Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De dela merendels sitt lif i två bestamda, skarpt begransade afdelningar: arbete och Iivila. V i satta i n ~ a si " Ld; tiia bestämda gNiise.r. utan vi lata vårt arbetsrum vara ett föriiiak, där vaiiner och bekanta, titta, in » litet emellan&amp;, och i v %rt föslnak uppträda vi ined arbetsrynkor i pannan och arbetsprat på lapparna. 0, detta prat om arbete, hvarmed kvinnorna upptaga så mycken tid! Det a r tusen gånger mer tröttande an - arbetet. - Allts %: ingen koncentration under arbetet, ingen grundlig vederkvickelse under livilan. Det finnes ocksh en mellanregion mellan arbete och livila, soiii man i livardagslag brukar kalla » sudd ». Det a r det stadiet, d i inan pratar och skrattar, men nied orolig min, soiii skvallrar om ett gila-. gande samvete, det ar då, nar man har så mycket a t t göra, a t t » det knappt lönar sig a t t borja med något,). Ä r man riktigt djupt sjnnken i siidd, s % läser man Iivarenda annons i tidningen, ja studerar till och med tidningsartiklar, soni händelsevis hittats på omslag kring paket. och gissar sig till livad det kan ha stått pil den afrifna biten. Detta olyck~aliga mellantillstånd tar. app en dryg tid för oss k \ linnor. ' Och tank sedan, hvilken tid det drar att springa ' gata npp och gata iiei för a t t f&amp; en bandstiimp i precis den, fargen, som winan har tänkt sig)), och för just det priset, soin man - har tiinkt! Om vi toge alla. de stiinder, soni iiii nötas bort ined arbetsprat, med onödiga afbrott i arbetet, ined sudd ocli med besvär för .de liiinpnaste småsaker ocli lade dem till vår arbetstid, skulle v i hinna mycket, mycket mer an nu ocli.
Denna talrikhet är en anledning, som ännu alltjemt qvarstår i sin fulla kraft. På dessa skäl, och i enlighet med hvad Höglofl. Utsk:t vid sisth Riksdag anförde emot den då väckte motionen, hvilket uti., om jag ej missminner mig, utan diskussion af R. o. Ad. bifölls, hemställer jag, att Utsk:t behagade, äfven vid denna Riksdag, finna motionen ej förtjena afseende; och torde detta mitt yttrande få åtfölja remissen. Hr Brakel: De skäl, Frih. Cederström anfört emot min motion, äro vid föreg:de riksdagar så fullkomligt vederlagda af åtskilliga talare på detta rum, hvaribland jag särskildt ber att få nämna Hr v. Hartmansdorff och Frih. Knut Bonde, att jag skulle anse det vid detta tillfälle vara å min sida olämpligt, att ånyo up - Den 16 November f. m. tega dem, för att ådagalägga deras ringa värde. Jag gör också detta desto hellre, som jag förmodar, att motionen spart återkommer från Utsk:t till R. o. Ad., då jag blir pligtig att försvara densamma, och de deremot gjorda inkasten må derföre gälla hvad de kunna. Jag kan dock icke undgå att fästa upmärksamheten på en ganska besynnerlig egenhet vid detta tillfälle, nemi. att Frill. Cederström upträder emot mitt förslag just nyss efter, sedan sjelfva Bänkmans-inrättningen blifvit så tydligen ådagalagd. Ty. mine Hrr! kunnen J tänka eder en större olämplighet än den, att icke mer än 3 veckor efter Riksdagens början, då R. o. Ad. ännu är så talrikt församlad, något sådant kan inträffa, som att, när R. o. Ad. sammanträder för att välja nya Bänkman, icke mer än 2, 3 eller 4 personer upträda inom de särskilda bänkmans-afdelningarne såsom väljande. Detta vid Riksdagens början; jag vill omtala ett exempel, huru det går till vid dess slut! Jag minns nemi. särskildt, att en gång. då bänkmansval skulle ega rum, framträdde en enda person och röstade; när sedeln öpnades, befanns just denna persons namn på densamma.
