Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Lit. C. i Contant erfotverlige. r,°e>o zo,6Z2 28 9 Sa äterstär Med Obligationer att liguidera » » , - Selmma Likt. A -,873,734 97,30626 1,971,04034 Nedanstående Poster af de uti Bilagan Litt. Ä. up» lagné fkuldcr erfordra icke någon afbetalning a Capi^ lalér innaN nästa lagtima Riksdag, utan endast arlk« Zai ZZ6 Den 7 December. ga räntors erläggande, hwilka böra af den ärliga Bewillnings Summan mga, ech äro uti Bilagan Llll. H. uptagne och beräknade. Riksgälds - Conkoirets Jnländffaj Skuld » - F. d. Konungens Fadergäswa - 250,222 Wärdet af Haga Lust,Slott och Park samt Pol, s?a udden - r z 1,220 Hennes Maj:t Drottningen IHeärj toiret inncstäende » « Hans Kongl. Höghet f. d. Kron Prinsens D:o , , r )Lca!!cy Svecie. ContoiretS inrikes gäld, ffulle under loppet as § är kräfwas sä antaqes för afgjordt att nya län till omsättande deraf erhallas. Litt. E. X » Riksgälds - Conioiress Utrikes Skuld, hwarmed, en. Den 7 December. ?57 enligt min förmodan, förhällas bör pä sätt nedan» stående anmärkning innehåller. Rlksgälds-ContoirctS UtländI?» Ca-j Banco Specie pital Skuld, beräknad lill Pari' Courser, war wid den i sistl. September enligt npmord calén'. Af hwilken ffuld nedanstående A» malgams betalningar bordt werk ställas nämligen:
Bef:de, med afseende på vägarne inom socken och rörelsen på dessa vägar, anser lämpligt, att några näringsställen böra inrättas, till beqvämlighet för den resande allmogen. Det är allmänt medgifvet LänsStyrelserne alt vaka öfver provinsens angelägenheter, och så långt kan man icke rimligen gå i medgifvande af rättigheter för kommunerne, att de skola kunna förhindra Läns-Styrelsernes mera omfattande åtgärder. Om det än, under förflutna tider, inträffat, att, då upmärksamheten varit rigtad på det onda, bränvinssnpandet medfört, på sätt Hr von Hartmansdorff nämnt, någon Landshöfd:g icke med tillräckligt nit sökt förhindra krogars anläggande; om, på sätt den siste talaren uplyst, antalet af krogarne uti de iqom Stockholm närmast belägne Länen under sista tiden betydligt aftagit, och stora fördelar deraf vunnits: så bevisar detta alldeles icke nödvändigheten deraf, att en socken skall ega rättighet att förbjuda anläggandet af en krog vid en större väg inom densamma. Jag är af samma mening, som Gr. Lagerbjelke, och jag tror, att, genom ett missförstådt nit hos sockennämnden, och äfven hos sockenstämmor (ty jag har all - Ben 4 Oktober e. m. 61 deles icke förbisett, att dessa båda myndigheter böra tagas i betraktande), man kan befordra lönnkrögerier, hvilka icke, såsom de tillåtna krogarne, kunna af Kronobetjeningen kontrolleras, och vill man förhindra superiet, bör man, enl. min åsigt, i främsta rummet tillse, att lönnkrogarne, i möjligaste måtto, förhindras. På grund af dessa skäl, och då jag tror, att man i allmänhet bör med förtroende åt Landshöfdme kunna öfverlemna vården om ordnandet af dylika angelägenheter inom provinserna, tillstyrker jag, lika med Gr. Lagerbjelke, vidbiifvandet af R. o. Ad:ns i detta ämne förut fattade beslut. Frih. Raab: Riksdag efter riksdag hafva framställts förslag att åstadkomma Kommunal-Styrelser i landet. Dessa förslag håfva fallit, af det skäl, att man sagt, att det icke finnes någon kommunal-anda inom Länen. När man 1111 vill åt
