Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
771 sition anslagne, vederbörande till förbättring i deras loner; så innehåller 7 §. uti Kongl. Resolutionen på Presterskapets Besvär, af d.. 23 Dec. 1747, att emedan åtskilige Kongl. Bref och Resolutioner och isynnerhet 3 och 4 af de, år 1723, Presterskapet forundte Privilegier, tydeligen efterlåta Pastorer i Ståderne och på landet, jemte andre Donationer och Forlåningar, att oforåndradt njuta och behålla, efter gammal häfd, sina Prestegårdar, Indelnings-Stommar vid deras Annexer, med mera, samt alla dertill hörande egor och lågenheter, ehvad namn de ock måga hafva, som antingen urminnes häfd år på, eller af andre skål kunna bevisas dertill lyda; ty förklarade Kongl. Maj:t det Presterskapet vid deras, i så måtto, genom Kongl. Privilegier, Bref och Resolutioner, tid efter annan, forundte och stadfåstade rättigheter skulle framgent, bibehållne och handhafde varda, och således inga Skatteköp hädanefter, å hvad ort det vara måtte, mera tillåtas eller beviljas å sådane Stommar, Mensalier och Annexer, antingen de samma voro under Militien indeldte, eller längre ifrån Prestgården belägne, utan borde de med lika rått af Presterskapet oforåndradt och under vanlig frihet få disponeras, som sjelfva Prestborden. 7,72 Stats-Utskottets Betänkanden. Angående Hospitalsoch andre ad pios usus anslagne hemman; så åro Skatteköp derå icke tillåtne, utan endast stådjorått, likmätigt Kongl. Förordningen, af d. ii Dec. 1766 och Kongl. Förklaringen deröfver, af d. 5 April 177° samt Kongl. Brefven d. 7 Dec. 1796 och 16 Dec. 1812 och uti hvilka Forfattningar Stats-Utskottet icke ansåg sig kunna tillstyrka någon ändring, såsom ledande till rubbning uti de för sådane inrättningars bestånd vid deras fundation stadgade grunder.
Det lärer väl falla af sig sjelf, att, om sedelstocken ingått i Banken till så stort belopp, att den metalliska cassan icke uppgår till 2 millioner, finnes icke af sedlar uti rörelsen någon summa, som kan benämnas såsom öfverskott af rörelsens behof. Minskningen måste således äga rum för att kunna fortsätta vexlingen, och då bör man tala uppriktigt och rent språk, samt sålunda säga, att om Banken, för att kunna fullgöra dess utvexlingsskyldigheter, sådant behöfver, när insättningarna äro så starka och silfverköp icke kunna ske, då berättigas Bancostyreisen att förpanta Bankens inteckningar i fastigheter. Men jag ser icke, hvartill förbehållet, att de nya innehafvarne af Bankens fordringsdocumenter icke få uppsäga lånen, skall tjena. Ingen lär vilja köpa ett sådant document utan med samma rätt, sorn första fordringsägaren det innehaft. Då dessutom Banken äger skulder, dem hon icke kan på annat sätt betala, måste hon dertill upplåta sina tillgångar med samma rätt, som hon dem sjelf innehaft. För min del skulle jag tro, att, sedan Bancostyreisen, på grund af beslutet vid 3:dje punkten, är berättigad att använda Bankens obligationer för metalliska cassans bibehållande vid 2 millioner, är 7:de punkten helt och hållet öfverflödig. Men skall den stå qvar, måste man icke tala om umbärliga öfverskott vid en tid, då de ifrågavär. åtgärderna skulle vidtagas (ty då är ganska säkert stor nöd i landet), utan säga, att Banken skall i första rummet upprätthålla vexlingen; och om D c 11 u5 Juli c. m. 22J för ett sådant ändamål det skulle erfordras, berättigas hon att afyttra sina fordringsoch tillhörande säkerhetshand1 ingar. Hr von Troil, Emil: Den nu föredragna ?:de punkten afser fall, hvilka icke kunna uppkomma, så länge Banken är ensam sedelbank, men sorn lätt kunna inträffa, om Banken får flera rivaler.
