Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
När man yrkar, alt jag bordt göra det; lärer man väl åtminstone icke bestrida, att om jag så gjort, uppoffringen varit dermed tillräcklig, och att jag icke derutöfver behöft afsäga mig någon medborglig rätt. Så snart jag nedlagt embetet, hade det då stått mig fritt att utgifva en fullständig redovisning för motifverna till min obenägenhet att utföra åtalet. Om jag i denna redovisning framlagt hela förhållandet, sådant det nu synes i min förra berättelse; tivad hade då en annan åklagare, med hvad bemödande som helst, förmått uträtta till förvillande af domstolens begrepp om detta uppenbara, oförtydliga förhållande ? Och att jag till rättfärdigande af resignationen varit i högsta grad föranlåten, att en sådan motifverande förklaring utgifva, torde väl svårligen bestridas. Desse publicister, som fördöma mig, och som sjelfve från början stämt opinionen till så mycket missnöje öfver Regeringens förfarande i detta ämne, hvad skulle de haft att öfverklaga, om sakens beskaffenhet redan då varit så känd, som den nu mera blifvit? Visserligen åberopar man remissens innehåll, såsom ganska välgrundadt och med skicklighet redigeradt. Men de goda grunderna deri räcka ej längre, än man glömmer, hvad deremot blifvit anfördt om omöjligheten att utan grundlagsöfverträdelse våldföra, dels de två Riksståndens vid Ständerries beslut fästade förbehåll och dels Bondeståndets rätt att förordna om sättet för dess fullmäktiges väljande till markegångssättning; och något försök att undanrödja argumenterna emot remissen i båda dessa frågor är icke mig veterligen gjordt. Men efter det förhållandet härutinnan hade varit utredt, skulle väl svårligen någon min efterträdare hafva kunnat, med dylik glömska, inskränka sig till åbe ropande af remissen, eller framställa dess satser såsom antagliga, utan att kunna bygga dem på nya grunder, hvilket väl icke lät sig göra, derest man ej kunde förvandla hela förhållandet. Den hittills afhandlade meningen om åtalets fulla befogenhet och om den patriotiska pligten att göra detsamma gällande, har dock tilläfventyrs, ehuru ledande sitt ursprung från de inflytelserikaste bland våra meningsledare, vunnit mindre allmänt bifall hos dem, sorn något veta och tänka.
Jag är icke finans-karl och jag vill således icke inlåta mig i strid med de Hrr, som yttrat sig mot Banko-Utsk:ts Mern. och för nödvändigheten att aflysa 1-rdrssedlarne, men jag måste erkänna att jag finnér det vara vida beqvämare att hafva riksdalerssedlar än silfvermynt. Jag anser dock icke allenast att de äro beqväma, utan de äro äfven nödvändiga för landsorten, ty der är det ytterst svårt att erhålla tillräcklig tillgång på silfvermynt, i synnerhet i de orter, som äro aflägsna från jernvägen och der försändningen således är svårare. Jag har nu till Borås-bolaget insändt 10,000 rdr för att få dem vexlade, emedan man i landsorten icke kunde förse sig med erforderligt antal småsedlar. Om jag nu för detta ändamål skulle hafva ditsändt 10,000 rdr i silfver, så hade denna transport blifvit ganska svår och besvärlig, och jag bekänner att jag gör så mycket afseende på bevämligheten, att jag anser att landsortens intresse i detta afseende bör ses till godo. Man kan icke öfvertyga mig derom, att om icke riksdalerssedlarne funnes, tillgången på silfvermynt skulle vara i någon mån större, utan jag är öfvertygad om att den skulle vara lika otillräcklig Vi veta ju att guldsmederna nedsmälta dessa mynt och använda dem till sina behof. Man har citerat utländska förhållanden och åberopat att man i andra länder icke rör sig med pappersmynt af någon låg valör; vi veta dock att i Preussen utfärdas sedlar på en thaler, men här vill man icke tillåta oss att hafva sedlar på mindre än 5 rdr. Jag kan icke inse hvarför vi icke kunna få behålla ett mynt, som är beqvämt, och som i någon månärjemförligt med det sorn finnes i andra länder.
