Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skrifvelse, N:o. SS. genom räkenskaper bestyrkta utgifter, tillhopa 15,500 R:dr, hvilka staden under nästlidet år, för cholerafarsotens härjande derstädes, fått vidkännas och för hvilkas bestridande staden måst upptaga lån till motsvarande belopp, har E. K. M.t, uti en den 13 förlidne. Januari aflåten Nådig Proposition, med afseende å hvad rörande detta ämne förekommit och jemväl Nådigst meddelades, behagat föreslå Rikets Ständer att anvisa ett belopp af 12,000 R:dr, till lindring i de Carlskrona stad genom cholerafarsoten åbragta kostnader. Vid öfvervägande häraf, och då Carlskrona Samhälle, i följd af den derstädes näsllidet år härjande farsoten, både fått och får vidkännas högst betydliga utgifter, samt det måste antagas, att denna stads innevånare, sorn, utom dervarande tjenstemanna-personal och ett ringa antal bemedlade borgare, lill största delen utgöras af medellösa personer af arbetsklassen och manskapet vid Flottan, icke utan de mest kännbara uppoffringar vidare ensamme förmå upprätthålla den i följd af farsoten i ökad grad betungande fattigvården, hafva Rikets Ständer ansett det vara med billighet öfverensstämmande att Staten, sorn i Carlskrona äger ett af sina förnämsta etablissementer, der en stor mängd fattige arbetare äro anställde, kommer staden lill hjelp med skäligt understöd; hvadan Rikets Ständer, med bifall till E. K. M:ts i berörda hänseende gjorda Nådiga framställning, funnit skäligt åt Carlskrona stad för ifrågavarande ändamål anvisa en summa af Tolf Tusen Riksdaler, alt från Rikets Ständers Riksgälds-kontor utbetalas. Hvilket, till svar å den Nådiga Propositionen, Rikets Ständer få hos E. K. M:t i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 22 Juni 1854. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 21 Juni 18S4.
Alltså och för att bespara en måhända till intet resultat ledande tidsutdrägt, vill jag, som visserligen eljest skulle helldre, för ofvanberörde ändamål, önska återremiss, likväl inskränka mig till den vördsamma anhållan, att, då Const.Utsk:s utlåt, härom icke är sådant, att det kan eller bör godkännas, R. o. Ad. behagade lägga det till handlingarne, med ogillande af innehållet utaf Const.Utsk:s i denna punkt afgifne yttrande. fl. Ex. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att då blott en propos. ifråga om denna punkt blifvit begärd, nemi. af Frih. Cederström, som begärt att densamma måtte läggas till handiigarne med ogillande af innehållet af Utskis utlåt., H. Ex. finge hemställa om R. o. Ad. bifölle att ifrågavar. punkt lades lill handlingarne med ogillande af Const.Utsk:s derom afgifne utlåt., hvarvid ropades starka ja, blandade med nej; hvarpå H. Ex. förklarade det han ansåg denna propos. besvarad med öfvervägande ja. Sedan sålunda Utsk:s mern. blifvit i dess helhet genomgånget, yttrade sig Hr von Hartmansdorff: Jag har börjat med att klandra det sätt, hvarpå Const.Ulsk:s pluralitet behandlat dessa frågor. Jag tror mig icke heller böra med stillatigande förbigå reservanternes förfarande och pluralitetens efterlåtenhet att icke förhindra det. Af de reservationer, som äro vid Utsk:s betänk, fogade lärer R. o. Ad. finna, att åtskilliga ledamöter, Hr Hillström m. fl., hafva framdragit sådana ämnen, •— ja de äro icke mindre än 12 till antalet, som Den 10 Maj f. m. 395 jag antecknat, hvilka Ulsk. icke framlagt för R. St., men som dessa ledamöter likväl hafva begagnat tillfället att till R. St. frambära, oaktadt det icke finnes något stadgande i grundlagen, som berättigar någon ledamot af Consl.Utsk. att serskildt sä förfara. Utsk. i sin helhet är behörigt alt för R.
