Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För min del vågar jag deremot tro och hoppas, att detsamma kommer att h. o. h. utgå till sitt afsedda ändamål, och skulle önska att derigenom fullständig trygghet kunde vinnas. Slutligen kan det icke annat än väcka förvåning, att de Hrr och män, som i första hand hålla snörena till rikets penningepung, eller Hrr Ledamöter af Stats-Utsk:t, i stället att söka lätta den börda, som måste påläggas, synas vilja göra den så tung som möjligt, genom det sätt, hvarpå man föreslagit att den beviljade summan skall utgå. Då inom landet och representationen förnimmes en viss beredvillighet att för vårt försvarsverks ordnande göra uppoffringar, så vidtager man åtgärder, hvilka torde hafva till följd, om de ock ej haft till ändamål, att stäfja denna beredvillighet, och som säkerligen skola hos folket föröka den redan befintliga oviljan mot den art af anslsg, hvarom nu är fråga. Sedan Chefen för Finans-Dep:tet här upplyst, att det beviljade beloppet kan utan svårighet bestridas af befintliga tillgångar och öfverskott, fortfar man ändock att vilja lägga det på bevillningen och vill tillgripa delta utomordentliga medel, som väl torde komma att anlitas, om de eventualiteter skulle inträffa, som den K. Propos:n omnämner, och hvilkas möjlighet icke synes aflägsen. Men om man redan nu, för en ringa förberedande åtgärd, tager medlen direkte ur folkets fickor, hvarifrån skall man då, om K. M. skulle finna rikets väl kräfva att göra krig, taga de ofantliga summor, som Hr Krigs-Ministern i går upplyste oss att ett sådant kostar, och som blott för ett enda år uppgå till nära 2 gånger hela vårt statsregleringsbelopp? Här kunna tänkas tvenne alternativer: det ena att intet krig blir af, och att det således stannar vid de nu beviljade 3 millionerna; i sådant fall torde det väl vara att hoppas, att under den kommande statsregleringsperioden, likasom under den nu tilländagående, öfverskott skola uppstå, mer än tillräckliga att betäcka detta behof, och jag ber att dervid få i minnet återkalla att för detta år och det nästföregående öfverskotten uppgå till nära 7 millioner; i händelse af det andra alternativet, att krig inträffar, så måste R.
155 angående nämnde år verkställda granskningar af Statsverkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning under åren 4854, 1855 och 4856, biföllos §§ 4, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 40, 1 1, 42, 44, 15, 47, 20, 2 4, 22, 23, 27, 28 och 29, hvaremot öfrige §§ lades till handling arne. S. D. Föredrogos i ett sammanhang en af Josef Oskar Almqvist från Norrbottens län i Plenum den 4 7:e i denna månad väckt, då bordlagd mötion, med afseende på en antagen beskickning från Sverige till en kongress för de Italienska frågornas ordnande, samt ett från Yällofliga Borgare-Ståndet ankommet protokollsutdrag N:o 402, innehållande kommunikation af en utaf Herr Lallerstedt inom förenämnde Riks-Stånd väckt motion i samma ämne; Och beslöt Ståndet alt remittera Almqvists ifrågavarande motion, uti hvilken Ståndets närvarande ledamöter instämde, till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Ulskottet, alt så skyndsamt som möjligt behandlas samt alt lägga ofvannämnda protokolls-utdrag till handlingarne. S. D. Föredrogs och lades till handlingarne från Ilöglofliga Ridderskapet och Adeln ankommet protokolls-utdrag N:o 77, innehållande kommunikation af en utaf Grefve von Rosen, Adolf Eugen, väckt och till Stats-Utskoltet remitterad motion, angående riktningen af Statens vestra jernbana samt understöd af statsmedlen till enskilda bolags jernvägs-anläggningar. S. D. Föredrogs ånyo ett af A. J. Sandstedt från Jönköpings län, i sista Plenum den 4 7:e i denna månad bordlagdt anförande, rörande Statens jernvägsbyggnader; Och beslöt Ståndet att remittera nämnde anförande, tillika med dervid gjorda anmärkningar, till Stats-Utskottet. Den 23 December. Frän Högloft. Ridderskapet och Adeln. S. D. Efter föredragning af Vällofl.
