Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag frågar, om det kan vara skäl att, då en Dansk man, som i 10 år vistats i Sverige och erlagt skatter, vill anlägga en fabrik, säga till honom: Du får icke anlägga någon sådan, förr än Konungens Bef:de meddelat dig tillstånd dertill. En talare, Hr von Ehrenheim, har sagt, att man borde iakttaga försigtighet, men jag kan icke inse skälet härtill, ty, om Danskar, hvilka alltid hafva visat sig vara ett sparsamt och idogt folk, vilja inkomma i Sverige, så vore det ju mycket förmånligt för oss, som under 100 år erkänt och ständigt måste erkänna, att vi behöfva arbetskraft, att vi behöfva armar. Hvad den siste värde talarens yttrande, att vi borde betinga oss reciprocitet, beträffar, så kan jag icke finna annat än, att Utsk:t i ifrågav:de punkt föreslagit en sådan, då Utsk:t säger, att »likartade bestämmelser för Sverige och Danmark» borde beredas. Förslaget innebär ju, att samma fördelar skulle beredas Sverige som Danmark. Kan det väl vara skäl, att det lilla sundet skulle utgöra en så oöfverstiglig gräns, att icke en Dansk, som kan finna för sig fördelaktigt att öfverflytta sin rörelse till Sverige, skulle ega tillstånd dertill, och i hvad afseende kunna politiska skäl påkalla ett förbud derför? Om vi också befarade, att ett bifall till denna punkt skulle utbasunas såsom politisk skandinavism, så synes det mig i sanning som om Svenska representationen icke behöfde bekymra sig derom, och jag skall för min del icke låta 238 Den 31 Januari e. m. afskräcka mig hvarken af skuggrädsla eller några andra betänkligheter från att gifva min röst för en åtgärd, som synes mig så rättvis och billig. Jag vill till slut förklara, att jag instämmer med Frih. Sprengtporten deruti, att det vore besynnerligt, om, på samma gång vi inbjuda till en Skandinavisk exposition, vi förvägrade medborgare från Danmark och Norge att här slå sig ned och arbeta till vår fördel. Af nu anförda skäl yrkar jag bifall till punkten. Frill. Hamilton, Hugo: Efter den siste värde talarens anförande, i hvilket jag helt och hållet instämmer, har jag ganska litet att tillägga.
Uppå de hos Kongl. Maj:t i underdånighet fullföljde besvär emot Kongl. Maj:ts och Rikets Syea Hofrätts i målet gifna beslut, har utslag den 28 Januari 1857 fallit af innehåll, att, ehuru stadgandet i Kongl. Förordningen den 10 April 1810 icke varit i afseende på omförmälda qvinna tillämpligt, och hon, hvars vid ankomsten till länshäktet medhafda barn då redan varit mera än sex veckor gammalt, följaktligen bordt, enligt 3 Kap. 6 § Straff-balken, utan vidare uppehåll insättas till undergående af henne ådömda tolf dagers fängelse vid vatten och bröd, så vida särskildt hinder derför icke motte; samt genom hvad Kongl. Maj:ts Befallningshafvande anfört och åberopat derom, att under strafftiden nödig vård om barnet, afskildt från modren, ej kunnat anskaffas, ett sådant hinder ej finge antagas vara ådagalagdt; dock som Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes åtalade förfarande icke vore af beskaffenhet att kunna till ansvar och ersättnings-skyldighet föranleda; pröfvade Kongl. Maj:t skäligt gilla det slut, hvaruti Hofrätten i målet stadnat. Emot Rådstugurätten i Westerås har åtal inför Kongl. Svea Hofrätt varit utfördt derföre, att uti tre vid bemälde Rådstufvurätt anhängig» konkursmål anstånd med boupptecknings-cdens afläggande blifvit lemnadt till den i offentliga stämningen utsatta inställelsedag; och genom utslag den 21 December 1853 har Kongl Hofrätten, i fråga om ett af nämnda konkursmål, hvilket tillkommit genom gäldenärens egen cessions-ansökning, förklarat, att, emedan sådant anstånd vore lemnadt, oaktadt konkurs-lagen uti 65 § förmår, att gäldenär skall vid första förhöret, eller, om han då är hindrad, genast derefter omförmälde ed fullgöra, samt Rådstufvurättens protokoll icke upploge någon omständighet, deraf anledning förefunnits att ens något anstånd med odens alläggande R. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berällelse för är 1857.
