Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad åter sluteligen angår det af en Ledamot inom R. o. A. afgifne Project till förment ändamålsenligare uppställning af Betan - ^82 Stats-Ut skottets landet i ämnet, Ian Utskottet deslomindre derå fästa något afseende, sorn detta project hufvudsakligen öfverensstämmer med de anmärkningar, hvilka Utskottet, redan fullständigt besvarat oell vederlagt. Och vore det under Utskottets värdighet att ingå i särskilt besvarande af de emot Utskottet riktade anmärkningar: ’'ntt Utskottet i denna fråga skulle handfat med likgiltighet lör Nationens väl och emot rätt”visans föreskrifter; alt Utskottet sk olle, genom vräng”da framställningar sökt missleda 11. St:r samt gjort sig ”medverkande till sanningens och det rälta förhållan”dets undandöljande för Folkets Ombud; att Utskottet ”från sin bestämmelse af Folkets Ombud skulle hafva ”öfvergått till öfverskylande af Styrelseåtgärdernes verk”lign resultater,” med de flere, från samma ursprung härledda och i samma anda uttalade, yttranden. Sedan Utskottet sålunda redovisat lor de åsigter, hvilka Utskottet följt, vid afgifvande af dess för ra Betänkande i ämnet, samt på grund af hvad nu blifvit af Utskottet anfördt och närmare utveckladt, får Utskottet, under det lugnande medvetandet af redligt uppfyllda pligter, icke allenast till sine Medrepresentanter, eller dem, hvilka, inom RiksStåndaij för Folket böra föra talan, utan ock till Svenska Nationen, öfverlemna bedömrnandet af Utskottets handlingssätt i denna vigtiga sak, med det slutehga förklarande; att Utskottet, ulan någre andre förändringar, än de, mindre väsendtclige, hvilka innefattas uti .svaren å ojvanupptagnc 3:dje och 11.-te anmärknings/mit ht c mc, för blifver vid dess förut afgifne Utlåtande i denna fråga. Fördelning af Herrar Michaelson &
Den som tillhandlar sig lösören och låter dem i säljarens vård qvarblifva, eller ock lill annan på längre tid än en månad lånar, leger eller annorledes förtror lösören, bör, såvida samma lösören skola fredas från utmätning, eller icke kunna upptecknas såsom säkerhet för den persons skuld, hos hvilken de linnas, med sitt märke förse samma lösören och upprätta skriftlig afhandling om köpet, lånet, uthyrandet eller nedsältniugen, med noggrann förteckning å nämnde lösören och ä dess märken, samt låta förteckningen af tvenne personer, som vid afhandlingen när varit och lösörepcrsedlarne skådat, bevittnas, äfvensom om egendomen finnes i stad, berörde handling, i Slockholm hos Ofvcrstäthällare-embctets Cancelli och i rikets öfrige släder hos magistraten, samt, om egendomen finnes ä landet, hos kronofogden i orten, då utmätning eller uppteckning, der lösegendomen är, ifrågakommer, och sednast inom två dagar efter köpet, lånet eller nedsättningen, uppvisa och afskrift, som hos nämnde myndigheter eller tjenstemän bestyrkes, aflemna; hvarom bevis derstädes å original-afhandtingen skrifves, och anteckning å afskriften göres. Ar endast en del af egendomen märkt eller noggrant förtecknad, skrifve vederb. ä ofvannämnde handling och afskrift, att uppvisandet icke medför skydd frän utmätning eller uppteckning för innehafvarens skuld i afseende på den del af egendomen, som ej blifvit behörigen märkt eller förtecknad; men är afhandlingen annorledes felaktigt upprättad, teckne slikt bevis rör:de all i afhandlingen upptagen egendom. § 2' Låter ägaren ofvanomförmälde lösören längre än ett år, från den dag afhandlingen uppgjordes, förblifva i annans vård, skall inom slutet af hvarje år, räknadt från sista uppvisandet, afhandlingen för den i 1 § omnämnde myndighet eller tjensteman ånyo företes och bevis derom å handlingen samt afskriften tecknas. § 3.
