Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det torde derefter tillåtas mig att, med anledning af visse Herr Friherrens öfrige i'eflectioner, ännu yttra några ord. Lika med Friherren finner jag visserligen i anseende till Rikets lyckliga ställning i förhållande till andre magter, alt någon fara ej är för handen, som kan inblanda Sverige i ett krig, men äfven i likhet med hvad Friherren på elt annat ställe 3 H. 9 Den 8 December e. m. yltrar, kan man ingalunda beräkna varaktigheten af ett sådant förhållande. Man hör således ej allenast under freden icke åsidosätta försvaret, utan äfven deråt egna all möjlig omsorg, lämpad efter den utveckling, sam andra länder gifva åt denna vigtiga omständighet för Staters bestånd. Ett af de egentligaste vilkor för bibehållandet affred, är att vara beredd på anfall, det är sant, men då man vid sådant förhållande vidtager åtgärder, syftande till ändring i livad en gång varit erkändt och bepröfvad! nyttigt, bör förändringen utmärkas genom säkerhet i beräkningarne, genom kraft i utförandet, och icke för långt aflägsne resultater. Herr Friherre Anckarsvärd anser äfven uppmärksamheten böra fästas vid nyttan och nödvändigheten att göra planen för försvaret till ett ämne för den mest offentliga behandling. I detta fall är jag af olika tanka med Herr Friherren. Försvarsplanen bör, enligt mitt sätt att se, endast vara känd af högsta Befälhafvaren, och för dem åt hvilka han finner nödigt att densamma anförtro. Allmängöra denna plan, är detsamma som att förkunna sin fiende att man följer en viss väg med ett visst antal Trupper, eller att man formerar sig på en viss punkt, för att afvagta honom. Jag har ingenstädes funnit att strategien någonsin antagit en så ridderlig publicitet. Vi äga mångå exempel, att stor militairisk rykt - Den 8 December e. m. i3i barhet blifvit tillintetgjord, för det att krigets forsta grunder blifvit åsidosatte. Rörelsernas hemlighet medförer framgång i krig; befinna sig öfver allt der fienden ej anar det, är att till en del redan hafva besegrat honom; och anförar ne bemöda sig merendels vid alla tillfällen att inleda sina motståndare i så många snaror, som på dem bero.
Bland 1,002 lärjungar i Stockholms offentliga ElementarLäroverk, åtnjuta f. n. endast en tredjedel undervisning i gymnastik, och af den mängd privat-anstalter, som finnas, har endast Lyceum med nöd kunnat få några limmar i veckan för sina lärjungar, alla de andra äro för sina disciplar, utan denna vigtiga förmån. Bland 4,398 lärjungar i de offentliga folkskolorna, åtnjuta endast de i vexelundervisnings-sällskapets Normalskola befintliga 254 barn, undervisning i gymnastik. Vid de större ElementarLäroverken i landsorterna, finnas väl vanliga gymnastik-anstalter, men bristen på fullt skickliga lärare är stor, och öfningarne på långt när icke så inrättade, som man borde hafva skäl att önska. Vid den öfriga mängden af landets folkskolor är intet, eller så godt som intet, i denna sak vidgjordt. Detta gäller emellertid blott den manliga delen af befolkningens fysiska upfostran. Men i fråga om slägtets fysiska förbättring, om dess utveckling till helsa och styrka, behöfver icke anmärkas att qvinnans kropsliga upfostran är af lika stor vigt som mannens. För henne har emellertid alls intet blifvit gjordt, och det fastän man från alla håll med skäl får höra klagomål öfver det qvinliga slägtets tilltagande svaghet och sjuklighet — klagomål, hvilka, om än ofta i bjerta färger framställda, likväl icke ha förefallit mig öfverdrifna. Äfven deruti är således högst angeläget att någonting göra. Då det är otänkbart att på en gång öfver hela Riket införa ett fullständigt system af pedagogisk gymnastik, så föreslås att till en början här i Stockholm inrätta fyra nya pedagogiska gymnastikanstalter, två för gossar och två för flickor: hvilka kunde tjena dels såsom modeller för dylika anstalter i landet, dels äfven såsom bildnings-anstalter för Lärare i pedagogisk väg. Kunde man på detta sätt först få den pedagogiska gymnastiken på ett mera fullständigt sätt utförd och utbildad i hufvudstaden, skulle kännedom i denna väg sedermera lätt sprida sig till landsorterna, och äfven der väcka behofvet af dylika nyttiga inrättningar.
