Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
44,000 dukater, syntes tillfället att bereda förstärkning deraf äfven till då gällande invexlingspris icke böra lemnäs obegagnadt; men som den dåvarande låga kursen på pund sterling gaf anledning befara någon spekulation att i större partier till riket indragit guld, hvarigenom vexeltillgången kunnat komma att lida den förminskning, att silfver måst från Banken uttagas för verkställande af utländska liqvider, hvartill, i annat fall, de till guld förvandlade vexlarne å pund sterling funnits att anlita, hade Fullmägtige med guldprisets nedsättning afsett att åt vederbörande gifva en väckelse att icke allt för långt utsträcka dylika spekulationer, hvilket syftemål, vid betraktande af de relativt ganska obetydliga partier guld, som till Banken aflemnades, äfven vunnits: att som emellertid vid prisnedsättningarne den ! fi Juni och 21 Juli Fullmägtige egt sig bekant, att guld, ämnadt för leverering till Banken, antingen redan blifvit inlemnadt eller i närmaste dagarne komme att inlemnas å K. Myntet för den behandling, som skall föregå levereringen till Banken, skulle det, enl. Fullm:s åsigt, kunnat anses mindre grannlaga, derest Fullmäktige genom tillämpning genast af beslutad prisnedsättning föranledt skada för den eller dem, som, endast under förutsättning att gällande invexlingspris icke al't för snart förändrades, sökt att genom indragning af guld möjligen skydda sig mot förlusten på då varande låga kurs å pund sterling, samt att Fullmägtige derföre med beslutets tillämpning vid hvartdera tillfället låtit anstå en tid, som varit tillräcklig för Dbii 11 Janu ari f. m. 65 för att erhålla redan inbekommet guld å Kongl, myntet behandladt, men otillräcklig för upgörande af någon ny affär.» Det är tydligt, att Fullm. hade sig detta bekant genom anmälan, en ganska riktig åtgärd, då omyntadt guld icke får i Banken insättas utan föregången undersökning i myntverket, hvartill åtgå flera dagar.
Jemför man skatten med folkmängden, så befinnes att, enl. de af H. Ex. Gr. Björnstjerna i lifstiden lemnade upgifter, Svenska folket betalar, i förhållandet till antalet, ringare skatt ån något annat, utom Norrmännen. Är hos oss någon hårdt beskattad, så härrörer det deraf, att utskylderna falla ojemt; men ingalunda deraf, alt de i allmänhet äro för dryga. Jemnade viv skatterna, hvarpå Utsk:s ledamöter, likasom på kontrollerna, allt för litet tänkt, så blefve denna olägenhet undanröjd. Jag är af den tanke, att det är förgäfves att vilja rätta på en eller annan , sak serskildt, såvida man icke upgör sammanhängande riktiga grunder. Jag instämmer således med Hr Adelborg deruti, att denna åtgärd först måste vidtagas. Jag vet icke heller, på sätt Gr. Björnstjerna nyss yttrade, hvar R. Sl:r skola finna medel att bestrida Statens utgifter, om ; man fortfar med Statsinkomsternas nedsättande. Men om man befarar, att R. o. Ad. ogillar denna punkt, anser jag det vida bättre att hans afgörande upskjutes intilldess ö8 § till pröfning förekommer, der kontrollerna afhandläs. Afslår Ståndet ett sådant upskof, och fråga således blir antingen om nedsättning i bevilln:s-proc:n eller bifall till Utsk:s förslag, yrkar jag det sed, nare; ty nedsättning i bevilln:s-proc:n utan tillräckliga kontroller kan jag icke medgifva. Gr. af Ugglas: Såsom en följdriktighet af återremissen utaf den punkt, som angår bevilln. af embetsmäns löner, hafva , åtskilliga talare yrkat återremiss äfven af denna punkt. Jag får fästa dessa Hrr:s upmärksamhet derpå, att emellan den nu förevar:de och den förra punkten finnes icke ett sådant sammanhang, att den föreslagna åtgärden bör vidtagas.
