Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Siinclhets-kollegii underdåniga utlåtande öfver livad i 1860 års revisions-berättelse blifvit anmärkt rörande nämnde Kollega expensmedels-räkuing. Stormäktigste, Allernådigste Konung! Med öfverlemnande af transsumt utaf Rikets Ständers Revisorers afgffna underdåniga berättelse om verkställd granskning af stats-verkets jemte andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning under år 1858, har Eders Kongl. Majit den 30 sistlidne November täckts anbefalla Sundhets-kollegium att inkomma med underdånigt utlåtande öfver hvad anmärkt blifvit, beträffande Kollegii expensmedels-räkning, nemligen att anslagne gratifikationer åt extra ordinarie tjenstemän och vaktbetjente derutinnan till redovisning upptagits, hvarigenom utgiften för egentliga expenser visat sig större, än den verkligen varit. Till fullgörande af högstberörda befallning, får Kollegium, efter inhemtande af dess Kammar-kontors yttrande i ämnet, underdånigst anföra, att, då Rikets Ständers Revisorers i berörda hänseende framställda anmärkning endast åsyftar rättelse i sättet för redovisningen af omförmälda gratifikatiöns-medel, hvilken redovisning, i saknad af föreskrift derom, hittills ansetts kunna äga rum i oxpe.nsmedels-räInningeu, denna rättelse visserligen kan enklast åstadkommas derigenom att dylika medel hädanefter varda i — 341 — särskild räkning redovisade; och hemställer Kollegium alltså, att en så beskaffad förändring i redovisningsättet hädanefter må i nåder varda anbefalld. Remisshandlingen åtföljer, och Kollegium framhärdar med djupaste vördnad, trohet och nit, Stormäktigste, Allernådigste Konungi Eders Kongl. Maj:ts underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter, MAGNUS HUSS. E. G. ENGBERG. C. U. SONDÉN. A. T. WISTRAND. AX. GABI!, CARLSON. Stockholm den 17 December 1860. -r t • 7 J.
Klyfningen af HofRättens jurisdiction minskar väl mine göromål; men jsg vågar hoppas, att icke sådant lånas såsom skäl till afslag å min ansökning, enär jag hvarken beklagat mig öfver göromålens mängd eller afsagt rnig bestridandet deraf. Fördelen af ett minskadt arbete är utan värde för den sorn sällan smakat hvila och sorn måste önska att få arbeta för att skaffa bergning åt sig sjelf och en talrik Famille. jönköping den 31 julii 1820. OHedenstjerna. *) Jag har trodt mig kunna nyttja detta uttryck, emedan, i fall jag likasom mina företrädare, sysslosaM vice AdvocatFiscalen i AdvocatFisCals-Contoiret, en annan tjensteman måste kalva förordnats och aflönats till bi'ottmålens föredragning. 7» Den 6 Juni i e, m. Afskrift, Lit. A. Lagmannen Välborne Herr OHedenstjerna har genom stillasittande och trägit arbete ådragit sig åtskillige svåra hemorroidalplågor, som länge hotat med fistulösa åkommor i sätet och alla dermed förenade plågsamma följder. Som förändrad regime, diet, bmnsdrickning och jämn rörelse äro enda vilkoren för desse, för lif och helsa vådeliga åkommors botande eller lindring, anser jag Herr Lagmannen vara i största behof af en längre tids tjenstledighet, för att under ingående sommar få tillfälle iagttaga och begagna de föreskrifter, jag, såsom dess Läkare, i detta afseende lemnat och hvilka omöjeligen kunna verkställas under utöfningen af Herr Lagmannens mödosamma Embetsbefattning. Detta varder härigenom på aflagd EmbetsEd intygadt. Så sannt mig Gud hjelpe till lif och själ. Jönköping den 12 Maji 1820. Frans Eneroth. M. D. Chir. Mag. Prov. och HofRätts Medicus. (Sigill). lofskrift. Lit. B. j . ■ • Kongl, Maj:ts och Rikets Götha HofRätt
