Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
" Feln, utbrast han och tankarile och känslorna brusade fram, så att rösten icke hann med allt.sammass - " fel, åh nar vi få vara tillsammans, så tanka \ - i aldrig. på fel - eller vi uppfostra hvarandra, leda, sätta, böja hvarandra hela. lifvet - dag ut och dag in. J a g ger dig inim fel, du ffir ta haxd om dem, liksom om mig sjalf. " nNej, nej3, ropade hon förskriickt, - " jag kan inte uppfostra, bara alska, då vet jag att jag blir god. Jag vill inte vara din lärare - bara, bara din h t ~ s t r u. ~ Hon smög .sig intill honom och lade .hufvudet tryggt i n ~ i d hans bröst. Han sllg in i hennes glansande violblå Bgon, som roro så filla af förtroende och ömhet. nAtt man kan vara så lycklig ", sade han, " att alska - .att älska en enda i hela världen. " det säkert det? " sade hon, fastän Lon icke hyste det minsta tvifvel om den saken. Och till bekräftelse p i sin fr %ga, smög hon armen omkring hans hals. Då var det som när eii orkestersnförarc? höjer sin takt-. pinne, och det bryter löst med ens. Det ljöd från löfven, f r h stammarne, från buskarne, från marken. Alla de små ungarile hade lärt att sjunga i ett ögonblick. " vad var det? " sade hon häpen. J a - hvad var det? Det var visaii om karlekens sorn mardagar. A. Ii-dt. Fjärde allmänna flickskolemotet. Vid det Garde allmänna flickskolemötet, hvilket p&amp; i11- bjudning af Gustaf Sjöberg, Bilda Casselli, Liliy Engström, Julius Humble och Ernst Olbers skall ega rum i Stockholm den 12, 13 och 14 Juni 1889 komma följande allmannafragor: att diskuteras: 1. Bör den högre flickskolan så ordnas, att den omfattar .sju ett-åriga klasser? Böra vid de högre flickskolorna, der så ske kan, inrattas fortsattningsknrser, och huru böra i. så fall dessa kurser ordnas?
Länet till värdet jemt skulle svära emot ett Hemman i det andrä efter hVärderas förmåner* den omöjlighet i verkställigheten visserligen ägde rum* Som blifvit befarad 1 meri nU är föremålet endast ät( jemkä Stadens bördor émellart Likets PröVineer i allmänhet, på det deri éna icke må ständigt falla Och en annan antingen Stiga eller blifva oforändrad i dess Skattskyldighet* derigenom en obestridlig ojämnhet i allmänna bördor i bredd med Statens förlust Uppkommer* Oell fo'r ert så Allmän öfversigt liar Utskottet icke saknät tillräcklig vägledning, dels åf dess från spridda Landsorter varande Ledaroötérå enskildta kännedom* dels ode isynnerhet af de Statistiska upplysningar * äorri RiksgäldsContoirets årliga Sammandrag öfver BeVilirtingen vidhanden gifva. För déri, sorn uppmärk-' samt och oväldigt granskär dessä Sammandrag* Skall det icke blifva Svårt, ätt öfVéttygas, det Östergöthlands Län * hvilket i Änmärkningarné till exempel blifvit änfördt, sjunkit 1 dess Hem* mansvärde innom 4 åt ifrån 30 till 2ö Millio* ner* Utan sådprte allmänna och fortfarande olyckor, sorn till en så berydlig nedsättning kunnat föranleda, och thymedelst visserligen förlo - 360 BevillningsZJtsL Betänkanden. rat jemvigten i dess förhållande till alla öfrige Län i Riket och i synnerhet till dem, sorn antingen bibehållit eller föga nedsatt deras Hera* inansvärden; och att detta förhållande således borde återföras till den ståndpunct, hvarvid Skattskyldigheten för dem alla bör vara fästad, att nemligen den ena provincen icke bör mera än den andra afvika ifrån den Beskattning, hvilken de vid första grundläggningen sig åtagit.
