Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Län och Dal-Regeméntet, hvarest Statssamt Allm Bese.- och Ekon.-Utskottens Utlåtande, N:o 7Z. 9 hvarest soldat-torp ej vore anlagda eller hjelprotar funnes, vid Westerbottens Regemente inom Westeroch Norrbottens Län, emedan torpen vore upptagne antingen på allmänning eller ock på rotens samfäld ta mark, samt vid Jemtlands regemente, af den grund, att genom det med orten stadfästade contract ej liera än endast en hemmansdel om hvarje soldat deltoge, och således inga utrotar vid detta regementet befunnes; att, vid Bobus Läns Regemente och Norra Bataljonen deraf, genom det den 20 September 1783 stadfästade contract, det vore utstakadt, huru mycken åker omkring soldattorpen borde finnas, äfvensom stadgadt, att den rotehållare, å hvars egor torpet blifvit anlagdt, borde undfå af med-intressenterne ersättning i penningar, efter öfverenskommelse, eller behörig undersökning samt stadfästelse af Landshöfding och Regements-Chef; samt att ehuru något fastställdt kneckte-contract för den år 1791, från Cavallen till Infanteri förändrade Bohus Läns Regemementes södra bataljon, ej funnes upprättadt, Kongl. Maj:t likväl, enär redan under den 24 Februari i Nåder förordnats, huru södra bataljonens soldater med torp skulle förses, och Landshöfdingen tillkännagifvet, att, till förekommande af tvister mellan stamoch utrotar, han den 1 Juni 1807 förordnat, det Kronofogde med två Nämndemän, efter anmälan och anställd besigtning å torpen i alla delegarnes närvaro, skulle, efter de af Landshöfdingen utstakade grunder, bestämma utrotarnes ersättning till stamroten i siid och hö, in natura eller efter markegångspris, och med rättighet för den med förrättningen missnöjde att, inom viss tid, hos Landshöfdingen anföra hervar, i Nåder ansåge bäst, att för Bohus Läns Regementes begge bataljoner vid hvad om hjelprotarnes ersättning till stamroten sålunda förordnadt vore, borde förblifva; att, i följd häraf.
Häradshöfdingeboställenas antal utgör nemligen allenast femtiosex, hvilka efter antagna försäljningsvärden blifvit uppskattade till vid pass 650,000 R:dr Riksmynt, motsvarande efter 5 procent en årlig inkomst af 32,500 R:dr, och högsta lönen för en Häradshöfding bestiger sig till 112 R.dr 50 öre R:mt, förutom tingsgästningspenningarne. hvilka icke heller äro af någon betydenhet, och saköresmedlen, de der efter min tanke alldrig borde tillkomma Domare. Jag antager, att, om sistnämnda lagförslag vunne bifall, Staten behöfde anslå löner, hvilka svårligen kunde sättas lägre än till 4,500 R:dr för hvarje Landtdomare; och då desse sannolikt finge ökas till ett antal af närmare 200, skulle sammanlagda kostnaden belöpa sig till föga mindre än 900,000 R:dr Riksmynt, dock med afdrag af ofvanberörda nu befintliga inkomster. För den stora vigt frågan äger äfven i det afseende att egentligen på grund af Underdomstolarnes ransakning och protokoll i högre Rätter dömes, skulle måhända den omnämnda penningeuppoffringen icke vara allt för mycket afskräckande; men i hvad fall som helst bör icke förbises svårigheten att omedelbarligen antaga en lag, hvilken, innan den kunde sättas i verket, erfordrade så stora och genomgripande administrativa åtgärder, som äro förenade med en dylik reglering af landets alla domsagor och tingsställen. Vill man derföre saken, >180 så måste man vata betänkt på att i tid göra för sig klart, huru den må kunna tillväga bringas, hvarvid man utan tvifvel jemväl komme i tillfälle att säkrare bedöma följderna af förslagets antagande. Det vöre förthy nödigt, att de åtgärder, som er fordrades för denna angelägenhets fullständiga utredning, icke uppskjötes.
