Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och när I gån härifrån, så bedjen. Gud förlåta er, för att ni skrämt och bedröfvat den, som är så god och oskyldig. Och nu bort med er! Vi hafva haft nog af er!» Långt innan han slutat tala, hade de, som burit ut grefvinnan, satt henne på ett af stentrappstegen, och nu kom en stor bonde helt betänksamt fram till henne och räckte henne sin stora hand. »Tack och godnatt,» sade han. »Vi ville henne intet ondt, grefvinna.» Efter honom kom en annan och gaf henne en varsam handtryckning. »Tack och godnatt. Hon ska inte vara ledsen på oss!» Gösta hoppade ned och ställde sig vid hennes sida. Då togo de också honom i hand. Så kommo de nu fram långsamma och säfliga, en efter en, för att taga godnatt af dem, innan de gingo. De voro åter kufvade, åter voro de människor, såsom de voro, då de om morgonen lämnade sina hem, innan hungern och hämnden gjort dem till vilddjur. De sågo grefvinnan rätt in i ansiktet, och Gösta märkte, hur anblicken af den oskuld och fromhet de där sågo bragte tårar i mångas ögon. Det var hos dem alla en tyst tillbedjan af det ädlaste de skådat: det var människor, som gladde sig åt, att en af dem hade en så stor kärlek till det goda. Alla kunde ju ej skaka hand med henne. De voro så förfärligt många, och den unga kvinnan var trött och svag. Men alla skulle dock upp och se henne, och så kunde de taga Gösta i hand – hans armar tålde nog skakningen. Gösta stod som i en dröm. I hans hjärta rann denna kväll upp en ny kärlek. »O, mitt folk,» tänkte han, »o, mitt folk, hvad jag älskar dig.» Han kände, hur han älskade hela denna skara, som drog bort i nattmörkret med den döda flickan i spetsen af tåget, alla dessa i grofva kläder och illaluktande skodon, alla dessa, som bodde i de grå stugorna vid skogskanten, alla dessa, som ej kunde föra en penna och ofta nog ej heller läsa, alla dessa, som ej kände lifvets fullhet och rikedom, endast sträfvan för det dagliga brödet.
Jag hade högligen önskat, att den af Herr Friherre Wirsén väckta motion fått alldeles förbigås, för att kunna lemnäs utan allt svar ; men då densamma nu är releverad af s:ne Ridderskapets och Och Adelns Ledamöter; och då af dem den ena, Herr Munck af Rosenschöld, yttrat sig, det han icke i StatsRådets Protocoll bekommit den af honom, i dess Memorial, framlagda kännedom om Friherre Wirséns Embetsåtgärder, och således icke heller missbrukat sitt kall af Ledamot i ConstitutionsUtskottet; och den andras, Herr Grefve Mörners, yttrande synes , efter hvad jag kunnat fatta detsamma, understödja det tvifvelsmål, sorn innefattas i Friherre Wirséns motion; så anser jag mig pligtig, att i detta ämne framställa min mening. Len önskan jag hyst, att denna motion icke behöfde något afgörande, har icke uteslutit den förmodan, att ett sådant kunde komma i fråga: och jag har af sådan anledning författat mitt yttrande skriftligen, och utbeder mig att nu få detsamma uppläsa: Uti Ridderskapets och Adelns sista sammanträde har en Ledamot, Herr Professor Den 31 Mars« Munck nf Rosenschöld, omtalat några af de åt" gärder, som, sedan sista Riksdag, blifvit i allmänna ärcnder lemnade af Herr StatsSecreteraren och Commendeuren Friherre Wirsén, i dess förut innehafda egenskap af StatsSecreterare för Handelsoch FinanceExpeditionen : och i anledning deraf har Herr Friherre Wir. sen, under erinran, att samma ärender icke förut ägt någon authoriserad publicitet, hemställt, huruvida det må anses vara i sin ordning , att den kännedom om samma åtgärder, som Herr Munck af Rosenschöld, såsom vid denna Riksdag Ledamot af ConstitutionsUtskottet , ders'ädes vunnit, på sådant sätt till Allmänheten öfvergår.
