Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hos Ridderskapet och Adeln har Herr Hjei'la uti sin oftanämnde motion föreslagit, att det i sednaste Bevillnings-Förordning införda stadgande, att medarbetare i tidninijar äro underkastade bevillning, må försvinna, och förläggare för hvarje tidning ensam beskattas för behållna inkomsten deraf, enär det icke allenast måste vara en tidningsförläggares ensak att tillse, på hvad sätt han må finna biträden för tidningens utgifvande samt på hvilka vilkor och på huru lång tid han använder dem, utan det också syntes mindre behörigt, att taxerings-kommiltéerna inlåta sig uti efterforskningar öfver den inre förvaltningen af ett sådant företag. Då emellertid förläggaren af en tidning icke lärer mera än andre näringsidkare underlåta, att från sin årliga inkomst, innan den uppgifves till taxering, afdraga sina i och för rörelsen hafde kostnader, hvaribland honorarierne till redaktörerne och deras biträden naturligen äfven ingå, synes det Utskottet, som desse sednare icke böra undgå alt särskildt taxeras, hvadan Utskottet hemställer, att Herr Hjertås ifrågavarande förslag ej må vinna bifall. §§. 14, 24, 25, 27 och 29. Herr Kontrakts-prosten Kullman har, uti sin förut omnämnde motion, anmärkt, att den nuvarande uppställningen af dessa §§., hvarigenom Bevillnings-Förordningen innehåller ej mindre än tvänne särskilda alfabetiska förteckningar på taxering underkastade verk och inrättningar å landet, fyra alfabetiska förteckningar å personers på landet bevillning och fem förteckningar å personers bevillning i städerna, gör berörde förordning svår och tidsödande för hvar och en, som icke gjort sig desto förtroligare med densamma, samt med anledning deraf föreslagit, att den blifvande Bevillnings-Förordningen måtte upptaga för städerna endast en alfabetisk personförteckning, samt för landet en alfabetisk förteckning å verks och inrättningars, jemte en dylik å personers, bevillning efter 2:dra artikeln.
Då man nu vidare ökat beräkningen med 200 Tunnor, så att denna Inkomst är i närvarande Förslag antagen till 32,200 Den 2 Martil. 49 32,200 Tunnor, har man antagit ilen möjligen högsta beräkning, enär medium af de to åren endast utgör 82,204 Tunnor. Om detta är lika tillförlitligt, leni nar jag derhän. Vid beräkningen af Arrendemedlen för Kungsgårdarne har jag i så måtto ingen ting att erinra, som den är grundad på varande Contracter. Men då beräkningen nu är böjd ifrån 58,220 R:dr, som den upptogs 1815, till 67,032, skulle jag önska att få veta, huru det går med Dispositionen af dessa ÖfverskottsMedel. De voro, enligt 1815 års Riksdagsbeslut, ämnade till fyllnad uti Anslagen till förbättring af Lönerne vid Uppfostringsverket och jag vet att de ganska väl der behöfvas. Men då således Utgiften är gifven, inser jag ej väl, hvarföre man behöft upptaga, såsom en tillgång, den förhöjning uti ifrågavarande inkomst, hvilken icke mera kan komma StatsVerket till godo. Med Koppar Räntan visar sig hvad jag ofvan fö re haft den äran erinra, att Inkomsterne ej ökas derföre, alt man antager en högre beräkningsgrund. Den har verkeligen, efter ett medium af 10 år, gifvit 4p§ Skeppund mindre, än hvartill den för 1816 är beräknad, och har derföre måst nedsättas ifrån 4^9 till 3^0 Skeppund. Men deremot har man fortfarit alt i beräkningen höja priset, så att detta, hvilket 1812 höjdes från 5o till 66 R:dr per Skeppund, och 1815 till 78 R:dr, nu är Ridd. 0. Ad. Fröt. IV. B. T. Afd. 7, 8. 50 Den 2 Mantii. satt till 100 R:clr per Skeppund. Efter hvad jag känner, äro likväl de utländska Priserne på denna Vara snarare i fallande, än stigande.