Och alla skrattade och gjorde miner åt henne. — Jo det lönar sig att vara vacker, kan man se, — sade Annika, en lång bleklagd jänta, och försökte qväfva sitt skratt. — Vacker flicka, vacker gåfva! — tillade svarta Malin och torkade sig om munnen med en betydelsefull åtbörd. Elsa kände sig på en gång förlägen och ond. Hvad hade de att göra med de gåfvor hon fick. Men hon var icke van att tåla sådant skämt. Det hade hon visat mer än en gäng förut. — Hvad du är afundsjuk, svarta Malin, — sade hon och höll upp ringen för den som sist talat, en tjock, svartmuskig flicka med grofva drag och skelande ögon. — Det skulle nog vara något för dina krokiga fingrar, kan tänka. Men du kan hafva nog af långe Gudmund du, som jag ratade. — Tvy trå mig för slikt — svarade den tilltalade föraktligt och spottade tre gånger framför sig — med mig får den elake ingen makt. — I morgon är ringen blott ett torrt löf, ska' du få se — inföll Annika. — Gjorde du som jag, kastade du honom genast i strömmen. Fingerlisa hade under tiden betraktat ringen. Hennes vackra anlete färgades af en liflig rodnad. Ifrån att skratta och skämta som de andra blef hon plötsligen tyst och allvarsam, och hennes röst hade en bitter skärpa, när hon inföll: — Vi gå i vakstugorna hvarje afton och bedja den allsmäktige skona oss frän trolldom och satans frestelse, och så löpa våra egna grannar efter honom, som flugor efter smör. Hur många gånger har du rest vackra Elsa? Vid denna fråga tårades Elsas ögon. Att tro henne vara så förtappad, att hon reste till Blåkulla, hade ingen förr gjort. — Hvad tron I väl om mig? — sade hon häftigt. — Tron I kanske, att jag icke kan mina stycken så väl som I Men akta dig Lisa, det är inte första gången jag hör din onda tunga löpa. — Akta mig och hvarför det? — frågade denna med ett tillgjordt skratt. — Tror du, att jag inte såg dig i går qväll, så vacker du är, när du satt som en kråka på postmästarens tak. Du är en gemen trollpacka du, så mycket du vet.
Det är, enl. min åsigt, ganska riktigt och nödvändigt, att del Utsk., som föreslår, luiru bevillningen skall utgöras och fördelas, jemväl afgifver förslag till den stadga, hvilken dervid skall tjena lill efterrättelse, hvarefter Ständerna för deras del antaga Bevillnings-stadgan, men häraf följer ingalunda att Utsk. eller Ständerna skulle tillvälla sig en större makt, än den de förut haft, att nemi. Konungen oåtspord i sådana ämnen lagstifta. För att begagna ett exempel, så känna vi, alt civiloch criminal-lag stiftas af Konung och Ständer gemensamt, men det är derföre icke LagUtsk. betaget att, med anledn. af derom väckt fråga, afgifva förslag till förändring af sådan lag, lika litet som Ständerna äro förhindrade att förändringen för deras del antaga, ehuru densamma icke blifver gällande lag, förr än Konungen gillat Ständernas beslut. Det är således oriktigt att påstå, det Ständerna skulle genom förslagets antagande hafva inkräktat å Konungens lagstiftningsområde, och enär grundlags-ändrings-förslaget, hvilket? redaktion jag icke på något sätt finnér tvetydig eller vilseledande, otvifvelaktig! utgör en förbättring af det nuvande sättet för bevillnings-ärendens behandling, får jag vördsamt anhålla, att 11. o. Ad. behagade bifalla nu förevaride punkt af Utskis Mern. Frih. Sprengtporten: Jag ber att få fästa den siste värde talarens upmärksamhet deruppå, att det är en betydlig skillnad i det nu gällande och det föreslagna stadgandets redaktion. I det förra heter det, att Bevilln.Utsk. skall författa förslag till Bevillningens utgörande och i det sednare, att samma Utsk. skall afgifva förslag till Bevillnings-stadgar, hvilket är något helt annat. Den jemförelse, samma talare updragit emellan behandlingen af bevillningsoch lag-frågor, är icke heller fullt tillämplig, ty till stiftande af civil-lag erfordras Konungs och Ständers sammanstämmande beslut, men i afseende å bevillningens utgörande och fördelning ega Ständerna allena att besluta.
