Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De uti' Låne-Liqvider vid Göthar Canal Rolags samt Malmö Discont-Verk, endast såsom Hypothek, inom den 1 Julii detta år 1818 emottagne Discont-papper, så väl Assignat ioner, sorn Tre Procents Reverser och på Götha-Ganal Rolags Disconts Afskrifnings Räkning ställde Xnvisningar, hvilka af Directionen i Stockholm äro attesterade, böra, vid slutlig Liqvid, beräknas till fulla beloppet, hvarå de lyda , med tillägg af den å Tre Procents Reverserne till den Fötste (1) Öctober 1817 upplupne Ränta. 8 Mom, Öfver Götha - Canal Rolags samt Malmö Disconters utredning föras serskildta Röcker och Räkenskaper, så att de hvar för sig, utan ringaste sammanblandning, turedas; Likasom serskildte Protocoll hållas öfver ärenBihang till Riks-St, Fröt, 4-de Sami. N;r 247- MS - a g 70 Stats-och BäncoUtskoitens Betänk andert. der, hvilka angå den erie eller andre af desse Disconter. q Mom. Derest, emot all förmodan, vid utredningen af Götha - Canal . Bolags samt Malmö Di sconter, något Öfverskott skulle uppkomma, sedan Skulderne på ofvan föreskrifva sätt blifvit betalde, samt ersättning för* Utrednings-omkostnaderne innehållen, skall ett sådant Öfveiskott tillhandahållas, i första rummet Borgenärerne, till ersättning af förlorad Ränta å deras blott till Capitalet, i flere terminer, betalde fordringar, och derefter Actie-ägarne, allt i den Discont, der Öfverskottet uppkommit.
Främst i spetsen inträdde nu herr Simon Johannes Slurk, med stolta steg och ställde sig inför Fleming, med ett utmanande utseende, i det han sade: "Herr Klas, är eder icke nog att söla edra händer uti tusendes blod, viljen J ännu förgripa eder på herrans tjenare?" "Djefvulens tjenare ären J, och icke herrans", ropade Fleming med vredgad röst, "och vakter och ser eder före, att det icke må gå eder, som med presten i Rautalampi, den jag nu håller fången, och om än bönderne hafva sluppit fria, så är dock eder dom ännu icke fälld; de voro fåren, J de falske herdarne. Att jag släppt dem, har jag gjort af christeligt medlidande och för att skona oskyldigt blod, ehuru både mig och krigsfolket alltför mycken anledning är gifven, att icke längre hafva fördrag. Längesedan hade jag kunnat låta nedlägga dem allesamman, men bland dem funnos oskyldige, som blifvit förledde, och jag har haft betänkande vid att deras blod skulle gjutits med de skyldiges, och jag har blott velat straffa de förrädare, som dem förledt. Såsom röfvare och själamördare hafven J förfört eder hjord, att de nu äro slagne och nederlagde. Eder hade tillkommit att lära folket lefva som kristne män, och J hafven lärt dem att blifva förrädare mot sin konung och ed." Men Johannes svarade: "Är icke bonden en menniska, skall icke äfven han äga rätt att befria sig från öfvervåld och tyranni. Herr Klas, också J skolen engång komma att stå inför Guds dom, huru viljen J då svara för allt det myckna blod och elände, som J öfver detta land dragit. Då hjelper eder icke edra många höga embeten."
