Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Denne sednare har i förevar :de fall ingen annan förbindelse, än att till Staten erlägga de bidrag, som, enl. gällande författningar honom påföras. Sker detta alldeles icke eller sker det oriktigt, så ligger felet hos Statens organer, utan att de enskilde dermed har något att skaffa, och det ligger då en billighet uti, att i detta hänseende den enskilde icke med efterräkningar för en längre tid besväras, och reciprocitetslagen bjuder äfven då att i omvändt förhållande, Staten emot den enskilde njuter samma förmån tillgodo. Tjenstemannen är åter tillsatt, att bevaka och iakttaga Statens rätt. Hans värf är icke tillfälligt eller till någon viss lid begränsadt. Det fortgår oafbrutet så länge han tjensleplatsen innehar. De redogörelser han ärligen atlemnar äro egentligen ingenting annat än delar af den allmänna räkning, som han, dä han upphör med sitt värf, såsom Statens ombud eller Statens organ, skulle, lika med den enskildes ombudsman eller förvaltare, vara förbunden att afgifva. När nu denne, den enskildes förvaltare eller ombudsman, enl. Sveriges allmänna lag, står, under hela den tid hans befattning räcker, delta må vara huru länge som helsi, för densamma i ansvar inför sin hufvudman, utan att detta ansvar, ehvad han årligen för sig gjort redo eller icke, förr är praescriberadt, än sedan han från sysslan blef skiljd; så faller sig häraf tydligt och klart, att Staten å sin sida i sjelfva verket icke kan emot sitt ombud äga rättigheter, som äro af sämre natur. Men Staten har redan, frivilligt gjort en inskräkning i denna sin rätt, genom den försäkran som den gifvit sina redogörare om en lika prmscription som gäller för fordringar enskildte emellan, eller emellan enskilde och Staten, att nemi. vara fria från alla efterräkningar för de räkenskapsfel som i deras redogörelser möjligen förefinnes, sedan 10 år förflutit från det redogörelsen inkom till granskning å behörig ort. Sålunda står till Staten dennes redogörare i vida fördelaktigare förhållande än den enskilde redogöraren till sin hufvudman; och ändå vill man öka denna fördel ända derhän, att ansvarstiden skall till 3 år förminskas!
Siandet tillsatt consult till Hr Landtm, i Talmans-conclnven instämmer i Landtmls åsigt; men det torde tillåtas mig få förklara, att jag under en mer än 25-årig utöfning af representant-kallet aldrig kunnat lara mig att förstå den upprepade grundlags-§:ns innehåll på sätt, som med Hr Landtmrs klubbslag och Hr Lagerhjelms biträde dertill varit afsedt. Jag har icke förnummit, alt fråga varit att öfverlägga om något K. M:s beslut ronde enskilde personers eller corporationers rättigheter, i afsigt att inverka på beslutets kraft och tillämpning; men jag kan icke finna , huru det skall blifva möjligt att, utan att nämna förhållandet, granska de Statsråds-ätgärder, hvilka föranledt besluten. Ehuru jag med ■uppmärksamhet afhört Hr Hjertås yttrande, har jag icke kunnat finna, att han öfverskridit den gräns för yttranderätten, inom hvilken man måste kunna få röra sig, såvida man ej skall sakna tillräcklig upplysning för ett grundadt omdöme öfver rådgifvarnes handlingssätt. Jag anhåller derföre att få förena mig med H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, emedan jag icke finner hinder af grundlagen för talaren alt fortfara som han börjat. Hr von Heyne, Georg: Frågan, som blifvit för R. o. Ad. föredragen , var Gonst.Utskrs betänk. rör:de granskningen af Statsrådets protocoll. Midt under discussionen derom hafva vi kommit in på en extra-discussion. Den har varit nyttig, emedan den varit upplysande; men den har likväl afvikit från ändamålet; och jag skulle derföre önska, att vi ej kommit in på denna bana. Jag förenar mig med dero, hvilka ansett Hr Hjerta icke hafva öfverträdt sin yttranderätt såsom representant, och önskar att han malte blifva åter uppropad för att fortsätta. Det blir hans eget ansvar, om han går längre än grundlagen tillåter; men derifrån afhållen honom nog hans egen urskilning. Hr Tersmeden, Carl Reinh.:
