Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
1 Stars - 192 Den Z Zebruarir Slals-Uskotlet fär harwid som Riksgälds Cvnloiret u!i Hamburg för närwarande äger egne wäxel-tillgängar, swarande i det närmaste emot beloppet af 1808 ärs förfallnc interesien pa de Utländska länen, Conkoiret allksä, till godtgörande häraf, mä anmanda detta waxel förråd eller i händelse det icke skulle besinnas dertill fullt swarande fyllnaden mä tagas af de första inflytande Sjö-?ullstväxlar. Detta har icke något inflytande pä Coursin eller Coursin pä det, dä någre wäxel-upköp dertill icke behöfwa göras; Men det skulle indraga, art tranguilisira de utländske Creditorerne, dä de finna, atr man, sä widr möjligt warit, äfwen i närwarande swära Cvnjunctur fästat ett billigt afseende ä deras förnöjande; Men rörande sä ival ränte som amalgams afberalningar ifrän och med 1829 och framgent anser U,stöttet Riksgälbs-Conroirets Fullmägiige böra stalla sig kill efterrättelse, hwad Utskottet här vfwan förcflagit, om det af Riksens Hdglofl. Stander warder gilladt. Hwad Högwördiga Preste-Ständers Förstag angar om en längre utsträckt äterbetalningstid pä Amalgams länen; Sä anser Utskottet der i närwakande ställning, dä man nödgas negoicera om inställandet tills widare af all sä interetzesom Amalgams-afberalning, wara mindre lampeligt, äfwen för bibehällandec af Rikets credit, att jemväl söreflä en förlängd äierbekalnings Termin af ssilfwa Capiralerne, iltöfwer hwad wid länens upragande concraheradr blifwit.
Den 12 Augusti. gen befrielse fran be dittills bruklige och med flere vmaängar tidsspillan, kostnad och besrväc förknippade Skattewärderingap; och, da berörde kostnader, tillika med sielfwa Löse still ingen, hafwa funnits öfwer hufwud ininst ga tili Tio ars Kronowärderingsräntor; sä har Kongl. Mast Nädigst tillåtit, alt tefla Tio ars Kronowärdermgs,räntor mage blifwa lösningspristt i Sverige, hock pä det sall, att a fna sidan Landshöfdingen, j fall han sinner en eller annan Lägenhet wara mera wärd, dä dera later an, ställa wärdermg, till bejakande af Kronans rätt, och q den asidra, att de af Allmogen, som anse förenämnde lösningspris wara för dprt, ma wara obetagit, att pä det förra wanliga sätt, igenom wärhering, ffatteröttigheken sig förwarfwa. Enligt vfwanaberopade 1723 ärs Kongl. Förordning, aro Skatteköpsstillingarne anflagne till Rikets gälds betalning, och de hafwa säledes, i folie deraf, till Riksgälds, Contoiret ingått. Men, ehuru Kronans rätt fordrat, och jemwäl finnes föreffrifwit, att hwarje sädant Hemman, som till skatte förfäljes, borde till det lösningspris wörderås, som emot desi godhet och beskaffenhet wore swarande; sä har dock erfarenheten wisat, pä sätt Kongl. Maj:t uti Desi Nådiga Bref af den ro October 1793 alwen täckts förklara, att sädant alldrig stett, och att föliagteligen det angelägna ändamål, som warit äsifftadt, att härigenom samla en motsiparande fond till Rikets galds betalning, alldrig stätt, pä det fö, restaana sätt, att winna.