Likaledes är, i följd af den föreslagne stämplingen af Assignationer och Privat-Banks-Sedlar, m. m., ett stadgande, angående så väl controlen dervid, sorn ersättningen för vederbörandes besvär nödigt, hvilket stadgande Utskottet ansett lämpligast böra i denna §. inflyta och kunna erhålla följande lydelse: ”1 afseende å stämplingen af de i 'jide §. 8 Morn. uppräknade Myntrepresentativ iakttages: att utgifvare» inreverserar blanquelterne jemte lösen för stämpelbeloppet till Ränteriet i Länet, hvarefter hvitstämplingen verkställes i Lands-Contoret samt slutligen svartslämplingen af MagistratsSecreteraren eller den Magistraten dertill förordnar, börande blanquetternes egare hos denna sistnämnde person dem återfå emot öfverlemnande af Ränteriets qvitto å stämpelbcloppet, h vilket qvitto directe öfversändes till Kongl. Stats-Contoret, för att tjena till control å Lands-Contorets räkenskaper öfver denna stämpling. Såsom ersättning för det besvär och de kostnader, sorn. härigenom förorsakas Lands-Cönloret och Magistrats-Secreteraren må för hvarje så väL hvitsorn, svärtstämpel en provision af 1 r:st Banco beräknas. Bevillning}-^ t skottets Bet. N:o ij. :§• *6- Hvar och en, som på credit emottager stämpladt papper till försälj11 jag, ordinarie Domare härifrån nndantagne, bör för det sålunda undfångne chartasbeloppet ställa behörigen pröfvad och gillad borgen. På reqvisition hos Lands-Contoret skola försäljningsmännen, genom Wäre Befallningshafvandes försorg, kostnadsfritt och skyndsamt få sig tillsändt erforderligt stämpladt papper, för hvilket dem åligger alt i Ränteriet insätta eller till Häradsfogden i orten afleverera den inflytande betalningen.
Gifven Stockholms Slott den 17 Martii ldi8- Den ig April Herr Grefven och Landt Marsh al} en anmodade Herr Hof-Cancelleren, att till Kongl. Maj:t framföra Ridderkapets och Adelns underdåniga vördnad och tillgifvenhet. Sedan Herr Hof-Cancelleren blifvit på vanligt vis utbeledsagad, upplästes följande: Utdrag af Protocollet öfver Kammar-Ärenden, hållit inför Hans Maj:t Konungen i Stats-Rådet på Stockholms Slott, den 17 Martii I8i8* Tillförordnade StatsSecreteraren Friherre Ehrenborgh föredrog i underdånighet: Riksens Ständers underdåniga Anmälan det Riksens Ständer beslutit att Kungsgården Tullgarn, med tillhörande Tnventarier och Lägenheter, skulle, efter Hennes Kongl. Höghet Prinsessan Sophia Albertinas dödliga frånfälle , tillfalla Hans Kongl. Höghet Kron-Prinsen, att under Dess lifstid innehafvas med full nyttjande rätt och på samma vilkor, som Hennes Kongl. Höghet Prinsessan den nu innehafver. Kongl. Maj:t sorn med synnerligt nådigt välbehag ansåg denna Riksens Ständers underdåniga Anmälan, deruti Kongl. Maj:t igenkände ett förnyadt uttryck af Riksens Ständers tillgifvenhet för Hans Kongl. Höghet Kronprinsens Person, täcktes i Nåder antaga Riksens Ständers beslut, att Tullgarns Kungsgård med Ben 18 April. 17 med Inventarier och Tillhörigheter skulle Hans Kongl. Höghet Kron-Prinsen tillfalla vid Hennes Kongl. Höghet Prinsessan Sophia Albertinas dödliga frånfälle, att i Hans Kongl. Höghets lifstid begagnas, under enahanda förbindelser, som Hennes Kongl. Höghet Prinsessan den nu innehafver , derom Nådigt svar till Riksens Ständer skulle afgå, äfvensom Kammar-Collegium genom Bref härom underrättas. Ex Protocollo E. v. Stockenström. Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse till Rikets nu församlade Ständer, angående deras gjorde underdåniga Anmälan om Tullgarns Kungsgårds framtida användande.
