Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och den, som innanföre är, svarar, och säger: Gör mig icke omak; dörren är nu stängd, och min barn äro med mig i säng; jag kan icke stå upp, och få dig det. Jag säger eder: Om han än icke uppstår, och får honom det, derföre att han är hans vän; likväl, derföre att han så trägen är, står han upp, och får honom så mycket han behöfver. Så säger ock jag eder: Beder, och eder skall gifvet varda; söker, och I skolen finna; klapper, och eder skall varda upplåtet. Ty den der beder, han får; och den der söker, han finner: och den der klappar, honom varder upplåtet. Hvilken ibland eder är den fader, om hans son bedes bröd af honom, som gifver honom en sten? Eller om han bedes fisk, månn han gifva honom en orm för fisk? Eller om han bedes ägg, månn han få honom en scorpion? Kunnen nu I, som onde ären, gifva edor barn goda gåfvor; huru mycket mer skall edar himmelske Fader gifva den Helga Anda dem som bedja honom? Och han utdref en djefvul, som var en dumbe; och när djefvulen var utdrifven, talade dumben; och folket förundrade sig. Men somlige af dem sade: Han utdrifver djeflar med Beelzebub, djeflarnas öfversta. Och somlige frestade honom, begärandes af honom tecken af himmelen. Men efter han visste deras tankar, sade han till dem: Hvart och ett rike, som söndrar sig emot sig sjelft, det varder förödt, och hus faller på hus. Är ock nu Satan söndrad emot sig sjelf, huru varder då hans rike ståndandes? Efter I sägen, att jag utdrifver djeflar med Beelzebub. Men om jag utdrifver djeflar med Beelzebub, med hvem drifva då edor barn dem ut? Derföre skola de vara edra domare. Men om jag utdrifver djeflar med Guds finger, så är ju Guds rike kommet till eder. Då en stark beväpnad bevarar sitt hus, så blifver det i frid, som han äger.
Där syntes icke ett spår af något lefvande väsen, icke något altare, icke någon prästinna, och då började Glädjen dansa ensam rundt på den gröna ängen. Hon höll armarne högt öfver sitt hufvud, böjde sig och lyfte sig, sprang och hoppade, medan hon sjöng med full hals. Till sist kastade hon sig på ryggen i gräset och sparkade med benen i vädret som en fölunge, som första gången är utsläppt på bete. Så fick hon lust att plocka de underbara gula blommorna, som hon aldrig förr hade sett. De doftade svagt som violer, och deras stjälkar voro så spröda, att de knäcktes af vid den minsta beröring. Hon plockade först långsamt och försiktigt, men där fanns så många, och hon ville ha dem alla. Hon ref då af dem, handfulltals, samlade dem i sin klädning och plockade den så full, att det flöt öfver som i en alltför fylld vinbägare, och hälften af blommorna föllo på marken. Så satte hon sig för att åter samla dem och började fläta kransar, men plötsligt hörde hon ett besynnerligt ljud i gräset bredvid sig, alldeles invid sin halfnakna fot, och hon fick se ett underligt djur; en lång, smal tingest, som liknade en lefvande gren, men blank och slät, slingra sig genom gräset. Hon ville slå det stygga djuret med en kvist, men då reste det sig på ända, öppnade gapet och räckte en klufven, spetsig tunga hväsande emot henne. Det liknade en af de ormar, som sno sig kring Esculaps staf, och med ett skrik sprang Glädjen upp, så att hon tappade alla blommorna. Hon störtade emot inhägnaden, och kastade sig så häftigt öfver den, att hon ref handen blodig och det ena af hennes sandalband brast. Hon fortfor att springa och skrika, till dess hon fick fatt i hästarne, som lugnt betade i det sparsamma gräset bland stenarna. »Bort härifrån!» ropade hon. »Här lurar döden på oss! Skynda er, mina hästar! Upp i luften igen!»
