Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Föredrogs och blef, med stöd af 56 § Riksdags-ordningen, till Expeditions-Utskottet remitterad en af Jöns Rundbäck från Göteborgs län afgifven motion, deri hemställts, att de protokoll, som skola blifvit hållna vid Förstärkta Statsutskottets sammanträden den 6, 7 och II. innevarande månad, måtte varda till trycket befordrade och bland Riks-Ståndens ledamöter utdelade; och beslöt Ståndet derjemte, att denna motion skulle de öfriga respektive Med-Stånden kommuniceras. S. D. Vid förnyad föredragning af Bevillnings-Utskottets Betänkande, JM 17, angående tullbestämmelserna lör artikeln bränvin och sprit m, m., blef samma betänkande bifallet, utom hvad angick dels Utskottets hemställan (pag. 3) om införseltullen å bränvin, i afseende hvarå Bonde-Ståndet beslutade, att nämnde införseltull må bestämmas till 55 öre skålpundet alkohol, och dels Utskottets yttrande (pag. 4) om införseltull å artikeln ättika, hvilken punkt återremitterades till följd af hvad Ståndet rörande införseltullen å bränvin nu beslutat. Pröt.-Utdrag den 19 Augusti 1863. 525 Samma Utskotts Memoria!, JVS 18, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut i en tullregleringsfråga, bifölls. S. D. Föredrogos ånyo Lag-Utskottets Utlåtande M 48, i anledning af återremisser af Utskottets Betänkande M 21, i fråga om tillägg till lagstiftningen angående äktenskapsskilnad. Bifölls. Memorial JV2 49, i anledning af återrerniss al Utskottets Betänkande JV2 3ö, öfver motioner om förändring i stadgandena angående giftomannarätt. Lades till handling ar ne. Betänkande M 50, i anledning af motion om utsträckning af tiden, inom hvilken Underrätts s. k. småprotokoll skola lill Hofrätt ingifvas.
Den på hela året fördelade tillverk' ingen, som nu sker af rotfrugter, bafra, slösad och sådane ämnen, hvilka allmänneligen, åtminstone i de flesta Handsorter, icke användas till brödföda, skall sammanträngas på en kortare tid och således nödvändigt, till vinnande af det åsyftade ändamålet, medtaga den påräknade och till brödföda annars troligen sparade stridare säden. 5:0 Införsel af utländsk säd skall följaktligen, om den föregående calcalen får tagas för rigtig, icke vid fortfarande fri bränvinsbränning ökas, åtminstone i vida mindre proportion, än hvad det utrike? ifrån i motsatt händelse införskrifne bränvinet rikeligen fyller, i hvilket fall förädlingen äfven blifver Utlänningens vinst, och dranken förloras för, Ladugårdsskötsel^ Utskottet tror sig kunna antaga för säkert och af erfarenheten bestyrkt, att om, vid inträffande af bränvinsförbud, beloppet sammanräknas under ett år för den införskrifne Spanmålen och bränvinet, skall 12 Be sv. och Ekon. Utsk. Betänkanden det i värde vida öfverstiga blotta spanmå. lens införsel de år, då Husbehofsbränningen varit oinskränkt. Klart följer af sakens natur, att man vid dessa relativa beräkningar icke får afse den absoluta qvantitetaf införskrifven spanmål, såsom beroende •af missväxt, krig och andra tillfälligheter, må bända äfven stundom af enskild vinningslystnad, hvilket allt Lagstiftaren lika litet kan förekomma, som den absoluta lu än vinskonsumtion i ett land, för hvars nation denna drycks måttliga förtäring, både i afseende på klimatets hårdhet och längre vana, blifvit ett oåterkalleligt behof. 4:0 Att ett temporärt bränvinsförbud, icke verkar hvarken på nationens moralitet eller det öfverdrifna begäret till njutning, hvilket följakteligen bör genom andra medel hämmas; är så tillräckeligen bestyrkt, och följer så rakt af sakens natur, a*t Utskottet tror sig icke böra upptaga någon tid med dess vidare bevisning. Af alka dessa allmänt verkande örsäter föranleddes R. H.