Oen tg Junii e. tn. 343 Beträffande åter tillståndet för importen af Stångjern mot tull af 6 R:dr *2 sk. per Sk:®, så är beklagligen tillståndet med jernhandeln sådant för närvarande, att Svenska Stångjernet ej är skyddadt genom denna tull; t}' då Engelska valsade jernet nu är nedsatt till det oerhördt låga pris af 6 Sterling per ton, så gör det vid pass <7 R:dr Banco per Sk:® Svensk Stapelstads vigt; och torde vådan af tillåtelsen, att här emot tull få införa utländskt Stångjern, härutaf visa sig klart för livar och en, sorn fördomsfritt begrundar saken. Jag refererar mig dessutom på de utaf GrosshandelsSocieteten afgifne, och i Utskottets Betänkande anförde yttranden , för att yrka fortfarande förbud emot införsel af fremmande jern, lika med hvad nu gällande tullstadga innehåller, som, efter mitt omdöme, det ej vore minsta skäl eller båtnad vid att nu förändra, Den utaf Utskottet föreslagne tullförhöjning å sill, salt och fisk, kan jag ej biträda. Dessa import artiklar äro de oumbärligaste varor för den fattigare arbetande klassen; och synes det mig isynnerhet, att närvarande tidpunkt, med så godt som af gjord missväxt i landet, vore illa passande för en sådan förändring; hvarföre jag äfven vågar föreslå tullens oförändrade bibehållande å dessa artiklar. 344 Den 19 Junii e. m. Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf: De anmärkningar jag nu går att göra, skola endast röra sjelfva Tulltaxan, hvilken jag skall genomgå, i den ordning, som artiklarne förekomma. Jag får dervid först påminna, att jag i synnerhet vill tillse, huruvida den är upprättad i fullkomlig öfverensstämmelse med de principer Utskottet sjelf framställt, och hvilka jag ej annat kan än gilla. Sålunda har t. ex. Ambra, som kostar 10 II:dr lodet, fått 10 procents tull, eller 1 R:dr. Det tyckes strida emot 4;de punkten, hvarest säges, att tullen skall sättas så, att den icke föranleder till Tullförsnillning eller underslef..
Vid detta förhållande och enär en dylik aflöning, som till sin egenskap är beständig, bör tillhöra Ordinarie-Staten och icke af tillfällige Besparingar bero, bär Utskottet ansett sig böra tillstyrka uppförande på Andra Hufvud-Titulns Stat af Lön för en Länsman i Degerforss med 70 R:dr Contant oell derunder begripne 7 Tunnor Spanmål, samt den Lönefyllnad till ' St a /sUesko tiris lietänkanden. Län beviljad, utgörande tillsammans a53 R:dr 16 sk. a r:st. men hvilket senare anslag likväl kommer att förminskas och besparas i den mån Boställen kunna blifva dem tilldeldte. Utskottet har derjemte med nödig uppmärksamhet granskat samtliga Landt-Staterne och dervid funnit åtskilliga utgifter böra lill utgående af Ordinarie Stats-anslaget uppföras, —• hvaremot andre nu Staten påförde kostnader kunna derifrån uteslutas, sedan de redan upphört. Härunder har Utskottet inhemtat, att Kongl. Maj:t, uppå Landshöfdingens i Kronobergs Län underdåniga anmälan, af otillräckligheten för Fångvården i Vexiö af der på Stat bestådde endast en Vaktmästare och en Vakt-knekt, uti nådigt Bref .af den 21 November 1821, gifvit Kongl. Stats-Contoiret tillkänna, att enär den af Landshöfdingen begärde tillökning af en Fångvakt-kneckt syntes både behöfvas och böra utan uppskof vidtaga, då Fångforslings-tourens förändring i så måtto, att transporten åt Södra Fästningarne sker genom Vexiö, vidtagit, Kongl. Maj:t funnit skäligt bifalla, att Lön för en Fångvakt-knekt i Kronobergs
