Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
J) et är vidare 21 år sedan hon gick ur tiden. Hon är sålunda för mängden af denna tidnings läsare en alldeles obekant person. Ett och annat hundratal af dessakänna dock väl till både henne och hennes lifsgärning, och minnestecknaren är öfvertygad, att dessa med tillfredsställelse skola se, icke blott att minnet af henne upplifvas, utan äfven att den heder, som visas detta, ej blir för stor, då det sättes i förbindelse med sekularåret. Fredrika Ehrenborg har nämligen som författarinna redan intagit en plats i vår odlingshistoria. Hvilken betydelse hon som sådan en gång skall få, det kommer framtiden först att utvisa, men att hon emellertid redan nu intager en sådan, det skall förgäfves kunna bestridas. Hennes lefnadshistoria är dessutom ingen hvardagshistoria och skall redan från denna synpunkt — vi hoppas det åtminstone • — lyckas tillvinna sig ett visst intresse. På henne kunna nämligen som pä mången annan, men knappt i fullare mått, tillämpas orden: » Jag såg ej, hvart du ledde mig, långt från det mål mitt öga fäste » ty icke var hennes blick, till att börja med, riktad åt det håll, hvaråt den sedermera kom att vända sig; nej, hon leddes, utan att hon själf visste det, mot det mål, som för henne blifvit utstakadt. Fredrika Ehrenborg föddes i Karlstad, där hennes far var handlande. Hennes lif börjades med ett vågstycke, som lätt kunnat afklippa den af nornan nyss påbörjade lifstråden. Vattenståndet i Klarelfven var nämligen ej så regleradt som i våra dagar, och hon kunde, synnerligen vid islossningen, ibland så svämma öfver sina bräddar, att de olika stadsdelame lågo som små öar, skilda från hvarandra genom de lössläppta vattenmassorna. Det var i mars månad och just en sådan tid. Föräldrahemmet hörde till » övärlden », och man kunde livarken komma dit eller dän genom vanliga samfärdsmedel. Döpas skulle emellertid den nyfödda, och nu åtogo sig tvänne behjärtade personer att föra henne till prästen: en handtverkarefru satte IDUN 438 Tjäna! vare vårt valspråk. Men hvem? Alla. Hvem representerar alla? TIi. Vischer.
” Motionärens berörde förslag hafva Utskotten tagit i öfvervägande och anse sig, i anledning deraf, till en början böra erinra: att afgärda by, hvarmed, enligt 1 § i 19 Cap. Byggninga-Balken, förstås den, som å bolbys mark byggd är, och häfver sina ägor, inom hank och stör, af bolbyn, är, jemlikt 2 § i samma Capitel och Balk, berättigad att med bolby å Bih. till R. St. Prat. 1844. 7 Sund, 2 Afd. 3 Haft. 1 a Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N-o 9. dess utmark njuta timmer, gärdsel, vedbrand, näfverflät, lorfsliyrd, sand och lertägt, samt muhlbete och lijordavall för sina kreatur, så ock kärr» slåtter, som ej instängde äro, så länge bolby ej sjelf vill eller kan dem häfda, och alt då byemän i odalby vilja skifta skog och utmark skall afgärda by, på grund af 4 § förr åberopade Capitel i Lagen, efter sitt öreoch hemmantal, erhålla häften mindre än bolby och sedan derå ega bolbys rätt. Genom dessa stadgandeu, deruti motionären icke påyrkat någon ändring, är således bestämdt, icke allenast att afgärda hemman är berätligadt till delaktighet uti bolbys utmark, utan ock huru stor andel deruti, som vid skifte tillkommer detsamma, och den öfverklagade Förordningen af 1810 gör häruti ingen annan ändring, än alt det vitsord att begära skifte, hvilket, jemlikt nyss ofvanomförmäldte lagrum, endast blifvit delegare i odalbyn tillagdt äfven är vordet tillerkändt egare af afgärda hemman, hvilken rättighet ytterligare blifvit upplifvad och bekräftad uti 7 § af 1 Cap, Skiftes-Stadgan den 4 Maj 1827.
