Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Memorial! Höglofl. Bldderskapet och Adeln har under förliden gårdag, i anledning af Herr Friherre A. Gederströms väckta motion, behagat äska Bevillnings^Utskottets särskildta yttrande öfver ett af bernalte Herr Friherre afgifvet, den II Maj till "Utskottet remitteradt, dictamen , innefattande Förslag till ett förbättradt Bevillningssätt. I anledning häraf får Bevillnings-Utskottet »vördsamt gifva anvisning å dess redan i ämnet meddeldta Betänkande, hvaruti är upptaget, att af de flera förekomna Förslag till Bevillningen, icke något varit af den beskaffenhet att det kunnat fästa dess uppmärksamhet till antagande. Utskottet anser sig likväl böra särskildt tillkännagifva , att då Friherre Gederströms först aflemnade dictamen till Utskottet inkom , hade det ledan i nära två månader förehaft Bevillningsfrågan under öfverläggning, och följakteligen då äfven ansenligen avancerat med arbetet. Vid herörde dictamen saknades dessutom den detaille med bifogade tabeller, som uti det sedermera den 14 Juni Utskottet tillhandakomne Bihang innefattas, då Utskottets Bevillnings-Förslag var till det hufvudsakliga färdigt, och ehuru Utskottet ej kunnat undgå att erkänna Herr Friherre Cederström» nitiska omtanka i ett ämne af Den 14 Julit af så mariga delade olika interessen ttcH af så mycken omfattiiirig för att i beskattningsväged träffa det laita och billiga , har Utskottet likväl funnit den framställa grunden, såsom alldeles iiy, vara af sådan beskaffenhet, att den, vida mer än hittills skedt ; bör komma till allmänt kännedom, innan dess användbarhet kunnat och. bort enskildt af Utskottet bedörritnas, och då Herr Friherre Cederström, pag. 15 i dess tryckta Bihang, sjelf benämner dess project såsom ett utkast, har det följakteligen ej kunnat anses vara något fullständigt Förslag, som bort gifvas företräde framför det som Utskottet antagit, grun* dadt på et» förut bepröfvad erfarenhet. Stockholm den 8 Juli 1815. Pä Höglofl. Riddersk.
Naturligtvis tog man för gifvet, att då saken komme till afgörande, samtliga de nationella partierna, skulle, med glömska af alla förstämningar och slitningar, samla sig till enig verksamhet. För de nationella bondevännerne var äfven unionstanken icke blott en centralisation af de skandinaviska folkens krafter utåt, utan tillika en frigörelse af deras krafter inåt. Novemberförfattningen — Halls verk — blef af riksrådet antagen med endast två rösters pluralitet. Redan i samma månad, den 29 nov., uttalade bondevänsällskåpetsstyrelse i ett öppet bref sin harm öfver att Danmarks rikes grundlag — det danska folkets stolthet — icke helt blef öfverförd i den nya samförfattningen för Danmark och Slesvig. Novemberförfattningen var nämligen vida mindre frisinnad än Junigrundlagen. Bondevännerne beräknade nu att, när det förenade Skandinavien erhölle sitt unionsparla-ment, Novemberförfattningen skulle bortfalla och Junigrundlagen utsträckas till det i Danmark inkorporerade danskt-nationella Slesvig. Tyvärr utvecklades sedermera i Danmark ställningen i en alldeles motsatt riktning. Dä jag öfverbragte det i Köpenhamn uppgjorda forslaget till kung Karl, begagnade jag mig af den hvarje svensk medborgare medgifna rättigheten att vända sig till konungen i önskningsmål. Konungen fäster afseende dervid eller ej, och hänvisar i förra fallet saken till vederbörlig behandling. För att genomföra en skandinavisk union fordrades naturligtvis icke blott svenska oeh norska statsrådets, utan äfven svenska och norska folkrepresentationens samverkan. Den möjlighet till krig, förslaget äfven innebar, berodde omedelbart af sjelfva unionsplanens anhäpgiggörande. Konung Karl underrättade genast danska regeringen om forslaget, tilläggande i bref vet till konung Kristian IX: » Naturligtvis bör initiativet till detta eller dylikt på en konferens eller annars komma från Danmark » (bil. 8), samt i sitt andra bref till konseljpresidenten Monrad: » sä öfverlemnar jag helt och hållet åt Eder sjelf att bedöma den lämpligaste tidpunkten att i detta ämne taga initiativet genom en officiell framställning till min regering » (bil. Mot detta förfaringssätt å kung Karls sida torde ingen invändning rättvist kunna göras. Det förekom i hans bref till Kristian IX och i hans första bref till Monrad en inkorrekthet.