Hvad sjelfva den förevarande punkten af Betänkandet angar, så vill jag, i afseende derpå, endast åberopa hvad jag förut yttrat, om det stora svalg, som är mellan ideen af Rikets väl, hvars fordran är enda vilkoret för tillämpning af 107 §. RegeringsFormen och frågan om indragningen af ett Tidningsblad; och jag tillstyr - Den 21 Julii f. m. 107 Iser på denna grund att anmärkningen må förfalla. Slutéligen får jag tillsäga en värd Ledamot, Friherre Anckarswärd, min aktningsfulla tacksamhet för det tillfälle han, måhända på ett skonsamt sätt, gifvitmig, att förklara mig angående den orätt han tror mig hafva gjort sig. Jag vidkännes, att ordet partisinne undfallit mig i ett ögonblick af mycken värma; och jag medgifver gerna, att jag efteråt varit nöjdare med att ej hafva yttrat det. Men man är ej alltid mästare öfver sin känsla; och, om någonsin, var min värma ursäktlig i det ögonblick, då jag såg mig anfallen, just i den punkt, der jag kände min rätt till mine Medborgares aktning. Då man talar för Fäderneslandets val, och talar utur själens innerligaste öfvertygelse, harman en rätt att känna lifligt beskyllningen att vara, hvad man aldrig varit, Ministérens sakdrifvare; en beskyllning, sorn icke stod tillsammans med hvarken min Riksdagsmannavandel, eller min ålder, eller min enskildta belägenhet. Eli gång uttaladt, fordrade detta ord, till sin anledning, en utveckling, och derföre framsläldes det andra gången i mitt skriftliga yttrande. Ett misstag har likväl undfallit Friherren, då lian säger, att jag tillagt honom alt styras af partisinne. Det var icke så. Jag har icke gjort tillämpning, hvarken till honom eller tili någon io8 Den 21 J u 1 i i f. m. annan af oppositionen; och Friherren torde medgifva, att det verkligen går an att tala om ett partisinne, såsom en abstractionens ide, utan alt derföre tala om personer.
Genom Kongl. Brefvet af den g October 1766 indrogos val de. flesta af de år 1747 be* viljade förmoner; men uppå Riksens Ständers underdåniga tillstyrkande vid 176g års Riksdag blefvo, genom Kongl. Brefvet till JCongl. Karn-, mar.Collegium och Kongl. Bergscollegium af den 3 April 1770, desamma till det mesta återstälde. Enligt Eands-böckerna för gren 1803 till och med år 1812 hafva ofvannämnde förinoner bestått uti följande, nemligen: - . 1:0 Rentan af Eöfås Hemman eller Gjutar-hyttan, sorn finnes upptagen alla år lika och sålunda: , R:d. sk., r. Ordinarie Renta: Städje-penninf gar — - 1 — t6 —* 13 stigar kohl, å .18 sk. 3:12 __ 8 Dagsverken, å 3 sk. __ 24 — ■ ■;! ■ 1 ^ Extra. Ordinarie Renta.- För*- > höjning på 13 : stigar kohl å j*T sk. — 17; 4 Transport — 17: 4. 4: 4', 8 Dags? — 1 Dags-verken , å 2y sk. 18 8 Kungsgårdshjelp: 1 lass Ved, ä 5t sk * i Stock ä 5y sk; 10 8 Skjutsfärds-Penningar af 13 stigar kohl a 2 sk. — 3C S:o Utaf Ordinarie Renta.- 300 st. Dagsverken, ä 3 sk. 18: 36 Mxtra Ordinarie Renta: Tillsammans 47: 12. 8. 3:0 Xösnings-frihet af Krono-Spannemål-5 som, enligt den upprättade årliga SpannemålsDispositionen, erhållits utur Näsgårds och Säter» - 368 Den 2 Juli. ters Liins Fögderier till nedanskrifna Belopp, nemligen :
Och då han äntligen fått ett brev färdigt, fyllt av ånger och bittra självanklagelser, läste han igenom det, en gång, två gånger, lade det i ett kuvert och bröt upp det och läste det på nytt och brände det vid ett ljus. Hur går hennes dag? Läser hon, syr hon som förut, leker hon med sina syskon? Och vad talar hon om med de sina? Gatans larm trängde in genom det öppna fönstret. Det var ett skrammel, som om helvetets alla bryggarkärror fått befallning om att dagen i ända köra fram och åter just på deras bakgata. Tomas gick upp och stängde fönstret; därefter kastade han sig åter på soffan. Kanhända går hon ensam i skogen dagarna igenom. Och om natten... Stiger hon upp om natten, går hon ut på bryggan och ställer sig att stirra ned i vattnet? Hur många dar hade det gått sedan midsommaraftonen? Fem dar, sex dar hade det redan gått. Nära en vecka. Han hade blivit en smula förlägen, då hon frågade honom, om han tänkte på henne ofta. Han visste med sig själv, att han oftare tänkte på Ellen än på henne. Det var då... Nu tänkte han på henne ständigt, ständigt. Och Ellen hade han glömt. Stackars Ellen... Han hade icke handlat rätt emot henne. Flugorna surrade kring hans huvud och dansade i virrigt sicksack omkring för hans ögon. Kanhända var det dumma och elaka människors små svarta själar, som blivit dömda att fladdra omkring för att plåga de dumma och elaka människor, som nu befolkade jorden. Det kunde vara ett värdigt påhitt av någon dum och elak gud... De kröpo i hans öron och kittlade hans mungipor, och på hans näsa satt en och tvättade sina bakben. Tomas gick ut i köket efter flughåven och började en ursinnig jakt. Efter ett par minuter hade han tröttnat, öppnade fönstret, skakade ut flugorna och lade sig åter. Hans vackra dröm om vinterkvällar framför brasan, med huvudet i hennes knä... Fördärvat, förstört, förbi! Och bröllopsnatten... Alltid skulle han taga ut i förskott... Det var orätt, det borde man aldrig göra. Och aldrig mera skulle hon le mot honom och linda sina armar om hans hals och kyssa honom på ögonlocken och giva honom vackra namn, som han icke förtjänade, men som det ändå var roligt att höra.
