Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Plommon, CathaDen af Utskottet å Plommon till 1 sk. 3 rst. skålp. ririoch Sviskon, föreslagna införsel-tull hafva Borgareoch Bonde-Stånden antagit, men som Ridderskapet och Adeln samt PresteSlåndet ansett samma afgift böra bestämmas i enlighet med gällande Taxa, eller till 1 sk. 6 rst. skålp., kommer, i händelse sistnämnde t\äune Stånd vidblifva berörde deras beslut, omröstning i följande ordning att anställas. 4 Plymer: Siruts-j Forts, af Bevillnings-Utshottels Memorial, N.o 4 339:o. Den, sorn godkänner Utskoltets förslag till införseltull å Plommon-j Catharin och Sviskon 1 sk. 3 r:st. per Skålpund, voterar ja; den, det ej vill, voterar nej; Vinner nej, bestämmes införsel-tullen å denna artikel till 1 sk. 6 rist. Skålpundet. Presteoch Borgare-Siånden hafva gillat den af Utanclra slag. skottet å Strutsoch andra slags Plymer föreslagna införsel-afgift 10 R:dr per Skålpund, å hvardera rubriken; hvaremot Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet förklarat dessa tull-afgifter böra bestämmas till 15 R:dr Skålpund. ; och får Utskottet, för det fall, att sistomförmälda beslut vidblifvas, hemställa att frågan må afgöras genom omröstning, enligt följande voterings-propositiuner: 240:o. Den, som gillar Utskottets förslag, att Plymer: Strutsböra åsättas 10 R:dr tull per Skålpund, vid införsel, voterar ja; den det ej vill voterar nej; Vinner nej, kommer införsel-tullen å Struts-plymer att utsättas till 15 R:dr Skålpundet. 241 :o.
Nämnda förslag, för hvars behandling Lag-Utskottet med Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet sammanträde hafva de förenade Utskotten tagit i öfvervägande; och som klockare, då de tillika innehafva lärarebefattning i folkskola, derför äro i åtnjutande af särskilda löneförmåner, synes berörde omständighet icke utgöra giltigt skäl för deras befriande från något af de till klockare-befattningen hörande göromål, hvilka i dylikt fall kunna genom annan med kyrkoherdens och församlingens samtycke utsedd persons biträde uträttas. Deremot kunde, då lärare-befattning i folkskola icke, utan kyrkoherdes bifall, får med klockaretjenst förenas, sådant möjligen blifva klockare förvägradt, så vida derigenom några af hans åligganden komme att på kyrkoherden öfverflyttas, och det föreslagna stadgandet kunde således, i stället alt vara för klockare fördelaktigt, blifva motsatsen. Då dessutom den klockare åliggande skyldighet att till nästa klockare fortskaffa kyrkoherdens embetsbref, medför ganska ringa besvär och tidspillan, helst, efter hvad Utskotten inhemtat, utöfvandet af densamma på de flesta orter icke oftare ifrågakommer, än sju å åtta gånger om året, högst en gång i månaden samt i allt fall det, efter Utskottens omdöme, vöre särdeles olämpligt att belasta kyrkoherden med ett onus, sorn utan tvifvel lämpligare tillhör kyrkans betjente, få Utskotten vördsamt hemställa, att ifrågavarande förslag må lemnäs utan afseende. Stockholm den 3 Juli 1854. 14 Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 11. X:o 11. Ank. till Exp.-Ut«k. den 3 Juli 1854, kl. 6 e. m. Betänkandej i anledning af väckt motion om fördelning af kostnad för grund-dikning ä boställen.