Men sedan båda dessa beslut af R. o. Ad. äro fattade, af hvilka mig synes skola följa att skolhusen antingen komma att slå tomma för brist pä lärare, eller ock att man får åtnöjas med odugliga, hvilket sednare är det sannolikaste; så ser jag ingen annan utväg till att någorledes förekomma dessa olägenheter, än att utvidga seminarierna. Under sådana omständigheter tror äfven jag, att en förhöjning i anslaget för dessa inrättningar är nödvändig. Huru stor denna förhöjning bör blifva, derom är svårt att domina innan vi fått se i hvad mån de öfriga Ståndens i hufvudsaken fattade beslut instämma med R. o. Ad:s, och ännu mer huruvida K. M. också kommer att samtycka tili R. St:s önskningar, i händelse de öfriga Stånden härutinnan gått lika långt som R. o. Ad. Jag skulle fördenskull vara böjd att tillstyrka det ifrågavar. anslag måtte likasom det nyssnämnda af 5o,ooo r:dr blifva ett slags creditiv. Men då det ej brådskar nied denna summas bestämmande, vill jag hemställa, om icke R. o. Ad, skulle finna för godt, att, likasom sist, uppskjuta beslutet om sättet att utgöra afgifterna till folkskolorna, äfvensom beslutet örn anslag till seminarierna, på det man först måtte få tillfälle inhemta de öfriga Ståndens beslut. Visserligen kati del sägas, att en förhöjning i seniinarii-anslaget fullkomligt öfverensstätnmer med de beslut i ämnet, som R. o. Ad. redan fattat, men jag skulle tro säkrast vara att anslagsfrågan tills vidare uppskötes. Hr von Hohenhausen: Ett Stånd, nemi. Bonde St. har redan beslutat i denna fråga.
Da, vid behandlingen af förevarande ämne, först till afgörande framställde sig den fråga, huruvida det, till följd af Rikets senast församlade Ständer* yttrade underdåniga önskan , införde friare jmportsystem an vidare bör fullföljas, eller, enligt Motionairernes yrkande , inskränkas , kan jag, i afseende hätå, icke undgå anse det vara en på sakens natur och erfarenheten grundad sanning, att den grad af frihet i handel med utländska varor, som, efter en klok Statshushållning, bör medgifvas, bestämmes af näringarnas förmåga att uthärda den deraf uppkommande täflan, nemligen de näringars inorn landet, som der böra och kunna upphjelpas samt bringas till stadga. Och då, med tillämpning af denna grundsatts, det måtte anses såsom det mest ofelbara bevis på ett lands sjelfständiga och säkra välstånd, att en fullkomlig handelsfrihet der utan fara och skada kan medgifvas, torde deremot med säkerhet kunna antagas , att detta mål ännu för fäderneslandet är aflägse, och att flera af de näringar , som , enligt landets natur och förhållande, der kunna trifvas, för det närvarande befinnas i det tillstånd, att de för sin fortkomst oundgängligen fordra skydd mot concurrence från andra länder medi redan m.u Bev.s Ålim,Besv.o.Oec. Vtsk.Bet, No i5. a? högt uppdrifven konstfärdighet, stora capitaler, samt mångdubbelt större afsättning. Sedan ändamålet och gränsen för den inskränkning, sorn , enligt min öfvertygelse, bör ega rum i den utländska handeln, sålunda blifvit angifne, återstår att, i afseende på medlet för åstadkommandet af en sådan inskränkning, göra valet emellan de båda, af serskilda Motionairer understödda sätten, att antingen med hög import-afgift eller så kallad Skydds-Tull belägga sådana varor, hvilkas obehindrade tillförsel utifrån för inhemska konstfliten vore vådlig, eller ock alldeles förbjuda deras införande. Vid pröfning och jemförelse af de, rörande denna ifråga, uti Kongl.