48:o af den 24 November 1863, angående en den Svenska beskickningen i Turkiet tillhörig, i Pera belägen fastighet. (179.) 1863 den 4 December inför Kongl. Majit i underdånighet föredragen; och är ärendet ännu beroende på ytterligare handläggning. 3:o. JKonyl. Landtförsvars-departementei. 49:o Rikets Ständers underdåniga skrifvelse af den 14 Januari 1863, angående jordafsöndring från Kapitens-bostället Rredaryd Norrgården, för utvidgning af Bredaryds församlings kyrkogård. (5.) 1863 den 27 Januari i underdånighet föredragen: och Krigsoch Kammarkollegierna anbefallda att, jemte vederbörandes underrättande om hvad härvid af Kongl. Majit och Rikets Ständer blifvit beslutadt, verkställigheten deraf i behörig ordning ombesörja. 50:o af den 14 Januari 1863, angående upplåtelse åt Eskilstuna öfre kanal-bolag af plats på Garl Gustafs stads gevärsfaktoris område, för en slussanläggning. (6). 1863 den 27 Januari i underdånighet föredragen: och vederbörande härom förständigade. 51:o af den 14 Januari 1863, angående upphäfvande af 84 § i Kongl. Förordningen den 6 September 1842, rörande truppers och persedlars fortskaffande. (10.). Bil. till R. St. Just.-Ombudsm. Emb.-Berättelse år 1865. n 1863 den 27 Januari i underdånighet anmäld: oell Krigs-kollegium samt Förvaltningen af Sjöärendena anbefalda att häröfver inkomma med underdånigt utlåtande. Sedan derefter äfven Kammar-rätten blifvit i ämnet hörd, har Kongl. Majit, vid ärendets förnyade föredragning den a April 1864, beslutit om förändrad lydelse af 84 § i nämnda Kongl.
Efter min uppfattning af hans ord, så yttrade han i förmiddags, att detta förslag i förenämnde afseende vore mycket sämre än det som framställdes af 1840 års Const.Ulsk. Den värde talaren har derigenom blott ådagalagt, att enligt hans öfvertygelse hvart och ett förslag, som framslälles lill öfverläggning, alltid är mycket sämre, än alla, sorn icke äro i fråga. Hvad i öfrigt angår förslaget i sin helhet, så tror jag visserligen, all Hr von Hartmansdorff icke så synnerligen misstager sig, då han förmodar, att det icke skall vinna pluralitet inom detta Stånd. Jag har likväl ansett för min pligt att framställa det lill Ståndets afgörande och ämnar äfven derå begära votering. Jag tror mig derigenom icke fela emot grannlagenheten, då jag icke Den 10 Mars e. m. 91 kan påminna mig, att jag under detta riksmöte vid något föreg:de tillfälle besvärat Ståndet med någon votering. Jag tror, alt det är af vigt för allmänheten att se, huru det förslag af R. o. Ad. omfattas, som har haft för afsigt att förena de skiljaktiga meningar, som förelinnas, oell sökt undanrödja de felaktigheter, verkliga eller förmenta, som egentligen blifvit åberopade såsom skäl för det vid sista riksdagen framlagda förslagets förkastande inom detta och eli annat Stånd. Man åberopade dä såsom skäl, att många representerade skulle förlora sin representationsrätt. Dessa skulle nu blifva representerade enligt det förslag jag framställt. Man hade vidare anmärkt, att förra riksdagens förslag inrymde för litet åt den större förmögenheten och den högre bildningen. Det förevar, förslaget liar i delta fall betydligen skiljt sig ifrån: det gamla. I st. f. endast 6 röster för den högre förmögenheten har delta förslag meddelat 10 röster redan vid ett egendömsbclopp af 100,000 r:dr, då det förut fordrades samma summa i banco för endast 6 röster. Detta förslag har vidare uppställt en högre kammare eller äldre, som den här nämnes, af mera skiljaktig beskaffenhet från den yngre, än som var fallet uti det förra förslaget.