I Kyrkolagens 1 kap. 3 g stadgades, att den, som här i riket bivistar främmand» religions-öfning, skall böta etthundrade daler silfvermynt; men genom Kongl, kungörelsen den 24 Januari 1781 förklarade Kongl. Majit, att, ehuru Han ej kunde upphäfva förbudet för sina Lutherska undersåter att bivista främmande gudstjenster, emedan ingen af nyfikenhet bör försumma sin egen, skulle likväl derefter ingpn för denna öfverträdelse böta mera än tio daler, efter omständigheterna. Grunden för förbudets bibehållande afvek emedlertid helt och hållet från den för dess tillkomst Man ville nemligen dermed till en början förekomma insupande af villfarelser; hvaremot det bibehölls blott för ordningens befordran. Det är dock lika obehöfligt för sådant ändamål, sorn det är olämpligt, hvilket bäst uppenbaras deraf, att det städse öfverträda^, utan att någon ens sätter i fråga dess tillämpning. Borttages emedlertid detta förbud, är deraf en följd, att det i åberopade Kongl, kungörelse jemväl förekommande förbud för främmande religions-förvandter, att vid sina gudstjenster inlåta andra än dem, som äro af deras trosbekännelse, förfallerUtskottet tvekar derföre idus att vördsamligen tillstyrka, det mätte Rikets Ständer besluta en författning, hvarigenom stadgas, ali det i Iiongl. Maj:ts Nådiga kungörelse den 24 Januari 4781, angående några omständigheter rörande den religions-frihet, som beviljad vore i anledning af 7 § uti Sveriges Rikes Ständers beslut vid riksdagen i Stockholm den 26 Januari 4779, innefattade förbud för Kongl. Maj:Is Lutherska undersåter alt bivista främmande gudstjenster, och för främmande religionsförvandter alt vid sina gudstjenster inlåta andra än dem, som äro af deras trosforvandter, upphört att vara gällande. Stockholm den 30 Maj 1854. « £xr$- Utskottets Betänkande.
Ja 33, Nej — 26. mom. c. Hr Stråle: Då Direktör Lock är 64 år gammal och omkring 29 år varit i fångvårdens tjenst, hemställer jag, huruvida honom ej kan i pension tilldelas j af hans nu innehafvande lön, så att han erhåller 1200 rdr, i stället för 1000 rdr, på sätt Utsk:t föreslagit. Frih. Klinckowström: Jag förordade högre pension för Hr Hård, men jag kan ej göra det med afseende på den nu förevarande personen. Det kan väl vara, att Hr Lock är till lefnadsåren äldre än Hr Hård; men den förre har varit i tjenst endast 29 år, under det den sednare varit det i 35 år. Jag får således yrka bifall till Utsk:ts hemställan. Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gir. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till Utsk:ts hemställan oförändrad och dels bifall dertill med förhöjning af summan 1000 rdr till 1200 rdr, framställde Hr Gr. o. Landtm, propos. på bifall till Utsk:ts hemställan utan förändring, och, då dervid svarades mångå ja jemte eller annat nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. mom:n d, e, f, g, h och i. Utsk:ts hemställanden biföllos. 142 Den 8 Maj. 6:te punkten. Gr. Mörner: Här har Utsk:t gjort ett afsteg från elen princip, som hittills varit följd. Majoren Tellander åtnjuter för närvarande i lön 2000 rdr och i särskildta arvoden 800 rdr. Nu åtnöjer man sig ej med att i pension för honom begära fulla lönen, utan vill hafva 800 rdr dertill, ehuru han hvarken med afseende å ålder eller tjensteår uppfyllt föreskrifna vilkor, ej heller hans behof af pension är med vederbörliga dokumenter behörigen styrkt.