Nu bänder, att Riks-Stånden ej inom tre dagar sedan de å Rikssalen afhört den i 2y §. omförmälda Berättelse, åsämjas om förmyndarnes antal; förordne då genast, genom sina elektorer, till ett Utskott, sexton af hvarje Stånd, alt medelst votering per capita, jemnlikt ^5 §., denna fråga, med samma kraft och verkan, som Riksens Ständers beslut, inom tvä dagar afgöra; skolande sedermera den utsedda Nämnden likaledes inom tvä dagar hafva valet förrättat, så att i afla händelser förmyndaren eller förmyndarne må, inora sju dagars förlopp från riksdagens öppnande å Rikssalen, kunna tillsättas. Bih. till R. St. Till följe af Regerings-Formens 9.e §. skola Riksens Ständer, vid hvarje Riksdag, förordna en för Lagkunskap och utmärkt redlighet känd man, att, såsom deras Ombud, hafva tillsyn öfver Lagarnes efterlefnad af Domare och Embetsmän, samt att inför den RiksRält, som i bemälde Grundlags t aa §. till dess inrättning och göromål beskrifves, eller vid andra vederbörliga Domstolar, i laga ordning tilltala dem, som, i sina embetens utöfning, af väld, mannamån eller annan orsak, anses hafva någon olaglighet begått, eller underlåtit att sina embetspligter behörigen fullgöra. 2:o. Denna Riksens Ständers Justitie-Ombudsman, hvars rättigheter och åligganden ytterligare, så väl i Regerings-Formens o9, 100, 101 och 102 §§., som genom särskild Instruktion utstakas, väljes af Riksens Ständer, genom Tolf af hvarje Stånd särskilt för tillfallet nämnde Elektorer, hvilka till detta vals förrättande sammanträde samma dag, då de af Stånden blifvit utsedde, och skiljes ej åt förr än valet fulländadt är. Dessa Elektorer skola samfäldt, först medelst slutna sedlar, hvar för sig, uppgifva den Man, som de anse böra komma under omröstning.
Fullmägtige gifvet endast med afseende å den förändring af göromål inom Banken, som af Rikets Ständers vid sednaste riksdag, angående Tåneoch kreditiv-rörelsen, fattade beslut blefve en följd, samt Fullmägtige redan vidtagit de åtgärder, som häraf påkallats, anser sig Utskottet höra hemställa 4:o att 4 mom. af Banko-reglementets 35 § måtte från blifvande Reglemente uteslutas. Banko-Utskottets Memorial N:o 32. 5 Sedan Rikets Ständer, med bifall till Utskottets i Memorialet N:o 7 gjorda hemställan, medgifvit, att den vid sistlörflutna riksdag intill 1859 års slut beviljade tillfälliga förhöjning i löner och arfvoden åt Bankens, Diskont-verkets i Stockholm, Låne-kontorens i "Göteborg och Malmö samt Tumba bruks embetsoch tjenstemän samt betjente finge äfven för år 1860, i öfverensstämmelse med Rikets Ständers beslut vid nämnde riksdag, få utgå, har Utskottet i sammanhang med granskningen af Banko-reglementets 36 §, som upptager Banko-statens löneförmåner, till bepröfvande förehaft Bankens embetsoch tjenstemäns samt betjentes hos Utskottet gjorda och i Fullmägtiges berättelse till Utskottet under § 7 omförmälda ansökningar att vid ofvanberörde löneoch arfvodes-förhöjning varda för framtiden bibehållne.
