Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är således måhända mindre klokt att icke bestämma en statsränta. Det är vida klokare att medgifva kapitalrabatt. I mom. litt. f hafva fullmäktige lemnats rättighet att för hvarje lån bestämma ordningen och sättet för amorteringens verkställande. Jag är ingalunda den, som vill binda fullmäktiges händer, enär jag anser dem böra i möjligaste måtto vara fria; ty för att sköta sådana affärer, måste man icke vara bunden inom några i förväg lagde hinderlige band; men det enda fall, hvari ett sådant band bör finnas, är just i fråga om statsräntan, emedan denna ränta inverkar på räntan i hela landet. Jag tvekar likväl, huruvida det kan vara lämpligt, att statsobligationerne u+Jottas och inlösas på samma sätt med hypotheksföreningarnes tillgår. Det är en åtgärd, som icke förekommer i andra länder. Der köpas vanligen obligationer till det pris de ega på börsen, och en omtänksam styrelse begagnar sig alltid af den konjunktur, då obligationerne kunna återköpas för bästa priset. Det är ett säkert sätt att föröka obligationernes kredit, och det är nödvändigt för att skaffa dem omlopp; ty man kan icke begära att utländska affärsmän här skola hålla ombud att emottaga lösen för en eller annan utlottad obligation. Det hade enl. min åsigt icke skadat, om Utsk. närmare uttalat sina åsigter i det afs:det, så att R. St:r haft närmare kännedom om det sätt Utsk. ansett lämpligast. Jag anhåller, att detta mitt yttrande måtte få åtfölja återremissen till Utsk. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af Plenum kl. G e. ni. Frih. Raab, Carl Adam: Denna punkt är tvifvelsutan den vigtigaste, emedan den innehåller sättet för anskaffande af medel till jernvägsanläggningarne. Ibland Utsk:s motiver har jag funnit följande strof: »Upträder nu tillika Staten såsom låntagare, och söker att i utbyte emot sina räntebärande förbindelser komma i besittning af en stor del utaf de befintliga kapitalbehållningarna, måste den återstående delen deraf under vanliga förhållanden blifva otillräcklig för att tillfredsställa och upfylla allmänna rörelsens stigande fordringar.
För en riktig uppfattning af mitt förslag, är det nödvändigt att erinra, det jag medgifvit, att embetsoch tjenstemännen haft och hafva grundade anspråk på en förhöjning i lönerna, sådane dessa äro å ordinarie stat uppförde, samt att jag endast yrkat, att vid sista riksdagen förefunnos särskilda och utomordentliga förhållanden, hvilka vid bestämmande af lönernas belopp utöfvade ett inflytande, som, framkalladt af tillfälligheten, icke bör fortfara, sedan denna försvunnit. Någon annan nedsättning än af den förhöjning, som berott af nyssberörde förhållanden, har jag således icke ifrågasatt. I min framställning har jag sökt visa, att vid sista riksdagen icke endast de uppstegrade priserna, utan jemväl jemförelsen med öfriga medborgareklasser fordrade, att lönerna bestämdes högre än de vanliga och normala förhållanderna skulle kråft; och jag har påstått, att sedermera i allmänhet föregått en nedsättning i priserna, men att en än större förändring i den allmänna välmågan är märkbar äfvensom att många tecken antyda, att denna ytterligare kommer att aftaga. Utom de anledningar till en nedsättning i lönebeloppen, som sådana förändringar medfört, har ock den olika ställning, hvaruti Statsverket nu befmnes, då, oaktadt ökade inkomster påräknas, skatte-förhöjningar likväl blifvit ifrågasatte, hos mig framkallat den föreställ ning, att Rikets Ständer skulle finna sig föranlåtne vidtaga nedsättningar i anslagen, i den mån dessa blifvit bestämde med hänsigt till ett gynnsammare förhållande mel - Stats-Utskottets Utlåtande N:o 48. 15 lan inkomster och utgifter, än det närvarande; och då har jag trott, det icke heller embelsoch tjenstemännen kunde undgå att vidkännas något afdrag a sina löner. Någon annan utväg torde icke finnas att fylla de många anspråk på Statsverket, som framträda icke allenast i den Kongl. Propositionen, utan ock i enskilde motioner, hvilka sannolikt lika litet nu, som tillförena, kunna eller böra alldeles afvisas.
