Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hu, hvad lilla Signe plötsligen såg död ut — hur blekt och graflikt var icke det lilla ansiktet med de slutna ögonen och den stela, halföppna munnen! Hur tomt hela rummet föreföll henne! Det var, som om alla minnen slocknat, det var, som om Signe kommit så långt bort, som om något stort, mörkt, formlöst, obarmhertigt gripit och slukat henne. Hon satte sig på en pall, lutade hufvudet i händerna och började tänka. Under några ögonblick glömde hon nästan Signe för att blott öfverlemna sig åt det dystra grubbel, frö- ken Gillbergs dystra ord väckt hos henne. Den ena tanken gaf lif åt den andra. Så småningom lemnade hon alldeles det närvarande och fördjupade sig i det förflutnas minnen. Likt en lång, sorglig procession tågade de förbi henne, det ena efter det andra trängde sig inpå henne, som minnen bruka göra, hviskade med röster, som för längesedan tystnat. Och för hvarje minne, som steg upp och försvann, blefvo hennes tankar bittrare och bittrare, och ur djupet af hennes hjärta ropade ett hårdt, anklagande: » hvad vill du mig, hvarför har jag lidit så gränslöst för din skull, om allt skall vara slut, när vi stoppas ned i jorden? » Hon ser sig själf, en 17-årig flicka, faderoch moderlös, ensam utkastad i världen, kämpande en fruktansvärd strid mot fattigdom och frestelser. Hon frammanar bilden af sitt första lilla hem som nygift, hon kan ånyo känna den lys. ' ka hon erfor öfver att vara sin egen, fri från förödmjukelser, älskad och omhuldad. Men denna glädjestråle slocknar hastigt; sjukdom och död komma in i hennes hem och sätta sig som efterhängsna gäster vid hennes härd. Gång på gång får hon smaka modersglädjen endast för att strax därefter vaka vid en dödsbädd. Hennes lynne blir sträft och dystert, hon kan ej höja sig öfver lidandet, luften i rummet är kväfvande och tung. Så kommer en annan period; död och sjukdom aflägsna sig och synas ej till på en tid.
Denna Fond sammanlades äfwen är 1782 uti Sjö-Tulls-Taxan med de öfrige Tnll-umgälderne, hwaremvt och i desi ställe goos R:d. till Spinhusens underhäll, enligt Kongl. Brefwet d« 7 April 1783 borde ärligen i Skaten uppföras och afStatsContorct aflemnas kill Commerce-Collegii disposition; men sedermera förordnades genom Kongl» Brefwet d« 23 April 1793, an alt hwad kill behofwen nödigt pröswas stulle i den ärliga Staten uptagas och af Stats-Conloiret godtgöras, hwarföre äfwcn genom Kongl. Brefwet d° 21 Julii 1827 en tillökning af H202 R.d stulle för samma är af Stats-Werket uröfwer förenämnde 8200 R.d. Utbetalas» Sedan Kongl. s:te Bands:-rAfb. ros. 150 4 Den 28 Februarii. Kongl. Majtt under den 12 Augusti 1807 förordnat, att eu altman Fatiigwärd ffulle i Stockholm införas, och till dest styrelse lillfatkeS en särftild Direclivn, under hwars wärd och redogörelse Spinhusec i Stockholm borde dragas, har Commerce-Cvllegium ,ill saluma Direetion den 8 Julli 1808 öfwerlemnar Stockholms Spinhus, men kommer dock, ester berörde Förordnande alt fortfara i Styrelsen öfwer de öfrige Spinhus-Jnrälrningar i Riker. Salom cn följd häraf bles genom Kongl. Brefwet d. 20 Maji 1808 den iftän Stars Conioirct till 8002 R:d ärligen u gående Summa sä delad, alt Commerce-Cvllegium til! Spinhusens underhällande i Otterne ftulle deraf ärligen undfå en summa af 4.283 R:d 26 si. 6 rst.
