Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Så länge första vilkoret saknas för säkerhet i beräkning af productivaoch handelsföretag, så länge för rörliga capitalers bildande och för deras tillvext, i nion af production och handd, i det gångbara myntets vacklande värde, ligger ett oöfvervinnerligt hinder, kunna inga väsentliga förändringar i Statsregleringen företagas, ehuru framlysande deras nytta under andra förhåtlanden kan vara. Löntagare kan det visserligen ej förtänkas att vilja se sig betryggade mot förminskning i lönevilkoren, genom myntets möjliga försämring; men R. St.T som utöfva folkets rätt att sig sjelf beskatta, skulle illavårda sin pligt, om de ingingo uppå att betrygga Embetsmännen mot vådan att genom myntvärdets försämring, se sina lönevilkor förminskade, under det att det skattdragande folket förblifver blottstälidt för vå - Betänk a ii den, N:o 124- lv dan att, genom myntvärdets möjliga förbättring, pä en och samma gång se sina skattebidrag förökade, och för kofri ngsmedl en förminskade. När den säkerhet mot gångbara myntets möjliga försämring, som förslaget åsyftar alt åt löntagaren bereda, icke lärer kunna af R. St:r beviljas, kan ej •heller förväntas att löntagare med indelta räntor, sku‘1- ■le vilja frånsäga sig dispositionen deröfver, ehuru besvärlig uppbörden deraf kan vara, enär i desse räntor ligger en motvigt mot myntvärdets möjliga försämring. Någon anledning synes således icke vara, att Statens förmedlande åtgärd emellan räntegifvare ooh räntetagare, kan komma i fråga, så länge myntvärdet fortfar att vara obestämdt. Men jag kan dock ■icke undgå att förklara, att jag anser äfventyrligt att StatsVerket belastas med en större uppbörd i natura ipersedlar, än Kronans behållna räntor redan göra nödvändig, så länge för all handel och således Sfven för •räntegifvarens förmåga att med penningar lösa naturapersedlar, och för StatsVerket att de in natura lefve•rerade persedlar afyttra, förefinnas de hinder som äro oskiljaktige från ett vacklande myntvärde.
Jag har trott, att en jemförelse emellan de olika verkningar, som af de stridiga grundsatserna framkallats inom dessa båda länder, Nordamerika och Frankrike, kunde vara uplvsande och möjligen för oss innehålla någon lärdom, som kunde vara af värde, och går derför att meddela några utdrag af den berömda nationalekonomen Caregs bref till Presidenten i Förenta Staterna, hvaraf det sista är dateradt i Mars 1858, och hvilka, då de icke äro utkomna i Svensk öfversättning, hos oss äro föga kända. Hr Careg. som äfven besökt vårt land, yttrar sig om tillståndet i Amerika, hans fädernesland, som följer. Från 1807 till 1815 voro vi utestängda från hafvet, i följd af våra förhållanden till England och kontinentalmakterna, och tvungna att söka vår ersättning i det inre varuutbytet. Fabriker och manufakturer växte hastigt. Jordbrukaren var välmående och Regeringen stark. Vår statsskuld afhetaltes med skyndsamhet; men pä mindre, än två är var allt förloradt. Frihandeln hade funnit landet i ett blomstrande tillstånd; men lemnnde detsamma till hälften ruineradt. 1824 inträffade en lindrig återgång, åtföljd 1828 af en ännu verksammare till protektiönalsystemet. Följderna blefvo snart synliga. Fabriker och manufakturer upstodo åter. Jordbrukets produkter funno en liflig afsättning. Siltret inströmmade och statsskulden kunde slutligen till hela sitt belopp afbetalas. 1834 förändrade Centralregeringen åter sina statshushålluingsgrundsatser, genom öfvergången frän protektiönalsystemet till antagande af en tulltaxa, som endast var beräknad på statsinkomst eller en s. k. Finans-tulltaxa. En mängd banker upväxte nu oeh verkningen af förändringen visade sig snart i bankernas iråkade obestånd, de handlandes konkurser, jordbrukets betryck, sil frets försvinnande och Statskassans bankrutt-tillstånd, så att Regeringen måste taga sin tillflygt till ett pappersmynt, som icke kunde utvexlas mot specie, såsom den enda utvägen att uprätthålla statsmaskineriet i verksamhet. Annu en gång 1842 förändrade Regeringen system.