Se annonsen i n:r 15 af ldun. Postadr. : Engelbrektsg. Telegrafadr. : Ströms, Stockholm. [300] Maria Ström, född Klockhoff. I 1 1 1 8 r é Vid beredningen af vinet förfar man på följande sätt. Man kan dock genom större sockertillsats göra vinet starkare och mera sprithaltigt. Man tager endast stjelkar och större nervgrenar, lägger dem på ett fullkomligt rent hackbräde af trä och bultar dem något med en träklubba, dock så att ej för mycket saft går förlorad eller fibrerna skilja sig från hvarandra. Sedan läggas stjelkarne i vatten för att zu Broderier. och YHestramaljer, alla färger, Garn och Silke. Förklädestyger, ylle och bomull. Ä k t a färg-er. Originalmönster. B ä s t a materialier. Beställningar ulföras å Möbeltyger, Mattor, Draperier m. m. i hvilken stil som önskas. Moderata priser. Stockholm, Drottninggatan 36. Göteborg Filial: (Svenska industrimagasinet.) % Offerten s i n d u n t e r ehiffR. » a n d i e Station W i n g å k e r riehten[445] En bättre flieka kan, mot det att hon vill undervisa två minderåriga bar i de första vanliga skolämnena, erhålla plats i familj på landet med fritt vivre, i det hon kan få lära sig hushållsgöromål. Svar emotses till » F. N. », Nybro, pöste restante. ung flicka af aktad familj önskar plats i ett bildadt hem för att gå frun till hända i alla lättare hushållsbestyr. Dock vill hon blifva ansedd och bemött så- som en medlem af familjen och komma i åtnjutande af ett bildande umgänge. Sökanden är villig betala en årsafgift af 100 kr. eller mer, beroende på öfverenskommelse. Svar härå förväntas före d. under adr. [448] Auf nächsten Herbst od. f riiher dem CO 1 E n ung flieka önskar komma i ett vänligt bem för att undervisa mindre barn i svenska ämnen och språk, äfven stenografi. Små pret. Svar till » En bland de många », Iduns byrå.
Ni hade en mor WINDRANK (rörd). Ja Ja! MÄSTER OLOF - TYSKEN. Som stoppade om er om qvällarne och lärde er: "Det gick en engel kring vårt hus!" WINDRANK. Ack ja! TYSKEN. Det var en präktig qvinna. WINDRANK (blir rusig). O, om ni visste! TYSKEN. Gud har hört hennes böner! Ni gråter! Ni är en god menniska! DANSKEN. TYSKEN. Om er mor såge er nu! Med dessa tårar i era ögon! WINDRANK. Ack, jag är en svag syndare, det vet jag, men ser ni hjerta det har jag, ta' mig fan. Kom en stackare och säg att han är hungrig, och jag ska' ta skjortan af mig! TYSKEN. Ska' vi inte ha oss ett mått till! WINDRANK. Nej, jag tror inte det! (Nu höras några slag på jerndörren. Allmän uppståndelse). WINDRANK. Oj! oj! TYSKEN. Inte ska' ni vara rädd! Det är inte porten till himmelriket! MÄSTER OLOF 43 - WINDRANK. Jag ska' aldrig dricka mer! Det lofvar jag! TYSKEN (till Dansken). Är icke bränvinet en välsignad dryck, som kan röra en sådan skurk ända till svärmeri, ända till nykterhetstankar. DANSKEN. De har ret! Magen til drikk fins der netop ikke! TYSKEN. Den slår upp hjertat på vid gafvel och stänger igen om hufv'et; det vill säga den gör oss till goda menniskor, ty goda äro ju de som hafva stort hjerta och litet hufvud! DANSKEN. Ja jeg gaar end videre; brændvinet gör oss religiöse, ty det döder jo Fornuftet, og Fornuftet er jo den Klippe der hindrer Religionen at drage in genem Hjertet! TYSKEN. Bränvinet är en helig dryck! Eget att inte... DANSKEN. Nok sagdt!