Utdrag af Räkningarne öfver uppburna medel åren 1843 och Utrikes Orter bestridt för Debet Enligt 1842 års räkning, utgjorde behållningen vid samma års slut Inkomst: Af Kongl. Stats-Kontoret anordnade medel, i afräkning på det årliga anslag af 1800 R:dr, som, genom Kongl. Brefvet den 30 Januari 1830, blifvit anvisadt till ersättande af de utgifter, Svenske Konsuler å utrikes orter bestridt för Svenskt sjöfolk, år 1844 2,025 13 800 Summa R:dr | 2,8251131 3 Stockholm af Kongl. Kommerse-Kollegii I — 39 — 1844, till godtgörande af de utgifter, Svenske Konsuler å hemförskaffande af Svenskt Sjöfolk. Credit. Utgift: Kongl. Stats-Kontoret. Till Kongl. Räntekammaren levererade medel, hvilka influtit såsom ersättning för lemnadt understöd till Svenskt sjöfolk, hvarför Konsuln i Flensburg förskottsvis blifvit godtgjord, år 1843 19:36. — Afskrifning: Af de till Svenske Konsuler förskottsvis gjorda utbetalningar, för hvilka någon ersättning ej kunnat erhållas, enligt Kongl. Kollegii beslut, år 1813 7:35. — 27 23 Balans till år i8f5: Till Konsuler förskottsvis utbetalda ersättningar för bestridda omkostnader för Svenskt sjöfolk, om hvilkas godtgörande af rederier AdVokat-Fiskals Embetet fått sig uppdraget att besörja, 2,521:11. 7. Kommerse-Kollegii underdåniga Utlåtande, i anledning af Rikets Ständers Revisorers Berättelse örn den år 1845 verkställda granskning af de under beinälte Kongl. Kollegium ställda fonders och medels förvaltning. Sto r 111 ä k tigs te Allernådigste Konung! tJti nådigt Bref bref af den 7 innevarande månad, liar Eders Kongl. Majit anbefallt
»Tig», dundrade prosten, med blodet blossande så högt upp i ansigtet att han syntes nära att qväfvas. Stackars fröken Ulla, hon anade ej att den saken, efter hvad sedan berättades, redan var undangjord – och att en af dessa tjenstaktiga vänner, hvilka låtsa förtrytelse endast för att få meddela något obehagligt, just under vägen mött prosten och efter något lyckligt apropos skyndat att afbörda sig hemligheten om Tegnérs fasliga frihet. Sedan nu till och med prostinnan genom några ledande ord låtit sin man förstå att hans beslut skulle uppväcka mycken ond blod, utan att ens hon förmådde verka någon ändring, blef det en ny, lika stor rörelse i huset innan allt åter kom i ordning. Fröken Ulla gret när allt glas och porslin åter släpades upp på sina gamla hyllor. Och de stora korgarna med färdigbrutna serveter levererade tillbaka sitt innehåll för att åter utslätas, inläggas och sofva i ro till någon annan högtid. För min del kände jag en obeskriflig nyfikenhet på morgondagen, då jag naturligtvis skulle vara i kyrkan; men dit kom jag ej, ty en flussvärk, som redan ett par dagar plågat mig, bröt ut under natten, så att då jag kastade ögonen i spegeln, fann jag halfva hufvudet uppsvullet. Det var grufligt! Omkring en timme före kyrkdags gick jag från gästbyggningen upp i salen. Der satt prostinnan i i sitt vanliga soffhörn med kaffekoppen i hand. Hon syntes fullkomligt oberörd af dagens vigt. Prosten hade i dag gjort en tidig frukost; »han beredde sig för kyrkan». Och ehuru jag ej fick se honom, hade han troligtvis aldrig haft ett fryntligare och angenämare utseende. Fröken var inne hos sig, för att »läsa predikan». Stackars fröken Ulla, med hvilken andakt hon måtte öppnat postillan! Det låg öfver hela prestgården en dof stiltje. Folket vågade knappt tala. Flera bekanta berättade sedan huru det tillgått på kyrkbacken. Alla ståndspersonerna hade slutit sig i grupper omkring stiftets herde under det denne språkade med prosten och några andra herrar om dagens kyrkliga angelägenhet.