M. behagat tillkännagifva, att, sedan E. K. M., i anledning af den eldsvåda, hvarigenom en betydlig del af staden Söderhamn i November njånad 1835 lades i aska, anvisat ett räntefritt förskott af 5,000 R:dr Expeditions-Utskottets Förslag till und. Io5 R:dr till de brandskadades undsättning, emot säkerhet för detsammas återbetalning sist inom 1836 års slut, under medgifvande likväl för E. K. M:s Befallningshafvande alt, ifall omsländigheterne sådant fordrade, af detla förskott, såsom gåfva eller utan säkerhet, utdela högst 1,500 R:dr; så hade stadens Magistrat och Äldste, med anmälan, att Stads-cassans dåvarande skick och invånarnes belägenhet omöjligen medgåfve det erbjudna förskottets återbetalning inom den föreskrifna tiden, hvadan staden således varit nödsakad afsäga sig förskotts-summan, så vidt densamma var med ovilkorlig återbetalnings-skyldighet förenad, i underdånighet anhållit, att, till anskaffande af erforderlig arbets-förtjenst åt behöfvande, äfvensom för beredande af tillgång till kostnaden fön stadens reglering samt återuppbyggande af nedbrunna publika byggnader, ett amortissements-lån till afbetalning på viss lämplig Lid måtte, utom ofvanberörde 1,500 R:dr, af allmänna medel beviljas; hvilken underdåniga anhållan, enär disponibla tillgångar saknades till det sålunda sökta och af E. K. M:s Befallningshafvande tillstyrkta låne-understödet, E. Ii. M. alltså till Rikets Ständers ompröfvande öfverlemna!, jemte meddelande, det E, K. M., för att sätta staden i tillfälle att under tiden i enskild väg anskaffa medel till de nedbrunne byggnadernes återuppförande m. m., anvisat å Riks-statens 9:de Hufvud-Titel ett årligt räntebidrag af 500 R:dr, alt utgå från 1837 års början och till innevarande Riksdag.
På stranden stod en höna och skrek, och hon tyckte visst så med, att de voro oartiga, ty hon blängde med ögonen, böjde hufvudet på sned och såg sensibel ut. Harörat, som satt bak i båten, påstod, att hon hörde henne säga: "ack, ack"; men icke vet jag om det var sannt. Men allt mer och mer nalkades båten ett vattenfall, och allt oroligare och oroligare blefvo skalbaggarne, och den största af dem gick opp på ena relingen och vände på sina trefvare, och så gick den öfver till andra relingen och gjorde der på samma sätt, och så gick den ned i båten igen och funderade; men icke blef det dess märkvärdigare af. Men emellertid dref båten framåt, vi kommo slutligen till vattenfallet; der strömmade och brusade må ni tro; det var visst så högt som från toppen af en stickelbärsbuske. Vi måste stjelpa, det kunde ej hjelpas. En liten flicka gick på ängen. Hon plockade ängsblommor och band dem tillsamman. Slutligen knäföll hon, knäppte ihop händerna och bad: "Gode Gud, låt mig finna vackra blommor, att jag får sälja dem och köpa mat åt min mamma. Jag är så liten och kan ej arbeta; och mamma är så sjuk". I detsamma flöto vi skeppsbrutna blommor förbi. Med ett glädjerop sprang den lilla flickan ut på stenarna i diket, plockade upp oss, band oss samman och bar oss till torget. En ung man köpte oss och förde oss i en vacker kammare. Der satt hans unga hustru med sitt lilla barn. Då sade mannen: "Alida, lilla Emmy skulle ge dig blommor ombundna med ett gyllene armband på din födelsedag. Mångfaldt rikare, sällsyntare och vackrare hade jag kunnat hemta dem för din räkning; men i dessa blommor bo barnslig kärlek och from barnatro; de skola blifva vår dotters englar. Men det gyllene bandet? Vill du med hvad det skulle kostat löna plockerskan?" Och de satte mig under en glasklocka i en blomsterkruka, och jag slår rot och börjar vexa, och ser dagligen de små flickornas klara ögon, då blomsterplockerskan från ängen leker med det blomstrande barnet i vaggan. De vackra orden. Det var i Åbo.
