Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet finner väl äfven, att, när myntet varder en stadgad mätare af alla andra värden, det medel till lönernes rättande efter varuprisen och myntvärdet i allmänhet, hvilket blifvit sökt och användes i lönernes beräknande lill en del i Spannemål, icke vidare behöfver begagnas; men så länge, icke genom ordning i Myntväsendet, förstnämnde mål uppnåtts, eller verkan af en Myntbestämning, i händelse den nu beslutas, icke hunnit erfaras, lärer för närvarande det icke böra anses lämpligt, att berörde Spannemålsberäkning upphör. Någon vidare anmärkning i denna del har Utskottet icke funnit vara gjord, och anledning har således icke eller förekommit, att ofvanberörde tillstyrkande i någon måtto förändra. 4:o I den af K. StatsContoiret väckta fråga, om olämpligheten deraf, att Embetsoch Tjenstemän till Kronan erlägga. Contribution af loner och dera vidkännas afdrag till förmän för vissa inrättningar, hvilka afgifter Utskottet ansett tills vidare måste fortfara, liar hos H. R. o. A. Hr Friherre Sparre j Sixten j anmärkt: att Utskottet bordt alternativt uppgöra Löneregleringen sålunda, att, om grundcrne för den blifvande Allm. Bevillningen skulle blifva oförändrade, Anslagen till Tjenstemännens netto-behållning på lönerne bordt ökas med Summan för Contributionerne 100,000 B:dr samt för Centonalen med 3o,ooo B.:dr, oberäknadt Flottans löner, samt, för motsatt fall, lö - x Stats-TJtskottets neanslaget calculeras till minus desse Summor, hvarigenom R. Sl:r satts i tillfälle att härom besluta och genast kunnat gifva en ledning i detta afseende för BevillningsUtskoltet:
För min del kan jag icke neka, att jag inom komitén ansåg, det tjensteman, som blifvit i konkurstillstånd försatt, kunde något längre än 4 månader afhålla sig från utöfvande af sin tjenst, och jag har således för egen del ingenting att invända emot en åtterremiss af denna §:s l:sta morn.; jag har endast velat redogöra för de skäl, på grund af hvilka detta mom. erhållit sin nuv:de lydelse. Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställda särskilda propos:r, biet' 1:sta mom. återremitteradt och det. Hr Lagercrantz, Adolf Jakob: Jag får i afe:de å denria g hemställa, att efter ordet »tillfallit» å 5:te raden matte insättas orden »och till gäldens betalning gå bör», emedan domarens befogenhet icke kan sträcka sig längre än att fordra en sådan upgifts fästande med ed. Gr. Sparre: Pröfningen af den frågan, huruvida en tillgång är af beskaffenhet att böra användas till gäldens betalande, kan icke få bero på gäldenären sjelf. Han skulle då kunna vid fördöljande af befintliga tillgångar skylla derpå, att de icke vore af sådan natur. Jag kan således icke tinna det ifrågasätta tillägget lämpligt. Sedan öfverläggtiingen förklarats afslutad samt H, Exc. Hr Gr. o. Landtm, uptagit de derunder gjorda yrkanden å dess bifall till §:n oförändrad och dels bifall dertill med deri förändring, att orden »och till gälds betalning gå bör» infördes efter orden »som honom efter konkursen tillfallit»; framställde H. Exc. propps, å bifall till §:u oförändrad och, då dervid svarades flere ja jemte ett eller annat nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. § 3L Bifölls. § 35. Hr Dalman anförde dels skriftligen dels mundtligen:
Det Hedervärda Bonde-Ståndet liar till Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten remitterat åtskilliga memorial, åsyftande dels ändring i Kongl. Förordningen den 1 Augusti 1805 om skogarne i Riket, dels förklaring af andra dermed gemenskap egande lagar och författningar. Öfver dessa motioner, hvilka Utskotten, i anseende till deras likartade Beskaffenhet, ansett lämpligt att i ett sammanhang behandla, gå Utskotten nu att gemensamt utlåtande afgifva. I ämnet har blifvit anfördt: Af Olof Olofsson från Westerbottens Län: att den i 23 §. afofvannämnde 1805 åis Kongl. Förordning stadgade ansvarspåföljd af dubbla åverkansböter för boställsoch kronohemmans-innehafvare, som beträdes med försäljning af skog, eller på annat sätt skog åt andra olofligen upplåter, väl vore af behofvet påkallad, men att det sjmtes stridande mot allmänna rättsbegreppet, att den, som, vare sig genom köp eller annorledes, på ett ärligt sätt erhåller skog, från sådane lägenheter, skall vara till enahanda ansvar förfallen, helst man med säkerhet bör kunna antaga, att öfverlåtaren skall i första rummet känna, med hvad rättigheter och skyldigheter bostället innehafves. Motionären har, i följd häraf, föreslagit, att väl det för boställshafvare i ofvannämnde §. stadgade ansvar må qvarstå, men att den, som skogen köper eller på andra villkor erhåller, skall vara från allt ansvar fri, utan afseende, om han vetat eller ej, att han skogen från boställe bekommit. Skulle detta förslag emedlertid icke finnas tillämpligt på alla boställen, har motionären yrkat, att det åtminstone måtte tillämpas på alla Prestebols-innehafvare, och dem, som med dessa på‘ett eller annat sätt kunna contrahera om skog, enär den agtning och det förtroende, som böra vara rådande emellan en själasörjare och en åhörare, kan, genom ett den senare åbragdt ansvar, för alltid förloras och möjligen urarta till ovilja och hat, medförande betänkliga följder.