Jag tror således, att de statsanslag, som nu äro föreslagna af i,55o,ooo r:dr b:co, att användas till fängelsernas bringande i förbättradl skick, Den iS Januari. •47 i förtid blifvit anslagna, och att dermed bort anstå intill* dess att straff-systemet inträder. Då CTtsktn anslagit en sådan summa, halva Utsk-.n begått ett misstag, ledande till den påföljd, ali en stor del af summan kommer alt ligga onyttig, då den åter kunnat vara i större scala gagnelig för samhället, om den på annat sätt blefve använd. Jag skulle tro, att hälften af det föreslagna beloppet, eller 730,000 r:dr b:co, är allt hvad som kan användas. Om jag nu ifrån theoretiska grunder har kommit till detta resultat, så tror jag mig äfven kunna ådagalägga, alt denna min öfvertygelse öfverensstämmer med det factiska förhållandet, ty jag tror sannerligen, att om man äfven för detta ändamål reqvirerar livarenda tegelsten, sorn slås på dessa fyra år, och om man ville sälta i rörelse hvarenda byggmästare, som finnes, så skulle man ej, med ordnings iakttagande och bibehållande af controller, kunna bygga för <j5o,ooo i:dr b:co på fyra år, utom det, att jag tror mig förut i dit theoretiska hafva lie* visat, att vi ej behöfva gå så långt. Till följe af allt detta anhåller jag, att Utsk:n ville närmare eftersinna förhållandet och häitill endast anslå hälften af den föreslagna summan, och då vill jag önska, att Utsktn föreslå R. St., att när de för K. M. framlägga sitt beslut angille ifrågavar. anslag och deras ändamål, R. St. ville stanna vid alt blott generell framställa ändamålet med de anslagna medlen och Öfverlemna verkställigheten åt Regeringen, emedan principen må tillhöra R. St. att besluta örn, men verkställigheten bör vara en Regeringens omsorg. Jag anhåller 0111 fiterremiss af betänk., och alt dessa mina anmäi katr måtte fä åtfölja till Utsktn. Frih. Hamilton, Hugo: Tvänne
Med lugn skulle jag afbidat följderna af hvad i denna fråga hittills tillgjordt blifvit, om icke anförde omständigheter till någon del rubbat min tillförsigt. Jag anser denna rubbning redan då förhanden, när omförmälte hvarfs stater blifvit, från första hand, i underdånighet föreslagne till half inqvarteringsersättning emot deras vederlikar. Denna till sin natur obilliga, till sina följder visserligen skadliga nedsättning, skall, i enskilt afseende mäst kännas inom dessa staters underbefäl, hvilkas löningsvilkor dessutom, i förhållande till deras utomordentligt trägna och dageliga, ja i afseende till material behandling och arbetsdrift, ansvarsfulla tjenstgöring icke uthärda den ringaste jemförelse med en stor del af deras vederlikar och icke ens med sjelfva arbetarens, till hvars ledning och anförande detta underbefäl blifvit tillsatt. Jag framträder således i denna fråga icke allenast med behjerteniieten för misslåttade underhafvande anspråk, utan tillika med den varmaste känsla för det mål som fästar mitt kall 384 Sen 2i Februetriu vid fäderneslandets en sådan känsla är i beroende af och i ett snalogt färhållande till Styrelsens mer eller mindre conseqventa disposition af de medel son? alu RiksStatens, behof i denna väg utgå» N:o n. Herr Gripenstedt, Jacob: Att ingenting fordrar, så mycken eftertal, ka, klokhet och försigtighet sorn hvarje r.y, ppptänkt samlundsinrättning eller någon för behofvet påkallad Statsförfattning, har erfarenheten nogsamt bevisat. Grunden för desse borde och måste ju nöd», vändigt vara statens och samfundets nytta och fördel, men då detta ändamål så ofta förfela*. Och enslutlig obotligskada deraf uppkommer, så, är klart att inse, att sjelfva planen varit illa Uttänkt och medlen, lika så illa beräknade , som följderne i framtiden påräknade. Detta allt se vi nu genom ett alltför klart förstorings,- glas uti inrättningen af de nu ändtligen afledne högst förderflige Disconterne, sorn uti sin hastigt timade bråd-död, gjorde följden ännu plyckligare.
