Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
KammarCollegii Utslag den 20 Augusti 1783, uppå Assessoren Samuel Gustaf Qveckfeldts Ansökning, att, då Johan Larssons Arfvingar sålt Röttle Qvarn till Öfverste Gyllensvan, samma Qvarn måtte, innan köpet vunne laga Stånd, antingen af Kronan återlösas och Assessor Qveckfeldt återställas eller ock bytet om Husqvarna upphäfvas, hvilken Ansökning KammarCollegium ej funnit skäl att i ena eller andra afscendet bifalla , utan an» komme på Assessoren Qveckfeldt att hos Collegium uppgifva och föreslå någon sådan Lägenhet , som till ersättning för den bortmistade Röttleds Israels Qvarn kunde upplåtas» 5:0 Utdrag af AnnotationsBoken i KaramarExpeditionen af Kongl, Maj ts Cancellie, af innehåll, att Assessoren Qveckfeldt d. 4 Majs Den 5 ^annani. 235 1784 inkommit med underdåniga Besvär öfver KammarCollegii Utslag, rörande Röttle Israels Qvams i Grenna Socken och Jönköpings Län, Skatterätts inlösen och återlemnande till Frälse, hvilket mål samma dag blifvit remitteradt till KammarCollegii underdåniga Utlåtande; men ännu icke den 24 Julii 1817 finnes annoteradt, sorn besvaradt. 6:0 Kongl. Maj:ts Nådiga Bref den 6 Nov. 1772 till KaminarCollegium, angående inköp af Tullgarns Säteri, 3 Mantal, med underlydande 16|;dels Mantal Rå- och Rör Frälsehemman, för Hans Kongl. Höghet Prins Fredric Adolphs räkning och samma Egendoms åflorande i Jordboken till Krono; hvaremot Kongl, Majtt i Nåder förklarat sig vilja till Ridderskapet och Adeln afstå så mycket uti Kungsgårdsoch KronohemmansRäntor, sorn deremot svarade, med Nådig Befallning till Kammar. Collegium, att om ett sådant försäljande till Kongl. Majits och Kronans största förmån föranstalta Hvarförutan vid Assessor Adlerbrandts Memorial var i Original bilagdt:
Den protestantiska kyrkan deremot lägger med rätta vigt uppå, att presten skall vara kunnig osli ega insigter i Skriftens ordaförstånd och andeliga betydelse; och att prof deruti måste allvarligen föregå ordinationen, anser jag som en stor nytta och nödvändighet. Hvem skall lör öfrigt pröfva den andliga insigten? Det måste naturligtvis åligga någon slags auktoritet, fy om man skulle göra det sjelf och ensam, hvilket dock visserligen ginge församlingens rätt alltför nära, tror jag att man under sådana förhållanden skulle vara jäfvig och kunna betydligen misstaga sig. På dessa skäl anser jag för min del de af Frih. Alströmer yrkade förändringarne obehöflig», och anhåller att detta mitt yttrande måtte få åtfölja remissen till Utsk:t. Frih. Alströmer: Jag kan omöjligt disputera Frih. Ceder ström rättigheten att se saken på sitt sätt, men anser mig hafva samma rätt emot honom. Om Frih:n hade något närmare läst motiverna till min motion, skulle han säkerligen hafva funnit, att min mening icke kunnat vara att borttaga hvarken den lärda eller den allmänna bildningen hos presterna. Jag sätter på bådadera lika mycket värde som Frih. Cederström; men jag säger blott, att man icke bör anse detta såsom hufvudsak, och vi kunna ändock vara ganska öfvertygade om, att vi icke blifva utan ett i vetenskapligt afseende bildad t presterskap. Att säga, aft den, som verkligen är kallad till prediko-erabetet, (i fall Frih. Cederström förstår hvad jag dermed menar) äfven må dertill kallas af menniskor, utan att behöfva offra en dyrbar tid på iuhemtande af vetenskaplig bildning, hvilket måhända också ligger utom hans förmåga, är ingalunda detsamma som att vilja förhindra eller afskaffa denna bildning. Min mening är blott, att det skulle vara en möjlighet för en person att blifva prest, hvilken har verklig kallelse dertill, utan att behöfva -underkasta sig de examensprof, som våra lagar för närvarande föreskrifva.