Santessöns* i sammanhang med frågan om medel till Götha Canals befordrande, gjorda förslag, att nämde Caftals Discont verk matte förses rhed den förstärkning uti dess rörelse-capitälj hvarigenom den kwnde sättas i tillstånd, att, e5, -t« Bandet* ^5. 56- mot 434 Den 5 Juli. mot vissa vilkor, biträda med Lån till Landtbrukets upphjelpande; 2:0 rörande Herr Stabecks med Heres motioner, om Landets ställning, Och medel till dess upphjelpande; och 3:0 öfver Herr Grefve Carl Stellan Mörners och Herr Friherre C. L. Stael von Hollsteins remitterade Memorial, o_m upphjelpande af inhemska Industrien och Luxens hämmande. Vid hvilka Utlåtanden Hedervärda BondeStåndet fann skäligt låta bero. Ut supra. Ex Protocollo Olof Werlin. S. D. Följande den 2 innevarande månad på bordet lagda Betänkanden: från Lagsamt alllmänna Besvärsoch OeconomieUtskotten af den 16 Juni: angående en fri Victualie*Handel; från Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottet af den 2g Juni: 1:0 i anledning af vackt fråga om Fyrbåkars anläggande nå den så kallade OstergarnsHolmen vid Gottland, Holmön vid Qvarken, och Måsesten eller Svartklubben vid inloppet till Oregrund; 2:0 rörande Motioner , om nödiga föreskrifter, i afseende på Skogs-hushållningen vid sådana Bergsrnans-Hemman, som af andra än Bergsmän inköpas; från Den 5 Juli. 435 fran Särskildta Utskottet af den 30 Juni: 1:0 i anledning af Herr E. Heykensköld^
— Med afseende å nu anförda förhållanden, och i öfverensstämmelse med de uti högstberörde Nådiga Proposition utvecklade åsigter, har Kongl. Majit, för den vid företagandet och utförandet af jernvägs-anläggningar inom Sverige, pä Rikets Stäpder ankommande pröfning och medverkan, i Nåder föreslagit: a) att såsom grundsats måtte antagas, att hädanefter icke några jernvägs-stamlinier i Sverige må anläggas och utföras annorlunda än medelst Statens omedelbara försorg och på dess bekostnad; b) att för utförande af sådana stamlinier, så vidt icke Statens direkta tillgångar dertill kunde af Rikets Ständer anvisas, medel mätte, i den mån det erfordrades, efter Rikets Ständers pröfning och bemyndigande, beredas af Fullmäktige i Riksgälds-konto - Stats-Utskoltets Uttalande, N:o 273. 5 ret medelst upplåning, mot obligationer, löpande med viss måttlig ränta samt underkastade amortering i en bestämd proportion, årligen eller i mån af tillgångarne för återinlösning; c) att likväl sådan upplåningaf medel icke måtte ega rum och följaktligen ej heller derpå beroende byggnad af statsbanor företagas, utan så vida och allt efter som Kongl. Maj:t och Rikets Ständer funne stats-inkomsterna kunna beräknas lemna sådant öfverskott, som för betäckande af byggnads-kapitalets ränta och amortering tills vidare årligen erfordrades; 11) att, för dylika stambanors framtida utförande i de delar och med den huf vudrigtning, hvarom Kongl. Maj:t och Rikets Ständer kunde komma alt besluta, nog granna topografiska undersökningar måtte, genom Styrelsens för allmänna vägoch vattenbyggnader försorg, få verkställas, och fullständiga planer, med kartor, profiler, detalj-ritningar och kostnadsförslag, på grund deraf upprättas, samt, för utgifterna härvid, af Rikets Ständer till Kongl. Majrts disposition anvisas 20,000 R:dr årligen i tre år från och med nästkommande år 1855; e) att, derest Rikets Ständer, till följd af Kongl.