Yngre söner af en efter 1809 upphöjd Friherre, kunna möjligen ärfva Friherresknpet, men helt annorlunda år, 6å vidt Utskottet kunnat förstå, meningen af de emellan 1792 och 1809 utdelade Friherreoch Grefvediplomer, förhållandet med de i lägre värdighet qvarblifne grenar ; f de;sa Ätter. Ingen af dessa kan vara Ättemän af den främre slågten, och Riddarhus Ordningen måste således bestämdt stadga hvilken år hufvudman för den lägre. Det är i detta afseende och till undvikande af hufvudmannnrättens nyss omtalte hoppning från en gren till en annan, som Utskottet ansett eig böra föreslå bibehållandet af hittills gällande •3* Den ig Augusti e% m• stadganden, och derföre infört under 2;dra m»m. af denna § ett särskildt undantag frän de förut uppgifne reglorne, sfödt på samma grunder som i 2;dra mom. af 2 §. i 1818 års Riddarhusordning äro ofsedda. De ändringar Utskottet föreslagit, rörande Ättemän och Hufvudmän, åsyfta således endast förtydligande och rättelse i de obestämda och ofta förvillande uttryck, som innefattas i 2:dra och io:de §§. af berörde Riddarhusordning, hvarjemte Utskottet föreslagit en sådan redaction af paragraphen, hvarigenom erhålles ett stadgande, som utmärker huru förhållas bör med hufvudrnannaråtten, när en medlem af en gammal Adelig Ått blifvit efte^ 1809 upphöjd till högre värdighet, utan att då äga söner, men sedermera erhåller sådana. Att ett sådant stadgande saknas i 2 af j 818 års Riddarhusordning är redan visadt, men lika tydligt år, att det ej eller finnes i den io:de §, fullständigt uttryckt.
De två skulle ha förstått hvarann! Först denna sommar hade Röde prinsen kommit att läsa Beppos dikter, och deras stormfulla klang hade tjusat honom. Detta var eld och glöd! Bristen på konstnärlighet stötte honom icke tillbaka, snarare tvärtom. Det fans lättsinne och galgenhumor och verldsförakt i sjelfva formen — Max kriticerade icke, han lät sig ryckas med. Ellen delade hans beundran. Det var en sommardag i Dolce Napoli. Golfen dernere låg stilla och blank; öfver dess yta dallrade luften af hetta. På andra stranden skymtades skogen i blåaktigt soldis; ett rödt tegeltak lyste fram derur. Kväfvande hett var det, till och med i palmernas skugga. Ellen satt på mossan, stödjande sig emot ekens stam, och Max halflåg vid hennes fötter med Beppos Vallmoknoppar framför sig. Han hade nyss slutat att läsa en strof; nu såg han upp. »Tror du på en kärlek som — som» — han hade tydligen svårt för att finna ord — »som — ja, som kan offra allt — lif och död — hm —» Hon smålog en smula öfverlägset. »Hvad menar du?» »Ja, jag vet inte — något stort och stiligt — och obändigt — —?» Det kom ett underligt uttryck i hans ögon. »Läs nu vidare», sade hon. Han lydde, läste med sin tunna, klanglösa röst, som ofta slog öfver och blef oartikulerad, när rytmernas lidelse ryckte honom med. Blodet steg hetare och hetare på hans kinder. Ellen lyssnade med en blandning af tjusning och beklämning; der var något i tonen som skrämde och något som drog. Men när han såg upp, tog beklämningen öfverhand; der fans nu åter det der uttrycket i hans ögon. »Dröj i mina armar, flicka, Låt oss himlens nektar dricka Med de tjusta läpparne. Kyssas tills de matta domna I hvarann, likt bin som somna In i rosenkalkarne.» Deras blickar möttes. Hon greps af ängslan, men sökte beherska den. Emellertid steg rodnaden på hennes kinder; och i och med detsamma, hon märkte det, kom oron öfver henne; hon slog ner ögonen.