Men då beklagligen så icke synes vara förhållandet, torde häruti ligga ett ytterligare skäl, att tillämpa uppå nu ifrågavarande militärer den gamla författningen, som gällde dem, som varit i krig, i synnerhet om tiden för deras anställning i tjenst blir såsom vilkor utsträckt från 12 till 20 år. Sveriges 462 Den 10 December e. m. läge vid’ sidan af kanske den mäktigaste stat i Europa, kräfver, efter min öfvertygelse, ovilkorligen, att Sverige egnar en synnerlig omvårdnad åt allt, som liar samanhang med dess försvar, och derföre önskar jag också framgång åt motionärens förslag. Beträffande Hr von Ehrenheims anmärkning, att konduktörer, banvaktare vid jernvägarne samt postiljoner icke borde vara inbegripne bland de tjenster, till hvilka ifrågavarande militärer skulle ega företrädesrätt, så vill jag icke emotsätta mig en sådan inskränkning, ehuru jag tror, att en militär, som blifvit antagen t. ex. vid 20 års ålder, skall, om han derifrån tager sitt afsked vid 40 år, vara ganska länge, och i ganska hög grad användbar och tjenlig till dessa befattningar, som nu äro i fråga. Jag anser dock redan det såsom en förmån, om man stannar vid att tillämpa 1752 års författning, så, att den må kunna uppfylla sitt välvilliga ändamål, nemi. att hedra och gagna den längre tid tjenande Svenska militären. Af dessa skäl vågar jag vördsamt anhålla om återremiss. Gr. Björnstjerna: Jag är förekommen af de båda siste talarne, men då Hr von Ehrenheim trott att militärer torde vara mindre lämpliga till dessa platser, samt att man blott borde fästa afseende på skicklighet, vågar jag för min del tro att det icke finnes någon bättre skola för inhemtande af ordning, påpasslighet och disciplin, med ett ord just de egenskaper, som erfordras för banvaktare vid jernvägarne, än soldatlilvet. När nu icke fordras annat, än att f. d. militärer skola få sina förtjenster jemförda med andras, ser jag ingen orättvisa deri att militärer, derest förtjensterna äro lika, ega företräde till de uppräknade platserne.
Dermed hemtade hon hö och halm ur ladan, och svepte, och strödde, och gaf otte-foder, och lagade om dem på allt sätt. När så det var gjordt, tog hon mjölke-stolen och satte sig att mjölka. Men då voro korna lika beskedliga emot henne igen. Så snart hon kom till dem, råmade de af glädje; ingen sparkade ut mjölken ur stäfvan, eller gjorde henne eljest någon förtret, utan de voro stillsamma och spaka som lamm. Det var så en riktig lust att se huru den lilla skötte sina sysslor, och korna trifdes under hennes hand, och blefvo feta och hulliga, så att der på gården aldrig fanns mera med mjölk eller vackrare fä, hvarken förr eller sedan. När flickan nu hade ansat om sina kor, och mjölkat, och silat, och samlat mjölken i mjölk-spannen, kom der en hel skara kattor, både stora och små, omkring henne, och jamade så ifrigt: »Gif oss lite mjölk! Gif oss lite mjölk!» Då var