Riksdags-Ordningen, rörande behandlingen af frågor om ändring i Grnndlagarne. Genom Protokolls-utdrag för den 28 och 30 Augusti samt den 2 September har Konstitutions-Utskottet latt del af samtlige Riks-Ståndens beslut, i afseende pä Utskottets uti Memorialet N:o 40 afgifna förslag till ändringar i 56 och 81 §§ Regerings-Formen samt 29 § 1 mom. Riksdags-Ordningen, och dervid inhemtat, att Högloft. Ridderskapet och Adeln samt Hedervärda Bonde-ständet antagit Utskottets förslag att hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag; att Högvördiga Pr este-ståndet återremitterat Memorialet, med förklarande såsom Ståndets gemensamma tanke, “att, alldenstund Ståndet anser ingen tvetydighet ega runi i 56 och 81 §§ Regerings-Formen, rörande behandlingen af sådana grundlags-ändringsförslag, som, af enskild Riksdagsman eller inom Konstitutionsutskottet väckta, till Riksstånden ingå, och derjemte håller före, att, derest en sådan tvetydighet verkligen i besagde §§ lörefunnes, den genom Utskottets föreslagna redaktion ingalunda skulle hälvas, utan fastmera ökas, enär i den föreslagna lydelsen af 81 § Regerings-Formen icke, eller åtminstone obestämdt och otydligt angifves, huru tillgå skall, när Riksstånden, rörande ett förslags förkastande, stanna i skiljaktiga meningar, Utskottet nu bör inskränka sin åtgärd till afgifvande af ett förslag till sådan ändring af 56 § Regerings-Formen, att derutur uteslutes hvad der nu finnes stadgadt, rörande behandlingen af Kongl. Majlis Propositioner. Skulle åter denna Preste-ståndets mening icke af de andra Stånden delas, är Presteståndets gemensamma tanke vidare den, att den förändring, som må komma att göras i besagde §§ åtminstone blefve sådan, att de föreslagne stadgandena, rörande behandlingssättet af Kongl.
Län, under de första femton frihetsåren för sig sjelfva, hustrur och hemmavarande barn, men icke för tjenstefolk; torftige krono-nybyggare måga under frihetsår tillgodonjuta denna befrielse, äfven sedan de första femton åren tilländalupit, efter den pröfning al deras belägenhet, sorn Täxerings-Comitéerne skall åligga. §. 145. Befrielse efter 2 Art. njuta: l:o Innehafvare af en eller flere tjenster, antingen utan lön eller inkomst, elier hvars sammanräknade belopp ej öfverstiger Tvåhundrade R:dr, med iagttagande af livad 3:e §. föreskrifver; auscul tanter och extra ordinarie tjenstemän af alla stater, hvilkas inkomster genom arfvoden eiler sportlar icke öfverstiga sistnämnde summa; de personer, hvilka af staten eller allmänna Verk åtnjuta pensioner, som icke öfverstiga Tvåhundrade R:dr; afskedade eller blott caracteriserade personer utan tjenst och löneinkomst, jemte studerande, hvilka för enskild undervisning icke hafva mer än Tvåhundrade R:dr lön, äfvensom i beräkning af lönebelopp eller extra inkomster icke upplagas å stat bestådde expenser och skrifvarehjelp; tractamente under Commenderingar utom station; fältaflöning i krig på längre eller kortare tid; pensioner till delegare af Arméens, Amiralitetseller Civil-statens Pensions-inrättningar, samt alla andra pensions-inrättningar, till hvilka delegarne sjelfva bidragit eller hvilka från enskilda donationer härröra; embetsoch tjenstemäns resepenningar och tractamenten i kronans ärenden; Häradsskrifvares
