Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Mot besvärande bildning af sot i ugnar och spislar förordas följande: man tager en hand full friska potatisskal och kastar dem i den brinnande ugnen, hvarefter man väl tillsluter ugnsluckan. De från de brännande potatisskalen uppstigande ångorna upplösa det sot som fastnat i fogningarna och för det genom skorstenen ut i det fria. Genom upprepad användning af detta förfaringssätt behöfver man icke så ofta rensa och sota ugnei som förut. Recept för beredande af såpa. Man tager allt fettaffall, som samlas i hushållet och lägger det i en fjerding eller tunna och häller stark lut deröfver. I samma mån som fettförrådet tillväxer, tillsattes äfven mera lut och det hela omröres tid efter annan med en käpp. När tunnan är full är såpan, utan att behöfvas kokas, färdig till begagnande. Öfver fettfjerdingen kan man sätta en annan fjärding i hvilken man lägger aska och häller vatten öfver den, så att man alltid har den erforderliga luten i beredskap; det är äfven nödvändigt att till hvarje ny sats aska, som lägges i denna tunna, foga något litet osläckt kalk, för att göra luten mera frätande. — Om man på detta sätt erhåller mera såpa, än man kan använda, kan man förvandla den till tvål genom att tillsätta koksalt och koka den. Sedan hälles den upp i en balja att kallna och det skum, som flyter ofvanpå borttages, hvarefter den ånyo utsattes för sjudande hetta och derpå gjutes i formar samt slutligen skares i aflånga bitar. Man kan vid kokningen tillsätta litet terpentin eller grankåda, hvilket alltid förbättrar tvålens färg och qvalitet. Om vintern böra tunnorna skyddas för frost. Sås till fisk. Om man till en ägggula under flitigt omrörande droppvis ihäller god matolja, erhålles med tillsats af något lök en god sås. B — a. Kräftsås. 3 matskedar kräftsmör blandas med 2 matskedar mjöl, lt liter väl kokande köttspad och 30 — 40 i små tärningar skurna kräftstjertar, hvarefter såsen icke längre bör koka. Efter smak tillsättes sedan salt, litet hvitpeppar samt saften af en citron.
Herrman! likväl känner jag mig sedan trenne dagar icke rätt tillfreds. Du har svårt att gissa orsaken; den är också besynnerlig, och jag kan icke förlåta mig sjelf, som inom denna tid blifvit så förändrad till lynnet. Hör då, min vän! men döm mig icke hårdt! tro icke att jag är lättsinnig och flyktig. Må du ännu hafva någon tröst att gifva åt vännen som ofta förr i ditt sköte nedlade sina bekymmer och som ännu uppsöker denna fristad för sitt hjertas hemligaste tankar. Det är dig bekant att jag förleden höst blef af Lagman W ... i Nyköping, i anseende till en vidlyftig process, anmodad att göra en resa till Norrland; jag tror äfven att jag i mitt förra bref till dig, flyktigt omnämnde, det jag i staden Hernösand var nära döden, i anseende till olyckshändelsen med en skenande häst, och att jag af en Majorska, en riktig hedersgumma, blef i dess hus emottagen och väl skött. Men jag nämnde ej att jag vid min afresa derifrån, såg en flicka, hvilken helt säkert tillhörde huset emedan hon kom ur trägården med grönsaker. I den första ungdomens blomma, med oskuldens rodnad på dess friska kinder, med ett saligt leende af frid kring de högröda läpparna, stod hon framför mig och fästade på mig ett par sköna, ljusblå ögon ur hvilka godhet och genialitet på en gång framblickade, men som hon snart, blygsamt nedslog mot jorden, under en djup nigning när jag vördnadsfullt bugade mig för henne. Lätt som en Zefir ilade hon sedan in i huset och jag steg upp i åkdonet. Flickan hade på mig gjort ett ovanligt intryck, jag tänkte en lång stund på den vackra, späda, luftiga gestalten, men omvexlingen af föremål och de invecklade affärer, jag vid min framkomst till bestämd ort fick att utreda, utplånade snart allt minne af henne. Jag hade lofvat min välgörarinna, gamla Majorskan, att på återvägen besöka henne då jag passerade Hernösand; men vidare undersökningar i flera, till den krångliga processen hörande ämnen, nödgade mig att taga en annan väg hem.