Men man får för dessa sidor för ingen del glömma, att hon var på en gång en utmärkt husmor och en bildningsintresserad dam – hon kan förstå Virgilius, utan att som m:me Dacier låta soppan fördärfvas, skrifver mannen stolt, och hennes tillgifvenhet för maken och barnen var af dem, som med åren blott blifva starkare. Af barnen var sonen Carl äldst. Efter att en tid hafva arbetat i faderns boklager fick han på grund af sin begåfning för teckning studera hos Despréz och var nu som »ritmästare och arkitekt» anställd vid Gustaf III:s byggnader vid Haga, där han ofta fick diskutera med monarken under dessa sista år, då Gustaf III, liksom trött på kulissernas bräckliga Châteaux en Espagne, började drömma i kvader och marmor. Han var sällan hemma, men kom han åkande på sin phaëton, fylld med berättelser om konungens tjusande geni och välvilja, blef det fest på Kaptensudden. Specielt karaktersdrag vid denna tid: ostadighet i kärleksaffärer. De båda döttrarna däremot voro Kaptensuddens närvarande och styrande feer. Den äldsta, BriteLouise, var redan 23 år gammal men full af upptåg och ysterhet. »Brite-Louise,» skrifver fadern, »är sjuk. Hon dansade uppför den våta eller nyss skurade trappan i bara strumporna, har man hört på maken af en 20-årig flicka? men för omaket fick hon hela Pingsthelgen hålla Quarantaine på sin kammare i sällskap med inoch utgående droguer.» En stark och tilltagsen flicka, som käckt håller sin parole, så karakteriserar fadern henne, och oförskräckt och hurtigt gick hon också åstad »för att låta åder på sig, fast det var första gången hon skulle se sitt unga blod rinna». Käck och oförskräckt, konstnärligt begåfvad både för ritning och modellering, med både hjärtats takt och pennans behändighet, röjda i de bref, hon skrifvit som flicka, sådan var den unga kvinna, som skulle blifva mor till vår litteraturs egendomligaste konstnärsoch grubblarsinne, Carl Jonas Ludvig Almqvist. Den yngre systern Stafva var vekare.
Han gick ständigt krökt, vare sig det nu kom af vanan att i mörkret leta sig fram genom skogen på obanade vägar, af arbetet med yxa och plog eller af att sitta hela mil vid åran eller rodret. Han var fåmäld och betänksam som förr, och han blickade på dem han talade med, från sidan med ett listigt ögonkast, som om han i hvarje ögonblick vore på sin vakt mot att blifva bedragen på ett köp eller på något annat, som hörde till hans rätt. Pipan hängde städse i ena mungipan, en liten kort, ursprungligen brun, nu af rök och ålder nästan svart träpipa, och när den var utrökt, dök han bara med högra handen ned i byxfickan, där han förvarade tobaken lös, och stoppade den på nytt. Han söp inte, men han anlitade flaskan med måtta till dagligt bruk. Och hände det någon gång, att han fått för mycket i hatten, var han oregerlig som förr, och då vågade icke ens svägerskan gifva sig i kast med honom. Under alla dessa år hade han arbetat för andra, och det såg ut, som om ingen förändring skulle inträffa. Men det händer någon enda gång, att lifvet öppnar en utsigt, där alt förut synts oss tillstängdt, där det sett ut, som om hoppets minsta kryphål varit täppt. En vacker dag friade en gammal rik bonde till hans svägerska, som ännu såg rätt bra ut. Hon var väl då ett par och trettio år. Erikson hade emellertid under årens lopp lagt ihop litet, och han löste nu in redskap och bohag – båten var såld för länge sedan – och öfvertog arrendet. Nu kom en ny tid. Han var sin egen, och låt vara att det kommit sent, det hade dock kommit, och till en tid var Erikson som en annan människa. Han var munter och tokrolig i hvardagslag, arbetsduktig och sträfsam hade han altid varit, men det hade tillika kommit en kryhet i hans väsen, som gjorde honom nästan pratsam. Drängarna hade goda dagar, ty han såg igenom fingrarna, när de slarfvade måttligt med arbetet, och bjöd på kaffehalfvor om eftermiddagarna till aftonvarden. Förhållandet till Hilda var längesedan förbi. Hon hade fått tjänst på annat håll och flyttat bort ifrån trakten.
