Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Revisorerne äro icke tillförordnade atk endast granska och fälla omdöme örmer Fullmägtiges göromål, uran för att efterse Werket samt satta uti behörigt skick och ordning alt hwad som kan tarsma rättelse; och om Revisorerne uti något fall skulle handla emot Deras af Rikets Högloft. Ständer erhällne Instructivn, sä är det endast Rikets Ständer, men icke Fullmägtige, som häröfwer kunna blpwa Domare. Esker det Mr salunda yttrat wäre tankar uti ren as Herrar Fullmägtige wäckte högst wigtiga rräga, ärerstar för ost ait närmare granska Herrar Fullmägtiges förklaring, deruti Herrar Fullmägtige dels underlåtit, att lämna bestämda swar uppå de af Ost i anledning af förra Revisionens föreskrifter -ramstilve frågor, dels anfört åtskilligt emot sanna förhållandet och dels inblandat sädant som icke hört ull fåken, samt ändteligen gjort iZoz ärs Herrar Revisorer den Lillwirelse, att deras Expedition till - Den i8 November. ivgZ kommit i saknad af uplpsningar och tiliäfwcnkyrs af vrigtige upgifter. Off kan wal icke tillhöra, att pröfwa eiler bedömma förra Revisionens göromål; men dä twenne Ledamöter af denna Revision, såsom Revisorer är 182Z deltagit uti de i fräga komne Beslut, Haswa Wi funnit en omstandelig utredning af saken, den defle Ledamöter alwen särskildt yrkat, blifwa sa mycket mera nödwändig. Harwid torde aldraförst böra anmärkas, ari den sä kallade Bokhallare-Sytzlan wid Utrikes ärenderne uti Vokflurs.
Raab och åtskillige ledamöter med honom, att, i afs:de å södra stambanans sträckning från Finjasjön, det malte beslutas, att banan från nämnde sjö skulle framgå genom Skåne och Småland till trakten af sjön Salen. Härvid anmälde sig Hr Skogman och yttrade, att han afstode från sitt yrkande om bifall till Utsk:ts förslag oförändradt och förenade sig med Hr Bildt. LI. Exc. fortsatte härefter sin framställning med förmälan, att Frih. Raab hade jemväl yrkat, att endast 4 miihr rdr skulle beviljas till fortsättning af södra stambanan från Finjasjön i den riktning han förordat; och hade åtskillige andra ledamöter äfvenledes påyrkat anslagets bestämmande till sistnämnde belopp, samt Hr Hjärne, som gillat Frih. Raabs förslag i afs:de å jernvägens sträckning, anhållit om propos. derå, alt anslagsbeloppet skulle bestämmas till 4,082,1 12 rdr. Sedan Hr Hjärne härvid anmält sig och förklarat, att han afstode från sitt särskildta yrkande i afs:de å anslagssumman och förenade sig med dem, som anhållit orri anslagets bestämmande till 4 mill. rdr, fortfor H. Exc. alt framställa, hurusom Gr. Taube, hvilken äfven yrkat beviljande af endast 4 mill. rdr till ifrågav:de jernbana, i afs:de å dess sträckning föreslagit, att R. o. Ad. måtte besluta, att jernbanan skulle dragas från Finjasjön norr ut i den riktning K. M. behagade bestämma. Gr. Taube, som nu begärde ordet, tillkännagaf, att han icke vidhöll sitt särskildta förslag om banans sträckning, utan instämde uti Frih. Raabs i afs:de derå framställda yrkande; hvarefter H. Exc. förmälte, att flere ledamöter hade under öfverläggningen yrkat att frågorna om jernvägens sträckning samt om anslagsbeloppet skulle göras till föremål för särskilda propos:r, vid hvilket förhållande R. o. Ad. torde finna, att en sådan delning af proposme borde ega rum. Ropades ja.