I sjelfva saken vill jag blott tillägga, att ehuru jag gerna erkänner, att en. lämpligare tid för markesättningen kan bestämmas, samt att denna icke bor vara densamma för hela Riket, så tror jag dock, att en rättelse härutinnan icke komme att bilda tillräckligt 6kydd mot de orättvisor, som af förslaget skulle blifva en följd Rättvisan är att, på sätt Carl XI förfor, stalla kyrkan midt i byn, och om den skall bibehållas dery 21 H, 9 66 15cn 5 April f. hi. mäste ömsesidig uppsägningsrätt nödvändigt finnas. Jag fortfar att anhålla om afslag. Hr Hjärne: Det förundrar mig, att den siste talaren, sorn sagt sig vilja hafva kyrkan midt i hyn, ändock motsätter sig mitt förslag, hvilket just åsyftar en sådan rättvisa. Det kan icke nekas, att nuvar. författningar äro mera tryckande för räntegifvarne. Utsk:s förslag deremot finner jag verkligen något ingå på räntetagarens rätt; men genom framflyttning af markegångssättningen komrae kyrkan verkligen midt i byn. Detta i anledn. af den siste talarens yttrande. Men jag begärde ordet i anledn. af Hr v. Troils förslag, att ajournera frågans afgörande. Jag skulle gerna biträda detta, om jag kunde hoppas att derigenom se ett snart slut i frågan; men jag tror, att denna åtgärd skulle mera inveckla saken, ty BondeSt. har redan beslutat uppskjuta frågans afgörande, tills dess det erhållit svar på sin inbjudn. Fiågan om rent bifall är mig likgiltig; ty utan att den föreslagna modificationen antages, föreser jag alltid sakens förfallande. Men, som sagdt är, för consequensens skull kommer jag dock att rösta för bifall. Gr. Frölich, Dav.:
Den unga damen var ytterst liflig, ibland litet nervöst orolig. Hon hade djupt liggande ögon, hvilka aldrig voro i hvila. Hon talade nästan oupphörligt och upprepade flere gånger, att hon så mycket önskade att gå igenom hela dårhuset och om möjligt få se patienterna. Midt emot henne satt en ung man, som bildade en skarp kontrast till hennes liflighet. Han var gråblek och skallig och såg god och enfaldig ut. Sommarhettan söfde honom; han qväfde oupphörligt sina gäspningar, men icke dess mindre förklarade han artigt, att det skulle blifva högst intressant att få bese dårhuset. Då vagnen stannade, hoppade grefvinnan lätt ur och skyndade uppför sandgången framför de begge herrarne. Doktorn tog genast fatt henne och fortsatte samtalet. Hennes man gick på andra sidan, litet efter, och slog med käppen mot gräskanten. »Kom ihåg, doktor, att jag vill se alla dårarne, äfven de vildaste», upprepade hon ännu en gång. »O, jag intresserar mig så för dem, jag intresserar mig för alla, som lida – och mera, ju mera de lida!» Grefven såg upp med ett öfverseende småleende. »Min hustru är mycket excentrisk, som ni hör, doktor.» Doktorn svarade ej, men han gaf den unga grefvinnan en hastig, forskande blick. Han tyckte, att det var som om någonting brunnit under de långa, svarta ögonfransarne. De gingo nu uppför stentrapporna och in i de olika afdelningarna. Grefvinnans hela uppmärksamhet var spänd. Med qvinnans nyfikna, passionerade deltagande omfattade hon allt det lidande, som här omgaf henne. Hon kände sig på ett förfärligt sätt tjusad af alla dessa stirrande ögon, af dessa hopkrupna gestalter med det stripiga håret och de slappa, hängande kinderna, af detta korta, plötsliga, skärande skratt. En liten, ful qvinna kom fram till henne och fingrade på hennes klädning, och bad henne att hon snart skulle komma igen och ha med sig nya kläder åt henne, emedan hon var drottning af Ryssland och derför inte kunde gå så här. Grefvinnan lofvade att uppfylla hennes begäran, och den vansinniga smålog belåtet och kromade sig.