Nej, bestämmes utförsels-tullen å sparrar af furu och gran af mindre tjocklek än 8 tum midtpå till 16 sk. stycket, med den anmärkning, att ”alla tillhuggna eller sågade trädvaror, som midtpå hafva mer än 3J tums tjocklek, men mindre än 8 tums bredd, anses såsom sparar.” Som denna votering utfallit med 62 Ja och 57 Nej, hafva alltså Rikets Ständer beslutat i enlighet med Ja-propositionens innehåll. 3:e voteringen. (N:o 1 i Memorialet N:o 23). Den, som bifaller Utskottets af 3 Stånd godkända förslag, att 2:a mom. af 4:e punkten i 8 § må erhålla följande lydelse: "Varder köpe-j 14 Stats-Utskottei* Memorial, N:o 255. byteseller gåfvo-bref, förr än uppbud skett, å annor man transporteradt eller öfverlåtet, belägges handlingen med ny karta, efter nyssberörde grund, för hvarje transport eller öfverlåtelse, så vida icke densamma eger rum inom den för lagfart föresl&rifna tid, räknad ifrån första köpet, i hvilket falt förnyad kartering ej i fråga kommer," röstar Ja; Den, det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej, kommer, på sätt Ridderskapet och Adeln beslutat, berörde moment att bibehålla sin nuvarande lydelse: ”garder köpe-, bytes eller gåfvo-bref, förr än uppbud skett, å annor man transporteradt eller öfverlåtet, belägges handlingen med ny karta, efter nyssberörde grund, för hvarje transport eller öfverlåtelse.” Resultatet af omröstningen har varit 63 Ja och 56 Nej; i följd hvaraf och som ja vunnit, Rikets Ständer beslutat i öfverensstämmelse med Ja-propositionens lydelse. (N:o 2 i Memorialet N:o 23).
Den, sorn i krigstid låter sig såsom spejare af fienden brukas, miste lifvet. 12 §. Begår utländsk man, medan han i något af de förenade Rikena vistas eller i dess tjenst anställd ar, brott, som i 4, 5, 6, 7, S, 9 eller 10 § s8gs; varde derför lika med Svensk eller Norsk man straffad. 13 §. Bådar någon upp krigsfolk eller håller manskap samman, som hemlof fått, att dermed utföra brott emot allmän säkerhet eller medborgerlig frihet; varde dömd till straffarbete på lifstid eller från och med åtta till och med tio år. Yar faran ringa; då må tiden för straffarbetet till sex år nedsättas. 14 §. Sprider någon kring landet ut lögner eller falska rykten, de der för Rikets säkerhet farliga 8ro, i uppsåt att dermed komma allmänt buller eller oväsende åstad; dömes till straffarbete i högst två år eller fängelse i högst sex månader, der gerningén ingen verkan hade, som svårare straff medförer. 1 5 § Har den, sorn uppdrag fått att i ärende, som Riket rörer, med främmande Makt något afhandla eller sluta, uppsåtligen dess fördel emot Riket främjat eller Riket eljest skadat; dömes till straffarbete på lifstid eller från och med åtta till och med tio år. Tager han, i sådan afsigt, gåfva eller förläning af främmande Makt; dömes, ändå att skada deraf ej kom, till straffarbete från och med sex till och med tio år. 16 §. Tager annan, än den, sorn i 15 § sägs, gåfva eller förläning af främmande Makt, för att dess fördel emot Riket främja eller Riket eljest skada; dömes till' straffarbete från och med fyra till och med åtta år. 17 §. Hvad den, som mot 15 eller 16 § sig förbrutit, af främmande Makt tagit, vare till Konan förverkadt. 18 §.
