Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvilka återstå dåp jo de, för hvilka arfvodet är hufvudsak. Aro nu dessa företrädesvis egnade att bilda ett sjelfständigt, omutligt och inflytelserikt öfverhus. Jag betviflar detta. En vald kammare saknar den sjelfständighet ssm ärfllighelen gifver. Den sjelfskrifne representanten beror af ingen, och är endast sitt samvete räkenskap skyldig för sina åtgöranden. Den valda deremot måste skona kommittenternas känslor, måste ofta väga sina ord på guldvigt för att bibehålla förtroendet, eller möjliggöra återväljandet; och dessa val, hvilket rikt fält för ränksmideriet öpna de ej. De talrika, obemedlade adelsmän, hvilka nu nro oskadliga då de icke kunna bevista Riksdagarne, de komma nog då att vid Den 16 Januari. 73 valorten afgifva sina röster; deras beroende ställning rättfärdigar åtminstone ett tvifvel om deras sjelfständighet. Aro de valda alltid skickligare oell kunnigare än de sjelfskrifna ? Afven detta kan betviflas. Vid första upsättningen blefve troligen de valda, hvilka gjort sig kända för parlamentarisk öfverlägsenhet; men då sedan intet fält finnes för att upamma nya förmågor, huru skall man tillvägagå vid fyllnadsvalen? Jo, på måfå naturligtvis, MedSt. torde kunna uplysa, att man icke ännu upfunnit någon slagruta, att uptiieka talangen. Ett aflöngdl Riddarhus är för Adeln både tryckande och skadligt. Skulle hela representationen aflönas af Staten, då tog» Kiksdagarne aldrig slut. Detta vore föga rådlig!. Hvarje Slånd torde således fortfarande få betala sina representanter. Dör flera; härader, eller en hel stad, är detta en obetydlighet, ej så för några få adelsmän. Fullmyndige adelsmän finnas nu 2,600. Antagas de valda till 100, det minsta möjliga, blir detta en representant på hvar 25:te person. Aflöningeri är således ingen småsak.
Följaktligen måste de öfrige postmästarne i Riket byra sig rum eller köpa sig lius i de städer eller på de orter, der postcontor äro anlagda. Deraf föijer, att postcontoren flyttas un hit än dit inom städerna; då frågas på livad ställen inom dem skulle stallen anläggas? eller skulle de flyttas på samina gång som poslcontoren? Det anser jag icke görligt, såsom ledande till alltför stor kostnad. Då ålerslår endast att bevilja väntningspenningar, för hvilka de skjutsande sjelfve kunna på lämpliga ställen byra sig stallrum och qvarter. Hr Rosenblad, Bernh.: Jag lemnar derhän, huruvida poslföringen i allmänhet kan anses förenad med sådana olägenheter, att ett särskildt ömmande afseende derå bör fästas. Jag äger icke tillräcklig speciel kännedom derom, för att kunna våga ett omdöme deröfver; men om förhållandet är sådant, att man i allmänhet skulle anse någon ersättning böra äga lum, så finner jag för min de), att man icke utan den största orättvisa kan underlåta alt fästa afseende på det högst olika förhållande, som äger rum emellan gamla och nya posthemmanen. De gamla posthemmanen hafva nemi. så stora och väsendlliga förmåner, såsom t. ex. kronoräntor, som blifvit dem tillslagna, roteringsfi ihet m. in., att de icke kunna jern förås med de till postgångens förbättring i sednare lider anslagna nya hemman, hvilka sådana förmåner icke blifvit beviljade; hvartill kommer alt, i följd af den förändrade riktning postgången fått i sednare lider, det icke på alla ställen är de gamla poslhemmanen, som vidkännas tyngsta bördan af poslföringen, utan på många ställen just motsatsen, eller de nya hemmanen, som den tyngst drabbar. Derför anser jag äfven i det fall, hvarom jag likväl icke tilltror mig äga tillräcklig sakkännedom, alt någorstädes lindring behöfves, och att afseende bör fästas på de förmåner, som i och för postforslingen äro vissa hemman tillagda.