Vid den 30 påföljande Oktober, likaledes samfäldt med förenämnde departement, skedd förnyad föredragning af ärendet blef för granskning af de i tillika föreskrifven ordning anstälda skjutsförsöken i nåder tillsatt en kommitté af sakkunnige personer, med uppdrag, bland annat, att i underdånighet afgifva förslag till omförmälda anslags lämpligaste användande, äfvensom dess fördelning emellan arméen och flottan; och sedan detta förslag inkommit, förordnade Kongl. Majit slutligen under den 7 Mars innevarande år, om användandet och lyftningen af merberörda anslag, hvilket då jemväl ställdes under Förvaltningens af Sjöärendena förvaltning. 72:o af den 26 Mars 1863, i anledning af de under åren 1860 och 1861 verkstälda revisioner af statsverket m. fl. allmänna fonders förvaltning under åren 1858 och 1859. (61.) 1863 den 6 Oktober anmäld genom Finans-departementet och då öfverlemnad till Sjöförsvarsdepartementet i den del, som omfattade Rikets Ständers framställning, om förändrade föreskrifter för redovisningen af utgifterna vid flottans depot i Göteborg. Sedan efter vederbörandes hörande förvaltningen af Sjö-ärendena öfver Irågan afgifvit infordradt underdånigt utlåtande, föredrogs ärendet den 10 Maj 1864, då Kongl. Majit, med fästadt afseende på hvad i berörda utlåtande blifvit anfördt, fann någon förändring i gällande föreskrifter för bokföringen vid förenämnde depot icke böra vidtagas. 73:o af den 31 Oktober 1863, angående reglering af utgifterna under Riks-statens femte hufvudtitel. (144.) 1863 den 17 November föredragen och innehållet af den underdåniga skrifvelsen vederbörande delgifvet tiil behörig kännedom och efterrättelse i hvad på dem ankom; hvarjemte nödiga föreskrifter meddelades i afseende på användandet af de serskilda anslagen och de åtgärder som i öfrigt funnos af berörda skrifvelse föranledas.
Uti häröfver infordradt utlåtande hade Elorus öfver Strengnäs stifts elementarläroverk underdånigst yttrat, att, då vid ett på real—linien fullständigt läroverk med så stort antal lärjungar, som det i Nyköping, svårigheterna blefve ganska betydliga att lösa den uppgiften att bilda lärjungar till fullständig afgångsexamen, samt dessa 36 Stats-Utslcottets Utlåtande N:o 139. svårigheter tilltoge i samma mån som flere ynglingar, tillhörande den klassiska linien, vid läroverket qvarstadnade för att af dess lärare eller på annat sätt förskaffa sig den undervisning i de gamla språken, som för afgångsexamen till universitetet vore erforderlig, funne sig Eforus böra till den gjorda ansökningen tillstyrka nådigt bilall. Af alla de på real-linien fullständiga läroverken är Nyköpings det talrikast besökta, hvarförutan ortens folkrikhet samt det lifliga deltagande densamma för läroverkets utvidgning ådagalagt, låta förvänta en stark tillvext i lärjungarnes antal; i följd hvaraf och med hänseende till det långa afståndet från stifts—stadens fullständiga högre elementarläroverk, Utskottet finner den föreslagna utvidgningen vara af verkligt behof påkallad, men anser verkställigheten af densamma, i betraktande af de vexande svårigheterna att få lärareplatserna medlämpliga personer besatta, i likhet med hvad i likartade fall vid sisllidne riksdag af Rikets Ständer beslöts, böra något uppskjutas. Då emellertid vid läroverket i Nyköping förhållandena blifvit så ordnade, att utförandet af den nu föreslagna förändringen derstädes torde kunna med jemförelsevis större lätthet försiggå, torde verkställigheten kunna begynna med läseåret 1865—1866; och tillstyrker Utskottet alltså, att Rikets Ständer, under nyss omförmälda förbehåll, för läroverkets i Nyköping utvidgning bevilja det af Kongl. Majit äskade belopp, 7,500 R:dr. 50:o.