Det hai warit i sädant ändamål Utskottet med skäl päräknat att maina de säkraste och mast pälitliga upgif, ter, dä Utskottet anmodat Hufwudstadens Architeet, Herr Prvfestorn Osörvcll, att meddela sitt utlätande, hwaröfwer Herr Hof-ZntendentcN 8unclv»ll sedermera blifwit rädfragad och deruti till alla delar instämt, hwilkct Utffottetjemts sitt eget dcrpä grundade tlllstyrkande, förut haft den aran till Ridderskapct och Adeln inlemna. Fri - Den 16 Aprik. 643 Friherre C-äer-tröms anmärkning, att den föreflagne Lambouren wid ingängen till Salen skulle stämma Architecturen, torde finnas uti sjelfwa förflaget tillräckeligen beswarad, dä detsanrma uplyser, att denna Tambour bor^ de görns flyttbar, för att under de kalla ärstidcrne kunna upställas och dessemellan wara beqwäm att undanflpt. ta, samt säledcs icke i Något afseende stadande för Archi» tecturen i öfra förstugan. Hwad Friherre stleäetstiom widare anfört, rörande Riddarhus - Salens upwärmande genom immrör, hwilka förmodeligen stulle ledas under hela golfwet och frän del nedra rummen befintclige eldstader upcldas, tror Utstötte^ deremot blifwa till nyttan det fullkomligaste förslag, som till ändamälets befrämjande borde antagas, ehuruwäl Ut» stöttet för det narwarande, i brist af nödige tillgängar till nplysning om kostnaden af en sädan mindre wänlig inrättning/ icke kunnat upgifwa någon beräkning.
Det af mig i mitt förra yttrande omnämnda förslag har följande lydelse: ”Mister delegare jord, hvarå han skog fredat eller plantering gjort, och får i stället annan jord, derå ingen eller sämre skog eller plantering finnes, eller varder samfäld skog skiftad; då skall, så långt ske kan, byte af skog och plantering ovilkorligen ega rum, och för öfrigt ersättning gifvas, i penningar, om den, som mera skog erhållit än på hans andel beKipit, det yrkar och säkerhet för lösepenningen erbjuder, men eljest i skog. Ersättningen bestämmes efter föregången besigtning af landtmätare och gode män. Utgår ersättningen i skog, bör den utsättas i en bestämd trakt till afbalkning på viss tid för den eller de delegare, som lemnat sina bättre skogslotter, samt i stället fått sämre; och må delegare så väl om nämnde tid, som den för penningelösens erläggande, öfverenskomma, men om de ej kunna sig derom förena, skall skiftesman och gode män i ämnet besluta.” Jag anhåller vördsamt att delta mitt förslag måtte blifva föremål för en af proposma. Gr. Mörner, Carl Göran Detlof: Det! kan icke bestridas, att många olägenheter upstå genom den nu gällande förordn., rör:de de till följe af laga skifte upkommande skogsliqvider, men jag tviflar alt olägenheterna undanrödjas genom det af Utsk:n framställda förslag. Det flesta talare, som yttrat sig, hafva hyst ömhet om den jordegare, hvilken vid skiftet skulle komma alt tillträda en skogs - Den 13 November. 17 skogsmark, å hvilken den afträdande i stället bekom afverkningsrätt. Härvid tager jag mig friheten erinra, att det är den afträdande, om hvars egendom man disponerar. Om liqviden är rätt upgjord, är, sedan öfverlopps-skogen blifvit borttagen, marken försatt i det skick, hvaruti tillträdaren liar lemnat sin. Ofverskottet tillhör afträdaren, och nog är det hardt, alt den egendom, som är bättre vårdad, skall blifva en person afhändad samt en annan tilldömd.