Hrr, ännu återstår mycket, ännu återstår att inrätta, under statens kontroll ställda, undervisningsanstalter för qvinnan, samt att undanrödja de hinder, som lagstiftningen ännu lägger i vägen, för att qvinnan må kunna tillgodogöra sig sina anlag och insigter på det för henne mest fördelaktiga sätt. Man har invändt mot det nu föreliggande förslaget, att genom dess antagande skulle familjebandet upplösas och hela samhällsbyggnaden omstörtas, alldenstund det vidrörde det heligaste i staten. Någon sådan farhåga hyser icke jag och skulle ej i så fall uppträdt såsom förslagets försvarare. Erfarenheten visar ock motsatsen. Det finnes väl intet land, der qvinnans ställning är bättre, der hon åtnjuter större rättigheter och eger en mera utvidgad verkningskrets, än i Amerika, och likväl tror jag ej, att hemmen i Nya Verlden stå efter dem i den Gamla. Den 3 Februari e. m. 315 Hr Huss har åberopat ett yttrande af Fredrika Bremer; jag kände icke hennes åsigter i denna fråga, men jag vet att hon uppskattade familjelifvet i Amerika särdeles högt. Sjelf har jag vistats hos några familjer i detta land och dervid funnit, att de Amerikanska qvinnornas större medborgerliga rättigheter ingalunda minskat deras huslighet i sina hem. Ekon.-Utsk:ts förslag åsyftar egentligen att afhjelpa det missförhållande, som bär eger rum i afseende å de ogifta qvinnornas ställning. Då, enligt hvad statistiska beräkningar utvisat, i Sverige finnas omkring 280,000 flera qvinnor än män, i den ålder der äktenskap är tillåtet, och då, enligt Forsells statistik, endast hvar tredje qvinna får uppfylla qvinnans vackraste och skönaste kall, så frågas: hvad blir de öfrigas, de ogiftas öde? Här har ordats vidt och bredt om att qvinnan icke bör lemna sitt hem, sin familj, men i ett fattigt hem, der många döttrar finnas, kunna icke alla stanna hemma, utan några måste söka förskaffa sig befattningar, hvilka ofta äro mera mödosamma och mindre inbringande, än de, till hvilka motionärerna velat bereda qvinnan tillträde.
Maur i Näder behagat bifalla, och förhällaadet i afseende pä Giftermåls ingående i de leder af a.dra S-vägerlaget, som i 6 Z. samma Capitel och Balk omnämnes, syncs wara enahanda och följagteligen bör winna lika afseende, will Kongl. Majtt, pä det all motsägelse i Lagens esprit mä förekommas och jemnlikt hwad förr östigt warit, sedan Högste Domstolen och SkatsRädet öfwer detta ämne bliswit hörde, till Riksens S änders öswerlaggning framställa en sädan ändring uti 2 Eap. 6 §. GiftermälsBalken, att ej mä man i andra Swägerlaget ägtenstap bygga med sin Hustrus Stjufmoder eller sinStjussaders Enka, ej eller med sin döda Dotters Mans Enka, eller med sin Stjufsons eller Stjufson Sons Enka, utan att Konungen dertill gifwer lös. De hos Högste Domstolen samt inför Kongl. Majtt uti StatsRädet denna Lagfräga rörande förde Prokocoll bifogas, och Kongl. Majtt förblifwer sanuelige Riksens Ständer med all Kongl. Näd och ynnest wäl bewägen. c ^ k i.. sjok. kreä. lVIarnmrlkLNts Ut - 38 Den 5 Februarii. Utdrag af Pr.t co« et, hillet uti StatsRä» det den n Jannarii i8>o, inför Hans Maj-t Konungen i närwaro af SkatsRaderne Friherre stolendlaä Fridene vonstlaten Friherre ?6Ierbt:tb IustitiäRäderne von 8troK.ircb och Liom Iustiki lCancelleren Grefwe Wacsitmeister Ho;Cancelleren Friherre Wetterstedt. S. D.