Drätselkammaren vid hvarje års slut verkställas; dock må, derest denna inbetalnings belopp, före den 16 Januari nästpåföljande år, till Riksgäldskontoret inkommer, samma inbetalning anses vara inom behörig tid verkställd; hvadan, i sådant fall, den, sedan nyssnämnde månads början, å kapital-afbetalningsbeloppet ytterligare upplupna ränta eftergifves. 6:o Före den 1 Juli näst efter den bestämda yttersta tidpunkten för lånemedlens utlemnande, bör Drätselkammaren, medelst insända handlingar, inför Riksgälds-Kontoret styrka, att de byggnader, för hvilkas uppförande understöd utaf ifrågavarande lån meddelats, blifvit inom föreskrifven tid fullbordade och hos städernas allmänna brandstodsbolag, eller annan, i stadgad ordning bildad och med vederbörligen faststäldt reglemente försedd, brandförsäkrings-inrättning emot brandskada försäkrade. 7:o Från Riksgälds-kontoret utbekomna lånemedel, hvilkas behöriga användande icke styrkes på det i nästföregående punkt stadgade sätt, böra inom den der bestämda tid vara till Kontoret återställda; hvarjemte Drätselkammaren för det belopp, som skall af nyssberörda anledning återbetalas, bör godtgöra Riksgälds-kontoret fem procent årlig ränta från slutet af året näst efter det, derunder samma belopp blifvit af Kontoret utbetaldt. Stockholm den 13 Juni 1854. Bih. lill R. St. Reservation: af Herr Bildt, D. G.: »Det är icke mot det föreslagna beviljandet af de utaf Kongl. Majit äskade understöden ät Örebro samhälle, som jag vördsammast anmäler min reservation, oaktadt jag hyser mvcken tvekan angående lämpligheten af att Staten lernnar understöd till återuppbyggandet af nedbrunna hus, utan mot den form, hvarunder vilkoren för ifrågavarande låneunderstöd blifvit af StatsUtskottet framställda. Uti § 39 af nu gällande Reglemente för Riksgälds-kontoret, föreskrefvo Rikets Ständer vid sednaste Riksdag de vilkor och stadganden, under hvilka låneunderstöd till nedbrunna städers återuppbyggande skulle beviljas, intilldess derom kunde varda annorlunda förordnadt.
Architectens uppkallandes för mellankomne hinder kunde han icke förr än den u infinna sig till emottagande at nämnde .Protocoll, och hans Pro Memoria, sorn inkom den 2 Martil blef, jemte Commissariernes ödmjuka yttrande, den 5 till Herrar Fullmägtige insänd.” Fullmägtiges Protocoll för dén ig April innehåller i anledning, häraf: ”Vid genomgående af Professoren GjÖrwells Pro Memoria, hade det fästat Herrar Fullmägtiges uppmärksamhet, att en så ganska ringa del af de för byggnaden behöflige tillverkningar, efter Professorens tanka, skulle kunna upplåtas till den minst bjudande, ehuru Professorens förut aflåtne och den 6- näst-' lidne Martii hos Herrar Fullmägtige förehafde Pro Memoria syntes föranleda dertill, att sfi väl åtskiilige Murare .och Timmermans samt andre Handtverksarbeten kunde med fördel blifva betingade och besörjde. För att häröfver meddela närmare upplysning hade Professoren blifvit, anmodad, att i dag hos Herrar Fullmägtige sig infinna, och förmälde Professoren på. tillfrågan, af Herr Grefven och Ordföranden i detta ämne: Banco-Vtsftottets ÉetSnh anderi. 6 51 5,att dess nu afgifne Pro Memoria hade afseende endast på de i år förefallande upphandlingar och behöfliga Mästare-arbeten, om hvilka Professorens fullkomliga öfvertygelse vöre den han sålunda uppgifvit. Det mesta som till hösten möjligen kunde medhinnas, vöre att uppföra murarne intill 3:dje våningens höjd; så att för i åt U ex. af Snickare-arbete ej annat erfordrades, h'11 fönsteroch dörrkarmar, och dessa kunde, i anseende till teglets mer och mindre varierande dimensioner, ej med noggrannhet förfärdigas annorlunda, än efter särskildt mått för hvarje öppning, allt i den mån byggnaden avancerar.