Det visar sig således att omförmälde, til! följd af Kongl. Maj-.ts Proposition af Rikets Ständer beviljade anslag varit föranledt af Direktionens för Institutet åtgärder, uppenbarligen åsyftande att vid Institutet åstadkomma större utrymme och möjliggöra ett bättre ordnande af såväl undervisning, som öfriga förhållanden. Om delta icke ännu kunnat förverkligas, såsom beroende af den pågående] nybyggnadens fullbordan, lärer häraf icke fog finnas för ett sådant omdöme om Direktionen, som synes ligga till grund för motionen. Då föröfrigt väl kändt är, att Kongl. Maj! icke undandragit Institutet sin nådiga omvårdnad, utan fasthellre det varit just geuom Kongl. Maj:ts ofvannämnda framställning Rikets Ständer kommit i tillfälle att bevilja anslag till den ifrågavarande byggnaden, medelst hvilken Institutet torde kunna komma att bättre än hittills motsvara sin bestämmelse, får Utskottet vördsamt tillstyrka, att någon Rikets Ständers åtgärd icke må i anledning af motionen vidtagas. Stockholm den 11 Oktober 1860. Allm. Best.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 192. 11 N:o 192. Ank. till Exp.-Utsk. den 12 Okt. 1860, kl. 12 midd. Betänkande, i anledning af väckt motion om ny uppskattning af civila och militära boställen, hvilka af embetsoch tjenstemän innehafvas.
Ridderskapet och A« Deln med granskningen af witzö utaf Utskottet gjorda tillstyrkanden, hwilka kanhända skulle leda til! rubbning i de inrättningar, som kill en mängd olyckligas underhall här i Riket äro gjorda, och till hwilken granskning jag såsom ledamot af Seraphimer-Ordens Gillet skulle anse mig befogad. Jag har ej eller nu tillgäng till de papper och dvcu» mcnter, som för en sadan granskning skulle behöfwas; utan sär allenast anföra, att, dä detta mäl under form as underdånig önskan till H. Kongl» Majtt Den z Junii. 489 Majit framföres, sä kan twisivelsmäl ej äga rum, att HanS Maj.t gör deruppå det afseende som de förra inrätlningarnes beskaffenhet kunna medgifwa. Herr Landt-Marskaiken gjorde derefter prv. posnion pa betänkandet, hwiiken Bifölls. OpnadeS Herrar Bankmäns lista till wal af Electorer uti nio tid efter annan inträffade varancerj/ och hade dertill blifrvjt utftdde: N:o Z6 Grefwe korton, kabian, En af Rikets Herrar. 87 Grefwe levenheim, 6arl Oustak. iZo Friherre von Otter, Oullaf. 254 — I^aAerb^elke, ^xel. 284 — Örnlkoicl, ^oliWillielm. 290 von koten, Fuslmägtig Fri herre nk VVetterlleät, kric. 447 Herr äVyndlaä, Larl. 501 käklman, Otto kreärie. 2 ivy ^nk,artvär6, kelter. Major. Äfwenwäl anmodade Herr Landt-Ukarskalken Herrar Eleckorerne, att jemte utwäljande as ledamöter till de 2.ne särskilta Utskotten »rse en ledamot i Lag-Utskottet ester Herr von Lecker, som, för någon lid bortrest, förklarar sig icke widare kun, na till Riksdagen återkomma.