Hvad först angar den anmärkningen, att Utskottet sjelf felat emot dess antagna princip rörande vigten af en consequent Lagstiftning, då Utskottet tillstyrkt, att Utländska Öfverflödsvaror, som äro till införsel förbjudne, äfven böra till bruk och nyttjande förbjudas; emedan till consequencen skall höra, att inga andra Lagar göras, än de sorn innehålla bestämda föreskrifter och åsyfta enkel verkställighet, så får Utskottet härvid förklara, att, enligt Utskottets tanka, är ändamålet med förbudet emot Utländska Öfver - 356 Besv. och Ekon. Utsk. Betankanden. flödsvarors införsel att hindra deras förbrukning. Att tillåta denna, är således att motarbeta det ändamål, sorn man vill vinna; och, som consequence är en alltid likstämmig utveckling af en antegen princip, måste ostridigt hvarje åtgärd, sorn hämmar eller motverkar denna utveckling, vara inconsequent, Bestämda föreskrifter och enkel verkställighet äro visst hufvudsakliga kännemärken på en god lag ; men dessa torde förnämligast angå dess former, hvilka ej med Lagens grundprinciper böra förblandas. Erfarenheten, som förr eller senare lägger i dagen de stadeliga följderna af origtiga eller försummade åtgärder, har äfven visat det menliga inflytande, som ifrågavarande tillåtna förbrukning och försäljning medfört, ej mindre på den inhemska industrien, än på sedligheten. Lurendrägeri och Tullförsnillning måste ovillkorligen uppmuntras derigenom, att den till införsel förbudna varan |får brukas och begagnas. De inhemska Fabrikerne och Näringarne, som ännu ej kunna uthärda cpncurrence med Utländningen, hafva fått vidkännas de käribaraste förluster härigenom,enär i sådana fall icke en gång en afpassad Tull jemkar försäljningspriset å den Utländska varanoch bidrager denna tillåtna förbrukning äfven att hos Nationen underhålla den kallsinnighet för egna producter, och det begär eftjsr Utländsk yppighet, hvarföre hon ej orättvist torde tadlas.
Utskottet, som tagit i noggrannt öfvervägande hvad sålunda förekommit, har funnit, alt Utskottets i förra Betänkandet uttryckta åsigt om det rättsvidriga och ändamåMösa i qvalificationer af dödsstraff blifvit delad af alla, som i ämnet sig yttrat, samt att det motstånd, som tillstyrkandet, angående desse qvalificationers borttagande, rönt, endast härleder sig från farhågan för en skadlig rubbning, som derigenom förments uppkomma i den nu varande brottmåls-lagen. Med afseende derpå får Utskottet, lill bemötande af anmärkningarne, vördsamt anföra, att om ock, genom ifrågavarande lagförändring, den gradation till någon del blefve upphäfven, som stiftarne af 1734 års lag, medelst stadgandet om qvalificerade dödsstraff, der sökt göra gällande emellan brott, hvilka, enligt då rådande tänkesätt, ansågos hafva det gemensamt, att de förtjenade dödsstraff, men, sins emellan jeronförde, funnos vara af mer eller mindre svår beskaffenhet och fordra derefter afmätte, olika bestraffningar; så bör likväl deremot i betragtande tagas, att lifvets förlust är det högsta straff, som Staten emot den enskilte kan använda, och att, då intet brott är så svårt, att det icke måste anses dermed vara inför menniskor försonadt, Samt straffet, enligt dess natur, ej kan, i och för sig sjelft betragtadt, ökas eller minskas, deraf följer, att den brottsliges stympning förr än han mister lifvet, eller kroppens styckning efter döden ej äro annat än onaturliga tillsatser vid straffet, utmärkande grymhet och hämndlystnad, hvilka, det är Staten ovärdigt att utöfva.