Deremot får jag fästa den siste värde talarens (såsom ledamot af Const.Utsk.) upmärksamhet deruppå, att det icke lärer på något sätt blifva möjligt alt gifva någon fullt grundlagsenlig behandling åt detta ämne, ty Coust.Utsk:s utlåt, är icke så upstäldt. Jag klandrar icke ConstUtsk:s ledamöter derföre, ty de hafva lillvägagått på samma sätt som deras företrädare. För en riktig grundlagsenlig behandling, hade fordrats, alt Const. Utsk. framställt något förslag, emedan den första propos. en talman efter grundlagen har rätt och [iligt ali framställa, är den till antagande af det framställda förslaget. Men jag hemställer om en propos. på antagande af detta betänk, kan göras då deruti icke något förslag är framslälldt. Jag tror således att detta Const.Utsk. så väl som föregående riksdagars, lillvägagått på ett mot grundlagen stridande sätt, då det icke uttalat en mening i bestämda ordalag, d. v. s. gifvit ett bestämdt tillstyrkande ali anmäla de elier Konungens rådgifvare till entledigande eller också förklarat att skäl dertill icke förefunnes. Slutligen anser jag mig böra tillkännagifva alt, såsom jag upfatlat grundlagens anda och mening samt Cons.Ulsk:s pligt, inskränker den sig ingalunda dertill, att endast anmäla det den eller den Konungens rådgifvare har i den eller den positiva åtgärden förfarit felaktigt, utan tror det äfven Const.Ulskts åliggande att gifva tillkänna det Konungens rådgifvare i de och de fallen hafva underlåtit att fullgöra hvad deras pligt fordrat. Gr. Wrangel: Med Hr Cederschiöld delar jag obehaget af att här upträda. Jag hade helst önskat att icke göra det, men då isynnerhet i en punkt jag lyckt mig finna att diskussionen öfverskridit ämnet, så vill jag i detta ämne säga några ord och egentligen tala öfver ämnet. Denna punkt är nemi. den andra. Under en föregående tid var del ganska vanligt alt man från andra sidan om fjällen hörde talas om kränkningar, som tillfogades Norrska folket frän Svenska Regeringens och folkets sida.
En för hvart hundrade af stadens hela folkmängd. I dessa val deltaga alla stadens röstberättigade innevå nare, hvardera med En röst; dels också omedelbart af dem, som a) ega fast egendom, uppskattad i värde till minst 8,000 R:dr; b) idka handel, fabriksrörelse, handtverk eller annat yrke med uppskattad årlig inkomst af minst 800 R:dr; c) innehafva embete eller tjenst, deraf årliga inkomsten är uppskattad till minst 800 R:dr. Valet sker af eleklorerne och de omedelbara valmännen gemensamt, dervid de alla ega lika röst. § 16- I stad må valsätt förändras ifrån det i 14 till det i 15 § föreskrifna, eller tvärtom, då stadens röstberättigade innevånare sådant besluta efter den grund, som den förre af dessa §§ stadgar, och Riksförsamlingen beslutet gillar. Konslilutions-Ulskottets Memorial, JYs 7. 31 § 17 Rösträtt må ej tillkomma annan valberättigad än den, som vid tillfället personligen sig inställer. Valbarhet. § 18. Valbar till elektor för väljande af riksdagsman i andra kammaren är en hvar valberättigad, som eger rösträtt inom det pastorat, för hvilket, eller i den stad, der elektorsvalet sker. § 19- Valbar till riksdagsman i andra kammaren är hvar och en valberättigad, som bekänner sig till Evangelisk-Lutherska eller Reformerta läran. Riksdagsman lör landsbygd skall dock vara röstegande inom det distrikt eller det län, för hvilket valet sker, och riksdagsman för stad röstegande inom staden eller der flere städer äro förenade till ett valdistrikt, inom en af dem. § 20. Valbar till ledamot i de valnämnder, som ega att utse ledamöterne i första kammaren, är en hvar inom länet boende, som till riksdagsman i andra kamma ren valbar är. § 21 Valbar till riksdagsman i första kammaren är hvar och en till riksdagsman i andra kammaren valbar, äfven om han ej eger rösträtt inom dét distrikt, för hvilket valet sker; dock skall han, året förr än valet hålles, hafva uppnått 35 8rs ålder. § 22.
Jag vet ganska väl att, på sått Hr Gripenstedt anmärkt, Konungens rådgifvare i afseende på tillsättande af förtroende-embeten endast ega att göra underd. påminnelser, men min anmärkn. gick ut derpå, att då Konungens rådgifvare ansett sig pligtige att göra underd. påminnelser emot utnämnande af Civil-Landsh., derföre att han icke under sin föreg:de tjenstemanna-bana visat sig hafva i någon synnerlig mån 70 Den 5 Juli f. m. förvärfva! praklisk bekantskap med de mål, som tillhöra en Landshöfdings handläggning, så syntes mig conseqvensen fordra, att dylika underd. påminnelser framställdes vid utnämning af militär-personer till samma embete, derest icke hos dem funnes sådana utmärkande egenskaper, alt de öfvervägde obekantskapen med ärendernas gång, i hvilken händelse jag ansåg ett yttrande om dessa egenskaper böra uti StatsRåds-prot. intagas. Derpå gick min anmärkn. ut, och jag tror alt dess riktighet icke jäfvas. Frih. af Ugglas har biträdl den åsigt, som redan af en föreg:de talare blifvit framställd, alt icke Const.Utsk. hade bordt ingå uti bedömande af embetsoch tjenstemäns tillsättning, men jag hemställer till honom huruvida, i händelse en tjensteman skall tillsättas, och sådant sker utan npgörande af förslag, der sådant bordt ega rum, en sådan underlåtenhet bör undgå anmärkn. ifrån Const.Utsk.? Det synes mig påtagligt, att alla de ärenden, som inkomma inom Konungens rådkammare, och i hvilka Konungens rådgifvare ega rättighet att sig yttra, att alla dessa frågor, säger jag utgöra föremål för Const Utsk:s granskning. Om förhållandet är sådant, som Frih. af Ugglas nplyst, att Presidenten i Bergs-Colhm tillsattes strax! efter sista Riksdagen, så förfaller den anmärkn. jag i detta hänseende framställde, enär jag till alla delar godkänt, den åtgärd Konungens rådgifvare vidtagit i afseende på Presidents-lönen.