Han sprang dit, trampade våldsamt ned buskarne, röjde dem ur vägen och skönjde några väldiga stenar, utaf hvilka han utvalde den största. Så utrustad sprang han upp igen och slungade med vild kraft den väldiga stenen mot dörren, som, gammal och murken, genast splittrades. Medelst ännu en rörelse ref han de klufna dörrbräderna loss och stod der nu i dörröppningen med hela sin svit bakom sig och blickade in i löftets skymning. Men framför honom rakt på tröskeln stod Toimilas unga dotter, den vackra Hedda, hon stod der med rynkade ögonbryn och ögon, som bokstafligen sköto blixtar. Hon bar sitt hufvud högt som en drottning, och det blodröda bandet omslöt hennes bruna, lockiga hår, hvars långa flätor hängde ut åt nacken. Den brokiga »rekkon» framme i bröstet glimrade af paljetter och rödt broderi, och hennes långa hvita klädeskofta hängde löst öfver axlarne. Kjolen med dess röda rynkade bård hade hon nu fält ned, och der hon stod i imponerande skönhet och full ståt, var det flere än en af ungersvennerne, som verkligen trodde på trolldrycken, som de tyckte sig svälja med den luft, som Hedda andades. Jaha, här står jag, började Hedda. här, en qvinna i mitt eget hem, i mitt eget rum, framför män, som med våld vilja intränga till mig! Och det är du, Ella, som stält till detta! Det är du, som gjort mig detta! Blygs! Blygs! Du är en stackare, som mot min vilja och mot din rättighet bryter qvinnofrid och slår in dörrar som en röfvare och en rånare och en tjuf Och ni der, ni, hans vänner! Ni veten alla, att jag varit förlofvad med Ella, men att jag sagt, att jag inte vill veta af honom, derför att hans far är emot mig och nekar mig plats vid hans bord som första värdinna. Nå väl, hören då, mellan Ella och mig är det slut. Och vill du veta mer, Ella ... så hör! Jag har i denna qväll gifvit mitt löfte åt en annan, en som inte beror af sin far och en som inte behöfver skämmas att föra mig in i sin stuga!
I en sågo vi en samling af Japans foglar och fiskar, i en annan upptäckte jag några växtaftryck, hvarigenom jag fick kännedom om den märkliga fyndorten för fossila växtlemningar vid Mogi, för hvilken jag längre fram skall redogöra. Om aftonen den 18 september var jag af danska konsuln herr Bavier inbjuden till en utflygt i båt uppför den flod, som mynnar vid Tokio. Den är vid utloppet ganska bred och djup samt grenar sig något längre upp i flere strömmar, hvilka äro segelbara för japanesernas grundgående båtar. Med den ringa utveckling, som landsoch jernvägar ännu hafva i Japan, bildar denna flod och dess tillflöden den vigtigaste leden för samfärdseln mellan hufvudstaden och det inre landet. Under rodden möter man här ständigt båtar lastade med lifsmedel, som införas till, eller med varor, som utföras ur staden. Det behagliga intrycket häraf och af flodens märkvärdiga omgifningar störes ibland af en svår lukt, kommande från en förbifarande lastbåt och erinrande om den omsorg, med hvilken japaneserna tillvarataga menniskospillningJapanskt hus i Tokio. det vigtigaste gödningsämne i deras väl odlade land. Längs flodens stränder finnes en mängd värdsoch tehus. Sällan ser man vid stranden en trädgård, som vanligen tillhört något af de forna daimio-slotten. Värdshusen och tehusen äro oftast afsedda endast för japaneser, och europeer hafva, oaktadt de betala mångfaldigt mer än infödingarne, ej inträde. Orsaken härtill är vårt i japanesernas ögon råa och ohyfsade sätt. »Europeen går med sina smutsiga stöflar på mattorna, spottar på golfvet, är ohöflig mot flickorna» o.s.v. Tack vare anbefallningsbref af infödingar, bekanta med värdshusvärdarne, har jag flere gånger varit inne på dessa exklusiva ställen, och det måste medges, att allt här är så rent, snyggt och ordentligt, att äfven det bästa europeiska värdshus ej kan täfla dermed. Då man träder in i ett japanskt värdshus, som uteslutande är afsedt för japaneser, måste man alltid vid trappan aftaga stöflarna, eljest kommer man genast i ogunst.