Den grymme härjarn kom. Hvad skada här han bragt åstad Från grinden ej vi se För dessa täta gröna blad I åldrig lind-allé; Men bakom den är allt i grus – En brandmur, svart af rök, Står ensam upprätt af ert hus Se’n ryssarnes besök. Då fienderna seglat af, Vid brandens gny och brak Jag in i brasan mig begaf Att rädda blott en sak. Jag ryckte från rustkammarns vägg Er stamfars fältherrsvärd Och kom, fast svedd i hår och skägg, Med det ifrån min färd. Vill Gud, skall jag få se er hand En gång det draga käck Till hämnd för vårt beträngda land Och moskowitens skräck. Men tills den kommer denna stund, Klenoden pryda må Er borg, som snart på gammal grund Ur askan upp skall stå. De gode bondemänner här Ha grundat ut ett sätt Att visa eder huru kär De alltid haft er ätt: De bedja som en gunst allen Att för ert nya slott Få fälla timmer, bryta sten, Mot half dagspenning blott. Den gamle slöt. De hunnit fram Till öde, mörk ruin. Bland grus och spillror allvarsam Stod hemvänd carolin. Vid härjad härd för Sverges son En bild rann upp i håg Af landet, han drog ut ifrån, Och det, han återsåg. Hans blickar hvilade dernäst På folkets tysta flock, En skara barn och gubbar mest I lappad helgdagsrock. På magra kinder hungerns spår Förtydas kunde ej. Ur slottsherrns öga brast en tår, Han sade: vänner, nej! Slikt offer tar jag ej emot För denna stenhops skull, Så länge obrukt fins en fot Af mark för skördegull. Jag reser nöjd mitt enkla tak Af svensk och kärnfrisk fur; Det blir dock yppiga gemak Mot dem, jag sist kom ur. Det vore skam, om i vår nöd Mig snärde högmods garn. Jag vill se kinden åter röd På dessa bleka barn. Den kraft, vi räddat, är för god Att gå till sådan gärd; Jag lärt, hvad folkets svett och blod Och hvad dess fyrk är värd. Haf tack, min trogne fogde du, För klingan, som du frälst! Af egodelar var den ju Hvad jag bevarat helst.
Utskottets redan uttalade öfvertygelse i denna del eller om antagligheten af den Nådiga Propositionen i hvad den angår upphörande af börds-rätten i stad. Hvad åter angår börds-rätten å landet, hvarom Utskottet anser nödigt sig yttra, innan Utskottet upptager till bedömande hvad som blifvit anmärkt rörande det ämne, som i öfrigt utgör föremål för den Nådiga Propositionen; så kan, efter hvad ofvan förmäles, för närvarande icke vidare ifrågakomma att jemväl helt och hållet upphäfva denna rätt. Två Riks-Stånds beslut i motsatt syftning lägga deremot hinder; och då dessa Stånd, eller Ridderskapet och Adeln samt Bonde-ståndet, representera jordbrukande klassen, måste den mening, som genom deras beslut blifvit uttalad, företrädesvis förtjena afseende. Det är ock på sådan grund, som flere talare inom Borgare-ståndet påyrkat frågans återförvisning, pä det Utskottet, efter inhemtande af hvad i öfriga Riks-Stånd förekommit, måtte blifva i tillfälle att, med afseende derå, sig ånyo utlåta. Då nu Bonde-ståndet bifallit Utskottets förslag till sådan ändring i JordaBalkens 6 Kap., som inskränker börds-rätten å landet; dä inom Ridderskapet och Adeln ej eller någon talat emot inskränkning af denna rätt; och då inom Borgare-ståndet den åsigt allmänt gjort sig gällande, att börds-rättens upphäfvande i främsta rummet vore önskvärd, hvilken åsigt ock delats af åtskillige talare inom Preste-ståndet, der llertalet af de ledamöter, hvilka i öfrigt sig yttrat, ej eller motsatt sig en till inskränkning ledande lagförändring; — torde kunna för ostridigt antagas, att Rikets Ständer, lika med Utskottet, anse en sådan inskränkning af börds-rätten å landet böra ega rum, att de mest öfverklagade missbruken och olägenheterna af denna rätt, så vidt ske kan, undanrödjas, om än meningarne i afseende på sättet för inskränkningens tillvägabringande äro delade.