Då flera Ledamöter yttrade detsamma, anförde Herr Grefven och Ordföranden: »Det kan visserligen icke vara någon ledamots mening att genom ifrågavarande anmälan af StatsSecreteraren Järtas urskillning och förtjenst om Rikets väl i ett vigtigt ögonblick förringa någon annans, aldraminst deras, som jemte honom medverkat till det beslut, hvilket föranledt närvarande öfverläggning; men då StatsSecreterarens betänkande är grunden för StatsRådets tillstyrkande, så synes billigt vara, att detta verkeliga företräde honom tillerkännes. Det torde mig alltså tillåtas att göra följande proposition: Bifaller Högloft. ConstitutionsUtskottet, att i dess allmänna berättelse till Riksens Ständer om granskningen af StatsRådets protocoll anmäles, hurusom Utskottet ej kunnat undgå att fästa en särdeles upmärksamhet vid ett af f. d. StatsSecreteraren Järta den 22 Februarii 1811 gifvet betänkande och StatsRådets i anledning deraf yttrade enhälliga mening om utfinnande af medel till Rikets försvar, i en tidepunkt, då andra af Riksens Ständer föreskrifna utvägar dertill ej kunnat begagnas utan uppenbar våda för Statens lugn och anseende, hvarigenom en utmärkt sorgfällighet blifvit ådagalagd att sammanställa Riksens Ständers rätt med brydsamma omständigheters kraf?» Svarades Ja. Hvarvid Herr Biskopp Faxe gjorde den reservation, att han ej trodde Regeringsformen föranleda något sådant yttrande å Utskottets sida. Uplästes utdrag af Hedervärda BondeStåndets protocoll för den 5 dennes, angående Ståndets enhälliga instämmande i Högloft. Ridderskapets och Adelns beslut af den 1 i denna månad att till efterrättelse1 communicera ConstitutionsUtskottet den underdåniga adressen till Kongl. Maj:t, hvilken innefattar Riksens Ständers godkännande af Hans Kongl. Höghet Kronprinsens förordnande att under Hans Maj:ts sjukdom förestå Riksstyrelsen.
För min del kan jag ej finna annat, än att det är klokare att föda 200,000 Svenska arbetare, än 200,000 i Frankrike eller England. Det är en sanning, att frihandelsgrundsatserna äro i teorien riktiga; det är en sanning, att det är en bland menniskans medfödda rättigheter att få köpa sina förnödenheter till det billigaste priset; det är en sanning, att tullen är en pålaga och att tullsifTran å en vara, som äfven är föremål för inhemsk produktion, icke visar mera än en del af hvad konsumenten får inalles betala; men bredvid denna sanning står ock en annan, den, att menniskan lefver i Staten och ej går och nomadiserar i ett naturtillstånd, att Staten har högre rättigheter än individen, att den enskilde måste, om Statens väl det fordrar, uppoffra allt för det allmänna och således, såväl i politisk som rent kristlig mening, vara skyldig och pligtig att för medborgares och medmenniskors af samma nation skull underkasta sig uppoffringar, som för bibehållande eller förökande af nationens materiella eller andliga kraft i dess helhet må anses erforderliga. 1 vår tid, som förer materialismens spira, och der handel och penningar äro de herrskande elementerna, hafva emellertid frihandelns vackra läror ett särdeles tacksamt fält. De förefalla så erikla och klara, dessa frihandelns fem grundsanningar, att det icke finnes någon tidning, knappt nog någon skolpojke, som icke tror sig begripa alla dessa djupsinniga och svårlösta statsekonomiska teorier och problemer, och man får höra dem upprepade af hvarenda teoretiker, fastän med en bevisning, som ständigt återkommer in circnlo. Följden har ock blifvit den, jag erkänner det, att frihandelspartiet blifvit mäktigt och starkt och att opinionen bos många vändt sig till dess fördel; men jag säger derom med Hwasser: »När en opinion hastigt blir allmänt utbredd, ger jag mig hin på, att den är oriktig.» Hvad resultaten blifvit, då länder fått doktrinärer eller professorer till sina styresmän, visa oss exemplen med Struensee i Danmark och Guizot i Frankrike.