Måhända när Herr Landt-Marskalken framställer Proposition å Utskottet Memorial, ännu någon olikhet i tankar torde röjas, antingen det gamla bör bibehållas eller det nya antagas. Afven häruti röja sig de olika begreppen om hvad med opinion och med anspråk på en fri opinion bör förstås. För min del är jag färdig att antaga Utskottets förslag såsom, rigtigare, än det jag framställt. Opinionen har i detta mera fri - Den 30 Maji J. m. 7*7 het och det dr den som bör afses i en Corps', så talrik som Ridderskapet och Adeln. Jag för. modar att afdelningarne meråndels skola vålja inom sig, men fritt bör det få vara att vålja på hvem som hålst. Jag tycker att det bör va. ra tillfredsställande för hvarje medlem af Ridderskapet och Adeln, att få låta sin känsla bestämma sig i sitt val, utan att behöfva göra afseende uppå hvad andra anse vara opinionens fordran. Derföre tillstyrker jag bifall å Utskottets förslag. Grefve Spens, Carl Gnjtaf: I anledning af hvad Herr Treffenberg yttrat, i afseende på 4i §. Riksdagsordningen, så, enär jag måste med* gifva, att jag icke påminner mig, huruvida ett sådant ord finnes i Utskottets projeot, får jag föreslå det tillägg, att på det ställe der det står, att Ridderskapet och Adeln delas i vissa afdelningar, i stället matte såttas: Ridderjktipets och Adelns lill detta oal berättigade Ledamöter. Något mera kan nu ej göras; det öfriga hörer till tydningen af Riksdagsordningen, och torde underkastas den särskilta pröfning lagen tillåter. Hvad sjelfva saken angar, får jag åberopa de få ord, som åro af mig bilagde Utskottets Memorial, nemligen, att mitt bifall grundar sig blott på min Öfvertygelse, att detta förslag år vida båttre ån det som Utskottet förra gången afgaf, i anseende till mindre möjlighet att influera på valet.
13 »tionstiden, hvarigenom han betages möjligheten att förvärfva sig skjutöfning och »första gevärets skottställning, som dock är hufvudändamålet för dess bruk, utan »jemväl vården och kännedomen om dess beståndsdelar,» »Man har framhållit den meningen att anfall med blanka vapnet eller bajo»netten vore den mäst påräknade effekten beväringen skulle åstadkomma vid ett »påkommande krig; men denna mening kan jag icke dela. Har soldaten ej lärt »sig skjuta, så lärer han sällan komma fienden på lifvet med bajonetten, och litet »fruktar en krigare, som förvärfvat sig ferm skjutfärdighet, ett bajonett-anfall, »emedan han är säker att fälla sin motståndare innan han kommer för nära.» »Man har fruktat att vapnet i beväringskarlens ägo och förvar, skulle van»vårdas och förderivas; men detta blir ingalunda fallet, emedan det åligger, syn»nerligen underbefälet, att hålla noga tillsyn öfver vården äfvensom att undervisa »och lära beväringskarlen skilja, rengöra och sammansätta sitt gevär, hvarigenom han tillika lärer sig benämningen af dess beståndsdelar. För öfrigt bör de brist»fälligheter, som åkomma geväret, under den tid det befinnes i beväringskarlens »vård, repareras på hans egen kostnad, så vida det ej går sönder under exercis»dagarne. Först vid ett påkommande krig lärer det ej möjligen hinnas meddela »beväringen dessa oundgängligt nödvändiga kunskaper, och i saknad häraf skall »några dagars regnväder göra gevären för skjutning obrukbara.» »Jag hade trott att afdelningen eller Utskottet möjligen kunnat föreslå någon »förändring i vapenölningstiden till besparing af kostnad och den mängd af dags»verken, som nu gå för landet förlorade. Att denna blott en gång öfvade exer»cis snarligen glömmes, lärer ej kunna bestridas, och jag anser icke omöjligt, att »den öfning, som nu vinnes, skulle kunna förvärfvas på några söndagseftermiddagar, »t. ex. tre eller fyra, socknevis årligen, under de fem åren, som beväringen äro »underkastade utskrifning.
