager detsamma, gör man större inskränkning än vederbör, och olägenheterna deraf komma att drabba just den allmänhet, å hvilkens beqvämlighet Ulsk. fäster så mycket afseende. Det är klart, att om blott 2:ne kamererare finnas och dessa skola granska alla inkommande assignationer samt tillika bokföra dem: så skall detta gå mycket långsammare, än om 4 eller 3 kamererare förrätta dessa göromål. Emedlertid får allmänheten vänta. Finnas 4 eller 3 kamererare och någon af dem insjuknar: så kunna de öfriga hjelpa vikarien, så att expe ditionerna någorlunda medhinnas. Men huru skall det låta sig göra, om blott 2 kamererare finnas och endera får förfall? Nödgas man, i en sjuk kamererares ställe, sätta en ovan person, så blifver följden, att han icke känner vederbörande assignanters underskrifter, utan måste gå till firmorna, för att se efter, om namnteckningarne äro riktiga. Detta förorsakar tidsutdrägt, så att expeditionerna ej medhinnas. Hvems är skulden dertill? Jo! organisationens, som genom öfverdrift i tjensters indragning vållar uppehåll för allmänheten. Sådant vill jag förekomma och har derföre ansett det vara min pligt uplysa R. o. Ad. om verkliga förhållandet, så att Ståndet ej mätte fatta ett beslut, som länder allmänheten till förfång. Frih. Tersmeden: Med anledn. af Hr von Hartmansdorffs yttrande får jag fästa upmärksaraheten derå, att Hrr Banko-Fullm:ge, hvilka icke föreslagit någon serskild kassör i diskonten, likväl icke ansett flera än 3 depositions-kamererare behöfliga. Deruti har äfven Utsk. instämt, för den händelse, att den ifrågavar:de diskontkassörs-tjensten icke skulle inrättas. Hvad minskningen af depositions-afdelmns göromål beträffar, så redogör Utsk. för storleken af denna minskning.
M:t i underdånighet öfverlemnade, för att användas till behöfvandes undsättning vid inträffande missväxt eller eljest felslagen skörd, och under erinran om angelägenheten att äfven för den kommande tiden bereda erforderliga medel till afvärjande och lindrande af den nöd och förlägenhet, som inom en eller flera orter kunde af felslagna eller förstörda sädesskördar föranledas, har E. K. M:t, genom Nådig Proposition af den 16 November sistlidet år, behagat gifva Rikets Ständer tillkänna, att under de sednaste åren rikets flesta landskap i allmänhet varit hugnade af någorlunda tillräckliga skördar, så att landets behof af spanmål såsom födoämne sannolikt kunnat genom dem hufvudsakligen fyllas, derest icke bränvinsbränningen medtagit en betydlig del af spanmålslillgången inom de sädesrikaste orterna, men, då prisen härigenom uppstegrats och invånarne i de provinser, der missväxt eller felslagen skörd inträffat, mångenstädes blifvit urståndsatte att, utan statens mellankomst, förskaffa sig erforderligt bröd och utsädeskorn, hade, under åren 1851 och 1852 samt den före högstberörda Propositions aflåtande förflutna delen af år 1853, utaf undsättningsmedlen utgifvits såsom lån 377,650 R:dr och utan återbelalningsskyldighet 34,950 R:dr, hvaremellertid behållningen af ifrågavarande medel, genom verkställda liejvider för dylika lån samt tullafgifter för utländsk spanmål, likväl ökat sig lill en i rundt tal beräknad summa af ej mindre än 1,480,000 R:dr, förutom hvad i afbetalningar å erhållna undsätlningslån ytterligare kunde inflyta. Yid sådant förhållande och i förhoppning, att under tiden intill nästkommande riksdag så betydliga understöd ej skola erfordras, att ju icke ett större öfverskott af nämnda medel bör uppkomma, har E. K. M:t i Nåder föreslagit, att 700,000 R:dr häraf måtte af Rikets Ständer disponeras såsom ytterligare tillgång för bestridande af de nödvändiga statsutgifter, om hvilka E. K.