Lasse såg bort. Om han skulle gå och tala vid pigan? Hon var så glad, kanske kunde hon få honom från det där andra. Ännu en blick mot stranden. Där var gasten ännu, men hade nu fått hel kropp. Var han van vid mörkret nu eller hvarför såg han så bra, han urskilde nu tydligt hela figuren, hvit kofta och hvit mössa. Tänk, att de tre, fyra glasen... Månen gick visst upp eller var det dagern Nej, det var nog norrsken ... inte kunde det vara dager vid det här laget... Gasten var nu på isen. Än släpade han sig fram, som om han varit af bly, än sjönk han och försvann, kom igen och gled försigtigt framåt på isen. Lasse önskade att han snart måtte sjunka och aldrig komma upp mer ... men maran, den kommer ständigt igen och dör aldrig. Han började ångra att han druckit den där smulan. Om han gick in, flög gasten nog efter, satte sig på hans bröst och begynte kväfva honom. Därför gick han icke in, hvarken hit eller dit. Det hade varit bättre, om han icke gått på kalas, utan varit hemma och hört Lotta läsa ur testamentet. Om han skulle försöka att be? Neej, det var inte värdt. Han gjorde våld på sig, svängde helt om och gick ännu en gång åt fähuset till. Det skulle tusan men inte en ordentlig karl gå längs husknutarne natten om och glo efter gastar. Det var inte så farligt med konjaken heller, bara man tog det förståndigt. Det var morgon. Frun satt i sin säng med ett slags nattmössa af blåblommig bombasin och drack kaffe med dopp. Hon blåste i koppen och rörde om. Med de bleka, feta, runda kinderna liknade hon en basunblåsande kerub på en bykyrkotafla, den öppna nattröjan blottade en längesedan öfvermogen barm, och ögonen sågo morgondunkla, men innerligen förnöjda in i den ångande kaffekoppen. »Maja-Stina!» »Frun!» »Mera långbullar!» »Herre Gud, frun, vet frun hva som händt?»
Huruvida folkökningen under samma tid skulle föranledt en tillökning i större proportion af andra kammarens ledamöter, är jag icke i tillfälle att uppgifva, enär den efficiela befolkningsstatistiken icke ännu blifvit i denna detalj bearbetad för nämnde tid. Om ock sådant till en början kan inträffa, synes ingen an - Den 7 December. 367 ledning vara för handen att antaga, det tillökningen i andra kammaren skulle allt framgent fortgå i större progression än i den första. Ingen domsaga får nemi. sända mera än två Riksdagsmän, huru mycket än dess folkmängd må växa; hvaremot en ökad folkmängd af 30,000 i ett län eller en större stad, utan någon begränsning gifver rätt att sända ytterligare en Riksdagsman. Uti det Stats-Råds-prot., jag nyss omnämnde, förekommer ock ett yttrande, som en talare ansett innebära ett af mig framställdt hot emot Konungen. Jag skulle icke ansett mig behöfva upptaga detta, om ej anklagelsen helsats med bravorop. Mina ord lyda: »Ett uppskof nu kan medföra nödvändigheten att behandla den samhällsvigtiga frågan pä en tid, då en lösning på den fria öfvertvgelsens väg möter större svårigheter. Det är möjligt, att vi ännu icke kommit nära gränsen af detta försent, som dock mången gång oväntadt genljudit öfver andra länder», etc. Hvar och en finnér, att dessa ord innebära en varning, icke ett hot; och en varning, ställd till R. St:r, icke till Konungen. Hvad åter ordet försent beträffar, så vet jag icke hvarför det nödvändigt skall anses lånadt af den vilda hop, den värde talaren omnämnt. Detta så ofta begagnade ord förekommer på många andra historiens blad. Gr. Hamilton har fritagit sig och de med honom liktänkande från allt ansvar för de följder, som kunde komma att uppstå af representationsförslagets förkastande; och han har sökt bevisa sin ansvarsfrihet med en liknelse. Han sade, att fyra familjer bodde i sämja och trefnad tillsammans i ett hus. Två af dessa familjer ökades och behöfde större utrymme, hvarom de gjorde framställning till de båda andra. Dessa voro icke obenägna, och allt hopp var för handen, att saken skulle kunnat i godo uppgöras, om icke husets »vice värd» emellertid antändt det. Mina