2:ne år sednare afgifvet betänk. rör:de Götheborgska eskadern, yttras bland annat, ”att efter år 1690 dets. k. nya varfvet fått åtskillig handläggning, men i K. Carl d. Xlhs tid blifvit i så måtto förändradt, att stationen varit ömsom vid Strömstad och ömsom vid Marstrand”. Orsaken till detta beslut är väl ej upptecknad, men det är troligt att det grundade sig på följande skäl. Inloppet till Götheborg fryser nog hastigt, men ännu värre är att isen ligger der längre än i andra hamnar i Kaltegat. Vidare: ”om K. Carl XII fått lefva, sä hade säkert varit att förmoda, det anstalt blifvit fogad att ett tjenligt. ställe i Bohuslänska skärgåden, som är så rik på hamnar och lägenheter, “blifvit ulsedt och gjordt lill station för svenska nordsjö-eskadern”. Något allvarsamt ifrågasättande om olämpligheten af nya varfvet vid Götheborg, såsom station för flottan, förekom ej vidare förr än då den år 1819 nedsatta defensions-comité afgaf sitt underdåniga betänk. deruti det an föres: ”alt, beträffande skärgårdsflottans station på vestra kusten, hafva comiterade på samma grunder, som ronde Stockholm i tind. blifvit anförde, ansett Götheborg icke dertill vara en väl, vald punkt, men vid frågan om en annan stannat i villrådighet om det ställe i yttre skärgården, som med största fördel dertill kunde väljas, och i betraktande af redan på etablissementet vid Götheborg nedlagde kostnader icke vågat omedelbarligen tillstyrka dess flyttning” etc. Comiterade ansågo emellertid att om sjö-etablissementet skulle qvarblifva vid Götheborg, borde nya varfvet befästas och ny Elfsborg sättas i bättre försvarsstånd. Att hvarken nya varfvet nu är befästad!, eller ny Elfsborg blifvit iståndsatt, torde vara allmänt bekant.
Efter den behandling Utskottets förra Betänka uden JN;is 8 och 11 redan erhållit inom Riks-Stånden, tillkommer det Utskottet, i detta Memorial, endast att, enligt 73 § Riksdags-ordningen, söka ”sammanjemka” Ståndens ”skiljaktiga meningar,” samt att föreslå voterings-propositioner i den händelse ”detta försök till sammanjemkning skulle fruktlöst aflöpa.” Men Utskottet har ej befogenhet att föreslå och uppmana Stånden till sådana uteslutningar, tillägg eller förändringar i deras redan fattade beslut, som föranleda till ett definitivt beslut, hvilket, enligt de Utskottet tillbandakomne Protokolls-utdrag, icke blifvit fattadt, eller ens varit föremål för öfverläggning inom något Riks-Stånd. Detta skulle likväl inträffa, om Utskottets hemställan bifölles, att ordet: ”destillerings-idkare” skall utgå ur Ridderskapel och Adelns redaktion af 85 § af det ifrågavarande Lag-förslaget. Detta är icke någon sammanjemknings-åtgärd; det innefattar ett alldeles nytt förslag. Om dylika förslag skulle kunna föranledas af den Ulskotts-behandling, hvarom 73 § Riksdags-ordningen handlar, så kan det inträffa att, genom votering i Förstärkt Utskott, ett förslag antages, som, tvärtemot föreskrifterne i 49 § Riksdags-ordningen, icke varit föremål för öfverläggning inom Riks-Stånden. Uti nu ifrågavarande fall, är saken af ringa eller ingen vigt; och jag skulle derföre gerna biträdt Utskottets hemställan om den form-enligt kunnat ske. Men det vådliga i prejudikatet är, i denna fråga, hufvudsak. Om raan än skulle förbise det olagliga i Utskottets hemställan, så lärer man likväl icke, vid närmare eftersinnande, kunna förbise det olämpliga deri, då man lätt inser på hvilka formela nya svårigheter man derigenom inlåter sig. Om 3:ne Stånd bifalla Utskottets hemställan, så är visserligen allt godt och väl, enligt Utskottets tanke. Men en hemställan förutsätter pröfning inom Stånden, som kan leda, icke blott till bifall, utan äfven till afslag. Om nu 2:ne Stånd bifalla och 2:ne