» Liksom i sjöslag de enskilda skepxaen numera ej skulle kämpa för sig själfva, utan skulle möta massvis och på sådant sätt verka, således bröto numera under måltiden in en mängd rätter på en gång och besatte alla borden. » När alla bröllopsgästerna ändtligen blifvit bänkade — män och kvinnor skilda åt — hörde det till sextonde århundradets sed, att maten skulle spelas in, vare sig den kom i form af rätter, en och en i sender, eller som anrättningar massvis. Hvarje gång en ny uppsättning mat skulle inkomma, gafs vink åt musiken; och » under pipors och trummors ljud gjorde de rykande faten sitt intåg i gästabudssalen ». Oftast var melodien olika allt efter arten af det, som inbars, så att kännare och finsmakare kunde af musiken lätt sluta sig till, hvad det var för läckerhet, som närmade sig. » Rätterna hafva sin bestämda musik, men hedersmarschen tillkommer dock steken, skinkan eller gröten. » Musik allena var dock ej ett tillräckligt underhållningsmedel. Mellan musiknumren utfördes sång af skolgossar, vanligast från den närmaste skolans öfversta klass. Mot ersättning sjöngo dessa salmerna såväl före som efter måltiden, medan de under densamma fägnade gästerna med så pass mustiga, gycklaude sånger, att » kvinnorna rodnade och männen voro färdiga att brista af skratt. » Under all denna munterhet och detta gyckel glömdes dock aldrig en sak: att sörja för de fattige, ett drag, hvilket vackert adlar det sextonde seklets matstarka, bullrande, rusiga bröllopshögtider. Allt slags fattiga, värkbrutna, vanföra, tiggare i mängd, räckte under måltiden i bröllopsgården in sina svarta händer genom fönster eller dörrar för att erhålla, hvad man så väl unnade dem. » T y bröllopens stora välfägnad och godheten emot all fattigdom höra väl tillsammans. » Biskop Niels Hemingsen berättar, hurusom man på hans fäderneö Låland ofta vid bröllop och andra stora festligheter plägade duka bord till de elända, tiggare och andra, och man besatte borden med lika många rätter som till öfriga gäster.
Naj:t laar ckerkörs, uncker eä beskackacke omstänckigbster, ansett en ätergäng till manskapets aklänancks i contant ioko bära cga rum, belst, vick nu uppjagacke pris ä ätliga varor, solckateu bevisligen icke kan, emot blotta gaget, pä närings-ställen kärskakku sig en sunck oeb tiliräeklig kocka, samt, derest liisärtjenst kär bristens kallande bomme kär bonom att saknas, cket vors att bokara, att nägot annat val än cket emellan näckens vanliga köljeslagare» sjukdomar eller brott, ieke skulle kör bonom återstå. Neck uppbärandet ak cken kackerliga omvärcknack, som manZkepet vick Oarni^onZ-llegementens kär cket närvarande, inom 6a3ornerna,as sitt Zela! Åtnjuter, skulle oek sannolikt i väsencktlig mon, komma att käränckras cket beckrancke uppköran3s, b vilket, s^nnerligast uncker cke n:ne sista ckeesnnierna, utmärkt manskapet ak bukvuckstackens garnison, i akssencks bvarä kolisens oeb Kämners-kätternes protoeoll> korckom belastacke meck ransakningar om, ak solckater begäugna, stöl - XongF. 7^:o §r. 7 der, nu lemna den tillfredsställande upz,lysning, att soldaters delagtigbet i väldsbandlingar ocb brott endast bögst sällan förekommer.