» Monsieur, » svarar gossen med en bugning och ett leende, som borgar för att de spirituella männens ras ännu kan räkna på generationer i Frankrike, » je Véspére — comme vous. » Och så vänder han tillbaka till farfar, följd af en smattrande salva af applå- der, som först tystnar, då Polichinelle ropar upp ett annat namn och en förtjusande ljusI iffnrsäkrinushnl. New-York II 0 klädd bébé, som icke ser ut att kunna taga många steg på egen hand, alldeles ensam traskar upp på scenen, där ett paket, som nästan är större än hon själf, ligger och väntar på den lilla. Hon griper om det med båda händerna: &gt;; Tack, herr Polichinelle! » säger hon öfverlycklig, och herr Polichinelle bär både henne och paketet ned på parkett. Gränsen är upphäfd mellan teatertiljorna och salongen, man ropar upp de större, liksom man ropar upp de små, men det är nä- stan för starkt, när en förvuxen flickunge, omöjligt lång och olycklig öfver sin längd, mottar en docka ur Polichinelles händer, medan hon ser ut att vilja sjunka genom golfvet, då han, nästan lika generad som hon, på initiativ af någon obarmhärtigt ungdomlig mamma, som icke kan försona sig med tanken på att hon snart har en stor dotter, förklarar, att han hört en fågel sjunga om, att mademoiselle ibland brister i artighet emot sin guvernant. Det är ett hån att applådera det arma barnet, och som om själfve Polichinelle hade medlidande med henne, gör han ett hastigt slut på den pinsamma scenen genom att låta dela ut skallror i salongen och be orkestern spela upp en marsch, hvilken det står publiken fritt att accompagnera. Man skrattar, mau skriker, man skramlar med skallror, och så befäster han sitt välde, den populäre herr Polichinelle, men det hindrar icke, att man öfverläranat honom och hans teater åt sitt öde. Nu är det i Luxembourgsträdgården och i Champs-Elysées, som det yngsta Paris roar sig hela de långa soliga dagarna.
Domares ämbetsfel, om rättighet för en hvar, att utan behof af allmän åklagare, åtala; Motion, remitt. till Lagutskottet, II s 1278 Utskottets Utlåtande, VII 1. s i5i — i55, bif. af Adeln, IX s 224, af PresteStåndet, IX s 243, återrem. af BorgareStåndet, IX s 247. Ytterligare Utlåtande, VII 2. s 708 — 718, bif. af PresteStåndet, IX s 602, af BondeStåndet, ix s 618, af BorgareStåndet, IX s 65g. — om särskilde brottmåls, tillförordnande; Motioner, remitt. till Statsoch LagUtskottcn, II s i23o, 1292. Utskottens Betänkande, IV 4- s 26— 31, bif. af PresteStåndet, IXs 719, af BondeStåndet, IX s 734, af Adeln, IX s 845. Domstol, om behörig, för upptagande af åtal emot HofRätter, m. fl. Motion, remitt. till Lagutskottet, II s ii54,i328, Utskottets Utlåtande, VII 2. s 704 — 707, bif. af PresteStåndet, IX s 602, af BondeStåndet, IX s 618, återrem. af BorgareStåndet, IX s 999. Ytterligare Utlåtande, VII 2. s io3, 104, bif. af BorgareStåndet, IX 3. s 437, lagdt till llandlingarne af Bonde - 77 Ståndet, IX 3. s 4^0, af Adeln, ix 3. Underd. Domstolar, om offentlighet vid; LagTJtskottets Betänkande, VII i. s 92 — 98, bif. af Adeln, IX s 168, af BondeStåndet, IX s 177, återrém. af PresteStåndet, ix s 202.