Stånd, sorn återremit terat, eller såframt de öfrige Stånden, uti mål, der Tre Stånds röst utgör Riksens Ständers, redanfattat sammanstämmande beslut, Ståndet derom underrätta; kunnandes, genom sådan återförvisning, expeditionm af beslutet ej uppehållas. 23:o. Angående Boktryckares och Namnsedels-attestanters ansvar i vissa fall. Tryckfrihets-Förordningen. § ** 6:e momentet. G:o. Författare vare ej skyldig alt å tryckt Skrift låta sitt namn utsättas. Ehvad lian okänd vara vill eller ej, tillställe han Boktryckaren en förseglad sedel, innehållande uppgifterna af hans namn och hemvist, med påskrifvet betyg om dessa uppgifters rigtighet af tvänne i orten väl kända, inom Sverige boende Svenske medborgare, hvilka åligge Författare-ansvar, i händelse Skriften inom laga tid skulle åtalas, och Författarens namn och hemvist funnes origtigt uppgifne eller i sedeln saknades. Röjer Boktryckare Författaren, utan Domstolens åläggande att honom uppgifva, eller har Boktryckare, utan Författarens eller Utgifvarens tillstånd, hans namn å Skriften utsatt, bote, i förra fallet, Tvåhundrade, och, i det sednare, Fyralumdrade Riksdaler; och varde, i beggedera, hans förbrytelse uti allmänna Tidningarna kungjord. 7:o. Den hvilken noga iagttagne. 8:o. Vid Rättegången Domstolen inkalla. Skulle vid—■— •— Riksdalers böter. (Följande punkt, så lydande: ”Har Boktryckare, ulan Författarens eller Utgifvarens tillstånd, dess namn en skrift åsatt, straffes enligt Missgernings-Balkens 8 Cap. 3 — kommer att utgå.) Bih, till R. Angående egande-rätten till tryckt Skrift. T ryckfrihe ts-Förordni ogen» § 1* 9:e momentet. I:a punkten. 9». Hvarje Skrift vare Författarens eller hans rätts lagliga innehafvares egendom. Men sä framt
”Är bostads-boställe af den storlek att derifrån kan skiftas eller författningsenligt afsöndras en lägenhet tillräcklig att förse löntagaren med hans behof af jord brn L sals ter, må skifte eller afsöndring ske och återstoden af bostället i stadgad ordning utarrenderas, då församlingen, på Domkapitlets yrkande, dertill samtycker och åtager sig bestridandet af de med åtgärden förbundna kostnader.” 7:o. ”Ali tionde, vare sig tertial-, smöreller qvick-lionde, utbytes mot bestämda afgifter, fastställda för en lid af femtio år.” ”Vid bestämmandet af dessa afgifter och dem, hvilka böra utgå för bergverk, qvarnar, fabriker och andra inrättningar, har Nämnden att ställa sig till efterrättelse gällande författningar, äfvensom fästa afseende på af församlingen till dess presterskap förut utgående bidrag samt de afgifter, som af öfrige pastorater inom stiftet under likartade förhållanden utgöras.” 8:o. ”Påskpenningar, Jura stolas, matskott, offer, dagsverken med flera smärre extra ordinarie afgifter utbytas mot vissa, för samma tid som tionde-ersättningen lill beloppet bestämda utskylder, alt utgå icke allenast af faslighels-egare, utan äfven af församlingarnes öfriga innevånare, börande dessa afgifter så beräknas, att all betalning till presterskapet för särskilda förrättningar kan upphöra. Debiteringen och uppbörden af dessa afgifter verkställes på samma sätt, som för tionden bestämmes.” 9:o. ”Presterskapets löner beräknas uti en eller flera af de räntepersedlar, som, enligt grunderna för ränteförenklingen, äro för hvarje län bestämda, dock att endast en mindre del må beräknas i penningar. Persedlarne utgå efter tioårig medelmarkegång, der ej deras levererande till större eller mindre del in natura kan varda, med 420 Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse N:o 135. afseende på särskilda förhållanden, af Nämnden föreslaget och af Kongl. Maj:t medgifvet.