Enligt Krigs-Kollegii underdåniga hemställan, föreslår Kongl. Maj:t att detta anslag, som under den förflutna tiden befunnits otillräckligt för dermed afsedda behof, må, förminskadt med det belopp af 1,636 rdr, hvilket, på sätt i det föregående är omförmäldt, af samma anslag är för bemälda Kollegii lönereglering påräknadt, till förslagsanslag förändras. Transport Rdr 88,798: 40 — 38 Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. om Statsverk. 1850. Transport — Skrifmaterialier och expenser för Departementets Kansli-Expedition. I följd af den här förut gjorda framställning att af detta anslag ett belopp af 636 r:dr 32 sk., motsvarande ljuspenningarne för expeditionens personal, måtte till expeditionens allöningsstat öfvertlyttas, skulle af anslaget, som för närvarande är beräknadt till 2,627 r:dr 47 sk. 10 rst., återstå 1,991 r:dr 15 sk. 10 rst., hvilket sistnämnde belopp likväl för jemnande af Hufvudtitelns anslagssumma, torde få ökas med 1: 8. — Oförutsedda utgifter för tillvägabringande af likhet med hvad i Riks-statens öfriga Hufvudtitlar finnes iakttaget, föreslår Kongl. Maj:tatt, enligt Rikets Ständers Revisorers derom gjorda hemställan, detta anslags benämning må ändras till: Extra utgifter. motsvarande den föreslagna minskningen i anslaget till Inqvarterings gifvare för dagportioner under marcher, då tillökningen i ständiga utgifter på denna Hufvudtitel blifver 85,800:
Jag tillstyrker bifall å det förslag, som nyss upplästes af Hr Frih. o. Landtm., och som svaromål på hvad den siste talaren anfört, får jag fästa uppmärksamheten derpå, alt då KondeSt. beslutat, att de personer, hvilka läsa t. o. m. 6 dagar i veckan, skola läsa afven den 7:de, torde vi ufven utan fruktan kunna afgöra, att de, sorn icke läsa någon annan dag i veckan, åtminstone böra göra det under den ena. Uppå derefter framställd propos. antog R. o. Ad. i3:de §:n med den förändring Hr Frih. o. Landtm, för en stund sedan uppläst. i4 §: n. Hr von Hohenhausen: Emot i:a mom. liar jag ingenting att anföra. Det är blott vid det sednare morn., som det kanske torde beböfvas ett tillägg i redactionen, så att efter sista ordet i morn., eller efter ordet ”ordnande,” tillädes dessa ord: ”i hvilket fall de må i laga ordning ändras. Det är nemi. fråga om testamenten och sådana stiftelser, som skulle ändras, och då kan det ej vara illa att det står att de skola i laga ordning ändras, ty eljest ser det ut som skulle förändring i dylika sladganden kunna försiggå alltför lätt. Hr von Hartmansdorff: Uti i:a mom. hafva Utsk:n föreslagit: ”Då någon person önskar inrätta skola, och deri sjelf lemna undervisning, bör anmälan derom göras hos församlingens skolstyrelse, som icke äger förvägra skolans inrättande, så framt den sökande är välfräjdad, och äger den skicklighet, som för undervisnings meddelande erfordras; hörande en sådan skola, hvad undervisningen och ordning angår, stå under skolstyrelsens inseende.” Enligt delta förslag skulle således den person, som ville meddela enskild undervisning, underkastas ej mindre till sin fräjd än sin skicklighet pröfning af den skolstyrelse, som i socknen funnes, och på denna styrelse skulle det bero, om pröfningen i någotdera hänseendet utfölle otillfredsställande, att vägra skolans inrättning.