Utgående från den grundsatsen, att man så litet som möjligt bör reglementera uti denna skolförfattning, får jag, i anledn. af Hr Mannerskantz’s sednaste yttrande, förklara, att jag anser öfverflödigt att fastställa ijågon viss tid, hvarutöfver eleverne icke må tvingas att begagna skolan; ty då domcapitlet är uppdraget att öfverse" och stadfästa den skolordning, som af skolstyrelsen upprättas, så kan man förutse att den blir lämpad och passande efter särskildta locala förhållanden. Beträffande Hr Lefrens yttrade förmodan, att det endast behöfde heta — ”Alla i skolåldern varande barn böra skolan begagna,” så"alt orden, ”enligt gällande s k o I or d n i n g”, skulle vara öfverflödiga, så kan jag icke inse, att detta morn., betraktadt i och för sig sjelft och redigeradt efter Hr Lefie'ns åsigt, icke borde kunna förstås annorlunda än Hr Lefren nämnt; men då R. o. Adis beslut vid 3'mora. gör denna åsigt temmeligen vacklande, anser jag det vara ganska väl, örn den af Hr Gripenstedt föreslagna förändringen antages. Det enda jag skulle vilja anmärka mot Hr Gripensledts redactionsförslag, vore, att ordet ”hemma”, som förekommer på två ställen, måtte utgå på sednare stället, hvarigenom redactionen blefve något vackrare. Det skulle heta: ”men mäste vid de allmänna skolförhören sig inställa, för att undergå pröfning, huruvida den undervisning, som de erhålla, i noggrannhet” etc. Hr von Rosen: Jag får blott upplysa Hr Manner skantz, att uti en efterföljande § bestämmes skolstyrelsens makt i afseende på skolreglementets gällande kraft, hvilken 352 Den ij Februari e. m. makt inskränker sig till rättigheten oell skyldigheten att föreslå detta regemente, hvilket af domcapitlet granskas, pröfvas och fastställes; så att ingen fara nr att frukta deraf, att uti denna författning icke bestämmes huru inånga dagar barnen skola vara skyldiga att begagna skolan. Hr von Hohenhausen:
Utsk. grun - 3öo Den 7 Maj c. m. dat sin vägran till bifall å nämnda nåd. propos. på fruktan för möjliga missbruk, eller förmodat sqvadrons-chefernes fördel då kunde blifva att i tjenstgöring qvarhålla en mer än behöflig styrka; kan jag försäkra och bevisa, att sådant ingalunda ur förhållandet. Den enda vinst sqvadrons-cheferne nu mera kunna påräkna af passevolancen, är, genom en noga hushållning med beklädnaden; oell den säkraste garanti och eorlectiv tillika emot hvarje befaradt missbruk med ifiågavar. aflöning, ar det gifna factum, att munderingens större slitning, genom ett större antal tjenstgörande, skulle ofelbart tillskynda sqvadrons-cheferne en många gånger större förlust, än den tillökning några mans aflöning mer kunde inbringa. Hvad jag slutligen med visshet emotser såsom resultat af den föreslagna organisationen, är en problematisk högst obestämd vinst för statsverket, för reg:tet förlust, minskad tjenstbarhet, oell försvåradt avancement för de qvarblifvande. Detta vore måhända ej den lott de bort vänta sig, sedan de egnat sina bästa år och sin förmögenhet åt den trägna och visst ej afundsvärda garnisons-tjensten. Mycket mera kunde jag tillägga; men jag skall ej upptaga en dyrbar tid, då jag tror mig med facta hafva ådagalagt betänkts brister i hvad som angår regttet. Der siffran talar, der vika både tycken och antipatier. Jag vet, att i Sverige det alltid finnes genljud, då man vädjar till rättvisa och billighet, lika säkert, som då man nämner ordet frihet, och det är med den fullkomligaste tillförsigt till R. o. Ad:s och StatsUtskts rättskänsla, som jag nu slutar; anhållande 0111 ålerremiss till StatsUtsk., samt att dessa mina anniärkntr måtte få den åtfölja. Hr Peyron, Gust. Abrah.: yttrade skriftligen till prot. följande: Äfven jag tror mig böra lemna några upplysningar i afseende å H. StatsUtskts under föredragning varande utlåt.