Efter denna grundsats, så år af hvad som blifvit anmärkt ingenting annat, som kan komma under 107 §:n, ån frågorne om Tidningars indragning och hushållningen med Statens medel i allmänhet. Man har tyckt sig finna, att Styrelsen varit för illiberal i frågan om yttrande-rätten, och för liberal i hushållningen med Statsmedlen. Hvad Tidningars indragning angår, år det ett grannlaga ämne. Så långe den magt fl ines hos HofC mzleren att indraga Tidningar, år det svårt att bestämma gränsen, når en Tidning år af smädelig beskaffenhet eller icke. Hvad beträffar en del af de indragne Den lo Julii e. m. Tidningarne, så, om med smädelig beskaffenhet menas oqväden eller plump otidighet, äga de ej sådan beskaffenhet, men om dermed åter förstås en bestämd syftning att framdraga sådant, som ligger Styrelsen till last, och aldrig eller ganska sällan sådant, som länder den till förtjenst, oell detta vanligen med en ensidighet, sorn synes vara på effect beräknad, så kan jag icke frångå, att ju i vissa fall anledningar varit till indragning, ehuru jag med Constitutions,Utskottet skulle önskat, att rättigheten icke blifvit begagnad, ej allenast derföre, att flere af de indragne Tidningarne medfört stort och verkeligt gagn, genom den uppmärksamhet de lemnat åt allmänna årender och deras behandling, utan ock derföre att sådane beslut lått illuderas genom nya Tidningars utgifvande, och endast sätta TidningsUtgifvarne i ett slags fiendtligt tillstånd med Regeringen. Hvad angår hushållningen med allmänna medel, lära vål Konungens Rådgifvare af Riksdagens discussioner och StatsUtskottets framställningar, finna anledning, att dervid fästa en närmare uppmärksamhet. På grund af hvad jag nu anfört, yrkar jag återremiss.
Vid sitt åtagande af en allmän beväring, både nemligen öns invånare fästat det vilkor, att militära bestraffnings-sättet borde förändras; och Kongl. Maj:t hade, med bifall härtill, genom nyssnämnde Kong!. Bref till högste Befälhafvaren på ön, så vidt det angick manskapet, hufvudsakligen förordnat: l:o att 1798 års Krigsartiklar, i afseende på militärbrottens qvalification och hvad deruti om militärens skyldigheter stadgades, skulle förblifva oförändrade; 2:o att berörde Krigs-arliklar borde tjena till grund i allt, der corporelt straff ej vore stadgadt; 3:o att all corporel bestraffning af gatlopp och spöstraff för militärbrott, derå dödsstraff i Krigsartiklarne ej funnes utsatt, skulle borttagas, och deremot ensligt fängelse i mörkt rum införas; varande serskild förvandlingstariff i sådant hänseende upprättad; 4:o alt extra judiciela bestraffningar skulle utgöras af följande gradalioner: a) arrest från och med 24 timmar till och med 8 dagar i eget qvarter; b) arrest från och med 8 till och med 15 dagar i eget qvarter utan sällskap; c) arrest från 15 till och med 30 dagar på högvakt; och d) arrest från 30 till och med 45 dagar på högvakt i ensligt rum, med vissa serskildt bestämda inskränkningar; samt 5:o alt mål rörande förbrytelser, som icke innefattade egentligt militärbrott och hvilkas besli»Öfning allmänna lagen utsatte, boide af ordinarie domstolar afgöras.
"Hvar och en a 11- "män fråga, som första gången i något Stånd förekommer, "skall, så vida ej Ståndet enhälligt genast densamma till vederbörligt Utsk. förviser, ligga på bordet till nästa ple"num, då remiss bör ske." Här påbjudes således, att remiss bör ske afen allmän fråga; men den föregående 44 $:n säger: "Konungens propositioner, äfvensom allmänna ”frågor, hvarmed förstus sådana, som kunna eller bö"ra komma under samt/iga RiksSt:s öfverläggning och pröfning, må ej i R. St:s plena till omedelbarligt afgörande ”upptagas; utan skola öfverlemnas till utredande af behöri"ge Utsk." &c. Förklaringen uppå, hvad med allmän fråga förstås, är här gifven. Men nu uppstår det egentliga tvisteämnet: hvilka äro de frågor, som icke kunna eller icke böra komma under RiksSlts öfverläggning och pröfning? Alt frågor om ändring uti grundlagarna skola direete framställas lili Const.Utsk. och få icke emot Reg.F:s 81 § "uti Ståndens plena väckas,” det veta vi. Likaledes upplager 90 §:n Reg.F. frågor, som icke "må komma under "11. St;s eller deras Utskotts öfverläg-gningar och pröfning.” Skulle uu den otroliga händelse inträffa, att Landtm, eller Den i5 Februari e. m. Tnlman ville medgifva remiss af en motion, som anginge något af de uti 81 och 90 §§:na uppräknade ämnen; så måtte det val vara Ståndets rätt, att, med stöd af grundlagens ordalydelse, vägra remiss. Jag vill knappast tro, att någon påslår motsatsen; och mig tyckes det häraf vara klart och ostridig t, att Ståndet kan, om det finner en väckt motion icke förenlig med grundlagarna, i Öfverensstämmelse med dem, vägra motionens remitterande till Utsk.