Ridderskapet och Adelns Protokoll för den 29 sistlidna Augusti, innefattande bland annat inbjudningar till Preste-Ståndet att instämma uti Ridderskapets och Adelns beslut, hvarigenom dels, med afslag å Stats-Utskottets hemställan uti 26 punkten af dess Utlåtande N:o 152, angående regleringen af utgifterna under Riks-Stalens Nionde Hufvudtitel, en årlig pension af 600 R:dr R:mt blifvit beviljad åt framlidne Öfversten Olof Abraham Bruncronas enka, Christina Charlotta Lagerheim, att utgå så länge hon lefver ogift, dels Utskottets hemställan i 30 punkten blifvit bifallen på det sätt, alt en årlig pension af 100 R:dr R:mt beviljats hvardera af framlidne Ölversle-löjtnanten N. H. Åkersteins fyra oförsörjda döttrar, att åtnjutas intill uppnådd 21 års ålder eller derförinnan skedt inträde i äktenskap; och fann Preste-Ståndet för godt att, med ändring af sina i afseende på berörda punkter fattade beslut, dessa inbjudningar antaga. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Stats-Utskottets nedannämnda Utlåtanden och Memorial: N:o 166, i anledning af gjorda framställningar om beredande af annan ernbets-lokal för Rikets Ständers Justitie-Ombudsman och hans expedition; N:o 167, Prot.-Utdrag den 3 September i860. 681 N:o 167, angående kostnaderna för tryckningen af Riks-Ståndens Protokoller vid nuvarande Riksdag, jemte dertill hörande Bihang; och N:o 171, i anledning af väckt fråga om ersättning af allmänna medel till Härads-skrifvaren CE. Ruckman för den förlust, han lidit derigenom, alt hans innevarande boställe blifvit för högt uppskaltadt. ■ Den 5 September. Frän Högloft.
Att den af Hr Brakel föreslagna summa för Chefen vid Arbt icke är för stor, vill jag äfven påstå, om äfven Officerarnes antal vid Arbt icke skulle upgå till större än vid Fotgardena eller vid Lifgardet till Häst, då många af ArbOflicerarne äro kommenderade vid Mariebergs läroverk, fästningar, kanoubesigtningar m. fl. ställen — och kommer härtill, att dessa Officerare, genom sin mera trägna tjenstgöring, icke 230 Ben 19 November. hinna så ofta besöka sin Chef utom tjensten, som GardesÖfficerarne, så kanske representationen något jemnar sig. Hr Brakel har i sin motion, för äldre Kaptener med batteri, föreslagit en tillökning af 1,100 R:dr r:mt, så att, då det är i K. M:s Nåd. Propos. uptaget 2,400 R:dr r:mt, det i stället skulle blifva 3,500 li:dr runt. Härvid yttrade Hr Brakel, att denna summa var uptagen lika med Aldre Kapteners utan batteri, då han ansåg, att på batteriet, som är passevolance, ieke bör beräknas någon vinst på truppens bekostnad. Detta erkänner jag fullkomligt, men påstår äfven att beviliningen borde uphöra, såväl på passevolaneen å batteri, sqvadron som kompani, då det på tummen uträknas från K. KrigsColhm för hvarje karl, och passevolantören sedan endast blifver ett ombud för kronan, hvarigenom kronan har vinst. Ar det då lör detta besväret, ombudet eller passevolantören åtagit sig, som han beskattas. Att det linnes passevolantörer, som varit beskattade efter 500 lt:dr r:mt, men icke haft 5 Ibdr r-.mt i vinst (jag vågar icke säga förlust), tyckes bevisas derigenom, att de icke lör längesedan upsade passevolancen. Lika så lätt som en passevolantör kan ena året hafva en vinst, kan han det andra året hafva en förlust, oell tyckes således bevillningan å kompaniet för Fotgardena på 45 0