Ddningarne och häfdcrne uplysa ost om det olika behandlingssätt , som uröfwas emot folk, som reser sig i massa, och warder vfwerwunnit, och emot besegrade leZulier.-r ck roupper, hwartil kommer den förlägenhet och willradighet, huruledes man rätteligen bör förhalla sig, deruti hwar och en inciivlclu mäste stadna, enär man af Fiende anfalles, och derwid kastar en forskande blick pa framfarna händelsers olika bedömande; och det tilfälle, som genom en sadan twetydig tolkning ar öppet lemnadt för den illasinnade, at blottställa äfwen nitiste Medborgare för tilta!, förföljelse eller wanrygte, ehwad beslut derwid an fattas ma; sa lärer ock icke någon finnas, som motsäger den sanning, at fa Lagar arv mera oumgängelige, än de af mig äskade, och som icke lika med mig inser nyttan af ett stadgande, som i nödens och bekymrets ögonblick kan wara en säker ledare, samt ett wärn och skydd emot de cadcksi-, hwilka ej sällan hitkils warit beklagliga följder af fiendtliga invI8>oner, oftast Utan urskiljning af upsatet hos örn, som haft tilfälle armanda bemödande för allmänt - Z96 Den 8 Mare. mant gagn och basta. En sadan Lag är wäl swar, dock icke omöjlig at sammanfatta, ehnru öfwermagtens bud lagga oöfwerwinneriiga hinder i wägen för efterlefnad qf gifne befallningar frän den Luccombc-rLNLlo; men da Konung och Fädernesland hafwa wiste anspråk sig förbchallne, mäste desse fordringar stadias, och Lagstiftaren förestrifwa sätter at dem fullgöra, likwal med billigt afseende ä möjligheten til werkstallighet; och denna sista regel blir ock den förnämsta grund', hwara omförmaldte Lag bör uprattas, sä wida den stall tjena ril efterlefnad och blifwa anwandbar.
Kontrakts-prosten, Kyrkoherden i Håslöf, Ledamoten af Kongl. Nordstjerneorden, Magister Johan Pettersson. Till Direktör vid Ldne-kontoret « Wisby: Prosten och Kyrkoherden i Westkinde, Gr. L. et Hist. Lektorn, Magister Daniel Söderberg; och Till Suppleant derstädes: Stadskomministern i Wisby C. F. T. Herlitz. Om hvilka val underrättelse skulle, genom utdrag af Protokollet, vederbörande meddelas. S. I). Remitterades till Stats-Utskotlet 2:ne af Kontrakts-prosten Tegnér nu aflemnade bilagor till den af honom väckta och till nämnde Utskott den 3 December sistlidet år remitterade motion, angående anslag lill aflöning åt en extra Provincial-läkare för nya Kopparbergs bergslag. S. D. Föredrogs ånyo och återremitterades Lag-Utskottets Betänkande N:o 18, i anledning af väckta motioner om arfsrätt för oäkta barn. Frän Vällofl. Borgare-Ståndet, S. D. Föredrogos ånyo Lag-Utskottets Betänkanden: 248 Prot.-Utdrag den #4 Mars 1857. N:o 14, i anledning af väckta motioner, angående inteckning af aftal om nyttjanderätt lill fastighet i stad. Godhändes. N:o 15, i anledning af väckt motion om förändring af 2 § i GiftermålsBalkens 10 kapitel. Afslogs, N:o 16, i anledning af väckt motion, angående förändring af den genom lag fastställda arls-ordning. Bifölls; och N:o 17, i anledning af väckt motion om förändring af 7 § i Ärfda-Balkens 12 kapitel. Bifölls. S. D. Föredrogos ånyo Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Ulskottels Belänkanden: N:o 54, i anledning af väckt motion i fråga om särskilda belöningar för skogsplantering å de s. k. Svältorna i Elfsborgs län.