Domstolens fleste ledamöter, att då last, men eller intrång, som egare till jord eller lägenhet kunde finnas skyldig att derå för anläggande af elektrisk telegraf-inrättning fördraga, komme att fortfara en längre eller obestämd tid eller för alltid, borde ersättningen, der sådan egde ruin, ovilkorligen och ehvad den bestämdes genom öfverenskommelse emellan parterne eller af särskild Nämnd, utgå genom årligt skadestånd icke allenast till den, som, då intrånget toge sin början, egde jorden eller lägenheten, utan äfven till sedermera blifne egare dertill, så länge intrånget fortfor; i följd hvaraf bemälde Ledamöter, hvilka icke funno förslaget i öfrigt föranleda till anmärkning, hemställde att ett stadgande i nämnde syftning måtte i författningen intagas. Justitie-Rådet Qvensel åter förklarade sig, för sin del, icke finna skäl till någon anmärkning emot ifrågavarande förslag. Ex Protocollo Sv. PEkstrand. Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition, \:o 73. 7 Utdrag af Protokollet öfver dus ti liw Degar tern en isÄrenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen i Stats-Iiådet å Stockholms Slott den ö April 1854. Närvarande: Hans Excellens, Justitiaj-Stats-Ministern, Herr Grefve Sparre, Hans Excellens, Ståts-Ministern för Utrikes Ärendena, Herr Friherre Stjerneld, Stats-Rädcn: Herr Friherre Palmstjerna, Fåhreeus, IVallens teen, Gripenstedt, Grefve Mörner, Ulner, Reuterdahl, Grefve Gyldenstolpe, Justitise-Räden: Iggeström, t Qvensel.
Det var redan mörkt när de kommo fram till Rönnbacka. Man sökte öfvertala Petter att stanna qvar öfver natten, då ovädret alltjemt fortfor, och sammanpackade snön i stora drifvor; men förgäfves. Denna hans envishet väckte så mycket större förundran, som han ej ville uppge det minsta skäl för sin otidiga oro. En konturteckning af Petter Nordenskans. Egensinnighet och öfversittaranda utmärkte Petters pojkår och första bedrifter som yngling. Ämnad till militär af fadren, trodde denne det vara nog att sonen genomgick en kurs i hvad man den tiden benämnde ¯storskola¯; ett tvång som Petters högmodsanda ej ville fördraga, ty som adelsman trodde han sig ej behöfva tråka med boken i hand. Föga tåld af fru Igeldorf, skänkte hon likväl Petter ackordsumma till en fänrikssyssla vid ett landtregemente; men aldrig van att kufva sitt sinne, var han öfvermodig bland sina likar, pojkaktigt sträng mot de underordnade; detta ådrog honom tilltal och näpst af sina förmän. Man gaf honom med nöje det afsked han begärde. Nordenskans, högeligen missnöjd med sin herr son, lagade snart att han blef antagen som skrifvare vid ett aflägset bruk. Alltför högmodig att deltaga i bruksfolkets samqväm, (bättre grannar funnos der endast på långt afstånd) blef tiden honom ofta lång. Bruksinspektoren, en gammal hederligtsinnad man, erbjöd honom de böcker hans gamla bokskåp innehöll. Hvad brydde Petter sig om bibel och postillor! åt dem egnade han ingen blick. Utom böcker, som rörde bruksvettenskapen — och dem tröttnade han snart vid — befanns der ett fragment af «Sköne Banise,» ett råttätet exemplar af «Helicon, eller kärleksoch sorgeqväden» af Lucidor den olycklige; några gamla sagor, och ett par då moderna röfvarhistorier m. m. Petter var ingenting mindre än poetisk och romanesk. Han bevärdigade de förstnämnde knappt med ett ögonkast, och genomögnade blott de sednare. Ännu fanns der en hylla med gamla latinska och grekiska auctorer i tjocka pergamentsoch kalfskinnsband.
Då klyfning åstundas, skall frågan derom underställas Landshöfdingens ombepröfvande, hvilken föreskrift så vida blifvit utsträckt, att, "då krono-hemman, genom åboens afgång, blifvit ledigt, bör klyfning derå i två eller fiere delar så mycket hellre beviljas, som flere af åboens barn eller arfvingar derigenom blifva med hemmansbruk försedde,” dock får den föreskrifna minimi-gränsen icke öfverskridas. Innan Landshöfdingen yttrar sig, skall dock Härads-rätten insända undersökning lill upplysning och närmare kunskaps erhållande om hemmanets besutenhet: jemför Kongl. Förordningen den 15 Juni 1747, Kongl. Brefvet den 45 December 1779 och Kongl. Kammar-kollegii Cirkulär den 50 Augusti 1780, Kongl. Brefvet den 5 Februari 1808 och Kongl. Kammar-kollegii derpå grundade Kungörelse den 29 Februari samma år. Några författningar eller föreskrifter, angående sådana hemmans klyfning, hvilka väl äro af krono-natur, men njuta säterioch frälse—friheter, och af hvilka hemman kronan upptager sin inkomst efter vissa anordningar, såsom kungsgårdar, kungsladugårdar, m. fl. finnas icke, med undantag af det för kungsgårdar särskildt gjorda stadgande, att de, vid utarrenderande, få klyfvas i lotter af ett eller två mantal hvardera, "emedan kronans vinst, i förening med ökad befolkning och vidsträcktare odlingsföretag, deraf torde i högre mån kunna befordras.” Kongl. Förordningen den 5 December 1810. Till förekommande af skadlig hemmansklyfning fick å krono-bergsmanshemman ej någon antecknas för ny åbo, förr än densamme uppvisade Konungens Beläliningshafvandes tillstånd dertill, och skulle ett sådant tillstånd åter icke beviljas, förr än Bergmästaren i orten blifvit hörd. Bergs—kollegii Bref den 50 April 1775.
