Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Besv, och Oeconomie-Ulskottets Betänkande 2V:o g8. redande åtgärderne och verkställigheten af frivilliga entreprenader för resandes forlskaffande, få vördsamt afgifva följande Förs la g: 1 Mom. Hålloch Reserv-skjutsen, äfvensom skyldigheten dertill, må upphöra med förbehåll, alt skjutsningsbeslyret öfvertages af entrepreneurer, sorn berättigas af de resande uppbära iÄ\ sk. Banco i lega för en häst, med eller utan åkdon, per mil, samt att, på de ställen, der entreprenad icke kan åstadkommas endast mot denna förmon, de skjuts-skyldige då, för befrielse från denna skyldighet, måga sammanskjuta det ytterligare tillskott i penningar eller varor, utöfver den förhöjda legan, som för entreprenaders betingande kan erfordras, äfvensom att, på de få orter, der locala svårigheter sådant ovilkorligen påkalla, legan må kunna förhöjas ända till 36 sk. Banco för milen. För sådant ändamål bör af Konungens Befallningshafvande jemte Comiterade, som väljas af skjuts-skyldige för hvarje håll och reserv-lag, först uppgöras förslag till bestämmande af den förhöjda skjulslegan vid hvarje blifvande skjuts-station, samt af det dervid erforderliga antal hästar och åkdon, som af entrepreneuren bör tillhandahållas. Dessa förslag skola, genom Konungens Befallningshafvande, insändas lill Kongl. Maj:ls Nådiga pröfning och stadfästelse, hvarefter Konungens Befallningshafvande må i Nåder anbefallas, att låta anställa auetioner om skjutsnings-bestyrets öfverlåtande åt entrepreneurer, för att derigenom få utrönt det lägsta anbud, hvartill en sådan entreprenad för hvarjé skjutsstation må kunna erhållas » 4 Mom.
Är nationen öfvad i vapen och känner nödvändigheten af ordning och disciplin, och regeringen skulle beträda ofvanskrifna innationella bana, så blifver hufvudsakliga utgången densamma: att nationen tager magten från den regeringen, men med vida mindre offer å båda sidor, ty båda partierna äro disciplinerade och den, som har största sympathierna i landet, rår snart, utan att den råa massan behöfver lössläppas och neofläcka nationaläran. En regering kan lika litet som någon annan göra alla till nöjes; skulle med anledning deraf några brushufvmten tillställa oroligheter, så dämpas dessa lätt, då alla äro vapenvane, emedan den ordinära krigsmagten då har att af de rättänkande vänta snart understöd i sitt svåraste värf — det att stilla egne förvillade landsmän. Såsom en skola för landets ungdom blifver arméen då icke en stat i staten, en korporation, som vid oroliga tillfällen retar med sin blotta närvaro, utan en representant af den lagliga magten, som krälver aktning och hörsamhet». »Vid mötandet af yttre flender lärer väl ingen finnas, som icke erkänner nyttan af att ega en befolkning, der hvarje man är soldat». »Att dina grunder för arméens organisation icke rönt större sympatier, har många orsaker, och, som du yttrar, det felas public-spirit. Denna brist, uppkommen bos en del genom svårigheten att arbeta sig utur den dy, hvaruti de blifvit nedtryckte genom allt för ojemnt fördelade skatter och deraf följande fattigdom och genom det fullkomliga omyndighetstilllstånd, hvaruti de hållits, och hos en del genom för mycket gynnande prerogativer, derigenom de fästas vid det beståndande och eggas att undandraga en stödjande hand för de förra, torde icke så lätt kunna afhjelpas, förr än genom handläggande al kommunalbestyr tankan blifvit väckt på möjligheten och billigheten deruti, att hvar och en i sin molm bidrager dertill att staten blifver väl styrd.