Jag vet ej huru, men de påminna så mycket om er. » » A c k, ni smickrare! — Nåja, ni skall få dem, de vackraste jag kan finna. » » Tack — och kom snart! » » Ja, jag lofvar — så snart jag kan. » Ä n n u en vänlig blick, ett soligt leende och hon var borta. Då hon nästa gång med händerna fulla af violer steg in i Erik Varnes rum, stannade hon bestört. Det hängde lakan för fönstret. En egendomlig svag doft af vissnade violer slog emot en, då man steg ditin, men hon kände det ej — att den kom från en stackars hoptorkad bukett, omsorgsfullt g ö m d under den hvita hufvudkudden, visste ingen, och hon, som nu stod där blek och tårögd m e d händerna fulla af vårblommor, hon hade ej en aning om den enkla lilla saga, som gömdes bland Erik Varnes vissnade violer. VÅRA ILLUSTRATIONER. ÄNNU EN HADAN t * - GÅNGEN TEATERCHEF. Den 10 dennes afled i Göteborg öfverintendenten och landssekreteraren i Gö- teborgs och Bohus län Henrik Wesiin vid 74 års ålder. Redan tidigt började han göra sig bekant som skriftställare, framför allt så- som öfversättare, bl. a. af Paludan-Mullers &gt; Abels död », som .utgafs 1859. På 80-talet utkommo hans öfversättningar af Lamartines » Jocelyn&gt;, Victor KONUNG OSCAR 1 BIARRITZ: 49:E I.INIEREGEMENTETS PARAD. HENRIK WESTIN. OTELLAS UNDER° GÅNG. Från den förfärliga olyckshändelse i Engelska kanalen, då ångaren Stella i dimman grundstötte på Casketklipporna, hvarvid omkring 80 personer omkommo i vågorna, meddela vi några bilder efter en af Londons förnämsta illustrerade tidskrifter. Ej minst bör porträttet intressera af ångarens hjältemodige kapten Reeks, hvilken med storslagen själfuppoffring ledde räddKAPTEN REEKS. ningsarbetet, men själf som siste man stannade på sin post och gick till bottnen med spillrorna af sitt fartyg.
Jag anser en sådan åtgärd så mycket angelägnare, som flertalet af Flottans löntagare under de sednast förllutna tvänne åren måst, för lefnadsbehofvens fyllande, sätta sig i betydlig skuld och otvifvelaktig! råka i obestånd, om en skälig löneförbättring dem längre förhålles samt, hvad gemenskapen angår, besparingärne på 5:te Hufvudliteln icke vidare lemna tillgång till betäckande af de genom prisstegringen högt uppdrifna kostnaderna för manskapets utspisning; och måste jag derföre i underdånighet yrka, det täcktes Eders Kongl. Maj:t i Nåder af Rikets Ständer begära, all hvad af ifrågavarande aflönings-förhöjningar, lillökningarne för gemenskapens mathållning derunder inbegripna, belöper för den på nuvarande aflöningsstater uppförda personal, må redan för nästkommande år 1857 särskildt och så tidigt beviljås, att det dermed åsyftade ändamål, en snar förbättring af de tjenandes ställning, icke må förfelas. Den härtill erforderliga summa uppgår, enligt summarisk uppgift å behofven för de särskilda staterna och korpserna, Litt. T, hvilken jag nu får till Eders Kongl. Maj :ls Nådiga granskning öfverlemna, lill R:dr R:mt 523,860: 70, och torde, såsom en utgift för en gång, lämpligast tagas i beräkning i sammanhang med öfriga utomordentliga anslags-behof för Sjöförsvaret. Sedan, i öfverensstämmelse med den af Rikets åren 1850 och 1851 församlade Ständer antydda och uti mitt underdåniga anförande till Stats-Råds-protokollel af den 8 November 1853 närmare utvecklade åsigt: att den materiel af Flottan, som då förefanns och kunde förtjena att göras användbar, skulle först iståndsättas, Eders Kongl. Maj: t vid sednaste Riksmöte äskat och då församlade