Beträffande åter förbudet för Cessionant, att fullmagt utgifva, har Utskottet vid införandet af denna föreskrift endast tillämpat den allmänt antagna regeln, att den som sjelf ej har någon rätt ej heller kan öfverlåta den på en annan, och har Utskottet i båda förevarande händelser ansett den omständigheten, att antingen den omyndige eller Cessiocanten vore den enda af sin ätt icke förtjena något serskildt afseende till undantag från en allmän grundsats. Utskottet har trott, att såsom princip borde antagas, det en och samma person icke finge på två sätt deltaga i Nationalrepresentationen, helst han i annat fall skulle erhålla en fördel framför sine öfrige medrepresentan* ter, som icke med något gilltigt skäl kan försvaras. Och ehuru i afseende på Herr LandtMarskalken och Talemännen för de trenne öfrige Stånden, ibland hvilka den för PresteStåndet kan vara och äfven för närvarande är Adelsman, det velat erindras, att dessa persöner i egenskap af Talmän, icke hafva någon röst i det Stånd de anföra, hvilket måste medgifvas; likväl och då det icke kan bestridas, att en Talman äger flere i lag gifna anledningar att verka på besluten, serdeles då man ihogkommer hans deltagande i Talmäns conferencerne, der öfverenskommelse träffas huru målen skola behandlas och propositioner uppgöras, 42 Ben 5 Junit, samt hans skyldighet att leda Ståndets ofveri läggningar; och Talemannens inflytande p| besluten således torde böra anses vara åtminstone lika stort med en Ledamots, i synnerhet hos Ridderskapct och Adeln, der Ståndet vanligen utgöres af 4 å 500 personer; har Utskottet, på grund af dessa asigter, infört de nya stadganden, hvilka innefattas i 7:de §. af Förslaget.
De hade ju talat om lika intima saker eller nästan lika intima förut. Men nu kunde han inte. Hon var ond på honom, det hade hon tydligt visat under samtalet om »Pelle». Med hvilken ton hade hon ej sagt sitt »herrarne här». Hade det varit något, mellan den där Kron och henne, efter hon upptagit det så? Hvem hade talat om för henne, att han var häftig? Ville hon hafva reda på hans svagheter för att håna honom? Men hon behöfde inte höra sig för hos andra. Hon kunde se rakt igenom en människas själ och hjärta med sina klara ögon. — Hon hade själf sagt, att man aldrig kan bli en god porträttmålare med mindre än att man är en god psykolog, och det var hon. Hvad hade hon sett eller trott sig se hos honom, som med ens förändrat henne? Hädanefter skulle han vara på sin vakt. Så snart porträttet var färdigt, skulle han inte komma så ofta och besvära henne. Men ännu återstodo flera sittningar. Och under dessa skulle hennes ögon O, hennes ögon! Outgrundliga som hon själf. Ena stunden djupa och varma under de släpande ögonhåren, och i nästa minut blixtrande af lif och odygd. Det fanns inte sådana ögon i hela världen! Fanns det en sådan kvinna? Inte för honom. Det han känt, då han första gången stod på tröskeln till hennes hem, kände han alltjämt men mäktigare, djupare. Han hade önskat höra musik därinne. Och det hade han fått. Hennes varma klangfulla röst hade fyllt rummet med välljud. Han hade önskat få sitta därinne och drömma, och det hade han fått göra — han hade där drömt sina vackraste drömmar. — Det fick inte vara slut. Han stod på en kulle och såg nedåt staden, som i sin hvita snöskrud med det starka solljuset skimrande på de många blanka fönsterrutorna hade något trollskt öfver sig. Hon var som denna hvita mjuka snö, detta klara solljus, bara tanken på henne utbredde stämning öfver hans värld. Det var så han alltid önskat se lifvet — ideelt och stämningsrikt, som han såg det nu. Han stod däruppe på kullen en lång stund och såg ned öfver den hvita staden och drömde om lycka. Familjen Mazère satt vid middagsbordet.