Deremot kan jag på den fördelaktiga sidan anföra, att första året i4 man blefvo utlemnade till laga försvar, och andra året eller tillsammans 56 man, som på detta sätt äro utgångne. Deraf hafva ej mera än 2 uppfört sig illa, så vidt till Befälets kännedom kunnat komma. Äfven i dessa dagar bar jag haft en stor tillfredsställelse, att böra det en betydlig Possessionat, som har Pionierer i sin tjenst, funnit dem lydigare och flitigare än dess eget tjenstefolk, och begärt ytterligare i4 å i5 man uti sin tjenst. Sjukvården på Wanås är ganska god. Sjukhuset är visserligen af Träd, men detta är ännu förhållandet med alla hus på Wanäs, och i andra afseenden är det i godt skick. Konungens GeneralAdjutant för Armeen har icke längesedan sett, huru både friske och sjuke behandlas, och icke funnit anledning att dervid göra några anmärkningar. Hvad flyttningen till Gottland beträffar, så är Corpsen visserligen så organiserad, att den på Kongl. Maj:ts befallning kan flyttas hvart Den 17 December f. m. 17 sorn helst; men så länge arbete ännu finnes på Wanäs, tror jag det ej vara skäl att föreslå en sådan flyttning. I en sak öfverensstämrner jag fullkomligen med Motionairen, nemligen att jag icke kunnat bidraga till det goda som vunnits; ty hela förtjensten tillhörer Befälet samt de Civile och Ecclesiastique tjenstemän, sora hafva styrelsen på stället sig anförtrodd , och hvilkas nit och skicklighet jag ej annat kan, än med fullkomlig öfvertygelse vitsorda. Grefve Posse j Arvid: Som mitt yttrande blifvit påkalladt, anser jag mig skyldig alt lemna det, så vidt det rörer olägenheterne för Skaraborgs Län af PionierCorpsen. Dessa äro vida mindre nu, sedan fångarne äro organiserade till en Corps, än då de hämtades från Wadstena Correctionsinrättning. Mig vetterligen hafva de, sora rymt, ej begått mord eller mordbrand. En har väl blifvit tilltalad för detta sednare brott, men lärer icke kunna öfverbevisas derom.
Känsla, – hvilket här betyder: återgång till sig, sjelfbekräftelse (sjelfbekräftande eggelse till handling), full concretion, totalitet, apperception, Lifvets Cirkel (kretslopp, pulsering, vexelverkan), Lifvets Respiration (Ande). I samma mån, som Personligheten härigenom med sig sjelf sammansluter sig, blir det sista – Anden – dess innerligaste och högsta sjelf-framställning. – Man ser alltså äfven, att Viljan ( Universaliteten, såsom sådan, omfattar både all existens och all grund (basis) till existens. Såsom grund till existens, är Universaliteten Natur. Den företrädesvis såkallade Naturen, den sinnliga, vet blott af lag och hvad dertill hörer: nämligen slägtet, såsom den lefvande lagen, och instinkten, såsom slägtets realitet hos den enskilde. Allt det verkligen enskilda faller inom Historiens område. I en mera omfattande betydelse, är Naturen hela Universalitetens objektiva förnimlighet; och i slik mening är Naturen Just derigenom, att Philosophien lefver i förnuftets sjelfåskådning, är hon således ock väsendtligen Natur-philosophi. Hon föreställer i sin utveckling lifvets genesis: den omedelbara individualiteten är icke hennes objekt, icke heller den fulländade personligheten; men den ena är hennes utgångspunkt, den andra hennes point de vue. Hon står till den ena i ett hypothetiskt, till den andra i ett profetiskt förhållande. Just derför att Gud är person, kan äfven Menniskan vara det. Men den menskliga personligheten skiljer sig derigenom från den gudomliga, att hon ej, liksom denna, har bakom Naturen någon egen individualitet, hvarur hon framgår. Hon har visserligen sin natur hvarur hon emergerar, – den såkallade sinnliga; men denna är ändock ej fullt hennes egen, ej beroende af henne; hennes förhållande till den är negatift. Å andra sidan har hon sitt fäste i den gudomliga individualiteten och personligheten, med den ömsesidighet af fri gåfva och fritt mottagande, i kraft hvaraf hon är Guds afbild och ämnad till hans väsendes delaktighet. Det är i denna ställning, som möjligheten ligger så väl till Ondt, som till Godt.