Följden blefve i alla fall att de nödgades anlita andras biträde, och alt de, som genom sin borgen äfventyrade 7° Den Ja nu ar i i f. m. sina penningar, af utgifvaren fordrade, att han skulle i sin tidning frambära deras tänkesätt. Man ser ju redan, att vissa Riksdagsmän, som iklädt sig författare-ansvar, låta utgifvarne i sina tidningar införa deras Riksdagstal. Enahanda förhållande skulle då oafbrutet fortfara äfven mellan Riksdagarne. — Sjelfständigheten bos litterateuren skulle upphöra, han blefve en organ åt capilalisten, som lemnade borgen. Ifrån den stund man börjat försöka hämma tryckfrihetens missbruk genom borgen, så ginge det förmodeligen här, som i Frankrike, att man nödgades oupphörligt stegra borgensbeloppet? Sedan den rike funne det blifva för dyrt, att vara oförskämd på sin egen bekostnad, skulle flera förmögna, eller många fattiga slå sig tillsammans för att kunna vara det för gemensam räkning, och således för bättre köp. I samma mån skulle en tidning ej längre uttala en mans, utan ett bolags eller helt partis tänkesätt. Endast hvad detta gillade, skulle i Tidningen inflyta; både oväldighet och litteratur ginge förlorade. Detta är redan händelsen i Frankrike, der hvarje tidning gemenligen tillhör något visst parti, och der hvarje parti har sin tidning, såsom sitt gemensamma språkrör. Å Regeringens sida anser jag borgen lika litet antaglig. Indragningsmakten träffar icke hårdt, så länge en annan Tidning kan utgifvas i stället för den indragne; men hon medförer dock en tillrättavis - Den 27 Januari i f. m. 7i ning, som ofta nog leder till förbättring. Fortfar likväl Författaren i sitt ofog, kan Regeringen så ofta indraga Tidningen tills författaren tröttnar, och i oroliga tider kunna vådeliga uppmaningar eller yttranden derigenom lättare afbrytas, än om borgen inträdt och Tidningarne drifvas af Bolag och partier. Blotta anklagelsen är i sådane tider vanskelig; och, att Domstolarnes utslag sällan blifva 0väldiga då partier förefinnas, det vet man förut.