Utan att dela de stora förhoppningarne om vårt Jordbruks förkofran genom nya Låntillgångar, kan jag likväl ej neka, att Bankens nuvarande begagnade utlåningsfonder visa sig otillräcklige, isynnerhet då den rubbade crediten emellan enskilde äfven tages i betraktande; men ehuru jag likaledes inser, att Bankens Lånerörelse äfven efter realisationens början bör fortsättas, såsom en för Bankens bestånd och det allmänna lika angelägen sak, kan jag likväl ej biträda Bil. t. Banco-Utsh:s Betänkande, N;o 92. 5l detta förslag, hvarigenom Banken skuldsattes utrikes på 4° års tid, för att, kanhända med förlust, inen säkert med obetydlig vinst, blifva Mäklare för enskilde, och hvarigenom Bankens löpande Obligationer skulle blifva handelsvara, likasom vanliga ouppsägbara Stals-Obligationer, för ett emot rabatt erhållet Lån, Skall beslutet om myntsbestämning och realisation kunna gå i verkställighet och ega bestånd, så bör, efter min tanka, såsom allmän princip tillstyrkas, att Rikets Ständer icke hädanefter, såsom hittills, begagna Banken såsom undsättningsanstalt, på sådant sätt, att dess egen Credit i en framtid derigenom möjligen skulle kunna lida, och deremot söka göra Banken oberoende af Statens credit, genom efter behof och tillgångar verkställde afbetalningar på Statens godkända skuld; att ställa Låne-rörelsen på ett så förmonligt sätt för Banken, som kan öfverensstämma med Nationens billiga fordringar och verkliga behof, för att dymedelst lika mycket bereda en utväg till bibehållande af Bankens soliditet, som Näringarnes förkofran, och aldrig afhända Banken mera af dess vinst, än hvad till åstadkommande af dessa dubbla ändamål icke erfordras. De betydliga förluster, sorn för Banken kunna inträffa, i händelse realisationen ej 5i Bil. t. Banco-ZJtslu Betänkande, N:o 92. efter förmodan skulle gå i verkställighet, och coursen genom inträffande händelser skulle komma att stiga betydligt, Sro för mycket påtaglige, för att ej gälla såsom fullt skäl emot förslaget, alt genom Banken upptaga utländskt Lån före realisationens början.