Exc. förut tillkännagifvit, kunde införas uti hvilket som helst af de ifrågav:de förslagen, samt Hr Brakel efter denna förklaring återkallat sitt nyss gjorda yrkande, författades, uplästes och godkändes följande voteringspropos.: Den, som antager det af Gr. Sparre afgilna förslag till R. St:rs underd. skrifvelse till K. M:t angående Sveriges och Noriges ömsesidiga förhållanden, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner nej, antager R. o. Ad. nämnde förslag med de förändringar deri. Hr Dalman föreslagit, nemi. att hvad uti Gr. Sparres förslag pag. 3 förekommer, rörande moliven till R. St:rs begäran om upskof med den s. k. Ståthållarefrågans afgörande, skulle utgå och jemväl den period på sista sidan, som angår nämnde fråga, uteslutas, samt i stället en särskild punkt i slutet af skrilvelsen infö ras, innefattande de uti Pir Nordenfelth förslag anförda motiver för R. St:rs ofvanberörde begäran ang:de Ståthållarefrågan. Hr Dalman: Då det torde för de ledamöter, hvilka icke erinra sig ordalagen i skrifvelseförslagen, vara af vigt att erhålla full ständig kännedom om olikheterna dem emellan, har jag be gärt ordet, för att här uplasa det af mig föreslagna skrifvelseförslag eller de punkter deri, hvaruti skiljaktigheter med Gr. Sparres förslag till skrifvelse förekomma. 448 Den 28 Mars f. m. Härefter företogs voteringen, efter hvars slut rösterne befunnos hafva utfallit sora följer: Ja — 47. Nej — 162. * H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, förmälte härefter, att för IL o. Ad. återstode att pröfva det af Gr. Posse föreslagna, utaf H. Exc. förut uptagna tillägg. Härvid anmälde sig och yttrade Hr Dalman:
Hvad försl och främst beträffar anslaget för en kommunikations-anstalts utförande mellan sjöarne Barken och Wessman, så ligger denna trakt inom en helt annan bergslag än Norbergs, och sträcker sig ett godt stycke inom Dalarnes gränsor, hvadan således den föreslagna sammanbindningen af ifrågavande sjöar hufvudsakligen afser utvidgandet och befordrandet af den jernhandtering, som i denna ort finnes, samt tillgodogörandet af de der befintliga utmärkta förråder af malmer. Hvad åter angår det betydliga understöd af 3,840,000 R:dr, som blifvit beviljadt till en jernväg mellan Dalarne och Mälaren eller hafvet, så kommer den nu ifrågavande trakten icke att deraf skörda någon nytta, enär denna bana, vare sig att den drages till Gefle eller Westerås, ändock kommer att blifva flera mil aflägsen från Norbergs-trakten, till följd hvaraf der befintlige malmer icke kunna fortskaffas på densamma. Frågan är således endast, huruvida man vill underlätta transporten af Norbergs-malmerna till Strömsholms kanal, samt huruvida man derigenom ville göra en utvidgad bergsrörelse i berörde bergslag möjlig, äfvensom huruvida man ville befordra afsättningen af tackjernet derifrån, till bättre pris, än som f. n. kan ske. Då jag anser, att den kostnad, hvarom nu är fråga, och sorn egentligen utgör 100,000 R:dr, hvilka dock icke äro någon kostnad, enär de blifvit begärda under form af lån, då, säger jag, jag anser detta understöd blifva af stor nytta för bergslagen, en nytta, som mångfaldigt öfverväger den kostnad, som Staten får vidkännas genom understödets lemnande, så nödgas jag tillstyrka bifall till StatsUtsk:s Utlåt. Om man gör Sig den mödan, att se på siffran, finnér man lätt, att utvidgandet af bergsrörelsen i Norbergs bergslag snart nog skall öfverstiga den kostnad, som är i fråga; ty transportkostnaden för forslingen af det förmodligen lill 100,000 SkU upgående tackjern, som från denna bergslag kan afsättas, skall troligen ersätta Staten förlusten af den ränta, som han icke får på sitt utlånade kapital.