I allt öfrigt gillades Memorialet. S. D. Föredrogs å nyo BevillningsLag-och O economie-V t skottens Utlåtande, N:o i4> 1 anledning af Herr Prosten Öhrnbergs och Riksdags-Fullmägtigen från Hallands Län Pehr Anderssons motioner, rörande granskning af Lurendrejeri-Författningarne; bifölls. S. D. Föredrogos å nyo och biföllos Banco-Ut kottets Betänkanden . och Memorial: N:o io3, i anledning af Riksdagsfullmägligen Petter Anderssons från Halland motion, att någon del af Odlings-Lånefonden måtte i Discontrörelse användas; N:o 104, i anledning af Herr Rosenblads, B., motion, angående Reserv-F°nder för Låne-Contoren, och närmare reglementariska stadganden i afseende på den för Banco-Discont-Yerket bestämda Reserv-Fond; N;o io5, med hemställan att, till följd af Rikets Ständers nu mera fattade beslut, i [anledning af Utskottets under N:o 79 afgifne Betänkande, Bankens Obligationer, härrörande från dess före år i83o gjorda upplåningar, må fortfarande få i Lane-Banken belånas. S. D. Föredrogs å nyo Lagoch O economieUtskott ens Utlåtande, N:o 53 , i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottens Betänkande, N:o 27, öfver väckte motioner, om skyldighet för säteriegare och vissa boställsinnehafvare att deltaga i byggnad af Tingshus och Häradsfängelse; afslogs, S. D. Föredrogs å nyo och bifölls Stats-Utskottets Memorial, N;o 420, i anled Troi. Hulr. d. 9 Mars. i835. 17 ledning af Fulimägtiges i Riksgälds-Contoret hemställan, om en årlig nådegåfva till förre t. f. Öfver-Commissarien P. J. Åhman. S. D.
Den egolott, en delegare genom laga kraftvunnet skifte fått sig tillagd, är hans lagliga egendom, hvilken icke utan ett våldsamt ingrepp i egande-rätten kan honom fråntagas. Han må kunna tvingas att ingå i nytt skifte och utbyta sin jord emot annan, örn skäl dertill förekomma, men intrång i egande-rätten hör aldrig kunna sättas i fråga. Det torde få anses som en ovedersägligt rigtig sats, att skifte bör betraktas, icke såsom ett sätt att förvärfva, ulan blott såsom ett sätt att genom utbyte till förmonligare bruk ordna och sammandraga egor, och på grund häraf lärer med säkerhet kunna antagas, att ifrågavarande stadgande är fullkomligt rältsenligt och således bör oförändradt bibehållas. 10 Gap. 1 §. Af Peter Persson från Calmar Län: att bestämmandet, hvilken mark skall såsom inrösningseller afrösningsjord i skiftet ingå, borde uppskjutas, intilldess egograderingen blifvit verkställd, hvilken förändring, efter Molionairens tanka, skulle medföra mera enkelhet och redighet vid uträkningen och de liqvider emellan inoch afrösningsjord, som stundom icke kunna undvikas. Någon jemförelse mellan inoch afrösningsjorden kan såsom grund för graderingen deraf svårligen ega rum, hvaraf följer, att, vid de sällan inträffande fall då dessa ego-slag mot hvarannan utbytas, serskild jemförelse dem emellan måste ske, utan inblandning uti eller verkan på den allmänna taxeringen. Härtill kommer derjemte, att graderingen icke ensamt kan utgöra grunden för urskiljande af den mark, hvilken bör som inrösningseller afrösningsjord beräknas. Ett hufvudsakligt afseende måste jemväl fästas på markens belägenhet, hvarom förevarande §. äfven leinnar bestämd Lagsamt Allm. Besv.- och Oecon.- Vtsk:s Betänkande N:o st. i r föreskrift. Skillnaden emellan dessa egoslag bör således, i Utskottens tanka, lätt kunna, efter redan gifne sladganden, uppgöras, hvadan motionen afstyrkes. 11 Cap. i §.