Enår nemligen denna Filialbank nu innehar såsom lån 450,000: — och i form af kreditiv • • 225,000: — eller tillsammans 675,000: — så kommer, åfven under förutsättning att säkerhet ställes för hela det numera högst medgifna förstråckningsbelopp 500,000: — ett öfverskott att uppstå af R:dr 175,000: — Som Rikets Ständer vid denna riksdag beslutat, att Fullmäktige må ega af redan varandeloch framdeles uppkommande besparingar å anslaget till Filialbanker utgifva förhöjd försträckning till så vål Filialbanken i Skellefteå, som Filialbankerna i Borås, Carlshamn, Hernösand, Nyköping, Wisby och Orebro lån, inom det belopp, hvarför godkånd säkerhet redan år af dessa Filialbanker ställd, så torde, under iakttagande af de genom samma beslut föreskrifna vilkor, ofvan omförmålde behållningar komma att tagas i anspråk i och för tillökning i förstråckningarne åt nämnde Filialbanker; hvaremot de besparingar, som icke för berörda ändamål erfordras, skola, enligt Rikets Stånders beslut, ingå till Bankens reservfond. §1 35. Tillåtelse för Genom utdrag af Höglofl. Banko-Utskottets protokoll, hafva Fullmäktige samtliga Filiai -anåiktt del af Rikets Stånders vid denna riksdag fattade beslut, dels att stadgandet banker att a • § morn. 1 litt. d. af Banko-Reglementet, det Filialbank eger att, efter behof, ‘^Riksbanken P& sitt kreditiv i Rikets Stånders Bank utfärda icke allenast till viss man eller ordres utställa såväl ställda och vid uppvisandet betalbara vexlar å 100 R:dr och deröfver, åfven i brutna vexiar som tal, utan ock assignationer å valörerne 100, 500 och 1000 R:dr må, under de i samma assignahoner.
Theatern sjelf är intet annat, än ett machineri för Snillet, hvarigenom det kan verka på Folkets sinnen för att röra dess själar, och dymedelst genomgripa dessa med sin nyssnämnda stora kritik på allt samfundslif. – Jag sade, att ”Sagornas tid har upphört”. Dervid må dock ingen föreställa sig, att Sagorna, i sig sjelfva, äro någonting att förakta. De innehålla – och om mycket af det, som man nu kallar ”Slagdängor”, gäller detsamma – i sin fattiga enfald en liten verld af Vackert och Heligt. Jag har i jordens bästa skaldstycken än aldrig funnit det innerliga pathos jag en gång fann i ”Reimund och Melusina”, det höga episka jag fann i ”Olger Dansk”, den rörande sedelära jag fann i ”Carsus och Moderus”, den poetiska ljufva hänryckning jag kände af ”Fågel Blå”. Upprigtigt! Hade jag ej i lifvet kännt allt detta, i sin enfald Heliga: så skulle hälften af min själ nu varit blind och kall268. Af allt detta är klart, hvad man bör tänka om Imitation; hvaraf det gifves två arter: en sann, som består i en fri och värdig Efterföljd; en falsk, som består i en trälaktig och vanhedrande Efterhärmning. Ett snille kan väckas af Naturen, eller af ett annat snille, att vandra på samma väg, eller åt något visst mål, som är gemensamt; men det sträfvar ditåt med sin egen bästa makt, sin egen styrka. Det, som snillet då söker att af det väckande och eldande mönstret imitera, är icke det synnerliga, utan blott det allmänna deraf. Sådan är den sanna Imitationen: då man t. ex. i episk väg söker, att genom ett likartadt, men eget och ärligt sträfvande, skrifva så som Homerus har skrifvit; men icke, att, genom en ljugande eftergyckling af hans egenhet, skrifva det som Homerus har skrifvit, – med (mer eller mindre behändig) utplockning af hans tankar och uttryck, till en lån-composition, i eftergjordt maner.
Hon snyftade icke, det var jemmerskrän, vilda rytanden af smärta som hon kväfde i kuddarne. På hennes obändiga natur med dess intensitet i alla känslor verkade denna vildhet i utbrottet som en lisa. Det ringde på klockan der nere. Hon satte sig hastigt upp och lyssnade. Kunde det vara han som ringde. Men han hade ju nyckel till entréen. Det låg veck mellan ögonbrynen och den sträfva luggen stod uppstruken från pannan. Det var som hade de skarpa ögonen och den halföppna munnen gjort gemensam sak med hörseln för att uppfånga minsta ljud. Så sprang hon hastigt fram till spegeln och ordnade sitt hår. Der hördes steg från trappan. Ett ögonblick derefter knackade det på dörren. »Stig in!» »Ursäkta! Mitt namn är Hedström», sade en lågmäld röst, som i sjelfva sin klang hade något af välvilja och undfallenhet. Fru Zimmermann såg på den nykomne, en lång, smal, ung man med helskägg. Hennes ansigte var så lugnt och kallt och tillmötesgående som om aldrig en sinnesrörelse dragit fram deröfver. Endast handen, som stödde mot bordet, skälfde starkt; men det kände blott hon sjelf; gästen såg det icke. »Jag är fru Zimmermann. Är det mig ni söker?» sade hon med sin djupa, lidelsefria altröst. »På sätt och vis, ja. Jag träffade Wille häromdagen på gatan och han föreslog att jag skulle söka honom här en kväll. Jag ville gerna göra er bekantskap.» »Det gläder mig mycket att ni kom.» Der var en hjertlighet i ton och sätt, som gjorde henne helt förändrad. All stelhet var med ens försvunnen. »Ni är en af Williams vänner?» »Ja. Jag är nog den han är mest tillsammans med», sade gästen stillsamt i det han slog sig ner på den sittplats hon med en rörelse af handen anvisat honom. »Vi trifvas så godt med hvarandra. Det kommer sig kanske af att vi äro så olika.» »Ni har säkert känt honom länge?» »Sedan han kom till Stockholm. – Det är nu tre år sedan.» »Jag tror nog han nämt ert namn någon gång; men han är icke mycket meddelsam.» »Nej.