Prosten Landgren yttrar i sin reservation: »Att alla landets allmänna undervisningsverk bringas i ett fulländadt system, så att specialskolorna sättas i bestämdt sammanhang med den allmänna real-linien, är utan tvifvel högst nödvändigt, derest icke landets tillgångar skola ändamålslöst förslösas», och häruti instämmer jag hufvudsakligen. Således, på det Carlberg Den 3 Oktober f. m. ml kunna uträtta så mycket godt som möjligt, på det så många blifvande officerare, som möjligt, der må kunna undervisas, är det som jag föreslagit: att hemställa till K. M., om icke möjligen de 2:ne lägre klasserna skulle kunna indragas, och om de allmänna skolorna icke skulle kunna inrättas så, att undervisning meddelades, icke blott i det theoretiska, utan äfven i det praktiska, som var nödvändigt för hvar och en medborgare att känna. När jag nämnde, att man, om skolorna inrättades på detta sätt, vid blifvande krig skulle hafva tillgång till dugligt underbefäl, så var det ingalunda min mening att landets hela försvar skulle grundas på en landtstorm, utan min mening var endast att anmärka det man derigenom skulle få personer, som i nödens stund kunde öfvertaga lägre befäl, då brist upstode. Hr Bråkeuhjelms argument mot mig, rör:de den schweitziske korporalen, visar å ena sidan att officerarne der stundom sakna erforderlig bildning, emedan der icke finns någon militär-akademi; men å andra sidan att i allmänhet hvar och en har någon militärisk kunskap, och om ett sådant upfostringssätt infördes här, skulle vi litet hvar kunna bli schweitziska korporaler. Det är just derföre, att jag icke är någon fiende till KrigsAkademien, utan tvärtom vet att upskatta den undermening, som der meddelas, som jag yrkar bifall till Utsk:s förslag, med den modifikation deri jag framställt. Frih. Creutz: Här har blifvit sagdt, att man icke borde borttaga de lägre klasserna, emedan man tvifvelsutan skulle misslyckas i sitt försök att få de kunskaper, som der inhemtas, ersatta på annat håll.
Du går på orätta vägar, Karl! KARL. Hur vet du det? GUSTAF. Jag märkte det genast, då jag kom hitin men jag hoppas med Guds nåd, att jag skall åter leda dig in på den rätta vägen, som för till lifvet, och bära det förlorade fåret i herdens famn. Ack, Karl! vill du bli ett Guds barn? KARL. Äro vi icke alla Guds barn? Hafva vi icke alla samma fader i himmelen? Jag vet ditt svar men hör nu mig! Äfven för mig har sanningens ljus gått upp Du vet, jag sökte länge och förgäfves efter den nåd och den inre frid, som min religion lofvade, jag bad icke till Gud ty honom vågade jag icke nalkas utan till timmermannens son från Nazareth, som I hafven gjort till Gud. Jag bad hvarje dag och stund om denna förändring till sinnet, som kallas nya födelsen, jag afsvor all jordisk glädje jag ansåg hvarje menniska förtappad, som ej trodde på hvarje bokstaf i Bibeln ja! jag sökte upprigtigt i de heliga skrifterna att finna den upplysning, som skulle leda mig fram till trons herrlighet, men jag fann blott mörker ett förfärligt mörker, ingen ledande stjerna, som kunde sprida den minsta stråle af ljus och hopp öfver min sargade själ. Då vaknade omsider ett tvifvel på denna lära, som utlofvade så mycket men gaf så litet. Det föll en gnista i min själ hon växte och växte, tills hon flammade upp till en herrlig eld jag hade kommit till visshet och klarhet, och frid och försoning togo sina boningar i mitt sårade hjerta. Nu började för mig ett nytt lif. Den fruktansvärda Jehova, som uttalade sina straffdomar öfver fädrens missgerningar inpå barnen till tredje och fjerde led, var förvandlad till den kärleksfulle, milde fadren, som sände den käraste bland sina söner att predika upplysning och frid på jorden. Der förr den sjuka fantasien hade spårat en fiende bakom hvarje buske i den fria naturen, der var nu lif och glädje och den lilla blomman sände sitt rökoffer upp till den allsmäktiges tron.