Hvad är då rättare och enklare, än att Ordf:n, för alt göra Utsk. fulltaligt, genast inkallar den suppleant, som är i ordningen. Enl. Hr Bildts förslag, hvilket äfven jag, i fall han ej gjort det, ämnat framställa, skulle 3:dje morn. i 19:de §:n erhålla följande lydelse: ”Den R. o. Ad:s ledamot, som af förfall hindras att Utsk:s-sammankomst bevista, anmäle det hos Utsk:s Ordf:de, hvilken till vederbörande suppleant utfärdar kallelse, att, i anledn. af yppadt förfall för viss ledamot, i hans ställe, i Utsk. inträda”. I afseende på 5:te mom. af samma §, erkänner jag riktigheten af Gr. Lagerbjelkes anmärkn., att det skäl, som der förekommer, icke bör qvarstå. Jag hemställer derföre, att mom. måtte erhålla följande lydelse: ”Inträffar för suppleant tillfälligt förfall, anmäle han sådant hos vederbörande Utsk:s Ordfcde”. För 31:sta §:n har Utsk. föreslagit följande lydelse: ”Vidalia val och voteringar skall uprop ske efter antecknings-listan, och anmode Landtmarskalken, eller den hans ställe företräder, sex ledamöter af R. o. Ad., att jemte honom vid bordet sitta, för alt föra prot. öfver dem, hvilka vid upropet sig infinna. De som till en och samma bänk höra etc.” Då numera endast ett uprop hålles, bör det icke vara fråga om annat, än anteckning huru många som infinna sig, på det alt man må kunna jemföra det antal ledamöter, som anteckningen utvisar, med de aflemnade röstningssedlarnes mängd. Jag hemställer derföre vördsamt, att §:ns ordalydelse måtte sålunda förändras, alt i st. f. orden ”för att föra prot. öfver dem, hvilka vid upropet sig infinna” sättes: ”för att anteckna deras antal, hvilka sig vid upropet infinna”. Hr Bildt: Gr.
Ank. till Exp.-Utsk. den 10 Jan., kl. 2 e. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om tillsättande vid Gijmnasierne af ser skilde Lector er för Natural-Historien m, m. Hos Högv. Preste-Stånde! har en motion i detta afseende blifvit af Herr Professor Wahlberg väckt, samt derefter till detta Utskott remitterad. Uti densamma anföres, att organisationen af våra Gymnasier härleder sig från den tid, då den så kallade klassiska bildningen nästan ensamt afsågs vid undervisningen. Berörde läroanstalter besöktes då till största delen af dem, som egnade sig åt det andliga ståndet, hvadan äfven serskildt afseende måste fästas å desses behof af läroämnen, till följd hvaraf åter Gymnasierne erhöllo serskilda lärostolar för Theologi, Hebreiska och Philosophi. Sednare lider hafva utvecklat nya bildningsmedel, hvaribland finnas flere, som numera visa sig vara oumbärliga och med afseende härå hafva äfven åtskilliga förändringar vid Läroverken blifvit vidtagne, såsom, att af de gamla läroämnena Hebreiska språket upphört att utgöra föremål för en serskild lection m. m.; dock synes ännu mången förändring återstå, om de till fullo skola motsvara vår tids behof. 1843 års Skol - Ålim, Besvoch Ekon.~Utskottels BetänkandeN;o 124. IX Skol-Revision har ansett Lectorerne i Tiieologi och Philosophi, med hänsyn till de delar af deras vetenskaper, sorn för Gymnasii-undervisningen •aro nödige, ej behöfva använda hela den hitintills vanliga leclions-tiden, hvarföre deras läroämnens förenande i en Lärares hand inom Revisionen varit ifrågasatt, och då man slutligen funnit skäl att bibehålla dem åtskiljda, hafva nya undervisningsämnen för hvardera läraren blifvit tillsgde. Revisionen har äfven föreslagit förbättring i lönvilkoren för läraren i Natural-Historien, likväl ingalunda motsvarande lectorernes.