För utredande af beloppet och beskaffenheten af hvarje särskild, i Riksgälds-kontorets hufvudbok för sistlidet år upptagen, skuldpost samt dess ökning eller minskning under revisions-året, få Revisorerne, med bibehållande af den i flere föregående revisions-berättelser begagnade uppställning, här intaga en fullständig uppgift på: Riksgälds-kontorets ntbulanserade Skulder. vid vid Ränteburandes 1856 års slut. 1857 års slut. Obligationer med 5 procents ränta, hvilka, i anseende till deras ordalydelse, icke kunna uppsägas 6,750: 6,750: » med 4 procents ränta, utfärdade till Rikets Ständers Bank, eller dess ordres, att årligen, till ett antal af 22 stycken, å 4000 R:dr hvardera, eller å ett sammanlagdt kapital-belopp af 88,000 R:dr B:ko, infrias 2,464,000: 2,376,000. » med 3 procents ränta, för upplånta medel Transport: 2,470,750: 2,382,750: 3 Transport: 2,470,750: till utbetalningar å kreditivet för neutralitetens upprätthållande, (serien A.) 7,250: Obligationer med' 4 procents ränta, för d:o d:o (serien B.) 559,500: » med d:o, dito — Insatt fond till säkerhet för Götha kanals framtida underhållande, emot 5 procents ränta, 93,926: Beviljad och afsatt fond för Södertelje kanals underhållande, emot d:o, 30,000: Innestående lösen för å skattejorden växande ekar; å hvilka medel 4 procents ränta ekeplanterings-kassan godtgöres . 194,846: 24. 1.
Wennerholm ett byggnadslån af 1000 r:dr, hafva fullmäktige i Riksgälds-kontoret, enär detta lån icke förr än efter den för lånemedlens lyftning stadgade yttersta tidepunkt vöre utgifvet, samt åbyggnaden på den derför inteknade tomt ej heller fullbordad och brandförsäkrad, inom de» Oib. till R. St. Fröt. tS50 9 tSSJ. * Sami. i Afd. 22 Höft. 2 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 79 i sådant hänseende fastställda termin, vägrat emottaga den för detsamma afgifna skuldförbindelse nied dertill hörande säkerhetshandlingar; hvarefter byggnads-koramittéen hos Kongl. Majit i underdånighet anhållit, att som ej allenast sistnämnde lånebelepp, utan äfven de öfrige af kapiten Klingström återbetalda medlen blifvit till andia lånsökande utlemuade, nådig proposition angående den bestämda utlåningsoch byggnads-termiuens förlängning med hänsigt till de lånemedel, som först efter denna termins utgång varit för kommittéen ånyo disponibla, mätte till Rikets nu församlade Ständer aflåtas; — och har Kongl. Majit, med bifall till denna underdåniga anhållan, genom en, under Nio 13, i lista samlingen af Bihanget till Riks-ståndens protokoll införd proposition af den 15 November nästlidet år, föreslagit, att ifrågavarande medel, oaktadt hvad i afseende på tiden för lånens utgifvande, och egendamarnes bebyggande i allmänhet blifvit stadgadt, ej kunnat iakttagas, likväl måtte, under för öfrigt föreskrifna vilkor, för det afsedda ändamålet få användas.
Uti en sednare, den 9 Juni samma år aflåten, underdånig skrifvelse yrkade norrska regeringen ytterligare, att, som af en från konvoy-kommissariatet norrska regeringen tillställd afskrift af kommissariatets räkenskaper för år 1838 befunnits, att utom förnämnde, år 1837 ulbetalde, 78,493 r:dr 36 sk. svenskt banko, konvoy-kassan för ifrågavarande expedition ersatt svenska stats-kassan år 1838 ett bolopp af 162,648 rd:r 5 sk. 10 rst., eller sammanräknadt 241,141 rd:r 41 sk. 10 rst., det alltså vore Andelar af sistnämnde summa, eller 43^843 r:dr 46 sk. 10 rst., som tillkomme norrska regeringen i ersättning. Konvoy-kommisariatet anbefalldes alt häröfver inkomma med nytt underdånigt utlåtande, hvilket afgafs den 26 Februari 1841, och innehöll, att ordalydelsen i Kongl, brefvet den 30 Juni 1832 tydligen förutsatte, om ej alldeles motsvarande antal och storlek af örlogsfartyg från hvardera marinen, åtminstone lika lång expeditionstid, och att, såsom en följd deraf, då sådant icke inträffade, de föreskrifna ^tdelarne endast kunde beräknas af det belopp, hvartill kostnaden för de svenska örlogsfartygen uppgått under den tid, de svenska och norrska fartygen varit förenade, alldenstund ersättningen eljest någon gång kunde komma att öfverstiga icke allenast hela norrska expeditionskostnaden, ulan ock norrska slats-verkels hela bidrag till konvoy-kassan under tiden. Härvid borde, i konvoy-kommissariatets tanka, dessutom komma i betraktande, att, enligt hvad inhemtas kunde af ett, konvoy-kommisariatets utlåtande bifogadt, embetsbref från Hans Exc. herr Stats-ministern för utrikes ärendena, Grefve Wetterstedt till norrska herr Stats-ministern af den 22 Juni 1832, Kongl.