Den enda svårighet, som härvid gerna kunde möta, var den ovänskapliga fot, på hvilken ryttmästaren och hans familj stodo till hennes svärföräldrar och man, men som det redan visat sig att den unge baronen behöfde sin hustrus bemedling, för att genom hennes föräldrar få sina ekonomiska angelägenheter på en bättre fot, och han således vore i beroende af henne, så borde ingen svårighet kunna läggas i vägen för en så billig önskan. Påföljande dagen besökte Nanna Lydia ånyo, och sedan hon med all möjlig grannlagenhet framställt sitt ärende för Lydia sjelf, hölls konselj med familjen, och Nannas önskan bifölls. Lydia var en bland dessa goda varelser, som nästan endast tyckes vara till för andras skull. Redan från de tidiga åren hade hon fått vänja sig vid sjelfuppoffring, och det var henne nära nog omöjligt att neka uppfyllandet af en önskan, så vida uppfyllandet låg inom hennes förmåga. Detta gjorde att hennes pligter stundom kommo i strid med hvarandra, ty oaktadt hon var styrd af den renaste vilja, förorsakade hon kollision, derigenom att hon det ena ögonblicket kunde lofva en person ett, och ögonblicket straxt efter en annan ett annat, som stod i rak strid med det förut gifna löftet. Lydia hade ett välbildadt ansigte. Hennes drag voro rena, och hufvuduttrycket i hennes ansigte var ärlighet och godhet. Hennes växt var utmärkt. Ingen snörlifmakare kunde se henne, utan att tacka Gud för att damerna i allmänhet ej voro modellerade efter henne, ty blefve detta fallet, så hade de samtlige sett sig nödsakade att göra konkurs. Nanna hade för sin hemmavarande omgifning berättat den lyckliga förändring, som sannolikt kom att inträffa med ryttmästar P–s familj, och äfven föredragit sin önskan att få taga med sig Lydia till Stockholm. Gamle baronen drog väl något tillsammans ögonbrynen, men sade dock genast med vanlig artighet: «ja bevars, min söta vän, du gör ju i den saken helt och hållet som du behagar.