Enär likväl, om någonsin ett undantag härifrån skall ega ruin, det synes aldrig kunna på giltigare billighetsgrund gifvas än just för de Riksdagsmän, hvilka representera den högre lärdomen och bevaka vetenskapernas fördelar, samt för dessa Fullmägtigps Öfverhufvud mindre bemedlade, under trägna och ädla mödor sträfvande Committenter, tvekar ej Utskoltet, som serskildt har sig bekant, det Upsala Universitets Ombud uppbär sitt arfvode af någon Universitetets extra fond, att 4 Caiistlt. Unkouas Memorial N-o 5s« T?Ördsamligen understödja Mqtionairens fram* ställning i sä måtto att för en af hvartdera Univei.sitHHs Fullmägtige Riksdagsmanna-un-s derhålift u*gå af ^Vcatlemie-Cassan, f öfverensstämmelse med det ofvanonförda, får Utskottet, lill Grundlagsenlig behandling, vördsamligen föreslå följande, dels ändring, dels tillägg t Riksdagsordningen. }3 § 3 morn, i punkten: s:a ”Universiteten i Upsala och Lund, genom Academiska Consisioriernas samtliga Ledamöter och Universitetens Ordinarie Adju/icter, skola, till Riksdagsmän i Preste-Stån* det utse, hvartdera minst en Professor från de verldsliga Faculieterna , dock nied rättighet att ställa Tvänne sädana Fullmägs tig*” 47 §. s moni. vid slutet; >'F'or en eif h vartdera Universitetets Full. mägtige hor ofvannämnde reseoch underhälls-kostnad utgå frän Academie-F onden." Stockholm den iq November 1839, faiimit. Ulskotieis Merroriol -Ma 03. | N:g 53, Antom till Exped. Utskottet dpn a
De följande scenerna, hvarunder styckets exposition föregår, och där recitativernas ornamentik gifver fyllnad åt den långsamt framsmygande melodien, gingo med en otrolig verve; Lafont sjöng med smak balladen: » En tapper prins med ädelt hjerta i Normandiet kronan bar », och nu såg man framträda Aliccs älskliga gestalt under m: lle Dorus ’ drag, en medelmåttig aktris, men förträfflig sångerska, som föredrog sin första aria: » Gå — så hon sade — ga min vän » med den finaste takt och nyansering. Redan från början framstälde sig handliugen med den klarhet, som den franska publiken alltid skall föredraga framför germanisk djupsinnighet. Och kan det väl finnas ett mera gripande, mera mänskligt ämne? Mannen stald emellan ängel och dämon! Spelscenen, Bertrama pikanta rentréer efter hvarje för-loradt kast, la Sicilienne, dan s-motivet, hvilket sedan beskylts för trivialitet, men som denna afton föreföll charmant, hela finalen till första akten lyfte framgången till en sådan värmegrad, att, när ridån föll, jag icke förmådde återhålla denna hiskliga ordlek: » Det förefaller mig, som om la normande Alice vet bättre besked än Lenormand! » Andra akten är väl den svagaste af partituret. Meyer-beer var, som man vet, förmedlare, innan han blef mästare och har häruti gjort ett sista offer åt de italieuska formlerna. Men madame Damoreaus talent, Nourrits ridderliga eld, den vackra baletten, deri Perrot dansade mot mademoiselle Noblet och hennes syster, lemnade icke entusiasmen tid att svalna ett enda ögonblick. Isabella, annars så föga drama * tisk, inlade en sådan tou i cavatinan &gt;Re ’ n ljuder trumpeten » signal », ock Lon höll ut med sådan kraft mot orkester och kör, att bravoropen fördubblades.