Förutom ofvannämnda motioner har Utskottet tagit kännedom om följande till Kongl. Majit ingifna och tillika med åtskilliga andra, rörande jernvägsfrågorna från Kongl. Majit till Utskottet öfverlemnade framställningar, nemligen: 1:o. Femtiotre särskilda genom Konungens Befallningshafvande i Calmar län insände, dels af länets norra Hushållnings-sällskap, dels af jordbrukare och näringsidkare inom orten till ett antal af 1,637 personer undertecknade och af Konungens Befallningshafvande förordade petitioner om södra stambanans anläggning öster om sjön Sommen eller eljest med en så ostlig rigtning genom Småland, som lokala förhållanden och fäsladt afseende på hela rikets sanna fördel kunde medgifva. 2:o. Chefens för statens jernvägsbyggnader, af plankartor och profiler samt kostnadsförslag åtföljda, här ofvan omförmälda, underdåniga memorial, angående de verkställda undersökningarne med afseende å förslaget om stambanans anläggande öster om sjön Sommen. 3:0. En af Konungens Befallningshafvande i Östergöflands län till Kongl. Majit i underdånighet insänd, af dertill utsedde deputerade undertecknad petition, åtföljd af ett vid hållet allmänt sammanträde med länets innevånare inför Konungens Befallningshafvande, den 4 Mars sistlidet år, fördt protokoll, innefattande, bland annat, en närmare utveckling af den inom provinsen Östergötland allmänt uttalade Stats-Utskottets Utlåtande M 29. 7 åsigten, rörande stambanans utläggning i den af Jernvägs-kommittéen föreslagna sträckning vester om sjön Sommen. 4:o. Sju särskilda af ett stort antal hemmansegare och andra personer inom Jönköpings och Östergötlands län undertecknade petitioner om stambanans anläggning i rigtningen emellan sjön Salen och Nässjö samt vidare genom Norra Vedbo härad vester om sjön Sommen. Stats-Utskottet har tagit i öfvervägande de skäl, som sålunda å ena och andra sidan blifvit framställda om förändring uti den för södra stambanan af Rikets sednast församlade Ständer, i enlighet med Kongl.
Länsfängelset uppbyggdes år 1835 och, ehuru tillräckligt utrymme beräknades i förhållande till den tiden i allmänhet varande fångpersonal, har likväl utrymmet under sednare ‘åren befunnits nog knappt, i anseende dertill, att flere från andra orter i riket hit ankomne gröfre brottslingar längre tider måst der förvaras, tili undergående af vidlyftiga ransakningar. Ett hufvudfel i denna byggnad bör ej lemnäs oanmäldt, att, i anseende till tunna murar och andra omständigheter, meddelande samtalsvis fångarne emellan kan ega rum. Läns-Lazarettet. Läns-Lazarettet, ehuru till byggnaden bestående af ett inköpt gammalt Militice-Boslällshus, är dock ännu i ganska försvarligt skick och uppfyller ändamålet. plägar. Uti ett Län med blott 45,000 invånare, spridde på en yta af 435 qva dratmii, och der ej, såsom i de öfriga norra Länen, blott en enda större, ge nom hela utsträckningen löpande landsväg befinnes, utan tillika, såsom en följd af läget, i alla riktningar genomkorsande, större och mindre vägar, måste det i sanning anses nästan såsom en naturnödvändighet, att vägarne i allmänhet med svårighet kunna hållas uti det fullständigt laggilda skick, hvarå man i andra Rikets provinser med fog gör anspråk. Också lärer detta Län lagligen få anses inbegripet i det undantag i afseende å vägbredden, som allmänna Lagen omnämner. Likväl hafva under de sednare åren, genom Eders Kongl. Maj:ts milda omvårdnad, så väl flere broar öfver större färj-sund, som äfven några mindre vägförbättringar af Statsmedel blifvit verkstäide, till stor båtnad för härvarande Landsort; men någon fullständig utvidgning af vägbredden i allmänhet, till likstämmighet med förhållandet i öfrige delar af Riket, och hvar till ett småningom närmande utgör föremål för Läns-styrelsens oafbrutna omsorg, lärer likväl svårligen, med mindre än antingen ett betydligare bidrag af allmänna medel, eller ock blott efter en längre tidsrymd och Länets starkare 12 uppodling och befolkning, samt sedan en ny vägdelning försiggått, här kunna åstadkommas.