Då nu härtill slutligen lägges hvad Riksgälds-kontoret, på sätt ofvan är uppgifvet, jemlikt den vid nuvarande riks dag uppgjorda statsreglering, bör, under instundande och nästpåföljande år, till de ordinarie statsutgifternas bestridande, hålla Stats-kontoret tillhanda, eller 1,183,880 R:dr årligen och således för 2:ne år 2,367,760: så uppkommer en sammanräknad utgiftssumma af ... 11,722,525: 37. 8. hvilken detta verk, under tiden från innevarande års början till 1853 års slut, måste i föreskrifven ordning utbetala eller tillhandahålla, utom de under samma ti derymd ifrågakommande utbetalningar utaf sådana kreditiv, som å Riksgälds-kontoret blifvit anvisade; varande dessa kreditivutbetalningar här icke till något visst belopp beräknade, emedan någon tillförlitlig grund derför icke förefinnes. Emellertid anser sig Utskottet, med hänsigt till sistberörde utbetalningar, böra erinra, dels att, för hvad som under ifrågavarande tiderymd kan komma att lyftas å det s. k. mindre kreditivet, erforderlig tillgång torde vara att påräkna i öfverskotten å 1850 års statsinkomster och dels att lyftningarne å de öfriga kreditiven hädanefter, likasom hittills, torde ungefärligen komma att motsvaras af derå skeende inbetalningar. Beträffande de tillgångar, Riksgälds-kontoret, för bestridande af nu beräknade och uppgifna utbetalningar, dels redan eger, dels under åren 1851, 1852 och 1853 har att förvänta, så får Utskottet upplysa, att dessa tillgångar bestå af: a) Kontorets kontanta behållning vid innevarande års början 266,922:19. 2. b) Samma verks, genom uppköpta obligationer, tills vidare förräntade behållning, hvilken sistnämnde behållning då utgjorde 1,376,550: c) Allmänna bevillningen för nästlidet och innevarande år, med tillägg af de under detta samt påföljande års lopp ingående restantier å de föregångna årens bevillningsmedel
Någon anledning att afvika från hvad Kongl. Majit uti denna punkt föreslagit synes derföre ej heller böra ega rum, hvadan Utskottet hemställer att denna punkt må af Rikets Ständer godkännas. 2:dra Punkten: »Presterskapets inkomster böra, utan att ingå till Statsverket, i annan ordning än omedelbart ur den enskilde medborgarens händer komma Presterskapet till godo.» Afseende å denna punkt hafva dels det efter Matts Persson här förut anförda yrkande om Pastorsoch Komministers-lönernas indragande till Statsverket, för att derifrån åter utgå till innehafvarne af dessa embeten, dels det af honom vidare framställda förslag att, när de kalkyler, hvilka, på sätt längre fram under 4:de punkten kommer att anföras, Matts Persson ansett böra göras öfver Presterskapets nuvarande inkomster, blifvit inom viss förelagd tid uppgjorde, och hvarvid -10 års markegångspris bör läggas till grund för uträkningarna, insändas desamma till Konungens Befallningshafvande, som borde få sig ålagdt tillsynen och kontrolleringen af medlens uppbärande och redovisande på samma sätt och på samma gång, sorn kronoutskylderne erläggas. Vidare har Per Nilsson i Espö föreslagit: »Under fullt ansvar och med skyldighet för kommunerne att ersätta all möjligen uppkommande uppbördsbalans väljes och antages i hvarje socken eller by en uppbördsman, som har att uppbära och hvarje år på bestämd tid till Pastor utbetala den honom såsom lön tillkommande spanmålslösen»; och »Bör Presten vara befriad från alla afgifter i och för uppbörden af hans lön, men å andra sidan ej heller ega rätt beräkna sig någon inkomst för särskilda embetsförrättningar.
Utan Herranom, som eder utur Egypti land fört hafver, med stora magt och uträcktom arm, honom frukter, honom tillbeder, och offrer honom; Och håller de seder, rätter, lag och bud, som han eder hafver skrifva låtit; att I alltid gören derefter, och icke frukten andra gudar; Och förgäter icke det förbund, som han med eder gjort hafver, att I icke frukten andra gudar; Utan frukter Herran edar Gud; han varder eder hjelpandes ifrån alla edra fiendar. Men desse lydde icke, utan gjorde efter sin förra sed. Alltså fruktade desse Hedningarna Herran, och tjente likväl sina gudar. Sammalunda gjorde ock deras barn och barnabarn, såsom deras fäder gjort hade, allt intill denna dag. Uti tredje årena Hosea, Ela sons, Israels Konungs, vardt Hiskia Konung, Ahas son, Juda Konungs; Och var fem och tjugu