Man kan visst ej fråntaga Kronan all rätt till Eke-Skogen å Krono och Skatte, samt å Frälse-erbudning till Kronan först, innan den afyltras till Private män, efter Kongl. Placatet af lG65; men sedan så mycket missbruk redan skedt, torde ingenting näst KronoEke-planters-hagars anläggande (hvilket efter min tanka i närvarande tillstånd vore det rättaste och för framtiden lämpeligaste och säkraste) kunna hjelpa det, annat än — rigtig betalning, skärpta och verkställda straff, samt Premier gifvas för rara Piecer, som Költrän, Stäfva!' m. m. Till sådana Planters-hagars anläggande borde utses ställen i de Provincer, der som Ekar trifvas bäst. I Blekinge gifves eLt District af omkring 8 Hemman, alla af Kronoskatte natur i Bräkne Härad, det yppersta tillfälle till fortplantning af dessa rara förråder Ekeoch Stor-verks Furu-Trän, hvars Jordmån dertill alldeles är passande, ännu bärande vackra Skogar. Tidens liberala anda tyckes icke vilja medgifva någon enskildt uppoffring af rättigheter och friheter till det allmännas sammanhållighet; allt skall vara fritt, och egna interesset säger nog till. — Med dessa principer blifva vi alltså utan Skog — och Eken växer ej straxt opp, när man olyckligtvis saknar honom. Blott från 1806, eller inom loppet af 10 år, har genom LandshöfdingeEmbe - Den 19 Januarii. 95 ten blifvit bevilljadt fällning å Skalleoch Kronojord till elt belopp af 629,980 st. Ekar, 00b man kan med visshet Säga, att elt lika antal blifvit olofligen fällde; således 1,259,860 st. Ekar, förlorade för Skogarne, utan att kanske knappt eli enda blifvit åter planterad. Åf allt detta bar Kronan ej begagnat en enda Cubikfot.
Convoy-Commissariatet anvisa ett motsvarande Creditiv; alltså bär Kongl. ConvoyCommissariatct skolat för allt hvad å nämnde Creditiv varder lyftadt, härigenom ikläda sig den förbindelse, som R. H. St:r vid sistl. Riksmöte i afseende hära föreskrifvit. Stockholm d. Lika lydande med det hos Herrar Fullmäktige i RiksgaldsCoutorct befintlige, justerade Couccpt, intygar Ex Officio C. G. Stuart. Utlåtande, angående användande af den lill Ädelforss GuldVerk lydande Egendom med tillhörigheter. (U.-A.) I berörde ämne har K. M:t under den t3 Nov. nasti, år till Utskottet aflatit dess Nåd. Proposition, hvilken under Nio 3o linues införd uti 1 Sami. 2 Bandet af 1 ' / Beta tikanden, N:o 275. 321 Bihanget till RiksStåndens Protocoll; varande det åberopade Utdrag af StatsRåds-Protocollet för den 26 Oet. 1824, hvari de serskilta tankar upptagas, sorn StatsRådets dervid närvarande Hrr Ledamöter i vissa delar af Målet i underd. yttrat, af följande innehåll: Transsumt ur Protocollet öfver Kammarärender, hållet inför Hans Maj:t Konungen uti StatsRådet den 26 October 1824. Närvarande: H. Exc., Juslitioe-StatsMinistern, Hr Grefve Gyllenborg. H. Exc., StatsMinistern för Utrikes Ärenderne, Hr Grefve af Wetterstedt. StatsRåden, Deras Excellencer, Hr Grefve Rosenblad. Hr Grefve Cederström och Hr Grefve Skjöldebrand. StatsRådet Hr Grefve Löfvenhjelm. T. f. HofGanzleren, StatsSecreteraren von Schulzenheim j T. f. StatsSecreteraren, Förste Exped.-SeCret.