Jag wil derföre göra den proportion, hwarcil jag af 6i8curserns trodt mig finna anledning, och hemställer således, om icke Högloft. Ridderffaper och Adeln i högsta grad mihbilligar Herr 0^>len8vaan8 motion, men at, efter han xj wil densamma ätertaga, den Den 2 Mars. 77 matte i krotocoNews fa qwarblifwa, och de som honom understödja, aga rätt at i krotocollet anteckna sina reservationer. Ropades et starkt och längwarigt ja, hwaribland dock et och annat nej hördes och mycken oro förmarktes. Herr räblman. Det ar mig alt för obehagligt at ej i allt kunna instämma med Herr ^rclnator 8cdult?,enlreim, för hwilken jag hyser en sä. oinskränkt högaktning, men jag tror mig böra följa min öfwertygelse, och den tillåter mig cj at öfverlemna min och mine kamraters rätt. Ridderffapets och Adelns beslut, at ej göra afseende pä Herr (^Nensvsans protest,.är er tillräckligt bewis pä Ståndets ogillande af hans motion.. At yttra sig, kan icke efter min öfvertygelse honom eller någon annan förnekas; än mindre inser jag någon grund, hwarföre hans Riksdagsmannarätt skulle honom afhändas. Det har pä detta rum blifwit satt i fräga, hwad answar skulle aläggas en Ledamot som pä något sätt inom Ständer upförde stg obehörigt. Wid ventilation as Riddarhus-Ordningen yrkade jag sjelf, at et sädant answar skulle bestämmas; men jag kan ej wilja at en föreskrift skulle lydas som blott blifwit proponeraä, men ännu icke antagen. Hwad äter beträffar, at det skulle wara en grof brottslighet, at klandra hwad Lleckorer med Ständers rätt afgjorc; sär jag erindra, at Riksens Ständer ej kunna befullmägriga sina blecko, rer med annan ratt än de sjesfwe äga.
Med anledning deraf, att uti 1 mom. : 10 §. af Kongl. Förordningen den 25 Maj 1847, angående fattigvården i riket, föreskrifves, att tillskott till församlingarnes fattigvårdsbehof skola illgöras ”efter de grunder, som för rösträtt äro stadgade uti 5 §. af Kongl. Förordningen om sockenstämmor i riket”, och uti 2 mom. 5 §. af Kongl. Förordningen den 29 Aug. 1843 stadgas, ”att rösträttighet vid sockenstämma beräknas efter hemmantal, der det finnes åsatt”, men i berörde stadgande, föreskrift saknas, huruvida förmedlade eller oförmedlade hemmantalet hör läggas lill grund för utgörande af ofvannämnde tillskott, har, då bestämmelse härutinnan synts erforderlig, och sådant vore med rättvisa och billig het mest förenligt, hos Rikets Ständer blifvit yrkadt, att den förklaring måtte utfärdas, att förmedlade hemmantalet utgör den grund, hvarefter meranämnde tillskott skola beräknas. Vid öfvervägande häraf, hafva Rikets Ständer i betraktande tagit, att förmedling, eller den nedsättning af mantal och ränta, som vissa hemman erhållit i anseende dertill, att de icke förmått utgöra hvad tid skattläggning blifvit dem åsatt, tillgodonjutes icke allenast i fråga om förmedlade hemmans utskylder till kronan, utan ock i allmänhet vid utgörande af andra pålagor och besvär, som 718 Expeditions-Utskottets Folkslag till und.
Då härvid likväl förekommit, att i den nu\ varande aflöningssumman ingår, förutom lön för 3:ne Kanslister å 1,000 R:dr, ett belopp af 1,200 Ridr till arfvoden ål Kanslisterne för protokolls/öring, men denna tjenstgöring, sedan de på Slats-konlorets stat förut upptagne 2:ne Notariebelättningar blifvit indragna, icke är något tillfälligt uppdrag, utan ulgör ett med kanslistljensterna ovilkorligen förenadt åliggande, hafva Rikets Ständer ansett ifrågavarande belopp icke vidare böra såsom arfvode uppföras, utan inberäknas i Kanslisternas löner, som derigenom för hvar och en komma att uppgå lill 1,400 Ridr; — dock att i staten fortfarande bör antecknas, all af delta lönebelopp 400 Ridr tillkommit med afseende pä den Kanslisterna åliggande protokollsföring. 4:o. Myntoch Kontroll-Verken. Beträffande aflöningen för Ofver-direktören vid Myntoch Kontrollverken, hafva Rikets Ständer inhemta!, alt nuvarande Ofver-direktören, förutom de för denna befallning ä stat uppförda aflöningslörmåner, eger alt. i följd af Kongl. Brefvet den 19 April 1853, uppbära ett särskildt arfvode af 1,200 Ridr Runi årligen, för tillsyn öfver arbetena vid Myntets mekaniska verkstäder. Då emellertid den aflöning af 4,500 Ridr jemte boställe, som vid förra riksdagen för Öfver-direktörs-befaltningen bestämdes, synts Rikets Ständer innefatta tillräcklig godlgörelse för de med samma befattning förenade åligganden, till hvilka tillsynen öfver Myntets verkstäder otvifvelaktig! mäste hänföras, hafva Rikets Ständer ansett berörda aflöning icke böra utsträckas utöfver sistnämnda belopp utan upptagit densamma till 4,500 Ridr, deruti iuberäknadl det särskilda arfvode å 1,200 R:dr, som, enligt hvad ofvan är närnndt, nu lill Ofver-direktören utgår. Bih. till B. St.