hon lika beskedlig emot kattorna, som hon förut var emot korna; och hvarken snäste dem eller slog dem, såsom mången annan hade gjort, utan strök dem på ryggen, talade vackert till dem, och sade: »stackare mina små kattor! Ni ären väl svultna och törstiga? Vänta, skall jag gifva eder dricka.» Dermed tog hon spannen, och öste mjölk åt dem i katt-skålen. Men alla kattorna samlade sig omkring henne, och ströko sig emot hennes knän, och krökte ryggen, och spunno helt förnöjda, så det var just en glädje att se, huru de hyllade sig till den lilla ladugårds-pigan. Sedan otte-sysslorna nu väl voro lyktade, skulle styf-dottern på logen och rissla korn. Vid hon så stod och risslade kom en stor skara sparfvar flygandes ute på gården, hoppade allt närmare och närmare, satte sig på log-tröskeln, och qvittrade så ideligen: »Gif oss lite korn! Gif oss lite korn!» Då gjorde hon inte såsom mången annan, skrämde sparfvarne och hyssjade bort dem, utan talade vänligt till dem, och sade:
Frölich en aniedn., hvars gilllighet jag ej anser kunna honom bestridas, att väcka ifrågavar. motion. Jag tror mig derföre ej för min del kunna tillstyrka R. o. Ad. att vägra remiss å Gr. Frölichs nu föredragna motion. Gr. Horn, Claes Fredr.: Då jag finner af Frih. Cederströms sisla yttrande, att hans afsigt är att hindra remiss af Gr. Frölichs motion; så uppstiger jag, för att, i motsats mot hvad han yrkat, begära, alt denna remiss måtte äga rum. Jag tror att Gr. Frölich har tillräcklig aniedn. för sin motion deruti, att Hr Halling i BorgareSt. verkligen begärt, att handelsoch sjöfarts-fonden skall försvinna. Så till vida anser jag att Gr. Frölich välbetänkt kommit Utsk. till hjelp med denna motion, i händelse Utsk. delade Gr. Frölichs och Frih. Baabs åsigler, hvilka öfverensstämma uti den frågan, att det ej vore Representationen värdigt att neka uppfyllande af de förbindelser, dem Svenska Regeringen ingått; och således skulle måhända frågan om Trollhättecanalbyggnad verkligen lägga hinder i vägen för denna fonds upplösning, nemi. i händelse icke någon annan utväg skulle gifvas för att honorera de förbindelser, som skulle hindra motionens upptagande och bifallande. På denna grund anser jag det vara nyttigt för Utsk., att på en gång få behandla Hr Hallings motion och Gr. Frölichs förslag. Jag tillstyrker alltså remissens bifallande. Hr Lefre'n, Joh. Pehr: 5i §:n Riksd.Ordn. lyder sålunda: "I en skrift böra ej flera mål af olika beskaffenhet sammandragas etc.’’ I denna motion äro likväl tvänne mål sammandragna, det ena är frågan om Trollhätte-canal, och det andra är frågan om handelsoch sjöfarls-fondens upphörande. Jag tror, att dessa begge mål derföre blifvit kedjade tillsammans; emedan man ej på annat sätt kunnat få fram det ena målet. Frågorna böra derföre i min tanke skiljas åt, på det att R. o. Ad. må kunna bifalla remiss å den ena och neka remiss af den andra.