Den ärliga folkökningen har under åren 1856—1860 varit större än under något af de föregående år, hvilka varit föremål för Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes berättelser. Den är det oaktadt icke så stor, som den borde vara, om icke särskilda, för provinserna omkring Stockholm gemensamma förhållanden föranledde rubbning i dess naturliga gång. Den hufvudsakliga orsak, som störer den, är den stora utflyttning af tjenstefolk och andra arbetare, som årligen sker till Stockholm och dess omgifningar. Närheten till hufvudstaden, den högre arbetsförtjenst, der kan erhållas, dess rörligare lif, dess nöjen, och den hastiga förkofran dugligheten der stundom kan vinna, äro lika många lockelser af olika slag, som draga både den obetänksamme och den mera klokt beräknande till sig, för att der försöka lyckan. Visserligen återkommer en eller annan, men den stora mängden blir borta, och de inflyttningar, sorn i liten skala ske till detta län från andra orter, ersätta icke på långt när utflyttningarna. Hvad särskildt angår tillökningen i innevånarnes antal uti Westerås och Arboga städer, så har den hufvudsakligen härrört från inflyttningar af arbetsklassen, hvil ken, i anseende till der rådande högre arbetslöner, lockas att der bosätta sig. I Arboga särskildt har tillväxten till betydlig del uppkommit genom den stora arbetspersonal, som sysselsättes vid det nya gjuteriet och den nya mekaniska verkstaden. Landsh.-Emb. uti Westmanlands län und. ber. för åren 1856—1860. 2 10 Westmanlands län. Utflyttningar m. m. Schismatiska rörelser. Utflyttningarna till främmande länder äro högst obetydliga och inskränka sig till några få personer, allmännast mormoner, hvilka, utan att rätt känna ens den lära, till hvilken de slutit sig, och deraf erfarande otrefnad i sin hemort, hoppas på bättre förhållanden uti länder, der deras lefverne och laster icke äro kända, och dit dem blifvit beredda reseunderstöd utaf för dem alldeles främmande händer.
Almqvist har i praktiskt afseende endast ett oanfäktligt förslag, nämligen att uppfostran hos båda könen skall utveckla en rätt arbetsglädje och själfständighet som beredelse för verkliga äktenskap; att den skall inplanta trohetens och uppriktighetens begrepp, men framför allt lära ungdomen att på det djupaste vörda den äkta, kyska kärleken och afsky hvarje annat förhållande. De flesta reformplanerna bekräfta däremot den ofta upprepade erfarenheten, att Ariman gör klokast i att åt Ormuzd lämna reglementeringen. I grund och botten hyste också Almqvist en djup tro på att innehållet småningom och organiskt kan ombilda de yttre förhållandena, genomtränga och vidga dem. Almqvist säger med djup sanning, att alla strider om religion och sedlighet vållas af brist på denna tro, hvilken var det centrala i hans egen lifsåskådning. Människorna tro icke på Gud, därför skyddas trosläran med lagar; de tro icke på kärlekens gudomligt naturliga art, därför skyddas äktenskapet genom lagar. Almqvist åter lefde och dog i den fasta optimistiska tron, att naturen i sina egna djup har hjälpen för sina egna lidanden, kraften att rätta sina egna misstag. Också i denna sin tro är han vår samtida mer än sin egen tids. Om än Almqvist var djupast vaken för motsatsen af hvad som är och hvad som borde vara i förhållandet mellan man och kvinna och framhöll, att på detta område svårförenligheten af rörelse och ordning, individualism och samhällighet är mest ödesdiger, så hade han emellertid blick för det väsentliga öfver allt. Han såg huru kyrkan blifvit en motsats till kristendomen, samhället en motsats till rättfärdigheten, straffet en motsats till förbättring, liksom äktenskapet blifvit en motsats till sedlighet. Redan i ungdomen, när han danade sin öfvermänniska, det med mordmani behäftade »afskummet» Johannes, lät han dennes förnämhet framför allt bestå i trånad efter det väsentliga. Öfverallt sökte Johannes människor – slutligen i dårhuset, i fängelset, men fann dem ingenstädes. Saken, anden, icke formen, det som lefver i första, icke i andra hand, det äkta, icke frasen är den unge Almqvists lidelse; och han låter Johannes utbrista, när han ser Lotta skura träkärl: »Hvarför nyttjar du skursand? Tag några af de granna orden.