Till ett sådant antagande föranleder nemligen så väl den noggranna omsorg, som från samhällets sida lakttages för uppsökande och användande till dylika tjenster af män, hvilka för det svåra kallet besitta erforderliga egenskaper af nit och skicklighet samt dessas, under deras tjensteutöfning, vunna särskilda erfarenhet om sättet för fångars själavård, som ock i synnerhet dödsfångens egen ställning. Under fängelsetiden, då den lifdömde brottslingen, skiljd från alla inflytelser, som kunna förtaga verkan af samvetets röst. uteslutande är lemnad åt sig sjelf, att i ensamhet påminna sig felstegen och förvillelserna under det lif, han snart skall lemna, måste, om någonsin, denna röst göra sig gällande och behofvet Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande J\s 81. 3 of försoning väckas Naturligt är, alt, under sådana förhållanden, en med omförmälda egenskaper utrustad prestman, som dagligen är tillstädes för att meddela fången den vägledning och tröst i kristendomens sanningar, denne kan åslunda, bör, såsom hans själasörjare under beredelseliden, framför andra vinna hans förtroende och kärlek, samt, af sudan anledning, jemväl blifva den, från hvars mun han i dödsstunden helst vill höra de tröstens ord uttalas, som stärka hans mod och lifva hans hopp för evigheten. Då, i öfverensstämmelse med nyss uttryckta åsigt, fångpredikant eller den prest, som beredt tången till döden, bör genom lag få sig ålagdt att följa honom till afrältsplatsen, torde ock nämnda skyld ghet för presterskapet i den församling, inom hvars område brottet blifvit begånget, icke böra jemte en lagstiftning i omlörmälda syftning lämpligen bibehållas.
Tacksam för den humanitet, hvarmed jag här blifvit bemött och besvarad, får jag tillkännagifva min opi nion vara, att mär fråga är om upfostran, undervisning och offentliga läroverk, lärer väl den striden aldrig sluta, nemi. huruvida 560 Den 10 December f. m. ynglingar vid tidigare eller senare år böra destineras till något visst yrke. Det Sr en strid som afgöres efter hvars och ens olika åsigter, erfarenhet, tycke och kunskapsgrad. Derföre har jag icke heller ifrågasatt, att vilja betaga desse Hrr och män deras opinion, att ungdomen bör vid rnognare ålder destineras till sitt samtida yrke. Min egen opinion i den frågan Sr ej af den vigt, att den här behöfver åberopas. Den, som med dessa Hrr är af olika tankar, må vederlägga dem. Jag ämnar dermed icke befatta mig. Jag har till deras tillfredsställelse nämnt, att Styrelsen öfver KrigsAkademien ingått på den väg desse Hrr vilja, att läroverkets utveckling skall fortgå. Den har nemi. indragit den lägsta klassen, och jag har äfven omnämnt möjligheten deraf, att när de publika skolorna få den utbildning, att i dem meddelas undervisning i de ämnen, hvarmed ynglingar nu sysselsättas i de båda bumanitetsklasserne, är det sannolikt, att äfven dessa 2:ne klasser komma att indragas, och min öfvertygelse är, att en sådan indragning kommer att ske. Men jag hemställer till Hrr:ne, om det vore önskligt att se hela denna ungdomsskara, som nu upfostras vid KrigsAkademien, öfverlemnad åt enskilda pensions-inrättningar i hufvudstaden och annorstädes. Vore det önskligt, att se dessa inrättningar utbildade derhän, att inga fäder kunde insätta sina söner vid KrigsAkademien, innan de genomgått dessa skol-inrättningar? Jag tror icke, att mina motståndare dertill svara ja, och då mäste man väl medgifva, att KrigsAkademien i dess nuvar:de skick tills vidare bör bibehållas. Man har talat om den dryga kostnaden för KrigsAkademiens underhåll. Det ligger i sakens natur, att alla tillämpningskolor blifva dyra, och att just vid dessa skolor ifrågakomna omkostnader, som vid andra skolor kunna undvikas.