hwilken säledeö endast i detta fall kommer, att för dem hällas öppen. Slutligen hafwa Riksens Ständer ansett, det alla de, som pä ett eller annat sätt deltagit uti den wanhe, derliga och olyckliga Capitulationens ingäende wid Sweaborgs Fästnings Lfwerlcmnande till fienden, och icke kunna »vederbörligen styrka, att de emot ett sädant Fästningens Lfwerlätandc protesterat, icke kunna äga nägdr^ rättighet hwarken till expectance-lön eller accords-ersättning af Swensta Stats-Werket; hwilket allt till underhänigt sivar ä Eders Kongl. Maj:ts Nädiga proposition Riksens Ständer härigenom bordt i underdånighet anmäla. Riksens Ständer fcamhärda, rc. Stor - Den 2 April. StormAgtigste AllerNädigste Konung! Dä allmänna Lagen uti i; Cap. i. §. Rättegång?- Balken till lagligt jas emot Domare hänförcr den omständighet: om han hafmer en lika sak i annan Natt; hafwa Riksens Ständer med tillämpning af de stal och grunder, som Lagstiftaren wid detta stadgande wisligcn afsctt, Minik, det en Domare mäste wara ännu mera obehörig, att befatta sig med Mål, som äro sä bestaffadc, art han kan förutse sig komma att i samma Nätt, där han är Ledamot, flere dylike saker, för egen del, säsom part, utföra, hälst han, da alla Mål nödwandigt böra utdömas efter samma grundsats, skäligen kan misttänkas, akt halst antaga den, hwaraf hans egne sakers fördelaktiga utgäng beror. I sädan ställning äro otwifwelagtigt Tull-och AccisBetjente i anseende till de wid Tull-och Accis-Rätter förekommande Ärende), emedan hwar och en af deste Betjente är, icke blott berättigad, utan ock genom sin tjenst älagd, att i sädane
Han åberopade till vittne hela den styrka, som detta år stått under vapen i Schweitz, och, säger han, icke en gång, utan 9 gånger bland 10 bete sig våra officerare på ett sätt, som gör att både korporaler och soldater le deråt. Häraf ser man huru det går, när officerare bildas på det sätt, hvarpå man går tillväga i Schweitz, och häraf ser man hvad följden skulle blifva, om man satte sin enda lit till att, såsom en erfaren man nyss yttrade, i farans stund gå man ur hus. Hr Cederschiöld, Gustaf: Jag måste hafva en särdeles otur att bli missförstådd af Hr Bråkenhjelm; ty han söker ständigt att i mig fingera en fiende, som icke finns. Då jag talade om att införa samma upfostringssätt, som i Schweitz, så var det icke min mening att ynglingen skulle kunna blifva officer, då han utgick från Elementar-skolan; ty för sådant ändamål förutsatte jag att han skulle genomgå en ordentlig och fullständig kurs, utan min mening var att alla äfven icke blifvande militärer skulle erhålla militärisk öfning. Just till följd af den vigt jag lägger på en KrigsAkademi, är det som jag yrkat på den af mig föreslagna ändringen i Utsk:s förslag. Om ynglingen vid de allmänna Elementar-skolorna kunde erhålla den underbyggnad, som nu vinnes i de 2 första klasserna vid Carlberg, så skulle dubbelt så stort antal kunna derstädes undervisas i de rent militära ämnena. Långt ifrån att vilja krossa Carlberg, har jag velat att alla undervisningsverken i viss mån derefter modellerades. Jag instämmer således i allt hvad Hr Lefrén yttrade, med undantag af sjelfva slutet. Jag önskar, att de fördelar Carlberg tillegnat sig, skola blifva tillgängliga för alla. Jag återkommer således till samma sak, hvarmed jag började, nemi. att man icke bör isolera denna fråga, utan tänka på det samband, hvari den står med frågan om allmänna undervisningen.