Men manne wi tvaga göra ost den glada tanka, att desta menstlig. heten hedrande böjelser äro allmanne och alltid kunna 'iväntas i de större FolkClaster, rill hwilka den Moralista hyfsningen fä föga sträckt sig, der rahel och fördomar först böra undanrödjas, innan man kan wänta, art de blidare och ädlare känslor något wer» ka? ar det sant som jag frugkar att man icke alltid kan päräkna denna grad af sedlighet, wet jag icke, om den omförmalde grundsats ensamt bör tagas i betänkande, dä frägan wore om Äktenstapsstillnader bland de FoliCiaster, hos hwilka man har föga förhoppning, att de känna den, sin höga och ädla beffaffenhet, och ännu mindre bestämma sina Handlin» gar i öfverensstämmelse dermed, oagtat de icke äga Lenna finare Moralista bildning, fortsätta de likwäl sina Äktenskap i enighet och lugn och när twärt. pm hos somlige denna fredliga och förtroliga sam» rnanlefnaden upphör, är dertill oskare någon annan orsak, an brist pä inbördes aktning; dä Äkfenstapsbandel ar det mest heliga, tror jag icke nägot tillfälle för desi löstands bör öpnas, om icke en vundrvikelig nödwändighet sädant päkallar, men dertill tror jag icke bör räknas den i z:dje puncten anmärkfa omständighet, HK usgon blix dömd till äranS förlust, ty 1:0 den Den i8 November. ?7S den som icke har ett sam begrepp om werkkig ära och medborgerlig heder,'skulle kan hända icke. draga i betänkande att till äfwentyrö med sin HustruS bifall begä ett brott hwarmed ärans förlust wore ft^enadt, hufwudsakebgast för att kunna påräkna upplösning af sitt Äktenskap genom den föreslagna uiwäg till stillnad emellan Makar, öpnade man således tillfälle för 2:»s brott, farhäga för sädana händelser är icke n an anledning.
M:t läcktes till Rikets Ständer göra framställning om statens fortfarande medverkan för fullbordande af jernvägs-anläggningen mellan Köping och Hult, samt förnya det bolaget gillia privilegium med de förändringar deruti, som omständigheterna kunde påkalla; i afseende hvarå Direktionen i underdånighet föreslagit, antingen att fortfarande af den förverkade ränte-garantien med de tillförene derför gjorda bestämmelser måtte varda bolaget medgifvet, och bolaget, hvad beträffade dess förhållanden till staten, åter insättas i de rättigheter, hvaraf det före 1855 års utgång var i besittning, endast med en utsträckt lid för arbetets fullbordande, — eller alt, jemte oinskränkt besittningsrätt till jernbanan, åt bolaget måtte beviljas ny garanti under 25 år för 4 procent ränta ä anläggnings-kostnaden utan amortering, — eller ock att, mot upphörande af allt slags ränte-garanti å statens sida, men tillerkännande deremot ät bolaget af everldelig eller åtminstone till 99 år utsträckt besittnings-rätt till jernbanan, bolaget måtte undfå ett lån af 1,600,000 R:dr banko, med samma ränta och amortering, som för del Gefle-Dala-iernvägs-bolaget vid sistlidne riksdag beviljade lån blifvit föreskrifna, men i öfrigt med vissa af Direktionen uppgifna förändringar i de för nyssnämnda lån stadgade vilkor, på sätt af den nådiga skrifvelsen närmare inhemtas: hvarförutan Direktionen ,i underdånighet hemställt, dels att bolaget mätte komma i åtnjutande af de förmåner, med hänsyn till tullfri införsel af vissa för jernvägen behöfliga varor, som blifvit Gefle-Dala-bolaget beviljade, samt i öfrigt fortfarande bibehållas vid alla de rättigheter och förmåner, som genom mom. a — g i § 13 af bolagets privilegium blifvit bolaget tillerkände; dels att, som ny lid för jernvägens fullbordande nu mäste bestämmas, denna tid måtte, med hänsigt till svårigheten att erhålla arbetsfolk, då flera jern vägs-anläggningar sättas i verket, utsträckas till 3 år eller liil 1859 års slut, med förbindelse likväl för bolaget att, om vestra stambanan lill