Enskiften, företagna i medellösa byelag, hafva deremot en fruktansvärd verkan till de fattigas utarmande och, hvad som värst är, en stark retelse för den bemedlade att på. detta utarmande vinna. Det behöfves blott att köpa en liten lott i byn och skynda att väl bebygga den, för att genom enskifte eller så kalladt laga skifte tvinga de sämst bebyggda lotternas fattiga innehafvare att utflytta, och vid deras snart påföljande obestånd komma i — 17 - tillfälle att till underpris inköpa deras jord. Lyckligt är, om icke detta tillfälle blifvit rätt ofta med alltför liten samvetsgrannhet begagnadt. Om gagn af andra slags skiften än enskiften (hvilka i nu gällande stadga heta laga skiften) kan föga vara fråga, sedan dessa existera, med tvångsrätt för hvarje delägare i samfällighet att dem erhålla. Qvarlefvorna af de skiftesförrättningar, som skett efter äldre lagar, äro till större delen numera underkastade samma öde, som förut öfvergått endast tegskiftena. En allmän osäkerhet råder hos hvarje innehafvare af icke enskiftad jord. Hopp om enskifte eller fruktan derför afhåller sådana innehafvare från idoghet i deras yrke. Hvarje möda och kostnad sparas; allt användande af tidens framsteg i yrket ii vilar; man förrättar med håglöshet de sysslor, hvilka äro alldeles nödvändiga, för att kunna hoppas en afkastning, som lemnar nödtorftigt uppehälle eller på sin höjd ett efter gammal häfd påräknadt öfverskott. Jordbruket i samfälligheterna förblifver på detta sätt i dess urgamla skick eller försämras än ytterligare. b) Då det imedlertid är otvifvelaktigt, att enskiftena gagnat, der de kunnat användas och blifvit använda; hörer det vidare hit att undersöka, huruvida det gagn, de gjort, varit af så stor vigt, som det, i händelse af en väl inrättad skilteslag, bordt kunna vara.
Jag för min del tror, att den är alldeles sådan den hör vara, och väntar mycket mera af detta, än om det blefve lemnadt åt hvarje befallningshafvande eller hvarje offentlig myndighet att sjelf i ögonblicket uppgöra sitt formulär. Derigenom kunde anleda. gifvas till undanflykter, som ej så lätt skulle undanrödjas, men som äro de facto undanröjda genom detta formulär. Jag tillstyrker således fastställelse. Frih. Cederström, Jacob: Jag vill endast, efter det beslut It. o. Ad. nyss fattade vid 7 §:n, bvarenligt varningen skall tre gånger uppläsas eller kungöras, hafva till prot. anmärkt, att då denna varning lyder sålunda: ”1 Konungens och lagens namn uppmanar och anbefaller jag de här församlade personer att åtskiljas. Denna uppmaning bör genast hörsammas” etc.; så kan detta tillkännagifvande om att uppmaningen skall genast hörsammas icke ske förr, än vid tredje uppläsningen; ty eljest är lagen brulen, då verkställighet först bör följa efter tredje uppläsningen. Denna con - Den 14 April f. m. 3gi tradiction ina vara för de lagstiftares räkning, som bifallit 7 §:n sådan den nu är. 8 §:n Lief af R. o. Ad. bifallen. 9 §:n Hr von Hartmansdorff: Öfverskriften på den lag, som nu af R. o. Ad. pröfvas, lyder sålunda: ”Om uppror och olofliga folksamlingar.” Nu finnes en föreskrift i 9 §:n, som icke angår upprorsmän, utan deremot civila och militära myndigheter. Det ser således ut, som man räknat dem, icke till ordningens vidmakthållare, utan till dess förstörare. Jag anser alldeles olämpligt att i denna författning införa en särskild straffbalk eller ett särskildt capitel med straffbestämmelser för civila och militära tjenstemän. De hafva sina egna föreskrifter, och det är efter dem de skola dömmas, ehuru de icke böra här införas. Jag hemställer således, att R. o. Ad. måtte ur denna författning utesluta den 9 <):"• Frih. Boye:
Utskottet finner väl, att då det förtroende för Gäldenären, på grund hvaraf varor blifvit till honom borgade, icke mera äger rum, sedan han afstått sin egendom till Borgenärernes förnöjande, samt att, då aaken såmedelst kommit i Lag-Utskottets Betänkanden, 535 ett förändradt skick', desse sednare, som äga Optionsrätt att behålla varorna eller icke, gro pligtige att det tingade värdet genast betala, utan afseende på den längre eller kortare betalningstid, sorn vaiit Gäldenären förunnad; men Utskottet inser deremot riktigheten af den anmärkning, att till säkerhet för Säljaren en viss tid bör utsättas, efter hvilken, i fall af tvist om varorna blifvit riktigt lefvererade eller icke, nå-> gon talan å Borgenärernas sida ej må äga rum, helst Säljaren i annat fall, och om det stöde Borgenären fritt, att när sorn helst göra sin talan gällande, icke någonsin kunde ernå visshet om sin Dispositionsrätt. Då Lagförslaget, såsom nämndt är, tillägger Borgenärerne förmån af valet att afstå varorna eller att behålla dem, synas de jämväl utur sådan grund vara pligtiga, att tidigt tillkännagifva, Irvilketdera de anse med massan» bästa förenligt, och att utan uppskof lagligen utföra med säljaren i fall han bestrider deras yrkande att varorne behålla. I anledning hvaraf Utskottet föreslår vid 5 §:s slut följande tillägg: Nu tvistas om varorne äro lefvererade eller icke; då skola Borgenärerna inom tvenne månader frän Concoursens början taga stämning ä Säljaren till Laga Domstol, eller varén de all talan gvitte. Emot hvad Lagförslaget i 6 §. innehåller äro skiljaktiga anmärkningar gjorda i så måtto, att å ena sidan yrkas det Anslagstidens slut icke beliöfde afbidas för försäljning af fast egendom, och å andra åter, att om än sådan egendom vore före Concoursens början efter laga kraftvunnen Dom för någon intekningshafväres fordran 5<jö '
För Riddarhus-Secreteraren, i egenskap af della Stånds Secreterare, i månaden R:dr 3oo: — „ Sju Notarier, hvardera om dagen . l\‘. 2/}.— „ Sex CanzJister d:o d:o 3: — „ Fem Vaktmästare d:o d:o 1: 16. — Då Canzlioch Vakt-betjeningen hos Riclderskapet och Adeln anta ges af Riddarhus-Direction före Riksdagens början, och måste, för bestridande af flerfaldige utaf Rikets Ständers sammankomst föranledda göromål, dessförinnan inträda i tjenstgöring, synas arfvodena och tractamentena för denna betjening böra, på samma sätt som vid sistförflutna Riksdag, beräknas och utgå från och med fjerde dagen före Rikets Ständers sammanträde oell således från och med den 10 Januari detta år - Stats-TJlskottels Memorial, N:o 16g. 3 Hos Högvördiga Preste-Ståndet: För Secreterare!!, i månaden . R:dr 3oo: , En Notarie, 0111 dagen , „ 4: 24- — „ Sju Canzlister, hvardera om dagen . „ 3: , Fyra Vaktmästare d:o d:o. i: 16.— hvilka arfvoden böra utgå: för Secreterare!!, Notarien och 2:ne Canzlister, fran och med den 20 sisth Januari, för Vaktmästarne från och med den i4 i samma månad samt för 4 Canzlister från och med den 22 näsllidne Februari, äfvensom för en Canzlist från och med den 29 i sislförflutna Maj månad. Hos Wällojl. Borgare-Sländel: För Secreleraren, i månaden .
Hr Brakel begärde votering och yttrade derefter: Då jag begärt votering, så torde jag fä anhålla att contraproposm mätte blifva remiss till Utsk. af Gr. af Ugglas’s motion jemte det dervid af mig föreslagna amendement. Il/ von Hartmansdorff: Jag har icke kunnat fatta hvad som skulle blifva contra-proposm mot Ja-propos:n, som var att motionen skulle läggas till handlingarne. Hr Gr. o. Landtm, förklarade i anledn. häraf, att contraproposm alltid, då icke serskildt beslut derom fattades, blefve hvad som blifvit yrkadt af den, som begärt votering, hvilket i detta fall vore remiss till Riddarh.Utsk. j; 60 Den 1 Mar; e m. Hr von Hartmansdorff: Då anhåller jag att vi måtte få rösta om contra-propos:n och den blifva mitt förslag. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att han, sedan äfven Hr von Hartmansdorff hegart votering samt yrkat att det af honom framstalidia förslag mätte antagas lill contra-propos., torde först fä inhemta R. o. Ad:s lanke om conlra-proposm, dervid svaret måhända kunde blifva så afgörande, alt votering om contra-propos:n ej komme i fråga, hvarjemte Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. till contra-propos. vid den blifvande voteringen behagade antaga Hr Rrakels yrkande, att Gr. af Ugglas’s motion jemte de i anledn. deraf 1111 afgifua yttranden remitteras till Riddarh.- Utsk. Härvid ropades Ja och Nej och då Hr Gr. o. Landtm, sedermera hemställde om R. 0.