När det nu uti revisionsberättelsen, sedan annuitetsbelopp och amorteringstid för de tre lånen blifvit uppgifna, yttras: — »att kapitalrabatten å det i obligationerna törskrifna belopp utgjorde för 1800 års län 0 procent, under det att för 1858 och 1864 års lån blifvit beviljade sådane ränteoch provisionsfördelar, som motsvarade en kapitalrabatt för 1858 års lån af 9,2794 procent och för 1864 års lån, efter två olika beräkningsgrunder, antingen 10,1898 procent eller 9,8790 procent, samt att deri effektiva räntan, sorn utgår för det influtna kapitalet, utgör för 1858 års lån 5,2700 %, för 1860 års lån 5,0022 procent och för 1864 års län antingen 5,3190 % under vissa, men 5,3487 % under andra förutsättningar», — så visar sig härvid först ett och annat misstag i afseende å sifferuppgifterna om procenterna och dernäst i fråga om kapital-rabatten en sådan ordställning, sorn, enär hvarken här eller annorstädes upplysning förekommer derom, att för 1864 års lån kapital-rabatt icke är medgifven, lätteligen kunde leda till den uppfattning, att för detta lån, med sin under 54 år utgående annuitet, dessutom en kapitalrabatt till antingen något öfver eller något under 10 procent vore, emot hvad det verkliga förhållandet är. beviljad. Att lånet är afslutadt i engelsk valuta, utvisar lånekontraktet. Meningarne kunna vara mycket delade om frågan, huruvida i allmänhet England är den rätta eller lämpliga marknaden för svenska fondpapper, och denna olikhet i åsigter kunde särskildt ega sin goda grund under en tidsperiod, då fondbörsen derstädes samtidigt hade att bjuda på så mångfaldiga andra värdepapper, tillhörande olika statslån, afslutade på vilkor, som åt spekulationen lemnade ett vida större utrymme, än det, sora antagliga vilkor för ett svenskt statslån kunde erbjuda.
Porträttet hade öfvergått till en annan gren af släkten, och en så obehörig person som jag hade nu af en händelse fått veta denne länge förglömda historia. Så försiktigt som möjligf skall jag nu försöka berätta den med mina egna ord. Det var på det adliga godset Arvidsnäs i Sörmland, som mormors mor var född och blef uppfostrad, men gården har redan öfvergått till en annan släkt. Hennes far var baron och löjtnant. Han hade icke avancerat längre än till löjtnant, då han tog afsked från sin militära befattning och helt och hållet ägnade sig åt att sköta sin egendom. Samtidigt gifte han sig med sin vackra kusin. Baronen var en glad och frisk ungherre med stark ansiktsfärg, mycket ljust hår, något utstående, ljusblå ägon, bra hållning och ett uttryck af munterhet och välvilja, som hastigt vann människors sympati. Han hade varit en ganska munter ung löjtnant med smak för både dryckeslag och hasardspel och en stor beundrare af det läcka kö- net, men hans giftermål hade fullkomligt förändrat honom. Hans hustru var en både duglig och sträng dam, som icke blott älskade det lagbundna och tillåtna, utan också i hög drag det korrekta och en gång antagna. Hon fordrade af sig själf och sin omgifning icke endast uppfyllandet af alla de tio budorden, utan också ett noggrant iakttagande af en särskild lagbok, som bestämde huruledes en svensk adelsdam, och framför allt en adelsdam af deras släkt, borde uppföra sig för att i allt vara ett lärorikt exempel för den öfriga mänskligheten. Hennes man beundrade henne som ett högre väsen. Huru högt han än älskade sina tre döttrar, slutade han dock alltid med att säga: » Ingen af dem kommer ändå att täfla med deras fru moder. Hon är kvinnan par prtférance. * I allt sökte han hennes råd och skulle icke i den minsta gärning ha velat misshaga henne. Kanske var hans gamla Adam icke alldeles död och begrafven, och det kunde hända, att han nå- gon gång vid dryckesbordet med herrarne kunde glömma sig själf eller rättare sin hustru, så att han med lifligt intresse lyssnade till temligen djärfva historier och plötsligt kunde utbrista i ett riktigt skallande skratt öfver något uttryck, som damerna icke fingo höra på.