Val vid 180g ochigiu sorn i 812 årens Riksdagar* har S* •$-Utskottet funnit detsamma cgenteligen haft till föremål de penninge - Idntagande Civile Embetsoch Tjenstemännen Uti Rikets Hof-Rätter och Col» legiér samt de öfrige publike Verken på Rikets Stat, Utan att fråga varit vackt otti Utsträckande häraf till Lands Staterne; men då det för Ärendernes jemna och behöriga gång synes vara lika så magtpåliggande vid Lahds Staterne, söm vid de Pub ike Verken, att de tjenstgörande Embetsoch Tjenstemännen icke sakna de Löningsvilkor, Staten för deras sysslar består, anser Stats-Utskottet den tillämpning deraf, som till de sistnämnde blifvit gjord, Vara till principen bade billig öch riktig; Dock synes hvad Pensionerrie för de afskedstagande med indeldte Löner angår, en jemkning deruti både böra och kunna skäligen äga rUm, till beredande af ett rättvist förhållande emellan den indeldte och Penninge-Löntagaren. Att de indeldte Lönerna, Uträknade efter förvandling och Markegång för närvarande till en del Upphöra och äfven under de sist för fl uttne 50 åren Utgjort dubbelt, och stundom vida deröfver, emot hvad vederlikar med coUtante Löner åtnjuta, vitsordas Utaf Stater och Räkenskaper. Ett så ojemnt förhållande har vid primitiva regleringen af Lönerne hvarken varit Isyftadt eller troligen kunnat förutses. Det är tiden och förändrade omständigheter af mynt Och varuvärden, sorn efter hand beredt och stadgadt denna olikhet, den Riksens Ständer Stats-Vtskottets Betänkanderil *375 likväl sökt, gértom de tid efter annan beviljade Löneförhöjningst, så vidt möjligt varit, att till någon del afhjelpa, och dervid är således ingenting ätt anmärka.
Var han under inflytande af en mer uppeldad sinnesstämning, såsom t. ex. denna afton, så utmärkte sig hans skämt såsom naturligt, träffande och osökt; det tycktes utgå från en inneboende glädtighet, som saknade all anstrykning af elakhet. Jag, som älskat och beundrat honom ifrån min tidigaste ungdom, skulle velat offra bra mycket, för att åtminstone äga hans tillgifvenhet; ja, jag skulle hafva varit nöjd, blott jag vetat mig vara något för den, som var allt för mitt hjärta. Om någon genom karakter och lynne kunde sägas vara ägnad att väcka undergifvenhet hos kvinnan, så var det Kellgren. Kvick, eldig, häftig och lättrörd å ena sidan, ägde han å den andra sådana karaktersdrag, som göra mannen allsmäktig. Han var allvarlig, ihärdig och energisk; känslorna voro rörliga, viljan orubblig. Emot vänner trofast, var han i sina kärleksförbindelser flyktig. Ibland obekanta föga meddelsam, var han bland vänner öppen och angenäm. Hvar, huru och när han än yttrade sig, framlyste alltid hans snille. Sådan var han vid tjugusju års ålder, då ödet förde våra vägar tillsammans, och sådan var han vid sin död sjutton år därefter. Efter denna afton följde dagar, veckor och månader, under hvilka jag ofta såg honom, men utan att å hans sida den slocknade tillgifvenheten på minsta sätt åter upplifvades. Det var liksom hade min fägring och alla de tusende små bevis, som röjde min ömhet, undfallit honom. Han, som eljes var så känslig för kvinnlig skönhet och ganska lätt råkade i låga, hade knappast en blick för mig. Grefvinnan Meijerfelt var, så tycktes det, oinskränkt härskarinna öfver hans själ, det vill säga, så mycket en kvinna kunde blifva det öfver en sådan man som Kellgren. Den dagliga sammanvaron, tillika med den dyrkan han offrade henne, gjorde, att hon inverkade förfinande på hans smak och betydligt skärpte hans omdöme. Jag såg, att hennes inflytande var ganska stort, och jag insåg äfven, att hon skulle, medan det varade, fjättra hans snille inom konvenansens och ytlighetens bojor och sålunda hämma dess högre flykt.