Själf författarinna — en af hennes mest kända arbeten är romanen » Tattarens son » — var hon kanske den skarpaste belackare af sin berömda moders arbeten, som någonsin funnits. Det var » den stora författarinnans » umgängeskrets, men » lilla mamsell Smith » hade också sina bekanta, som togo sig mycket egendomligt ut vid sidan af de förra: hyggliga, men skäligen obetydliga människor, med hvilka hon fritt kunde samtala om de hvardagligaste saker, utan att någon begärde af henne, att hon skulle vara snillrik. * Ända till år 1865 bodde makarne Carlén i ett litet hus, som de själfva rådde om, pä Humlegårdsgatan midt emot Humlegården, den nuvarande 29:an. Det var ett nätt hus med en liten vacker trädgård, i hvars lusthus, som visst står kvar ännu i dag, Emelie FlygareCarlén med förkärlek vistades. Här i trädgården brände hon också vid sin flyttning, såsom en gärd åt Edvards minne, alla manuskripten till sina arbeten! Utaf åtskilligt i dessa korta, löst framkastade anteckningar — stoffet är så rikt, att man, för att begagna en gammal term, skulle kunna fylla volymer — torde framgå, att Emelie Flygare-Carlén, jämte sin hvardaglighet på ett och annat, utom författarinnan liggande område, i själfva verket var en ytterst egendomlig och fantastisk natur. Hennes idéer * c k I I 11. År 1865 sålde de sitt hus vid Humlegårdsgatan och flyttade till n:r 5 Kaptensgatan, och här bodde fru Carlén ända till i våras, då hennes vänner på grund af ekonomiska skäl måste höra sig för efter en mindre lä- genhet åt henne och hon flyttade till sin senast bebodda lägenhet i n:o 55 Grefturegatan. Det var en vacker våning på Kaptensgatan, två trappor upp och med en vidsträckt utsikt öfver staden. Ifrån farstun kom den besökande utan nå- gon slags förmedlande tambur in i ett litet, tämligen enkelt möbleradt rum med två fönsterlufter.
Utskottet har föreslagit, att Rikets Ständer må besluta: ”Att BancoFuil”mägtige är tillåtit, utöfver hvad innevarande år efter ingångna Contracter finnes ”betingadt, att än vidare uppköpa Silfver, ”dock ej för större sammanräknad Summa, ”än som återstår odisponerad af de i i8a3 ”års BankoReglemente anslagne Fonder, beräknade för Tvenne år; äfvensom, att in”■vejelingen mot ett bestämdt pris af 128 sk. ”Bancosedlar för En R:dr Silfver Specie ”må fortfara till och med den 3o Septem’’ber innevarande år.” Det är således Fullmägtige tillåtit, att utom det bestämda anslaget till uppköp af Silfver, vidtaga en oinskränkt invexling af Silfver ända till den sista nästkommande September. Hvad vill nu en sådan invexling säga? Enligt BancoStyrelsens egne uppgifter skedde den år 1825 för öfver 200,000 R:dr efter Contract. Denna åtgärd bar af Rikets Ständers Revisorer blifvit godkänd och af BancoUtskottet icke ogillad. Det står således Fullmägtige nu lika fritt och öppet som 1825, att vidtaga samma åtgärd. Orsaken, hvarföre Utskottet icke bestämt velat utsätta, att invexlingen finge ske med eller utan Contract, med eller utan förskott, har varit den, att man ville undvika det motstånd derigenom skulle väckas hos vissa intressen. Resultatet är detsamma, men man undviker svåra debåtter, svårt motstånd. 202 Den 6 April f. ra. För att likväl ytterligare visa, att jag för min del ej är emot det åsyftade ändamålet, får jag i sammanhang med förevarande ämne väcka en ny motion, den nemligen, att allt, som kan till Banken inflyta af det år 1826 till Spannmålsundsättningar lyftade Creditiv 1 million R:dr, må användas till förstärkande af Bankens reella fond. Herr Hjerta:
Till Lag-Utskottets behandling har Högloflige Ridderskapet och Adeln, jemlikt dess den 28 i denna månad ankomne protocoll för den 20 dennes, remitterat en af Herr von Hartmansdorff', August3 väckt motion, hvaruti, på anförde skäl, föreslås, att Landsoch Stads-Fiscalers tilloch afsättande, som hitintills skett af Justitias-Canzleren, måtte hädanefter tillhöra Landshöfdingen inom hvarje Län; men då frågan derom icke kan hänföras till något af de ämnen, som i 33 §. Riksdags-Ordningen omförmälas och till Lag-Utskottets befattning höra, finner Utskottet sig icke höra densamma handlägga; och varder motionen, i följd häraf, till Högloflige Ridderskapet och Adeln återlemnad, hvilket, enligt 44 §. Riksdags-Ordningen, för samtlige Riks-Stånden vördsamt tillkännagifves. Stockholm den 31 Mars 1840. Ank. till Exp. Utsk. den 2 April kl. 1 e. m. Utlåtande, i anledning af väckt motion om utfärdande af ny Con sulsstadga. Jemlikt ett den 28 i denna månad ankommet utdrag af Höglofl. Ridderskapels och Adelns Protocoll för den 20 dennes, har till Lag-Utskottet blifvit remitterad en motion af Herr von Stahl, Emil, som hemställt, att en ny och fullständig
Kanske var det den sällsynta Laras Sabinii, af hvilken en bild förut meddelats.266 Alla de foglar, som drogo förbi oss, kommo från nordvest, d.v.s. från Sibiriens nordkust, de Ny-Sibiriska öarna eller Wrangels land. Endast fjellugglan, en korpart och ripan öfvervintrade i trakten, den sistnämnda tidtals insnöad. Harar från Tschuktsch-landet. Ripan är här visserligen ej så fet och god som spetsbergsripan under vintern, men beredde oss i alla fall en alltid välkommen, om ock ringa omvexling i den tråkiga konservmaten; när några ripor blifvit skjutna, sparades de derför, jemte hararne, gerna af kocken till festdagarne. För att afbryta enformigheten om bord försummades nämligen sällan någon anledning till festtillställningar, som kunde yppa sig. Der borta vid Tschuktsch-halföns kust firades sålunda under vintern 1878–79 med stor samvetsgranhet ej allenast våra egna födelsedagar, utan äfven konungarne Oscars, Christians och Umbertos samt kejsar Alexanders. Hvarje morgon utdelades en tidning, visserligen för dagen, men för ett förgånget år. Härtill kom såsom förströelser flitigt samqväm med tschuktscherna och täta besök i angränsande byar, åkning med hundsläde, en sport som skulle varit synnerligen treflig, om ej infödingarnes hundar varit så ytterst magra och dåliga, samt slutligen flitig läsning och ifriga studier, för hvilka jag försett expeditionen med ett omfattande, så väl för vetenskapsmännen och officerarne som för manskapet afsedt bibliotek, inberäknadt det enskilda bokförrådet uppgående till inemot tusen band. Under allt detta fingo naturligtvis de rent vetenskapliga arbetena ej försummas. I främsta rummet bland dessa stodo de meteorologiska iakttagelserna och de magnetiska observationer, som från den 1 nov. anstäldes i land dag och natt hvarje timme. Huru fast isen än låg kring fartyget, var det dock omöjligt att på den få ett tillräckligt stadigt underlag för de magnetiska variationsinstrumenten.