Invisnings-Lagen åsyftar det förra ; månne lian innebär det sednare? Assignations-rätten inskränktes vid förra Riksdagen, då Lag-Utskottet ensamt behandlade frågan. Utskotten tillstyrka nu dess utvidgande, så att, utom skrifne, äfven grame rade In visningar få utfärdas ända till den mindre summa af Tjugo Riksdaler. Den medgifne rättigheten att gravera Invisningar, är en följd af den, att fä utfärda flere sådane på mindre summor. Man eger redan ratt att å Banken utfärda Ässignationer på den mindre summa af Tjugo Riksdaler, dock vid påföljd för öfver-assignering, att Banken genast gifver bref till Executor om utmätning till capital, ränta och omkostnad hos Invisningsutgifvaren , eller ock hans bysättning. Åt ingen enskild Invisnings-godkännare kan anförtros utÖfvandet af’ en sådan rättighet, hvadan ock vid underlåten betalning af enskild, alla de formaliteter uppstått, som i 12 §. af den föreslagna Lagen finnas beskrifne med anskaffande af skriftelige bevis, vittnens tillkallande, underrättelsers meddelande nästa postdag m. m., hvilka det icke är troligt, att någon underkastar sig för att utfå den ringa summan af Tjugo R:dr, enär man gerna går in på en mindre kostnad, för att undvika en större. — Dessa Lagstadgandeu 88 Stats-UtskoUéts tomma således, efter min tanka, att, otillämpade, öka massan af redan befintelige; och månne icke, i ett så glest befolkad! land sora. vårt, der Ämbetsverk och Controllör icke aro så närbelägne och lätt tillgänglige, tron på Invisningsgifvarens ärlighet slutligen blir enda vilkoret för Invisningens credit; och Lagen derom kommer att qvarstå, för att blott med sitt anseende, såsom Högsta Magtens bud, förleda till en tro på säkerhet, som densamma i verkligheten icke kan medföra.
I anseende till saken kan jag vid detta tillfälle så mycket mindre föreställa mig dem, som undersöknings sättet igenom Jury närmast instämmer med det ämne som skall pröfvas nemi :n förhållandet af ord och meningar till personers och samhällets rätt och bästa. I anseende till personerne kan jag icke finna dem annat än uti deras skicklighet eller deras opinioner. I anseende till den förra komma vi då till frågan huruvida personer skicklige att utgöra en Jury skola i alla landsorter anträffas? För min del hyser jag mindre farhåga i den vägen än man i allmänhet yttrat. Jag tror att när man icke vore bunden till en viss stad, men både de sakägande och Domaren ägde att välja af de i nejden boende, skulle få orter träffas där skrifter läsas och utkomma, hvarest man icke också skulle äga tillgång på 12 å 13 ojäfvige personer i stånd att bedomina en skrifts eller en yttrad tankas syftning och förhållande till en gifven Lag. Uti opinionen hos en stor del om nyttan och beskaffenheten af en sådan Undersöknings Nämnd torde ligga ett annat och kraftigare hinder. Men om vid de första tillfällen af en Jurys användande, som icke lättel :n inträffade uti mindre orter, sorgfällighet blefve använd vid valet af personer, om allt hvad som kunde äga utseende af främmande inflytelse blefve derifrån aflägsnat, månne icke denna inrättning småningom skulle vinna burskap och hos allmänheten ingjuta förtroende? Jag vill ej förmoda att Domare Magten af en illa förstådd anhängighet till gamla sedvanor, skulle med flit motarbeta inrättningen. Det vore då ej annat än egenkärlekens eller fördomens missförstånd, som borde undanrödjas, men som ej 1 Anförandet är inhäftat i protokollet och skrivet samt undertecknat med Mörners egen hand. Om Domare Magten gåfve akt derpå att dess åtgärd, innefattad uti rättegångens hela ledning, uti den sluteliga framställningen för Nämnden af dess resultater och äntel :n uti Lagens tillämpning sedan Nämnden bestämt brotslighetsgraden, altid blefve utaf ett hufvudsakeligt inflytande, lärer också hvarje uplyst Domare finna att det är egentel :n blott denna grad af deltagande som närmast med hans ställning öfverensstämmer och åtminstone den enda, han bör önska sig.