Hvarje blomma förblir så att säga sig själf, visande oss hela sin skönhet. Hopsättandet af en bukett fordrar nästan konst, åtminstone en fulländad smak, för att väl sammanställa nyanserna, höja upp stjälkarna i naturliga ställningar och göra hela prakten gällande. Men för att allt detta skall framträda, måste man ha blomsterkär], hvilka så väl till form som färg passa till de vanligaste blommorna. Tulpanerna äro en fröjd för ögat i ett glas, antingen helt hvitt eller helt grönfärgadt. Alla växter med långa stjälkar böra sättas i höga smala vaser. För att ge exempel på några sådana växter må nämnas svärdsliljor, alla slags gräsarter, älggräs, anthemis. Liljor böra sättas ihop i mängd. Ingenting är vackrare än en hög gregoriansk urna, i hvilken, när sommaren är längre framskriden, de stora pionerna placeras. — Blommor med korta stjälkar äro af utmärkt effekt i en låg, vid blomsterskål. Vi skulle kunna mångfaldiga exemplen, uppräkna den ena blomman efter den andra, visa de blomsterkärl, som skulle komma deras prakt att framträda och om möjligt öka den i stället för att förminska den, som så ofta händer genom vår brist på smak. För att binda en bukett på ett smakfullt sätt måste man ta hänsyn till följande: 1:0 Valet af blommor. 2:o Mängden af bladverk. 3:o Motsatsen mellan färgerna. 4:o Bukettens lediga och smakfulla form. Valet af blommor. Blommornas storlek bör öfverensstämma med bukettens storlek. Pioner t. ex. kunna ej ta sig bra ut annat än i stora buketter, t. o. m. rosor äro ofta alltför stora för medelmåttiga buketter; därför föredragas knoppar, som just hålla på att spricka ut. Färgerna bör man ta i noga öfvervägande. En alltför bjärt kulör är ofta vågad, särskildt den granna gula, som likväl kan vara af en sällspord effekt, om den harmonierar med möblerna, Grönt bladverk och blommor i rödt, skarlakansrödt, skärt, hvitt bibehålla sina färger på ett utmärkt sätt vid artificiell belysning, under det blommor i blått och gult förlora mycket af sitt utseende. Mängden af bladverk. Ofta tyckas buketterna, oaktadt blommornas prakt, tunga.
På två månader sydde den stackars flickan för hand ett linne, virkade ett par schalar samt en badhandduk, hvars bård och monogram hon sedan broderade. Direktionen för skolan önskade en julutställning. Fru Bonthron ansåg den omöjlig. Hvad skulle hon på två månader kunna åstadkomma med dessa okunniga krymplingar? Direktionen fasthöll sin önskan, och den 21 och 22 december inbjöds allmänheten att i Beyers blomsterbutik vid Södra Hamngatan taga de vanföres julexposition i ögonsikte. Öfverraskningen var fullkomlig. Var det en möjlighet att med en arm sy sådana linnen, märka och fålla sådant duktyg, göra dessa fina broderier, virka dessa mjuka schalar, fläta dessa stolsitsar, knyta hängmattorna, binda borstarna, smida och löfsåga! Föreståndarinnan frågade sig själf, hur det gått till. Hon kunde ej besvara frå- gan, men ett faktum var, att alla dessa arbeten lågo där färdiga. Försäljningen inbragte 378 kronor, och den erfarenhet i afseende på åtgången af arbeten, som där gjordes, har sedan bestyrkts. På de vanföras utställning i Göteborg säljas alltid bäst de dyrbaraste och prydligaste arbetena, om dessa följa modet, ty de rika äro här kö- parne. Utställningarna äro reklamen för skolans arbetsförmåga. Beställningar komma ock redan i mängd. Det är numera icke längre skolans elever blott, som förfärdiga de vackra arbetena, särskildt utstyrslarne. Skolan har blifvit Skolan har, så att säga, intagit föräldrarnes ställe för de vanföra, och lyckligt så, ty de flesta af dem äro gatans vanlottade barn, och öfver mångens vagga föll säkerligen sparsamt den - kärlek, som här är den ledande principen. Fru Bonthron får nära nog i alla afseenden bära en mors omsorg för sina skyddslingar. Hon är ljuspunkten i deras lif, till » frun » kunna de gå med sina bekymmer, vissa om, att finns det någon möjlighet att lindra dem, så försöker hon. Lyckligtvis hör hon till dessa, som lätt få sina medmänniskors öra, därför att hon själf med så vaket intresse lyssnar till så väl glädjens som sorgens röst.