åra gammal, då han vardt Konung, och regerade nio och tjugu år i Jerusalem; hans moder het Abi, Zacharia dotter. Och han gjorde det godt var för Herranom, såsom hans fader David. Han lade bort de höjder, och bröt omkull stodarna, och utrotade lundarna, och slog sönder den kopparormen, som Mose gjort hade; ty allt intill den tiden hade Israels barn rökt för honom, och han kallade honom Nehusthan. Han förtröste på Herran Israels Gud, så att ingen hans like var efter honom, ej heller för honom, ibland alla Juda Konungar. Han höll sig intill Herran, och trädde icke ifrå honom, och höll hans bud, som Herren hade budit Mose. Och Herren var med honom, och hvart han utdrog, handlade han visliga. Dertill föll han af ifrå Konungen i Assyrien, och var honom icke underdånig. Han slog ock de Philisteer, allt intill Gasa, och deras gränsor, både slott och fasta städer. Uti fjerde årena Hiskia, Juda Konungs, det var sjunde året Hosea, Ela sons, Israels Konungs, då drog Salmanasser, Konungen i Assyrien, upp emot Samarien, och belade det;
Södermanlands Län , Elfsborgs Län , Calmar Län pä Öland Örebro Län Wärmelands Län Westernorrlands Län Westerbottens Län Gottlands Län Malmöhus Län Christianstads Län Blekinge Län Hallands Län Götheborgs & Bohus Län Jämtlands Län Norrbottens Län , Gefleborgs Län Kron oHemman. Upsala Län 195 Stockholms Län 96 Skaraborgs Län 210 Kronobergs Län •9 Jönköpings Län 65 Westmanlands Län 115 Östergöthlands Län . • • 95 Södermanlands Län . • • 43 Elfsborgs Län io3 Calmar Län Örebro Län 610 Wärmelands Län 3 Gottlands Län l9 Malmöhus Län '7» Christianstads Län 02 Blekinge Län .. Hallands Län 54« Götheborgs & Bobus Län 68 Jämtlands Län 46 Norrbottens Penningar och deremot svarande Spannmdls-belopp, som den egentligen fdensamma nu aUggande stanAge Räntor och Rotering^ samt således till , för att derigenom Stats-bidrag. Förmedladt Hemmantal. Cl 1 ** zr f* ft r» deremot svarande Spanmåls belopp å R:dr Tunnan. Stats-bidrag. Förmedladt Hemmantal. cn C/5 2 ST: 3 3 n X O OQ ^ 63 2 & 3 ® E0: . V> -j 0 ZZ “t Rustoch Roterings-besvär. Summa. Bobus Summa Capital för alla Heraman i hvarje Län. 1 Deraf .gördels årlig afbetalning. Eller för hvarje helt Hemman på året. • ■■■■*•>..' ; i ■ , • ■. , : : ■ - > . ft - . (tilli 2b« o CalClll, upptagande den ersättning i Penningar och deremot svarande Spannmåls-belopp, som gande och till Kronan utgående Ständige Räntor, samt R otering s-be svärd, och Berustade Säterier. i Upsala Län Stockholms Dito Skaraborgs Dito Kronobergs Dito Jönköpings Dito . Westmanlands Dito Östergöthlands Dito Nyköpings Dito Elfsborgs Dito Calmar Dito Örebro Dito ... Malmöhus Dito
De ordalag, Utsk. begagnat, kunna möjligtvis tydas så, som återstode ännu någon pröfning alt företaga vid en kommande riksdag. Det heter nemi.: ”få R. St. tillkännagifva, att, med stöd af 76 §:n Riksd.Ordn., Statsrådets ledamöters och föredragandes ansvarighet i öfrigt för sina rådslag och utöfningen af sina embeten intill den dag innevarande riksmöte tagit sin början, har, såvida densamma kan pröfvas, med ledning af de Const.Utsk. tillhandakomna Statsrådsprot. med denna dag upphört.” Vill Exped.Utsk. dermed säga, alt Const.Utsk. ej fått alla prot. för tiden som förflutit emellan detta och sistförflutna riksmöte, så kan dervid anmärkas, att om någon dylik erinran skolat göras, så tillhörde sådant Const.Utsk., men ej Exped.Utsk. Const.Utsk. har i delta fall icke gjort någon anmälan, hvadan antagas måste, att sistnämnda Utsk. dertill saknat all anledning. Det har anmält Konungens rådgifvare att entledigas enligt 107 §:n. R. St. hafva icke samtyckt dertill. Dessutom hor Const.Utsk. låtit tilltala Konungens rådgifvare inför riksrätt, hvars dom ännu icke är fallen. Följden af dessa förhållanden måste vara, att, med undantag af de mål, som blifvit inför riksrätten anhängiggjorda, äro Statsrådets medlemmar för alla andra frikallade ifrån allt ansvar intill den dag då denna riksdag började. Delta hade bort uttryckas på sätt Frih. Rehbinder gjort, och anser jag följaktligen, att de ofvan citerade ordalagen måtte förändras, på sätt beroälde Frih. föreslagit.