Stats-Beredningen inser nogsamt, att ehvad Större eller mindre andel Kronan kan böra taga med Staden i denna aflöning, pröfningen och bifallet beror dertill på l-tiksens Ständermen då ali åtgärd af dem måste hvila till deras nä»' sta sammankomst; och Uppbörds sysslorna ärö af den vigtiga och grannlaga beskaffenhet, att aflönings vilkorens bestämmande för dem icke kan uppskjutas; så ankommer på Eders Kongl. Majös Nådiga pröfning och förordnande, om och huru stor summa utöfver den hittills bestådde, må ifrån detta ars början årligen till UppbördsCommissariemas aflöning i Räkenskaperna afskrifvas. Och lärer, antingen en sådan tillökning i Nåder bifalles eller ej, Nådig framställning här* om komma att göras till Riksens Ständer vid nästa Riksdag. Annan möjlighet att anskaffa de 1,000 R:dr, som Herr Grefven och Ofver-Ståthållarén dessutom äskat på skäl. derri Stats-Beredningen måste godkänna, till utlofvad belöning åt UppbördsCommissarierna för hvardera af de sednaste framflutna 2:ne åren litti och 1812, ser Stats beredningen icke eller, än att , efter den nu varande eller, i fall af tillökning, blifvande proportionen imellan Kronans och Stadens bidrag till Den 11 Juli. 1*05 till de nya lönerna för innevarande och följande arén, berörde 1,000 R:dr imellan Kronan och Staden fördelas. På Resfantierna för förra åren tyckes Kronans andel i denna utgift, genom afskrifning i Krono Rakenskaperna, böra få göras, och , derest den kommer att äga rum, sådant i frainställnin* gen till nasta Sländer äfven anmärkas.
Då frågan blifvit, ehuru nied Cn mycket knäpp majoritet, inom de trentie Standell afgjord, så är ej tvisten numera särdeles intressant; men jag anhåller* att* då R. o* Ad. förut afslagit enahanda frams stiillhihgar uti detta ämne, R. ö. Ad. icke heller nu matte bifalla dell ifrågavaib, utan afslå betänkandet; Hr Prytz: Jag vill visserligen icke göra mig skyldig till att genom min löst hafva velat bidraga till att fråntaga en sådan lialiotiäl-helgedoHi, som Upsala domky.rka* något af hvad som nödvändigt fordras lill dess underhåll* men då jag i Utskts betänk, tillner domkyrkans inkomster upptagna till 53,469 ridrs capital utom domkyi koliönden* som Utgår ifrån Upsala län med 170 tilnnor, ifrån Stockholms läll med 15-2 tunlior* ifrån Westerås lilli med 3o tunnor, ifrån Gefleborgs läll ined 82 tunnor, ottil ifrån WesteiNoiflands med 124 tniinor spunmål* så anser jag dessa sista 124 tunnor vara en högst obetydlig minskning i Upsala domkyrkas inkomster, då de deremot äro en ganska behöflig inkomst föl' Hernösands kyrkö. Jag tror derföre billigheten fordrade, att Upsala domkyrka frånginge dessa 124 t:r till förmån för Hernösands stiflskyrka. Hvad Frih; Cederström anfört, alt då detta är en donation af föregående Konungar gjord till Upsala domkyrka* så kan K; M; ej, i öfverensstämmelse med rättsgrunder^ frånkänna Upsala domkyika en sådan donation* och den framställning, att på sådana skäl den föreslagna öfverflyttningen af de 124 tunnorna ej skulle kunna försiggå, får jag besvara dermed, att en dylik donation äfven har varit gjord lill Skara och Mariestads domkyrkor, och hafva desSä domkyrkor likväl af K. M« kunnat frånkännas de inkomster, sool tili tillhöra Carlstads sliftskyrka, och som förut tillhörde domkyrkan i Skara och i Mariestad. På samma grund bör K.