N.ris 83 och 183.) S. A. K. Genom Nådig Remiss af den 10 sistlidne Mars, liar E. K. M. till Rikets Ständers Stats-Utskott öfverlemnat handlingar rörande arrendatorn af de under Drottningholms Kungs-Iadugård lydande Kronohemmanen Hogsta med Lombarudd och Norrby i Lofö socken, Färentuna Härad af Stockholms Län, C. A. Karlbergs till E. K. M. ingifna underdåniga ansökning, att arrendet af dessa hemman mätte i Nåder förlängas på ytterligare 30 år, räknade från midfastan 1846, då nu varande arrende-tid tilländagår, eller ock alt åborätt till hemmanen kunde honom i Nåder förunnas, emot utgörande af det för samma hemman bestämda årliga arrende-belopp, nemligen för Hogsta med Lombarudd, 3 mantal, 139 tunnor 17| kappar, samt för Norrby, li mantal, 81 tunnor, eller tillsammans 220 tunnor 17| kappar, hälften råg och hälften korn; hvarförutan sökanden erbjudit sig att i sådan händelse till Kongl. Majit och Kronan afstå den vid Hogsta befintlige, honom tillhörige, caraeters-byggnad med flere enskilde hus, brandförsäkrade för 4,000 R:dr Banco; varande af sökanden i underdånighet anfördt: att hans år 1825 aflidne fader, TIof-Fouriren Jacob Karlberg, till hvilken omförmälde hemman år 1816 blifvit på arrende upplåtne, i och för deras upphjelpande ur (tt förfallet skick, användt 16,000 R:dr Rgs; att, i anledning af den vid 1823 års Riksdag väckte fråga om nedsättning i arrendet för berörde Kronohemman, Rikets Ständer, vid det om hemmanens beskaffenhet och afkastning utredde förhållande, funnit det för Hogsta och Lombarudd utfäste arrende vara vida högre, än som med arrendatorns bestånd möjligen kunde utgöras, hvarföre så väl Rikets Ständer medgifvit, som E. K. M. i
Naturligtvis får man icke heller glömma den alltjämt återkommande putsningen o c h borstningen af möblerna, och den sjätte dagen bör man slutligen underkasta små o c h storas garderob en grundlig granskning. På detta sätt kan arbetet aldrig sammanhopas, så att det blir en tryckande börda, o c h man behöfver ej bli vitne till, hur tjänarne använda de lediga timmarne för att sladdra med grannjungfrurna. Alla dessa arbeten fordra likväl icke så lång tid, att man icke skulle kunna afstå en eller annan stund af dagen till tjänarnes fria disposition, så att de kunna få tid att laga sina kläder o c h ej vara tvungna att gå omkring s o m en skam för huset. Förebrår man dem något med afseende på klädseln, ha de alltid till hands svaret: » Vi ha ingen tid för oss själfva. » Men om man har tilldelat dem en viss tid till egen disposition, kan man åberopa sig därpå, då de visa sig i smutsiga eller söndriga kläder. Om man ej styr o m tvätten hemma, får man ännu bättre tid till de öfriga göromålen o c h kan i alla riktningar fordra ett ordentligt o c h utmärkt arbete. Ibland kan det väl hända, att tjänarne opponera sig mot den stränga indelningen o c h göra försök att fördela arbetet efter sitt eget hufvud. I sådana fall bör husmodern ej pocka på sin ofelbarhet, utan lyssna till tjänarnes invändningar, pröfva dem o c h behålla det bästa. Men är den indelning, husmodern själf gjort upp, den riktigaste, skall äfven hos de tjänande infinna sig en viss känsla af lugn o c h behag, som förmår dem att böja sig under matmoderns indelning af göromålen. Naturligtvis bör tiden o m sommaren såväl för barn som tjänare indelas annorlunda än under vintermånaderna o c h för alla husets medlemmar medföra ett större antal fritimmar. Liksom barnet, styrkt af sommarluft o c h sommarferier, återupptar vinterns arbeten med ökade krafter, skola äfven tjänarne när de med sitt herrskap återvända från landet, vara bättre beredda att utföra allt det arbete, som väntar dem i vinterkvartalen, då husmodern under sommarmånaderna hållit tömmarne mindre stramt, o c h deras spänstighet skall oftast hålla ut till kommande vår.