– Vårt torp hör icke heller till kapellet utan till moderkyrkan – svarade qvinnan – och vi gå således i moderkyrkan; blott någon gång gå vi här i kapellkyrkan för att höra er goda prest. – Och hvad tycker ni om vår «goda prest? – Jag tycker om honom så, att jag nu är här för att tala med honom. – Och hvarifrån är ni? – Från Inttilä torp. – Jag har hört det der namnet förut – sade Regina icke utan en viss missbelåten min – men hvad vill ni? – Pastorn har en ung fosterdotter, som man nyligen velat ta lifvet af. Kan jag få se henne? – Jag förstår inte, hvartill det just skulle tjena. Hon sofver dessutom nu. – Om hushållerskan skulle veta, att det var under vårt tak, som hon sofde den natt, då hon blef räddad af Ristilä magistern, så skulle hushållerskan inte neka mig hvad jag begär. Nu minndes Regina, att Stella berättat för henne om torphustrun, hvilken visste hon ej ... och att Stella sagt, att det säkert måste vara en god gumma. Minnet af dessa hennes älsklings ord gjorde, att Inttilä torphustrun helt hastigt vann i Reginas ögon och att Regina glömde bort det obehagliga intryck, som namnet haft på henne. – Ja nå, om ni lofvar att gå mycket sakta, så att ni inte väcker det späda barnet ifrån den sömn, som den arma så väl behöfver, så kan ni då komma med mig in till henne. Tag nu af er emellertid era klumpiga träskor. Hon trädde nu in och betraktade den sofvande Stella. Torphustrun började sakta gråta, när hon såg huru blek och tärd Stella var; hon, som oaktadt det rysliga i nattens äfventyr dock var försedd med den friskaste färg, morgonen då hon vaknade i torpet. – Hvem är det, huru skall den se ut, som kan hafva hjerta att vilja mörda en sådan, som denna – tänkte torphustrun och hennes blickar voro ömma. – Vill ni vara god emot mig – hviskade hon i Reginas öra – så tillåt mig att sakta skjuta undan linnet, så att jag kan se hennes högra axel. Eller kanske ni hellre vill göra det sjelf?
Jude anmärkte lagbrott, sorn andra lagligen beifrade missbruk af enahanda beskaffenhet, hvarå exempel äfven inom de Svenska Handtverkerierna ej saknas, kunna läggas de idkare till last, hvilke uti de upptäckta förbrytelserna ej deltagit. Om man utan fördom xådfrågar andra länders erfarenhet, skall man äfven lätt upptäcka ätt de oordningar, som enligt utländska Författares berättelser tillräknas de der vistande Judar, leda sitt ursprung ifrån sådana omständigheter och förhållanden, som endast kunna äga rum under svaga styrelser och felaktiga författningar ; och att Stater finnas, der denna Nation behandlas med rättvisa och billighet, derom äger man, utom mångå andra bevis, ett nytt vedermäle uti den nyligen upprättade Tyska Förbunds Acten, som innehåller att Judiska Trosbekännare förblifva i åtnjutande af de dem förut beviljade friheter, och förklaras skicklige till erhållande af alla Medborgerliga rättigheter, så vida de fullgöra alla Medborgerliga pligter. Då det måste antagas som otvifvelaktigt, att de som upprättat denna Högtidliga Act, ej varit missledde af bristande kännedom eller felaktiga underrättelser om Judiska Nationens Religionsoch Moral principer, och det ännu mindre bör förmodas, att de vid detta vigtiga tillfälle åsidosatt samvete och öfvertygelse , så synes denna offentliga handling kunna med något skäl anföras såsom bevis emot trovärdigheten af de uppgifter, som i frågor rörande denna Nation i närvarande tid ej sällan förekomma, och hvilka lätt k/ajiija föranleda till irriga begrepp i dessa 5 5 8 Den 5 Juli. dessa ämnen, om de framställas af personer, som ej böra misstänkas, att sakna upplysning) tolerance och menniskokärlek. Men det är ej endast på dessa skäl Utskottet grundar sin öfvertygelse om origtigheten af de anmärkningar * sorn blifvit gjorde, att Judiska Religionen skulle vära hinderlig för all Medborgerlighet och i synnerhet oförenlig med de Christnas Moraliska principer, samt att tillåtelsen för judar och. Christna att ingå inbördes Äktenskap skulle leda till indifferentisme och för öfrigt blifva af menliga följder i Religieust, Moraliskt och Medborgerligt afseende.