M. anföra besvär, och samma skatt icke uppgår på omkring 78i förmedlade hemman, som denna skatt utgöra, till mera än 874 tunnor 2T*5 kappar, eller, öfver hufvud räknadt, till blott omkring g kappar på hvarje 4 mantal, hvilket, på lika sätt beräknadt, erhållit i norra Mötet omkring 32 tunn - Dea 6 Augusti c. m. »83 lands areal samt 2-} tunnland efter uppskattning, oell i södra Mötet 4' tunnland i areal, samt 2-| tunnland efter uppskattning, så synes icke heller, vid jemn före Isen af den förmån, hemmanen genom äganderätten till utmarken vunnit, med skäl kunna påstås, alt berörde afgift vore för dryg, hvartill också i öfrigt icke någon anledning förekomme, enär samma afgift alltsedan år 1818 för norra Mötet samt 1821 för södra Mo'et, utan verkan på hemmansägarnes bestånd, utgått, oaktadt de ännu icke kunna anses hafva satt marken i det förbättrade skick, hvartill den kan uppbringas. På grund af detta allt, och då således uppenbart är, ej allenast, att hemmanen icke blifvit förr, än vid utmarkens delning, derför skattlagda, och att deras rätt deraf icke finnes i någon måtto vara för nära trädd, samt vid sådant förhållande, genom den af 11. St. hemställda undersökning på stället, någon upplysning i ämnet, föranledande till ändring i hvad, rör:de ifråga var. utmarks skatt, stadgadt blifvit och i flera år gällt till efterrättelse, icke kunde vinnas, hvadan en sådan undersökning, hvilken dessutom skulle föranleda till dryga kostnader, vore utan ändamål, har K. M., lika med hvad KammarColkm i und. yttrat, icke funnit skäl att till R. St:s i berörde afseende gjorda und. hemställan lemna nåd. bifall.’' Då nu Utskm funnit sig befogade att föreslå en alldeles lika lydande und. anhållan i ämnet, som vid sista riksdag aflats, hade man med skäl kunnat förvänta, att Utsk:n till vederläggning upptagit hvad i K M:s nu upplästa nåd. beslut blifvit anfördt, såsom grunden för afslag å R.
Ute på gatomen går svärdet, i husomen går pestilentie och hunger; den på markene är, han måste dö genom svärd; men den i stadenom är, honom skall hunger och pestilentie uppfräta. Och de som undfly af dem, de måste vara på bergomen, och lika som dufvor i dalomen, hvilke alle tillsammans qvida, hvar och en för sina missgernings skull. Alla händer skola nederfalla, och all knä skola vara ostadig som vatten. Och de skola kläda sig i säcker, och med fruktan öfvergjutne varda, och all ansigte jämmerliga utse, och all hufvud skola kullot varda. De skola kasta sitt silfver ut uppå gatorna, och sitt guld akta såsom träck; ty deras silfver och guld skall intet kunna hjelpa dem, på Herrans vredes dag; och skola dock intet kunna mätta sina själ deraf, eller fylla sin buk deraf; ty det hafver varit dem en förargelse, till deras missgerningar. Af sin ädla klenodier der de högfärd med bedrefvo, hafva de sin grufvelses och styggelses beläte gjort, derföre skall jag göra dem det till orenlighet; Och skall gifva det främmandom i händer, att de det bortröfva skola, och dem ogudaktigom på jordene till ett byte, att de skola ohelga det. Jag skall vända mitt ansigte derifrå, att de ju min skatt väl ohelga skola; ja röfvare skola komma deröfver, och ohelga det. Gör en gård omkring dem; ty landet är fullt med blodskulder, och staden full med öfvervåld. Så skall jag låta komma de argesta ibland Hedningarna, att de skola taga deras hus in; och skall göra en ända på de väldigas högfärd, och ohelga deras kyrkor. Uppryckaren kommer; så skola de frid söka, och han skall intet vara der. En olycka skall komma efter den andra, ett rykte öfver det andra; så skola de då söka ena syn när Prophetanom; men der skall hvarken lagen mer vara när Prestenom, eller råd när de gamla.