Kommitléen i samma betänkande äfven yttrat sig öfver följande till dess utlåtande 52 Kongl. Majlis Nåd. Prop. M 26, i Nåder remitterade underdåniga framställningar, hvilka nu jemväl af Herr Departements-Cbefen föredrogos nemligen: Uti nämnde betänkande hade Kommittéen i underdånighet anmält, det Kommittéen såsom hufvudgrunder, hvilka vid anläggningen af statens stambanor borde följas, antagit: — Hvad derefter angick de jernvägslinier, hvilka borde för statens räkning anläggas, hade Kommitléen i underdånighet yttrat, det Kommittéen ansåge dem böra blifva Atla till antalet, hvaraf Fem såsom stambanor och Tre såsom sammanbindningsbanor, nemligen: Sedan åt Chefen för Statens Jernvägsbyggnader, Öfverste Ericson, tillfälle derefter lemnats att yttra sig angående de af Kommittéen sålunda föreslagna stats-jernbanor, hade bemälde Öfverste till Chefen för Civil-Departementet inkommit med ett skriftligt betänkande i ämnet, deruti han utförligen framställt sina åsigter rörande så väl antalet af de jernbanor, hvilka borde för Statens räkning anläggas, som ock den för dessa banor lämpligaste sträckning, hvilken blifvit utmärkt på en hans betänkande bilagd karta; hvarjemte Öfverste Ericson afgifvit plan, angående sättet och ordningen för berörde jernbanors utförande, äfvensom förslag å de härtill erforderlige medel m. m.
Denna upplåning, som, efter Fullmägtiges bepröfvande, må företagas, när penningar blifva inom Riket tillgängliga till ett pris, som ej un derstiger Nittio Riksdaler för en årlig ränta af 4 R:dr 50 öre, sker genom fonderade, inom Riket utgifna räntebärande obligationer, lydande å Svenskt mynt och utfärdade, på Rikets Ständers vägnar, af deras Riksgälds-kontor; men denna upplåning får under åren 1861 till och med 1865 icke uppgå till högre belopp, än en summa af 5,O00,OO0R:dr R:mt. Tredje momentet. Antogs, så lydande: Obligationerna ställas pä innehafvaren och äro ouppsägbara så väl å långifvarens, som låntagarens sida. Fjerde momentet. Antogs, al denna lydelse: Räntan för dem å obligationerna föreskrifna lånesumma utgår med 4 1/2 lör 100, efter år räknadt, och tillhandahålles ovilkorligen obligations-innehafvaren hvarje hullt år, emot återställande af den å samma ränta utfärdade coupon: hörande hvar och en obligation, vid dess utfärdande, vara försedd med dylika couponer å halfårsräntorna för en tidrymd, som af Fullmäglige bestämmes. Vid upplåningens företagande, äfvensom under dess fortgång, må, i fall penningar ej kunna erhållas till pari emot den i obligationerna föreskrifna ränta, rabatt å det kapitalbelopp, deri obligationerna utfärdades, af Fullmäglige lemnäs. Femte, sjette och sjunde momenten. Biföllos, enligt Utskottets förslag. Åttonde momeptet. Antogs af denna lydelse: Lånets amortering hör alltid ske genom uppköp af för detsamma utgifna obligationer, då Fullmägtiga finna sådant lämpligt. Nionde momentet. Utskottets förslag bifölls. Slutligen beslöts, alt Rikets Ständer må hos Kongl. Maj st anhålla, att Kongl. Majit täcktes lemna sin garanti och fastställelse å ifrågavarande lån.