Skulle åter i detta hänseende någon olägenhet i få fal uppkomma genom den föreslagna lagförändringen, så är den så obetydlig emot den skada, sorn tillfogas samhället genom de nu gällande lagar för jordafsöndring, att jag ej annat kan än reservera mig mot Utskottens beslut att oförändradt bibehålla dessa lagar.” Lagoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, N-o 14. 19 Af Hr Doktor A. Nordstrom: ”Ehuru jag icke var närvarande, då denna fråga i de sammansatta Utskotten afgjordes, får jag dock emot Utskottens deruti afgifna betänkande mig reservera och tillkännagifva, att jag, hufvudsakligen instämmande i Hr Doktor Björungs reservation, dock tror, att icke mindre än två tunnland odlingsbar jord bör få afsöndras. Innehafvaren af en sådan jordlott kommer dä i nära likartad ställning med mindre jordtorpare och kan derpå hafva sin bergning, om han derjemte är kunnig i någon handaslöjd eller emot beting utgör arbete åt den egentlige jordegaren, hvartill tillfälle icke gerna kän komma att saknas. På sådant sätt skulle småningom en klass af sjelfständige arbetare kunna bildas, och det för fattigvården betungande och i en framtid måhända för landet vådliga stattorparesystemet afskatfas.” Af Hr Sundblad: ”Utskotten hafva, efter min öfvertygelse, förbisett vigten af det ämne, som i motionerne vidröres. Det omfattar en af samhällets vigtigaste frågor, nemligen den, om lagen bör eller icke bör befordra samhäUsmedlemmarnes naturliga rätt, att genom flit, omtanka och sparsamhet kunna bereda sig ett eget hem, en egen jordlott, på hvilken de må genom sitt arbete betrygga sig och de sina om skydd och de nödvändigaste behofven, under det att de genom gemensamt begagnande af sina krafter i lofliga sysselsättningar, slöjder och binäringar söka förbättra sin belägenhet och förkofra sig.
Denna dag, en värdig förberedelse till den heliga natten, då englar sväfva ned till jorden att åter och åter till troende hjärtan föra sitt glada badskap. Och vid julgranen sedan om kvällen, då julljusen dock allra skönast återskimra inne i barnaögon, då talar far om frälsningens evangelium och mor börjar sakta att sjunga — » N u segrar alla trognas hopp, vid englars lofsång rinner opp, så skön och klar en morgonstjärna. » — D u känner dem väl, de heliga tonerna! Jag har så många gånger undrat, hvarför inte julen varit detsamma, sedan jag blef » stor », som när jag var en liten en. Nu har jag funnit det. V i fullvuxna människobarn äro uttröttade af allt det arbete, som föregår helgen, våra sinnen äro icke längre spänstiga, de äro nedtyngda af jordiska omsorger. Mor och far skicka oss icke längre till sängs » i god tid », så att vi med stärkta och uthvilade lemmar kunna bli väckta till » ottan ». Långt efter midnatt äro vi ännu uppe, och vakna vi för att begifva oss af till kyrkan, så är det med tunga hufvuden och värkande kroppar. Och huru skall det då vara med den inre harmonien? Kan du ännu inom dig känna samma nästan öfverväldigande känsla af lycksalighet som förr, när du nu stämmer in i julpsalmen, den evigt unga, den som i det svenska landets tempel ljuder så godt som samfälld denna dagens tidiga morgonstund? Det gäller att bryta med gamla inrotade fördomar. Jag beder Eder så innerligt, I svenska systrar! Tanken, medan ännu är tid, på att för edra hem, för far och mor och kanske för en ännu kärare, bevara eder julfrid, eder hälsa och edert mod! A f hela mitt hjärta önskar jag nu Eder alla en god, en glad, en lyckosam och fridfull jul! Maja Bernhardsdotter. Mildhet och undergifvenhet äro kvinnans starkaste vapen. Ögonen och hjärtat äro alltför ofta källan till kvinnans omdöme. Meilhan. Lättjan färdas så långsamt, att fattigdomen snart hinner upp honom. Franklin. J) å försen. 1 En vandring genom utställningen oeh basaren till förmån för de svenska kvinnornas 1 Chieagoutställning.
N:o 38 afgifven reservation, hvaruti bland annat förekommer : ”Om man noga granskar de nuvarande nationernes allt mer och mer uppenbarade behof af politisk frihet, och deras derpå grundade mer eller mindre högljudda, mer eller mindre ofta förnyade påståenden; befinnas de icke vara af blott en art, utan af tvä sådane. Nuvarande lid yrkar: nationalrepresentation, för alt emancipera samhället från allena-slyrelsens möjliga nycker, men den yrkar äfven organiseradt communalväsende, för att på lika sätt emancipera sig frän embetsmannavälde!. Man kan medgifva detta och dock pä intet vis glömma, alt en alldeles motsatt opinion om den företrädesvis stora viglen af Konunga-inslilutioneus consoliderande och embelsmanna-hierarkiens utbildning gjorde sig gällande under flere af de sistförtlulne århundraden; det var i sanning samtidigt med begge dessa cenlralisationer af makt, som, efter tusenårig gäsning, en rå och laglös massa afeuropeiska fämiljeföreuingar vande sig vid ordning, odling och lag; — hvad vi nu med skäl öfverklaga, hade sin period, då det var ett hufvudvillkor för menniskornes trefnad och framsteg.” ”Men för den nuvarande tidens farhågor, utgöra emedlertid autocraliens successiva stegring och Statens inblandning, genom en embetsmannahierarchi, uti lifvets minsta detaljer, ett gemensamt föremål; del är ej endera af dem, utan begge tillsammans, som äro oförenliga med den politiska frihet, hvilken nu, nästan öfverallt, antingen tyst ön kas eller öppet fordras.” Frih. Cederström, Anders: Då jag tillika med flere andre talare hos Hr Gr. o. Landtm, yrkade den nu föredragna propos. om gemensam tanka, så skedde det med anledn. af den kännedom jag har om tänkesättet i allmänhet, alt ingen skall vilja ingå på en representationsförändring, grundad på ståndseller classval. Deraf följer likväl icke, det ju ej jag har sympathier för de förslag, sorn blifvit gjorda, ty jag erkänner, att af alla, som blifvit framställda, Gr.