Det är obestridligt, att indragning af Privat-Bankernas sedlar, utgörande vid 1852 års slut, då deras kassabehållningar i rikets mynt frånräknas, 7,402,827 R:dr, och upphörande af en, i diskontväg och genom beviljade kassa-kreditiver, beredd låntillgång af mer än 13 millioner R:dr, skulle i allmänna rörelsen förorsaka de svåraste följder, om såväl sedelbeloppet, sorn lån-tillgången icke kraftigt och skyndsamt ersattes genom andra anstalter. 1 detta hänseende kunna 3:ne utvägar komma i fråga: l:o att fylla behofvet genom motsvarande utgifning af sedlar och lån ifrån Rikets Ständers Bank eller utvidgade eller nya afdelningar af densamma uti landsorterna; 2:o att förnya nuvarande Privat-Bankers oktrojer, eller meddela sådana åt andra sedelulgifvande enskilda Banker; 3:o att i större skala befrämja uppkomsten af icke sedelutgifvande, så kallade Filial-Banker, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med hvad vid sista Riksdag i denna del beslöts. Den första utvägen, att ersätta upphörda sedelutgifvande Banker, genom lånafdelningar af Rikets Ständers Bank, skulle vara för allmänna rörelsen mindre förmånligt, för Banken skadligt. Det ligger nemligen i sakens natur, att allmänna lån-inrättningar, som äro föga egnade att handhafva annan utlåning än emot real-säkerhet, och måste förvaltas i öfverensstämmelse med bestämda reglementariska föreskrifter och af dertill ståndsvis valda ombud med biträde af offentlige tjenstemän, ej kunna lemna (amma lättnader vid försträckningar, som enskilda Banker, hvilkas styrelser handla fritt och bättre förstå att bedöma de mångfaldiga förhållanden, hvaraf personlig kredit beror.
Borgare - Ståndet inlemnade och derifrån till detta Högloft. Utskott Remitterade Memorial, angående Swensta Kläde-Fabrikernas tillstånd, och utwägar til! deras upphjelpande, som af dek, af Högloft. Economie-Utstotket i samma amne afgifna Betänkande, utber jag mig fa yttra följande: Herr Lagman har icke anhallit, sa wida jag fattat ratta innehållet af des Memorial, om något understöd, utan endast om lagligt skydd för de inhemska Fabrikerna emot den gränSlösa Tullförsnillning och det afstywärda Lurendrägeri> System som r sednare arén tagit en öswerhand näst intill waldsamhet, och hwilken Swenst skulle icke sätta en ära uti att tafla om winnande af sadane j medel som jemte det de för alltid brännmärka den föraktliga Tullförsnillaren, tillika uppmuntra den idoge, nyttige och till Nationens kärlek och aktning, högst berättigade Manufaktur - och Fabriks-Idkare» Den iz Julik. »6oi Ännu gass aldrig någon Stat, hwarest Manusacturer och Fabriker uppkom eller bestod, med mindre de af den Regering hwarunder de lydde, eller det Samhälle till hwilket de hörde, i en eller annan wag mägtigt blef understödda, uppge mia ur Merlds-Historien, ett enda Samhälle, der i sädant fall denna omständighet blifwit asidosatt, jag stall da med tillfredsställelse återtaga hwad jag enligt min RiksdagSmanna-plikt, för besa nyttiga wärfs skydd och sjelfbestånd med ja mycket nöje nu gar att anföra. Antåg ett sadanc fall som ehuru