Att belägga en sådan vara med export-tull, an19 H. 4 Den 9 Januari f. ra. ser jag icke klokt samt ej kunna rättfärdigas, oell efter jag fått orätt här och får orätt i Sverige, så appellerar jäg till hela Europas omdöme, huruvida man hör på detta sätt belasta sin hufvudsakligaste export. Hr Lefren: Jag anhåller att i ett annat plenum få aflägga min reservation emot åtskilliga af R. o. Ad. fattade beslut i fråga om tulltaxanJag är förhindrad för ögnnblicket att kunna göra det och liar genom sjuklighet varit förhindrad att skriftligen uppsätta mina tankarne von Hartmansdorff: Äfven jag hade ämnat att i dag afgifva en reservation mot de beslut RoAd. i vissa fall fattat angrde tullbevillningen; men som jag af sjukdom varit förhindrad att öfvervara de 2 sisla plena, hvarunder frågan behandlades, oell således icke förrän i dag känt beskalfenheten af de beslut Ståndet då fattade, har jag ej i dag kunnat aflemna min reservation. Jag anhåller derföre alt det H. Ståndet måtte tillåta mig göra det en annan dag» Öppnades Hrr Electorers lista lill val af ledamöter i nedannämnda Utsk., nemi. i BevilliiingsUtskottet: N:o 1226. Hr Gripenstedt, Joli. August, efter N:o ig5g. Hr von Kraemer, fullm. Hr Ribbing, Bengty i Rid darli 11 sUtskotteti N:o 112. Gr. Taube, Guslaf Johan, efter N:o io5. Gr. af Ugglas, Ludvig. Likaledes öppnades Hrr Electorers lista till val af en ledamot i BancoUtsk. och en ledamot i EXped-TJtsk., att i nämnda Utsk. inträda under den ledighet, som blifvit beviljad N:o 2082. A. Hr Mannerskantz, Garl Axel, samt N:o 2i5t.Hr va blifvit utsedde: i BancoUtskotteti N:o 2ogo. Hr Rosenkrantz, fullm. Gr» Posse, Erik.
Flertalet af i Länet valde deputerade hafva yttrat sig väl anse med det allmänna hästa mest förenligt att alla ränte-persedlar till kontanta penningar förvandlades, men då sådant mot Konungs och Ständers beslut ej kunde vinnas eller egentligen utgjorde föremål för deputerades yttrande, ingingo de på det af Kongl. Maj:t framställda förslag. Deputerade ausågo derjemte, att den mindre betydliga qvarn-ränta, som nu utgår uti råg, borde till korn förvandlas. Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Länet har ej anfört något emot förslaget. Kongl. Maj:t föreslår nu, i öfverensstämmelse härmed, Rikets Ständer, att: l:o Såsom hufvud-riinte-persediar inom Norrbottens Län bestämmas: spanmå! och smör; 2:o Alla uti desse persedlar nu fastställda räntor bibehållas med blott den förändring, att spamnålen utgöres öfverallt uti korn, hvartill de mindre betydliga, uti annat sädesslag nu utgående, förvandlas; 3:o Alla öfriga nuvarande uti ordinarie räntan inbegripna persedlar förvandlas till bestämd penninge-ränta, att, jemte vid spanmålens förvandling till korn möjligen uppkommande bråktal samt nuvarande skatte-titeln penningar, utgå enligt i allmänhet stadga.1« grunder, Kongl. Majit anser förenklingen uti grundskatterne vara en angelägenhet, hvars snara tiflvägabringande är af synnerlig vigt; och finner, i anledning häraf, nödigt lästa Rikets Ständers uppmärksamhet på nödvändigheten att bereda medel dertill, att det för ärendenas vanliga gång i vissa afseenden knappast tillräckliga antalet tjenstemän må sätta* i stånd att, sedan Rikets Ständer afgifvit svar på denna Kongl. Majits Nådiga proposition och ändtligt beslut i ämnet är fattadt, med önskelig skyndsamhet bringa förändringen i fidi verkställighet. Kongl. Majit vill i sådant afseende gifva alla behöfliga föreskrifter; men, på det att öfrig;» dagliga göromålen ej må lida af det ifrågavarande ärendets behandling, är nödigt att vederbörande Tjenstemän och Embets-verk erhålla det biträde, som sakens beskaffenhet erfordrar.