Man har icke gjort sig reda för hvad det vill säga att uppgöra en fullständig plan för försvarsverket, om man i förtid vill lösrycka elementerna deraf. Hr Lefre'n har redan anmärkt hvad följden skulle blifva af en anhållan om nva conlraclers uppgörande, och skulle Ständerne besluta samt K. M. bifalla att ifrugavar. cavalleri-regtten skola vara för all framtid afsuttna, vore det en mycket enklare åtgärd att indraga alla augmerler till Kronan, hvarigenom Staten finge en ersättning, sorn fullt ut motsvarade och till och med öfverstege hvad häst-vacance-medlen utgöra. Lika med Hr Lefre'n nödgas jag begära återremiss å betänk., enär jag icke kan begära afslag å de öfriga punkterna, då de deri upptagna förslag äro rättvisligen afstyrkta af Utskottet. Gr. Horn, Claes Fr e d r.: Emot StatsUtskrs ifrågavar. betänk, är hufvudsakligen anfördt, att första tillstyrkandet i första punkten skulle stå i strid med ett tillstyrkande i efterföljande punkter. Jag ber att derpå få svara, att man här tillförene, vid en debatt omen mycket vigtig princip i lagstiftningen, med yttersta stränghet klandrat Ständerna derför, att de skulle vilja öfverlåta till Regertn att fullfölja en princip, som man skulle kunna anse nyttig för Riket, och ändå icke sjelfva uttrycka sig öfver detalj-frågorna i ämnet, utan i allmänhet öfverlåta åt R.eger:n alt tillämpa denna princip. Nu synes mig, som samma sida skulle vilja klandra ett tillstyrkande från StatsUtsk., att Ständerne ä deras sida skulle såsom en princip antaga, att de en gång till infanteri reducerade cavallenobrpserna må allt framgent förblifva infanteri. Jag ber ,'<3Po. Ad. fästa särdeles uppmärksamhet på den motsägelse, som dessa åsigter tyckas innebära, och derjemte tager jag mig friheten begära uppmärksamhet derpå, att ingen motsägelse rimligen kan anses ligga deruti, alt Ständerne för deras del besluta et) åtgärd för framtiden och anhålla att K.
Detta sker likväl om löpande invisningar eller assignationer utfärdas, utan att antingen säker fond vid utgifvandet finnes hos dem, på hvilka de ställas, eller ock säkerhet agas, att ässignationerne icke destomindre af desse vid uppvisandet infrias, i hvilket fall endast en obehörig beräkning göres derpå, att assignationerne skula såsom mynt-representativer längre tid man och man emellan kringlöpa, under hvilken tid, och med en oafbruten fortsättning af deras lifgifvande, tillfälle lemnäs att förskaffa fond till godtgörande af dem, hvilka småningom efter hand till inlösnings-orten anlända. Men, enär det synes icke vara hvarken med rättvisa eller billighet förenligt, att assignanterne böra få påräkna annan förmon af assignationernes utgifvande, än blott att kunna, på en aflägsen ort ifrån den, der de äga sina fonder, dem utan ©gen möda indraga i den mon behofven sådant Lag-Utskottets Betiinkanden. 463 kräfja, samt att såmedelst öfverflytta berörde besvär å andra personer, under det assignanterne intill assignationernes framkomst till inlösningsorten njura räntevinst på deras fonder, bör det ock, efter Utskottets tanka, vara nödigt, att sådane åtgärder vidtagas, hvarigenom förekommes, att dylike assignationer längre tid förblifva uti allmänna rörelsen i omlopp, hvaraf de flere olägenheter uppstå , dem Utskottet uti sitt förra lletänkande omförmält.