Dessa senare dolde sin smärta över Julianus' död; för många mildrades dess bitterhet genom vissheten, att Krysanteus' inflytande från detta ögonblick var brutet, och att man nu finge tillfälle att hämnas den skymf hans oblidkeliga stränghet tillfogat så många av stadens ansedda familjer. Sedan man beslutit om de festligheter, med vilka Aten skulle fira Jovianus' tronbestigning, uppsteg en av Krysanteus' motståndare med anmärkningar mot det val, varigenom han stannat i sitt ämbete som förste arkont. Folkförsamlingen förklarade valet olagligt och Krysanteus avsatt från ämbetet. Underrättelsen om detta beslut framfördes till Krysanteus, medan han delade sina omsorger mellan sin av ödets tunga hand träffade dotter, sin svagsinte son och förberedelserna till svärsonens begravning. Han emottog nyheten utan sinnesrörelse; men när budbäraren bortgått, föll en tår på hans kind, som kanhända dock mindre var utpressad av atenarnes otacksamhet än av det brev, han höll i sin hand, från Ammianus Marcellinus, vari denne bekräftade Julianus' död och redogjorde för hans sista stunder. Den unge hjältens död var värdig hans levnad. Under en blodig drabbning, i vilken persernas ofantliga ryttareskaror och elefantlinjer länge motstodo det romerska fotfolkets angrepp, hade Julianus, som kämpade i det häftigaste stridsvimlet, sårats av ett kastspjut, som inträngde i revbenen och stannade i det inre av levern. Sedan han förgäves sökt rycka det dödande vapnet ur såret, hade han vanmäktig fallit från hästen och av sin livvakt burits ur striden. I sitt brev till Krysanteus skildrade nu Ammianus Marcellinus som ögonvittne Julianus' sista timmar med samma rörande och högtidligt stämmande färger som han målat dem i sin historia. När Julianus var buren till sitt tält och vaknat ur den vanmakt, vari blodförlusten sänkt honom, befallde han fram sin häst och sina vapen. Det var läkarens sorgliga plikt att underrätta honom, att hans sår var dödligt och att många timmar icke återstode honom att leva. Han emottog detta budskap med lugn. Det, som nu följde, påminde om Sokrates' sista stunder.
IlögIied Xions), >n8en8 ^u Olusieliolinen kelugnu sdull, möjligen kunnu neil8uddU8, vure 8ig genuin en nlinOre ko8d8Um K^ggnud8^lun, eOel' genom u^derunOed us en unnun sölunOumäled liku eller mei' dienlig loeul, oek us 8ä0un unleOning unkällid, Oed I^ongl. IVluj:d, 8e0un veOerkörunde klisvid änvo körde oek Nuj:d, 8oin ur i lXucler Oelunkd udd dill Oe sör Dosved ersorOei I>l;s 8dullur nd8e oell lädu i ordning 8dullu ^U88un0s osli dilliuekliZU loeuler, udun udd Oe Olu^uvuiunOe, s>u OiOOuiliolmen I^eluAnu, lu^AANudei' viOurs loellösvu liurOO unvundu8 eitel' Dossdulled u OluOeliolmen ^dderligure ndviOZU8 osli omlo^AAU8, tunnid näzod un8>u^ us ullmunnu medel tor Oed o>nsöimullIs unOumäled ieke vuiu IleliösliAd, eller nll kommu udd us Iliked8 8dun,lsr u8ku8; 8kolun0e srum0ele8, oell 8ä 8nurd merunumnOe 5 domden dill Oommerce-OoOeoii Iiu8 k>etlndli>;u druOIr^^»,i^,>t;iKunnu sör 0er!>8 nuvulunOe ÄnOumui unOvuius, kelulluiu» om 0e8ummu3 korddu^unde vuiOu veOelluöriincle meOOeluO.