Sedan jag sålunda sökt utreda det efter min tanka rätta förhållandet med denna i sig sjelf så enkla sak, får jag för öfrigt instämma i Utskottets betänkande, först i hvad sorn rörer frågan om löns anslående af statsmedel lill denna befattning. Just för det att den utgöres af alla jordegare, skulle detta blott blifva en onödig och äfven kostsam omgång, i ty alt de medel, som sålunda skulle först lill slaten inbetalas och sedan till menigheterne utdelas, vida enklare utgå på sätt hittills skett, antingen derigenom att sysslan verkligen ambulatorisk förrättas af dem, som vederbör, eller alt de, emot en billig ersättning, alltid lindrigare, än om den af Staten skulle utbetalas, uppdraga denna befattning åt en viss dertill beredvillig person. Likaledes instämmer jag såväl i Utskottets åsigt, alt egare till rå- och rörs samt utsockne frälsehemman böra deltaga i detta jorden för öfrigt åtföljande besvär, äfvensom i dess tillstyrkande, att ett Reglemente för denna - Allm. Besv.- och Ekon.-Vtskottels Betänkandej N.o 77, i3 lia befattnings utgörande är af behofvet numera påkalladt, på det att länsmännen ej allt framgent må pålägga fjerdingsmännen de göremål, sorn de efter erhållen löneförhöjning sjelfve anses böra fullgöra.” Häruti i rista inde Herr Friherre Cederström C. E.j Herr Möllersvärd Herr Räfelt, Herr Professor Wahlberg, Herr Prosten Carlander, Herr Lector Ljungdahl^ Herr Comministern Hedin, Herr Comminislern Hardin, Herr Doctor Grafström, Herr Prosten Gahne, Herr Lundgrens Herr Boberg och Ilei r Akerberg. 2:o Af Herr Doctor Wallin'. ”Emot Utskottets föreslående utlåtande nödsakas jag reservera mig, förnämligast af det skäl, att Utskottet leninat frågan om fjerdingsmanna-befattningens beskaffenhet belt och hållet outredd; hvaraf blifvit en följd, att Utskottet i sitt utlåtande råkat i flerahanda motsägelser med sig sjelft.
Med undantag af jernvägsskenor tillverkades alla till öfverbyggnaden å jernvägarne hörande effekter, såsom underlagsplåtar, railsspikar, skarfskenor och skrufbultar, numera inom landet till samma priser, som för dylika artiklar hemtade utifrån blifvit betalde, och hade de Svenska befunnits vara åtminstone lika goda som de utländska. Samma lyckliga förhållande hade jemväl inträffat med lokomotiver, passagerareoch lastvagnar, med dertill hörande axlar, hjul och hjulband, eller, med andra ord, all slags rörlig jernvägsmateriel. Bland sistnämnda artiklar hade af Jernvägs-styrelsen undersökning endast blifvit begärd å ett parti vagnsaxlar från Nyköping, af hvilka en uttogs och profvades af nuvarande Chefen för Styrelsen öfver Statens jernvägsbygnader, Öfversten m. m. C. G. Beijer samt Direktören Styffe. Resultaten af denna profning, som verkställdes dels med hejare och dels med hydraulisk press, äfvensom af de försök, som för jemförelses skull anställdes med en Engelsk jernvägsaxel, utvisade att den Svenska axeln visserligen böjde sig något mera vid hejareslagen, men icke brast utaf såsom den Engelska, utan lät böja sig så mycket, att ändarue alldeles vidrörde hvarandra utan att tecken till bräcka visade sig. För öfriga till den rörliga materielen hörande effekter hade några andra prof än de, som vanligen ske före begagnandet, icke funnits erforderliga. Ett mindre parti hjulband af härdfärskadt jern hade 1861 från Hellefors bruk i Öiebro län blifvit levereradt till Köping—Hult jernväg, och dessa hade, efter hvad komiterade inhemtat, alltsedan derå varit i bruk samt visserligen visat sig vara något litet mjukare, än de å samma jernväg begagnade Engelska, men för öfrigt med desamma jemngoda, ehuru de voro de första, som här i landet förfärdigades, och deras tillverkning mäst ske med tillhjelp af för sådant ändamål mindre lämpliga redskap och maskiner.