Det är emedlertid ganska oväntadt, att Revisorerne nu skola beskyllas för en underlåtenhet, begången af StatsUtskottet, och jag kan alldeles icke godkänna den princip, att StatsUtskottets gransknings-skyldighet i afseende på StatsFörvaltningen under de år, hvilka va - Den ig Jun i i f. m. rit föremål för Rikets Ständers Revisorers granskning, inskränker sig derhän, alt blott och hart anmäla och yttra sig öfver de anmärkningar, som Revisorerne framställt. En sådan grundsats är i strid emot 3o §. Riksdagsordningen, som ålägger StatsUtskottet att till alla delar granska och utreda, samt för Ständerne uppgifva Statsoch RiksgäldsYerkens tillstånd, förvaltning och behof, hvarigenom det otvifvelaktigt är Utskottets pligt, att anmärka allt hvad som under en slik utredning förefaller anmärkningsvärdt, om eljest 68 §. af Riksdagsordningen skall blifva af något värde, och man icke skall vänja sig, att alltid lita på Ständernes erkända böjelse för öfverseende med hushållningen af Statsmedlen. Hvad angår den öfverklagade bristen på tid, har sådant icke förmärkts, då fråga varit att framställa Revisorernes anmärkningar till ogillande, och den torde då äfven, om man så velat, varit tillräcklig för att tillse, om Revisorerne underlåtit något af deras anmärkningspligt. Att taga någon impuls af 36 personers omdöme, så att de af mig ifrågasatte utgiftsposterne icke borde anmärkas, anser jag ieke öfverensstämmande med den frihet i omdöme, hvarom här alltid talas så mycket. Ehuru jag ej nekar UtskottsLedamoten att följa sin opinion, fordrar jag dock, att den skall vara i öfverensstämmelse med Grundlagen, och icke allenast med Ledamotens inre känsla. Uti ett Con - 252 Deh 19 Junii f. m. stitutionelt Samhälle måste lagen och icke känslan vara Folkrepresentantens säkraste rättesnöre. Han får icke dagtinga med grundsatser, eller låta considerationer segra öfver Statsprjnciper, uttryckta i Grundlagen.
Uti en hos Hedervärd i B mde-Ståndet väckt motion, sorn blifvit till Utskottet remil terad1liar Johannes Andersson från Calmar Län föreslagit, alt, då Pi osterska pel i Riket, Irvars inkomst skulle uppgå till öfver 2.o.oo,ooo> IV;-1r Bkeo’ årligen, kunde, efter motionärens förmenande, utan: all fara för religiensl octo intefleetuelt obestånd, minskasåtminstone tilli hälften, hvarigenom en ganska betydlig tillgång skulle uppstå, att användas dels för den allmänna folkbildningen, dels ock till förbättrande af Krigsflottan ocb 1 öfrige försvars-aiistalter, del måtte om förmälde ”inskränkning i Presterskajiel och dess löne-inkomster” verkställas. Som Utskottet icke kan dela motionärens, hvarken utvecklade eller af någre skäl understödde, åsigt, att hälften af PVesterskapet skulle kunna: indragas, utan men för religionens och bildningens behöriga vård; och då motionären icke uppgifvit något sätt, på. hvilket Presterskapets: åligganden: skulle kunna fullgöras af detsamma, så vida det inskränktestill dess halfva antal, får Utskottet tillstyrka, att motionärens förslag matte lemnäs utan vidare afseende'. Stockholm: den 2. Juli 18 {o. STOCKHOLM, Kongl. Ordens - Boktryckeriet j 1840. Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o y3. i INT:o 7 3. Ank. till Exp.-Ulsk. den n Juli, kl. 4 era Betänkande, i anledning af väckt motion om utvidgandet af Calmar Stift. Tili Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet har det Högvördiga Preste-Ståndet remitterat ett af Biskopen m. ni. Herr Doctor af Kallberg afgifvet memorial, af innehåll, att utvidgandet af Calmar Stift länge utgjort ett föremål för Stifts-Presterskapets lifligaste önskan, och vid sist hållna Prestmöte hade Presterskapet åt Herr Biskopen uppdragit att å högre