Gr. Horn åter anser jag hafva haft rätt deruti, att han låtit inberätta förhållandet till R. o. Ad., äfvensom att del berott på Hr Grefven att uppföra de ifrågavarande målen på förstärkta StatsUtskrs föredragningslista, samt att uppskjuta voteringen deröfver då dess laglighet sattes i fråga. Hr von H artmansdorfF åter har haft rätt deruti, alt här voro 2 skiljaktiga frågor, hvilka icke boede sammanblandas, och slutligen svnes mig Gr. Frölich, Frih. Tersmeden och Frih. Boye hafva haft rätt deruti, att man icke borde ingå med något svar till det förstärkta StatsUtsk., utan lagga dess prol.- »i leir. lill handlingarna. Det är redin af Gr. Frölich anmärkt, al t R. o. Ad. icke är någon competenl domare att dömma öfver, huruvida del förstärkta S'alsUtsk. förfarit grundlagsenlig! eller grundlagsvidrigt. Ett svar från R. o. Ad. skuTle icke kunna innefatta någonting annat, än att R. o. Ad., för sin del, icke anser något hinder möta för företagande af votering inom det förstärkta StatsUtsk.; men ett sådant tillkännagivande behöfves icke, då R. o. Ad. godkänt voter:sproposma. För alt komma ifrån denna sak, ju förr desto hellre, synes mig då vara lämpligast, all man sönderdelar frågan i tvänne delar, och först lägger förstärkta StalsUlsk:s prot utdr. till handlingarna, samt sedan särskildt beslutar huruvida BorgareSlts inbjudning skall företagas i nästa plenum eller icke; och härpå anhåller jag om Hr Frih. o. Landtnäs proposition. Hr Lagerheim: Alt det står hvarje ledamot fritt att yttra en önskan, hvars uppfyllande lian sjelf icke för ögonblicket anser möjligt, lärer icke kunna bestridas. Det är således icke med rätta, som jag i detta afseende fått uppbära förebråelser af Gr. Frölich.
Vanligen ges febermedel (kina — i dosis af 1 — 1| gram —, anlifebrin, antipyrin o. s. v.), hvarjemte man bör med lämpliga medel (bröstsafter med opium, varm mjölk med lakrits e t c), söka lindra katarren i luftvägarna. Som Roséns bröstdroppar ofta pläga finnas i hemmen, kan af dem ges 40 — 50 droppar " 2 — 3 gånger dagligen åt fullväxt person. Ett medel, som särskildt blifvit rekommenderadt vid influensa, är tannin, som ges i dosis af 1 — 1^ gram om dagen, fördelad på tre intagningar. Mot mattigheten och kraftnedsättningen gifvas stärkande medel, såsom vin, kina, kamfer, etc. Dieten bör vara lättsmält, helst i flytande form. Kådligt torde vara, att under pågående epidemi äldre och svaga personer hålla sig inom hus, emedan det visat sig, att personer, som mycket vistas ute, lättare angripas af sjukdomen. D:r — d. Fantasi. in sommarqväll jag ui på fjärden rodde ' Hm och lät min båt för silfvervågen gunga. Jag blef så vek, och alla minnen tunga ur själen flydde — nu blott frid der bodde. En min ros slog ut, som nyss på djupet grodde: fantasi fick I glömskans ty jorden var Skaparns verk graf jag ville hatet en himmel — besjunga. slunga, så jag trodde. » Ja, hvar för hata? » hördes trasten qvitlra, och vågen sjöng, ett eko likt, det samma, när den mot hällen sakta, sakta fördes. » Nej, älska, älska blott, du hjerla bittra, men låt din eld blott för en himmel flamma, » liksom en englaröst i natten hördes. R. — n. D e flesta än hemma. qvinnor äro älskvärdare — I. utomhus Tacitus. Barn. jet var en riktig uppståndelse i hela den goda staden, då man en dag i tidningen fick läsa: Förlofvade: Knut Malm Selma Lind. Hur hade detta parti kommit till? Hon, bara barnet, 16 år; han dubbelt så gammal!