Den måste således utbetala betingade löneförmåner till lärarne, anskaffa mat, bränsle, lysning och läkarevård m. m. för lärlingarne; men till bestridande af dessa utgifter var det bestämda statsanslaget otillräckligt och utaf landtegendomen lyckades det icke styrelsen att erhålla något öfverskott, sedan den med minst 15 rdr pr tunnland utgående arrendeafgälden till Staten blifvit erlagd; fastmera uppstod under de ogynnsamma konjunkturer som de sednare åren varit rådande för landtmannen, en ej obetydlig förlust på dessa arrendevilkor. Lärare voro anställda och kunde väl icke alsättas. Lärjungar voro antagna på år och dessa kunde man väl ej heller visa bort från Institutet. Till följe af detta ohjelpliga förhållande mellan å ena sidan behörigen ingångna förbindelser och dermed oskiljaktigt förenade utgifter och å den andra otillräckliga inkomster — som det icke berott af styrelsen att öka — är det som skuldsättning måste ega rum; och då lärer Institutets styrelse icke kunna ställas till ansvar derför, ty dess lörsta pligt var att uppfylla behörigen ingångna förbindelser och sålunda upprätthålla Institutet. En talare har förmenat att styrelsen, genom antagande af flera elever, än föreskrifvet är, om än i god afsigt, dock otillåtligt vållat eller ökat skuldsättningen, men detta är ett fullkomligt misstag. Onekligen har Styrelsen ökat elevernas antal från 28 till och med 40 å 42, men ingalunda frielevernas, hvilket alltid stannat inom det föreskrifna 4-talet, utan blott antalet af betalande elever; men som deri, ehuru ringare, betalning, som dessa under de första 2^ åren erlade, likväl fullt motsvarade kostnaden för födan, och ölrige utgifter väsendtligen blelve oförändrade, enär lärarnes antal eller deras löner icke ökades, och utgifter för bränsle och lysning förblefvo ungefär desamma som förut, der - Den 14 April e. m. 219 före afl de allmänna rummen i allt fall skulle eldas och uppvärmningen af elevrummen sker medelst en värmeapparat gemensam för såväl dessa som en del andra rum, har Styrelsen således icke heller genom Institutets utvidgade verksamhet förorsakat Staten några utgifter, men väl bättre uppfyllt Institutets bestämmelse.
Nådiga resolution, att deraf icke måtte kunna hemtas något hinder för staden att till underlättnad af trafiquen på Götha Canal och sålunda till det allmännas fördel, nedsätta Tolags-afgiften, utan afseende på det höga belopp, hvartill denna afgift för närvarande i Norrköping utgick. Kongl. Maj:t fann, enligt Commerce-Collegii tillstyrkande, den a3 Jan. i836 (P) skäligt i Nåder förklara, alt Tolags-afgifterne till staden Söderköping för de vid Mern förtullade varor borde, jemlikt Kongl. Maj:ts b) Tit. Skogman. c) Tit. Rosenblad, Mörner, Löwenhielm, Åkerhjelm och Hård. d) L närvaro af Tit. Rosenblad, af Wetterstedt, MöYner, G. Lagerbjelke) Löwenhielm, Adelsvärd, Poppius, yon Schulzenheim och Skogman. Bilagor till Conslitutions-Utskotlels MemorialN.o i3. 31 Nådiga resolution den 29 Juni 1833, tills vidare och intill dess den i Nåder anbefallde allmänna regleringen af städernas Tolag blefve fullbordad, utgå ocb uppbäras till alldeles lika belopp, som för Norrköpings stad var fastslälldt.