Det kan således vara på tiden antaga en ny representation, och billigt, att de, som betala skatterna, också votera dem — och söka åstadkomma så väl för den enskilde som staten ett financielt oberoende, utan hvilket icke något politiskt kan existera. Ja! Mina Hrr! vi måste börja hushålla, men med närvarande representation går det icke. Divide et impera, är ett gammalt valspråk, som ock med mycken lätthet kunnat tillämpas på vår nuvarande representation. Att det nya förslaget är godt och träffat medelpunkten, synes tydligen deraf, att det af somliga blifvit ansedt alltför liberalt, demokratiskt, af andra återigen tvertom. Mot demokratiens vådor har man i det nya förslaget skydd genom den census, som der blifvit uppställd, och intet konservativare element har kunnat påhittas än detta, det konservativaste bland alla. Långt mera konservativ än vår nuvarande representation blir den föreslagna. Man har sagt, att denna census icke är hållbar, att de nedanför det s. k. strecket stående icke skola gifva sig ro, innan census blifvit sankt, ja helt och hållet borttagen. Jag tror att denna farhåga är ogrundad, ty census är icke högre satt, än att hvar och en med förmåga och sparsamhet kan höja sig till densamma, och hvilket således skulle utgöra en passande belöning för hans ansträngningar. Derjemte skall ock den nya representationen rekrytera sig sjelf och erbjuda en större motståndskraft än den nuvarande, som, hvad Adeln beträffar, ännu kunnat länge ega bestånd, om de sednaste regenterna ej så sparsamt bland den upptagit de förmågor, som inom nationen funnits. Adeln har, så till att säga, afmattats 364 Den 7 December. och fått lör liten bloduppfriskning. Adeln skulle ännu såsom politisk institution kunnat qvarstå i årtionden, måhända i århundraden, om de sednaste regenterna så velat och handlat. Man har sagt, att bildningen och intelligensen får för litet att säga i den nya representationen. Förmögenhet och bildning stå i vexelverkan till hvarandra, ty den som bar förmögenhet, har ock mera råd att egna sig sjelf åt intellektuella sysselsättningar och gifva sina barn eri bättre uppfostran. Näringsomsorgerna förhindra dagakarlens intelligens, om än af naturen aldrig så stor, att utveckla sig.
Ide anslag, så enär, för det fall, att Rikets Ständer icke skulle bifalla Statsoch Bevillnings-Utskottens, under förutsatt nedsättning uti den personliga skydsafgiften, afgifne förslag om anvisande af ett deremot sva* rande belopp att af hvarje församling eller socken inom Riket användas till folkundervisningens befrämjande, tillgång till de för sådant ändamål erforderlige utgifters bestridande måste på annat sätt beredas, och någon nedsättning u 1 i det af Kongl. Maj:t efter pröfning af behofvet nödigt ansedde belopp, enligt Utskottets åsigt, icke bör ifrågakomma, men deremot och innan saken hunnit mera fullständigt ordnas, lämpligast torde vara, att detta anslag, i likhet med hvad vid sistlidne Riksdag beslöts, icke uppföres på ordinarie Stat, utan anvisas att utgå för viss bestämd tid, tillstyrker Utskottet, att Rikets Ständer måtte, för detta förutsatte fall, å Riksgalds-Contoret till Kongl. Majlis Nådiga disposition för Folkskolelärares aflöning anvisa ett anslag af 80,ooo R:dr årligen, lill och med' det år, då nästa Riksdag slutas, att, i mon af behofvet och uppå Nådig reqvisition, utbetalas. 2:0 För den händelse åter, att Statsoch Bevillnings-Utskottens förslag skulle vinna Rikets Sländers bifall, och följaktligen en afgift af hvarje mantalsskrifven person, utgörande 12 sk. för man och 6 sk. för qvinna, Bih. till R. St.