Förs vars-verket till sjös 458,270: 23 Kommunikationers och näringars befrämjande 262,443: 25. Riksgälds-verkets fond: Reservationer å anslagen till nya pistoler och slagkruts-hufvar 22,000: A diverse extra stats-anslag uppkomna besparingar 3,219: 17. —- * Utgående balans: Fondens behållning vid 1854 års slut, bestående af: Reservationer å extra stats-anslagen: Credit. Fondens utgifter: Fängelsernas förbättrande Förs vars-verket till lands 646,351: 39. Försvars-verket till sjös 274,476: Kommunikationers och näringars befrämjande 1,557,080: 5. Folkundervisningen Diverse anslag Kreditiver 1,601,494: 15. Riksgälds-verkets fond: Utgående balans: Fondens behållning vid 1855 års slut, bestående af: Reservationer å extra stats-anslagen: Bilaga Litt. D N:o 2 lill 1857 års Rmsions-berältelse, angående Slats-verket, sid. U. Stats-verkets behållna Inkomster för år 185 5. Ordinarie Inkomster: Enligt Rikets Ständers riks-stat påräknade. TJtgifts-anslag tillkommande. Öfverskott. Brister. Från utgifts-anslag öfverförde. Enligt räkenskaperna utgörande. Ordinarie ränta Afrads-spanmål Tionde-spanmål Tionde-spanmålslösen efter bestämda priser Arrende-medel af kungsgårdar och andra krono-lägenheter Silfver-tionde, myntare-lön och slagskatt Koppar-ränta Tiondeoch hammarskatts-jern Svaf velbruks-tionde Mantalspenningar Bötes-medel Kavalleri-regementenas hästvakans-spanmål Ständiga rotevakans-afgifter vid Skånska infanteri-regementena Tillfälliga rotevakans-afgifter
Till denna kunde jag således vid mitt besök verkligen drömma mig tillbaka – under en afundsam och vördnadsfull känsla mot de ljusa väggarna och de vackra rococo-möblerna mellan hvilka den unge Goethe och hans mor rört sig i lefvande lifvet! När jag åter befann mig ute i storstadens vimmel, syntes mig hela dess rörelse – af stundens varelser för stundens syften – i jämförelse med det lif, hvilket börjat där inne i Goethehaus, såsom en myggdans inför solen! Vid Frankfurt – den gamle riksstaden och handelsstaden – är ju äfven andra stora personligheters minne fästadt. Här såg till exempel Börne dagen; här älskade Hölderlin; här lefde Schopenhauer, här målar ännu Thoma. Men Frankfurt blir dock egentligen aldrig mer än det redan är, endast genom de tre små orden: Här föddes Goethe! Gartenhaus-tiden. O Weimar! dir fiel ein besonders Loos Wei Bethlehem in Juda klein und gross Goethe. En Goethebekännare, som ögnar på Thüringens karta, ser där ortnamnen stråla, liksom stjärnbildernas synas göra på en himmelsglob. Här skref Goethe en dikt, där ett kärleksbref; detta landskap besjöng, detta aftecknade han. Kring Weimar tätna konstellationerna, och den stilla lilla staden blir alltid en vallfartsort för de troende af den kult, hvars omedvetne stiftare Goethe själf är. Några glimtar af det minnenas skimmer, som hvilar öfver Weimar och dess omnejd, vill jag här söka fasthålla. Alla veta, att den nyss tjugusexårige Goethe »gick upp som en stjärna i Weimar» den 7 november 1775, året efter Werther, och att därmed börjar den så kallade geniperioden, hvilken han själf betecknat som sagolik. Han jämför sin själ under dessa år med ett evigt fyrverkeri. Från morgon till afton gnistrar det öfver de olika sysslor och nöjen, mellan hvilka han jagar.