Varde ock, när så ske kan, påföljd tillämpad, hvarom i 2 Kap. 20 § sägs. 14 §. Straff vare förfallet för brott, som ej blifvit åtaladt 1. inom två år, om det ej i lagen med svårare straff än fängelse belagdt är; eller 2. inom tio år, om det ej i lagen med svårare straff, än straffarbete i två år, belagdt är, och den, som brottet begick, ej under de tio år gjort nytt brott, som åtalas kan och med straffarbete eller dödsstraff belagdt är. 15 §. De i 14 § bestämda tider skola räknas i allmänhet från den dag brottet begicks, men i de fall, som i 15 Kap. 18 eller 21 § eller i 17 Kap. 3 § sägas och ej åta las må innan till återgång i giftermål eller skilnad i äktenskap dömdt är, från den dag laga kraft ägande dom derom gafs. Åtal anses vara börjadt, då kallelse till svaromål är den, som tilltalas skall, i laga ordning kungjord, eller han för brottet häktad blifvit. 16 §. År åtal å brott, som i 14 § sägs, börjadt inom tid, som der bestämmes, och har det åtal blifvit afbrutet, utan att den tilltalade dertill skuld varit; då skall för rättigheten att åtalet fullfölja lika tid, som i samma § utsatt finnes, räknas från den dag afbrottet skedde. 17 §. År någon, genom laga kraft ägande dom, fälld till straff, som ej svårare är än straffarbete i två år, och verkställes ej domen inom tio år sedan den gafs; vare det ådömda straffet förfallet. 18 §. För brott, som af embetsman begås i embetet; galle ej viss tid till åtal, der brottet med annat straff, än böter, i lagen belagdt är; ej heller viss tid för doms verkställande, der annat straff, än böter, ådömdt blifvit. eo 6 Kap. Om skadestånd. 1 §. Skada, sorn någon genom brott annan tillfogar, skall af den brottslige gäldas, ehvad brottet skett med uppsåt eller af vållande.