Uti en inom Preste-Slåndet, under åberopande af 56:te §. Riksdags-Ordningen, väckt och till Stats-Ulskotlet remitterad motion, har Herr Professoren Geijer anfört: att, som de båda Amunuenserne vid Kongl. Bibliotheket, hvilka från äldre lider uppburit, den Förste lön emellan Prolocolls-Secreterareoch Canzlist-graderne uti Kongl. Maj:ts Canzli och den Andre full Canzlist-lön, vid den år 1835 verkställde lönereglering emedlertid icke kommit i åtnjutande af mera, än den Förste Amunuensen Canzlist-lön 800 R:dr och den Andre Copist-lön 400 Rtdr, i anledning hvaraf Kongl. Maj:t ock, på serskildt gjord underdånig framställning och i enlighet med Hof-Canzlerns tillstyrkan, genom Nådigt Bref af den i^:de Maj i83q, anvisat för bemälde Amanuenser å extra utgiftsmedlen ett gralificalionsbelopp af 200 R:dr för den Förste, och 400 R:dr för den Andre, hvarigenom deras löneinkomster åter kommit i samma förhållande lill andre tjenstemän i Kongl. Maj:ls Canzli, som tillförne, så och enär Rikets Ständer vid innevarande Riksdag beviljat det af Kongl. Maj:t i Dess Nådiga Proposition, angående Stats-Verkets tillstånd och behof, äskade anslag af 600 R:dr, som sålunda blifvit erforderligt lill lönefyllnad för Amanuenserne vid Kongl.
Direktionen att icke genast använda de af Eders Kongl. Maj:t och Rikets Ständer beviljade 1000 R:dr af det sist begärda beloppet, 4ooo R:dr, som fyllnad i det primitift sökta årliga anslaget, 7000 R:dr, hvilka först vid 1834 och sedan vid 1840 års Riksdagar blifvit, i härom väckta motioner, begärda och ådagalagda såsom fullt behöfliga i och för denna, för det praktiska, industriella intresset så mycket vigtigare vetenskapliga bildningsanstalt, som den, i hela södra delen af Sverige, är den enda. Behöfligheten af det begärda anslaget är lemnad obestridd, och synes till och med godkänd i respektive Utskottens Utlåtanden i ämnet vid förenämnda Riksmöten. Med fullt erkännande af Herrar Revisorers i den nu meddelade anmärkningen uttryckta åsigt, att ”den beviljade tillökningen i anslaget ”befunnits alltför otillräcklig, för att dermed kunna åstadkomma den ”utsträckning af undervisningen, som med det ökade anslaget afsågs”, finner sig Direktionen särdeles lycklig, att just uti detta, med all sanning enliga yttrande återfinna verkliga motivet till anmärkningens föremål. Hellre än alt med den partiel t erhållna årliga tillökningen i anslaget företaga små partiella utvidgningar af Skolan, ansåg sig Direktionen handla mera i Chalmerska Slöjdskolans och den vetenskapliga sakens intresse, då den besparade dessa medel, till dess att de, sam - — 160 — * manlagda, kunde, utan att störande inverka på planens helhet, användas Denna tidpunkt är nu redan inträffad, och användandet så väl af dessa i Irenne år besparade medel, som af de 1,000 R:dr, Skolan likaledes för löpande året har, som nådigst beviljadt anslag, att för hoppas, är af Direktionen heslutadt på ett sätt, som, så vidt villkoren för dessa nådiga bidrag det medgifva, qvadrerar med den beböfliga och högst önskvärda utvidgningen af Slöjdskolan, hvilken af Direktionen kommer att företagas enligt uppgjord plan, och alltid i denna vetenskapliga bildningsanstalts syfte och anda.