Den 18 Februari e. m. på det att Norska Storthinget icke måtte ega rätt att blanda sig i en uteslutande Svensk organisationsfråga, hvilken vi mycket väl sjelfva kunna i allt lugn afgöra; att vi åtminstone få god tid dertill tror jag mig hafva visat. Hvarföre då bortkasta köttstycket, för att gripa efter skuggan. En åtorremiss vore enligt min tanka detsamma som bifall till LItskrs förslag. Då frågan i Notge är af grundlagsnatur, således der hvilande sedan sednaste Storthing kan ju icke en bokstaf deri ändras, den mäste här liksom der ordagrannt antagas eller ock falla. Gr. Ankarsvärd har förklarat att frågan bestämt faller i Norge. Jag har varit der senare än Hr Grat och kan försäkra att då åtminstone var sinnesstämningen der långt ifrån fiendtlig mot förslaget, man ansåg det vara upgjordt af en Norriges utmiirktaste Statsmän Statsllådet Stang, och förmodade att det skulle bifallas i den händelse man här antoge det. Framtiden får utvisa antingen jag eller Hr Gr:n har rätt. Hvad sorn olyckligtvis iir säkert, är alt frågan nu tillfölje af Medståndens beslut, redanfallit. Det beslut vi gå att fatta utgör således endast en opinionsyttring. Jag hoppas att R. o. Ad. skall betrakta saken från en upphöjdare synpunkt än formens. Det gäller icke allenast fosterlandets sanna väl, utan äfven dess anseende. Föga gynsam torde utlandets dom blifva öfver den folkförsamling som bibehåller en lag, så besynnerlig, att dess motstycke icke torde i historien kunna upletas, blott derföre att i det nya förslaget en otydlighet finnes i en punkt, som troligen icke på mannaåldrar kommer att tillämpas, eller derföre att en ordställning tvingar granskaren att upsöka en aldra uplaga af grundlagen. På dessa skäl vågar jag tillstyrka bifall . till K. M;s Propos., således afsiag å Betänkandet. Frih. Paykull, Joli. Gust.: Ehuru jag redan genom min vid utlåt, fogade reservation haft tillfälle utsäga min tanka och ehuru saken blifvit ganska fullständigt behandlad, anhåller jag likväl att få säga några ord.
Rikets Styrelse, Kongl. Maj:ts Berättelse om hvad sig dervid tilldragit sedan sista riksdagen. I. 22, 26, 27. RiksBoksIutet, om förändring i metboden för, samt om de förvaltande verkens redogörelser. XX. B. 441-V. 536. XXI. E. 11. Riksdag, nästa lagtima, om utsättande af dagen för dess begynnande. XVII. 368, 469. XVIII. A. 77, 85. Riksdagens äflysande, angående. XXII. 2g{, 295. A. 297. — afslutande, angående Kongl. Majtts yttrade öuskan om. xx. 572. xxi. 324. — afslutande emellan den i5 Dec. och Juhl, angående. XV. 381. A. 407. XVI. 92. E. 142. XVIII. 61. B. 277. XIX. A. 54. — snara afslutande, i anledning af 3:ne RiksStånds beslut om åtgärder till. XVII. B. 32. A. 86. — förlängning på en månad, angående. V. 8. E. 126, 188. •— förlängning på några dagar, angående begäran om. XXII. .180. — prorogerande, angående. XII. B. 290. A. 375. XIII. B. 179. A. 207. XIV. B. 206. XV. 23g. A. 373. XVII. i5g. B. 164. A. 4°6- — öppnande på Rikssalen. I. 22. RiksdagsBerättelser öfver Lagstiftningens verkningar, om ingifvande af, från HofRätter, Collegier och Förvaltande Verk. II. 240. III. R. 260. XVII.