I stället för Utskottets uti 10 §. intagna förslag, att den ordinarie tjensteman, som, vid ledighet eller laga förfall, är förordnad alt förrätta annan persons tjenst, må derföre erhålla serskildt arfvode, derest ett sådant förordnande utöfver 3:ne månader oafbrutet fortfar, har blifvit yrkadt, att, då en tjensteman, på grund af dylika förordnanden, under ett år sammanräknadt mer än 3 månader beslridt annan tjenst, bör ett lämpUgt arfvode kunna honom derför tilldelas. 4 Stats-Utsloltets Utlåtande, N.o 087. Vid framställandet af anförde förslag förmodade Utskottet visserligen, att detsamma skulle föranleda anmärkningar inom Riks-Stånden, helst det afvek från den allmänt antagna och tillämpade grundsatsen, att en tjenstemans förordnande att förrätta en annans tjenst icke får förorsaka någon tillökning i den för samma tjenst bestämda aflöning. Men Utskottet kunde icke förutse, att den nu undantagsvis för Riksgälds-Conloirels tjenstemanna-personal tillstyrkta förmon skulle, på sätt nu skett, förklaras vara obillig, såsom alltför ringa. Dock, som någon sådan förmon icke blifvit Bankens tjenstemän medgifven och densammas utsträckning utöfver hvad Utskottet föreslagit, möjligen komme att framkalla stegrade anspråk i detta afseende, samt dessutom skulle föraideda serskilda liqvider emellan Verket och dess tjenstemän för hvarje år, finner Utskottet sig böra vidblifva sitt förut afgifna förslag.
Grefve Björnstjerncij Magnusanförde skriftligen: Ehuru StatsUtskottets Betänkande, rörande det till Spannemåls inköp i missväxt år ämnade Creditivet af En million Riksdaler Banko, redan blifvit antagit af 3:ne Stånd, hindrar detta icke Ridderskapet och Adeln, som, på gilltiga skäl, återremitterat detsamma, att nu uttrycka sin öfvertygelse i denna för samhället vigtiga fråga, en öfvertygelse, hvilken, om den äfven icke skulle förmå tillvägabringa en förändring uti Med-Ståndens beslut, åtminstone i en framtid kan bereda möjligheten af sundare principers antagande, än de, hvilka ligga till grund för Utskottets nämnde Betänkande. Under 1823 års Riksdag, äfven som under loppet af denna, har en tankeledning gjort sig gällande, hvilken för ämnets utredande närmare behöfver skärskådas; den är rige, säger man, producerar i medeltal mera Spannemål än det consumerar; intet Stats-anslag kan således förslå, i synnerhet när flera goda skördar inträffat efter hvarandra, att uppköpa all den Spannmål, som utgör öfverskottet, intet utrymme förslår till Magazineringen deraf, hvilken dessutom är kostsam, dels genom sakens natur, dels genom ofta dervid inträffande missbruk. Den i5 Mars f. m. Det ägande öfverskottet kan således icke afsättas annorlunda, än medelst Export deraf, som bäst verkställes, förutan Statens mellankomst, af de Handlande sjelfve, hvilka, när god skörd varit, utskeppa detsamma, och hvilka, när missväxt ägt rum, importera det felande qvantum, hvarvid de underhjelpas medelst det anslagna StatsCreditivet. Denna tankeledning är fullkomligen consequent och alldeles obestridlig, så vidt nemligen premissen är sann, på hvilken den är bygd; denna premiss är: att Sverige äger öfverproduction af Spannemål; den måste således först undersökas, innan man går vidare i applicationen deraf.