Tjenstemän icke mätte sakna den förmon att kunna ingå i Civil-Statens Pensions-Inrättning; och 2:0 att lönerne för desse måtte bestämmas till 5oo R:dr för hvardera, eller till lika belopp, som deras äldre vederlikar i samma tjenst åtnjuta; tilläggande Motionairen, som derjemte serskildt framställt och vitsordat behofvet af en Provincial-Läkare i Tjust Härader, att hela den anslagssumma, som erfordrades för Provincial-Läkare-vårdens reglering, endast utgjorde 8,5oo R:dr, hvilket belopp, i betraktande af det vigtiga ändamålet och i jemförelse med det capital, som blifvit nedlagdt på- Garnisonssjukhuset i Stockholm, ingalunda kunde synas stort, äfvensom billigt vore, atl omtankan för helsovården bland folket, hvilket erlägger skattebidragen, icke lemnades i sista rummet. Uti denna motion hafva Herr Doctor jElfström och Contraets-Prosten Ahlqvist instämt. 2:0 Af Herr Prosten Bruzeliusj hvilken, med förmälan, att han jem Bihang till R. St. I O Statssamt Allm. Besv.- och Oeconomic-Utshotlens Utlåtande N:o 8. väl förenade sig med Herr Prosten Hallström, antydt nödvändigheten af iöne-anslag för en Proviricial-Läkare uti Ingelstads och Jerrestads Härader i Christianstads Län, hvilka äro belägne 7 mil från Läkarens station och innehålla i folkmängd öfver 24,000 menniskor. Nämnde Härader hade, för att i någon mon kunna efterkomma de föreskrifter , Kongl. Förordningen rörande Choleran lemnat, antagit en Provincial-Läkare, hvars tillsättande Kongl. Maj:t i så måtto sanclionerat, att honom blifvit förunnad lika befordringsrätt med andre Provincial-Läkare.
Vidkommande derefter motionärens föi slag, att, vid Regcmen tets arbelscommenderingar, såväl för Kronans, som enskilda Bolags räkning, rotehållarne måtte undfå ersättning för slitning af klädes-persedlar; så få Utskotten upplysa, att föreskrifter i detta afseende redan äro meddelade uti Kongl. Iiisiructionen för Beklädnads-Dii eclionerne af den ii Juni 1822,. som uli 6 §. 3 och 4 morn. innehåller: Slilningspenningar nqvireras och utfalla hos Kr igs-Collegium för den tid, utöfver en månad, militär-commendering tjenstgör utom Regementets stånd eller Piovinsen, hvarinom Regementet är roteradt, efter beräknad i^Soidel af persedlarnes värde för» hvarje dag; samt efter berörde grund, utaf serskildta Bolag och Corporalioner, för mundei ingens nötning under marschen lil! och ifiån arbets-stalioner. Dessa föreskrifter synas likväl Utskotten alltför obestämda och inskränkta, samt icke eller med billighet öfverensstämmande, serdeles i fråga om ersättning för det arbetsbiträde af Ihdehlta Infanteriet, som i Nåder varder enskildta Bolag förunnadt » hvadan och då dessutom någon ersättning vid sådane arbets-commenderingar icke är uti Förfatlningarne afsedd eller tillagd rotehållare för de ökade praestalioner, de derigenom få vidkännas, Utskotten anse det vara af nöden påkalladt att erhålla en ny och fullständigare Förordning i berörde afseenden.