Adelsfanan, hellst desse, ehuru förut anslagne till Wadstena Krigsmanshus, likväl böra Annas användbare, dä t min tanka Kongl. Maj:t och Kronan icke mera än En-kildta, är fritagen från skyldigheten, att betala sina Skulder, innan fråga kan uppstå om verkställigheten af Donationer. 496 Den s? April. Herr Finch, Carl Fredric, hade inlemnat «Ct så lydande Anförande: Det Höglofliga Utskottet har efter min tan. ka haft så vida orätt, attafslå Herrar af Wetterstedts och Adlerbrandts' ansökan, om införsel i Wisingsborgseller Rådmans Ö Kungsgårdar, sorn afslaget är vordet ledt från en supponerad, men med ingen Lagprincipe bestående retroäctiv verkan, från ett Kurga-Bref af är i y i o, på ett annat af 1772; då likväl enda men tillräekeligs skälet är; att Sökanderne utsträ'ekt deras anspråk öfver dess lagliga grans, i den mohn de hegardt införsel i större Hemmantalsränta än de för Tullgarn innehafva.! Vid detta förhållande, och ju mer angelägit är, att bibehålla Kungsgårds-Staten ostyckad, desto helldre bör åt Sökanderne erbjudas det Vederlag, hvarigenom de kunna hållas någorlunda skadeslöse, samt sådant, att det utan tredje mans förfång kan åstadkommas; cch icke såsom med Krono-Hemman förhåller sig, sedan genom utkomne gällande Författningar, en ovilkorlig förmånsrätt till Skatteköp åt Åboerne blifvit upplåten. För att bringa detta ärende till ändteligt afgörande och Sökanderne till en rättighet, som i mer än ett Seculum varit undanhållen, täger jag mig således friheten föreslå; att i stället för missvisningen att söka införsel i KronoHemman, anvisning till indragne Adelsfane-BoStällen måt‘e Sökanderne lemnäs. in. Den a~ April. 497 Invändningen, att dessa Bo.stäIlen redan blifvit till Wadstena Krigsmans
Då den af Hr Rosenblad framställda propos. egentligen rörer mig, så bör Jag förklara, att jag alldeles icke anser summan obetydlig, men alt jag afstår från den begärda voteringen på den grund, att det blir verkligen högst likgilltigt hvilkendera beslutet, sorn nu fattas, emedan jag hoppas på de öfriga Stånden att icke detta anslag må komma att blifva beviljadt, såsom redan af ett Stånd blifvit beslutadt. På denna grund afstår jag ifrån denna votering och vill ej vidale motsätta mig bifall till detta anslag af 20,000 r:dr, ehuru under reservation att jag anser anslaget vara vida för högt. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att, då Gr. Anckarsvärd nu afstått från sin begäran om votering, och ingen annan begärt en sådan, R. o. Ad. torde finna, alt den af Hr Landtm, framställda sista propos. blifvit af R. o. Ad. bifallen. Ropades ja. Hr Landtm, hemställde derefter, om R. o. Ad. behagade bifalla, att till K. M:s disposition ställes ett anslag af23o,ooo r:dr att användas till början af arbetet vid canalen emellan Hjelmaren och Wenern, i händelse innan nästa riksdag undersökningarna hinna fullbordas och ett bolag bildas, som på antagliga villkor åtager sig canalanläggningens fullbordande. Ropades starka nej, blandade med många ja. Don 24 Mars e. m. 370 Då Hr Landtm, förklarade, det Iian (rott sig finna att nej öfverröstat ja, begärde Frill. Tersmeden, Wilh. Fredr., votering. Upplästes lill justering och godkändes följande voter:sproposition: Den sorn bifaller att till K. M:s disposition ställes ett anslag af 23o,ooo r:dr att användas till början af arbetet vid canalen emellan Hjelmaren och Wenern, i händelse innan nasta riksdag undersökningarne hinna fullbordas och ett bolag bildas, som på antagliga villkor ålager sig canalanliiggningens fullbordande, voterar Ja’ den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, beslutar R. o. Ad., det R.