Det är mycket sagdt af Hr Sandströmer, alt hvarje oförvilladt omdöme ovilkorligen skall anse de af honom yltrade åsigter vara de rikligaste. Jag är nog förmäten alt tro, det Hr Sandströmer ingalunda står så högt öfver alla andra inom vetandets och tänkandets sfer, att man, för del man icke delar lika åsigter med honom, nödvändigt skall vara slagen af förvillelse. Om Hr Sandströmer har så höga tankar om sig sjelf, så hade han likväl bordt inse olämpligheten af att yppa deni åtminstone på delta rum. I sjelfva saken, har Hr von Hartmansdorff redan livall beträffar den delen af punkten, som förer presterskapets tionde och indelningar, tillräckligen ulredt grundlagsvidrigheten af att inbegripa dem under voterrs-propos. Det återstår att tillse huruvida det är mycket grundlagsenligare alt derunder inbegripa de indelningar, hvilka blifvit militären anslagna. När man läser förfaltningarne ronde det år 1685 inrättade indelningsverket, så finnér man huruledes dessa indelningar blifvit åt officerare vid indelta regementerne auslagne lill deras atlönande samt huruledes kronan afsade sig all dispositionsrätt öfver dessa indelningar, under förklarande att om värdet af desamma gingo under det belopp, hvartill de på lönen blifvit beräknade, sä skulle officeraren icke äga rätt all derföre fordra ersättning, emedan han understundom uppbar ett vida större belopp, än hvartill lönen i staten blifvit fixerad. Detta indelningsverk är utaf R. St. efter 1809 års revolution, genom den då antagna grundlagen uti 80 §:n Reg.F. uttryckligen till sin existens bevarad, pä det sätt alt det icke får till sina hufvudgrunder rubbas, med mindre K. M. o. R. St. dertill gemensamt samtycka. Förändring uti indelningsverket beror således på civil lagstiftningsåtgärd, men ingalunda på en så beskaffad formell behandling, som man här sökt genomdrifva.
Sparre afgifna förklaringen att han vill i den 40:de g:n hafva intaget ett bestämdt förbud mot uptagande af utländskt lån. får jag, i motsats mot honom, anhålla att något sådant icke måtte blifva intaget, enär jag är af den öfvertygelse att det skulle se högst besynnerligt ut att i denna g införa ett förbud för landsting att, uptaga utländskt lån, då inländskt får uptagas. För min del är jag och har alltid varit af den öfvertygelsen att der man får penningar för bästa pris, der böra de alltid tagas. Ait i denna g införa ett sådant stadgande, som Gr. Sparre föreslagit, anser jag både olämpligt och oriktigt, och anhåller derföre att så ej må ske. Hr Hjärne: För min del får jag endast fästa uppmärksamheten derpå, att denna g är bifallen af 2:ne Stånd, och jag har fått mig underhand meddeladt, att äfven det 3:dje Ståndet antagit Utsk:ts förslag, hvadan g:n redan är E. St:s beslut. I följd deraf torde icke vara skäl att vidare diskutera densamma, utan i stället Bntaga den oförändrad. Gr. Sparre: Jag ber endast att få svara Frih. Tersmeden att jag ingalunda sagt, att ett bestämdt förbud emot utländska låns uptagande här skulle införas. Jag har endast sagt att om man i afs:de å låns uptagande vill insätta i lagen några garantier, borde det vara just i denna g; men då jag icke är beredd att nu genast upgöra något redaktiousförslag, har jag anhållit om återremiss. Sedan öfverläggningen nu ansetts afslutad, yttrade H. Exc. Hr Gr. o. Landtm., att derunder yrkats dels bifall till §:n oförändrad, dels bifall dertill med den förändring, att mom. d) skulle erhålla följande lydelse: »uptagande af lån», och dels slutligen återremiss af g n.