Delta Ståndets beslut hade sin orsak deruti, att Ståndet ansåg, att destillefingen 266 Den 3 November f. m. skulle beskattas lika med tillverkningen, i hvilket fall det icke förefanns något skäl, att serskilda personer skulle hafva upsigt öfver distilleringsverkel; men då nu, sedan dess, uti Förstärkt SlatsUlsk. blifvit afgjordt, alt destillcringsverken skola vara befriade från skatt, så upkommer derigenom ett helt annat förhållande, ly det kan då blifva en abledning för distillerings-idkarne att missbruka sin rättighet. Jag får derföre hemställa, att R. o. Ad. behagade frångå sitt förut fattade beslut och antaga inbjudningen, till följe hvaraf äfven uti 85:te §:n bör på 2:ne ställen införas de af Ståndet förut uteslutna orden ”eller tillsyningsman.” Gr. Jag är hufvudsakligen förekom men af den siste värde talaren. Det är gifvet, att då R. o. Ad. förut beslutat, att dislilleringen skulle få ifrågakomma endast med enkel redskap, och emot samma skatt, som om denna redskap blifvit begagnad till bränvinsbränning, så kunde serskilda kontroller i afseende på dislilleringsverken icke vara behöflige, hvilket nu deremot torde blifva nödvändigt, sedan genom förstärkt SlatsUlsk. blifvit afgjordt, att ingen serskild afgift skall för distilleringen erläggas. Jag anhåller derföre, att R. o. Ad. behagade bifalla inbjudningen. Uppå härefter framställd propos. antog R. o. Ad. Utskts i denna punkt gjorde inbjudning till instämmande i Presteoch BorgareStms beslut, och ansågs den derjemte ifrågaställa voter:s-propos:n hafva förfallit. 8:de punkten, ang.-de de i 83:te §:n förekommande orden ”eller distillerings-idkare.” Gr. Lagerbjelke:
En omarbetning af Flottans nuvarande reglemente för tjenstgöringen vid stationerne har länge varit af behofvet påkallad, helst en mängd föreskrifter i samma reglemente dels blifvit förändrade, dels utgått, dels fordra en omredigering, om Rikets Ständers Revisorers yrkande om nytt redovisningssätt skall vinna nådigt afseende. Rikets Ständers Revisorer förmena, att icke någon redogörelse för de nybyggnader, hvartill nybyggnadsanslagen blifvit använde, finnes, hvarföre nuvarande redovisningssätt icke hindrar att ju icke anslagen till Flottans nybyggnad användas till Flottans underhåll och tvertom. Detta måste likväl vara grundadt på något missförstånd om rätta förhållandet, ty när anslag är lemnadt till nybyggnad uppköpas nödige materialier dertill, hvilka upphandlingar, såsom Herrar Revisorer jemväl omförmält, afföras på nybyggnadstiteln, och om, såsom äfven för alla större nybyggnader varit förhållandet, särskild liqvid för ett nybyggnadsarbete är anbefalld, upprättas en sådan vid arbetets slut och ingår till Kongl. Förvaltningen af sjöärendena. Hvad dervid kan anmärkas är deremot, att alla dagsverken af timmermän och handtverkare med deras underbefäl, som hafva sin aflöning på särskild stat, icke äro beräknade eller lagde på arbetet, hvilket dock, för att beräkna arbetets sanna kostnad, borde ega rum. — 299 — Hvad Herrar Revisorer uppgifvit sig känna om bokföringssättet inom Europas största Mariner, der antalet fartyg är mångdubbelt större än det svenska Marinen sannolikt kommer att uppnå, är en kännedom, som utan tvifvel vid blifvande omarbetning af reglementets föreskrifter och bokföringsmethod kan blifva till mycket gagn; dock lärer utan tvifvel den personal, som användes, vara lämpad efter det arbete, som förrättas; och synes, att döma åtminstone af franska Marinens rullor, den civila tjenstemannapersonalen der vara, i förhållande till Flottans storlek, vida mer omfattande och mångtalig än hos oss. Huruvida en påkallad förändring må komma att ega rum, torde bero på Eders Kongl. Maj:ts nådiga beslut. Vid § 3.