Han bar exempelvis antydt (jag säger, antydt, ty han har, såvidt jag kunnat höra, icke med klara ord uttryckt det), att en väl ordnad jury blott bör utlåta sig, om skriften är brottslig efter tryckfrihetslagen, utan att behöfva rätta sig efter någon af actor gifven anvisning på ett bestämdt lagrum. Det är just denna sats, som ett annat Stånd antagit, och som jag anser vara af yttersta våda. Hvad skulle nemi. följden blifva, om actor ställde sitt åtal t. ex. efter en eljer 3 eller 4 af de i3 brott-kategorier, som tryckfrtsförordn. antagit, och den tilltalade förklarade sig så grundligt, att hvarenda jurymän funne actors påståenden alldeles obehöriga, men hvar och en af jurymännen funne den tilltalade brottslig efter en helt annan och särskild kategori? Då skulle ju den tilltalade blifva enhälligt fälld, ehuru icke melan en enda juryman funnit honom brottslig efter något visst stadgande; och han skulle således blifva fälld för brott, för hvilket actor icke tilltalat honom, hvarom någon ransakning egentligen icke ägt rum, och hvarför han således icke fått tillfälle att försvara sig. Det vore således, i min tanke, nästan det värsta, som kunde göras, om man ålade juryn att endast utlåta sig in abslracto, huruvida skriften vöre brottslig eller icke. Actor måste derföre nödvändigt utpeka de lagens rum, hvarefter han anser skriften brottslig. Är det enskild åtalare, må han skylla sig sjelf, om han begär tillämpning af en oriktig §; är det publik actor, kan han, säger man, fria den tilltalade genom att yrka tillämpning af en oriktig §. Men den publike actorn är blott ett redskap uti en hög auctoritets hand; och den höga auctoriteten bör icke kunna misstänkas att intrigera till förmån för den tilltalade. Gr. Björnstjerna har slutligen tillstyrkt Ståndet att anmoda Constit.Utsk. uppgöra förslag till förändrad juryinrättning. Detta är en ny motion, som andra talare hafva visat icke kunna väckas i Ståndets plenum.
Boito som italienare torde ej hvarken förstått eller brytt sig om att söka intränga i den af germanisk anda genomfylda » Faust ». Utan i likhet med Verdis, Donizettis och Rossinis librettister tagit ett lockande ämne och omstöpt det efter sina musikaliska planer. Deraf och operans natur af osammanhängande musikaliskt panorama. För att ej två gånger nödgas behandla kärleken i dess högsta, mest imponerande och lidelsefulla uttryck, måste Boito taga trädgårdsscenen mer legert, att ej säga frivolt och bredvid fraser af onekligen ädel erotisk karakter sätta andra af nästan courtisane-artad uppsluppenhet eller behagsjuka, utmynnande i qvartettens (Jjerfva slut, som nog skulle icke så litet ha förvånat salig Goethe, liksom det lär ha slagit M. Gounod med fasa.Men en scen, der ej blott Boito och Oselio äro enae med hvarandra utan ock hela publiken med dem, är den i fängelset. D: molls-arian gafs med ett uttryck, som här aldrig varit hördt och med ett mönstergillt stöd af ett gripande spel mot hvilket vi blott skulle vilja invända att begge verserna föredrogos under precist samma cykel af gester och attityder, hvilka ehuru utmärkta i och för sig dock torde ha tält vid någon omvexling, alldenstund det ju gäller en vansinnig, hos hvilken denna regel-messighet ej kan antagas naturlig. Äfven ett par gester, händernas hopslående och sammanknytning samt desammas förande till öronen, komma fbr ofta igen. Mot sången kan i denna akt intet invändas. Frk. Oselios afundsvärda lycka att utaf en tem-ligen vanlig altröst lyckats få en utomordentligt effektiv och lydig dramatisk hjelte-sopran, sekunderas af en skola sådan att vår » svenska metod » sjunker till jorden vid en jemförelse. Hör blott hvilken lätt tonansats, hvilken öfver hela linien jemn och homogen ton, hvilken omvexling i belysningar, i det lägre registret visserligen betydligt underlättade af det ovanliga omfånget.