Den påföljd, som Ilr Printzensköld ansett kunna följa af antagandet utaf ifrågavar. förslag, kan i min tanke alldeles icke inträffa, nemi. den att andra skattdragande innevånare i riket kunna få vidkännas ökad afgift, derföre att den föreslagna upbördsoch redovisningsformen blir iakttagen. Detta är nemi. ett förslagsanslag, derföre att summan, som för detta ändamål får användas, för olika år är olika, genom den olika inkomst, som ifrån rusthållarne upbäres af Statsverket. Det är derföre som del icke kan vara en bestämd summa af 32,000 r:dr, utan den byter om med 32, 33, 34 eller 35,000 r:dr och några hundra r:dr kanske derutöfver; men det är icke förslagsanslag på det sätt, att Kavalleri-hästarne skola fourageras af dessa medel och medlens belopp rättas derefter. Det är således ett missförstånd af Hr Printzensköld, som föranledt den lankan att större utgifter derigenom skulle kunna drabba Statsverket vid vissa tillfällen än eljest. Hr Rosenblad: Hvar och en, som gjort sig den minsta möda att genomläsa StatsUtsk:s förslag och tänka derpå, kan icke undgå att finna elen fullkomliga obehörigheten i de anmärkasom Hr Printzensköld framställt. Det är visserligen sant, att om Staten kommer alt upbära efter 1 (hårig markegång af de rusthållare, som gå in på förslaget, deras afgifter i kontanta penningar, i st. f. persedlar in natura, så kan derigenom, inträffa att detta medelpris ett år kan vara lägre, än upbördsårets pris och alt Stats-kassan då för det året får utgöra en förskottsafgift, som, om den också upginge till några tusen r:dr, likväl icke kunde blifva synnerligen kännbar; men då det icke är en bestämd summa som rusthållarne skola betala utan den skall utgå efter ett pris af 10:årig markegång, så skall det ovillkorligen inträffa att Kronan ett annat år, dä det är lägre priser, får af dessa afgifter en större inkomst, än hvad kostnaden utgör för de fonrageringspersedlarne, som äro beräknade att utgå.