Men när Asti rullat bort, tog hon igen fram boken under en hög skrifpapper. Hon måste nödvändigt ha reda på, om det skulle sättas mjöl till äggröran. Och nu höll hon på att studera » Småflickornas kokbok », som hon i sin flydda barndom brukat använda till dock-kalasen. Men det hade blifvit en ryslig skandal, om den historien blifvit känd. Den hade hon nog fått höra om af pappa i evigheters evighet. Hvar kvarts timme kom Asti sedan regelbundet vaggande genom salen. » Tror du inte, att det nu är tid, Siggan? » Slutligen steg Siggan upp från skrifstolen och sträckte på sin krokiga rygg. » Är du då så rysligt hungrig, stackare? » » Jag? Nej! » Asti blef pionröd af indignation. » Men Per och småflickorna » — Siggan log ironiskt. Jo, det var godt att skylla på Per och småflickorna. Siggan kände sig retlig. Hon hade ej fått reda på någon äggröra i småflickornas kokbok. Det bladet måste blifvit utrifvet. Och stora kokboken var spårlöst försvunnen. I köket hade Asti redan slagit upp båda skifvorna på det stora fällbordet och släpat fram kastruller och stekpannor och spilkummar och slefvar. Hon var så otålig att få börja, ty det var något så spännande nytt. Och snart voro de båda unga damerna i full verksamhet med sina middagstillrustningar. Siggan stod vid spiseln och rörde om sin smet, så att vispstjälkarne flögo omkring. På hvardera kinden brann en skarpt begränsad, bjärt rodnad. Hvad smeten såg misstänkt tunn ut! Aldrig i tiden kunde det bli någon äggröra af. Det var visst mjölet, som fattades. Huru skulle hon kunna uthärda nederlaget, om det ingenting skulle bli utaf. Beslutsamt knep hon ihop läpparne. Med mammas blårandiga hushållsförkläde lyfte hon pannan från elden och slog smeten tillbaka i spilkummen. » Är du färdig redan? » frågade Asti oroligt och afundsjukt. » Nej, men jag har ändrat mig », kom det kort, med en ansträngd röst, som hon försökte göra likgiltig.
Kgl. Kommerce-kollegium, för ma nufakturernas och fabrikernas understöd 1,800,000: „ Jern-kontoret 600,000: „ Fahlu Bergslag samt Sparbankerne i riket 300,000: „ Stockholms Stads Drätsel-kommis sion 50,000: — Förlag till belåning af Publika Papper 1,000,000: — D:o „ utlåningen på namn och reverser med omsättnings-rätt 8,000,000: „ utlåning och diskoutering genom Han delsoch Närings-diskonlerna Reser - Banko-Utskottets Betänkande, fö o 2ä. 49 Reservationer; Vid 9:de, iOide och lhte punkternål Af hr P. J. Lagergren i “Uti 9:de, 10:de och ll:te punkterna af förestående Betänkande är jag skiljaktig. Utskottets förslag att ränteoch kapital-albetalningar å Bankens fastighetslån kunde få verkställas i orterne vid de vanliga] uppbörds-stämrnorna för krono-skatterna, anser jag för närvarande icke verkställbart, ej eller ledande till de dermed åsyftade ändamål, såvida Bankens säkerhet för dessa på 28 års inbetalning ställda lån skall, såsom tillbörligt är, i första rummet afses. — Jag får nu anföra mina skäl för denna ifrån Utskottets tanka afvikande mening. Amorterings-planeu skulle, efter förslaget, undergå den förändring, att låntagaren borde förbinda sig endast alt i 28 år betala sex procent å det utbekomna låne-kapitalet, utan serskild beräkning af ränta eller kapital-afdrag eller liqvid derom. Men det måste vara ostridigt, att i denna årliga inbetalning af sex procent ingår så väl ränta som afbetalning å kapitalet. Om fastighetsägaren råkar i konkurs eller egendomen säljes — huru skall då utrönas hvad sorn är verkliga återstående kapital-skuld till Banken?