Om de varda syndande emot dig; ty det är ingen menniska, som icke syndar; och du varder vred, och gifver dem för deras fiendar, så att de föra dem fångna i fiendaland, fjerran eller när; Och de besinna sig i sitt hjerta, uti landena der de fångne äro, och omvända sig, och bedja dig uti deras fängelses land, och säga: Vi hafve syndat, och gjort illa, och varit ogudaktige; Och vända sig så till dig af allt hjerta, af allo själ, uti deras fiendars land, som dem bortfört hafva, och bedja till dig emot vägen till deras land, som du deras fäder gifvit hafver, emot den staden som du utvalt hafver, och emot det huset som jag dino Namne byggt hafver; Att du då ville höra deras bön och begär i himmelen, af det säte der du bor, och skaffa dem rätt, Och vara dino folke nådelig, som emot dig syndat hafver, och all deras öfverträdelse, der de med hafva förbrutit sig emot dig; och gifva dem barmhertighet för dem som dem fångna hålla, att de förbarma sig öfver dem; Förty de äro ditt folk, och ditt arf, som du utur Egypten, utu jernugnenom fört hafver; Att din ögon måga öppne vara till dins tjenares och dins folks Israels bön; att du ville höra dem i allt det, der de om åkalla dig; Ty du hafver dem dig af skiljt till ett arf utur all folk på jordene, såsom du sagt hafver genom din tjenare Mose, då du våra fäder utur Egypten förde, Herre, Herre. Och då Salomo hade all denna bön och begäran utbedit för Herranom, stod han upp ifrå Herrans altare, och höll upp att böja sin knä, och uträcka sina händer till himmelen; Och stod, och välsignade alla menighetena Israel, med höga, röst, och sade: Lofvad vare Herren, som sino folke Israel ro gifvit hafver, såsom han sagt hafver; icke ett är förfallet af hans goda ord, som han genom sin tjenare Mose talat hafver. Herren vår Gud vare med oss, såsom han varit hafver med våra fäder.
lag slutar detta deraf att här finnes up dragna linier mellan handel och jordbruk; man bar velat skilja mellan dessa begge hufvudkällor för landets industri. Denna åsigt är enl. min upfattning fullkomligt oriktig; ty det är icke handel och jordbruk, som här verka i motsatt riktning, här verka helt andra krafter och de äro de tvänne slagen af kapitaler, nemi. besparade hanpitaler och arbetande kapitaler. De besparade kapitalerne, hvilka egentligen bevisa landels förmögenhet, äro de som söka inteckning, de äro dessa kapilaler, som gått från den allmänna affärsverlden till en lugnare plats, och det är gifvet att dessa luipitaler i första rummet göra afseende på säkerhet och i det andra på räntan. Ju rikare ett land är, desto lägre är den ränta som betalas på intecknade kapitaler. I England är räntan på de in - 256 Den 4 Februari f. m. tecknade kapitalerne proc. mindre än här, i Tyskland är den icke fullt en proc. mindre, och oaktadt den allmänna räntefoten i affärsverlden är 6°/o *'ar likväl räntan på inteckningar här icke höjt sig öfver 5. Det visar tydligt att den gräns lagen satt för kapilalernas pris icke har att göra med de besparade kapitalerna, ty de afse i första rummet säkerhet och i del andra ränta. Lagstiftningen har i detta afseendet icke verkat menligt och kan ej göra det, men i affärsverlden har det visat sig att penningens värde icke var rätt npskattad utan för lågt. Ilär måste penningens varde vara fluktuerade; ty de arbetande kapitalerna användas efter helt annan grundsats än de besparade kapitalerna. De arbetande kapitalerna söka att erhålla vinst utöfver del normala värde penningen eger, hvilket betecknas af den ränta man erhåller pä de intecknade kapitalerna. Och hvarföre skall man icke få ersatt den risk man löper, när man förskjuter penningar? Om en ung redbar köpman, med brist på kapitalets föreslår en kapitalist en spekulation genom hvilken han kan förtjena 20 ä 30 °/0, hvarföre skall icke då kapitalisten pä sina penningar få påräkna 8 ä 10?
10 Rörelsen bland telefonisterna 10 — 13 Att hvila; af Inge 12 Barnalekar; af Emy - 12, 13 Guvernanterna och hemmen; af En annan ungdomsvän - 13 Läxor och öfveransträngning; af Hanna Kamke 14 Ett blad ur våra arbetande systrars lif; af Mathilda Boos - 15 Till Linnés landsmaninnor; af Amalia Fahlstedt - 15 Baka, baka kaka .. 15 Hur man gör godt; af » &lt;S£ » 15 Konsten att möblera sitt hem 16, 20, 21 » Lossade bojor »; af Martha E 17 Uppehållsväder »; af Eyre 17 Iduns läkarartiklar: XIII. Lungsot; af d:r T. Horney - 17, 18 » Som markens blomster ... »; af Inge .. 18 » Hur godt man gör »; af Armai .. 19 Kvinnofrågorna vid 1897 års riksdag 20, 21 » Som markens blomster ... » (Ett genmäle); af-Ellen Bergström 20 Nervositet i barnkammaren; af Barnavän ... 22 » Som markens blomster ... » (Ett svar); af Inge - 22 Familjer i uniform; af G. L 23 Blomsterkort; af S — m - 23, 25 Raka vägen; af Eva Wigström (Ave) 24 Viljekraft; af Inge 26 Debet och kredit i nervernas hushållning. Bearbetning för Idun af Mathilda langlet ... 27 » Småsaker »; af T — s - 27 Gif dem ett hem; af En Stockholmsfru 28 En radikalkur; af G. 29 » Raka vägen » (Ett genmäle); af Skånsk folkfolkskollärare . 29 En treflig sommarhatt; af Frida 29 » Om endast. » 30 Några ord om sympati; af Hetty Wing 30 I det tysta; af Laura Fitinghoff.