Landtmätarens pligt till skyndsamhet antages vara enahanda vid alla slags förrättningar, och således den skillnad borttages, som här är gjord imellan laga skiften och andra förrättningar; men framför allt har jag trott en jordägare, som sökt f. ex. en angelägen rågångsmätning, vara illa belåten med blotta medgifvande! att öfverenskomma med Landtmätaren om tiden för denna mätnings företagande, hvilket jordägaren då, i brist af god vilja hos Landtmätaren, kunde få afbida efter dennes välbehag; 4) 4 § i samma kapitel, med uteslutande af hänvisningen till ett ställe i Skiftesstadgan, hvilket ställe, såsom innehållande enkom jäfslag för Skiftesmän, lärer erkännas vara öfverflödigt, enär andra jäfslagar, än de allmänna, ej komma i fråga. 5) 5 § i samma kapitel oförändrad. 6) Skiftesstadgans 3 kap. 5 §, med uteslutande af det, som handlar om jordeboksutdrag, hvilka före förrättnings början skulle af Landtmätaren på jordägares bekostnad få lösas, emedan det angifna ändamålet med ett sådant utdrag, eiler att Landtmätaren må der - — 30 — efter inrätta sina kallelser och anmälanden, i rätt många fall ej skulle kunna vinnas, och sällan vara behöfligt. Jordeboken saknar nemligen alla anteckningar om hemmans samfällighet i ägor; och man blir således deraf icke underrättad, hvilka hemman som komma att deltaga i en ägodelningsförrättning, följaktligen ej heller satt i tillfälle att derefter inrätta några kallelser eiler anmälanden. Men detta är dessutom öfverflödigt i de flesta fall, så framt kungörelse från predikstolen anses för tillräcklig kallelse, hvilket uti förslaget är antaget. 7) 7 § i samma kapitel, med uteslutande af föreskriften för Goda Män och jordägare, emedan om Skiftesmän handlas i förslaget till Skiftesstadga, och om jordägarne ej behöfves annat, än hvad på sitt ställe är förordnadt, nemligen att deras frånvaro icke uppehåller förrättningen. 8) 9 § i samma kapitel, med uteslutande af efterfrågan om jäf emot Goda Män, då de Skiftesmän, som enligt förslaget till Skiftesstadga väljas, ej böra kunna jäfvas.
Samma omdöme hördes ock i hela brigaden; brigad-befälet allena ville ej erkänna sådant. Men om stjerna eller tapperhets-medalj skola gälla såsom utmärkelser, så förtjente visserligen hvar enda officer, som här var närvarande, en sådan belöning. Kornet Dunker var den enda som utmärktes; han blef riddare af svärds-orden. Brigad-adjutanten, löjtnant Brusin, gjorde ingenting annat, än red tvenne gångor till fältvakten, sedan den redan börjat sitt återtåg, och gaf de uppbyggliga förhållnings-orderna, dem jag förut omnämt; han blef befordrad till kapiten. Dunker och alla de öfrige officerarne, som så väl förtjente belöning, fingo intet. Jag anser mig derföre skyldig att uppräkna dem, hvilka, utom Dunker, vid detta tillfälle i så hög grad gjorde sig värde att ihågkommas. Dessa voro kapiten Malm, löjtnanterne Burman, von Gerdten, Longe, Tigerstedt, Tuderus och Tavaststjerna. Sanna förhållandet är sådant jag nu beskrifvit det; att detta icke öfverensstämmer med grefve Cronstedts rapport af den 16 Mars, det vet jag. Ingen bör förundra sig deröfver, att grefve Cronstedt i sin rapport icke upptager, det han och hans adjutanter, vid brigadens aftåg från Kuopio, glömde hela fältvakten; men väl att han, för att förringa Dunkers förtjenst, uppger det fältvakten fick till understöd, utom artilleri och kavalleri, tvenne hela bataljoner. Då grefve Cronstedt erhöll underrättelse att fältvakten blifvit anfallen, befanns brigaden redan nära Toivola strand, således åtminstone en och en half mil från fältvakten. Jag hörde och såg grefve Cronstedts ängslan och oro öfver fältvaktens öde, och jag trodde ingalunda att han sedermera skulle vilja förtiga Dunkers och Malms verkeliga förtjenst. Fältvakten fick visserligen förstärkning både af artilleri, kavalleri och infanteri, då den hann upp brigaden i Toivola; men den hade då redan tre och en half timma ensam slagits med 2,000 fiender, hvarvid den slutligen erhöll blott en liten bataljon till undsättning.