Detta var i synnerhet fallet med jägmästaren, hvilken snodde sina mustacher o c h få- fängt sökte efter något att säga. Slutligen bröt Elsa tystnaden. » Hvad menade Axel med sitt uttryck nyss? » frå- gade hon oskyldigt. » Har det varit tal o m, att jägmästaren skulle stanna kvar på orten? » » Nej, visst inte, » genmälde denne hastigt. » Axel bara pratar tok. » » Jag vet inte, hvad jag skall tro, » återtog flickan. » Han såg helt upprörd ut, och säkert kunde han icke skämta o m en sak, som så djupt intresserar h o n o m. och oss alla, » tillfogade hon, i det hon uppslog ögonen, hvilka skimrade af en förrädisk glans. Nu var det slut med Oskars själfbehärskning. Han böjde sig ned mot den i sin omedvetna r ö - relse dubbelt intagande flickan och sade med något sväfvande röst: » Ni har rätt, fröken Elsa, det har verkligan varit ett sådant förslag å bane. Men det var vansinnigt och kunde endast hafva upprunnit ur en väns varma hjärta. Föreställ er en ung man utan någon af de fördelar, man skattar högt i världen. Då för ödet h o n o m tillsammans med en familj, tillhörande en annan och högre sfer än hans. I denna familj linnes en dotter, hvilken genom sin skönhet, sitt milda, behagliga väsen gör ett djupt, ett outplånligt intryck på hans hjärta. Han finner, att hela hans framtida lycka beror på ägandet af hennes hand. Ni bör dock förstå den ringe mannens tvekan, innan han, därtill drifven af sin kärlek och kanske äfven påverkad af vännens och broderns uppmuntran, slutligen en dag vågar fatta denna hand och säga: Elsa, låt mig behålla den! » Därvid fattade han den på soffkarmen liggande handen och tryckte den hårdt mellan sina. Han hade talat med tillkämpadt lugn, och lugnt, nästan kallt lät Elsas svar: » Jag fattar mycket väl er tvekan, och godt hade varit, om ni ej låtit öfvertala er att tillfoga mig denna förödmjukelse. » Oskar hade blifvit alldeles blek. » Förödmjukelse? » upprepade han.
Hus Den 8 Mars. Z 9z r:o. Huruledes Znnewanarne i det Land, som af Fiende warder anfallit, i allmänhet böra förhälla sig, nemligen huruwida de böra sätta sig til motwarn, om an de arv obewapnade och finna deras wanmagr ar hindra der Landers inkräktning, eller om de i detta sednare fall kunna, utan initztydning, answar och förföljelse, för det de passivt handlat, tåligt underkasta sig öfwermagten, för at undwika de ryfliga upträden och vmenffligheter, hwilka, enligt alt krigsbruk aro wanlige följder, e» när Folket reser sig i matza och warder besegradt. 2:0. Hwad der Folk har synnerligast at iagttaga, som bo ä en af Fiende occuperacl Landsträcka, huruwida de böra efterkomma Fiendens päbud med eiler utan undantag, eller lemna detze utan hörsamhet, om an derigenom deras lif och egendom blottställas för mitzhandling af Fienden, som med swärdet i ena handen och eldbranden i den andra har magt och utwag, at satta sina befallningar i werkställighet. Zw, Huruledes Embttsmän i et salunda inkräkradt Land wifligast böra förhalla sig, och huruwida de mäste nedlägga deras Bensteebefattning eller dermed fortfara m. m. __ och 4w.Hwad i sadane fall, som omrördt ar, bör såsom brott anses, och huruledes desse förbrytelser efter deras olika art af grofhet böra bedömmas och bestraffas. Afwensom uti kotemorialet blifwit flmeligen hemstäldt, at något mätte stadgas i allmänhet om ersättning för sadane Medborgare, hwilkaö egendom, utan at de sjelfwe gifwit dertil an - Z94 Den 8 Mars. anledning, warder til större eller mindre del stöflad eller stadad af fiende; och om sattet huruledes en sadan förlust rätteligen bör bedömmas och ersättningen derföre beräknas och urgifwas.