Men, då Utskottet sålunda uttalat sin öfvertygelse om lämpligheten af att upphäfva den för bibel-kommissionen gällande instruktion samt att inskränka det derigenom föreskrifna arbetet till en bibel-revision, så anser Utskottet sig äfven förbundet att framlägga sina åsigter om sättet, hvarpå en sådan bäst skall kunna verkställas. Härvid har Utskottet utgått från den synpunkt, att den ifrågavarande revi sionen endast egde att ur vår gamla bibel-öfversättning undanrödja föråldrade talesätt, hvilka ej öfverensstämma med vår tids förändrade språkbruk, samt att med varsam hand verkställa öfriga af behofvet mest påkallade rättelser. Enligt Utskottets förut yttrade mening torde ej en kommission, bestående af flere ledamöter, härtill vara af nöden eller ens så lämplig, som en enda dertill passande person, hvilken, Allm. Besvärs• och Ekon.-Utsk. Betänkande, N:o 38. 11 genom vinnande af ledighet från andra bestyr, kunde på arbetet använda nödig verksamhet och medhinna att efter en bestämd plan och med bibehållande af enhet deruti detsamma fullgöra. Härigenom tror Utskottet ock, att önskningarne om arbetets skyndsammare fullbordande blefve säkrast uppfyllda. På grund af hvad i ena och andra hänseendet nu blifvit anfördt, får Uttkottet vördsamt tillstyrka, v det Rikets Ständer behagade hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att bibel-kommissionen måtte upplösas och den för densamma utfärdade instruktion af den 18 Maj 1773 upphäfvas, samt att förtroendet icke att utarbeta en ny bibel-öfversättning, men att nödtorfteligen och med varsamhet revidera vår gamla nu gällande, måtte, ju förr desto heldre, ät någon för lärdom, smak och kristligt sinnelag aktad man varda uppdraget.
Jag vill icke klandra reviso - 176 Dea 27 Januari. rerna för att de fästat uppmärksamhet härvid, ehuru jag icke kan finna det underligt att i en af rikets öfverrätter finnas stolar till ett pris af 50 rdr stycket. Men att besvära K. M:t med en skrifvelse i detta obetydliga ämne, kan jag icke gilla. Gr. von Rosen, Fredrik Carl: Jag har såsom revisor deltagit i den revision, som framställt denna anmärkning och jag har ansett det vara min pligt att instämma deruti, fastän anmärkningen i och för sig är af mindre betydenhet, egentligen för att förekomma likartade fall i framtiden. Ämnet är dock möjligen för obetydligt för att derom afgifva skrifvelse till K. M:t; men för att ej revisorernas anmärkning måtte helt och hållet ogillas, skulle jag önska framgång åt det af Hr Nordenfelt framställda förslag, hvari jag ber att få instämma. Frih. Liljencrantz: Jag afstår från mitt förra yrkande och ber att få instämma i Hr Nordenfelts förslag. Sedan öfverläggningen härefter lörklarats fulländad samt Hr Gr. ocb Landtm, yttrat, att derunder hade yrkats dels af Hr Nordenfelt, att R. o. Ad., med godkännande af Revisorernes ifrågav:de anmärkning, måtte förklara densamma dock icke böra till någon R. St:rs åtgärd föranleda, dels ock af Hr von Francken, att Utsk:t.s i denna § gjorda hemställan skulle af R. o. Ad. afslås; framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan, hvartill svarades nej, sedermera propos. på antagande af Hr Nordenfelts förslag, då svaren utföllo med många nej, blandade med ja, och slutligen propos. på afslag å Utsk:ts hemställan, hvilken propos. besvarades med många ja, blandade med nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. Gr. von Rosen begärde votering. Sedan R. o. Ad., på Hr Grins o.
Skånes i politiskt hänseende betydelsefulla belägenhet, dess öppna och af ingen skärgård omgifna kust samt 4 Slals-Ulskottets Ullålande, J\ti 274. dess närhet till en af Sveriges grann-stater underlättade landstigningen af en fiendtlig här, för hvars fördrifvande, i fall provinsens egna stridskrafter dertill voro otillräckliga, de trupper från det medlersta Sverige, hvilka inom kort tid kunde samlas i Jönköping, borde hastigt kunna till krigsskåde-plalsen förflyttas. Då således, ur alla synpunkter betraktadt, en jernväg emellan Skånes kust städer och Wettern skulle vara en bland de angelägnaste inom Sverige och en bland dem, hvilkas anläggning syntes i första rummet böra af Rikets Ständer behjertas, har motionären föreslagit: a) att Rikets Ständer måtte, för sin del, besluta, att en jernbana skall anläggas från den eller de kust-städer inom Malmöhus län, som Kongl. Majrt anser dertill mest lämpliga, till tjenligt ställe vid Welterns södra strand; b) att jernvägs-byggnads-arbelet måtte börja i Skåne och fortsättas till Wettern; c) att de medel, som, enligt nu aflemnade utförliga planer och kostnads-förslag, erfordrades för detta ändamål, måtte varda dertill anslagna; d) att som dessa planer ännu icke sträckte sig längre än till Traheryd, Rikets Ständer, derest de icke ansåge sig kunna bevilja nödiga medel för hela den här ofvan uppgifna väglängd, åtminstone måtte nu anslå den summa, som erfordrades för banans utförande till Laga-dalen; e) att åt Kongl. Maj:t måtte öfverletnnas att, utan öfverskridande af den utaf Rikets Ständer bestämda summan, låta utföra arbetet i den riktning, Kongl. Maj:t ansåge med landets sanna intresse mest öfverensstämmande, samt på det sätt och med de kontroller, Kongl. Maj:t funne mest Ijenliga.