Såsom en följd af allt detta, anser Ekonomi-Utskottot, att undersökningen af Ekeskogarne i de återstående Länen: nemligen: Stockholms, Skaraborgs, Elfsborgs, Bohus, Hallands och Gottlands, hör fortsättas med all skyndsamhet, samt att Rikets Ständer böra i underdånighet anhålla, det Kongl. Mai:t täcktes, med Nådigt bifall till den nu föreslagne Regleringen af Ekeskogarne i Riket, genast låta sätta densamma i verkställighet i alla de Län, som redan undergått besigtning; samt derefter successivt i de här ofvan uppräknade, i den mån undersökningen medhinnes; äfvensom att, i händelse inom de öfrige Länen, hvarest undersökning, i anseende till Ekarnes fåtalighet, ansetts öfverflödig, skulle finnas hemman och lägenheter, der en och annan Ek växer, åtgärder måga vidtagas, hvarigenom egarne af sådane hemman och lägenheter må komma i åtnjutande af samma fria dispositions-rält lill Ekeskogen, som nu i allmänhet blifvit föreslagen, Uti Stats-TJtskottets Betänkanden. 809 Uti frågan åter om Ekeplanteringsparkers anläggande för Kongl. Maj:ts och Kronans räkning, instämmer Utskottet uti den af Herr Öfversten af Borneman yttrade tanka, att nemligen åtgärder Böra vidtagas, hvarigenom Staten sättes i tillfälle* alt fylla sitt framtida behof af Ekevirke, oberoende af den enskilda hushållningen med detta trädslag; och att detta ändamål icke kan vinnas annorlunda än genom inrättandet af Planterings-parker ; — men då Utskottet saknar ali grund för bedömandet af Calculer, som i afseende på Parkernes antal blifvit uppgjorde och Utskottet tillstälde, och enär ämnet dessutom ännu icke är så undersökt och utveckladt, att något fullständigt yttrande, grundadt på säkra slutsatser, möjligen kan deröfver för det närvarande meddelas, anser Utskottet sig böra inskränka sin befattning dermed, endast till den vördsamma tillstyrkan, att R. II.
S. D. Efter skédd justering af Högloft.- Utskottets Betänkande, 1 anledning af Herr Lindströms Motion, rörande förändringar t Banquens inre administration rn. rn., anförde Herr Borgmästaren Monthan: ”Hå Högh Utskottet, i anledning Herr Lindströms motion, förklarat det vara af vigt och nytta, att eri Samling och sammandrag göres af alla nu gällande Författningar, Banco-Verket angående, och uti hvilket beslut jäg för min del instäm® mer, har jag ansett det Vara Högh Utskottets skyldighet, att hos Rikets Högh Ständer föreslå sättet, huru ett sådant nödigt ansedt sammandrag måtte kunna Uppgöras, enär det ej kan ske under närvarande Riksdag, Banco-Utskottets Bttänkanden. 2ojt I afseende på Höglofl. Utskottets yttrande, huruvida Transport-sedlar må utfärdas å Ojernna Riksdaler-tal sam sk. och r:st., så har jag icke kunnat finna mig öfvertygad af de Skäl Höglofl. Utskottet förebragt. Då ändamålet af alla Banquens sedlar är, att de skola vara löpande och för allmänhetens beqvämlighet t jeni ige, har jag ansett det allmännas förmån böra föredragas framför någre enskildes Utur denna synpunct, och då endast deri första person, sora uttager en på ojernna tal Ställd Banco-Sedel, deraf i afseende på postporto, kan hafva någon förmån, hvaremot enär denne sedel sedan göres löpande, det ganska sällan passar för någon annan, att den använda, utan att med. mindre sedlar och skiljemynt fylla det ojernna i Riksdaler-talet, så kan jag ej annat finna, än att allmänheten, bland hvilke denne sedel circulerar, igenom denne anstalt, ehuru beqvämlig för afsändaren, gene ras, och hvarföre jag ansett mig böra tillstyrka bifall å MotioUairens förslag, att inga Transportsedlar ml få utgifvas annorlunda ställde, än å jemna 5 och 10 Ruir.