Medborgare är stridig at upvffra en del af sit wälständ til Fäderneslandets tjenst. Om Medes den projecterade afgift ten blefve frän fyra och en half million förmindstabtil twä millioner; om denna afgift uptogs såsom et twängslän med g proLents ränta, sä torde fåken fä et mildare utseende. Twä millionerRrdr. Lknco tordei Utländskt Länkmmauptagas, och i Riksens Ständers Landus kunde utwäg stunaS för den summa som til realklätionoirs fullkomliga werkställande kunde fordras. z:o. Det projecterade förbudet af arbetadt Silfwer tyckes wara af ingen eller en nästM stadeligwerkam Det torde äga til följd, at Dare af arbctadt Silfwer undangömma det, ! hopp at det äter en gäng L-L kan komma r bruk och ät do likwäl ej Underlätä E stegra den wara, hwaraf dö äro i besittningDetta förbud skulle dä, som alla öfriga prolu Kiliva Försatt» Mngar tätt kuiwa elullorg.8 och icke efterlefwaS, och hwäd som skadligast är,dcMindsta alltid i detta fall den aktning, man är ffyldig Öfwerheten och Högsta Mrgten, en aktnings sä nödwandig för Samhällens bestånd och som aldrig utan wäda kan rUbbas Hwad Konungens upoffring af en del af Dest §- Zet Silfwer angar, sä bär den den säkraste stämpel af det ädelmod, hwarutaf hwakje drag af Dest Neger ring MMakker sig, dä den tillika gifwer Regenter och Undersåtare et der mest lysande efterdöme af den ädla Aatriarcimlista enfald, som tyckes äterkalla tvära Fä» ders urgamla seder. Sluteligcn, mine Medborgare/ wägar jag päminna Eder om warde! af det wigtiga kall ost älig» ger. Lätom ost icke
Ah! han kommer då hit den gode, den vackre kungen! hvad jag är glad, hvad jag är lycklig! j ag måste omfamna er mormor, och er med, Riksdagsman. Nå det måtte jag säg a, här h ar Hans Maj estät riktigt tillgifna vänner. Oh! han har många sådana han; han har riktigt trängt sig in i folkets hjertan; när man ser honom gå omkring; bland menige man, tryck a deras händer och fråg a dem om deras ang eläg enheter, så kommer rik tigt tårarna i ögonen på en; svenskarna äro intet bortskämda med sådant, sk a j ag säga; nog ha vi haft kungar, som velat sk rapa åt si g folkets penningar, men inte h ar det just vari t många, som frågat efter deras behof. Och ändå h ar kung Gustaf s å många fiender. Ja, det är l ätt förklaradt det, vi ha v ari t v ana vid sådana regenter, som aldrig ha haft någon egen kraf t, utan låtit leda sig än af den ena, än af den andra och sådana kallas alltid goda och beskedliga; men se kung Gustaf har ruter i s ig han, och vet hvad han vill, och se det tycker intet Rådet och Ständerna om ska jag säga. Men man förebrår honom att han är en slösare. Det må så vara, men han slösar inte för egen räkning, utan när han har något, så får både land och folk godt af det; hur gör han på sina fester, tror Rik sdagsman? är det bara för sig och hofvet h an tänker, nej bevars, s å många som få rum, så ska de ha del af lustbarheten. Hur var det till exempel h äromsistens på Drottningholm? kungen hade en s to r tillställni ng derute, der var spektakel, karusell och flera sådana der nöjen. Tusentals menniskor hade gått och rott dit ut för att se på ståten; men hv ad h ände! på q välln bl ef ett förf ärligt väder, det blås te och regnade, som om himmelen hade vari t öppen. Nå en annan kung hade hel t simpelt g ått in i sina varma rum, och på sin höjd beklagat det stackars folket, som sk ulle bli så genomvåta.