ExpeditionsUtskottets Betänkanden, Memorialer och Utlåtanden angående upprättande af särskilda Alphabetiska Register å de från hvarje Utskott till Rikets Ständer afgifne Utlåtanden, Betänkanden och Memorial. L. B. 179. A. 279. — med öfverlemnande af Förslag till ChartaeSigillatas-Förordning, LI. B. 246. LII. A. 89. —- i anledning af återremiss utaf Utskottets förslag till underdånig skrifvelse, angående heviljadt anslag för UndervisningsVerken i Riket. LVIII. B. 56. LXIII. A. 174. LXVI. E. 68. — med öfverlemnande af Utskottets förslag till underdånig Skrifvelse angående förändring af 17 Cap. IlandelsBalken. LV. B. 90. A. 174. — i anledning af återremiss å Utskottets förslag lill underdånig skrifvelse angående förändring af 4 § i 17 Cap. ÄrfdaBalken, samt upphäfvande af samma Capitels 5 §. LV. B. 91. LVI. A. 175. —- ined öfverlemnande af förslag till underdånig Skrifvelse, angående Dykeri-och Bergningsanstalterne i Riket. LVl. A. /\6. — angående den till Kongl. Majit afgående underdåniga Skrifvelse!!, angående regie - 2l6 ringen af allmänna Indragnings-Staten. LVI. B. 86. A. ii5. LVU. E. 3. ExpeditionsUtskottets Belänkanden, Memorialer och Utlåtanden i anledning af återremiss af Utskottets förslag till Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse angående förliöjdt Hyresanslag för LandshöfdingeResidencehuset i Hernösand. LVI. B. 87. A. 115. -— med öfverlemnande af förslag till underdånig
Säkert något vigtigt, som jag nödvändigt måste inhemta ... Farväl, kära Johanna!” Och ut flög doktorinnan med hufvudet fullt af nyfikenhet att få veta hvad den anlända depeschen kunde medföra. Härvid bar det sig så innerligt väl, att, sedan vår fru loverat lite hit och dit, spekulerande på hvilken hon skulle lägga an, ödet just sände i hennes väg den ”intime, men odräglige vännen” major von Otter. ”Min oförlikneliga doktorinna, hvilket agreabelt möte!” ”Det säger jag icke nej till. Men ...” ”Pardon för alla frågor, tills jag får veta hur det går med förslaget till det provisionella högqvarteret under medicinska fakultetens beskydd! Jag är beständigt sjuk af längtan derefter och begär icke bättre än att ställa mig under order af en viss dam.” ”Tyst, min käre major, det är icke fråga om det der nu! För öfrigt måste ni och edra vänner sjelfva väcka idéen hos lasarettläkaren. När jag får hans befallning, då skall jag se till ... Men säg mig hvad det var för en kurir som kom nyss på momangen?” ”Han hade en depesch.” ”Nå, det begriper jag väl ... Ha de kanske stulit bort flera posteringar? Min gud, hvad jag gråtit öfver baron Knorrings hiskliga malheur vid Prestbacka, och hvad vill ändå det säga mot vissa unga flickors tårar för löjtnanten den och den, som fick göra sällskap i norska fångenskapen ... Men stor sak: nu har åtminstone jag gråtit ut för dem. Hvad som passerade i förgår är redan skåpmat ... ah, hvad tänker jag på – detta var icke allenast ett vulgärt uttryck, det var ett remarkabelt uttryck af en fru i det arma Strömstad, der knappt råttorna numera visa oss den hedern att tro på något så efemeriskt som vår skåpmat. Era utsvultna soldater, som göra sin kur för våra kökspigor, veta nog huru rätt råttorna ha.” ”Hvilken satir, hvilka vapen! Blif vår skyddspatronessa – jag besvär er, min fru!
Län skall förefinnas, kan Utskottet deraf icke hemta någon anledning att föreslå afskaffande äf den så kallade minimi-tariffen, såsom varande nödvändig norm för Bevillijingens beräkning af jordbruket, på det samma beskattning icke må i det ena af Rikets Län, jemförelsevis emot det andra. otillbörligen hvarken höjas eller sänkas, och icke heller bör Utskottet, enär Motionairen ej ens uppgifvit, att minimi-tariffen för berörde Län hittills varit för hög, styrka till vidtagande äf någon partiel åtgärd för detta enda Län; och får Utskottet derföre vördsamt hemställa, att nämnde motion måtte lemnäs utan afseende. BevillriingsUtskottets Betänkande N:o 5. Efter det Utskottet sålunda yttrat sig, dels öfver de motioner, som åsyfta upphafvande eller ändring af nu gällande Bevillningsgrunder, utan att innehålla förslag till beskattning å andra föremål, än dem, sista Bevillnings-Förordningen upptager, och dels i de delar af andre motioner, som röra modificationer uti meranämnde grunder, återstår att redovisa för den behandling Utskottet lemnat åt framställningar, som ej mindre ‘genom motioner, hvilkas egentliga innehåll här ofvan finnes antydt, än ock af Ledamöter inom Utskottet blifvit gjorde, om upptagande å nyo till beskattning af så kallade öfverflöds-artiklar.