Till säkerhet derför att nödigt samband mellan öfver-styrelsen och Direktionen. aldrig må komma att saknas, är stadgadt att minst 2 af den förra äfven skola ingå i den sednare. § 19. För styrelsen af Afdelnings-kontoren hafva 5 ledamöter ansetts fullt tillräckliga; och böra dessa, liksom Direktionen för Bankens hufvudkontor, utses af Ofver-styrelsen. §§ 21 och 22. Då Sveriges Bank. enligt Utskottets förslag, blefve en Staten tillhörig anstalt, i hvilken enskilde såsom sådane icke komme att hafva del, synes lämpligast att i afseende pä granskning af denna Banks förvaltning samt meddelande af decharge åt Styrelsen förhålles pa samma sätt, som angående Rikets Ständers Bank är stadgadt. Öfvergående stadgande!!. Dessa stadganden, som innefatta endast tillämpning af hvad ofvan är föreslaget, beträffande Rikets Ständers Banks och Sveriges Banks inrättning och verksamhet äro uppgjorda i öfverensstämmelse med Finans-komitéens förslag; och torde Utskottet, i afseende pä dem kunna inskränka sig till åberopande af de motiver, Finans-komitéen anfört för de i dess förslag befintliga §§ 44 till och med 50 samt 53 och 54, hvilka motiver äro tillämpliga äfven på Utskottets förslag, oaktadt detta icke afser intagande i Sveriges Bank af enskilde delegare. Utskottet får derförutan endast anmärka, angående § 7, litt. c, i Utskottets samt § 52 i Finans-komitéens förslag, hvilken sistnämnde icke har motsvarighet i Utskottets förslag, att, när enskilde delegare ej komma att ingå i Sveriges Bank, anledning icke förefinnes att vid Rikets Ständers Bank bibehålla utredningen af eller att föra denna Bank till last förlusterna på osäkra diskontfordringar, sorn vid uppgörelsen emellan båda Bankerna kunna hos Rikets Ständers Bank finnas, helst förlusterna i alla fall drabba det allmänna, antingen de hänföras till den ena eller andra Banken. 14 B anko-Pts kottets Betänkande j\s 32. Förordningen angående Rikets Ständers Bank. g i. Rikets Ständers
Redan före denna traktat hade Franska fartyg samma rättigheter här, som Svenska. Man skulle då tro, att genom traktaten samma fördelar beredts åt Svenska fartyg i Frankrike. Men den stadgade reciprociteten är efter Franskt begrepp och icke så lätt för andra att fatta. Fransmännen hade kommit underfund med, att då deras fartyg hitkommo, fingo de visserligen icke erlägga andra afgifter, än de som drabbade äfven Svenska, men att dessa afgifter voro något högre och i vissa hänseenden olika bestämda än de, som uppburos i Frankrike. Det fordrades derföre att Svenska fartyg skulle i Frankrike betala en motsvarande afgift emot den, som af Franska fartyg eriades härstädes, och denna afgift uträknades till 75 centimer för hvarje tonneau af fartygets drägtighet. Om således i en af våra hamnar 2:ne fartyg, ett Svenskt och ett Franskt, ligga färdiga att afgå till Frankrike, så kan det Franska medlöra varor dit för så mycket billigare frakt, än det Svenska, som motsvarar den det Svenska fartyget i Fransk hamn betungande tonnage-afgiften. Af de fartyg, tillhöriga de förenade rikena, som gå härifrån till Frankrike, äro jt:del Svenska och 4:delar Norska, hvadan fördelen af den nedsatta afgiften i mycket större proportion tillfaller Norge än Sverige. Dessutom beräknas den lindrigare tonnage-algiften för Svenska fartyg endast vid direkt fart på Frankrike, så att de val få inlöpa i andra hamnar, men icke der intaga någon last, ty då är det förbi med fördelarna; hvaremot de Franska skepparne hafva rättighet att inlöpa och lasta eller lossa i hvilka hamnar som helst, utan att detta förändrar deras fördelar. Sedan jag nu något så när framställt förhållandena med sjöfartstraktaten, ber jag att med några ord få vidröra handelstraktaten. Det är sagdt, att lika stora fördelar äro lemnade åt Sverige, som åt något annat land. Jag har här ett nummer af Svensk Författnings-samling, som upptager de genom handelstraktaten öfverenskomna tulltarifferna för Sverige och Norge. Om man jemför dessa tariffer, hvad upptäcker man då? Aro tullsatserna för dessa båda länder lika vid införsel af varor från Frankrike? Nej, ingalunda.