”Men när vi i alla fall ej kunna taga emot kongl. sekterns besök, hvartill tjenar då att säga hvar vi bo?” invände fru Emerentia. ”De andra herrarna finge minsann också då snart veta det!” ”Ingen af dem, som fru v. Kühlen benämner de andra, äro för närvarande i staden. Löjtnanten – som verkligen var otröstlig öfver sin motgång att ej få återse herrskapet – hade blott ett par veckors permission; baronen, hvilken höll på att röra upp både himmel och jord af samma orsak, blef så godt som genast hemkallad för en vigtig familjangelägenhet, och herr A., handelsexpediten, vistas, efter hvad jag hört, för närvarande i Frankrike. Af hela vårt lilla ångbåts-kotteri är jag således ensam qvar, för att uppbära skulden för allas våra synder.” ”Jag tror icke”, återtog Blenda, ”att vår goda tant skulle gilla att vi förlänga detta samtal, och herr kongl. sektern förstår lätt vår fruktan att försumma de goda råd, som vi tyvärr ej mer kunna höra.” ”En så tydlig befallning kan jag ej annat än förstå. Men vid sjelfva denna tants stränga grundsatser bedyrar jag, att, ifall det är så olyckligt att herrskapet icke eger någon beskyddare och hjelpreda här, det är att drifva grannlagenheten för långt, om min välmening afslås. Jag begär hvarken att få föra herrskapet på nöjen eller promenader – ty min mor och mina systrar ha redan återvändt till landet – men jag utber mig deremot att, under den månad jag ännu kan disponera här (jag skall sedan nedåt landsorten och fara på ting), få vara herrskapet till gagn med råd och handling, ty vid gud jag känner något bättre sätt att godtgöra min förra påflugenhet!” ”I hvad fall skulle kongl. sektern då kunna gagna oss?” tog sig fru Emerentia mod att fråga. ”I hvad som jag blir hedrad med, hoppas jag! Har herrskapet rum? Har herrskapet fått inköpt ved? Vintern tillstundar. Och kom ihåg, att om min tjenst blir antagen, begär jag att få anses som en verklig vän!
Ständer för år 1857 och följande år anvisats till fyllnadspensioner åt Arméens B||fäl, för åren 1858 och 1859 blifvit användt med 56,707 R:dr 5 öre icke inbegripet. stockholm af Kongl. Arméens Pensions-kassas Revisionsoch Bokhållare-kontor den 12 September 1861. i JL. Lidbäck. - 10! — Credit. Utgifter: Balans till år 1860: Summa 48,546: 36. § I Till följd af Direktionen utaf Arméens sednast församlade Fullmäktige meddelad föreskrift, har följande utredning blifvit till Revisorerne öfverlemnad: (Bil. Litt. Q.) § 2. Revisorerne hafva i afseende å räkenskaperna icke funnit något att erinra. Amiralitets-kriffsmanskassan. Till Rikets Ständers nu församlade Revisorer hafva blifvit öfverlemnade de af Kassa-direktionen aflemnade utdrag af räkenskaperna för revisionsåret. Dessa räkenskaper utvisa följande förhållande angående utgifterna, särskildt för pensionsoch särskildt för gratialfonden: Pensionsfonden. Inkomster: Utgifter: Pensioner till Flottans embetsoch tjenstemän 77,724: 6. Dito till dito gemenskap 22,149: 65. Löner till Kassans embetsoch tjenstemän 9,000: — Arfvoden till dito dito 1,400: — Nådår eller begrafningshjelp 2,282: 61. Reseoch traktamentspenningar 1,094: 28. Bevillningsafdrag å räntor 217: 80. Gratial fonden. Inkomster: Intressemedel Anslag af statsverket för förlorade arm-och lastpenningar i Pommern Passagerareafgifter Extra inkomster Saköresmedel Tomtören Gratialsafgifter Vakansoch liggetids-besparing En-per-mille-afgift .' Utgifter: Bevillningsafdrag ä räntor 271: 55.