Ej säges lätt. Dock vill jag vara kort. Stagnelius. Tvenne af Gabriellas pröfningsår hade förflutit; Arnman fortfor att, under sina kryssningar i skärgården, stundom besöka Tistelön, der han, väl anskrifven hos gamle Haraldson för den punktlighet, hvarmed han inbetalte sina räkningar, och den drift och klokhet, som utmärkte alla hans företag, beständigt såg sig emottagen med synbart nöje. Endast Anton skydde allt förtroligt närmande till den vänlige och artige jaktlöjtnanten. Så snart han fick se en skymt af tulljakten, satte han sig i sin snäcka och rodde utåt öns andra sida, der han, liksom fordom, satt hela dagen vaggande och sjöng neckens visa, medan han mekaniskt skötte metspöt eller uppdrog säfven. Om vintern lemnade han spisvrån och gick på sin kammare, när Arnman kom; och ehuru han år från år blef beständigt mera grubblande och sluten, hade man likväl ej på långliga tider hört något oroande utbrott. Josefinas och Gabriellas bekantskap hade snart öfvergått till ett förtroligare förhållande; och de voro så nära förenade, som tvenne flickor med deras olika lynnen kunde vara. Fru Kathrina såg väl icke med nöje Josefinas förnyade besök på Tistelön ; men sedan hon en gång, i en serdeles vänlig stund, gifvit sitt bifall till det första, fördrog hon de andra, ty Josefina behöfde i alla fall att någon gång få roa sig. Hvad Arve beträffade, hade han, såsom fru Kathrina uttryckte sig, vuxit ur barnskorna; och oaktadt all den vördnad, han visade sin mor, måste hon dock låta sig behaga – hvilket gumman Arnman ock gjorde med all värdighet – att mannen fick styra sina egna företag. Och till följd deraf blefvo hvarken alterationer eller uppståndelser synbara, då han talade om att resa till Tistelön eller berättade att han kommit derifrån. I Arves sätt låg en säkerhet, hvilken till och med afhöll hans mor att mästra och bevisa. Han hade dessutom något så likt salig far, med den skilnad att mannaålderns friska kraft stämplade hvarje hans handling och gaf den lif.
Stats, Utskottet wördsammeligcn förestå: Att 1:0 nar NikSdagar komma att hallas pa annat ställe än i Stockholm och Fullmägtige wid Riksgälds - Contoiret i egenskap af Riksdagsmän wistas ä Riksdags-orlen till fulltaligt antal, äfwen för afgörandet af wigtigare mål, Styrelsen da anses wara pä Riksdags, orten; Och twärtom, när samma antal qwarblifna i Stockholm. 2:0 Att, derest fulltaligt antal af Fullmägtige icke befinnes pä nägotdera stället, kommer Styrelsen att wara i Stockholm, samt, till antalets fyllande, wäljas Suppleanter pä den tid och pä det sätt, hwarje Stand härom för, ord - Den 6 Julik. H27 ordnar; Hwilket Riksens Högloft. Ständers närmare ompröswande wördsammeliaen underställes. §n Ledamots serskildt yttrade mening bifogas. Orebro den usta Julli 1812. Pä Högt. Ridd. och Zldelns Pä Högw. Prcst-StändetS Ledam. magnar, Ledam. magnar, Lark lVI örner. Pr Walloll. Borgarc-StänPä Hcderw. Bondc«Stä»« ders Lcdam. wägnar, dets Ledam. magnar, I. ^Ve^elin. Utdrag af pcotoeollet, bällit hos Riksens Högloft. Ständers,Sla'§-Ustott, wid Urtima Riksdagen s Orebro d. l Julii 1812. SD. ^err Profestorn Forsell ingas följande anförande till Protocollct: "I det af Rikets Högloft. Ständers StatsUtstott nu afgifne Betänkande, rörande RiksgäldsWerkets Styrelse i händelse af Riksdag pä annat ställe än i Stockholm, kan jag icke för min del instämma.