Det är med ganska stor förvåning jag finner, att Konst.Utsk. vid detta tillfälle förbisett denna åsigt och isynnerhet att det skett från Borgareo. BondeSt:ns sida, der en dylik åsigt förut varit framställd och påyrkad. Jag erinrar mig i detta hänseende en reservation, som afgafs af dessa båda Stånds ledamöter vid 185 3—1854 årens Riksdag, hvilken just innehöll den åsigt, som jag hår påpekat. På denna grurfil skulle jag, i likhet med en föreg:de talare, Frih. Raab, hafva önskat att Utsk:ts Mern. blifvit återreinitteradt, för att möjligen erhålla ett. så beskaffadt Betänk., hvarom jag nu yttrat mig. Men då något hopp om framgång för ett sådant yrkande icke torde förefinnas, vill jag icke framställa det. Beträffande de speciella anmme, bekänner jag att desamma äro af ganska ringa vigt, med undantag möjligtvis deraf, att H. M:t utan någon. föreg:de föredragning utnämnt till högre militära embeten. Det är visserligen sannt att, då StatsRådets ledamöter icke gjort framställningar deremot, måste de anses ansvariga; men jag tror, att det hade varit mera öfverensstämmande med de konstitutionella formerna, om K. M:t gjort utnämningarne på StatsRådets föredragning och tillstyrkan. Att det är Konungens rätt, att utan afseende på förslag utnämna till vissa embeten, är mig bekant; men jag kan icke förstå anledningen hvarföre det icke är i protokollen antecknadt, och att det icke iakttages vid alla andra tillfällen. Om anledningen dertill skulle sökas, kan den icke vara någon annan, ån att det varit för StatsRådets ledamöter obekant når Konungen velat utnämna någon, eller hvilken han velat utnämna, samt att StatsRådet icke ansett sig berätt.igadt att deremot göra någon anm., så vida icke den utnämnde personen varit så qvalificerad, att han icke upfyllt de i grundlagen stadgade vilkor för beklädande af embete eller tjenst.
Men jag utgick från förutsättningen, att vi producerade fortfarande mera än vårt eget behof. Då nu alla likväl vilie sälja inom landet, blefve naturligtvis den inländska marknaden öfverlylid och priset ginge ned, tills det fallit till samma punkt som i utlandet, och verkan af tullsatsen vore ingen! Angeläget är dessutom i sanning, att ej, så att säga, klema hort denna vår hufvudnäring genom att inbilla den att konstlade högre priser kunna vidmakthållas genom lagstiftningen; ty i min tanke förestår inom en ej långt aflägsen framtid ovilkorligen ytterligare prisfall å spanmål. Jag hänvisar blott till den ofantliga tillgång af spanmål på verldsmarknaden, som Ryssland, sedan det får en gång sina jernvägar i ordning, kommer att tillföra. Att en ytterligare betydlig nedsättning i priserna då kommer att inträffa är ju tydligt, likasom att klokheten bjuder oss att derpå vara beredde. Jag minnes just ett yttrande al Ryska konsuln härstädes, att nemi. det funnes orter i Ryssland, hvarest en tunna råg såldes för 3 rdr. Att vi icke här, vare sig till följe af klimatiska förhållanden eller något annat, kunna producera säd till ett pris, hvarigenom vi kunna uthärda konkurrens på verldsmarknaden, hyser jag ingen fruktan lör. Vi hafva ju ett talande bevis i Finland, sorn alltid exporterat säd, oaktadt sitt nordligare läge. Kunna vi då ej göra så med? Det kan visst hända, att de som betalt sin jord för högt, derpå komma att förlora, men detta hör till de stora kreditförhållandena, hvilka ej kan genom någon slags lagstiftning alhjelpas. Har under en tillfällig penningetillgång jordpriset stigit, kunna likväl icke de personer, som gjort dylika spekulationer, räddas genom åsättande af en spanmålstull. Man kan visserligen besluta tull på spanmål, och K. M. sanktionera ett dylikt beslut, men en annan fråga uppstår, huruvida man skall kunna bibehålla en sådan tull. Det behöfver blott inträffa en missväxt i landet, och säkerligen skulle man då under tryckningen af den allmänna nöden bli tvungen åter aflysa tullen. Följden skulle, som i gamla tider, bli spanmålshandelns 328 Den 27 M aj e. m. ruin. I afseende på artikeln mjöl, kan nian säga detsamma som om spanmål.