Betänkande, i anledning af Herr TVcerns och Riksdags-Fullmägtigen Anders Danielssons motioner, omytterligare Creditiv u Banken för Riksgäldskontoret. Vid föredragning inom Hedervärda Bonde-Ståndet af Höglofl. Statsutskottets under N:o 4'9 afgifne Utlåtande, i anledning af väckt motion om de vilkor, uppå hvilka Fullmägtige i Riksgälds-Contoret ega att lån upptaga, har Ståndet, enligt Protocolls-Utdrag af den r2 i denna månad, ej allenast, på grund af gjorda anmärkningar, omförmälde Utlåtande till Stats-Utskottet återremitterat, utan äfven till Statsoch Banco-Utskottens behandling öfverlemnat en af Riksdags-Fullmägtigen Anders Danielsson från Elfsborgs Län, under åberopande af 56 §. Riksdags-Ordningen, väckt motion, att sedan Hedervärda Bonde-Ståndet numera beslutat, det Riksgälds-Contorets Fullmägtige företrädesvis böra begagna lånesättet emot lägre ränta och betalning vid anfordran samt på kort uppsägning, Rikets Ständers Bank, utöfver det Creditiv, Riksgälds-Contoret förut på Banken begagnade, måtte tillhandahålla nämnde Contor, i och för denna lånerörelse, ett serskildt så kalladt Cassa-Crediliv af 5oo,ooo R:dr, emot 3 procents ränta för hvad deraf begagnas, hvarjemte Molionairen föreslagit, att hvad å Riksgälds-Contorets äldre Creditiv under året funnes begagnadt, icke må ovilkorligt blifva Banken återbetaldt den i Julii, utan att räkning deröfver må få uppgöras i Augusti månads slut. Varande dessutom till Banco-Utskottet allena från VälloQ.
Den närmaft ©öDetljamn belägna ©FätgåtD 5,000: 35:o m erfättning för nu mera aftDne kapiten# löjtnanten 21. ©ofelmanö enjFilDa uppoffringar unDer en år 1836 företagen refa till ©öDra 2lmeriFa 3,333: 16. — 36:o gör befrämjanDet af ©löjbeppoftttoner .. 3,000: 37:o ©II bojFapöjFötfelnö uppmuntran odj befrämjanDe 70,000: 38:o gör inlöfanDet af De till Söfåö ©ilfververFS DrtfvanDe upplåtna förläntngar 15,000: 39:o ©11 De för ön 0:t SöartbelempS förvaltning erforDerltga utgifter, forn ej af tnFomflerna å ön betäcfaö, förslagsvis beräfnaDe 16,500: i4 40:o §ör Den fatttgmårD, font *25i anfelt böra af ©taten befoftaö 30,000: 41:o ^ill inföpanDe för ©tatens räfning, utaf af!, grif). RiDDerffolpeS f>u6 miD ©feppSbron i ©torholm 100,000: 42:o Sill inföpanDe af ett .^apell^reDifantöéojfålle inom norra Delen af UnDcnäS ©ocfen t ©faraborgö ^än 2,666: 32. —• 43:o $ör fullänDanDet af De åtcrfråenDe reparations* arbetena i ©rafdforen miD <S3reta flofterS fprfa 552: 32. — 44:o
Hvari består det brott jag har begått och för hvilket Advokat-Fiskalen yrkat icke mindre än ett ansvar, som, ifall domrarne delade hans åsigt, skulle för alltid tillintetgöra min medborgerliga tillvaro? Jo, säger Advokat-Fiskalen, jag har meddelat låntagarne upplysningar om sättet att söka lån; jag har lemnat dem tryckta formulärer till skuldebrefven; jag har vidare medtagit deras ansökningar, jemte deras skrifliga till innehafvaren stälda fullmakter att lånen uppbära, till Lånekontoret och der genom annor man låtit uttaga medlen, sedan af honom uppburit pennmgarne och i liqvid med låntagarne räknat mig till godo provision, visst för 100, hvadan jag bör antagas hafva varit låntagarnes, om ej ende, dock förnämste kommissionär. Nåväl, om denna konklusion af hvad i målet förekommit (hvilket jag längre fram vill närmare granska) af mig lemnades utan afseende; ja, om till och med 78:de § i gällande Banko-Reglemente innehåller den mening Advokat-Fiskalen velat deråt gifva r genom tillägg af ordet »utom», uteslutande af orden »som kommissionär» och ett skarpt accentuerande af ordet »någon», hvarigenom lag-paragrafen skulle få en helt annan tydning än den lagstiftaren åsyftat, kan jag likväl icke finna någon rimlig grund för Advokat-Fiskalens antagande af förbrytelsens hänförlighet till Ansvarighetslagen. De hufvudsakliga skäl, han för denna sin mening anfört, sammanfattas i följande supposition: att då driffjedrarne till den förmenta lagöfverträdelsen skola vara att söka i en icke obetydlig penningevinst för min egen räkning, samt jag enskildt skall styrkt och främjat dessa lån, hvaraf jag väntade mig särskild inkomst, jag till följd deraf hvarken i afseende på dessa eller andra låneansökningar, som kunna utgöra hinder för de förra, kan hafva ägt det fria oväldiga omdöme, utan hvilket jag icke vore skicklig att i Diskontverkets styrelse deltaga. För dessa gissade bevekelsegrunder och de deraf dragna slutsatser saknar likväl Advokat-Ffiskalen allt stöd.