Kvid nu inte och jämra, kära Müllern, för allt detta är ju bara din egen gamla visa ... och snålas inte så förbannadt med sockret utan stjälp mans hela struten öfver pannkakan ... och sätt näsan i vädret! Adjö! Mullern stod bekyttad och svarslös midt på golfvet. På hans drag målade sig den största förvåning, ty genom dörren hörde han Grothusen ropa till en trumslagargosse: – August! Skaffa rätt på en försvarlig trumma! Spänn den framför dig och kom så med mig i basaren. Müllern ruskade på hufvudet och satte sig åter vid sina pannkakor. – Hvad i Herrans Jesu Kristi namn, skall Grothusen nu göra för galenskaper med trumman? Nästa morgon uttågade svenskarna högtidligt från Demotica, för att ändtligen begynna hemfärden mot Östersjöns kust. Hundratals mil hade de att ströfva framåt genom bergpass och skogar. Efter dem redo i en lång rad turkar, judar och armenier med sina säckar och knyten. Det var deras sjuttio enträgnaste fordringsägare. Konungen var glädtig och strålande, och stadsborna och deras beslöjade kvinnor nedkallade Guds välsignelse öfver den bortdragande hjälten. Endast Grothusen blef efter, ty hans turkiska vänner höllo honom kvar i dörren. Den ene stack honom ett bläckhorn i handen, den andra satte honom en tobakspipa i munnen, och de svarta tjänarna drogo i hans rock. Hans stora näsborrar stodo rätt i vädret, och med magnificence tömde han sina rocksäckar öfver tjänarnas händer. Därefter slog han upp locket till sin klädkista. – Käraste, käraste vän, – sade han. – Denna utsökta nattmössa har jag enkom låtit förfärdiga för dig och själf nyttjat för att den skulle bli dig ett verkligt minne ... Och du, min far! Dessa splitter nya tofflor ... Du undrar på att de äro så nedkippade ... I egen person har jag flitigt gått med dem för att känna efter att de inte skulle vara för hårda åt din fot ... Och du, tag denna sidennattrock ... Han sprang som en förföljd upp på sin vagn och befallde kusken att köra på.
Om jag ej bedrager mig, har Utsk. sjelf på något annat ställe hemställt, att ett af dess vid denna riksdag afgifna förslag må i följd af dervid gjorda anmärkntr förfalla, och således i principen reedgifvil, att ett sådant förslag kan vid första riksdagen förfalla; hvadan jag såväl häraf som af R. o. Ad:s förut i dylika frågor fattade beslut hemtar stöd för Ståndets bifall till den begäran, att Constit.U.tsk:s nu ifrågavar. betänk, må återremitteras med ogillande af den deruti uttalade princip, att en från något RiksSt. gjord anmärkn. kan af Constit.- Utsk. lemnäs utan afseende. Frih. Cederström, Jac.: Den siste talaren har visserligen riktigt uppfattat Ståndets föregående beslut och den besynnerliga behandling af grundlagsfrågor, som dervid ägt rum, och det förundrar mig således icke, att han kan yrka återremiss af ett redan förut återremitteradt betänk.; ty då man går förbi en form, kan man gå förbi alla. 56 §:s i morn. säger emedlertid, huru i allmänhet förfaras skall, eller att RiksSttn, dä ett återremitteradt betänk, återkommer, äga att, ulan vidare återremiss, detsamma oförändra d t eller med förändringar antaga eller ock alldeles förkasta. Hvad åter grundlagsfrågor angår, så handlar derom det påföljande 2 mom. i samma §; men det innehåller icke, att sådana frågor få afgöras vid samma riksdag, då de blifvit väckta, utan blott att anmärkn:r vid Constit.Utsk:s förslag få framställas, och denna åsigt finnes ytterligare utvecklad i 29 § Riksd.Ordn., der det heter: Constit.Utsk., som utgöres af 24 ledamöter, tillkommer att, i den ordning Reg.F. föreskrifver, granska Rikets grundlagar samt upptaga frågor och till plena afgifva förslag om ändringar, förbättringar och förklaringar deraf; hvaröfver Ståndens ledamöter vare obetaget att in pleno yttra sina tankar, men R. St. ej förr, än å den nästföljande riksdagen, må besluta.