När han kommer till Götheborg, så måste Iian derstädes vänta intilldess landshöfdingen der liar skrifvit till landshöfdingen i Malmö, och denne lill commendanten i Ystad, om ej ännu redovisning hunnit ske, för att få veta, huruvida han nedsatt afgiften. DeLla kan visst sättas på passet, men det kommer att medföra många svårigheter, och jag ser ej huru det skall kunna hvarken conlrolleras eller verkställas. Jag begär derföre alt det framgent måtte få förblifva vid den bestämmelse, som i nuvar. föreskrift finnes. Hr Eden hjelm, Gillis: Jag Inar för min del ej biträd! detta Utsk:s tillstyrkande, utan tvertom deremot protesterat, och det af den orsak, alt jag tror denna åtgärd hafva en motsatt verkan emot den som Ulsk. åsyftat. Jag medger gerna, att detta reglemente är mycket principenligare än det gamla. Efter det gamla reglementet berodde det på landshöfdingens vid gränsorten godtfinnande att ålägga en inkommande utländning att betala från 5o till och med aooo r:dr. Det var intet hinder derför, ty det stod blott minst 5o rsdr, ehuru man tog för princip, att blott ålägga dem 5o r:drs afgift, och jag tror ej, att de \id någon af gränsorterna ålades högre afgift, än 5o r:dr b:eo. Det är ej bestämdt uti den gamla bevilIo.förorda., för huru lång tid denna afgift skulle gälla, om den blott gällde för en resa eller för flera resor på samma år. Nu har Utsk. projecterat att, då en utländning inkom till gränsorten, skulle han betala 5o r:dr, och sedermera en lika summa för hvarje månad utöfver 3:ne, sorn han i Riket qvarstaunar. Delta äten alldeles för dryg beskattning.
Då jag vidare erfor, hvilket jag äfven sedan funnit bekräftadt, att det icke är meningen att befästa annat än åtskilliga svaga punkter utanför det i strategiskt hänseende föröfrigt välbelägna Stockholm, och att det icke skulle behöfvas större summor för arbetets verkställande, än Sverige mycket väl kan åstadkomma, ej heller för de befästade punkternas försvar större garnison, än Stockholm med sin närmaste omgifning har att tillgå, så har tanken hos mig icke allenast blifvit väckt på, utan allvarligt stämd för — att man företrädesvis borde anslå medel för en sak, som är af så stor vigt för Sveriges försvar. Förlidet år gjorde jag en resa från Carlshamn till Carlskrona, och inlopp således söder ifrån; jag frågade då efter Kungsholms fästning, som låg ganska aflägset från detta inlopp. Man underrättade mig, att denna fästning visserligen kunde försvara ett annat inlopp för stora, 24 fot gående fartyg, men att intet hinder mötte att gå in till Carlskrona, den vägen jag kom, med 16 fots djupa fartyg. Staden ligger alldeles öppen och kan, utan minsta motstånd, genast af en öfverlägsen fiende intagas. Jag fann detta allt för äfventyrligt under det Den 26 November f. m. 351 tillstånd, som förra året herrskade i Europa, och under en tid, då vi icke visste, om vi sjelfva skulle kunna komma att deltaga i kriget. Hvad åter angår behofvet att fullborda befästningen af Waxholmen, så tillåter jag mig visserligen icke något omdöme, på hvilket jag vågar begära, att StatsUtsk. skall bygga, men jag får nämna, att jag hört sakkunnige män upgifva, att Waxholms befästande icke f. n. är till den grad vigtigt, som befästandet af Carlskrona och Stockholm. Vid Waxholm lär man nemi. f. n. kunna hjelpa sig med upförandet af blockhus på Bindön och andra öar, derikring belägna, utan att det brådskar med de stora arbeten, som Erih. Sprengtporten motion förutsätter. Dermed vill jag ingalunda bestrida, att det ju icke vore nyttigt och väl om begge delarne kunde ske.