December sistlidet år lill Rikets Ständer aflåtit, rörande eftergift af ersättnings-ansvar i nämnde hänseende för f. d. Landshöfdingen, General-löjtnanten Herr Grefve Carl Gustaf Lö wenhjelm, f. d. tillförordnade Lands-kamererareu, Krono-fogden Anders Samuel Pettersson och Lands-sekreteraren, Lagmannen Carl Engelblom meddelades, alt numera aflidne Läns-bokhållaren i Götheborgs och Bohus län Caspar Langlet, hvilken fält sig af vederbörande Lands-kantererare anförtrodt att utskrifva anordningar å de utaf allmänna medel utgående understöd för utflyltnigar i följd af laga skiften inom länet och för sådant ändamål innehaft den från General-landtmäteri-konloret hvarje år ankomna förteckning å de anslagna beloppen, hade från och med Augusti månad 1837 till och med Juni månad 1848 beredt sig tillfälle att åtkomma medel ur Landt-ränteriet sålunda att han utskrifvit anordningar å dylika understöd dels flere gånger, lid efter annan för en och samma utflyttning och dels till personer, åt hvilka understöd icke varit anslaget, hvarefter och sedan dessa anordningar blifvit af Läns-sfyrelsen underBih. lill R. St. 4 Sami, 1 Afd. 3 Band. 26 Haft. 2 10 Slats-lJtskotlets Utlåtande N:o 191. skrifna, Langlet emot falska qvitlenser uppburit och sig till godo användt de oriktiga anordnirigarnes belopp; äfvensom att General-majoren Gillis Edenbjelm, hvilken varit dels tillförordnad och dels ordinarie Landshöfding i länet från den 22 November 1834 till den 19 Juni 1843, underskrifva anordniugar af ifrågavarande slag för belopp under Lands-kamereraren Holmgrens tjenstetid af B:ko R:dr 3,332: 13. 4. och under Läns-bokbällaren Aruoldssons tjenstgöring, såsom t. f. Lands-kamererare „ „ 809: tillsammans B:ko B:dr 4,141: 13.
Pehr Erik Andersson, från Westerås „ 79 „ Jöns Erik Eriksson, „ Orebro „ v 63 „ Till Fullmäktige i Riksgälds-kontoret: Johan Pehrsson, från Upsala Län, med 85 röster. Anders Andersson, „ Skaraborgs „ „ 74 „ F. vice Talman J. A. Zetterberg „ 65 „ 158 Prot.-Utdrag den 11 Mars 1854. Till Suppleanter: Johan Ersson, från Upsala län, med 84 röster. J. G. Wassmuth, „ Stockholms „ „ 78 „ Carl Olsson, från Södermanlands „ „ 65 „ Till Direktör vid Låne-kontoret i Malmö: Ola Månsson, från Christianstads län, med 94 röster. Till Suppleanter: Nils Pehrson, från Malmöhus län, med 76 röster. Pehr Nilsson, „ „ „ „ 60 „ Till Direktör vid Låne-kontoret i Götheborg: Erik Christensson, från Götheborgs och Bohus län, med 95 röster. Till Suppleanter: Johannes Nilsson, från Götheborgs och Bohus län, med 96 röster. Anders Nilsson, „ Hallands „ „ 91 „ Till Direktör vid Låne-kontoret i IVisby: Jacob Lindby, från Gottlands län, med 95 röster. Till Suppleanter: Carl Olof Gardelius, i Hexarfve, med 94 röster. B. Alfvegren, i Möllgårds „ 92 „ hvarom Protokoll genast uppsattes och justerades. S. D. Remitterades till Särskilda Utskottet för behandling af Bränvins-frågan, en af Nils Svensson från Blekinge ingifven, från hans kommittenter emottagen petition, rörande grunderna för en blifvande bränvinsbrännings-rättighet. S. D. Vid ånyo skedd föredragning af Stats-Utskottets Utlåtande N:o 57, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående eftergift till förmån för Upsala stads Borgerskaps Gubboch Enkhus-Inrättning, af Kronans rätt till dana-arf efter Enkan Charlotta Elisabeth Bång och Jungfru Christina Lundström, blef samma Utlåtande, jemte dervid gjorda anmärkningar, till Stats-Utskottet återremitteradt. S. D.