Sedan detta förslag hade inkommit, borde StatsUtsk:t öfverlemna detsamma åt Jt. St:r, jemte sitt eget utlåtande i ämnet. Jag anhåller om remiss till StatsUtskit, 2:0. Det har visat sig, att den nya Författmn ang.-de mått, mål och vigt blifvit i allmänhet med ganska ringa välvilja emottagen, ithy att, åtminstone på landet, hvar och en, som möjligen kan det, uteslutande begagnar gamla måtten, och tvifvelsutan skall en ganska lång tid förflyta, innan den stora massan af Rikets innebyggare kan, efter otaliga misstag, vänja sig vid de nya. Utan att ingå i något bedömande af de beräkningar och beslut, som i detta afseende hos oss blifvit vidtagne, synes det mig, att då bildningen i allmänhet tramskridit till dea höga punkt, hvarpå den nu befinner sig, man äfven borde kunna blifva ense om ett och samma system för mått, mål och vigt öfver hela den civiliserade verlden. Det behöfver knappast antydas, hvilka vigtiga fördelar genom upnåendet af detta storartade mål skulle erhållas, den lättnad, som deraf skulle blifva en följd, vid handelsföretag emellan alla bildade nationer, och det närmare samband, så i vetenskaplig, som i industriel rigtning, som emellan aflägse länder derigenom skulle upstå. Europa, såsom bildningens centralpunkt, borde i detta afseende föregå med exempel, och då man på kongresser kan reglera dess politiska förhållanden, inser jag icke, hvarföre man ej på en stor vetenskaplig kongress, hvartill medlemmar från alla Europas stater borde inbjudas, skulle på ett tillfredsställande sätt kunna lösa det ifrågav:de problemet. Om äfven någon betänklighet ang.-de vigt skulle upstå med hänseende till tyngders föränderlighet vid olika latituder, torde denna obetydliga variation i kommersielt afseende förtjena föga upmärksamhet. Det hade visserligen varit på det högsta önskligt, om man äfven kunnat komma till enhet ang:de systemet för mynt, hvarigenom alla kursberäkningar skulle försvinna, men då detta af flera anledmr torde möta större svårigheter, lärer väl någon förhoppning om framgång i denna rigtning näppeligen Den 30 November e. m. 553 kunna bysas. —-
För sådant ändamål lår Utskottet upplysa, att ilrågaställde motion af Herr Friherren Baab blifvit af Ridderskapet och Adeln till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterad, samt att della Utskott derefter ansett nödigt alt till öfverläggning derom med Lag-Utskottet sammanträda, och derföre öfverlemna motionen till de Utskottens ledamöter, hvilka, enligt 43 § Riksdags Bih. tilt R. St. Ordningen, blifvit utsedde att behandla de frågor, för hvilkas pröfning det ena Utskottet kunde komma alt påkalla det andras biträde, eller hvilka af något Riks-stånd blifvit till gemensam behandling af begge Utskotten remitterade; Och om detta förhållande har anmärkaren, efter hvad han förmält, ej saknat kännedom. Men af samma förhållande följer emellertid, att Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet ansett sig böra deltaga i behandlingen af den fråga. Herr Friherren Raak väckt. Andamålet med motionen sjnes ock rättfärdiga en sådan åsigt. Visserligen hade motionären deri framställt ett förslag till lag om allmänt kyrkomöte; men förutsättande att detta förslag ej skulle kunna af Rikets Ständer antagas, hade motionären yrkat, att Ständerne ville hos Kongl. Maj-.t anhålla det måtte Han tillsätta en kommitté för utarbetande af förslag till lag i den af motionären anvisade syftning samt samma förslag näst sammanträdande Ständer förelägga; Och den egenskap af önskningsmål, som frågan således i motionen i viss män erhållit, lärer äfven föranledt dess remitterande till Allmänna Besvärs-och Ekonomi-Utskottet. Ett annat förhållande inträffade deremot med Herr Biskopen Thom anders till Lag-Utskottet remitterade och af detta Utskott ensamt handlagda motion. Deri hade Herr Biskopen ovilkorligen till pröfning och antagande framlagt ett utarbetadt förslag lill lag i oflanämnde ämne. Han hade, med andra ord, väckt en kyrko-lagsliftnings-fråga, som det, enligt Grund-lagen, tillkom Utskottet att ensamt handlägga.