Hvarefter i en nästpåföljande § skulle stadgas: ”Rymmer fånge, då han utom fängelset till arbete hålles; vare ock lag, som i 57 § sägs, ändå att han sig till motvärn ej sätter. Rymmer eljest fånge eller häktad person; då må ock det våld brukas, som till rymningens hindrande nödigt är, der ej svårare skada än i 14 § sägs genom våldet uppkommer.* § 73. 1 denna § omförmäles i hvilka läll åtal för brott enligt ifrågakomne författning ej må af allmän åklagare lå ega rum. — Härvid har jag ansett, i likhet med hvad Lag-beredningen föreslagit och Högsta Domstolen hemställt, någon inskränkning böra göras i allmän åklagares rätt att åtala förgripelser af barn emot föräldrar eller andre skyldemän i rätt uppstigande led; och ehuru för bibehållande af vördnadsbandet emellan barn och föräldrar samt med afseende å det förargelseväckande och för samhälls ordningen vådliga exemplet deraf alt en fader kunde komma att bära ett lyte, tilldelad t honom af en derför ej straffad son, betänkligheter hos mig uppstått alt låta åtalet af ett sådant brott bero af en öfverseende, måhända ytterligare misshandling fruktande Lag-Utskottets Betänkande N:o 20. 61 och frid och försoning åter blifvit rådande inom familjen, vore den felaktiges ryckande derutur och bortsläpande i fängelse icke annat än en ytterligare kränkning af familjens helgd och straffet drabbade ofta lika tungt föräldrarna som barnet. I enlighet med dessa åsigter har jag derföre inom Utskottet föreslagit ett tillägg till l-.sta mom. i denna § så lydande: ”Lag samma vare om sådan förbrytelse som i 14 och 39 §§ sägs, del den skett emot skyldeman i rätt uppstigande led.”
De främmande köpmännen förtjente äfven, åtminstone af det ovana ögat, att beskådas: man såg bland hundra andra i det brokiga hvimlet den spenslige, liflige Alexandrinern, som, ehuru född ej långt från Pyramiderna, med sin gammalhelleniska drägt ville häfda ursprunget från jordens mest bildade folk och som, tillfrågad om sin börd, skulle svarat, att han var en makedonisk Hellen; den groflemmade Illyriern i anspråkslös yllemantel, som dock ej saknade den om hans fria börd vittnande röda kanten; mannen från det persiska gränslandet, igenkänlig på sin ludna kägelformiga mössa, sin blommiga rock och de vid smalbenet hopknutna vidbyxorna; den stolte Hispaniern, hvars bjerta mantel (väfd svulst!) med Senecas sorgespel vittnade om hans landsmäns tycke för det prunkande; den långskäggige Juden i mörk kaftan fodrad med skinn; samt, för att ändtligen sluta urvalet, den yppige Halfhellenen från Asien med parfymerade lockar, guldringar i öronen och fotsid tunik. Kommande från Piræiska gatan syntes en man taga sin väg öfver torget. Folkmassan öppnade sig villigt för honom, och alla närståendes ögon fästes på hans höga, majestätiska gestalt, kring hvilken manteln föll i plastiska veck, under det han skred förbi, helsad af många i hopen. – Krysanteus! mumlade Karmides, och hans ansigte mörknade. – Hvem är han? hviskade främlingarne och följde honom med blicken, tills han försvunnit i hvimlet. Svaren ljödo: – Krysanteus, arkonten. – Den rike Krysanteus. – Filosofen Krysanteus, erkehedningen. Det sista af dessa svar kom ifrån en Kristian. Nu ljöd torguppsyningsmannens klocka genom sorlet, och få minuter derefter voro alla bodar nedtagna, alla vagnar förspända, och den brokiga mängden uppslukades efterhand i mynningarne af Piräiska gatan, Kerameikos och de gator, som gingo åt ömse sidor om Akropolis.
»Nu går det, som ordspråket säger», återtog Grima, »att ofta tager den miste, som måste gissa sig fram, äfvensom, att den alltid af något hägnas, hvars dödsstund ännu icke är inne. Men du kan behöfva, att goda andar vaka öfver dig, så att djäfvulen ej får den makt med dig, som du gärna unnar honom; ty det kan ursäktas, att man stundom gissar miste, men icke det, att man tviflar på sanningen, då man får den i händerna.» Därmed skildes de. Tordis och höfdingen Torkel vände åter hem, och Tormod Kolbrunarskald var räddad. En annan af sagorna har att berätta om en enlevering, som man söker företaga med tillhjälp af en trollkvinna, men hvars fullbordande hindras af en annan trollkunnig person. Den rike bonden Vemund på Island kom en dag till sin frände Narve och talade om för honom, att han hade ett giftermål i tankarne, och han bad Narve vara sin böneman. Hallstens dotter Tora på gården Höfde var kvinnan, han ville äga. Men Narve svarade, att den planen säkerligen icke kunde få någon framgång, ty mön var redan en annans fästekvinna, nämligen bonden Helges i Årskog. »Det giftermålet likar mig ändock», förklarade Vemund; »ifall du förmår skaffa mig henne.» Sedan foro de, tio man i följet, bort till en kvinna vid namn Isgärd och togo natthärbärge hos henne. Hon var en ansedd kvinna, synnerligen trollkunnig, och det är berättadt, att hon var giljaren Vemunds väninna. Hon gaf det rådet, att de redan nästa dag skulle rida bort till några båtskjul, som voro resta i närheten af den åtrådda möns fädernegård Höfde, där hennes bröllop komme att firas. »Kanhända I i morgon», sade hon, »kunnen få eder något byte, ty då kommer brudföljet att draga där förbi.» Nästa dag redo de bort till båtskjulen, såsom hon tillrådt, och höllo sig dolda där, medan gästerna samlade sig uppe i bröllopsgården. Bland dem var en vettig och trollkunnig man vid namn Stenfinn, hvilken var bjuden för att roa de andra.