Wro 96 äfven skall äga tillämpning i afseende på Riksg.cont:s tjenstemän. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.: Jag får vördsamt anhålla, att Hr Gr. o. Landtm, ville hafva godheten att till H. Ståndet framställa propos., huruvida icke Ståndet ville inbjuda de öfriga Stånden att deltaga i R. o. Ad:s nu fattade beslut. R. o. Ad. beslöt att inbjuda de öfriga RiksSt:n till instämmande i R. o. Ad:s nu fattade beslut. Lades till handhna förstärkta BancoUtsk:s d. 19 dennes på bordet lagda memor. W:o 146, med anmälan om utgången af de omröstningar, som inom förstärkta BancoUtsk. blifvit anställda öfver åtskilliga frågor, upptagna i BancoTJtsk:s under Wais 76, 121 och 137 afgifna memor. H. R. 0. Ad. åtskiljdes kl. \ till 10 på aftonen. In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe. Den 2i Maj. Thorsdagen den 21 Maj i835. Plenum kl. 6 e. m. Justerades 3 prot.utdr. för förliden gårdag. Ånyo föredrogs Gr. Horns förliden gårdag på bordet lagda hemställan om inbjudn. till Medstånden att instämma uti R. o. Ad:s i anleda, af Exped.Utsk:s memor. N:o 29 fattade beslut. Bifölls. Frih. Cederström, Jac.: Jemte det jag får till prot. anmäla min protest såväl mot de beslut, R. o. Ad. fattat i anledn. af Exped.Utskrs memor. N:o 29, som den propos., hvilken blifvit meddelad, begär jag, att min reservation måtte få åtfölja den inbjudn., som R. o. Ad. nu beslutat skola afi;å, och hoppas, att denna fråga är afgjord genom Constit.Utskrs gillande af den Vägran å propos., som af PresteSt:s talman blifvit gifven.
Widare och som ätgarder af största granlagenhet och wigt strnkte till Statens förwalming och reglerande fordra StaksUtskottcts hela bemödande, om de wigtigaste göromälcn stola medhinnas, för hwilkas ordning och drift enligt Z« och 42 §. §. behörig tillgäng ä alla nödige uplysningar synes wara nämnde Utstött förbehållen; har något ytterligare Stadgande att StatsUtstotket skulle äga efterse Räkenstaperne ä alla de medel StatsContoiret till wederbörande werk och behof utassignerat, i Usstottets tanka warit destomindre behöfligt, som derigenom Riksens Ständers werksamhet stulle ledas i err alltför speciel och widtgaende Revisionsbefattning. I afseende pä antalet af Ledamöter i wista Riksens Ständers gemensamma Utstött, hafwa olika meningar blifwit framstälde: Ehuru Utskottet wid öf«erwägande deraf, och dä framgent i följd af Högl. Ridder - 808 Den »8 November. Ridderskapet och Adelns under detta Riksmöte fattade Beslut, att lika antal fran hwarje RiksStänd Lör utgöras, förestält sig den i synnerhet, för Högwördige PresteStandet blifwande swärighet att till hwarje af de faststäldte flere allmänna Utffokl kunna fördela erforderligt antal Fullmägtige, har Utskottet likwäl härutinnan sökt närma sig en sädan ömsesidig jemkning, alt icke, genom fulltalighet af Ledamöter, något Utskott skulle kunna förlora i behörig werk, ningsförmäga. Utskottet har till skarskädande jemwäl förehaft frägan om rättighet för BondeStändetS Secreterare att öfwerläggningarne i Riksens Ständers Utskott biwista.