Har TrvckfridetS.Oom^itrc-e?» afstyrkt qwarstad, men Hof-Rätten ändä sinner Len äga rum, dä mä Hok-Rättens Ulsiaa ej i »verkställighet gä, utan Lnderstäiles Högsta Domstolens afgörande. Rck. t e. ) senStänders - Ombudsman äge, at. efter er hällen unde»rättelse, dä sädant mäl trl Lfwcrläggi ing förekornmer, derwid tilstädes wa. ra; bwarcfter hc-nom äligge at Högsta Dom. stolens Nrotocoll och Utslag » mälet genast til trncket befordra pä publik bekostnad, » händel, se enskild Förläggare ej skulle erhällaS.'' Uudcr Rätt äge ej hufivudsakeligen döma » andra mäl, än dä den tiltaladc med Skrif, teirs evnsi-.csnoi', och blotta penningeböter sin söi»brytelse umgälla fär; uren i alla fall skola Handlingarne uti TryckfribetSmäl underställ» ninqSwis af Under. R^.tt til Swea Hof. Rätt insändas." "Uti de mäl Hof. Rätten, säsom första Domstol afdömer, bör, innan Rältegängen der företages, Namnsedlen öprraS, deräst sadant uti Nämnden icke redan stedt, och Författare ellen Boktryckare, som icke blifwit häktad, til utsatt dag kallas, genom allmänna Tidningar, ne, om det ej cmnorledes ffe kan, at til wida. re förhör i Hof.Rätten sig inställa." ^'Kommer han ej, dömer ändä Hof.Rätten pä för hand »varande stät, och stal Utstå, get, derest det af Författaren ej inom laga tid öfwerklagaS, anses hafwa wnnnit laga kraft: Författaren ware dock i alla händelser obetagit, at hos Konungen om näd anställa."
REGISTER: j/1 de af Rikets Häglof ige Ständers Expeditions-LJtskott} under 1840 och 1841 årens Lagtima Riksdags afgifne förslag till Rikets Standers underdåniga Skrifvelser till Kongl. Maj.tj m. m. Underdånig Skrifvelse, angående af Rikets Ständer godkända förslag till ändringar i Rikets Grundlagar, i fråga örn en ändamålsenligare organisation af Stats-Rådet, m. m. „ angående aflidne Professoren P. 11. Lings enkas underdå niga ansökning om bibehållande af den hennes man i lifstiden tillagda löne-tillökning. „ angående Riksdagskostnadernas bertridande omedelbart ge nom Riksgäids-Contoiret. „ angående medels anvisande i och för Carlsborgs fästnings byggnad år 1840. „ angående för Riksgäids-Contoiret ifrågaställd befrielse från erläggande af Expeditionslösen, m. tn. „ angående af Rikets Ständer godkända förslag till ändringar i Rikets Grundlagar. „ angående väckt fråga om föi ändring af tillsynen å de till boställen åt Cheferne, rn. fl. tjenstemän vid Båtsmans-compagnierne fordom upplåtna kronohemman. „ angående väckt fråga om förändrad local för Riks-Arclnvet. „ rörande Riksdagens förlängande en månad. „ angående afskrifning utaf det, Carl Johans församling i Gö theborgs och Bohus Län af cholera-creditiv-medlen beviljade lån. „ angående väckt fråga om kronoparken Wahraskogens upplå tande till lastageplats. „ angående val af Justitia>Ombudsman och dess Suppleant. Förordnande för Hof-Rätts-Rådet och Riddaren C. L. Landin alt vara Rikets Ständers Justitiic-Ombudsman. „ för Krigs-Fiscalen, Lagmannen L. J. Rhodin, att vara Ri kets Ständers Justitiae-Ombudsmans Suppleant. Register.
Summa Thaler 106,894: 18 sgr. Slutligen har Kongl. Majit fästat Rikets Ständers uppmärksamhet på angelägenheten deraf, att beslut härom utan någon större tidsutdrägt blefve fattadt, Siats-Utskottets Utlåtande N:0 25. 5 på det att förutnämnda provisoriska kautionerings-åtgärder må, så snart som möjligt, upphöra att i afseende å Sverige ega tillämplighet; äfvensom Kongl. Majit för Rikets Ständer omförmält, att den ränteliqvid, sorn. enligt traktatens lydelse, den 1 sistlidne Juli bort ega rum, blifvit af den under Kongl. Utrikesdepartementets förvaltning stående konsuls-fonden förskottsvis erlagd emot ersättning från de medel, hvilka af Rikets Ständer för nu framställda behof kunna komma att anslås. Stats-Utskottet, till hvars handläggning ofvanberörda nådiga Proposition blifvit från samtliga Riks-Ständen remitterad, har icke kunnat undgå att inse de kännbara olägenheter, som bibehållandet af ifrågavarande tull måste för Svenska handeln och sjöfarten medföra. Utskottet har ock erfarit att, på sätt i den Kongl. Propositionen finnes omförmäldt, den offentliga meningen, särdeles efter det Sundska tullen år 1857 