Motionairen har således ansett, icke allenast enskilda medel, som i tjensteväg af .Uppbördsman uppbäras, böra ega företräde äfven framför Statens fordringar, utan också Statens Stäts• och Lag-Utskottens Utlåtande N:o 57. 67 skyldighet vara, att hålla den enskilde skadeslös med full ersättning, i händelse brist på tillgångar hos Uppbördsman skulle yppas; ty, sedan en. fordringsegare, med iakttagande af de former Lagar och Författningar föreskrifva, anlitat den verkställande Magtens biträde, förvandlades den fordran, han förut hos den enskilde egde, till en fordran hos Staten, som öfvertaga fordringsegarens rättigheter, för att med sin kraft göra dem gällande; och skall Staten motsvara sitt ändamål, måste, i Motionairens tanka, medborgaren icke kunna, genom Statens eller dess organers förvållande, gå miste om rättmätiga fordringar. Valet af och controllen öfver dessa organer tillhörde Staten, och liksom de Academiska Consistorierne äro pligtige att ansvara för Räntmästares samt de Ecclesiastique för deras Notariers Balancer, syntes man med skäl kunna fordra, att Konungens Befallningshafvande borde ansvara för dem underlydande Uppbördsmäns Balancer. Men skulle ett sådant åläggande för Konungens Befallningshafvande pröfvas vara för vidsträckt, kunde likväl icke derigenom uppstå något hinder för antagandet af den i det föregående framställda mening, hvilken Motionairen velat leda från sjelfva begreppet om Stat. Vid ärendets föredragning till remiss, hafva nedannämnde Ledamöter af det Högvördiga Ståndet till Protocollet sig utlåtit: G8 Stats*, och Lag-Utskottens UtlätandeN'o 57. 1:0 Herr Professoren Exell och Herr Lectoren Kjellander'• att de ”till alla delar conformerade sig med Motionairen’’; och 2:0 Herr Contracts-Prosten Agrell, med hvilken Herr Biskopen, Doctor Wijkman sig förenat; att, om Konungens Befallningshafvande skulle ansvara för uppbördsbristen, borde de också ega rättighet, att Uppbördsman tillsätta.
Till sist en diskret slutapplåd s o m tack o c h hälsning till den talangfulla recettagerskan, som besked o c h afsked till den onjutbara pjäsen! » Hjälm! » utbrast han. » Lundquist. — B e n d O r - b r ö d e t är på grand af sin h ö g a proteinhalt, 17,5 %, under det att korn innehåller endast 8 % smältbar protein, det bästa, bekvämaste o c h billigaste hönsfoder. » inföll konsuln. Charad. Uti Och Och Där Med det land där h ö g m o d går draksådd ut bland folket sår kallar skörden iärefölelse&gt; — finns mitt första såsom stad stor o c h liflig rörelse; i rad. hela uti skogens famn ofta synts en fridfull hamn, under furors sus och fågelsång trötta sinne g l ö m m a fått lifvets buller, bing o c h bång skaparns godhet bättre du förstått. Adota. Amfikop. Ett värn i heta striden Mitt första fordom var. — En prydnad nu för tiden I fästlig sal man har. De medellösas skara Den fruktar allra mest. Ett fluidum mitt fjärde, Som högt i ropet står Och äger n o g sitt värde, Fast mången det försmår. Och nu till sist bland orden, — Förlåt jag gjort besvär — H v a d Skandien i norden Till hälften endast är. Moster Lisa. — e. Anagram. De uteslutna, endast med prickar antydda orden, bestå alla af samma 4 bokstäfver hvilka ordnas på olika vis. En liten episod från Östergötland. Syster. o c h jag tjäna alltid tillsammans — alltid hos. » Ja, det var verkligen min m e n i n g. (M e d portratt.) — Kransen p å fru Lenngrens graf; af Harald Jacobson. (Forts, o c h slut.) — » Mödrar emellan^. X I I I — X V. (Forts.) — Tidsfördrif. * och vi. sysslorna oss emellan. I går skulle i köket o c h jag. Idun B yr. 4: Kl&amp;ra.bergsgata.n 54, en tv. Annonspris: 25 öre pr petitrad ( Fredagen den 30 augusti 1889.