Slutet tål också vid yttre hjelp, ty ipan kan ej annat än tillstå olyckan, Yerdi mattas mot slutet, moti-verna i slutduon ega ej den himmelska frid och fröjd som de borde, men Amneris ’ korta bön med kör lyser på ett högtidligt vackert sätt frid öfver den döende. På tal om denna opera relatera vi till sist en hederlig borgarfrus ord bakom oss: » Hå, hå, ja, ja. Det var då för besatt. Alltid när jag är här på Opera-nöje, så ska det vara två qvinnfolk som kifvas och träta om en karlstackare. Sist var det i Mignon, en gång förut i Afrikanskan och en gång i Carmen — ja men si der var det också två karlar om ett qvinnfolk, nå det tycker jag då är mindre så att säga ekivåkt, eller hvad tycker du, Petter Niklas? » Petter Niklas, mannen förmodligen, hade under fruns statistik smitit till Opris — och frun satt i tablå! Vasateatem. » Nye Mikado » var en operett, som mer hedrade dess direktions smak äu diverse andra skrap-ope-retter och strunt-farser, som smyckat teaterns program.Libretton var visserligen tråkig nog, men bjöd dock på flera roliga stallen och var fullkomligt smutsfri. Musiken, som var samlad från flera håll, var libretton i det hela öfverlägsen och framstälde flera rätt täcka musikaliska miniatyrer. Utförandet kan berömmas. Hufvudpartiet spelades med mindre vanlig grace af frk. Pettersson, som sjöng sitt parti mycket tillfredsställande i allmänhet, riktigt bra på sina stallen, såsom den med förtjusande oskuld föredragna dockvisan och flera stallen derjemte. Tilläggas må att frk. P: s yttre väl sällan tagit sig så fint och nobelt ut, men — ja vi komma dertill längre ned. En nätt moitié hade frk. P. i fru Carlbeck, hvars lilla röst bär spår af små sångstudier, hr Kloed sjöng äfven talangfullt, de öfriga voro också i stort sedt lyckade, så äfven-ledes operettens inöfning. Uppsättningen var till den grad lyxuös att man får i utlandet leta efter dylikt på så små teatrar som denna.
Utskottet, dock som, i dylikt fall, troligen hända kunde, att Utskottets förnyade utlätande icke medhunne till Ständen inkomma under den äterstäende förmodeligen korta Riks, dagstiden, och följden deraf blefwe, att äfwen den de, len af min motion, som wunnik Utstottets bifall, blefwe hwilande oafgjord; sä yrkar jag icke för min del nägon ätcrrcmist, utan öfwerlemnar sarén kill Högloft. Ridderstapets och Adelns afgörande, i desi nuwarande skick, nögd dermed, att mine nu yttrade tankar blifwa i Protocollet förwarade. Grefwe körner, tilnronr Okst jag blott rädfrägade min egen fördel sä stulle jag alldeles in ^ stäm - 572 Den 16 April. skämma med Herm Commerce-Nädet ikrlnteiselrolär Nir anförde yttrande om premie utdelningens fortfarande till npmuntran för Fär-asweln, ty jag inser allt för Ival att der är fördelaktigare att wid försäljningen af sin Ull derutom erhälla premier, än att blifwa dem förutan; men jag tror ej det öfwerensstämmer med de ratta Stats-hnsdäll! lags grundsatser, att Staten alltid för en wist na-M.gvgrcn skulle betala premier, eller att , Hagon födan mera an andra bör pä allman bekostnad pä längre tid upmuntras. Hwad Staten bör eller kan ined fördel göra, är att wid början af en sädan Näringsgrens undrande genom prämier underhjelpa försöket och lemna ersättning för de kostnader som första inrättningen erfordrar. När denna en gang ar gjord och sa mycken lid framflutit, att man riktigt kan erfara hurnwida den -iya Näringsgren ger nödig utkomst för dest idkare, bör ben lemnäs ät den enflilta omtankans wärd för att jemkas efter Landets behof och den öfriga waru prsductivns förhallanden. Hwad Herr jUrinle-seflölfl anfört att mindre
Den vigtiga frågan om fäderneslandets försvarsverk manar en hvar, som dervid fästat någon serskild, allvarlig upmärksamhef, att derom framställa sin mening. Af en ovand talare, hvars åsigter i ämnet, måhända icke af flertalet delas, är ett sådant, npträdande dock alltid något vägadt. Frågans belysning från Den 28 Januari e. m. 169 flera sidor bör emellertid vara af något värde, helst som jag likväl har någon anledning tro, att dessa mina åsigter af rätt många sakkunniga män i det liufvudsakligaste delas. För en lugn betraktelse visar det sig i hög grad förvånande, att hufvudgrunderna för vårt gamla, förr så krigserfarna lands försvarssystem ännu i dag äro underkastade, och beroende af så många skiljaktiga meningar. Del må kunna sättas i fråga om någon annan ordnad stat i verlden, uti detta hänseende sväfvar i så stor villrådighet. Och om detta är en sanning, innefattar den tillika hela vidden af den fara, som med ett sådant tillstånd är förenad, i den händelse att det länge så skall fortfara. Krigskonstens framsteg under sednast förflutna halfva sekel uti flera hlifvudsakliga delar, hafva varit lika hastiga och förvånande sorn framstegen uti många andra grenar för menskllig upfinning och verksamhet. Ibland de mest framstående och genomgripande torde kunna räknas: ångkraftens användande på fartyg af alla slag, och derjemte artilleriets utbildning så väl till sjöss som till lands; — båda delarne, med .hänseende till skeppens och kanonernas storlek samt utsträckningen af skjutpjesers skottviddar, — uti ett tillförene icke anadt mått. - De i följd deraf hos andra nationer redan införda stora ombildningarne af krigsmaterielen och krigsmannayrket, isynnerhet till sjöss, tyckes ännu bland don Svenska allmänheten vara föga kände, oaktadt företeelserna under det krig som nyligen pågick utanför våra kuster. Den beklagliga tveksamheten om hufvudgrunderne för vårt lands försvars-system, synes till en del af denna obekantskap, eller bristande upmärksamhet, kunna förklaras.