— Till Höganäs Slenkolsgrufve-bolag 2,441 R:dr 32 sk. I afseende å detta belopp hafva Revisorerne anmält, alt Kongl. Maj:l år 1824 den 25 Februari aflåtit Nådig befallning till Stats-kontoret att i och för den resa lill England, som den vid Höganäs stenkolsverk anställde Direktören Stawford då komme ali företaga, låta, emot qvitto af En af Rikets Herrar, Grefve De la Gardie, förskottsvis utbetala en summa af 200 Pund Sterl., att återgäldas af det blifvande nya grufve-bolaget. Genom Stals-koulorels försorg hade dem 17 påföljande Mars en vexel å berörde belopp anskaffats och kostnaden derför blifvit, efter då gällande kurs, 12 R:dr 10 sk., anordnad af extra ulgiftsmedlen och utbetald nied 2,441 R:dr 32 sk. banko. Enär likväl den uti högslberörda Kongl. Bref förbehållna återbetalningen af dessa medel uleblef och Direktionen för stenkols-verket, af Stats-kontoret anmodad ali om förskottets liqviderande med det snaraste föranstalta, uti skrifvelse den 29 Oktober 1828, undandragit sig denna erslilluings-skyldighel, hvilken förmenades icke. åligga Direktionen, anmälde Statskontoret den 13
Länet, som hittills endast ägt 5 provincial-läkare, har, enligt Rikets Ständers underdåniga skrifvelse af den 16 November 1854, blifvit hugnadt med aflöning för en sjette, hvilken kommer att fä sin station i Fjellsjö socken, med distrikt af Liden, Junsele, Ramsele, Edsele, Bodum, Fjellsjö och Tåsjö socknar. Det har sin märkvärdighet att flera af dessa socknars invånare, ehuru de mer än en gång dyrt fått plikta för saknad af läkare samt användandet af kloka gubbar och klojca gummor, likväl visat sig motvilliga för den ringa uppoffring, som af dem varit fordrad, nemligen gemensamt bidrag för uppförande och underhållande af bostad åt den blifvande läkaren, en motvilja, som, härledd af allmogens vana att i det längsta motsätta sig hvarje, äfven den ringaste utgift för allmänna behof, kostat så väl ortens presterskap, som Konungens Befallningshafvande, icke ringa bekymmer att öfvervinna. Osäkert är likväl om någon läkare må finnas villig att, för den ringa lönen och de ännu ringare extra inkomsterna, nedsätta sig i en fjelltrakt. Provincial-läkaren i Nätra har under qvinqvenniet blifvit flyttad från Bjästa till köpingen Örnsköldsvik, der han otvifvelaktig! är af behofvet mera påkallad och för de hjelpbehöfvande mera tillgänglig. Ännu qvarstår den stora olägenhet, att den provincial-läkare, som har sin station i Sollefteå, med nådigt tillstånd bor i det 2 53 mil derifrån belägna Hurjom; men denne läkare, som nu är pensionsberättigad, torde snart ifrån tjensten begära afsked, då hans efterträdare kommer på sin rätta station, der apotheket är. Apothek hafva hittills funnits, utom ett i hvardera af städerna Hernösand och Sundsvall, uti Nätra, Sollefteå och Torp. Det i Nätra är, likasom läkaren, flyttadt till Örnsköldsvik, och i Fjellsjö socken kommer, när läkare der varder anställd, ett filial-apothek till Sollefteå att anläggas. Länet har tvönne allmänna sjukanstalter, nemligen lasarettsoch kurhusinrättningarne i Hernösand och Sundsvall.
Utskotten få alltså vördsamt tillstyrka: alt egare af Krono-skattehemman inom nedannärnnde, af Herr Öfversten af Borneman åren 2819—22, i. afseende å Ekeskogen,besigtigade Län, och hvilka skola omfatta den del af Sveriges område, hvarest Eketrädet i allmänhet trifves, nemligen Blekinge, Christianstads, Malmöhus, Calmare, f. d. Ölands, Kronobergs, Jönköpings, Linköpings, 1 Nyköpings, Westerås och Örebro Län , äfvensom inom Stockholms, Skaraborgs, Elfsborgs, Götheborgsoch Bohus, Hallands och Gottlands Län, hvilka sistnämnde, ined undantag af Stockholms Län, sedan år 1823, undergått en lika beskaffad men till sina närmare detailer Utskotten icke meddelad undersökning, skola, för hvarje helt Krono-skatte-hemman, och i proportion för de mindre, deribland inberäknade sådane Kro» no-skatte*lägenheter, som, ehuru till hemmantal icke uppskattade, likväl kunna anses motsvarande i*:del, erlägga Tjugufyra skillingar Banco, såsom ersättning till Staten, för det den afstår dess nu gällande oinskränkta anspråk å den Ekeskog, som framdeles kan af sig sjelf, eller sorn följd af verkställde planteringar, å Kro* no-skattejord uppväxa. 8 ? Stats samt Allm■ Besv.o.Oee.-Utsh. Uit.