Lätt efter tilltal för rymning, förskingring af munderingspersedlar samt olofligt tillgrepp från kamrater till värde af Tre Riksdaler, blifvit dömd att såsom den der gjort sig skyldig att, jemlikt 8 kapitlet 7 § samt 10 kap. 20 och 26 §§ Kongl. Krigsartiklarne, 47 kap. 1 § Missgerningsbalken och Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1807, straffas för tillgrepp från kamrat med 12 par spö och för rymning samt munderingspersedlars förskingring med 6 hvarf gatulopp, hvilka bestraffningar enligt Kongl! Circulairet den 26 Nov. 1812 skolat i ena bot utgöra fyratio par spö, med tillämpning af Kongl. Förordningen den 10 Juni 1841 att umgälla sina omlörmäita förbrytelser med Tjuguåtta dagars fängelse vid vatten och bröd, enskildt skriftas och aflösas samt med stadgadt belopp ersätta de förskingrade och tillgripna persedlarnes värde; och som jag funnit arimärkningsvärdt, det omförmälte Kongl. Förordning den 10 Juni 1841 blifvit i förevarande fall tillämpad, samt Krigsrättens i anledning häraf infordrade förklaring icke kunnat för nöjaktig antagas; så har jag ansett mig föranlåten att emot Krigsrätten förordna åtal, efter hvars utförande inför Kongl. Krigs-Hofrätten, dess utslag i detta mål är gifvet den 29 September 1853, af innehåll, att alldenstund genom 2 § uti Kongl.
Dä jag lilskjnter medel, är dek min ostrldiqa rakt at m-dwerka wid Förwalt»Maen as dejsa medel, och dek är af decca skäl jag Mstyrker, ak Bonde-Scaudec matte sa deltaga rtti Lm^ rj.aenz styrelse, sa wäl genom Fallmägtigä som Itc vili» ra , med dek egda förbehåll, ar Bonde Stander endoft t »scher sädana, som ära Ledamöter af Skändekoch. kemna mara dest Riksdagsmän. H rk Munc K ss Ro sense stolä, Lstsrchsrci Sedan Höglost. Kanoo-»Utskotket, öfwer fem mockor, hast hos sig rewmsraä Bonde-Ständeks anhällan ac fa deltaga t L.u»^nons ^grLniie och Förs Mistning, sä kan dek, hrvilket wi förur känt och ykAak, es lemna oh annan uplyöning, an den, ak Bondes Ståndet egentligen ingen rättighet halmer til detta ber gärta deltagande Men denna uplysning tjenar ost Lil riitek i Hukwudsaken. Ty hufrvudftägaii ar nu icke, sm Bönderne äga rättighet at deltaga i Lan^uenb xÄrLntis och aämioistloti» n, utan om dek för decnärwarands är nyttigt, om det är billigt, at de hädanefter sä deltaga deruti. Denna st aga har långt för dets ra uylysta och nu saknade Ledamöter sa tybe!igen ststfmir ukyehd, ak jag intet behäfwer tillägga, utan will hlatt b» Sara och bestrida nagra af Loooo,dl.skottet gjorda chlvändiungar och förslag. Rmoo-ttrffotket an-> W-rker, at de Tre Stånden, mäste t-l km^uens ups pipande ar r68o görg et icke obetydligt sammanskotts hwari Bonde. Stasidet icke deltog.
Stånd sig förenat, kan jag för min del så mycket’ mindre instämma, sorn jag icke kunnat i gamla författningar finna någon anledning; till denna för få år sedan ålagda afgift, för all till Stockholms Stad Landvägen inkommande, hö, halm, ved, och hränkol, eller att en sådan beskattning grundar sig på några .samma Stad meddelade privilegier; — Väl namnes redan i ett påbud af år 1637 jemte pac - 34* Bcsv. och Wiön. Utsi'. Betänl anden. knre-afgift äfven Torgoch Renhållnings-penningar; men der gifves tyde!igen tillkänna, att de skulle erläggas för Lakegods, sorn dén tiden på Torgen, förnämligast Packare. Torget, besigtigades och ompackades, hvarvid, till snygghetens bibehållande, den anstalt var fogad, att kärl skulle vara tillhands, för att samla och bortföra salt-laken" och till hvilken kostnads bestridande dylika medel borde användas. 1 en sednare Förordning åJsgges mätarepenningar för inkommande Hö, V“d och Kol, mender är uttryckligen nämndt, vid Broar och Hamnar, där Stadens Parmoch Ved-mått finge begagnas. I Kongl. Maj:ts Nådiga Förordning af År 1812 stadgas, att öfvannämnde mätarepenningar skulle hädanefter utgå under namn af Torgoch Renhållnings afgift, som då undergick en betydelig fyrhörning, och med tillägg af halm, utsträcktes till äfven Landvågen inVommande varor af nämde slag. I Högh ÖfverStåthållareEmbetetc Kungörelse af år 1815, förordnades tvänne Torg, der donna nya afgift borde erläggas, ehuru der inga sådana matt firmas eller äro behöflig?.