Vid uppskattningen af fast egendom utsättas särskilda värden: a) i stad: å tomt, åbyggnad och jordegendom; b) på landet: å hvarje särskildt hemman och hemmansdel samt från annan egendom för alltid eller under viss tid afsöndrad, elier mot bestämd afgift och utan arbetsskyldighet eller tjenstbarhet upplåten lägenhet, äfvensom å byggnader, hvilka antingen användas till annat föremål, än jordbruket tillhörande näringar, eller äro uppförda på lustställen eller andra dermed jemförliga mindre lägenheter och utgöra dessa ställens och lägenheters egentliga värde. Förslag till Ilevillnings-Stadga. 3 § »■ Deif för fast egendom belöpande bevillning skall påföras samt erläggas och redovisas inom den ort, der egendomen är belägen. B) Bevillning för inkomst af kapital eller arbete. § 6. För all inkomst, vare sig af kapital eller arbete, erlägges bevillning med En procent, beräknad fi behållna inkomst beloppet. Med inkomst af kapital förstås: ränta af utlånade eller i räntebärande obligationer nedlagde eller hos penninge-förvaltande verk eller enskilde insatte penningar, äfvensom ränta och vinst å aktier i bolag, der aktie-utdelningen icke kan inbegripas under benämning inkomst af arbete. Med inkomst af arbete förslås: all den inkomst, som erhålles of rörelse, yrke eller tjenst, såsom vinst af bergsbruk jemte dertill hörande verk, inrättningar och näringar, af mjöloch sågqvarnar, fabriker, mekaniska verkstäder, samt andra för varors tillverkning eller förädling anlagda inrättningar, handelsrörelse, skeppsrederi eller sjöfart, handtverk eller annan, jordbruket icke tillhörande, näring, samt hvad utöfver dermed förenade kostnader förvärfvas genom utöfning af vetenskap, konst eller handaslöjd, äfvensom aflöning, arfvode» och traktamenten, sportler eller andra med allmän eller enskild tjenstebefattning förenade förmåner, samt pension, årligt understöd (gratifikation), lifränta eller undantags-förmån. Norrmän, anställde vid de förenade rikenas beskickningar bos utländska makter, erlägga inkomst-bevillning för den aflöning de från Svenska statskassan uppbära.
Ridderskapet och Adelfi af dett litte sistlidne Augusti till bifall hemställt RiddarhusKamereraren Herr RevisionsSecreteraren N. WStråles för Directionen anmälte anhållan om ett ökadt anslag af Wadstena Adeliga JungfruStiftets samt Adeliga CadettSkolans fonder af tillsammans 100 R;dr Banco å de arfvoden, 60m RiddarhusKamerararen af dessa stiftelser hittils uppburit, för att dermed, till lindring i göromålen vid RiddarhusKamereraretjensten kunna aflöna en Skrifvare vid RiddarhusContoiret eller ock att han måtte eudtledigas från Kamererärebefattningen vid Adeliga JungfruStiftet; så har bemälte RevisionsSecreterare, under förmälan det han vid den tid då berörde anhållan af honom gjordes icke kunnat förutse, att det arfvode af Ridderskapet och Adeln täckts anslå för innevarande Riksdag åt Rådd arhusKamerera ren skulle, genom Riksdagens långvarighet uppgå till ett betydligare belopp, hvarigenom hao erhållit en inkomst, hvilken under den tid som till nästa Riksdag framlöper åtminstone till någon del kunde anses svara emot den begärta skrifvarehjeipen, numera hos RiddarhusDirectionen skrifteligen begärt, att den anhållan han sålunda framställt måtte för det närvarande helt och hållet få förfalla ; hvilket RiddarhusDirectioaen ansett sig böra hos Ridderskapet och Adeln vördsamt anmäla och torde, i händelse af bifall dertill, Ridderskapet och Adeln täckas om ett sådant återkallande underrätta Rid - Sfm 97 Oktober t. m. RiddarhusUtkottet, der äreodet aanu lärer hvila oafgjordt. Stockholm den 20 October 1823* Fredric Klingspor. G. M. Danckvardt. C. F. Carleson. N. Snoilsky. Vördsamste Memorial!