Vigten af det ämne, hvartill vi nu komma, och olikheten i opinionerna om detsamma, föranlåta mig göra den framställning, om vi icke för närvarande böra stadna, för att i nästa plenum fortsätta. Herr Hjerta _, Gustaf: Jag vill ej yttra något angående Herr Rosenblads sista framställning, utan öfverlemnar den till Herr Grefven och LandtMarskalken, ehuru jag anser det ganska vigtigt, att få Bankens lånerörelse snart afgjord. Jag vill blott fästa uppmärksamheten å de svårigheter, som uppkomma vid afgörandet af nästföljande *34 Den 27 November. punkt, innan åtskilliga andra beslut blifvit fattade angående upplåningsrörelsen, samt Herr Lefrens med fleres förslag. Jag hvarken tror, att maximum af utlåningsbeloppet kan bestämmas, då man ej vet, hurudan fonden för rörelsen blir, eller ser, burn den vigtiga frågan om varubelåningen skall kunna nppgoras, innan upplåningen ännu är bestämd. Jag underställer derföre Piidderskapet och Adeln, huruvida någon annan del af frågan kan afgöras, än att maximum af hvarje Disconllån må blifva såsom hitintills 6000 R:dr med nuvarande fond. Jag anser Ridderskapet och Adelli böra uppskjuta alt besluta öfver det öfriga, intilldess upplåningsrörelsen blifvit afgjord. Herr von Hartmansdorff: Jag tror rättast och bäst vara, att följa den ordning Utskottet iakttagit. Men då den punkt, sorn följaktligen nu skulle förekomma, angår vurubelåning, och meningarne derom troligen äro mycket delade, så att öfverläggningen blifver nog långvarig, innan den förmodade voteringen kan för sig gå, instämmer jag uti Herr Rosenblads anhållan om uppskof. En god del af aftonen torde eljest åtgå, innan voteringen slutas. Herr Rosenblad: Jemte det jag förnyar min redan gjorde hemställan, får jag, i afseende på Herr Hjertås förslag, som gick ut på uppskjutandet ännu längre af denna Deri 'ij November. i35 fråga, nämna, att Discontrörelsen icke «:iger den lingaste gemenskap med Herr Lefrens eller Prosten Forsslinds eller Riksdagsmannen Bergmans slägtskapsägande motioner.