42 §, angående den, för Landskrona hamns iståndsättande, såsom lån ut betalda summa, innehåller det om detta låns återbetalning i nuvarande reglementes 43 <§ meddelade stadgande. 43 §, angående lånet för hamnanläggningen i Warberg, innefattar de i 32 § i 1843 års reglemente anförde betalningsviikor för samma lån. Af den vid bilagde 44 § uppgifne anledning, kan Utskottet för närvarande icke föreslå den lydelse, som denna § bör erhålla. 43 §, angående det, enligt 44 § i 1845 års reglemente, för hamnanläggningen vid Åhus beviljade och under innevarande riksdag utbetalda lån, samt 46 §, angående lånen till förbättrande af hamnarne vid Carlshamn och Söl vitsborg, enligt samma reglementes 73 §, innehålla de för dessa lån af Rikets Ständer fastställde betalningsviikor. 47 §, angående staden Linköpings år 1841 erhållne hamnbyggnadslån, är hufvudsakligen likalydande med den hittills gällande 31 §. 48 §, angående det, på grund af nuvarande reglementes 72 §, utbetalda lån för upprensning af farleden genom Söderhamns skärgård, upptager det i skuldförbindelsen för besagde lån bestämde betalningssätt. 49 §, angående den, för landshöfdingeackordernas infriande, beviljade lånesum raa, innefattar samma stadganden, som 37 § i 1845 års reglemente, med tillägg af det vid denna riksdag, enligt Stats-utskottets utlåtande JV° 97, meddelade beslut, i afseende på den ackords-amorteringsränta, hvilken af Landshöfdingen i Wermlands län bör utgöras.
Detta allt med hvad Haiidlingarne i öfrigt innehålla och dermed sammanhang eger, har hös Utskotten till pröfning förekommmit, hvarvid Ekonomi-Utskottet för sin del trott sig höra anföra : ätt orri Utskottet ansåg sig ega ätt håde bestämma sin åsigt af den ifrågavarande offentlighetens nytta, och föreslå hvad till dess tillbörliga ordnande hörer, skulle Utskottet med tillfredsställelse Omfatta tillfället* att i ett sammanhang gifva åt ämnet deri utveckling * sorn i dess tänka bäst kiindé befordra ett sådant ändamål; men då hvarje underordnad beredning i första hand bör tillse, att stadgade förmer varda iakttagne, så att ärenderne icke förekomma till pröfning i arnian väg, än den Sorn Hagarne anvisa ; så har Utskottet först bordt göra sig reda för égenskapen af ifrågavarande mål, såsom Grundlags-förändring, allmänt inål, eller enskildt Ståiidsärende, äfvensom för dea ordning, i hvilken frågornC om så val sjelfva offentligheten, som om de derföre erforderliga reglementariska stadganden, och om straffbestämmelseriie för dessas öfversträdandej böra i enä eller andra fallet behandlas* LagUtskotteis Bctankandcn, 985 Det har härvid förekommit Utskottet, huruledes allt, som Står i sammanhang nied representationen oéh Riksens Ständers 6fverläggningar, samt ordningen dervid, Litgjordt föremål antingen för bestämmelser i Regeringsformen och Riksdagsordningen , eller ock, efter hvad 12 och 45 §; §. af Riksdagsordningen anvisa, för sådane, särskildta StåndsÖrdningär, hvilka RiksStåndeii, i afseende på deras olika Organisation blifvit lemnadö rättighet, att hvar för sig upprätta, likväl i öfverensstämmelse med GrUndLagem