Summor, utgörande för alla åren tillsammans 129,229 R:dr 4° s^* 6 r:st., eller i medeltal för hvarje år 2 1,538 R:dr 14 sk. 9 r:st.; hvaruti äfven inbegripes kostnaden för den förut omnämnda anläggningen, åren i83i och i832, at en Promenadplats på Östra halfrunden nedom Norrbro, hvilken kostnad uppgått till 8,201 R:dr 10 sk. 1 r:st. Banco. De för Börs-, Brooch Hamnbyggnads-Fonden af Commiterade upptagne Lån, hvilka, enligt Fondens ursprungliga ändamål, erfordrats och blifvit använde tili de i Öfver-Ståthållare-Émbetets nyss åberopade Berättelse hufvudsakligen uppräknade större byggnadsföretag jemte den sedermera fortsatta Quaibyggnaden, men skola småningom medelst ofvanberörde, till Fonden anslagne inkomster amorteras, utgjorde vid slutet af: Lånen således under loppet dessa år minskats med en Summa af 4*»4xö R:dr 16 sk. — 104 — D) Brandvakts-Cassfe-Administrationen eger alt af Hufvudstadens samtelige Husegare, i öfverensstämmelse med de grunder, som af Husegarnes Deputerade hvart io:de är beslutäs ogIi af Kongl. Maj:t fastställas, uttaxera afgift till Brandvakts-Compagniets underhållande, och förvalta densamma, jemte Brandvakts-Inrättningens Capital-Fond, som småningom uppkommit genom öfverskott af den influtna afgiften, seda» erforderlige kostnader blifvit hestridde. Enligt den reglering som år 1822 egt rum och af Eder Kongl. Majit den 6 November samma år i Nåder blifvit fastställd, har Brandvakts-afgiften ifrågavarande Sex år utgått med 35 skillingar per mille af antingen hvarje Egendoms Brandförsäkringsvärde, eller det belopp, hvartill densamma årligen af Taxerings-Commitén för Allmänna Bevillningen uppskattats, i händelse nämligen detta sednare värde öfverstigit det förra.
Boyes motion är afslagen, hemställer jag, det Ridd.Utsk. må anmodas inkomma med förslag till ett så beskaffad t tillägg till 24 § Ridd. Ordn., som jag uppgifvit, samt att discussionen i sådant ändamål må till Utsk. åtfölja. Jag fortsätter likväl icke detta yrkande, så vida ej Ståndet enhälligt dertill lemnar bifall. Frih. Ehrenborgh: Jag begär Hr Silfverhjehns motion på bordet och önskar, att han måtte uppställa den så, att man tydligt kan se, hvartut densamma syftar samt oin den står i öfverensstämmelse med Riksd.Ordn. Ilr Dalman förenade sig med Frih. Ehrenborgh. H. Ex, Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att i morgon komme, i fall R. o. Ad. ej hade något dervid att erinra, val att förrättas af suppleanter såväl till förstärkta Statssoin till förstärkta BancoUtsk.; och föreslog H. Ex, för säkerhetens skull och då det vöre bättre, om åtskilliga suppleanter ej blefve använda, än om 119 personer måste förgäfves sammankomma, att antalet af de nya suppleanter som skulle väljas, mätte bestämmas till 3o i hvardera förstärkta Utsk. Frih. Ehrenborgh, Casp. Wilh.: Jag instämmer så mycket hellre deri, att det af Hr Gr. o. Landtm, pröponerade antal af suppleanter må utses, som jag vet, att de öfriga Stånden beslutat, att hela deras personal skall utgöra a32 Deli 19 September. suppleanter till de förstäf k ta Utsktn, på det icke undertalighet må uppstå vid sammanträdena. Hr Lagerhjelm, Pehr: Jag hemställer, öm icke det större antalet lomme att orsaka svårigheter vid valet, och huruvida det icke vöre nog, om 20 suppleanter utsåges. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att efter den noggrannaste beräkning kunde i hvardera förstärkta Utsk., om liVar enda ledamot, sorn är frisk, uppkomme, endast det minst erforderliga antalet nu tillstädeskomma, hvarföre II.