En af sångerna skrefs åt en vän, löjtnant Storm, till hvilken vi en gång skola återkomma, och bär till underskrift Triton Sturmmuth. I Upsala visade han för sista gången sin lärdom och skaldeådra under högsommaren året derpå, när han på latinsk hexameter, franska, italienska, engelska, holländska, tyska och på slutet konstfulla svenska verser blomsterströdde en liten gosses graf, till hvars redan aflidne fader, teologie doktorn och professoren Edenius, han stått i förbindelse. Här skrifver han sig med initialer L. I. S. S. H. A. S. V., det är Laurentius JohansSon, scientiarum humanarum artiumque studiosus Upsaliensis. Emellertid fann han sig såsom ograduerad ej ega någon framtid vid universitet och fattade nu det ödesdigra beslutet att för beständigt öfverflytta till Stockholm och der utföra sitt ideal, det fria poetiska lifvet. Hittills hafva vi ej kunnat följa honom så noga, men under vistelsen i hufvudstaden blir han mera bekant, och källorna om honom flöda rikare. Midt under den vackraste högsommaren, den 28. juli 1669, anlände Lucidor till Stockholm. Detta år i håg koms länge för sin särdeles vackra väderlek. Vikar och sund stodo i sin skönaste fägring. Hela staden var i rörelse, och präktiga förberedelser gjordes till morgondagens stora högtidlighet, ty Englands sändebud, lord Howard, earl of Carlyle, med hvilken makt Sverige nu efter Tripelalliansens afslutande stod i förtrolig beröring, skulle slå den fjortonårige konungen till strumpebandsriddare. Detta väckte sådant uppseende, att en särskild medalj slogs deröfver. Lucidor uppsökte genast hufvudstadens lärda kotterier.
Om, såsom Utskottet antager, den åsigt är riktig, hvilken Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet vid förra riksdagen, i sitt Betänkande Nm 43, uttalade, att nemligen det ej kan anses i lag medgifvet jordegare, alt godtyckligt öfver allmänna vägar uppföra grindar; så torde Konungens Befallningshafvande redan ega tillräcklig myndighet att, i hvarje fall, der erforderligt vara kan, förordna om vilkor för bibehållande af grind öfver postväg; hvaremot sådane allmänna bestämmelser, som de i denna § föreslagna, måhända allt för ofta torde verka menligt, så väi för jordegarne genom ökad svårighet att freda sina egor, som för de vägfarande derigenom, att gärdesgårdar blefve uppförde längs vägarne och snösamlingar vintertiden deraf orsakades. Utskottet anser derföre denna § böra utgå och de efterföljande §§ erhålla den förändrade nummer, som häraf biifver en följd. Vid § 33. Då svårigheten att anskaffa skjutshästar är så olika i olika trakter, torde skjutslegans bestämmande till ett maximi-belopp af l R:dr Runt öfver hela Riket vara en mindre lämplig åtgärd. På det hinder i lag ej må möta för de förändringar, som härvid kunna vara behöfliga, anser Utskottet att, i första momentet af denna §, efter ordet »erlägges", bör inflyta orden »i allmänhet.» Vidare anser Utskottet, på de vid § 12 redan anförda skäl, någon ersättning för simpla och mindre beqväma åkdon äfvensom för seldons begagnande icke böra de skjutsande tilläggas. I första momentet af 33 §:n torde derföre orden »samt 8 öre för tvåbetsoch 4 öre för enbels-åkdon af det i orten brukliga slag, ersättningen för seldons begagnande häruti inbegripen», böra utgå, och i stället inflyta följande ord: ersättning för åkdon af det i orten brukliga slag, äfvensom för seldon, häruti inbegripen. Utskottet hemställer således att 33 §:n må erhålla följande förändrade lydelse.
OJ 0 0 ! 1 — 19 — användbai het till antändning af alla slags vapen, . 243: i6.— 243: l6.—■ Till Extra utgifters bestridande vid General Ådjutants-Expeditionen . r,5oo: i,6oo: „ Dito vid Öfver-Kommendanls Dito . 918: Zg. 3. i,o6i: 3. ii. Chefens för Topografiska Corpsen disposition, anslag för en utländsk Kart Gravör, . Kostnaderna för Instruktions-Bataljonerna å Drottningholm hafva anvisats till utgående, dels af 3:dje Hufvudtitelns besparingar, dels af •oförutsedda Utgifts-anslaget och dels utaf anslaget för Indelta Armeens beklädnad ; meri Revisorerne anse att utgiften, som först i sednare tider ifrågakommit och hvarför något Statsanslag ej finnes, bör utgå af en och samma fond, t. ex. besparingarne å 3rdje Hufvudtiteln , då de dertill lemna tillgång, samt bokföras å ett särskilt Konto, så att på ett ställe blifver synligt det belopp, sorn för ändamålet erfordras, § y. Jemlikt Kongl. Brefvet den 3 Mars 183<y , äro af Kongl. SlatsKontoret å anslaget för Byggnader och Reparationer i Landsorterna utbetalda: år 1838 i,i45: 4°- '— „ 1839 « g5o: för islåndsättande af brandredskapen vid Korrektions-Inrättningen å Långholmen, hvilka utgifter, såsom helt och hållet främmande för detta anslag, synas hafva bort utgå af de för långvården i allmänhet anvisade medel. § §.