Den som, lika med hvad Stats-Utskottet föreslagit och Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet beslutat, vill, att Rikets Ständer på det sätt bifalla Kongl. Maj:ts ifrågavarande nådiga Proposition, att en summa af Femhundratusen (500.000) Riksdaler Riksmynt må anvisas att under innevarande år från Riksgäldskontoret utgå för att af Kongl. Maj:t, i mån af behof, användas till godtgörande dels af de ökade utgifter, som utöfver den i ursprungliga kostnadsförslaget för sammanbindningsbanan genom Stockholm beräknade summa erfordrats för verkställande af de i samma förslag afsedda expropriationer, och dels för inlösen eller expropriation af den i qvarteret Uggleskans belägna, A. G. Bergfalk tillhöriga egendom, röstar Ja; Den, det ej vill, röstar Nej; Tinner Nej, hafva Rikets Ständer beslutat, att till Kongl. Maj:ts i ofvanberörda nådiga Proposition gjorda framställningar icke lemna bifall. Stockholm den 17 April 1866. 4 Stats-Utskottets Memorial N:o 68. Reservationer: Mot det i Andra punkten af detta memorial uppställda förslag till voteringsproposition hafva Herr Leijonancker, F. W., samt Riksdagsfullmägtige Frie Ersson, Jonas Andersson och Carl Johan Svensén sig reserverat, under förklarande, att de såsom sin reservation upptogo det förslag till voterings-proposition, som afgifvits af Riksgälds-afdelningen och hvilket förslag med dertill hörande motivering var af följande lydelse: “Enär sålunda endast två Stånd godkänt Utskottets hemställan att för fortsättande af nordvestra stambanan från Christinehamn öfver Carlstad till Arvika måtte anvisas 500,000 R:dr, men de öfriga håda Riks-Stånden, nemligen Borgareoch Bonde-Stånden, fattat sins emellan olika beslut, lärer först böra voteras derom huruvida Borgare-Ståndets eller Bonde-Ståndets beslut vid hufvudvoteringen bör antagas till kontraproposition.
Aftonen före den, till Natalias afresa utsatta dagen lemnade hennes Föräldar och Carl henne på ett par timmar; Natalias mening hade nu varit att i fullkomlig enslighet få hvila något ut, men hennes tankar föllo på Edvard, och förbi var det med allt lugn och all ro. Under flera dagar hade hon ej sett honom. Hon visste, att han var sysselsatt med ett förslag, hennes Far bedt honom utarbeta; han var säkert okunnig om hennes snara resa. Till och med utan afsked – lika tvärt som det börjat, skulle deras förhållande till hvarandra upphöra: denna tanka gjorde henne ondt, och Edvards bild framställde sig i all sin älskliga ädelhet för henne. Natalias hjerta blef vekt; öfverlemnande sig åt en modfäld beklämdhet, var den förståndiga Fröken D. på vägen att ångra sitt beslut, hvarigenom hon likväl förkortat en, ju långdragnare, desto bittrare, emedan oundviklig skilsmässa – när dörren öppnades och Edvard inträdde. Denne hade, med sitt redan färdiggjorda arbete, träffat Natalias Far, hvilken, påstående sig sakna tid att emottaga och samtala öfver det, hänvist honom till sin dotter, som enligt Grefvens utsago, förstod saken fullkomligt, och i följd häraf hade Edvard blifvit insläppt af betjeningen samt tillika underrättad om Natalias afresa. Vid Edvards åsyn kände Natalia, att han redan visste allt. Hans förstörda, nästan vilda utseende återgaf henne genast dess fattning. Vänligt emottog hon honom, som stammade fram några osammanhängande ord om det uppdrag Grefve D. gifvit honom att utföra, och Natalias, af hennes Fader beprisade sakkännedom kom väl till pass, när hon skulle taga reda på åtskilligt, hvarmed Ynglingen glömt att han hade, eller ens hade haft någon befattning. Natalias resa hade fallit som ett åskslag på Edvard, som nu först skådade klart in i sitt hjerta. Hans tillstånd var förfärligt, och smärtade Natalia djupt, men hon insåg att hon måste förblifva lugn för egen och än mer för Edvards skull.