M* v ernber fl m. ersättning för Bolagets redan lidna förluster, echSett vilkor,’ att i af andra medborgare anskaffa en lika summa eller 200,000 R:dr tilj fullbordande af Ryds Schakt, samt StenkolsVerkets bringande uti fullkomlig drift, hvarförutan nedre flötsen aldrig kan åtkomma*, eller Grufvedriften vidare fortgå, på ett sätt, sorn motsvarar redan gjorde uppoffringar, och som gör detsamma förtjent af det understöd, hvartill man redan mäste' anse detsamma berättigad!. Med|Utskotten delar jag den”öfvertygelse, att Statens bidrag så sällan som möjligt böra användas, vid enskildtas företag; men jag kan dock icke med dem uteslutande antaga denna regel, för ali näringsförkofran, och jag har ofta funnit att Riksens Ständers handlingssätt, varit grundadt på andra mera vidsträckta åsigter, medförande fortfarande anslag, af vida betydligare belopp. Jag åberopar härvid de beslut Riksens Ständer fatfat om bidrag till Canalinrättningar, Strömrensrensningar, ödlingsfö; etag och Bergshandteringens understöd, hvars nytta det vore långt ifrån mig att bestrida. De hafva icke anset!* onyttige för Fäderneslandet, endast af den orsak, att de öfverstigit den enskifta förmågan, utan man har alltid funnit Statens mellankomst nödvändig, då derigenom stora och för det allmänna nyttiga föremål kunnat befordras. Äfven de uti en framtid mäst 1 öfvande företag, skulle annars förfalla, i samma nion, som rörelsekraften inskränktes. Framgången af näringar i allmänhet beror på tillräcklig* kraf, 9iti { Zftreir.i»r f, wtr, 7 ter ecfe dessas rätta användande. Vid bietJlen* hedömande bör afseende göras å deras infly» telse på allmänt välstånd, da naturtillgångar som erbjuda sig, samt do större eller mindre svå. righeter som måsto undanrödja*, innan do kun* na begagnas. På dessa omständigheter, hafva Utskotten enligt min tanke, icke fästat det afseende som man bordt vänta.
N:o 251, 252- Verlemnas, att, till fyllnad i sistnämnda summa, hållas E. K. M. tillhanda, till det belopp hvarje år, som E. K. M. finner böra, i ett eller annat afseende, användas för Försvarsverkets iståndsättande, och af StatsContoret, efter Nådig föreskrift, varder requireradt; hvarjemte, och enär detta anslag icke motsvarar det, som E. K. M. för merberörda ändamål ansett erforderligt, R. St. velat medgifva, att ytterligare, i den nion vid Magazins-fondens utredning medel inflyta och i RiksgäldsContoiret insättas, 25o,ooo R:dr jemväl till E. K. Majrts Nådiga disposition, öfverlemnas, alt likaledes för Försvarsverkets iståndsättande användas: utgörande alltså sammanlagda beloppet af det dertill nu beviljade anslag, B:co R:dr 2,820,000, för hvars användande R, St. i underdånighet anhålla, att årlig redovisning måtte afgifvas, till gransknings undergående i E. K. Maj:ts och Rikets KammarRätt samt af R. St. eller deras Revisorer. Rikets Ständer framhärda etc. Uppl. o. godk. hos Ridd. och Adeln d. 25 Nov. 1829. Preste-Ståndet d. 25 —■ — Borgare-Ståndet d. 27 Bonde-Ståndet d. 30 Rikets Ständers underdåniga Skrif velsej i an - Exp. Ustk. Förslag till und, Skrifa. N:o 252. 31 ledning af ifrågaställdt upphörande af Skinnskattebergs Bergslags-privilegier. S. A. K. Uti den, med anledning af Rikets år i818 församlade Sländers underdåniga förslag om Bergslags-privilegiers indragning för de orter, der Bergsmannayrket icke såsom tillförene idkas, uppkomna fråga om Skinnskattebergs i Westmanlands Län belägna Bergslags utläggande till Landslag, har E. K. M., medelst Nådig remiss den 1?