Län, och aldeles icke gjort nägra amalgams-afbetalningari Swerige har hast gansta fä Sändebud wid Atrikes Hof, och således ej i den wägen warit beswaradt af stora waxeibehof; ej heller har någon sädes-införfkrifning nedtyngt Handelswägen, utan wi hasme förmätt foda ost och wara krigare med bröd af egen production, hwilkek alt borde werka pa en medelmåttig Cours. T°l andra sidan medgkfwes, att wär export under krigsåren warit wida under manligheten; och om den generade handeln nägok minstat importen, sä har dock Swerige wid wär politiska hwälfning, den sista perioden, blifwit förwandlad lill en Transito-place för Colonial och andra Engelska waror, som wäl kunnat mälla en Specie-Riksdalers förhöjning i Cours ä hwarje Pund Sterling, samt derjemte kan ästadkomma irriga stulsattser wid upgiften af Rikets Handels-balance. Till bewis att myckenhet af en wara ej alkid werkar ett lindrigare pris, ma anförasakt ehuru nu förmodeliaen inom Ri et sinnes en större qvantitet af socker och caffebönor, an nägonsin här marit, sä har dock priset ä dctza öfwersiödswaror stigit, lill följe af politiska u sigter för framtiden, och opinionens medwerkan om den ideale penningens försämrade warde. Mycket talas om Banquens förökka Sedelstock, och wäl hade warit, vin det:a för Riks Crediten sä angelägna Werk mindre kunnat killitas, men Publica m Den 12 Zebrucrii - cum bör ock underrättas, om de kraftiga mait, som blifwit widtagne, att genom 4 tikl 5 procenis ärlig afbetalning a Capitalet, oberäknad räntan, styndsammeligen förminsta sedelstocken, och att ätergifwa ät resten sin förra styrka och proportion emot ven redbara Fonden.
Ganska trefligt placerad uti en ressortstoppad länstol, satt jag en afton hos en af mina bekanta. Framför oss på bordet surrade théköket, och i den engelska marmorspiseln brann en liten brasa, hvars strålar rätt vackert återkastades af det blanka stålet, som utgjorde eldkammarens tapetsering. På den hvita spiselkanten stodo uppställda en mängd små vackra saker. Jag betraktade med nöje de nätta pjecerna, än en elegant dame, hvilken i hemlighet endast var en eldtänderska, än en liten tvåtums lång, den alranättaste kokett med huckle på hufvudet och en liten spegel i sin hand, hvari hon blickade med det alrautsöktaste välbehag. Nära henne stod en annan docka, som, då man drog på en tråd, vände sig fram och åter för sin spegel med mycken stolt sjelfförnöjelse. Men ack, hennes hufvud var afslagit. Bredvid henne stod en chinesisk docka, med långa mustascher, och nickade högvist på hufvudet. Dessutom stod på kransen ännu, ett par stora vackra snäckor; en lerlampa från Pompej, ganska grå och simpel till utseende, men hedrad med en glaskupa; en tillsluten dosa; en judisk prest af gips, hvilken under oupphörliga nickningar rörde ifrigt på mun och skägg och tycktes läsa i den bok, han hade i handen, samt en hel hop andra figurer. „Den som ändå visste hvad det der herrskapet alla fundera på“, sade jag åt min värdinna. „Se, huru de stå och spänna sig, liksom skulle de vara i full conversation. Det vore roligt att höra dem“. „Luktvatten’s, knappnålar’s, synålar’s, isvolti!“ skrek nu i detsamma en röst från tamburen så gällt, att jag hoppade helt högt. „Nej jag tackar, inte för mig af herrligheterna“, svarade frun i huset, och gick till tamburdörren för att affärda krämaren, som då han blef henne varse sade: „ska’ dä vara’s? knappnålar’s, luktvatten’s, öra’s, isvolti?“