Huru mycket låg ej i denna blick! I hennes stod, att, om än Lidner var utblottad på allt, till och med inre frid, så var han likväl rik på kärlek. De yttrade ej ett ord; men deras ögon sade allt hvad deras läppar tego med. Jacquette hade, i det hon flyttade blicken från dottern till fadern, glömt att vagga barnet. Den lilla slog också nu upp ögonen och ropade med hög och klar röst: “Mamma, jag är hungrig!“ Lidner höljde ansiktet med sina händer, Jacquette böjde sig ned öfver flickan. “O, min Gud! Hvem skall gifva bröd åt mitt stackars barn,“ mumlade den olycklige poeten. “Han, som du nu anropar, skall göra det,“ hviskade Jacquette. Hon hade satt barnet på golfvet och var nu vid mannens säng. “Misströsta icke, min älskade,“ tillade hon och fattade en af hans händer. “Det är en röst i mitt hjärta, som säger, att den Högste nog sänder oss hjälp i vår stora nöd.“ Lidner lade sin andra hand på hustruns hjässa, stammande med kväfd röst: “Ängel, i din själ har du min moders kärlek. Gud löne dig för all den ömhet du slösat på mig, som icke förmår göra dig annat än sorg!“ En knackning på dörren kom de båda makarna att spritta till. “Det är ett bud från kungen, det är hjälp i nöden!“ utropade Jacquette. I ögonblicket var hon vid dörren och drog ifrån rigeln. Vandraren, vi förut omnämnt, stod framför henne. “Skulle fråga, om det är bekant, hvar herr Lidner bor?“ frågade mannen. “Han bor här,“ svarade Jacquette och mönstrade den främmande med misstrogna ögon. “Å, det är väl icke möjligt, att den herr Lidner jag söker, kan bo här! Jag menar den store poeten.“ “Just hans hem är detta,“ sade Jacquette och steg ut i förstugan, fast besluten att, om det vore en “björn“, icke låta honom komma in till mannen. “Hvad vill ni Bengt Lidner?“ frågade hon, då dörren efter henne blifvit stängd. “Jag önskar återse och om möjligt återbetala honom en gammal skuld,“ stammade mannen helt upprörd.
Upplästes och lades till handlingarne ankomne prot.utdr. från PresteSt. af d. 21 och 25 sisth Sept. samt från BondcSt. af förstnämnde dag. Hr Westfelt, Nils: Frånvar. i det plenum då föredragningen af Const.Utsk:s betänk. N:o 4 förevar, och deruti förekom Den 5 October. 13 förslag om förstärkning af LagUtsk., för att med R. St:s rätt i lagfrågor afgöra, ber jag att emot det beslut, som härom af R. o. Ad. fattades få nedlägga min reservation. Jag begagnar äfven samma tillfälle att reservera mig emot Ståndets beslut i afseende på Riksd.Ordms 39 §, som handlar om val till Utsk:sordf. Ilr Adlersparre, Georg: Jag anhåller alt, i anseende lill åtskilliga förhinder, få afsäga mig den befattning i Ridd.Utsk., till hvilken jag af R. o. Ad:s Electorer blifvit utsedd. I anledn. häraf anmodade H. Ex. Hr Gr. o. Landtm. Hrr Electorer alt i deras nästa sammanträde äfven utse en ny ledamot af Ridd.Utsk. H. R. o. Ad. åtskildes kl. 2 e. m. In fidem protocolli, Albart Munck. Lördagen den 5 Oclohcr 1844. Plenum kl. 10 f. m. Justerades 8 prot.utdr. för d. 2 dennes. Upplästes till justering och godkändes Exp.Utskrs under N:o 5 afgifne förslag till R. St:s und. skrifvelse lill K. M., ang:de bestämmandet af en prescriptionstid för fordringsanspråk i anledn. af Götha Canalbolags, och Malmö f. d. Disconters utredning. Öppnades Hrr Electorers listor, till val af en ledamot i Bancooch en ledamot i Ridd.-Utsk.; och befunnos dertill hafva blifvit utsedde i Banco-Utskottet: Efter N:o 213 Frih. Armfelt, Fullm.