Vid pröfning af den frågan, huruvida någon inrättning borde finnas till bedömmande af Riksens Ständers Justitise-Ombudsmans åtgärder i afseende på Lagskipningen i Landet, har Constitutions-Utskottet ej kunnat annat än medgifva att, då Riksens Ständer vid hvarje Riksdag genom nytt val äga bortskänka sitt förtroende, det för dem äfven bör finnas en anledning att veta, huruvida den, på hvilken det en gång fallit, i alla afseenden gjort sig deraf förtjent. Utskottet har äfven bordt erkänna de skäls rigtighet, hvilka Lag-Utskottet anfört, att ej kunna granska Diarier, så mycket mer, som den granskning, berörde Utskott kunde anställa, blott inginge i juridiska undersökningar och förde till så individuella Utslag, att de för Riksens Ständers omdöme ej 484 Riksdagen 1812. kunde gifva någon fullständig ledning. Constitutions-Utskottet, hvars skyldighet det är att granska Stats-Rådets Protocoller och deribland äfven de Protocoll, som i Justitias-Arender inför Kongl. Maj:t blifvit hällne, anser Utskottet i stånd att lättare vinna upplysningar för att kunna fatta en öfvertygelse och fälla ett allmänt omdöme öfver Justitne-Ombudsmannens åtgärder i afseende på Lagskipningen. Det är på sådane grunder Utskottet funnit sig befogadt att till den 14 § i Riksens Ständers Justitue-Ombudsmans Instruction, efter ordet »kungöra» oell framför det vid sista Riksdag i samma § gjorda tillägg, till införande föreslå följande mening: Afven bör Justities-Ombudsmannen vid hvarje Riksdags början till Riksens Ständers Constitutions-Utskott inlemna de öfver dess Embets-förrättningar sedan sista Riksdag hällne Diarier för att af detsamma granskas. Örn Riksens Högloft. Ständer skulle täckas bifalla detta förslag, lärer det deraf blifva en naturlig följd, att Constitutions-Utskottet bör med sitt, på en sådan granskning grundade, yttrande vid hvarje Riksdag till Riksens Ständer inkomma, innan nytt val till Justitne-Ombudsman af Riksens Ständer anställes.
Historien berättar oss väl, att Judar i massa blifvit försålda som slafvar, men säger oss ingalunda, att Judar företrädesvis skulle hafva drifvit slafhandel. Också behöfver man blott en ringa bekantskap med Moses Lag, för att öfvertyga sig, att nämnde lag, om den också icke förbjudit all slafhandel — (hvilket var omöjligt, i anseende till Israeliternas förhållanden till de andra folken) — dock så mycket som möjligt inskränkte den. Moses lära, som förbjuder hvarje den minsta grymhet mot djur (1 M. B. 9: 4; 5 M. B. 25:4.22: 6—7; 3 M. B. 22: 24. 28:), kan väl ej tillåta någon grymhet mot menniskor, och derföre måste alltså, enl. Moses Lag (2 M. B. 20: 10,) slafven på Sabbat och Helgedagar njuta samma hvila som hans herre. Lyckades den Hedniske slafven att blifva fri från sin Israelitiska herre och log sin tillflykt till en annan Israelit, så fick denne ej utlemna honom, utan måste fastmer emottaga honom gästvänligt (5 M. B. 23: 16—17). Hade någon dödat sin hedniske slaf, så blef han sjelf dödad (2 M. B. 21: 20), och om man tillfogade sin slaf den ringaste kroppsskada, så måste man skänka honom friheten (Ibid. v. 26. 27.) Jemförer man nu en sådan humanitet, äfven mot slafvarne, med Grekers och Romares lagstiftning, — så kan ej heller håldén Mosaiska lagens Gudomlighet förbises, hvars början och slut är barmhertighet och mildhet. I afseende slutligen på frågan om åkerbrukets bedrifvande, så ser man ju af alla Europeiska staters exempel, att så snart landets lagar tillåta Juden att arbeta i jorden, han ej heller försmår att föra plogen, likasom de fordne konungarne i Israel. Konung Saul kom med boskapen från fältet, då sändebuden från Jabis kommo lill honom.