Jag tyckte mig behöfva göra en våldsam ansträngning att blifva fri från en oerhörd tyngd; och när jag ändtligen kom till fullt medvetande, såg jag, att jag icke låg i min säng, utan stod på golfvet, hållande med min hand i låset till den stängda dörren. Själf var jag till hälften begrafven under en klädhängare, som stod nära dörren, hvilken jag i sömnen på något sätt dragit öfver mig, och hvaraf jag fått intrycket af den olidliga tyngden. Jag tyckte mig med ens förstå det hela. Jag var helt enkelt en sömngångare; öfverretad som jag var, hade jag ej kunnat motstå alla de själsrörelser, hvilka hopat sig öfver mig, utan drifven af gud vet hvilka impulser under natten gått de vägar, där jag om dagen ej ville sätta min fot. Fridlös som en skugga hade jag vandrat från rum till rum i min tomma våning. Själf hade jag tagit nyckeln ur lådan, själf hade jag öppnat dörren. Och som ett stort, svart djur hade min sorg följt mig ur rum i rum och försvunnit, när dagern kom och mina vanliga tankar började arbeta i min hjärna. När jag nu verkligen var utestängd och min nyckel borta, hade jag vaknat af den våldsamma ansträngningen att öppna dörren med handkraft. Det var klart dagsljus, lampan hade brunnit ut. Jag såg mig frysande omkring i rummet, och med bäfvan kände jag, hur hela mitt väsen var liksom klufvet i tu, och hur oförsonligt dessa jagets båda hälfter syntes stå i strid med hvarandra. Från denna stund fruktade jag ensamheten, och när jag om aftnarna måste gå hem för att sofva, vidtog jag det försiktighetsmåttet, att jag band mig själf vid sängstolpen för att hindra mig från att irra omkring under natten. Jag förstod naturligtvis, att detta ej gaf någon trygghet, och att jag kunde lösa detta band i sömnen, lika väl som jag kunde utföra annat. Men det gaf mig dock en slags inbillad ro, och det hjälpte mig understundom att sofva. Jag har emellertid kommit till slutet af maj, och jag befinner mig i den största förlägenhet, när jag tänker på, hvartill jag egentligen skall använda de långa feriemånaderna.
Då näringarnes intresse, mer än något annat, samman faller med landets i sin helhet, och då näringsidkarens bekymmersamma ställning har sin grund uti ett felaktigt system, så är det icke min mening, då jag. så länge detta system ännu står i full blomma, söker att motarbeta hvarje skuldsättning utom landet, att förhindra den hjelp, näringarna så väl behöfva. Jag vill blott att genom en jemkning på systemet få hjelpen till verklig hjelp, och icke såsom ett pallaitiv som inom kort skall göra näringsidkarens ställning än farligare. Uti mitt förslag om exportförbud på silfver har jag tydligen tillkännagifvit, att ett utaf hufvudsyftena med detta förslag var, att gifva stöd åt näringarna inom landet. Jag tror mig äfven deri tydligen hafva bevisat, att all utländsk skuldsättning för hvilket ändamål som helst, utan en föregången lagstiftning, som begränsar importhandeln, till slut både ruinerar landet och näringarna, om ock dessa senare i början deraf synes få nytt lif. Jag har äfven uti ett föregående yttrande förklarat, att jag icke utan nyssnämde garantier med min röst biträder någon ytterligare skuldsättning, och på det man icke måtte få skäl att anklaga mig, vid afgifvande af min röst emot förslaget, för samma lättsinne, som .måhända andra gå att gifva sin till bifall för detsamma, så anser jag mig skyldig, att efter bästa förmåga än ytterligare motivera mitt beslut, och anhåller att utur Utsk:ts Betänk, få hämta bevisen för rikligheten af mina åsigter, i det jag tager 12-millionslånet till ut gångspunkt. Tolfmillioners-lånet uptogs, som det hette, till de nödställda näringarnas hjelp, men hur verkade detta lån? Till en början kändes en viss lättnad i rörelsen, men inom kort blef rörelsen tyngre, och efter några månader blef förlägenheten lika stor, om ej större, än nyss före dess uptagande. Man ropade på strypning; man anklagade RiksBanken att hafva gjort indragningar, på sedelstocken; man prisade högt Stockholms Enskilda Bank såsom den ende räddaren, den enda inrättning, som förstod att under nödens stund rätt upfatta ställningen m. m. dylikt.