Winrilngslystnadci, mera förfinad och stug, har upfunnit medel att gäcka de anstalter, hvarmed man sökt inskränka ben. Allmänna auctioner hafrva bliswit utlyste, än i ett, än i ett annat af ofwannämnde ändamäl, hvarvid stundom ingen, stundom nägra fä Spceulantcr sig infunnit, med föregängen inbördes bfwerrnskommelse att ej för hwarandra upstegra priset, för att samfält fä dela en desto betydligare winst. Cn i detta band nog allmän sorglöshet, brist pä medel eller pä tlltagsenhet, göra, att de fleste antingen fbrblifwa okunnige om dylik^auetioner, ehuru flere gänger i allmänna Tidningar pi/blicerade, eller ock ej giftva sig tid och möda att begagna dem. Derigenom lemnäs säl, tet obestrjdt ät nägra fä driftigare Speculanter, hwilka, sedan auction misslyckats, ofta höja de wilkor, som de förut lindrigare erbudit. Att sä stedt mängfal. dige gänger wid de för Kronans räkning utlyste ware sig uphandlingS, Tntreprenad-Fbrsäsgnings - eller Arrende, Auctioner, är en sanning, som alla de EmbetS.nän, hwilka wid dylika mäl lagt hand, nogsamt erfarit och lära kunna intyga. Att ett offcntcligen fbrkunnadt stort behof af hivad som hälst, mäste dcrä höja priset, är naturligt; hwaremot ett i tysthet underhandkadt köp bibehäller det lägre. Säsom en medelväg, kan anses de i allmänna Tidningar införde anmanin, gar tiss alla vederbörande, att genom förseglade anbuds aflemnande, pä utsatt ställe och inom viss utsatt tid, tilkännagiftya det större eller mindre qvantum som nägon trodde sig kunna och wilja prestera, samt pä hvad nogast utsatte ryilkor. vetta medel har äfven ofta i senare ären blifvit, vid nödige uphandlingar för Kronans räkning, med fördel gnvändt. Men Den 6 September. rz?
235 iilngstiden, således miste blifva, antingen alt, så vida grusningen verkställes med det besked, sorn för vägens framtida bestånd, fasthet och jemnhet erfordras, sistnämnde olägenhet af ett tungt väglag inträffar just vid den tid, då det eljest kunde såsom bäst och lättast påräknas, eller ock, att vägfyllningen, bedömd endast efter dbt inskränkta behof deraf, sorn vid sjelfva vägJagningstiden är synbart, verkställes så sparsamt, att vägen derigenom årligen försämras. Med den säkra kännedom, Utskottet jnhemtat, att sistnämnde förhållande verkligen redan inträffat i åtskilliga orter, der Öfverenskommelser, om väglagningens verkställande vid andra tider än den i allmänhet stadgade, icke blifvit beredde, anser Utskottet, ehuru icke utan tvekan och obehag frånträdande en i detta hushällsärende så nyligen fattad grundsats, siglikväl.enär talande skäl förekomma för en förändring, och återgången till äldre författningars föreskrifter härom lika litet kan i allmänt eller enskildt afseende nu vara menlig, som fullföljden deraf varit, derest den utan afbrott fått ega rum, böra tillstyrka Riksens Höglofl. Ständer, att hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, om upphäfvande af Kongl. Brefvet den 3o:de Juli 1818, såsom, i anseende till sin mindre lämplighet, af erfarenheten vitsordadt, samt om sådant återvpplifvande §f Kongl. Resolutionen på Rid - 256 Best), och Ekon. Ut'sk. Betänk unden. derskapets och Adelns Besvär den 8:de Juni 1759. §. 6. och Kongl. Brefvet den 13 September 1790, att alla hålor och utskärningar i vägarne, som under vintertiden tillkommit, böra om våren, under eller nast efter källossningen, igenfyllas, men deremot den egenteliga och på vägarnes framtida bestånd och fasthet beräknade grusningen verkställas om hösten, före October månads utgång.