Samt att den högre afgift, svin ;:te puncten har ofwanföre omtalar, bör utgå fran g 4 kannors till och med 60 kannors pannervmd, med ro procent, och fran 6o till och med 90 kannors pannerymd med ivo procent utöfwer hwad för samma pannerymd, swarande mot Egendomens warde, bör emot ordinarie afgift erläggas. iz:o Da Ulffottct anser den hittills manliga praxis, att med Hemman eller Hemmanswärde förbinda skattskyldighet för sjelfwa tillwerkningsrättighcten, ehwad den begagnas eller icke, wara mindre lämpelig, tror Utskottet sig böra förestå attBewillninos-beloppet för Bränwins, tillwerkningen ensamt bör sökas genom afgift a panncrymderne, och i händelse full ttllHng i Bewillnings-behofwet icke skulle derigenom erhallas, bristen fyllas genom afgift för cvnsumtionen as Bränwin, emedan i bagge deste fallen skamkylldighcren drabbar dem, som begagna endera eiler bägge af deste sörmoner. Föröfrigt har Utskottet trott sig böra fasta Riksens Högloft. Ständers uvvmärksamhet pä sa wäl controllen mot nustbruc as Bränwins-tillwcrkningen, minutering och försäljning af Branwin, som införsel i Riket af Spannemal, Utländskt Bränwin och andra deremot swarande starka drycker m. m. samt underställer derföre följande puncter till Riksens Högloft. Ständers granskning: i4'-o Enär Bränwinsbränningen efter detta förstag bliswit inskränkt, och i följd deraf sannolikt är, alt BränwinS - tillwerkningen icke lärer öswerstlga behof - Den 8 Junit. 477 hofwet af denna wara, anstr Utskottet sig böra tillstyrka det Riksens Högloft.
Hr Lefrén: Mig synes det vara sorgligt, att man hushållar på 3 hästrationer. Jag begär derföre propos. på, att sådana måtte tilldelas alla de ifrågavide Officerarne. Hr Bildt: Jag medgifver det sorgliga i att Utsk. afstyrkt hvad K. M. i detta afseende begärt. Jag var bland deni, som ansågo att alla hästrationerna borde beviljas, likasom att sådana borde anslås för hvarje Stabsofficer inom Arméen. Men då sådant ej blifvit tillstyrkt för de öfriga Staberna — Artilleristaben, som består af 5 Officerare, har t. ex. varit nog lycklig att få en ration, — så får väl KommandoExped:n nöja sig med de 3, som Utsk. föreslagit. Staberna kunna kanske vid en kommande Riksdag blifva ihågkomna, men f. n. har StatsUtsk. just mot KommandoExpedin varit frikostigast i detta afseende. Då nu propos. framställdes till bifall å Utsk:s i detta mom. gjorda hemställan, ropades Ja och Nej; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. bifölle de af K. M. för ifrågavide Expedition äskade 6 hästrationer, jemte belöpande ersättning för stallhyra m. m., samt sedan svaren härvid utfallit med starka Ja, blandade med Nej, förklarade det han ansåg Ja nu hafva varit öfvervägande. Utsk:s härefter förekommande yttrande om de öfriga i den föreslagna staten uptagne tillökningarne bifölls. Då sedermera förekom Utsk:s tillstyrkande rörande hela den erforderliga anslags-tillökningen för ifrågavide Expedition, yttrade Hr Gr. o. Landina., att sedan R. o. Ad., utöfver hvad Utsk. tillstyrkt, beviljat rationsersättning, jemte ersättning till stallhyra m. m. för 3 hästar, motsvarande tillsammans 1,180 Rdr
Orsaken hvarföre författningen icke blifvit tillämpad har varit den, att författningen varit så lill sägandes dödfödd, emedan den icke innefattat controller på verkställigheten. Nu är förhållandet i landet sådant med en stor mängd af menniskor, hvilka fått jord upplåten till mindre belopp än 1827 års författning medgifver, att de vid domstolarna uppvisat sina afliandlingar derom; alt dessa afhandlingar emot lösen för domboks-utdraget blifvit i häradsrättens domböcker intagna; att inneliafvarne af dessa lägenheter derigenom ansett sig hafva vunnit full besittningsrätt derå. Sådant har åtminstone förhållandet vaiit sednare året på Gottland, och jag förmodar att det är enahanda i andra län. På Gottland 8o D c 11 6 Februari f. m. liar nemi. inträffat, att då hemman blifvit för skuld utmätta och skolat på utmätningsauction försäljas, så hafva personer dervid infunnit sig, och med köpealhandlingar, försedda med påskrift att de blifvit i häradsrättens protocoll intagna, visat sig vara ägare lill särskilda lotter af sådana hemman. Derå har likväl afseende icke kunnat fästas, utan har auetionen för^ sig gått, hemmanet blifvit försåld t och nya ägaren salt sig i besittning äfven af de bortsålda delarna af hemmanet, hvaraf handt att en mängd menniskor blifvit bortkörde från en besittning, som de ansett lagligen bekräftad.