Hon såg »död» ut, sade unga fröken, ansiktet stod liksom stilla på henne. Allt det lif, som fanns hos henne, var tryckt inåt.. Det yttre var som en frusen sjö. Men hur det var, började det igen med studenten. De gamla utfärderna till lands och sjös, de långa aftonpromenaderna, samtal, förda af honom med svar af henne, som knappt sträckte sig utöfver ett sakta nej, eller jo, ja. Nu var det slut med fruns tålamod. Lotta fick ej mer gå ut med herrskapet, hennes göromål inomhus afstängde henne från allt. Och en dag kallades hon upp till frun. »Lotta», sade hon, »jag har födt upp dig och klädt dig och gjort dig till folk, föräldrar har du inte, och något hem har du inte heller. Nu kan jag inte ha dig längre, men vill du, så skall jag skaffa dig tjänst i sta'n.» Lotta grät. Det var hennes enda invändning. Till staden ville hon inte. Studenten hade ju sagt, att det var dåligt där, och på honom trodde hon. Frun rördes af tårarne. Hon klappade henne på hufvudet och frågade, om hon ville ha tjänst på landet. Till exempel hos Agreens. Men Lotta bara grät. Till dem ville hon alls inte. Där kunde hon inte få gå i fred för drängarne. Frun såg misstänksamt på Lotta, öfver hennes gamla karlavulna ansikte kom någonting hårdt och strängt. »Nå», sade hon slutligen, »du kan få stanna här då, men på ett villkor.» Lotta anade, att det skulle komma någonting, som hon måste säga ja till, om hon också icke ville. Hon kände, hur hennes hjärta nästan upphörde att slå och hon väntade. »Jag vill ha Lasse gift», sade frun, »han vill ha dig och ni kan hålla bröllop till mikaeli.» »Ja», sade Lotta och neg. Ingen frågade om hon älskade honom, ej ens hon själf. Det föll sig ju så naturligt, detta parti, och hon tänkte: det är väl Guds vilja och fruns. Hur väl mindes hon nu ej allt! Hur frun pekade ut på gården, där Lasse stod och tvättade hästen, ryktade och putsade den, så att skummet stod om den. Ännu var blott hufvudet färdigt det glänste och sken som atlas.
M med und. anhållan om laginansrälternas upphäfvande; och denna omständighet skulle äfven — jag medgifver det — kunna synas höra afskräcka en så ung och ovan talare, som mig, från att yttra mig i en syftning, motsatt det nu ifrågavar. förslaget. Men dels är detta förslag väsendtligt olika med det vid de två föregtde riksdagarna afgifna, dels ock har jag uti Just.Statsministerns embets-berättelser om rättegångs-ärendena i Riket funnit åtskilliga factiska förhållanden utredda, uppå hvilka jag anhåller att få fästa R o. Adts uppmärksamhet. Af de mot lagmansrätlerna framställda anmärkntr är den första och, enl. min tanke, vigligaste, den som angår dessa domstolars sammansättning. Den i afseende häruppå gjorda anmärkn. finner jag för min del grundad, och derföre hvarken vill eller kan jag bestrida riktigheten derutaf. Vidare är emot lagmansrätlerna anmärkt, att de vålla uppehåll och hinder i lagsk ipningen, dervid särdeles vigt blifvit lagd uppå det dröjsmål, som skall uppkomma genom ärendens uppskjutande från eit lagmansting till ett annat. Huru verkliga förhållandet i denna omständighet är, inhemtas tillförlitligast af de förromnämnda embelsberättelserna. Jag har väl ej haft tillfälle fullständigt samla alla nämnda berättelser, men får dock meddela hvad som inliemtas af dem, till hvilka jag ägt tillgång.