Jag hade hoppats, att Utsk. skulle låtit Christianstad få åtnjuta åtminstone någon välvilja, då flera andra af enskildta motionärer väckta förslager, blifvit sä frikostigt understödda, hvarpå jag, som exempel får anföra tillstyrkan af lån och anslag, till fulla kostnadsförslaget 60,000 R:dr, till förbättrande af den med förut erhållit anslag och lån, redan färdiga och inkomst-gifvande hamnen vid Ystad, deraf 20,000 R:dr utan återbetalningsskyldighet. Oaktadt återremitteradt från 3 Stånd, har Utsk. vidblifvit sitt afstyrkande till bifall, och åberopat de i N:o 59 anförda skäl, att Christianstad af Staten förut åtnjutit så betydliga fördelar. Det är visst sannt, att efter den år 1847 timade stora eldsvådan, R. St. år 1850—1851 beviljade eli byggnads-lån å 100,000 R:dr, men i jemförelse af förlusterne, torde det befinnas betydligen mindre, än hvad andra städer åtnjutit, synnerligast om man som exempel anför, hvad nu blifvit beviljadt Örebro. Efter samma eldsvåda hade K. M. i Nåder, tilldelat brandskadade handlande och handtverkare, ett förlags-lån af 10,000 R:dr. Å delta belopp stadgade Ständerne vid 1851 års Riksdag, att 4 proc:s ränta skulle beräknas retroactivt från slutet af år 1849. Att kapitalet skulle inbetalas med 3,333 R:dr 16 sk., under hvarje af de Den 28 Juni. 457 derpå följande 3:ne år, hvilket ock fullgjordes år 1852. Till verkställande af tomt-regleringen, beviljades äfven ett lån af 13,333. R:dr 16 sk. räntefrilt, endast till 1852 års slut, således ungefärligen elt år, och derefter 7 proc:s årlig inbetalning, hvaraf 4 proc. som ränta, då vid samma Riksdag, staden Lidköping beviljades ett lika belopp, men räntefritt till 1854 års slut, samt derefter blott 6 proc:s årlig inbetalning.
Förhållandet är således i hufvudsaken detsamma, som efter förre Skiftesförfattningar, och egentliga skillnaden blott den, att delegarne icke kunna genom kostnaden till flere Landtmäteriförlättningar utarmas. Det är väl sannt, att ifrågavarande Stadgande icke i afseende på Storskiften, då jordegarne gemensamt deri ingingo, medförde så stora utgifter, enär skyldigheten till 6 H. 11 Den 17 December e. m. utflyttning icke var, såsom nu, dermed ovilkorligt förbunden; men det liar likväl någon gång äfven handt, att vid Storskiften en delegare ej förmått bära kostnaderne, och sådant beror mycket af jordbrukarens enskildta ställning; de utgifter han för utflyttning vid Laga Skifte får vidkännas, blifva ersatte af de andre jordegarne; i visse Provinser sker det, för att häruti underlätta dem, till någon del af Allmänna Medel, och deribland i Skaraborgs Län, der utflyttningsbjelpen äfven blifvit fördubblad mot hvad den förut utgjort. Kongl. Maj:t har, af enahanda skäl, i Proposition till Rikets Ständer nn begärt Anslag till ulflyttningshjelp för de öfrige Rikets Provinser och jag tviflar icke att Rikets Ständer dertill bifalla. Med afseende å allt detta ansåg man sig numera, sedan öfvertygelsen om förmånen af saramandragne Ägolotter under en tidrymd af a5 år hunnit hos Allmänheten stadga sig, ovilkorligen böra antaga den ifrågavarande föreskriften, för att så medelst fullkomligt uppnå syftemålet af en ny ÄgodelningsFörfatlning, beredandet af de mäst lämplige och sammandragne skiften samt jordegarnes fredande för mångdubblade kostnader och vidare osäkerhet och bekymmer af nya stadganden i delta ämne; och jag tror icke att man bör hysa den fruktan för detta stadgandes inverkan på jordbrukarens bestånd, som Herr Tham framställt. Den 17 December c. m. t63 Om inom vissa delar af Skaraborgs Läns slättbyggder hemmansegarne af 1826 års missväxt och fallne