«Äfven han!» suckade Arabella, då hon var ensam, sjönk ned på en stol och föll efter en kort stunds förlopp i en stilla, lindrande gråt. NIONDE KAPITLET «Ej med förtviflans bön jag tröst begär. «Nog af! jag andas och min plåga bär. BYRON. «Sage et douce elle prend patiemment la vie; «Elle souffre le mal sans savoir qui le fait.» VICTOR HUGO. Återkommen på sina rum framtog baronen det olyckliga papperet, hvilket brände som eld på hans hjerta. Han vägde det en lång stund i sin hand, öfvertänkande om han skulle öppna det eller ej. Viss att deruti finna beviset för Arabellas brottslighet, betraktade han det med samma ögon, som en fånge sin dödsdom, men behöfdes väl någon mer visshet, än den han redan ägde! Den olyckliga, falska eden sväfvade som ett barthuggande svärd framför hans drömda eden, det den tillslutit för evigt. Den hade med sin giftiga fläckt bortblåst hvarje gnista af tro och hopp ur hans hjerta, der dock kärleken bitit sig fast som en vampyr och utsög blodet. Han suckade djupt, och denna suck var den bittraste han någonsin gjutit; det var en afskedssuck till lifvets glädje. Ändtligen uppvecklade han brefvet, och till sin förvåning igenkände han sin egen styl. Det var ett bref, som han skrifvit till henne, då hon, dagen efter den olyckliga natten, låtit efterfråga hans blessyr, och deruti han, i anledning af det samtal som tvänne okände personer hållit vid porten till fogelsången, uppmanade henne till försigtighet, emedan i annat fall saken, äfven utan hans medverkan, lätt skulle kunna komma för polisens öron. Nu insåg han klart den ädla bevekelsegrunden till hennes handling, och om han ej helt och hållet kunde gilla den, dömde dock hans hjerta henne skuldfri. Han rördes djupt af hennes bemödande, att rädda honom ifrån att bli inblandad i de obehagliga förhållanden, som kunde sätta hans karaktär i en tvetydig dager.
Hafva icke mödrarne också något att säga, ofta mer än fadren, och när denne undanfaller, äro de icke mästare af verket? Äro de fria för fåfänga, och hafva de icke en anledning, åtminstone ■ en ursäkt, i det lämnade företrädet åt den, som är eller blir husets prydnad, på hvilken vänner och grannar och innan kort allmänhetens ögon framför de andre skola fästa sig? Skola icke många, både fäder och mödrar, just i kraft af lagens syftemål anse sig skyldige att på den utpekade ynglingen slösa sitt goda lika som sin omvårdnad? Och hvad intryck skall ej denna företrädesrätt göra på de andra barnen? Om i denna författning någon öfverensstämmelse vore med vår allmänna lag, seder och tänkesätt, om förstfödslorätten vore i andia fall antagen, kunde den ena orätten sägas följa af den andra. Men hvarföre i denna ena punct afvika från den stora visa lagstiftningsprincipen, likhet i vilkor bröder imellan? De olägenheter, som blifvit anmärkte såsom följder af denna författning, då genom händelser, som visst icke blifva få, då genom slumpen Adelskapet oförtänkt tillfaller ättläggar, afkomlingar af den adlade, kan Herr Kammarherren icke bestrida. En dräng, en gesäll kan 29 674 Riksdagen 1812. i hast blifva Grefve och inträda såsom medlem af det första Ståndet. Enligt våra författningar äro vissa sysslor förbehållne Adeln, vissa endast ofrälse Ståndet. Hittills och med den gamla ordningen har allt gått sin gilla gång, med den nya föreser man flera fall möjlige, som störa den vanliga gången, sätta folks väl på språng och blifva menliga för tjenstbefattningen. I ovissheten om händelsernas lopp skall ynglingen stadna i ovisshet hvart ut han skall vända sin håg och der hans förhoppningar bäst och snarast skola inträffa. Constitutions-Utskottet får föreslå för de constitutionella sysslorne nya Reglementen, Banco-Utskottet för händelserne inom Banken, äfven för de, som inom Riddarhuset kunna förefalla. Jag vill anföra en. En ofrälse son af en adlig far eller ättling i en sådan ny famille blir sjelf Adelsman.