Och där gick hon i ett och annat år fortfarande på besök att inspektera någon död, och hemma sysslade hon med sitt hemska museum. En dag fick jag höra, att hon var sjuk. För den, som var så väl beredd, kunde döden icke vara ovälkommen, och så gammal hon var, var det ju sannolikt, att befriaren skulle komma. Men den gången kom han icke; efter en kort tid var den gamla åter på benen. Jag mötte henne då en dag i porten. » Ja, här går jag och skräpar ännu, » sade hon. » Jag har varit sjuk, och jag var så glad, ty jag tänkte jag skulle få dö. Det skulle blifvit en så rolig begrafning. Det skulle blifvit två vagnar, och komminister Beckman och lille Halländer skulle ha kommit hit, och de skulle fått en konfektpåse och en stor kringla med sig hem, ack, hvad det skulle varit roligt! Jag riktigt skäms för att gå kvar här. Nu skall jag ut och titta på ett lik, som lär vara så vackert svept och hafva en dyrbar stoff kista; somliga säga, att de icke tagit guldörhängena ur öronen på gumman. Hon var bara sex veckor äldre än jag. Få se, när det blir min tur! » Den tiden lät icke vänta på sig. Ötfverflödig. Det gifs existenser så djupt vemodiga, att vi ovilkorligen stanna inför dem och fråga oss: hvarför detta? Bland dem måtte den bittraste vara den att känna sig totalt öfverflödig, att hvarken vara till glädje eller nytta för nå- gon enda medskapad varelse, att liksom icke ega rätt att vara till. Sådan var lille Burmans lott. Ingen af er kände honom; tillåten mig därför presentera honom för er, stackars liten! Kanske har han många likar. Under sommaren gick han barbsnt; jackan var trasig, men växten fin och smärt, och en hållning var det på den pojken, som kunde göra mången äran stridig. Ansiktet bar nästan prägel af anor med sin buktade näsa och sin breda panna, omgifven af en ram af bruna lockar. Godhet och vemod talade ur draget kring munnen, och de själfulla ögonen afspeglade ett fiffigt tankespel. Ofta såg man honom med händerna på ryggen utanför stugudörren; och frågade man efter hans ålder, visste han ej så noga att gifva besked.
Lagerbjelke har sagt, att på det sätt, som det nu tillgår i Konst.Utsk., är allt väl beställdt, samt att ingen olägenhet deraf visat sig. Jag ber att såsom en motsats härtill få uplysa, huru förhållandet är i StatsUtsk. Sedan genom prot.- utdrag från de öfriga Stånden det blifvit i Utsk. tillkännagifvet, hvilka personer, som utsetts till suppleanter, ega dessa att, på främsta ledamotens i Utsk. kallelse, der inträda i förhindrad le - Den 15 November e. m. 101 damots ställe; följden häraf har varit den, att de tre Ståndens ledamöter inom StatsUtsk. alltid varit fulltaliga, och alt undantag derifrån åtminstone högst sällan egt rum. Deremot har följden af den omväg, som vid denna Riksdag hos R. o. Ad. varit praxis, och hvilken skulle blifva lag, om Ståndet antoge det förslag Riddarh.- Utsk. nu framlagt, varit den, att R. o. Ad:s ledamöter vid flerfaldiga tillfällen befunnits vara ihkompletta, och då voteringarne inom StatsUtsk. ofta afgöras med en rösts majoritet, har den åsigt, som R. o. Ad:s ledamöter förfäktat, mången gång måst stanna i minoriteten, enär den frånvande ledamotens suppleant icke kunnat i rätt tid uiikallas; och det eger sin fulla riktighet hvad Hr von Hartmansdorff nämnt, att det oftast är vid sjelfva plenitimman, som Ordf:n får kunskap om att en ledamot icke kan den dagen infinna sig. Någon oordning kan jag icke finna skulle upstå genom det förslag Hr von Hartmansdorff framställt, och hvilket jag anser vara bättre än mitt, hvarföre jag också förenar mig med honom. Den olägenhet Gr. Lagerbjelke trott kunna förekommas genom Utsk:s förslag, eller alt en ordinarie ledamot t. ex. säger åt en suppleant ”i morgon går jag icke upp i Utsk., utan gör mig den tjensten att gå i mitt ställe”, kan visserligen icke förebyggas genom Hr von Hartmansdorffs förslag.