Maj:t tillika må försättas i tillfälle att, enligt hvad här ofvan blifvit yttradt, under hvilka förhållanden som helst, vidmagthålla hvad rörande införseln och utförseln af spanmål är stadgadt, äskar Kongl. Maj:t af Rikets Ständer dels bemyndigande att af nu oliqviderade försträckningen å mindre kreditivet förskottsvis disponera 150,000 r:dr såsom fyllnad i den för reservlagrets bildande erforderliga summa, 800,000 r:dr, dels anvisandet af ett ytterligare förskottskreditiv, stort 500,000 r:dr banko, att uti Riksgälds-kontoret, i mån af behof, lyftas och, enligt Kongl. Maj:ts nådiga föreskrifter, för ofvanberörda ändamål användas; hvaremot Kongl. Majit föreslår, att de för utländsk spanmål inflytande tullmedel, hvilka skulle till undsättningsbehof fortfarande afses, må tagas i liqvid af Riksgälds-kontoret, intilldess förenämnde summor, tillhopa 650,000 r:dr, blifvit till fullo återgäldade. Rikets sednast församlade Ständer anslogo af de till undsättningar anvisade medel 50,000 r:dr, att vid inträffande missväxter utlemnas såsom understöd, i vissa uppgifna fall, utan återbetalnings-skyldighet. Ehuru angeläget det är att, under en inträffad hård tid, kunna frälsa den utfattige från hungersnöd, böra dock sådana undsättningar, såsom egentligen varande en fattigförsörjningsåtgärd, å statens sida i möjligaste måtto inskränkas eller sparsamt anlitas; men åt sådana fattige, som, änskönt varande arbetsföra, likväl icke kunna ställa någon säkerhet för undsättningslån, anser Kongl. Majit staten rättast böra bereda hjelp derigenom, att tillfällen och utvägar för dem öppnas att, när missväxt inträffar, erhålla en säker arbetsförtjenst.
Ej mä nägon för framtiden gällande Förklaring af Grundlagarne stadgas, utan pä det sätt, som enligt föregående twänne §. tvid ändringar i dem iakttagas bör. Efter deras ordalydelse stola de i hwarje särstilt fall tillämpas. §- 84- Dä Lonstitutions-Utstottet icke funnit stäk at gilla och til Riksens Ständers pröfning öfwerlemna nägot Förslag til förändring eller förklaring af Grundlagarne, som Uistottet af en Riksdagsman emottagit, ware Uistottet styldigt, om Förslagets Författare det yrkar, at meddela honom sit yttrande deröfwer, med tilständ at detsamma jemte Förslaget genom tryck allmänt göra, dä han för det sistnämndas innehäll sjelf i egenskap af författare mä lagligen answara. §. 85. Säsom Grundlagar stola anses: denna Regeringsform, samt den Riksdags-Ordning, den Lucces8ion8Ordning och den Förordning om en allmän Tryckfrihets hwilka, i öfwerensstämmelse med de grundsatser, som i denna Regeringsform bestämmas, Riksens Ständer och Konungen gemensamt wid. denna Riksdag komma at fast. ställa. §. Med Tryckfrihet förstas hwarje Swensk Mans rättighet, at utan nägra af den offentliga Magtcn i förwäg lagde hinder, utgifwa Skrifter; at sedermera endast inför laglig Domstol kunna tiltalas för deras innehäll; och at icke i annat fall kunna derföre straffas, än om detta innehäll strider emot tydlig Lag, gifwen at bewara allmänt lugn, utan at aterhälla allmän uplysning. Alla Handlingar och LroMcoll, i hwad mål som häldst, de kroeocoll undantagne, som i Stats-Rädet, äfwensom hos Konungen i kliniiiterielle ärender och Lommanöo-mäl förås, mä owilkorligen genom trycket kunna utgifwas. Ej mä tryckas Lanco. och Riksgälds-Werkens ?rotocoii och Handlingar, rörande ärender, hwilka böra hemliga hällas. §. 27. Riksens