Naj:t kann deremot nu ieke skäl :»tt vikalia Departements-Lirefens Iremställanden, li varken i afseende pä anslagets till lieseoell draetaments-kostnader förändring till förslags-anslag, eller örn ett ytterligare pensions-rum för 6enerals-personer. Hvad lreträlkade Vepartements-dlrefens förslag, i afseende ä utsträekt tid kör Levärings-manskapets vapenökmrrningar, saint samina manskaps lreklädande medelst lieservkörrädets anlitande, med livad mera dit Irörde, ville Xongl. Vlaj:t för närvarande läta krägan derom förfalla. Vidkommande lrärefter de tillfälliga anslag för försvarsverket, lrvilka Oepartements-fllrefen ansett lröra utöfvar de ärliga oell allenast för' en gäng nu äskas, sä täektes lvongl. Naj:t, jemte förklarande, att dessa lrorde lreräknas oelr utgä under 3 är med ^:del om äret, uppä 8tats-llädet8 öfriga ledamöters tillstyrkan, i Väder lresluta framställrring till Ilikets 8tander om lreviljande gf endast följande anslag, rremligen: dill anskallning ak Inventarii-persedlar för Iirstruetioirs-compagnierna vid Indeldta Infanteriet 24,060: eomplettering af liedskaps-, liid-, äaispannsoelr Ltallpersedlar för 5 liatterier ak n^a l ält-^rtilleriet . 24,000: —- 4,000 n^a Infanteri-gevär ärligen under 3 är 240,000: n^a pistolers tillverkrring 16,000: —- förändring ak äldre Infanteri-gevär för slagkruts antändning 94,000: — slagkrutslrukvar jemte maelriner 50,000: — Ires teckning akVVaxlrolms fästning.
Han är demokratiskt panteistisk, han är utprägladt fritänkande och likväl mystiskt religiös, symbolist i fråga om konsten, anarkist i fråga om styrelsen, lefver i syntesen och drömmer om monismen. Med ett ord, allt, som betecknar sekelslutet och bebådar sekelgryningen, möttes hos Almqvist som aftonoch morgonrodnaden mötas i nordens drömfyllda, aningsfödande, halfljusa midsommarnatt. Andar, hvilkas uppgift det är att spränga former, att rifva ned fördomar, att ställa frågor till det bestående om dess rätt att vara till, kunna icke vara i samma grad uppbyggande, kunna ej på en gång lösa själarnes böljor och på nytt kristallisera dem. Almqvist lade också själf föga vikt vid sina praktiska förslag, ty han var starkt medveten om sin egentliga uppgift: att vara den store brottslige, som samtiden korsfäster och eftervärlden följer. Och det behöfves, att en Ariman någon gång gör sig till väckare af tingens sanna väsen. Det är ingen fara, att världen blir yrvaken, att människorna förlora lusten att följa den historiska utvecklingens breda väg eller förmågan att sätta nya lappar på gamla kläder, den utmärkta färdighet, som hindrar oss att någonsin uppträda i naturtillståndet, under det vi växa ur en andlig habit och ännu ej hunnit få en ny färdig. Där Ariman får en lärjunge, har Ormuzd tiotusen, och erfarenheten visar oss, att det bland annat är genom dessa som »es ist dafür gesorgt, dass die Bäume nicht in den Himmel wachsen» – hvilket med afseende å C. J. L. ALMQVIST. svenska vanor kan tolkas ungefär så: Gud ske lof för trädgårdssaxarne! Det är egentligen bland ungdomen Ariman får sina anhängare. Almqvist älskade ungdomen och fick denna kärlek mångdubblad tillbaka. Han älskade ungdomen, emedan han kände, att denna ännu hade själ, att den icke »nedsvalt hjärtat i magen», att den, som han, ville väsendet af tingen och var en hatare af skenet. Och ungdomen älskade honom, emedan den kände, att han hos den sökte, framkallade, vårdade anden, hvilken annars hela lifvet sträfvade att kväfva i former.