I den förra har hon ett » godt rang med hedersgästens v ä l lyckade porträtt, omgifmathjärta », spar hellre in på andra saker än vet af en lagerkrans samt årtalen 1 8 1 3 — 1 8 9 3. Skå- på maten, är vaken öfver att otrefnad, ohälsa larnes rad öppnades af sällskapets ordförande, som bjöd välkommen, hvarpå pastor Hemberg höll festoch dåligt lynne ofta härröra från målidernas talet och erinrade o m, huru fru Billmark för nära mindre goda beskaffenhet, hvarför hon lägger 46 år sedan kom till Paris, om hennes gästfria hem, sig vinn om, att tillagningen blifver omsorgshennes djupa sorg, då hon 1 8 7 0 förlorade sin make, full, smaken den rätta, att omväxling råder, den fräjdade artisten, samt huru hon sedan dess liksom förut med Bitt blida och angenäma väsende att rätterna passa till hvarandra och ingrestädse spridt glädje och trefnad omkring sig samt dienserna blifva uppköpta med urskiljning utöfvat stor välgörenhet. Därpå upplästes en mängd o. s. v., hvarjämte hennes skönhetsinne komtelegram från vänner i Sverige. T v å versifierade mer henne att före måltiderna själf gå och tal förekommo äfven samt en mera personlig tacksamhetsskål. ordna bordet på det prydligaste. I den senare * är hon antingen snål, eller ock anser hon De svenska kvinnornas Chicagomatlagning, dukning och dithörande sysslor I förening m e d den Chiallt för underordnade och öfverlåter dem åt utställning. Ur » Vet kvinnans hjärta, det på gåfvor rika, Bäst röjs på smaken af den mot hon lagar » sjunger helt realistiskt själfve Lenau, melankoliens skald. Må vi taga fasta på hans ord! Den snålhet, som stundom i förmögna hem sticker fram just i mat och dryck, bör, inom parentes sagdt, stämplas som rent af skamlig. Där finns det ingen ursäkt för brister i ofvannämnda stycken. Som ung flicka brukade jag ofta besöka en gammal tant, som då gärna såg, att jag stannade kvar hos henne till middagen eller kvällen. H o n hörde till den gamla skolans fruar och gick själf och månade om sin mat i köket.
St:rs egen lagstiftningrätt, och sålunda kunna för framtiden medföra långt större olyckor för landet än att t. o. m. låta bränvinsrörélsen ha sin gamla gång dessa sista två månaderna af den lyckligtvis snart tilländalupna gyllene bränvins-perioden. Kunna grundlagens stadganden den ena dagen förnärmas i ett fall och får dess tillämpning vara i ett vådligt beroende af agitationens verkningar, så kunde måhända sådant likaväl ske den andra dagen i ett annat. Det skulle kanske snart icke finnas någon gräns. Och jag drager dessutom starkt i tvifvelsmål om vår fyrdelade representation är af allmänna tänkesättet så npburen, så prisad, att den, i fall så skedde i dpnna fråga, icke skulle derföre måhända bli ganska strängt debiterad. Villigt erkännande de högsinnade afsigterna hos de varmt fosterländska män, som haft sig updraget det mödosamma, obehagliga och tillika f. n. otacksamma kallet att vid denna Riksdag ordna bränvins-handteringen efter andra grunder, hade jag dock trott att nitet för de idéer hvaraf pluraliteten varit 48 Den 3 Maj f. m. genomträngd, och den innerliga önskan att så snart som möjligt få dessa idéer tillämpade på jordbruket, icke bordt förleda till någon öfverdrift, som försigtigheten synes afstyrka. Dessa hafva varit mina skäl, utan att sjelf nu vara bränvinsbrännare, endast jordbrukare, och jag respekterar andras för motsatta åsigter. Jag lyckönskar slutligen Utsk., som, efter det Betänk. blifvit af två Stånd redan antaget, ånyo kommer att handlägga frågan, om Utsk. mägtar besegra eller undvika de svårigheter i afseende på bestämmelserna såväl om redskapen som beskattningen, hvilka ofelbart komma att mota försöken att med iakttagande af gällande stadganden bereda bränvins-tillverkningens inställande under nästa höst, hvilken åtgärd i allt fall af K. M. utan någon för R. St:r blottställande skrifvelse kan under vissa förhållanden vidtagas. Gr. Posse, Knut Axel: I anledn. af en förestående resa, anhåller jag att, med bibehållande af min Riksdagsmanna-rätt, få nedlägga min befattning såsom ledamot i BankoUtsk. R. o.