Sålunda ville Frihm under debatten angående 4:e och 5:e Hufvudtitlarne vederlägga den exposée af våra finanser, jag i början af densamma gjorde; men Frilen förklarade sig dervid hafva beklagligtvis glömt att medtaga de derför nödiga materialierna, hvadan han icke kunde då vederlägga mina uppgifter, Den tafla, jag då uppdrog, har jag sedermera lyckats få tryckt i en af våra tidningar, och tillfälle har således varit Frihm lemnadt att med sina inkast bemöta de af mig lemnade uppgifter. De upplysningar, Frihm lemnat, och som ligga på Stats-Utsk:ts bord, äro mig väl bekanta, men jag trotsar Frihm att med ledning af dessa eller några andra handlingar komma lill ett bättre resultat med afseende å våra finanser, än det jag framställt. På den allra sista tiden har, såsom den siste talaren omnämnt, penningeställningen försämrats. Jag ber Frihm icke allt för mycket rätta sig efter den kalkyl, som af Chefen för Finans-l)ep:tet är gjord i I^ongl. Maj:ts Propos, angående Statsverkets tillstånd och behof, ty då skulle han komma att begå åtskilliga fel. Der äro 60 Den 4 April e. m. nemligen beräknade åtskilliga tillgångar, hvilka ännu icke äro till inflytande afgjorda, t. ex. bränvinsskatten; der är såsom en säker källa upptaget det lån till belopp af 9 millioner Thaler; af hvilka R. St:r i närvarande stund icke veta, hvarifrån de skola 1a de 13 millioner R:dr, hvilka voro underkastade option med mera dylikt. Under sådane förhållanden tror jag, att Frihms tafla skall blifva vida mörkare, än den jag uppgjort. Hvad beträffar den uppgift, att våra jernvägar skulle hafva gifvit en nettovinst af nära 3 proc., så anser jag mig böra bemöta denna, om jag så får säga, fras uti dess grodd, emedan jag väl inser, att den af motståndarne kommer att användas såsom ett mäktigt vapen. Går man till botten af saken, finner man lätteligen, att någon behållning icke förefinnes.
Då den summa af 200 R:dr, som finnes på Sundhets-kollegii stat uppförd, såsom arfvode för granskning af de apolheks-räkningar, hvilka, enligt bemälda koliegii instruktion, skola derstädes revideras, numera icke är svarande emot detta besvär, helst nämnde räkningar, hvilka år 1816 utgjorde 235 stycken med en summa af 18,352 R:dr 19 sk. 9 r:st, år 1846 uppgått till '707 stycken med ett totalbelopp af 64,320 R:dr 26 sk., föreslår Kongl. Maj:t, att ifrågavarande arfvode må förhöjas med 400: Som, i anseende till den ringa lön af endast 432 R:dr 24 sk., hvilken är å stat anslagen för en provincial-läkare i Herjeådalens distrikt af Jemtlands län, svårighet sig yppat att återbesätta denna nu lediga beställning, äskar Kongl. Maj:t, att nyssnämnde lönebelopp måtte förhöjas med • 234: 8. — Rikets Ständer heviljade vid sisllidne Riksdag, ett anslag, stort 1,000 R:dr årligen, alt Transport R:dr 65.408: 4G. — Span må l. 20 t:r 25 k:pr, 20 t:r 25 k:pr. 70 Kongl. Maj ds Nåd. Prop. till II St. 1847. Spanmal. intill nu instundande Riksmöte under vissa vilkor utgå för den i Stockholm stiftade pharmaceutiska läroanstalt.