Const.Utsk. d. 15 sisth Januari afgifne vördsamma mern. beträffande Jude-emancipationen, helst under den, till H. Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk. re mitterade, diskussionen inom Jlögv. PresteSt., frågan om utvidgade rättigheter, de der äro af grundlagsförändringar beroende, för Judarne vidrördes, samt jag derförutan önskade, att hvad jag i sådant afseende haft äran föreslå, torde få uti H, R. o. Ad:s prot. inflyta: Vördsamt memorial till H. Constitulions-Utskottet! linder åberopande af de skäl och bevis, hvilka jag sökt framställa uti besagde min motion, samt i öfrigt hänvisande till min reservation vid Const.ötsk:s mern. N:o 26 med förslag till National-representationens ombildning med deraf följande grundlagsförändringar, afgifvet vid 1844—45 årens riksdag, — får jag vördsamt föreslå: att uti sista mom. utaf 18 § Riksd.Ordn. ordet ”christna” mätte utgå; och valrätt således icke förvägras andra främmande trosbekännare, ehuru ”rätt att vara riksdagsman,” på sätt nästföreg:de mom:let stadgar, icke f. n. torde tillerkännas ”personer af annan fremmande lära, än den reformerta;” och sista mom. af nämnde 18 § Riksd.Ordn. blifva så lydande: men valrätt må äfven andra trosbekännare ej förvägras. Beträffande den af mig äskade förändring uti 28 § R.F., må det mig tillåtas först förklara: att jag härmed ingalunda kunnat åsyfta någon större utsträckning för Mosaiske trosbekännare härutinnan, än för de med Statskyrkan skiljaktige christne trosbekännare. 10 Den 19 Mars f. m. Dernäst beder jag få uti minnet återkalla Hr Professoren m. m.
Härmed öfverensstämmer att en tull af 1 r:dr b:ko är fullt ^ af det pris, hvarmed jag och andra som tillverka ost, kunna finna oss belåtna, och jag undrar, om man skäligen kan fordra ett högre skydd för en näring. Att deremot denna näring icke kan tåla en sådan nedsättning, som af motionären, såvål inom detta som andra Stånd, blifvit föreslagen, det får jag för min del förklara. Ladugårdsskötseln, tillförene försummad, har tagit favör under de sednare åren, och det vore visst icke rådligt att taga ifrån densamma det skydd, den nu har, hvilket efter min tanka hvarken bör nedsättas eller höjas. Hr von Hartmansdorff: Då jag väckte min motion, fogade jag icke vid densamma några statistiska uplysningar. Detta har nu skett skriftligen. Jag vill dock för dem af Ståndets medlemmar, hvilka måhända icke läst den skriftliga framställningen, mundtligen nämna till grund för mitt yrkande, hurusom Kommerce-collegii berättelser visa, att med detsamma tullen 1841 höjdes, så förminskades införseln från 15,000 till 4,000 Lisp. När nu tullnedsättningen skedde 1848, så var följden att införseln af ost år 1849 steg från 3,900, som hon utgjort året förut, till 1 G,000 Lisp.: således tillbaka något öfver den punkt, hvarpå den sig förut befann. Riket har alltså på det experiment, som icke Adeln men R. St. gjorde 1848, haft den förlusten som drabbat oss det året och kommer att drabba oss förmodligen tills tullförhöjning åter vidtages. Jag har nämnt deras namn, hvilka företrädesvis frambringa ost, men dock icke tänkt på dem så mycket, som icke mera på Ranken. Jag är nemi. rädd för hvarje tillägg i de varor, som öka införseln af utländskt gods och med detsamma utförseln af Bankens silfver. Remitterades till Bevilln.Utsk. Föredrogs och lades lill handlingarne BankoUtsk:s d. 4 dennes på bordet lagda mern. N:o 2, med öfverlemnande af Bankofullmäktiges till Utsk. afgifna berättelse.