Om nyttan att bränna upp potatisskalen hafva vi läst förut i Idun; men nytt är kanske för somliga, att det vattnet, hvari potatisen kokat, åter upphettadt är det bästa diskvatten för silfver. Rifaebröcl går mycket åt hos mig, tv jag strör sådant äfven i alla kakoch puddingsformar, sedan de blifvit smorda med smör; då bränner massan C V s ManusKript, som ej antages till Införande, återsändes, såvldaporto bif o g a s. Inga ofrankerade försändelser lösas. alldrig vid och formen blir ej svart. Förekommande brödkanter, torkade o c h stötta, räcka ej länge; j a g bakar derför särskilda catiskovpov med tillsats af saffran o c h orleana, så att de blifva rödaktiga, hvilket tar sig bättre ut på hela skinkor, hel brynt potatis, finare kotletter o c h potatisbullar m. m. Och nu ett par vinkar om att spara tid i köket. Då man i hast vill laga någon rätt, hvartill man behöfver korinter eller russin, uppehälles man rätt mycket, när man då först skall rensa o c h tvätta dem. Gör man detta genast, när man tar hem ett par kilogram, s o m man dock efter tvättningen får torka ordentligt, så kan arbetet gå undan. Helpeppar o c h andra kryddor genomser jag äfven, innan de slås upp i sina små bleckburkar. Vissa små köksredskap, s o m i sig sjelfva icke alls kosta så mycket, bespara ganska mycken tid. Till dessa höra framför allt köttqvarnen, mandclqvarnen, pepparqvarnen, en korkmaskin, vidare en liten apparat, som man ställer i mjölkpannan för att hindra mjölken att koka öfver, så att man lugnt kan gå ifrån. En apparat att taga ut kärnor ur körsbär, en särskild knif att skära bönor med, en gurkhyfvel, en spiralformig visp till äggskum, en » champignon » af trä att klämma potatis, äpplen, ärter o. d. genom hårsikt — alla dessa redskap kan jag af erfarenhet rekommendera. Stenia. Annonser mottagas endast mot kontant llqvld I förskott af 2 5 öre pr 4 spalt, petitrad (
Utdrag den 31 April 1829. 81 S. D. I följd a£ gjorda anmärkningar j blef till Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottet äterremitteradt dess Utlåtande, N:o 81, i anledning af väckt fråga, dels om tillägg i föieskrifterna, rörande AfvittringsVerket inom Luleå Lappmark, dels om bellofvet af åtskilliga åtgärder, lill förekom» mande af Lappska Folkstammens undergång; och beslöts derjemte, att Stats-Utskottet skulle anmodas afgifva yttrande, angående ökadt anslag till kostnaden för Afvittrings-Verket i de Norra Provincerna. S. D, Vid nu skedd föredragning af Protocollet vid det den 14 i denna månad verkställde sammanträde a£ den Nämnd, sorn egt att döma, huruvida Högsta Domstolens Ledamöter gjort sig förtjente, att i deras vigtiga kalt bibehållas, beslöts att berörde Protocoll skulle läggas till Handlingarne. S. D. Föredrogs å nyo Siats-Utskottets Utlåtande, Nto 123, i anledning af de inom Riks-Stånden gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande, Nto 54, angående beräkningen af Stat3-Verkets inkomster, hvilka framställdes till afgörande, efter i sistnämnde betänkande antagen ordning; och härvid fattade Ståndet följande beslut: Sih,tiU RikfrSt, Prot. 182S och 18*9, 9 Semi. 6 5 :te H.t. 82 Prot. Ordinarie räntan; 2:0 Afrads Spannmålen; b:o Krono-Tionde-Spannmålen\ och 4:o Krono, och KyrkoTionde-låsen efter bestämde pris : gillades; i sammanhang hvarmed det i Protocollet antecknades, att Ståndet redan den 00 sisth Mars ogillat StatsUtskottets Utlåtande, N.o gi, i anledning af Herr L. G. af Silléns Motion om Statens ordinarie räntors utgörande i Skåne, Blekinge och Bohus Län ; 5:0.