Du är ju alldeles blek I » synta njutningen att få höra en större inhemsk tonskapelse. De hade sina platser på sjunde bänken » Ja, kanske jag har ätit för m y c k e t af tårtan Å G R A D A G A R S E N A R E fick Elin besök af på parkett; längst in satt fru Rindell o c h därpå — det är n o g inte bra för mig det nu. » sin forna guvernant, fröken Marianne Sparri ordning kammarrådinnan Hege, Elin, Alling o c h » Nej, kära du, var försiktig — man kan aldrig gren, s o m n u för första gången hade tillfälle fröken Sparrgren. Under första mellanakten gick vara n o g försiktig, det vet jag, fastän jag förstås att » riktigt ordentligt » inventera sin kära Elins h e m. Alling ut i korridoren för att växla några ord m e d inte kan vara hemmastadd i så ' nt. Men dieten är Sedan de gått igenom heia våningen, o c b fröken en bekant, s o m hade gifvit h o n o m en vink, att han rysligt viktig, o c h så bör du ha m o t i o n o c h sofva Sparrgren beundrat det charmanta möblemanget, önskade träffa h o n o m, m e n han k o m snart tillbaka mycket o c h alltid vara glad. Och laga för Guds de många smakfulla prydnadsföremålen o c h den i igen, o c h då fröken Sparrgren flyttat sig på hans skull, att du inte blir skrämd, Elin, för det lär vara allo bekväma inredningen med alla garderober o c h plats bredvid hans hustru, slog han sig ned på alldeles förfärligt farligt. » hyllor o c h skåp, slogo sig de båda damerna n e d hennes plats o c h började m e d kikaren mönstra puvid en k o p p choklad i Elins rum. » Men huru ska ' jag kunna undvika det, kära bliken på raderna. Under tiden hade hans damer tant? » frågade Elin m e d ett matt småleende. » Ja, o m du nu inte är belåten, Elin, är det ditt » Ja, det är n o g inte eget fel, » började Marianne Sparrgren nästan i den så g o d t förstås, m e n gör gamla lärarinnetonen.
Befallningshafvande, i samråd med Länsstyrelsen i Södermanland, sökt och lyckats att, vid sammanträden med de till fiske i Hjelmaren och angränsande vattendrag berättigade, i enlighet med de grunder, som innehållas i Fiskeristadgan den 26 Juni 1852, vidtaga sådana anordningar med afseende på tiden för fiskets bedrifvande efter de särskilda fiskslagen samt beskaffenheten af tillåten redskap, att ynglet sparas och landtmannen årligen fortfarande kan påräkna en säker inkomst af denna handtering. I sammanhang härmed torde böra nämnas, att det redan år 1761, genom Rådmannen i Linköping Lunds skrift: »Rön i fiskplantering i insjöar», här i landet kända 29 sättet, att, medelst konstgjord befruktning af fiskromm, öka fiskproduktionen och så* lunda supplera naturen, sedan rnenniskan genom det utrotelsekrig, hon konseqvent under århundraden fört emot fisken i våra sjöar, minskat dess egen reproduktionsstyrka, nu här i Länet vunnit erkännande. Vid Mörby i Askers socken har försök med fiskodling ägt rum, hvilket lyckats särdeles väl; och Hushållningssällskapet har med vanligt nit för frågor af industriell natur omfattat äfven denna samt af Possesionaten C. G. Lövenhjelm på Klockhammar utverkat en, afhandling i ämnet, hvilken, intagen i Sällskapets sednaste årsberättelse, kring Länets skiljda delar sprider kännedomen om denna nya industrigren och bör väcka håg för dess bearbetande. På detta sätt torde den minskade fisktillgången i våra hardt skattade sjöar så småningom kunna ersättas och detta vigtiga näringsmedel på annat sätt, än som en blott tradition, bibehållas åt kommande generationer. Hus/litens alster tillväxa, såsom förut är nämridt, och hemslöjden utvecklar sig allt mera, i synnerhet genom den uppmuntran, som egnas densamma af Hushållningssällskapet; men till någon egentlig binäring har den ännu icke hunnit lyfta sig, då den mest afser idkarens eget husbehof. I Nora bergslag sysselsätter sig allmogen på några ställen med^brytning af takskiffer och tillverkning af qvarnstenar, men såsom någon egentlig binäring kan denna ännu obetydligt utvecklade verksamhet icke betraktas.