blifvit afskaffad, ifrigt uttalat sig mot bibehållande af oftanämnde tull, hvilken, huru betydande lindringar deruti än blifvit gjorda, dock alltid är för handeln i hög grad tryckande samt dessutom står i strid med nutidens åsigter rörande de internationela förbindelserna, och hvars klarerande i allt fall är förenadt med formaliteter af beskaffenhet att utgöra ett väsendtligt hinder för handelns fria och obehindrade gång. Utskottet tvekar således icke föreslå Rikets Ständer att, på sätt Kongl. Majit äskat, godkänna de förbindelser, Kongl. Majit genom ifrågavarande traktat Sig och riket iklädt. Beträffande derefter frågan, huruvida den genom oftaberörda traktat
Jag har ragu för afgjordt, at Konungen uri Sin Nådiga kropokiiion hast Landtbrukels »Hjelpande lil föremal; och jag har trott, a: warder af hwarje Förslag borde dömas ester som der mer eller mindre nalkades lil detta ändamål. Det är i synnerhet ur denna synpunkt, som jag ansett Lagman Lll/vers^arrse votum ostribigt förtjena företrädet. Da uti dcsta bada Betänkande» Konungens Nådiga krojwluion til sit hufwndsakeliga innehall bljfwik 43 Killien; är det endast uti särffilldta afsecnden, som de aiffilsta sig. Da staga är at uphafwa der stadgande i Lagen, lwarigenom sageö, a t Köp bryter Lontl^tk, up-.ommeb derwid den naturliga omtankan, ar pä en aa >g sarena /Xrrenstarvrs, Arswingars, Lrestirorsrs och Egendom - Herrens rätt. Frägorna om hwilken Egendom kan lii ponersr» gm sättet at förekomma det Arst tvingar pä et stzuäuleust sätt blifwa beröfwade det dem tilkomma borde, ost) huruwida Lreärrvrers rätt pä en korrt? srrsnsterast Egendom bör sträcka sig; detza Frågor urtömma da genast. Den allmänna principen blir derwid gällande, at det är för det allmänna, för Egendoms Herren och for -Xirenäakoi-en lika förmånligt. ar LanrrsArrrn äro ställda pa längre tid och at Lagen ger dem full säkerhet lVHosti6cglionerng af denna princips bero af Lagens särffilldta stadganden om Arst och Aflinge-Egendom, samt om willkorcn för den förras ckilponeranäs. Defla äro uri Konungens Nådiga kropvlliinn utsatta, och jag tror, enligt Herr Lagman Lilkvsrspärres ranka, at de ej hade bordt sträckas deruröiwer.
Staden bör således inom sig taxera sina innevånare på grund af deras näringar, sarnt äldre statuter och privilegier m. m., för att derigenom sammanbringa en gifven summa, hvilken såsom bevillning från densamma skall utgå. Är väl härigenom någon större kostnad, svårighet eller tidsutdrägt förorsakad? Äfven detta är för mig ofattligt. Längre fram i Betänkandet lyda orden: ”då man dertill tagit i beräkning ovissheten ”om Bevillningens utgående och rättvisa fördelning m. m.” Hvad det första, nemligen ovissheten om Bevillningens utgående, angår, kan jag ej finna ringaste fara derföre vara för handen, emedan det enligt mitt project utfallande resultatet är grundadt uppå verkligaj ovilkorliga ting, då deremot den nuvarande Bevillningens resultat endast är bygdt på synbara och vilkorliga. Vidare hvad den andra punkten vidgår, är det väl ej att supponera, då de betalande sjelfva inom sig välja dem, som skola fördela bevillningen dem emellan, att de med sitt förtroende falla på någon annan, änden de anse så väl äga sakkännedom, som ock vara oväldig. Hvad skulle då väl blifva af medborgerliga förtroendet, hvad af den aktning, som landsmän hysa för hvarandra, den tro de bära i sina bröst om en i liäfderna beprisad redlighet, om de behöfde frukta svek och väld af dem, de sjelfva af 316 Den 3o Mars f. ro. förtroende valt till sina sakfullmäktige? Näppeligen torde detta behöfva befaras då mera än nu. För att ej längre upptaga en dyrbar tid, vill jag, ehuruväl ämnets vigt fordrade en närmare detaillering, dock med afseende derå, att mången ännu torde önska, att i denna sak få orda, endast tillägga följande korta öfver 1812 års BevillningsFörordning, som 1111 gäller. Principen för denna Bevillning är synbar förmögenhet, eller också finnes der ingen princip. I förra fallet innefattas en conlradiction; ty huru är det väl möjligt, att principen för något reelt, något verkligt ting, kan vara något blott synbart, det är inconstant, föränderligt?