Tomas tog vägen genom en af de gränder, som föra ned till Roslagstorg. Han var ännu förvånad. Pastor Caldén brukade icke vara sentimental ... I trätrapporna upp till Johannes kyrkogård satt den svarta katten med de hvita framtassarne ännu på sin dörrtröskel och solade sig. Tomas gaf sig tid att stanna ett ögonblick och stryka honom öfver ryggen. Märta stod i porten till huset vid Döbelnsgatan. Hon var mycket blek, och hennes ögon hade blifvit så stora. »Har du väntat?» frågade Tomas lågt och med grumlig röst, medan han famlade efter hennes hand. Hon räckte honom den slutligen och lät honom trycka den. »Nej, jag kom nyss,» sade hon utan att möta hans blick. Och hon sköt honom framför sig upp i trappan utan att säga något vidare. Han kunde heller icke tala. Hvad skulle det bli af detta, hvad ville hon säga honom? Han såg hur hennes hand darrade, då hon satte nyckeln i låset. De stodo tysta och stirrade på hvarandra midt på golfvet i förmaket. Allt var sig likt därinne: samma tunga luft och samma hemlighetsfulla gula dager. Genom ett öppet fönster trängde ljudet af trampande fötter från gatan. Slutligen började Märta tala. »Jo, ser du Tomas ... jag kan inte lefva utan dig ... det är omöjligt, det går inte ... och det var mitt fel alltsammans ... det får gå hur det vill ...» Hon kunde icke säga mera, ty hon fick icke fram rösten. Och hon hade två stora tårar i ögonen, då hon fattade hans hufvud mellan sina skälfvande händer och benådade honom med ett sommarregn af kyssar. Nu september. Tomas bodde icke längre hemma; det var endast han och Märta som visste hvarför. Han åt likväl fortfarande hemma hos sina föräldrar, ty eljes hade han öfverhufvud taget icke kunnat äta. Han hade hyrt ett lågt vindsrum i ett gammalt förfallet hus uppe vid Adolf Fredrik, ett litet torftigt och gammalmodigt möbleradt rum med sluttande golf, och hvars enda fönster låg åt en stenlagd gård med stora susande träd. Där låg han om förmiddagarne på soffan med en bok i handen, men han läste icke mycket; han grubblade mest öfver frågan, hur han skulle göra för att förtjäna pengar.
Mot resekostnadsoch traktamentsersättning af det till jordbrukets upphjelpande i Dalorten bestämde anslag, har Agranomen, Direktören Johnsson, såsom ofvan berödt är, på kortare tider, år 1840 och 1842, äfvensom nästlidet år, uppehållit sig i Länet och derunder verkställt undersökningar om beskaffenheten af uppgifne större odlingslägenheter uti en del af Länets socknar, samt tillhandagå»; med råd och upplysningar i afseende på jordbrukets förbättring i allmänhet. I den mån följd er ne af hans verksamhet blifva insedde och bekante, låter allt mer och mer känna sig behofvet af en skicklig Agronoms ständiga närvaro inom orten , för meddelande af erforderlig undervisning och biträde i hvad till jordbruksnäringen hörer; men försöken, att inom Länet stifta en undervisningsanstalt för landt - 7 bruksyrket och att för Länet fa en serskild Agronom anställd, hafva icke lyckats, ehuru för sistnämnda ändamål medel till en lämplig aflöning genom subskription äro till en början att tillgå för fem år. Åt boskapsskötseln egnas ännu i allmänhet icke den uppmärksamhet och omvårdnad, sorn folkets behof och fördel fordrar. Boskapsafvel har likväl, i anseende till den rikligare fodertillgången under år 1842 och några de förutgångne åren, jemväl ökad genom den på ofvan omförmäldte sätt understödde foderväxtodlingen, intill nästlidet år vunnit en icke ringa tillväxt. Bibehållandet af denna fördel åt jordbruket, är dock ännu beroende af höfångsten på allmogens aflägsna, i skogarne spridde och vanligen svagt bärande slagar, intill dess foderväxtodlingen uppnått en erforderlig utvidgning; hvaremot den på ganska många ställen befintlige brist på tjenlige och tillräcki ige betesmarker utgör för en förbättrad och utvidgad boskapsskötsel ett hinder, som icke torde kunna så lätt afhjelpas. Till hästafvelns förbättrande hafva beskällare från Strömsholms Stuteri under sommartiden fortfarande varit inom Länet stationerade. Ännu gälla de om Länets skogar förut lemnade uppgifter.