Aldrig skall ett barn kunna realisera allt det hopp, det ingifver vid modrens bröst; och aldrig böra föräldrar i en framtid fordra tacksamhet för sina omsorgsfulla bemödanden; ty dessa medföra sin egen ljufva belöning: i blotta ägandet af en varelse att egna dem åt. De moln, som hotade att förstöra tvenne menniskors – nej en hel familles, välfärd, äro sannt och troget tecknade. Hade Lagmannen hört till den classen af män, som anse qvinnan icke böra duga till annat än laga mat, och hade Elise icke vant sig att göra sig sjelf reda för hvad hon ville, så hade några sega kycklingar och några hårda ord härjat likt en vådeld ett helt hem. Ack! om menniskan icke hade något sinne för hårda ord! men vill hon allvarligt blifva det förutan, eller öfva sig på att för dem blifva döf, då skall hon omsider känna liksom en sköld af någon osynlig hand (en Engels) hållen för hjertat, mot hvilken de hårda orden, som voro ernade att såra detta, återstudsa – och från örat skola de snart förklinga. (Af erfarenhet vet jag att detta icke är någon villa). De sex flickornas portraitter äro oöfverträffliga, Petrea är isynnerhet lifslefvande. Sådant intrång i naturens skapare-handtverk, som hon hade för sig, användes nog ofta, lika fåfängt af ägarinnor till så förkorta som förlånga, förbreda och föroppstående näsor. De kullerbyttor, hennes alltför lifliga fantasi låter henne vidkännas, så in natura, som i inbillningen på balen, framställa henne för oss, som en martyr för sällskapslifvets förstelnade, och all sällskapslikhet dödande, former. Ingenting är också vanligare än motgångar, såsom följder af felsteg emot det passande, för unga, lifliga personer, hvil» kas lynnen äro mera vända inåt än utåt. Candidaten och Louise, som ”drogo ihop till sitt bo, liksom två fåglar, hvilka qvittra för hvart strå” funno derigenom mångdubbelt interesse för den epok i lifvet då man sätter eget bo.
Men dä han blifvit väckt, förr än det pockande ropet på representationsförändring höjdes, kan jag icke i likhet med en annan talare finna, att han bär vittne om svaghet. Dä motionen för flera månader sedan gjordes, behandlade vi ännu våra angelägenheter under yttre lugn och utan att reformsällskap, eller hvad de bearbetande sällskapen heta, sökte inverka på vår öfvertygelse. Den 14 Juni e. m. 93 livall Frill. Tersmeden sagt, såsom hotelse eller något annat, lemnar jag obesvaradt, öfvertygad, att detta Stånd icke later föra sig i någon annan riktning än det sjelft vill. Då jag anser mig icke kunna tillstyrka något bifall till Frih. Palmstjernas motion, anhåller jag att Ståndet icke måtte antaga den modifikation, Gr. Frölich föreslagit eller någon annan som helst. Om vi fattade ett beslut, i detta ögonblick dä det i alla fall fåtaliga Ståndet nu är vicia fåtaligare än eljest, så torde manga af vära fränvar. ledamöter, anse det för en öfverraskning. Jag tror derföre, att om man vill fullfölja denna fråga, bör man återremittera betänk., pä det att saken, sedan han från Utsk. återkommit, må kunna företagas när Ståndet är mera talrikt församladt. Frih. Tersmeden: Hr von Hartmansdorff har här yttrat, att jag skall hafva framställt en hotelse till Ståndet. Jag hemställer till R. o. Ad., som hört mitt yttrande, om det innebär någon hotelse; tvertom det innebär blott ett öppet uttalande af mina tänkesätt i denna fråga, hvilka jag ansett mig pligtig att här framlägga. Hr Printzensköld har omnämnt mitt deltagande i reformsällskaper och sagt, alt de äro utom lagen. Jag har visserligen deltagit i dessa sällskapet-, ehuru ganska obetydligt, men jag har tillhört minoriteten och jag kommer äfven att tillhöra minoriteten inom delta hus. Sedan jag blifvit riksdagsman har jag tillhört denna minoritet, men det skall likväl icke afskräcka mig, att yttra min öfvertygelse, sä länge jag eger det hopp, att jag dermed kan göra något gagn.