Beträffande en Markegång för kommande 5 år framför sig, så tror jag, att den som önskar säkerhet uti beräkningar bör grunda dem på det närvarande och det förflutna, men ej på framtidens ofta bedrägliga förhoppningar; annars löper man fara alt hålla sig fast vid ett gammalt pris som ej mera står uti öfverensstämmelse med tidens växlande förhållanden; och uti ekonomiskt afseende är det lika skadligt att stanna bakom sin tid, som det är det uti intellectuelt. Jag tror ock att Markegångssättning för 5 år framför sig kan medföra andra stora olägenheter och möjligen stor orättvisa, i synnerhet som den förutsätter att ett visst utsatt pris bestämmes för hela Riket, utan åtskillnad emellan de serskildta Länen. Lii ett föregående Plenum, när detta ämne förevar, taltes om elen, olika löner inom Graden, åtföljande olägenhet alt CompagnieOlficerarne derigenom få anledning att ofta söka transporter från ett Compagnie lill ett annat. Deremot får jag anmär - Den 22 December f. m. 77 ta, att sådane Transporter, dels icke bero af Officerarnes önskningar ensamt, utan ock af RegementsChefernes tillstyrkan; och lärer ingen Regementschef underlåta att vid sådane tillfällen först afse tjenstens bästa och derefter individens, dels äro vid de flesta Regementer sådane transporters täta sökande på annar sätt förebyggde. Subaltern-Oflicerares förflyttande då och då till nytt Compagnie kan i alla fall genom likhet uti lönevilkor ej förekornmas. Andra Kamraters förändrade tjenstgöring genom befordran eller commendering, ålder i tjensten m. fl. omständigheter, blifva ändå orsaker, som ej hunna undanrödjas. Derjemte får jag anmärka att så länge Boställen äro tilldelte CompagnieCheferne, skall alltid mera eller mindre ojämnhet emellan deras Löningsvilkor äga rum. Att ovilkorlig likhet uti lönevilkor i alla fall ej inom Armeen kan finnas annat än på papperet, torde man blifva förvissad om, närman besinnar, att i3oo R:dr för en Ryttmästare vid Smålands Hussarer eller Skånska Cavallerierne äro betydligt drygare än för en Ryttmästare vid LifRegementet.
Majit, efter nådigt öfvervägande af hvad i äreudet förekommit, föreslagit Rikets Ständer, att nämnda boställe måtte från 1869 års midfasta, då nuvarande arrende oin^boställel tilländaginge, under full dispositionsrätt upplåtas åt Wansö församling, att för det uppgifna ändamålet användas, emot erläggande till regementets boställsdirektion af årlig afgift, hvilken borde åsältas i enahanda ordning, som för bestämmandet af maximi - 36 Expeditions-Etsk otte ts Förslag tilt anderd. Skrifvelse, A; o 19. och minimibelopp vid kronoanenden är sladgad; och har E. K. MajU ansell, att, derest detta af Rikets Ständer bifölles, något hinder icke mölle för Wansö församling att, innan öfverlåtelse!) af bostället trädde i verkställighet, med nuvarande arrendatorn träffa öfverenskommelse om användande af större eller mindre del af bostället för det afsedda ändamålet. Rikets Ständer hafva tagit denna nådiga framställning i behörigt öfvervägande; och som Rikets Ständer dervid icke funnit annat att erinra, än dels att, derest arréndeafgilten skulle åsätlas i fullkomligt enahanda ordning, som för bestämmande af maximipcb minimibelopp vid kronoanenden är stadgad.