Vid mönstringarne må endast de beväringsskyldige, sorn genom 5 § p. 16. lyte, obotlig sjukdom eller kroppslig svaghet äro till krigstjenst oförp. 17. mögne eller otjenlige, kasseras. Ålla öfrige skola approberas. Till bevis om befrielse från beväringspligten erhålla de kasserade p. 18. en frisedel enligt bifogade formulär M 4. § 11. Mom. 1. Sedan alla utskrifningsskyldige undergått besigtning och mönstring skall tillfälle lemnäs de approberade, hvilka önska befrielse från personligt fullgörande af beväringspligten, att, på. sätt uti 2:dra art. af lagen om utskrifningen och inrättningen af allmänna beväringsmanskapet är stadgadt, antingen erlägga den i sådant afseende föreskrifna afgift till allmänna beväringsfonden, eller ock, då denna förmån icke får begagnas, sätta legd karl i sitt ställe. Nämnde afgift skall genast, då den beväringsskyldige p. 27. anmäler sig till befrielses vinnande, af honom erläggas till den för p. 28. uppbörden deraf närvarande Kronofogden eller Magistratspersonen, samt antecknas uti två särskilda uppbördslängder, som föras: den ena af uppbördsmannen och den andra af mönstrings-kommissarien, hvilken derjemte bör inom en särskild kolumn uti den af honom förda mönstringsrullan anteckna afgiften för de beväringsskyldige, som sådan erlagt. Kommer den beväringsskyldige i åtnjutande af den sålunda äskade befrielsen, tillställes honom en efter bifogade formulär JV? 4 upprättad frisedel, hvilken tillika innefattar qvitto å afgiften samt undertecknas af uppbördsmannen och bestyrkes af mönstringskommissarien. G4 ^ 3 CO O; CD etre >—> o P3 ^ B CTQ 50 C Sg ” • S° Q. a s 2. — S' 05 5 S “ g otivet till fö er tillägget betänkande ® S’"■* co CC <3 ä W £ *2. o 3 Å
Defie Revisorer, som ffola wara Sex af hwarje RikSStänd, böra emelian Riksdagarne sammanträda sä ofta, akt hwarje Revision mä kunna omsatta kwänne ärS afflutade räke»ffaper, och lage derföre astid N-visionsförrätlningen fin början den 1; September: ffolande sä wäl Riksens Ständer, som afgående Mvisorcr, i likstämmighet härmed, utsätta tiden kill näst påföljande Revision, kill hwiikcn Nevisorrrne böra af Konungen kastas. Och mä ingen Revision öfwerffrida Vn tid as Tre manader. Med Revisorernes töchberäkning sörhalieS enligt de Uki 66 §. tftsigkgde grtUtdcr. §.72- Den December. Z-r? § 72. Til! Fnskmägligeför ett Sänd i Banqnen och Nikcgäid-Cvntoiret, samt kill Revisorer öfwer StutsDanqnni och Riksaalds Conkoiret, ffola ej andre wäi-as, än sädane af StändetS Ledamöter, bwi!ka kunna i D.t anima wara RrksdaqSwän och Leda möter aj Utskottet. Ej eller ina dertill utses vägen versen, som wjd en eller flere af desse Werk äc redowitaude, njuter lön eller annan inkomst. Sker mid Orevisors wal annorlunda, skola R visorerne om en annan persons utseende, i föreffriswen ordning, ftch.idsamk föranstalta. Fullnägtige och Revisorer kun» na ej, , och för deras befattning, emottaga befallningar, utan as Riksens Stander allena, och enligt de Jnstruetioner Detze stadgat hafwa; ej eller till redo och answar ställas utan efter Riksens Ständers beslut och i laglig ordning.