I allmänhet bryr man sig derom, eller måhända hellre bär den tryckande ej stort om ett barns vrede — den får väl bojan än gör sig besvär att upplösa och afgå öfver, menar man, och den går också öfskaka den. ver, men huru? Lemnadt åt sig sjelf, behåller Några små betraktelser öfver ett och annat yM / jfa alltid barnet i sitt lilla hjerta qvar något af den bitterhet vreden uppväckt, och detta får Tidningen utkommer I hufvudstaden hvarje helgfri fredag oéh kö4tår för ett qvartal endast I krona, postarvodet Inberäknadt. — Sista numret I Ständig näring och påökning af nya utbrott af en vrede, som visserligen kan kufvas eller afledas, men hvars eld dock alltid glimmar under askan och vid minsta anledning flammar upp igen. Det värsta vid allt detta är dock det, att just vi föräldrar ofta sjelfva lära våra barn att vredgas, dels derigenom att vi straffa dem i vrede och icke i kärlek, dels föregå dem med onda föredömen, i det vi sjelfva förgå oss, dels också försumma att lära dem ångra och afsky sina öfverilningar och sålunda besegra sin vrede. Det är kanhända så, att ingen, som älskar sina barn, kan med kallt blod aga eller straffa dem. Upprörd måste man vara, om också ej uppbragt, säger man, och deri har man må- hända rätt. Men detta medför icke bestämdt, att man skall visa sig ond och vred. Bedröfvad, djupt bedröfvad bör man vara och visa sig vara, men icke ond, icke häftig. Och då det gäller att aga och straffa ett barn, bör det väl icke vara svårt att få vreden att öfvergå till sorg, tyckes det; det är dessutom verkligen nödvändigt, ty uppkommer hos barnet blott en gång den föreställningen, att modren straffar för att gifva sin vrede luft, för att hon är ond på barnet, då får den lilla snart den uppfattningen, att det är en glädje för modren att straffa, och då komma onda och vreda tankar i barnasinnet och hela grunden, hvarvå man skulle bygga, blir undergräfd och vacklar.
Land i allmänhet borde förställa sig m.m-, blifwit, i anledning af ätskillige dcrwid gjorde Anmärkningar, som nu äfwen uplästcs, till Lag - Utffotttt äterförwisadt - Men som efter hwad genom ankomne Protocolls - Utdrag är tilttännagifwit, de Trcnne öfrige respective Riks-Stän, den berörde Betänkande till alla delar bifallit; sä fann Lagutskottet sig icke kunna i nägvn widare ätgärd i samma ämne zngä; Hwarom Utdrag af Protocollet skulle till swar ä om - Den 6 April. 2Z9 omförmälte äterRemiss, wördsammeligen meddelaö. ^ M Lapis. klx protocollo ^ok. bjolmdorgsson. Uplästes följande: Utdrag af Protocollet, hällit uti Bo,gare-Ståndets Plenum wid Riksdagen i Stockholm de» zr Martil 1810. SD. Dä Borgare-Ständet till siutelig granskning företog den projecterade Förordningen, angående en Allmän Bränrvins-Bränning samt Riksens Högloft. StänderS Bcwillnings-Utstotts, i anledning af hos Riks-Ständen förekomne Anmärkningar, oen 28 i denna mänad, afgifne ytterligare Betänkande i detta ämne, beftöt Ständct föl, jande tillägg och Rättelser: 1:0 Pä det icke nägon misstydning, i afseende pä fri införsel af Vränwin till Stadcrnc, mä kunna ledas af detta yttryck, att rNaggflns-Directionen bör aga att ensam disponera distillerings - friheten i Stockholm och Götheborg, kommer att pä behörigt ställe i Förordningen tydeligen utsattas, det hwikken som häldst äger rättighet, att till Städernc införa, och der föryttra sä wäl Listiileradt som odistilleradt Lrränwin.