TRYCKT HOS P. A. NORSTEDT & SÖNER, Kongl. Boktryckare. 10 ei JL ts fe nföHfn» !« JIT t:i&m jo an\täto äW» a8jaTTÄHaa«HAMa'i ..!? i lj i f01*61 'M n ' i .1 I rt/JOB > >OT8 fr A TG3T-Ä05C A .‘I fe. J ! ’ Ntorniåkii^te, Allernädigste liontina! T I ,€8$,W .1 : : |JJ , Lgl* nwJ-.-Jii: Vi : • Via , Då, till underdånig åtlydnad af Eders Kongl. Majlis Nådiga föreskrift af den 17 April 1821, mig nu åligger att afgifva Berättelse om detta Län för de sist förflutna fern åren, från och med 1837 till och med 1841, torde det i Nåder tillåtas, att hvad angår allmänna och oföränderliga, Länets naturbeskaffenhet, gränsor m. m. omfattande Statistiska förhållanden, hänvisa på de tillförene, sä väl uti härifrån afgifne Femårs-Berättelse, sorn i öfrigt i allmänt tryck redan utförligen offentliggjorda uppgifter. §. 1. Folkmängd. Folkmängden för hela Länet, Östersunds Stad inberäknad, utgjorde, enligt skattskrifnings-längderna, vid 1841 års slut 45,919, deraf 22,508 mankön och 23,331 qvinnkön. Icke fullt hälften erlägger skatt. Då folkmängden, när sista Femårs-Berättelsen afgafs, utgjorde 44,285, har således tillökningen varit 1,634 personer. Bildning och lynne. Allmogens bildning kan med skäl anses icke blott jemförlig, utan äfven öfverlägsen befolkningens i Rikets öfriga Landskaper, helst alla fullvuxna manspersoner, utan kändt undantag, kunna försvarligt läsa tryckt skrift och mer än hälften af manspersonerna bland allmogen kunna skrifva.
Böök, i underdånighet gjord ansökning, att, då enkan Brita Helena Sandelin, som varit i nämnda stad bosatt, den 16 November 1846, utan kände arfvingar, atlidit, samt oaktadt Norrtelje Rådhusrätt, medelst, i Postoch Inrikes-Tidningarne behörigen införd, Kungl. Maj:ts Nåd. Proposition, M lä. 11 kungörelse anmauat den eller dem, som pä bemälta enkas qvarlåtenskap kunde ega arfsanspråk, att sådant i laga tid och ordning anmäla, någon arfvinge likväl icke låtit sig afhöra, hvarföre all anledning vore, att af qvarlåtenskapen, som, enligt förrattad bouppteckning, utgjorde en behållen summa, i fast och löst, af 3,574 riksdaler 24 skillingar 10 runstycken banko, den del, som, efter fullgörandet af åtskilliga utaf enkan Sandelin i lifstiden gjorda testamentariska dispositioner, tillsammans uppgående till 1,613 riksdaler banko, eller, om några bland dispositionerna, på sätt ifrägasläldt blifvit, i riksgäldsmynt beräknades, till 1,448 riksdaler 16 skillingar banko kunde blifva öfrig, komma att til! följd af stadganderne i Ärlda-Ralkens 15 kapitel, såsom Danaarf anses, Kongl. Maj:t måtte täckas, med behjertande af de svåra bekymmer, hvaruti Norrtelje stad i afseende på dess fattigförsörjning sig befunne, härledande sig från den betydliga tunga, staden fått vidkännas genom underhållandet af fattiga enkor och barn efter arbetare vid det numera nedlagda gevärsfaktoriet, äfvensom från det större behof af fattighjelp, hvartill den af faktoriets upphörande vållade minskning i arbetsförtjenst för stadens innevånare föranledt, i Nåder medgifva att Kronans rätt till omförmälda Danaarf, med derå upplupen eiler upplöpande ränta, blefve efterskänkt och till Norrtelje stadsförsamlings fattigvård öfverlåten.