Bryter någon häremot plikta, utom för sabbatsbrott, första gången 10 11:iIr, andra gången 20 Hulr och sedermera för hvarje gång 40 II:dr; och vare, med undanlag af gästgifvare, hvar och en, sorn tredje gången återkommer, näringser ätlig heten för alltid förlustig A Uti Herrar Cederschiölds och Carlesons reservationer mot l (sköttens förslag, beträffande bevillningen för hränvinshränning i förening med pressjäst-beredning, har Herr Bråkenhjelm, P. B., instämt. Af Prosten Arosenius: Från det af de sammansatta Utskotten nu afgifna Betänkande afviken min mening hufvudsakligen i 3:ne punkter. l:o Vid § 2S, rörande bevillnings-afgifterna, anser jag att större afseende hade bordt lemnäs åt de flerfaldiga, fran hedervärda Bonde-ståndet inkomne yrkanden om beskattningens bestämmande i mån af de olika redskapens afverkningsförmåga. När en tillverkning skall beskattas, synes ingen annan grund vara rättvis, än den, sorn alser tillverkningsbeloppet. Att dervid hafva ett annat mål i sigte, såsom bär icke otydligt blifvit uttaladt, och på omvägar förvandla en jordbrukets husbehofseller binäring till en fabriksnäring, förefaller mig hvarken öppet handladt, eller leda till det lorespeglade resultatet, en minskad produktion och Be vi lin.-, Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, iY.-o i. 23 konsumtion af bränvin. Erfarenheten lärer tvärtom ojäfaktigt bevittna, att redan befintliga bränvinsfabriker, de så kallade ångbrännerierna, just äro de, hvilka ymnigast bereda öfverflödet. Jag befarar, att bibehållandet af nuvarande ojemna tariff skall verka derhän, att mångenstädes enklare redskap skola utbytas mot ångpannor, att tillverkningen skall förökas, men statens inkomst i ännu större mån minskas. På samma gång förlora de mindre jordbrukarne den fördel, de för sina ladugårdar kunnat hemta af en inskränktare bränvinsbränning, hvilken ej förmår bestå i en ojämn täflingsstrid och utvägarne för deras bergning minskas i samma förhållande.
Understöd. unsetts hafva på slättbygden i medeltal gifvit 9:de kornet, men, då man tager i betraktande, att till utsäde begagnas mycken finsk råg, att på flere ställen skördats 12:te, 15:de ända till 20:de kornet, samt att afkastningen per tunnland detta oaktadt icke i nämnde bygd uppgår till mer än 7^ tunnor och för hela länet till 7 tunnor 14 kappar, torde denna beräkning finnas i det närmaste öfverensstämma med sanningen. När till förenämnde areal för höstsäd 42,705 tunnland, lägges trädesjorden till lika omfång 42,705 », samt arealen för vårsäd och potates 52,587 »; återstå till öfriga rotfrukter, lin och vallar 55,411 ». o Arliga förbrukningen inom länet af hvarje särskildt sädesslag grundas på antagandet, att 2:ne tunnor erfordras i medeltal för hvarje person. Af den i medeltal för perioden beräknade folkmängd äro 55,000 personer hänförda till bergslagerne, 28,300 till skogsbygden och 64,100 till slättbygden. Att Lekebergslagen icke är sammanförd i tabellen med de öfriga bergslagerna, härrör deraf, att den utgöres blott af delar af socknar, dels i skogs-, dels i slättbygden, till hvilka den sålunda blifvit räknad. Att rätt fördela förenämnde 2:ne tunnor i de olika sädesslagen möter icke ringa svårighet, enär konsumtionen af dessa är olika i olika trakter. Så lunda begagnas till exempel mindre hvete och mera ärter i Oster-Nerike, än i andra delar af länet, hvarjemte liafren, som på slättbygden icke, eller blott undantagsvis, ingår i födan, användes i någon mån af den fattigare befolkningen i bergsoch skogsbygden. Potatisen utgör den hufvudsakligaste näringen för alla dem, som i saknad af tillräcklig arbetsförmåga eller af andra orsaker icke mäkta förskaffa sig tillräckligt förråd af råg, som är det inom länet mest begagnade sädesslaget. Af tabellen Litt.