Rikets Ständer kunna ej förneka giltigheten af de anmärkningar, hvilka sålunda blifvit framställda emot otydligheten i de bestämmelser rörande deltagandet i kommunala rättigheter och skyldigheter, som omförmälda författning innehåller, helst ofvan antydda uppfattning af syftemålet med de vid näslförflutna tvä’nne riksdagar af Rikets Ständer i ämnet lättade beslut synes vara den rätta. 1 den underdåniga skrifvelse angående utarbetande af förslag till ny kommunal-lagstiflning, som Rikets Ständer vid 1856—1858 årens riksdag lill Kongl. Maj:t afläto, uttalade Rikets Ständer den mening, “alt den reform af städernas inunicipal-väsende, som Vore af verkligt behof påkallad, borde fotas på grundsatsen af alla stadsinnevånares likställighet i kommunala rättigheter och skyldigheter.® De komiterade, som fingo sig uppdraget att utarbeta förslag till nya kommunai-förlättningar, hade i förevarande hänseende ej följt den af Rikets Ständer lemnade antydning, utan ansett sig förhindrade alt i de burskapsegande.stadsmedlemmarnes särskilda rättigheter och skyldigheter göra någon rubbning, hufvudsakligen derföre, att dessa rättigheter och skyldigheter till en del slödde sig på stadganden i grundlagen, i enlighet med denna åsigt gåfvo de komiterade åt 4 § i förordningen om kommunalstyrelse i stad följande lydelse: “Uti de kommunala rättigheter och deraf härflytande förpligtelse!', som burskapsegande medlemmar al' en sladskommun särskildt tillkomma, gör denna förordning icke någon ändring." Del vai' i full öfverensstämmelse härmed, som komiterade kunde åt den §, rörande stadens drätsel, uppbörd och redovisning, som motsvarade 58 § i den sedermera utfärdade förordningen, föreslå följande lydelse: (§ 71) “Der i lag eller allmän förordning stadgadt är, att burskapsegande medlemmar af en sladskommun skola ensamt utgöra bidrag lill viss utskyld, eller att någon stadsutskyld skall efter andra än de i denna förordning bestämda grunder utgå, eller att vissa Irån skattskyldighet till staden eljest befriade innevånare skola till fyllande af särskilda behof bidraga, gälle till efterrättelse hvad i Ihy fäll förordnadt är.* Men Rikets
St. nu äro i tillfälle alt derom med någon ledning ingå i rådslag. Frih. af Nordin, Carl Johan: Jag instämmer fullkomligen i afsigtcn af den motion, som nu här är under öfverläggning. Jag tror, att det finnes landsorter, som genom uleblifvande af bifall åt föregående Ständers gjorda framställningar i denna del, äro ganska betydligt lidande; men då jag derjemte af motionärens framställningar inhemta!', alt Konungen, vid föredragningen af sednaste Ständers begäran, beslutat, att denna fråga skulle komma till slutligt afgörande ihop med den nya tågordningen, då densamma till pröfning förekommer, så fruktar jag att motionärens hemställan, deruti han begär, att Ekon.[Jlsk. skulle förnya den framställning, som sista riksdag gjordes, skulle medföra intet resultat, enär en sådan förnyad framställning troligen skulle leda till samma beslut, nemi. att hvila intilldess tågordningen kommit till afgörande. På sudan grund får jag hemställa till motionären, huruvida icke han skulle vilja göia den jemkning i motionen, att han begärde, det Ekon.- Utsk. skulle föreslå Sländerne att hos Konungen i und. begära, att dessa hvilanda framställningar från föregående riksdag måtte, oafhängigt af tågordningen, blifva till Konungens afgörande anmälda. Erfarenheten har visat, att ett så vidt omfattande ämne, sorn tågordningen är, har redan fordrat ett eller annat decennium, utan att vi erhållit något resultat; och jag fruktar, att det ännu kan åtgå ett eller annat decennium, innan densamma till slutligt afgörande förekommer. Detta är åtminstone den farhåga jag enskildt hyser.; det är möjligt , att jag hur orätt. Att frågan icke är så utan vigt, derföre loide det tillåtas mig att framställa förhållandet i de norra provinserna. De uttröttas egentligen genom transporter af båtsmän; dessa transporter inträffa vid de årstider, då, som man säger, det hvarken bär eller brister, och svårigheterna äro dä ganska betydliga att forsla först de nergående, som skola, inställas lill tjenstgöring vid flottans stationer, och så de uppgående, som skola till hemorten, så att hvarje år hemsökas dessa provinser af 2:ne båtsmanstransporter.