Umgänget med kamrater undvek han, stängde sig inne på sina rum, rökte tobak, läste och grubblade. Alltid hade han hört att kunskaper voro det högsta, att det var ett kapital, som aldrig kunde förloras, och att man med dem skulle stå sig, huru djupt man än sjönk på samhällsskalan. Att ta reda på allt, veta allt, var hos honom en mani. Han hade sett äldsta brors ritningar och hört dem berömmas. I skolan hade han endast ritat geometriska figurer. Han ville alltså rita, och under ett jullof kopierar han i ett sträck och i raseri broderns alla ritningar. Den sista i samlingen var en häst. När han fått den färdig och sett att det icke var någon konst, lade han bort att rita. Alla barnen utom Johan spelade ett instrument. Johan hörde skalor och öfningar på piano, viol och violoncell, så han blef led af alltsammans och musiken blef hvad kyrkklockorna varit förut. Han ville kunna spela, men han ville icke gå igenom skalorna. Han tog i smyg notor och spelade genast stycken. Det blef dåligt, men han hade nöje af det. I ersättning företog han sig hålla reda på kompositör och opus till allt hvad syskonen spelade, så att han var öfver dem i kunskap om musiklitteraturen. En gång söktes en notskrifvare till att kopiera Trollflöjten, arrangerad för violqvartett. Johan erbjöd sig. Kan du skrifva notor, du? frågades han. Jag ska försöka, sade han. Han öfvade sig ett par dagar och så skref han ut alla fyra stämmorna. Det var ett långt, tråkigt arbete, och han höll på att tröttna, men så fick han det färdigt till slut. Det var slarfvigt här och der, men det kunde begagnas. Han hade ingen ro förrän han fått lära sig alla Stockholmsflorans växter. När han kände dem, kastade han ämnet. Någon botanisk exkursion roade honom ej mer; vandringar i naturen erbjödo intet nytt. Han kunde ej träffa en okänd växt. De få mineralierna hade han reda på. Insekterna egde han i sin samling. Och foglarne kände han på låten, på fjädrarne och till och med på äggen. Allt det der var bara yttre företeelser, namn på saker, som snart förlorade sitt intresse. Han ville se inuti.
Ek, som med rot blifvit upptagen, finna Utskotten sig äga skal i så måtto tillstyrka bifall till den af Jonas Jansson. väckta Motion, att förbudet uti förenämnde 38 §. af Skogs-Ordningen emot Eks nyttjande till berörde slagor må upphöra, hvaremot Utskotten anse det afventyrligt att bifåll lämnas till Jonas Janssons tillika gjorda förslag, att Skatteoch Kronobonde samt Boställs-Innehafväre må äga att fritt afhugga, eller upprycka de skott och Telningar, som af Stubbar efter fälda Ekar uppväxa. Dock underställes detta Riksens Höglo!!. Ständers ompröfvande. Slockholm den 14 Februarii 1818. Lagsamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens Utlåtande, rörande jöreslagen ändring aj 24 Cap. 5 §. Byggninga-Balken. •f^iksens Höglofl. Ständers Justitia Ombudsman, Commendeuren af Kongl. Majus Wasa-Orden 152 Lagoc/i Besvärs-Utskottens Betiinkandem med Stora Korsset Herr Friherre L. A. Mannerheim, har, uti ett till Högloft. Bidderskanet och Adeln inlemnadt, och derifrån till LagUtskottet rernitteradt Memorial , föreslagit en sådan förändring af 5 §. uti 24 Cap. ByggningaBalken, rörande skyldigheten att brandstod gifva, och rättighet att den undfå, att samma §. må erhålla sådan lydelse: X)en, å landet, som för hela dess Åbyggnad, eller någon del deraf, i allmänna Brand”forsäkrings-Werket ingått, vare ifrån den stund ?5fri fran skyldigheten att gifva, och åge ej 'rättighet att taga brandstod för den egendom, ”derå de försäkrade husen byggde äro, ändock genom försummadt uppfyllande af emot Brand’försäkrings-Werket åtagne förbindelser, delag*'tigheten deri förverkad blifvit. Ware dock ”pligtig att vid nästa Lagtima Ting Försäkrings”Bref uppvisa och bevis derå taga.