Contoret, pä hela Bihanget, men ej endast pä serskilda samlingar deraf, äfven sorn att hvad af Bihanget viri Riksdagens slutSkan finnas otryckt eller icke till Riks-Ständens Ledamöter utdeladt, må från Riksgälds.Coniord, genom Vederbörande Kongl. Majlis Befall, ningshafvande och emot erhållande qvitto, RiksStåndens i Landsorterne bosatte och dit åter afreste Ledamöter, i ett exemplar för hvardera, efter från hvarje Stånd till Riksgälds - Contoret afg fvande förteckning, tillställas; Ridderskapet och Adeln nn jemnväl ansåg nödigt, att dessa förordnanden borde, genom Stats-Utskottet, varda Riksgälds Contoret till kännedom och iakt» tagande meddelade. S. D. Föredrogos å nyo och gillades följande Allmänna Besvärs" och Oeconomie - Ut-kottets, under den 2 dennes, afgifne och den 5 derpåföljde på bordet lagda Betänkan'en, N:o 4, rörande yrkad insktänkning af dagar för Marknaders hållande och att Auctioner ej må förrättas å dagar, som omedelbart föregå eller efterfölja en Predikodag. N:o 5, rörande vackt fråga , om förändradt sätt, att insamla Stamboks* och Collect-medel, s Trot. Vt dr, d. ! $/m, igjgt N:o 9, angående yrkad rättighet för Bana* morjke-Lärlingar på Gottland, att undervisas och examineras af någon Läkare derstädes. S. D Remitterades till LagUtskottet: Herr 'Crusenstolpe*, Magnus £faco& an* förande i anledning af Herr Hjertås, Lars, den 30 sistl. December e. m. till Dag-Utskottet remitterade Motion, angående mildring uti de i nu gällande författning emot fylleri och dryckenskap utsatte Straff.bestämmelser. S. D.
Nu skrattade herr Erik godt, och glömmande sin blindhet, tog han pojken i nacken och drog opp honom ur det djupa diket, ställde honom på vägen, tog med handen i den långa luggen och ruskade den smått. Derpå gaf han pojken en lindrig smäll med flata handen och sade: "Seså, far hem nu med god fart. Opp på ugnen med dig och bed mor torka din skjorta, jag tänker du ingen annan har att ömsa på dig." "Nej se, katten far J, var det icke visst och sannt ändå", ropade mannen med knytet, som nu hastade fram. "Ja väl är det sjelfvaste herr Erik i lifslefvande lif och blod. Husbond, husbond. Gud välsigne eder. Ni lefver, ni är frisk och fri. Herre Gud, hvem hade väl väntat sådan glädje! Nej maken har jag ej sett." Tårarna trillade lätt ur mannens ögon, men han tycktes sjelf ej hinna märka dem. "Jaså, det är du, Elias. Jag hade knappt kännt igen dig. Nå, hvar håller du hus nu för tiden?" "På landsvägen, ingenstans nu, herre, om ni ej vill vara så god och ta mig i er tjenst igen. I och jungfru Sigrid, nå si hvad J har blifvit fager och vuxit. Förlåt, förlåt, så jag är djerf och pratar, men för gu, när jag såg herr Erik smälla till pojken der och skratta med detsamma, då kunde jag icke längre tveka, att det icke var J. Så många gånger jag, vettvilling och ostyriga pojke, gjorde eder harm och retade ert fromma sinne att ge mig en smäll, skulle jag inte känna igen er!" Herr Erik log och sade: "Nå Elias, du lär ha tyckt att det bestods för mycket af slaget, efter du rymde ifrån mig." Elias steg ett steg tillbaka och nedlutade sitt hufvud. "Herre, si sådan är jag, icke ett strå bättre än förr. Gud hjelpe mig, fattige syndare. Här står jag, pratar i glädjen att se er frisk och sund, och går fram så djerft som om jag ingenting hade på mitt samvete.