Räknar man 6 meter tyg ä 2: 50 gör det 15 kronor o c h återstår så 2: 75 till garnering för att erhålla summan 35 kronor, s o m jag ofvan uppgifvit. Syr man hemma, kan man j u kosta på sig dyrare tyg. I allmänhet tillråder jag att k ö p a så g o d kvalitet, s o m man möjligen kan tillåta sig, af allt man behöfver, ty det gamla ordsprå- ket: den som köper dyrt köper billigt, har n o g stor sanning i sig. Ja, nu törs jag väl ej inkräkta mer på Iduns af denna fråga redan så hårdt anlitade utrymme, utan slutar härmed, i det jag vågar hoppas, att åtminstone några finnas, på hvilkas förhållanden mina beräkningar passa in. Mattia. X u Iduns långrandiga klädpenningfråga har ändtligen hunnit sin spets o c h sin råga! Fruar o c h fröknar ha plitat o c h skrifvit, klädespersedlar ha vädrade blifvit, klädningar hvita o c h skära och grilliga, alla förtvifladt, förfaseligt billiga. Nu här stråla som stjärnor o c h solar för mina blickar kappor o c h kjolar, och en mängd utaf hattar o c h blusar hågen betager, förtrollar, förtjusar! Och får jag tillstå, att aldrig jag trodde, att sådan en störtsjö af tankar här b o d d e inom oss fruntimmer! Sida på sida vi ritat ihop både bitti o c h tida. Lätt o c h ledigt satserna flöto, aldrig, nej, aldrig orden oss tröto. Att Sverige har vettiga kvinnor där spordes, så sakrika inlägg i frågan här gjordes! Jag satt där förvånad, jag satt där betagen, jag satt där helt tyst, jag satt där helt slagen. Jag läste o c h svettades, bleknade, dignade — hur den flöt fram, denna ordström välsignade! Allt s o m kan sägas (och lite ' däröfver!) nu är det sagdt; ej mer man behöfver. Nu ska ' vi knoga, nu ska ' vi sträfva, vi alla, s o m kalla oss döttrar af Eva, mot målet att fagert o c h billigt oss kläda!
Såsom värdinna i eget hem, i kretsen af sina och sin mans vänner - alla bärande namn, som ' ännu sprida glans öfver Sveriges literatur - var hon en annan. I denna förtroligt slutna krets var hon sig sjalf, enkel, hjärtlig, flärdlös, men spelande - qvick och rik på infall; det var just har inom hemmet, som fru Lenngren visade sig såsom den fina, sanna qvinnan. Sin lifserfarenhet vann .. hon aldrig genom resor eller mycken beröring med den yttre verlden. Men genom hemmets fönster, så att saga, blickade hon ut öfver lifvet med vakna, skälmska blickar. För denna krets af allt hvad Sverige på den tiden egde af store författare, och hvars medelpunkt hon var, skrefs och upplästes hennes dikter innan de infördes i ~Stockholmsposten~, och säkert ar, att hennes egen skaldegåfva genom detta umgänge och genom den mångfald af intressen för alla förhållanden inom samhället, som strömmade in på henne, fick ökad niiring och styrka och hann en fullandningi som den eljes helt visst aldrig fått; och just derigenom att hon fann så mycket omkring sig i lifvet som kunde sysselsätta hennes tanke och hålla hennes sjals spänstighet uppe, blefvo hennes husliga pligter henne ett nöje och ej en tung börda. Hon skötte sjalf sitt hus och många äro skildringarna af hennes förträfflighet såsom husmor, en egenskap, som ej skattades minst af hennes vittra vänner, d e främste beundrarne af hennes diktkonst. Men det ar ej underligt, att en qvinna, van vid ett dylikt umgangeslif, skulle med skarp och klar blick se bristerna i det rådande sallskapslifvet. Helt visst skulle hennes dom, om hon nu lefvat, ej blifvit mycket mildare än hvad den var i tek konseljens, ty för många qvinnor äro samtalsamnena an i dag desamma, som för hundra år sedan, och för m h g a man fylla kortleken och glaset alla de fordringar de ha p i en ruppfriskande aftons.