Ett större antal lärare komma otvifvelaktigt att anställas vid den definitiva regleringen, och kanske misstager jag mig icke betydligt i den förmodan, att, så framt icke, till förfång för orternas innevånare, flera skolor indragas eller förvandlas till lägre, nära nog samma antal lärare blifver nödvändigt, hvilkendera methoden man må använda. Större behof komma att uppstå för löne-statens reglerande till följd af det nu anförda, och alltså äfven behof af större anslag. Den tillgång, som påräknas, till fyllnad i löne-stateu utöfver 90,000 r:dr, af skolafgiften (20 r:dr b:co) kan icke med någon säkerhet beräknas; Utskottets yttrande derom innebär ett medgifvande af denna osäkerhet. Äfven med den inskränkning, Utskottet godkänt, i skyldigheten alt erlägga denna afgift, kan den icke undgå alt blifva betungande för det stora antalet af Bondeståndet, svagt lönade embetsmän med 12 Stats-Utskotlets Utlåtande, N:o 124. flere, hvilka likväl icke få räknas till fattigklassen. Den kan icke annat än väcka missnöje, framför allt så länge, under öfvergångsperioden, de gamla skol-afgifterna derjemte måste utgå; i många orter skall den endast af ganska få skolbarn kunna utkräfvas och behof uppkomma att genom ökadt anslag ersätta den påräknade tillgången. Jag instämmer för öfrigt med riksdagsman Strindlund och Prosten Ljungdahl, hvad denna skolafgift angår, och tror att i vårt land, hvarest mängden af de föräldrar, hvilkas barn besöka läroverken, befinna sig i knappa omständigheter, en sådan skol-afgift icke hade bort ifrågasättas, på det mindre förmögnes barn icke måtte utestängas från de allmänna undervisnings-verken. Redan af det föregående drager jag den slutsatsen, att de beräknade tillgångarne för löne-regleringen icke kunna blifva tillräckliga, ehuru frikostigt den föreslagna summan 90,000 r:dr synes vara beräknad, och att derföre frågan behöfver en närmare och definitiv utredning, innan Rikets Ständer inlåta sig på ett vidt utseende fält, der hvad sorn nu beviljas måste draga med sig nya, ännu till beloppet okända, kostnader.
Enligt dessa åsigter och sedan tillförne vid åtskilliga tillfällen domstolars beslut, att för begånget inbrott och för olofligt innehafvande af dyrk, hvarvid likväl det sednare förekommit såsom brott för sig, men icke såsom medel lill verkställande af det förra, beräkna Särskilda straff för den anklagade, blifvit, såsom olagliga, af mig åtalade och af vederbörande Öfverrätter ogillade, och i förevarande fall icke ens nyssomförmälda förhållande kunde åberopas, utan de förekomna omständigheter, att den anklagade innehaft dyrk och medelst dess begagnande föröfvat inbrott, sammanföllo till elt enda brott, vore fördenskull än större anledning att beifra den sällan, om någonsin, försporda öfverträdelse af detta lagens tydliga 28 Ii. St. Just. Ombudsm. EmbB er ätt else den 15 Nov. 1847. bud, som ofvanbemälde Häradsrätt, genom stadgande af dubbel bestraffning för den sa t fällde, ådagalagt.