H, I, K, L, M och N vid — Intendents-afdelnings rä kenskaper Krigsmanshus-kassa, Wadstena Krigsmanskassan, AmiralitetsKrig s-vetenskap s-akademien Kronans hus i Stockholm Kronoarbetskorpsen Bilagorna litt. R och S vid Kronohäktena Bilagan litt. R vid K rono-inspektion, Avesta — magasinerna — räkenskaper, Stockholms stads K rutoch salpeter-för säljning s-medlen .. Krut-tillverkningen Kungsholmen, hospitalbyggnad å Kungsöhrs kungsgård Landsböcker, Länens.. Landtbruks-akademiens räkenskaper Landtbruks-institut, Ultuna Landtmäter i-kontor et, GeneralLangslca pensionsfonden, bilagan litt P vid Lappmarks ecldesiastik-vcrk, fonden för 371 — Revisions-berättelsen. » 17—18. — 372 — Lazar etts-direktionens, Serafimer-, räkenskaper sid. Revisions-berättelsen. Utlåtandena. Lidköpings elementarläroverks räkenskap » 224. 342-343. Linköpings stifts Konsistorii räkenskaper » 215—220. 337-340. Liqvid med Riksgålds-kontoret » 8-9. Lotsoch fyringsverket •» 90—91, 94. Lunds Domkyrkas räkenskaper » 212. — Stifts Konsistorii dito » 234—240. 347—353. — Universitets räkenskaper » 210—211. 336-337. Lyshållning en, yttre, å Stockholms slott » 179. Länens landsböcker » 174. 327-330. Låns fäng elser na » 145-146, 147. Bilagan litt. S vid » 139. Magasins-ärendena, allmänna » 24-26. 287—288. Malmö elementarläroverks räkenskap — Navigationsskola » 97. Bilagan litt. 0 vid » 96. — Sträfoch arbetsfängelse » 139, 140.
Hvarje qväll stod han allt blekare, allt mer utmärglad af sömnlöshet, tankeansträngning och slitning mellan hopp och fruktan, framför ugnen och såg med ångest innehållet af den föregifne rabbinens flaska minskas, ty med hvarje droppe, som han ur densamma lät falla i degeln, var hans storhet eller hans förderf förknippadt. Han hade med Vanloos tillhjelp uppgjort ett vidlyftigt scema för sina undersökningar, och experimenternas resultater antecknades noggrannt ... ty, hade Vanloo sagt, – alkemien är ett i hemlighetens natt vexande träd med många grenar, men endast en blomma; på hvilken gren denna finnes, derom är frågan; med vetenskapens hand trefva vi längs den ene efter den andre, för hvarje misslyckadt försök försigtigt återgående till stammen, från hvilken de alla utgrena sig, tilldess vi slutligen träffa den rätta. – Så underhölls, i trots af mångfaldiga misslyckade rön, hos Drake den inbillning, att han med hvarje dag, hvarje timme närmade sig sina forskningars mål. Han gaf sig knappt ro att undanstjäla dem ett ögonblick af den flyende tiden, för att i hvilan hemta nya krafter; då öfverspänningen efterträddes af förslappning, fann han i starka drycker ett medel att reta sina nerver till ny verksamhet. Ehuru han kände, att hans själsförmögenheter genom denna öfveransträngning förslöades, hans kroppskrafter voro på väg att förstöras, så hvarken ville eller kunde han hejda sig på sin bana. Han hade satt allt på ett kort och fortgick, i hopp, att vändpunkten i hans öde ej skulle vara fjerran. Så förflöto vintermånaderna af året 1662. Hemligheternas ugn kräfde stora offer; den omättlige degeln lemnade icke ett uns guld, men slukade destomer. En alkemist hade nyligen under sina forskningar upptäckt ett ämne af besynnerliga egenskaper, hvarom ryktet snart flög genom Europa till alla män, som sysselsatte sig med „vetenskapernas vetenskap.“ Man ansåg det såsom ett det verksammaste medel att ur de oädla metallerna utdraga perfektionstinkturens beståndsdelar.