Hvad sorn hittills gjort det omöjligt att stadigt bibehålla silfret i landet, är nemi. dels den omständigheten, att då allmänna omsättnings-rörelsen hufvudsakligen bedrifvits med sedelmynt och blott till ringa del med silfvermynt, någon starkare efterfrågan af silfver derföre aldrig här kunnat upkorama, och dels den, att då det funnits ett mycket starkt enskildt intresse, som till betalning af utländsk införsel sträfvat att föra silfret ut, det deremot icke funnits något annat enskildt intresse, som haft fördel af att föra silfret in. Man har genom de stora massor af sedlar, som man släppt ut i landets rörelse, och genom den vana man derigenom bibringat den trafikerande allmänheten att vid varubyten och omsättningar nästan uteslutande begagna sedlar, gjort det öfverflödigt att här såsom i andra länder nyttja silfver såsom bytesmedel. Man har updragit omsorgen om sil frets införskaffande till landet åt en Styrelse, som dervid icke haft något eget intresse att bevaka och befrämja, under det man lemnat fältet fritt för de starka enskilda intressena att verka i en motsatt riktning. Såvida man vill, att ett lands industri skall kunna utveckla sig, under bibehållande på en gång af ett fritt varubyte med utlandet och ett på metallisk valuta grundadt fast myntvärde, måste man finna på en kraft, som motväger de enskilda intressenas bemödande att från landet bortföra dess silfver, och delta vinnes genom att, på sätt Frih. von Schwerin föreslagit, göra silfret gångbart man och man emellan vid alla skeende varubyten och omsättningar, samt inlåta enskilde delegare i den Bankinrättning, åt hvilken man tillförsäkrat den stora förmånen ätt få ge ut sedlar, som för mynt i Riket skola gälla, och pålagt den enda motsvarande skyldigheten att alltid med silfver inlösa dessa sedlar, ty derigenom upstår starkt enskildt intresse att bibehålla silfret inom landet, och då kommer ovilkorligen silfver att finnas både i tillräcklig myckenhet i Riksbankens hvalf och i hvars mans ego för dess dagliga bruk.
Hr af Billbergh har sjelf uppläst den strophen, att det är till följd af gällande författningar, sorn landtmannen ej må förmenas att afyttra sin afvel och sina tillverkningar. Första frågan blir då: hvilka äro de gällande författningar, på grund hvaraf landtmannen Den 8 December. 09 skulle äga ovilkorlig rättighet och full frihet att till städerna införa kött, bröd och dricka? Jag känner icke, att någon annan författning af mera utsträckt beskaffenhet än den af d. 22 Dec. i832 i detta ämne utkommit. När nu denna upptager införselsfriheten inskränkt endast till vissa uppräknade städer, och K. M. vid innevar. riksdags början till R. St. aflåtit en propos., deri K. M. föreslagit salu-accisafgiftens upptagande till 7,5oo r:dr, samt man ej bör förmoda, att författningen af d. 28 sistl. Aug., tili följd af en R. St:s skrifvelse från förra riksdagen, tillkommit så hastigt, att man icke, redan då nämnde K. propos. afgafs, beräknat, huruvida en sådan författning komme att emanera, så har Ulsk:s pluralitet ej kunnat uppfatta samma mening af denna författning, sorn Hr af Billbergh nu framställt. För mig skulle det vara en kär fägnad, om nämnde författning kunde tagas i den betydelse, Hr af Billbergh deråt sökt gifva; men på sätt den är redigerad, torde, minst sagdt, någon tvetydighet för nämnde tydning deri finnas, och vid sådant förhållande trodde Utsk. sig icke böra tolka den på ett sätt, hvarigenom salu-accisafgiften helt och hållet skulle anses försvunnen, utan att allmogens införselsrättighet af iirågavar. artiklar derföre vore medgifven till flera än de i i832 års författning uppräknade städer. Jag tror således, att säkrast här varit att tyda författningen såsom Utsk. gjort det, emedan, örn förhållandet verkligen skulle vara i strid med pluralitelens inom Utsk. åsigt, man sålunda kunde hoppas att få en tydlig förklaring af hvad som menades med Usta punkten af samma författning, helst