Ar det så, att allmänheten kan hemta något gagn deraf och att det således vore önskligt, att protm hlefve offentliggjorda, då är det klart, att det tillkommer Staten att bestrida de omkostnader, som erfordras för deras tryckning, och att det följaktligen hade varit lämpligare, att motionen härom blifvit remitterad till StatsUtsk., samt att detta, derest omständigheterna sådant påkallat, hade tillstyrkt R. St:r att bevilja det begärda anslaget. Ty icke kan det vara R. o. Ad:s mening, att blott derföre, att dessa prot:r finnas inom R. o;- Ad:s ego, det skall vara Ståndets skyldighet alt trycka dem. Ar återigen nyttan inskränkt till detta Stånd enskildt, då är det R. o. Ad:s pligt att på egen bekostnad besörja tryckningen. Jag tror dock att ingen af de talare, som yttrade sig i ämnet förra gången frågan här förevar, ansåg att det vore för Ståndets enskilda nytta som dessa prot. borde tryckas, utan fastmer att det skulle vara för den stora allmänhetens nytta. Det kan således icke ur denna synpunkt försvaras, att R. o. Ad. skulle vidkännas den utgift, som erfordras för ifrågavande ändamål, så framt R. o. Ad. icke eger tillgångar, som icke på något annat bättre sätt kunna användas. För att emellertid i detta full icke pä måfå nedlägga mitt votum, har jag förskaffat mig uplysning om Riddarh.-kassans ställning såväl f. n., som under flera föreg:de år. Jag har deraf funnit, att denna kassas inkomster för år 1853 öfverstiga utgifterna med 2,791 R:dr. Vid första påseendet tyckes det således, som om kassan skulle kunna lemna en tillräcklig tillgång för den ifrågaställa tryckningen, hvilken, enl. hvad Ulsk. upgifvit, skulle komma att upgå till omkring 400 R:dr årligen under trenne år; men tänker man närmare på saken, finner man att berörde behållning ingalunda kan disponeras för ett så beskaffad! ändamål.
Ståndet ej må fästa sig vid siffror, eller göra någon tillämpning af grunderna för bevillningens utgörande, hvilken icke hör hit , så hemställer jag om icke beslutet kunde, i det närmaste öfverensstämmande med hvad Frih, Cederström tillstyrkt, blifva sådant, att personlig skyddsafgift skall utgöras af hvarje man och af hvarje qvinna från och med fyllda 18 till och med fyllda 60 år, samt att en sådan afgift skall utgå, efter fyllda 60 år, af dem som äga en viss årlig inkomst eller '’ fastighet till ett visst värde. Frih. Nauckhoff: Jag kan icke alldeles instämma uti hvad den siste värde talaren yttrat, emedan derigenom en oriktig jemförelse kominer att uppstå emellan 100 r:drs in» Den 3 October f. m. 31 komst och en egendom af 100 r:drs värde, hvilket är något annat. Jag kan knappt länka mig en egendom af 100 r:drs välde, som afkastar 100 rldrs inkomst. Det är synbarligen elt misstag , att Utsk. i denna del icke rättat sig efter de anmärkntr, som vid förra föredragningen af detta amne blifvit gjorda. Rättelse härutinnan anser jag lättast erhållas, om man slutar den nu föredragna punkten, på sätt jag går att uppläsa den: ”Denna afgift fortfar att årligen utgå, äfven "efter fyllda 60 år, af alla dem, hvilka utan tjenst el ler rö"relse, eller genom undantagsbeting vid afhandlingar om öfverlåtelse af egendom, äga en årlig inkomst af 100 r:dr.” O111 man sätter puukt der, så upphör den oriktiga jemförelse n emellan 100 r:drs inkomst och 100 r:drs egendomsvärde. Jag anhåller derföre om Hr Frih. o. Landtnäs propos. till antagande af hvad jag nu föreslagit. Jag befarar att den siste värde talaren icke tillräckligen gifvit akt på mitt yttrande.