Äfven jag är af Hr Cederschjölds tanke i liufvudsaken; men jag skulle likväl tro, att Exped.TJtsk. har svårt att efterkomma den önskan han yttrat, enär detta Utsk. icke, på grund af en återremiss från R. o. Ad., kan ingå i en tolkning af RiksSt:ns beslut. Exped. Utsk:s åtgärd i grundlagsfrågor måste nend. grunda sig på prot.utdr. antingen från samtliga RiksSt:n eller från förstärkt Constit.Utsk. Frih. Cederström har nu yrkat den sats, att RiksStln ej äga att besluta, hvad i riksd.beslutet skall intagas. Hvem har då denna beslutanderätt? Är det Constit.Utsk:s envisa qvarblifvande vid sin sats, att Utsk. ager med R. St:s rätt besluta, hvad som skall blifva livilande förslag, sorn skall göra sig gällande, eller hafva R. St. till Constit.Utsk. afslåtl sin beslutanderätt? Intetdera deraf har grundlagen velat. Beslut, ledande lill expedition, skola emanera från alla 4 RiksSttn eller från förstärkt Constit. Utsk., men icke från det enkla Constit.Utsk. Ku kan, efter min öfvertygelse, Exped.Utsk. icke skrida lill uppsättning af beslutet, såvida Utsk. icke från hvarje Stånd erhåller prot.utdr., som intygar, hvad som utgör Ståndets beslut. Men nu saknar Exped.Utsk. ett sådant document från PresteSt. Kan Exped.Utsk. på grund af en återremiss från R. o. Ad., hvarom äfven jag anhåller, hos PresteSt. begära och erhålla ett sådant prot.utdr., så tror jag, att saken blifver ren; men lyckas icke Exped.Utsk. att från PresteSt. erhålla något beslut, så tror jag, alt Utsk., i en - Dea 19 Maj. likhet med förevar, memor., icke kan upptaga frågan i riksd.beslutet. Hvad åter beträffar Frih. Cederströms sats, att det enkla Constil.Utskts förklarande skall, i trotts af RiksSLns beslut, gälla såsom R.
Af Herr Staaff, med hvilken Herr Lemchen samt Riksdagsfullmägtige Johannes Nilsson från Göteborgs och Bohus län och Paul Andersson från Jemtlands län sig förenat: ”Mot Lag-Utskottets betänkande angående lag om allmänt kyrkomöte nödgas, i vissa delar, jag nedlägga min vördsamma reservation. Jag kan nemligen ingalunda godkänna det tillägg Utskottet föreslagit vid lagens 6:te §, att vid val till elektor, hvarom i 5:te g förmäles, de väljande må besluta att valet genom öppen omröstning verkställas skall. Detta tillägg anser jag skadligt, då det i de flesta fall kominer att föranleda till öppen votering, ett omröstningssätt, som särdeles i fråga om val af personer lägger band på den fria viljan och .sålunda medför en olägenhet långt större än den, som må innefattas i de tillfällen till bearbetningar, som valsättet med slutna sedlar kan medföra. Lika litet kan jag biträda de åsigter, sorn grundat Utskottets tillägg vid den af Kongl. Majit föreslagna ll:te § derom att, i fråga om antagande af ny Psalmbok, Evangeliibok, Kyrkohandbok eller Katekes, erfordras förbifall att två tredjedelar af de närvarande ledamöterne äro ense. Då kyrkomötet är icke en beslutande utan en rådgifvande församling, som blott har att tillstyrka eller afstyrka ifrågasatta förändringar och åtgärder, så synes mig i högsta grad orimligt ett stadgande, till följd hvaraf, dä bland 60 röstande 39 yttrat sig tillstyrkande men 21 afstyrkande, desse sistnämndes mening bör, förqväfvande det stora flertalet, anses uttrycka mötets åsigt. Ett sådant förhållande, oegentligt i sig sjelft, blir det i ännu högre grad, då man ihågkommer, att Kongl. Majit och Rikets Ständer såsom afgörande icke lära underlåta, att, efter tagen del af mötets förhandlingar och vunnen upplysning om voteringens verkliga beskaffenhet, åt det stora flertalets åsigter egna välförtjent uppmärksamhet, oberoende deraf att, i följd endast af ifrågavarande stadgande, fåtalet tillagts kraft och verkan såsom majoritet.