Den främjas ock uti icke ringa mån af allmogens i vissa trakter ännu fortfarande sed, att föräldrar i förtid afstå sin egendom till barnens vård och begagnande mot öfverenskomne födomålsvilkor; men den tillökning, som folkmängden sålunda vinner hastigare, än jordbruket och andra näringar lemna utvagar till densammas bergning, kommer understundom att på ett kännbart sätt betunga fattigvårds - 8 samhällenas omtänksammare medlemmar, särdeles då missväxt inträffar. Qvinnornas antal, i synnerhet de äldres, fortfar att vara betydligt öfvervägande. Den anmärkte tillökningen af folkmängden under ifrågavarande tid, i förhållande till antalet af personer i hvardera af ofvannämnde klasser vid den tid, hvarifrån förhöjningen beräknas, finnes vara störst bland mantalsfria äldre qvinnor, dernäst af minderårige, och så af mantalsfrie äldre mankön, sedermera af minderårige och minst bland mantalsskrifna qvinnor. De förut gjorde iakttagelserne om qvinnokönets öfvervägande tillökning äga sålunda för denna tid icke tillämplighet, och de förra förhållandena igenfinnas endast i afseende på de äldre och de mantalsskrifna qvinnornas antal, hvaremot mankönets tillväxt både i mängd och i förhållande till de uti sista berättelsen uppgifne antalen är nu öfvervägande. Om än det torde få antagas, att dryckenskapslasten, som tillförene uppgifvits menligt inverka på en del af den manliga befolkningens lifslängd, i nå^on mån aftagit, så lärer likväl icke det anmärkta förändrade förhållandet kunna få uteslutande tillskrifvas en sådan sedeförbättring, då bränvins-förbrukningen ännu är så betydlig och detsammas svårare åtkomlighet till ständigt begagnande synes förleda till en öfverflödig förtäring deraf på och i närheten af de ställen, hvarest det numera endast får tillhandahållas.
» 168—169, utlåtande, angår 47 370 ende gil feer halten i några Spe - cieriksdalrar sid. Telegrafverket, elektriska : » Tabellen vid » — optiska » Testamentsfonden, Filéenska » — Langska. Bilagan litt. P. vid i » — Norénska » — ' Hönnoivskei » Theatern», Kongl, räkenskaper » arbetares sjukoch begrafnings-kassa » Tjenstemannafond, Civilstatens pensions inråttnings. Bilagan litt. P. vid » Tierps skojs-skolas räkenskap » Tolagsersättning till städerna » Topografiska Kårens räkenskaper » Trallebergs bro. reparationer å » Tredje hvfvudtitelns anslag » Trosspassevölans-fonden... » Trädgårdsföreningens elevskola » Tullverket » Ulriksdahls slott » Ultuna Landtbruks-institnt » Undervisningsverk, Stockkolms stads » Undsättning sjöndén » Universitets, Lunds, räkenskaper » Upsala, dito » Tabellen vid » Uppbörden af kontrollstämpehnedlen » Upsala erkestifts Konsistorii räkenskaper » — Universitets räkenskaper » Utrikes-departem entets dito » Vaccinationens befrämjande, anslaget till » Wadstena krig srnanshu sk assa » Bilagan litt. Q. vid » Slotts reparation » Vakansmedels-fonden, Volontär» Vattenbyggnader, allmänna » Westerbotten, afvittringar i » Bilagan litt. W. vid Westernorrland, afvittringar i » Bilagan litt. W. vid .v » Westerviks navigationsskola » Bilagan litt. R. vid » 114. från Stockholm » 103—106,118—122,127. Bilagan litt R. vid » 114. Vetenskaps-akademiens räkenskaper » 187—189. Veterinärinrättningen i Skara » 49—50. — i Stockholm » 48—49. Vexelundervisningens normalskolad. Vexlar, postremiss-, om begagnandet af » 17—18. Wexiö stifts Konsistorii räkenskaper