35 gifvares ömsesidiga rättigheter under de sistföfflutne 3o åren småningom blifvit bestämda lili fullkomlig motsvarighet. Mot hårda räntetagares prcjerier äro garantier stadgade, tillräckliga om de begagnas, såsom erfarenbeten i många provincer redan visat, hvarest allmogen i de senare åren upphört att klaga öfver de fordna missbruken. Att nu öfvergå lill den andra ytterligheten — att beröfva räntetagaren en förmon, som först uteslutande varit honom tillhörig, innebär ett rä tts vidrig t godtycke. Det kan icke heller ske utan räntetagarens förlust. Att Iian alla år får temligen lika inkomst torde vara honom en otillräcklig tröst, serdeles för den ringare löntagaren. Ty de större tillgångar han hittills kunnat påräkna under ett dyrare år, hafva varit honom af nöden att bestrida de då äfven dyrare Jefnadsbehofven. Nu skall han, beröfvad sin rätt, alt in natura uppbära de oundgängligaste lifsförnödenheter och nödsakad att köpa dem för de gängse högre pris, men förbunden alt mottaga ett vida lägre lösningspris, nödvändigt råka i yttersta förlägenhet. Jag tv i fia r ali någon af våra i städerna bosatta Skollärare någonsin kunnat af det hårdare årets större inkomst göra en besparing för kommande lider. Nu, då de skulle tvingas alt lemna en de! af denna inkomst innestående hos räntegifvaren till en oviss framtid, lära de icke få skäl alt välsigna detta sjelftagna förmynderskap. De, som uppbära en ringa lön, lemnäs derigenom åt nöd och bekymmer. En inkomst af 200 lill 3oo R:dr, hvarutöfver mången Skol-lärares ej uppgår, efter höga markegångspris beräknad, tål minst under ett sådant år något afdrag, om innehafvaren skall kunna lifnära sig deraf. Man har, lill förslagets försvar mot räntetagarens befarade förlust genom naturaleverering, då medelmarkegången understiger årets markegång, anfört: att ”räntegifvaren icke sannolikt blottställer sig för 0- ”behagligheterna af en leverering in natura, då dermed jemväl ar förbenad en contant utgift” (^Stats-, Bevilln.- och Oecon.-Utsk. Bet.
Sparres förslag intaget, ty, då Norige icke eger någon egen historia och derjemte — vi kunna ej förneka det — måste såsom för en välgerning tacka Sverige för alla de förmåner, hvaraf det nu är i åtnjutande, då Norige, detta oaktadt, icke funnit sig he dradt att segla under den blåa och gula flaggan, så vet jag icke, hvarföre vi skola i vår flagga bibehålla ett märke, som vi med skäl kunua kalla otacksamhetens. Hvad mig enskildt beträffar, har detta förhållande s djupt sårat mig, att jag icke vill deröfver offentligen uttala mig, af fruktan att synas orättvis, ty tillkomsten af detta märke ligger vår tid alltför nära, för att man deröfver skall kunna fälla ett fullt oväldigt omdöme. Jag kan slutligen icke uraktlåta, att vid detta tillfälle hembära min tacksamhet till de män, som här fört fosterlan dets talan, detta icke sfi mycket för den ifrågav:de sakens egen Deri 28 Mars f. m. skull, sorn icke mer derföre, att, sedan denna fråga nu en gång blifvit bragt A bane, det intresse, hvarmed densamma af liela nationen blifvit omfattad, ådagalägger, att det 30:£riga sträfvandet från ett häll att utplåna den Svenska national känslan till förmån för utländska intressen alldeles misslyckats. Mine Hrr! Då vi se detta, kunna vi ock hysa den lästa och innerliga tillförsigt, att uti all framtid likartade försök skola få samma utgång. Hr Dalman: Det är med ani. af Gr. Posses anförande jag tar mig den friheten att först yttra mig. Min tanke är nemi., att det icke skulle vara lämpligt att göra frågan om unionsflaggan till ett särskildt föremål för den blifvande revisionen. Det är så länge sedan beslut i denna fråga fattades och Sverige har så lång tid dermed låtit sig beskedligt åtnöjas, att man väl kan säga, att vi liksom förlorat tätalierna till laga klagomål deröfver. Det är, med ett ord sagdt, att anse såsom en fait accompli. Derefter och tned afs:de å Gr.