Dea 27 Junit. stora betänkligheter derwid, at dä en witz icke obetydlig grad af Potzetzion ulsattes_säsom wilkor för Ofrälse Potzetzionarers Riksdagsmanna-rätt, och dä deras Fullmägtiges antal inffränktes i den män at det icke til et oformligt antal ökte hela Ständets, de mätte blifwa intagne bland Högloft. Ridderffapet och Adeln, hwars mesta intretzen äro med dem gemensamme. Men jag tror mig redan höra en mängd af inwändningar, som til en del kunna wederläggas, men som icke äro utan all grund; lil exempel: Oa^ita af Ridderffapet och Adeln äro födde kLpregenmnter, detza ffola wäljas: 8tLtu8 in Staru. Ridderffapet och Adeln har ifrän äldre tider utgjord! et särskildt Ständ, det ffulle nu upblandas : Genom den i Regeringsformen föreffrifne inffränkning af ny Aidel til de äldste manliga afkomlingar, mäste lamillernas antal minskas, och siuteligen Ofrälse Potzetzionaterne utgöra xinralitctcn med mycket mera. Det äterstär dä, at Ofrälse Potzetzionater ffulle utgöra et särskilt Ständ. Utom den allmänna nytta, som deraf nödwändigt mäste upstä, förutser jag at Ridderffapet och Adeln, hwars beständ jag i synnerhet derföre anser dyrbart för Fäderneslandet, at detta Ständ, som alltid med ärofull ståndaktighet emotsiätt en tryckande Lfwermagt, ofta stödd pä andra Ständs blinda undergifwenhet, äfwen nu dä, under en mild Regering, frihetens dag upklarnat, längt ifrän at wilja öka sina förmäner pä andras bekostnad, Ådagalagt den be römligaste - Den 27 Ium'k. rM konstigaste moäeration och sjelfwilligt erbudit vpvffringar af urgamla rättigheter ät Fäderneslandets wäl.
Domkapitlen, i anledning af väckta motioner om förändrad organisation af dem: B. VI. 57, 135, 138, A. 138; E. VII. 246. Domstol, i anledning af väckt motion om (öreskrift derom att arf-skiften skola inom viss tid till domstol ingifvas: B. 11, 173, 198, 202, A. 202, U. 322, 372, A. 372. Donner. Gustaf Wilhelm af, dess yttranden: VI. 32, 42. Dopet, i anledning af motion angående giltigheten af Kongl. I)’Orchiinont, Ferdinand, dess yttrande: I. 250. Drake, Carl Adolf Wilhelm, dess yttranden: I. 90, 214. Drakenberg, Sten, dess yttrande: I. 215. Drawback eller restitution af erlagd tillverknings-afgift för exporteradt bränvin, i anledning af väckta motioner derom: B. V. 197, 254. 280, A. 284. Duben, Friherre Gustaf von, dess yttranden: I. 234, 236; lil. 6, 134. Dubbel-lyr, angående statsanslag till uppförande af en sådan å den så kallade Tylö-ndden vid llalmstads-bugten; motion af Herr Peter von Miiller: se Motioner. Döfstumma, i anledning af väckt motion om inrättande af ytterligare ett institut för sådana: B. 11. 484; lil. 46, A. 46, E. 510. Döfstumma barn, om understöd till en skola för sådana; motion af Herr Gillis Bildt: se Motioner. E. Ecklesiastik boslälls-ordning, i anledning af väckt motion om utarbetande af en sådan: B. I. 573; II. 5, A. 5, E. 201. Ecklesiastik-Departementet: se Riks-Statens Åttonde HufvudTitel. Edelsvärd, Adolf Wilhelm, dess yttrande: 1. 239.