Ank. till Exp. Utsk. den 16 Febr. 1841, kl. 1 e. m. Memorial, med underrättelse om Riks-Stundens fattade beslut, i anledning af Utskottets Betänkande N:o 97 och Utlåtande N:o 130. Ofvanberörde Utlåtanden, deruti Utskottet afstyrkt bifall till Kongl. Majits Nådiga Proposition, angående rättighet för Directionen af Armeens PenSions-Cassa till ett räntebärande crediliv i Rikets Ständers Rank, äro, enligt Utskottet tillhanda komne Protocolls-utdrag, under den 18 och 22 December nasti, år, samt den 16 och 20 sistförflutne Januari, af Borgareoch Bonde-Stånden bifallne, hvaremot Ridderskapet och Adeln, med ogillande af omförmälde utlåtanden, beslutat, att Directionen öfver Armeens Pensions-Cassa erhåller ett å Banken ställdt creditiv stort 300,000 R:dr Banco, att utgå efter de föreskrifter, som för Cassa-creditiv i allmänhet äro gällande samt Preste-Ståndet, med afslag å samma Utlåtanden för sin del beslutat, att, med bifall till Kongl. Majrts Nådiga Proposition, Directionen öfver Armeens Pensions-Cassa må', mot lägsta möjliga ränta, erhålla ett å Banken stäldt creditiv, stort 300,000 Ridr Banco, att utgå efter de föreskrifter, som för Cassa-creditiv i allmänhet äro gällande. Och enär 2:ne Riks-Stånd, eller Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet, bifallit Kongl. Majits ifrågavarande Nådiga Proposition, samt 2:ne Riks-Stånd, eller Borgareoch Bonde-Stånden, atslagit samma Nådiga Proposition, samt 2;ne Stånd sålunda stannat emot 2:ne, anser Utskottet, till följd af 75 § Riksdags-Ordningen, denna fråga vara förfallen. Stockholm den 9 Februari 1841.
Hvad som deremot nu kunde förekommas genom inställande af vidare reparation, vore ett onödigt bortslösande af Statens medel till underhållandet af en flotta, som icke förtjenade att underhållas. Om det för ett tiotal af år sedan ansågs tvifvelaktigt, huruvida ifrågavarande skepp möjligen kunde till krigsbruk användas och derföre borde konserveras, så syntes de sednare årens erfarenhet hafva nogsamt ådagalagt, att det numera icke kunde ifrågasättas att sända dylika fartyg till sjös emot en fiende. Då detta vore gifvet, återstode till begrundande den rent ekonomiska frågan, huruvida man fortfarande skulle bortkasta penningar på ett fullkomligt ändamålslöst sätt. För att emellertid icke framkalla något beslut, der ansvaret skulle uteslutande hvila på Rikets Ständer, vore lämpligast att i underdånig skrifvelse fästa Kongl Maj:ts uppmärksamhet på förhållandet, hvarföre hemställdes att Rikets Ständer måtte besluta att hos Kongl. Maj:t anhålla, det täcktes Kongl. Maj:t låta anställa noggrann utredning, huruvida samtlige segellinieskepp voro till krigsbruk numera användbara samt, i motsatt fall, huruvida det ej vore med god Bih. till R. St. Brot. 1859 A 1860, 8 Sami. 49 Baft. 2 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 202. hushållning förenligt, att dessa fartyg utrangerades och möjligen uppkommande besparingar på anslaget till underhåll af llottans materiel i stället kunde användas till fullbordande af nya fartygsbyggnader. Utskottet har inbemtat alt de nu befintliga segellinieskeppen blifvit byggda: Fäderneslandet år 1782—1783. Manligheten { Dristigheten j Försigtigheten » 1799. Carl XIII » 1805—1819. Prins Oscar » 1819—1830. Gustaf den Store » 1825—1832. Scandinavien » 1825—1860.