Kostnaderne derföre utgingo äfven i början directe från Staten, men senare, och endast i afsigt att undgå onödiga omvägar, anordnades kiono-tionde från vissa orter, alt omedelbarligen från tiondegifvarne till Upsala Domkyrka lemnäs till bestridande af dess underhåll, hvilken tionde då erhöll benämning af Domkyrko-lunnor. På enahanda sätt bar det tillgått med de till Helgeandsbusen gjorda donationer och tionde-anslag, hvilka nu uppbäras af Seraphimer-Ordens-Gillet och användas till hospitalens underhåll i mon af behof, utan allt afseende på, om hospitalet tillhör den provins, hvarifrån tionden utgår. Då sålunda de ifrågavarande Domkyrko-tunnorna icke varit en pålaga, som utgjorts af Stiftets församlingar till Stiftets hufvud-kyrka, utan obestridligt tillhöra Staten, som derå lemnat invisning åt Upsala Domkyrka, i stället för årligt Stats-anslag, kan jag icke finna, med hvad rätt Hernösands Stifts kyrka å desamma gör anspråk. Och då anslaget är ämnadt till sjelfva Tempelbyggnadens underhåll, för hvilket kostnaden är oberoende af Stiftets storlek, så finnes icke någon anledning att minska anslaget på den grund, att Stiftet blifvit minskadt. Hernösands Stift afsöndrades från ErkeStiftet år 1647, således nära ett århundrade efter den tid, då Staten ålog sig Upsala Domkyrkas underhåll, och 36 år efter den försäkran, Konung Gustaf II Adolf afgaf den 3i December 161 r, att denna Kyrka skulle blifva vidmakthållen och njuta Domkyrko tunnan i alla Iiyrko-herberg. "Vid denna afsöndring gjordes säkerligen alla lagliga anspråk gällande å ömse sidor, Bill. till R. St. Brot. 1840. 8 Sami. 26.-te Haft. 2 10 Allin• Besv.- och Ekon.-U iskottets Utlåtande, Nio 10J. och dervid har det sedermera orubbad! intill vår tid' för blifvit.
R:dr förhöjd t; hvarjemte skulle, dels för att jemna förslags anslaget 248,583 R:dr 75 öre till gemenskapens vid Flottans korpser natura underhåll dil öfvei förås 16 R:dr 25 öre från förslags-anslaget till skrifmaterialier och Transp. Ihdr 78,716: 92. 3,241,539: — 78 Bil. JYs 3 till Kongl. Maj:ts Nåd. Prog. M i, om Statsverket 1859. Transp. R:dr 78,716: 92. 3,241,530. expenser rn. m. för Sjöförsvars-departemenlets Kansli-expedition, dels ock frän anslaget till Sjukvård till anslaget för diverse behof öfverflyttas ett belopp af ISO R:dr och sålunda det förra jernnäs till 39,000 R:dr och det sednare deremot till 19,175 R:dr förhöjas; 4:o för Handeln: tillökning i reservations-anslaget till Lotserioch Fyrings-staterna, nu bestämdt till 220,560 R:dr, med 60.000: — motsvarande det belopp, hvarmed stats-inkomsten af lotsoch båkmedel antagits blifva ökad, och hvarigenom anslaget blefve förhöjdt till 280,360 R:dr, jemte det öfverskotten å nyssnämnda statsinkomst fortfarande skulle för de vid ifrågava - rande anslag afsedda behof få användas; tillhopa R:dr 138,716: 92. derifrån dock, till jemnande af Hufvudlilelns blifvande slutsumma, skulle, medelst motsvarande minskning i förslags-anslaget till skrifmaterialier och expenser m. m. för Departementets Kansli-expedition, afdragas ett belopp af R:dr 46: 92. hvarigenom, äfvensom i följd af här ofvan föreslagna öfverflyttning af 16
Ständer angående förändring af nu antagna bestraffningssätt och inrättande af Allmänna Arbets - och Corrections-hus, jemte meddelande af Läg-Comitéens särskildta utarbetade Betänkande om förändring af UnderDomstolarnes och Hof Rättcrnes antal och organisation ; Gifven Stockholms Slott den i<) April 18I5- Från den till Dagarnas öfverseende förordnade Comité har Kongl. Maj:t ernottagif ett af Comitéen i underdånighet afgifvet Betänkande, hvaruti vissa bestämda grunder blifvit framställda till förändring af de nu antagna bestraffningssätt, äfvensom förslag uppgifvet, till inrättande af Allmänna Arbets-och Corrections-Hus ; hvarförutan jemväl från nämnde Comité inkommit ett särskildt utarbetadt Betänkande, angående förändring af Under-Domstolarnes och Hof-Rätter» nes antal och organisation. Sedan Kongl. Maj;t häröfver inhämtat Dess Högsta Domstols och Stats-Rådets underdåniga yttranden , har Kongl. Maj:t i Nådigt öfvervägande tagitserskildt Comitéens Betänkande om förändrade Straffanstalter; och som Kongl. Maj:t dervid i Nåder funnit, dels att Den 5 Maj. 45 att <le i nämnde Betänkande upptagna ämnen äro af den beskaffenhet, att de, afskillda fran det öfriga Lagverket, kunna och bora särskildt granskas och afgöras , dels ock, att Betänkandet till alla delar instämmer med hvad Kongl. Majit anser Rätts-Läran och öfriga en vis Lagstiftnings grunder fordra ; så har Kongl. Maj:t, med antagande af omförmälte Betänkande , velat detsamma Riksens Ständer i Nåder proponera ; hvarmed Kongl..Majit anser