Inbetalning till Rikets Ständers Riksgälds-kontor i ersättning för det å riksstatcn öfverflyttade, tillförene af Manufaktur-diskontens vinst-medel omedelbarligen bestridda, årliga anslag till Teknologiska institutet 14,000: ’ Summa R:dr 78,383: 33. 1. Manufaktur-diskonten har följaktligen under året vunnit en tillväxt af 26,178: 22. 8. hvadan fondens behållning, hvilken vid 1855 års utgång beräknades till 1,109,322: 15. 6. vid årets slut ökats till 1,135,500: 38. 2. — 4 — och då härifrån afgår beloppet af under året verkställde afskrifningar af osäkra fordringar , 5,340: 31. 8. uppgick fondens behållna tillgång vid 185G års slut till 1,130,160: 6. 6. deruti likväl inbegripne osäkra fordringar af tillsammans R:dr 176,254: 3. 8, hvilket belopp med I\:dr 23,793: 12. 5 understiger den summa, hvartill sådana fordringar finnas upptagne vid 1855 års slyt. Sedan Rikets Ständers nästlidne år församlade Revisorer, uti deras berättelse om verkställd granskning för år 1855 af de under Kongl. Kommerse-kollegium ställda fonder och medel, framställt anmärkning rörande utbetalning från Manufaktur-diskontens vinstmedel af en gratifikation utaf 100 ll:dr R:ko till åtskillige tjenstemän i Rikets Ständers Bank, så och efter det Kommerse-kollegium uti häröfver afgifvet utlåtande upplyst, att ifrågavarande gratifikation, hvars utbetalning grundade sig på Kongl, brefvet den 11 Jauuari 1815, sedan denna tid fortfarande årligen utgått, så har, enligt hvad Revisorerne inhemtat, Kongl. Maj:t i nådigt bref af den 22 sistlidne Januari anbefallt
En dylik rättighet, att till värderingsförhållandens utredande förordna Landtmätare, skall äfven till bevakande af Kronans rätt vara Konungens Befallningshafvande förbehållen, i händelse de anse en värdering vara för lågt uppgjord. De böra då äfven på nyssbeskrefne sätt till Riks-Comiteen inkomma med sina anmärkningar, med bifogad förklaring, att Landtmätare redan till det ifrågasatta värderings-målets utredande blifvit förordnad, hvarå Comité^», om dertill skäl är, äger att göra afseende. Den Den 3o Mars f. m. 3o5 Den kostnad, som häraf uppkommer, bestrides af den skattskyldige till hälften, så framt Konungens Befallningshafvande finnas hafva haft fog till de af dem gjorda klagomål; i annat fall vare den skattskyldige från all kotsnad fri. Efter slutadt arbete utväljer RiksComite'en bland sig sjelf en Ledamot från hvarje Län, som på af dem utsatt tid, sedan de anmälte Landtmäteri-förrättningar äro fullbordade, sammankomma för att dessa målen till slutligt afgörande upptaga och afdömma, då den skattskyldige tillerkännes de honom tillkommande skäliga afdrag eller tillökningar. Till noggrannhet vid värderingarnes förrättande, blifva , till följe af det föregående, Tabeller af nöden. Dessas mer eller mindre fullkomlighet blifva äfven vid sakens utförande ett ämne af mycken vigt. Af sådan anledning tror jag .mig till ändamålets vinnande böra föreslå, det Kongl. KammarCollegium och LandtmäteriContoiret anmodades, att i stöd af ägande sakkännedom uppgöra förslag till VärderingsTaheller för jordbruket, och att hos Kongl. Bergscollegium äfven anhölls om en dylik åtgärd, hvad Bergshandteringen och Bruken beträffar. Då emedlertid de af Herr Friherre Henning Wrangel redan för Jordhruks-värde18 H. 20 3c6 Den 3o Mars f. m. ringar uppgjorde Tabeller synas mig vara af mycken förtjenst och äga en för ändamålet stor grad af användbarhet, finner jag mig smickrad att med dess tillstånd få desamma härjemte bifoga.