TIOMIIC: SAMMMCUEM. !£. Afdelningen: ExpeditionsUtsko ttets Förslag till Rikets Ständers underdåniga Skrifvelser till Kongl. Majit m. m., jemte Riksdagsbeslutet. :v. s-iV.c - :3.si »B . • : '•■• ... ,.,. ftiluö Or millin ng fot åt 1855 oå} be påfalfan&e intill flutet af het åt, hå en farnnafc 35eftril(ninc}$^ta& eja af $iifetö stauber marget antagen; 05jarfc oå} famtueft tnifc Santinia $tif§&agen i ^tacffiaJm ben 3 december 1854. ■■ ■ -»*■«:) agSgOgSgc-esg»!.—■ @tttengeé 9tife§ till allmän Éagtima Diifsbag farn* manEallabe od) l)ät i ©tixtbolm förfamlabe ©tanber göte rcetertigt: att, [eban 2öi, jemtift Slegerutgö^önttené föreffriftet, gran Of en beremot froaranbe SBettnflning af kn SJiillion @tt|jin
Det brukades ofta af Indelningshafvaren sjelf, hvilket sätt visserligen för Boställens vårdande är det lyckligaste; men sedan åkerbruket feck det olika förhållandet emellan höga tjenstefolks loner och värdet af landtmanna-producter; har det blifvit för Indelningshafvare med dessa små Boställen en saker väg till olycka, alt bruka dem sjelf, emedan intresset af den summa han nedlagt lill inventarier af kreatur, åker och körredskap, äfvensom de dryga tjenslefolks-lönerne alldeles medtagit den revenue han af Bostället haft. Och då man tillägger byggnadsskyldigheter med alla till ett Boställe hörande onera, blef det en omöjlighet, med kanske ganska få undantag, för Lieutenanter och Fändrikar, att sjelfve bruka sina Boställen. Man tog då det partiet, att öfverlemna dessa Boställen på tjenstetid till en Arrendator; desse ombyttes ofta med hvarje Indelningshafvare, kände sin korta tid att vara Arrendatorer af Boställena, hade kanske ingått ett drygt arrende, och enda sättet att kunna betala det var, att utsuga jorden, försämra ängarna medelst hård betning, emedan derfö 4* - 5a Den 5 Janu ari i. re kunde erhållas en contant inkomst, utan att bry sig om att Bostället derigenom i en framtid skulle försämras, väl vetande, att Contractet ej räckte längre än för den Indelningshafvare!» tid. På sädant sätt börjades försämringen af dessa mindre Boställsdelar. Man fann då i sednare tider olämpligbeten häraf, och tänkte, att det onda skulle hjelpas med bortarrendering på 3o år. Detta sätt att bortarrendera Boställen på längre tid, är visserligen det enda för dessa små Boställsdelars bestånd i framtiden, om man blott gör afseende på Boställets vårdande, och sätter ett sådant pris på dess utarrenderande, att arrendatorn kan slå sig ut. Denna princip nyttjar hvarje klok egendomsherre vid bortarrenderandet af sina hemman till Bönder; detta bade äfven bordt ske vid bortarrenderandet af Kronans jord.
Den som inte kau bli intagen i Idun m e d porträtt o c h lefnadsteckning såsom varande sjuksköterska, gammal trotjänarinna eller utrikes ministerfru, den s o m inte kan eller vill (för det kan just k o m m a på ett ut) skrifva noveletter, skisser eller » pennteckningar », den s o m ej kan hitta på arit moremer eller diamantgåtor eller fundera ut en bra matsedel, eller den s o m aldrig i sitt lif har kunnat k o m m a på en tillräckligt snillrik fråga, den har nu ändå här ett utmärkt tillfälle att få se sina egna kära tankar i tryck. Ty kläder på kroppen ska vi ju ändå alla ha! Det finns väl också inte en enda af Sveriges Idunsläsande damer, s o m ej en lång stund efter det Idun kommit varit betänkligt upptagen af, ja inte just precis » hvad skola vi äta o c h dricka » (det är en öfvervunnen ståndpunkt), m e n så m y c k e t mer, » hvad skola vi kläda oss m e d? » — Vare det långt ifrån mig att vilja trängas m e d insändarinnorna o c h försöka orda o m, hvad jag ansett eller funnit lämpligast, eller hålla tal o m bästa sättet att tvätta gamla klädningar i öl eller quilajabark, och inte heller tänker jag lura nå- gon att sätta smörfläckar på tyget, innan man köper det. M e n i likhet m e d alla fruntimmer tycker jag det är roligt a t t yttra mig, o c h jagkan ej. alls finna, a t t mina yttringar behöfva röja mera brist på förstånd, intelligens o c h sakkänned o m än en hel massa andras. — Min erfarenhet i klädpenningfrågan är den, att jag n o g gör öfver m e d en 300 kr. o m året, m e n detta oerhörda belopp oaktadt finns det tjogtals saker, s o m jag verkligen skulle behöfva, o c h tusen o c h en saker, s o m jag önskade jag hade. Det skulle ej falla m i g in att kalla mig elegant, o c h jag är lika missbelåten m e d min yttre s o m m e d min inre människa.