Särskildt bör jag äfven nämna* huruledes med en upplåning h vista och en utlåning på 4 a 6 månader, Banken hvarje dag måste vara beredd att inlösa sina förbindelser, under det att den icke på mindre än flere månader kan incassera sine fordringar; och huru skall delta kunna verkställas annorlunda, än genom vanlig sedel-fabrication. Jag fortfar alltså att begära proposition till bifall å i:sta momentet af Utskottets förslag, med den förändring, att ordet: högst iG Den i December f. m. framför orden: 3 procents ränta utgår, och att uppsägningstiden bestämmes till 3 månader, i stället för 4» hvilket synes mig vara en lämplig medelväg emellan den här föreslagna upplåningen ä vista > och den strängare meningen, som i PresteStåndet blifvit gällande. Ebuvu Friherre Cederström hotat mig dermed, alt ej få mångå för min mening, kan jag likväl ej frångå min begäran om votering; och hvad angår det af Herr Hjerta föreslagna compendieusa sältet att verkställa voteringen, lärer det icke kunna godkännas, såsom stridande mot Grundlagens föreskrifter. Friherre Boye: Det må vara Friherre Cederström obetagit, att icke finna skilnaden emellan att origtigt uppfatta, och att misstyda. Men jag ber honom emottaga den erinran, att Med-ledamöter inom Representationen böra tj'da hvarandras meningar till det lindrigaste. Jag behöfver icke mera än åberopa vittnesbörd af de ädle Män, som här bort mig; och äfven under äfventyr att sjelf missförstås eller misstydas, ber jag få erinra, att man gått utöfver ämnet, då raan inblandar frågan om BancoObligationers belåning. Afskiljes detta, vill äfven jag understödja förslaget, men aldrig skall jag med min röst bifalla belåning af Bankens Obligationer. Det har blifvit sagdt, alt vid den fria pröfningsrätt, sota Öen 2 December I1. tö. 17 Sorn blir BancoStyrelsen öfverlåten, öppen votering borde äga ruin.
I innehållsförteckningen anföres den med orden: »The voyage of Steven Burrough towarde the river Ob, intending the discoverie of the north-east passage. Att en af Burrough sjelf öfversedd berättelse föreligger, synes af företalet till Hakluyts arbete. I texten skrifves Burrowe i stället för Burrough. Såsom jag redan förut omnämnt, berättar v. Herberstein, att ryssar (Istoma m. fl.) redan 1496 kringseglat Norges nordspets i båtar, hvilka, då det så behöfdes, kunde släpas öfver land. Nordkap eller snarare Nordkyn kallades vid den tiden Murmanski Nos (Norrmanska udden). Då Hulsius i sin samling af resor meddelar v. Om filosofiens betydelse för människan Säg, min vän, har du märkt någon gång, när sorlet af den brusande lifskampen därute har dämpats och stjärnorna vandra tigande stilla sin gång, att tankar och känslor, som du icke anat, stiga likt bubblor upp från din själs gömslen? Är det icke så, att du då kastar din blick bakom dig och framom dig? Ängsligt spörjande frågar du dig: hvadan är jag och hvart går jag? Hvad är mitt lifs grund, hvad är dess mål? Är jag blott en våg i oändlighetens haf, som för ett ögonblick häfver sig upp emot ljuset för att i nästa begrafvas och dö? Eller är jag något mera? Och oändligheten själf; huru och af hvilka trådar är dess brokiga väfnad fogad? Måhända skall frågan, som i dina stilla stunder kväller fram öfver dina läppar, förstummas i den allt förtärande striden för tillvaron. Men det kan också hända, att den etsar sig in med eld i ditt hjärtas rötter och dör först med dig. Du gör dig då i din känsla, fantasi eller tanke en föreställning om universums underbara byggnad, om den yttersta grunden och det yttersta målet för ett människolif. Kanske stöder du dig på en viss religionsuppfattning, som synes dig gifva det tillfredsställande svaret på din andes spörsmål. För en stor del människor tjänar en positiv religion såsom världsoch lifsåskådning.