Godkändes med de ändringar och tillägg, som af Utskottet i §§ 31, 58 och 44 blifvit föreslagne. Den 22 September. Frän Högloft. liidderskapel och Adeln. S. D. Remitterades till Lag-Utskottet Kongl. Majlis denna dag ankomna nå diga Proposition till Rikets Ständer om antagande af en Författning, angående verkställighet i Sverige af domar och utslag, meddelade af Domstol i Konungariket Danmark. S. D. Föredrogos och lades till handlingarne Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets den 19 dennes bordlagda Memorial: N:o 175, i anledning af återremiss af Betänkandet N:o 90; samt 748 Prot.-Utdrag den 22 September 4860. N:o 176, i anledning af återreiniss af Betänkandet N:o 155. S. D. Föredrogs och bifölls Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets den 19 dennes bordlagda Besänkande N:o 173, i anledning af väckt motion derom, att Länens Brandstods-bolags obligationer mätte lä uti Allmänna kassor emottagas och belånas. S. D. Föredrogs och lades till handlingarne Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets den 19 dennes bordlagda Utlåtande N:o 33, i anledning af återremiss af Utskottets Betänkande N:o 14, angående väckta förslag om ändringar i nu gällande Skiftes-stadga. S. D. Föredrogs och bifölls Stats-Ulskotlets den 19 dennes på bordel lagda Memorial N:o 183, med förslag till de stadganden, angående Riksgälds-kontorets skulder och fordringar, som böra införas i det nya Reglementet för detta verk. Frän Högö. Preste-Sidndet. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Banko-Utskottets Utlåtande N:o 40, i anledning af gjorda ackords-anbud för Bankens återstående fordringar på grund af protesterade vexlar.
– „Min vän,“ svarade jag och tog mig bakom örat, ett ställe, hvarifrån personer, stadda i bryderi, merendels hämta nödtorftiga concepter, „min vän det var ett misstag, som jag ej bör få pligta för, då det ej var mitt fel, att en rik arfvinge, för hvilken jag beställt frukosten, i en hast blef fattig, och fattigare än mången fattig, emedan han mistat mer än hälften af sina creditiver på framtiden. Om således han, som ni väl kan begripa, i så fatta omständigheter, ej kan betala en dyr frukost, så hindrar det icke, att jag ju kan betala äggen som jag förtärt, och gifver er en god drickspenning för ert besvär, emedan affairer tvinga, att genast flytta härifrån.“ Medelst min förträffliga logik och goda drickspenningar, slapp jag med blödande hjerta, och vattnande mun, ifrån min dyra frukost, och vandrade, med mitt lilla knyte under armen, omkring i staden, sökande efter rum, som ej kostade mycket penningar, och funderade hvar jag skulle få penningar till att betala mitt rum. Jag hade fått en smula hufvudverk, af den häftiga choquen, som der hade uppstått, mellan hoppet och verkligheten. Men då jag under min promenad fick se ur ett präktigt equipage stiga en herre, med band, stjernor och craschan, som hade gulblek hy, djupt rynkad panna, och öfver ögonbrynen ett charakteriserande drag af elakt lynne, då jag fick se en ung grefve, som jag vid Upsala Akademi något kännt, gående som om han velat falla på näsan, af ålder och lefnads-mätthet; – då reste jag upp hufvudet, drog djupt in luften, som händelsevis (olyckligtvis) just på detta ställe hade metwurstsparfym, – och prisade fattigdom och ett rent hjerta! På en aflägsen gata erhöll jag slutligen ett litet rum, bättre passande för mina mörknade utsigter, än de ljusa förhoppningar jag ägde för ännu två timmar sedan. Jag hade erhållit tillstånd att tillbringa vintern i Stockholm, som jag hade trott på ett helt annat sätt än jag nu hade utsigt till. Men hvad var att göra? Fälla modet var det sämsta. Lägga armarna i kors och se uppåt himmelen, ej mycket bättre.