Direktionen har här meddelat dels att efter senaste riksdagsberättelses afgifvande introduktion blifvit meddelad för Adliga ätten 2,323 Isberg, hvilken dock, enär introduktionstagaren aflidit barnlös, redan utslocknat, dels att under samma tid en Greflig, fyra Friherriiga och åtta Adliga ätter utslocknat, hvaremot en af de vid förra riksdagen afförda adliga Ätterna N:o 1,151 Meijerhelm åter blifvit deribland uptagen, sedan numera en ännu lefvande gren af denna att genom behörigt prestbevis styrkt sin tillvaro. I sammanhang härmed får Utskottet anmäla, att efter afgifvande af Riddarhus-Direktionens Riksdags-berättelse introduktion blifvit beviljad ej mindre åt f. d. Landshöfdingen, Kommendören med stora Korset af Nordstjerne-Orden, Claés Gabriel Bergenstråle under N:o 400 bland Friherrar, än för Öfversten, Kommendören af Wasa-Orden m. m. Nils Ericson under N:o 2,324 bland Riddersoch Adelsmän, så att antalet af nu lefvande introducerade ätter, som i sista riksdagsberättelsen beräknades till 1,046, nu kan antagas utgöra 74 Grefvar, 182 Friherrar och 780 Riddersoch Adelsmän, summa 1,036. 5 g. Af denna § inhemfas, att inom Höglofl. Ridderskapets och Adelns Herrar Fullmäktige i Banken och Riksgälds-kontoret samt Direktörer vid Låne-kontoren och deras Suppleanter, den förändring inträffat dels att, i följd af Presidenten m. ra. C. D. Skog - 6 Riddarhus-Direktio nens Utlåtande N:o 7. mans död förste Suppleanten Kaptenen och Riddaren Friherre Jacob Theodor Stjernstedt inträdt säsom Fullmäktig i Banken, dels att, sedan Direktörs-suppleanten vid Låne-kontoret i Malmö Majoren Friherre Otto Thott afsagt sig denna befattning, Ridderskapet och Adelns Fullmäktige i Banken och Riksgälds-kontoret jemte Riddarhus-Direktionen till Suppleant efter honom utsett Eyttmästaren och Riddaren, Friherre Wilhelm Bennet.
Örn frågan vore af sådan natur att den kunde remitteras, så kunde den äfven läggas på bordet; men frågan år hår om RiddarhusOrdningen skall efterlefvas eller icke; oell då Dagen <1r klar, att Elector, sorn blifvit vald till Utskotts Ledamot, i samrna^tund upphör att vara Elector, så mäste äfven Bånkinännen genast skola sammanträda för att anställa nytt val. Grefve von Schwerin: Jag tror likväl det vöre nödigt att höra, huru i dylika fall förut varit practiseradt, och det år derlöre jag önskar, att Irågan måtte remitteras till Riddarhusutskott et. Friherre Hjerta, Fredric: Uti förevarande fråga torde mig tillåtas anföra en händelse vid Riksdagen i Norrköping, till anledning liknande denna, men till behandling och afgörande annorlunda ån nu yrkas. Den I Februarii, , 227 Jag hade på Riddarhuset intagit säte såsom Fullrnägtig för Åttan Pauli u*i RiJdareCIassen, och var vald till Ledamot uti OeconomieUtskottet, då någon tid derefter en Ådeman af nämnde familj anlände, och enligt då gällande författningar deplacerade mig, sem uti samma dass åter intog såte för Ätten Eketrå, och anmälte förhållandet inför Ridderskap*)1 och Adeln till afgörande, om jag kunde bibehåll Ledamotskapet i Utskottet, utan föregånget nytt val. Flere af Ståndet ansågo då nytt val umbärligt och öfverflödigt, hvaribland Classens Electorer, hvilka alla förklarade, att jag ägde deras fortfarande förtroende att i Utskottet qvarblifva; men efter en nog långvarig öfverläggning beslöt Rid* derskapet och Adeln, att nytt val borde ske, efter hvars verkställande jag åter tillträcde min plats i Utskottet. Då nu gällande Riddarhusordning uH 2& §. bestämdt innehåller:
Och att ptofningen af denna sbgs säkerhet icke är sä svår och äfventyrlig, att ju, genom iakttagande al tillbörlig noggrannhet och urskiljning, förluster kunna undvikas, derom lemna, efter mitt förmenande, de flere i vårt land befintlige allmänna Cassors förvaltning, i jemförelse med Discontoch all annan Lånerörelse, ett ganska ojäfvigt bevis. Den läng. re tid, som, enligt gällande former, åtgår för utsökning och indrifning af intecknade fordringar, synes ock fullt motsvara den , som erfordras för anskaffande af annan säkerhet , anmälan derom hos Domstolen och erhällan, de af dess bifall till lyftningen. Jag föreslår alltså, att, med bifall till Utskottets i förra Betänkandet afgifna förslag till ändring af 17 Capitlet Handels - Balken, följande förändrade redaction af aa Cap. 4 jjj. ÄrfdaBalken må varda antagen: The låsuren, sorn omyndig ej sjelf behof oer, böra till hans nytta för yttras', men ej nid förmyndare sjelf handla till sig något af then omyndiges gods, löst eller fast; Then omyndiges redbara penningar skall förmyndaren förränta och förkofra, som bäst synes, mot a6 Bil. till LagU iskottets Utlåtande N:ö asm v sadan säkerhet,som Domstolen 'prof-i var fullgod vara; och förthy åligger förmyndaren att i Stad inom en månad och å Landet vid nästa Ting sedan han förordnad klef, inf ör Domstolen styrka, huru lian sin Förmyndare-pligt i thy fall fullgjort häfver. Ej må sådan säkerhet rubbas, eller medlen lyftas förrän annan säkerhet blifvit af Domstolen profvad och godkänd. ” 2:0. af Herr Professor Bexell! ”Jag har icke lemnat min röst, och jag skall aldrig lemna den för den Lagstiftning, som utur nu gällande hypotheks-Lag lösrycker den faderoch moderlösas , den värnlösas förmonsrätt<
Mao träffar icke sällan på landet goda handtverkare, som ald.ig lärt uti Mästare-Ski å och deremot rätt oha uti stnåstäderne, de som föga duga, så är åtminstone ej sällan förhållandet uti Städerna inom Skaraborgs Län, hvad Skräddare, Skomakare, Stin der och Vagnmakare angår Frihet att efter anmälan hos örtens auctoritet idka det handtverk man kan, skall otvifvelaktigt väcka täflan för att tå förtjenst och såmedelst skaffa föi bättrade tillvtrkningar Blifva derjemie törfattningarne i afseende på lärgossar och gesäller lämpeligen förändrade och dessa förpligtade att taga tjenst på år, samt förbudna att som tiggare och lättingar stryka omkring landet, skall bättre ordning dem emellan erhållas och landtmannen belrias från de olägenheter deras kringvandrande orsakar* Hvad SkråOrdningar äroför handtverkerierna, äro uteslutande privilegier för manufacturer och öfiiga näringar, ofta af behofvet införda, nyttiga någon gång, men merendels i längden skadliga , om de ej rättas, modifieras eller äfven understundom alldeles uppbäfvas; exempel torde bäst upplysa detta.