Det är endast tidens befallande omständigheter, som nu påbjuda en inskränkning af Tryckfriheten i afseende på de ämnen, som röra Sveriges relationer till fremmande magter, men, om jag ej misstager mig, fordra just samma omständigheter, att i religieusa ämnen ingen sådan inskränkning må äga rum. Det är ett ändamål med Tryckfriheten, att en fri undersökning i vettenskaperna må leda till dessas tilltagande förkofran; den theologiska vetenskapen bör lika litet som några af de öfriga beröfvas en sådan förmån, och det skulle ge anledning till de obehagligaste misstydningar, om vi för den begärde något undantag, hvarpå den visserligen icke heller skulle vinna. Jag är ock för innerligen öfvertygad om kraften och värdet af Jesu lära, att jag genom den frihet, jag här yrkar, skulle befara något för dess bestånd. Hon har genomgått vådligare och våldsammare skakningar än de, som härigenom kunna hota henne, och har framträngt segrande genom dem alla. Dermot kunde jag dessutom anföra, att genom tvång, hvarmed theologiska censuren hittills sökt qväfva hvarje fri undersökning i andliga ämnen, har en ljumhet för religionen uppkommit, farligare utan tvifvel än de bittraste anfall. Hvad Hr Proffessoren] Doc[tor] Faxe nämner om en nyligen utkommen skrift, som skall vara ställd emot hufvudsanningarna af vår christeliga lära, så vill jag blott nämna, utan att derföre ovillkorligt försvara dess innehåll, att den anses vara författad af en bland våra yppersta protestantiska theologer, som derigenom icke bland sina landsmän förlorat sin välförtjenta reputation». Uppå Herr Professoren Doctor Faxes förnyade begäran bifölls, att dess yttrande skulle medfölja Utskottets betänkande rörande Tryckfrihets-Lagen.
Om nu R. o. Ad. skulle stadna i lika beslut med PresteSt. så får man tre Stånds beslut i frågan och då eger man hopp derom, att en tullbestämmelse skall komma att ega rum, hvilken hvarken skall blifva ofördelaktig för producenter eller consumenter, hvars bästa och hvars fördel, man här ofta nog söker att försvara. Hvad åter beträffar tullvärdet, så tror jag deremot att det vore lämpligare att uppsätta detsamma såsom Utsk. föreslagit eller lill 6 r:dr b:co för L81, ty detta tullvärde kommer icke i någon slags beräkning vid andra tillfällen då tullförsnillning eger rum, emedan dä det värde af varan, som i taxan önnes utsatt läggas lill grund för bölernas bestämmande, så framt icke varan på auktion försäljes. Det kan derföre vara nyttigt, att detta tull värde uppdrifves så högt nära nog som möjligt, och jag anser alt fruktan för brott emot tullagarne skall ökas genom denna åtgärd, om stadgandet med noggrannhet handhafves. Frih. Hamilton, Hugo: Erfarenheten har visat, attsmuggling i ganska stor skala bedrifves på norra gränsen med smör, och det är en ganska naturlig sak, då smöret i den angränsande provinsen af Finland äro i högst betydligt lägre pris än hos oss. Efter hvad jag har hört sägas, skall der betalas högst 4 r:dr b:co för L0f. Att nu ålägga dem att betala 2 r:dr 24 sk. b:co i tull, eller äfven endast om den skulle minskas lill 2 r:dr b:co, såsom 394 Den 5 Juni f. 111. de föreg:de talarne hafva yrkat, d. v. s. hälften af varans inköpspris på stället, det kan raan icke annat än anse såsom en den aldra starkaste retning till smuggling och lagbrott samt dermed följande osedlighet. Detta är hvad den delen af frågan beträffar.