Som det vanligen si tillgår, att tärmsträngarne fås utifrån, men bespinnas här, så tror jag, att, efter Utskottets principe, högre tull kan läggas på cantillesträngar, än på vanliga tarmsträngar. Herr Grefven och Landt Mar [kalken frågade, om Ridderskapet och Adeln önskade, att Tarmsträngar borde under er. serskild Artikel i Tulltariffen uppföras. Grefve Cronhjelm'. Skulle det ej gå anatt uppföra spundna och ospundna tarmsträngar. Herr Mannerhjerta: Öfverspinningen af strängarne göres här, så att de öfverspundne strängarne torde kunna hänföras under rubriken: Messingsoch Stålsträngar. Herr Hjerta: Det är gifvet, att spundna strängar ej importeras, och synas dessa mångfalidiga specificationer icke vara af nöden. Det enda som fordras, är en särskilt rubrik för tarmsträngar, med nedsatt tull. Herr Grefven och Landt-Marskalken gjorde proposition till bifall af den å ej mindre Cantille, än Mässingsoch Stålsträngar af Utskottet föreslagne Inkommande Tullprocent. Bifölls. Den 20 Augusti f, m, 83* . Hvarefter Herr Grefven och LandtMar/kalken hemställde, att Tarmsträogar måtte under en serskild Artikel uppföras, samt Inkommande Tullen derå till io procent bestämmas, Bifölls. rStärkelse, Blå; Inkommande Tullprocent !’5o. Utgående fullprocent i.’’ ”Stärkelse, Hvit; Inkommande Tullpro-j ”cent 50. Utgående Tullprocent 1.” Grefve Spent-. Jag hemställer, om icke, då man satt joo procent på mjöl, äfven lika tull bör sättas på stärkelse, etter som den är en product af spannemål. Friherre Wrangel förenade sig med Gref-* ve Spens. Herr Hjerta: Den hvita stärkelsen har hittills varit förbuden till införsel,men den blå har varit tillåten för porcellaines-brukens skull, efter den ej här så lätt kan till vägabringas.
Föredragande Stals-rådet och chefen för Landförsvars-departemeutet, Friherre Peyron, yttrade, vid ärendets föredragning, i underdånighet: att insände räkenskaper och liqvidationshandlingar utvisade, det regementet, under de fyra åren, 1815-—1818, för. underhållandet på passevolans af manskapsoch hästmunderingar ni. m., fått uppbära fem års anslag med 36,942 r:dr 44 sk. för hvarje år, och således njutit ett års anslag i förskott; och att anslaget sedermera, tid efter annan, af serskilda anledningar blifvit förhöjdt, så att efter år 1833, då ny beklädnadsstat fastställdes, passevolansersältningen uppgått till ett, genom Kongl, brefvet den 14 April 1837 och den 22 Oktober 1842, bestämdt belopp af 51,600 r:dr för året, hvilken summa de nuvarande passevolanlörerne jemväl, år efter annat, såsom för ett kommande år uppburen, qvitterat.
JO, ANVÄNDEN I KDRA HUSHÅLL PELLERINS MARGARIN, GÖTEBORG, SOM ÄR S tOent^ger Jf i TILL TABRFFESPRISER FRANFCO O C B TULLFRITT svart, hvitt OCH kulört, TILL bal-, sällskapsOCH promenadtoaletter I S T T Ö Ö R R S S T T A A U U R R V V A A L L. Spinner &amp; C:ie, (FÖRUT J. ZFIRRERS SIDENFABRIK), Rekvirera, bäst, drygast OCH billigast I Aktiebolaget Gardin-Magasinet. Specialaffär för GARDINER FI A-MÄRKE .. RM m S: 8 T e l e / o n SS: och afpassade MATTOR. ZURICH, profver J P E EN UNG, MUSIKAL, FLICKA (ELEV AF FRÖK. CARH.-GYLLENSKÖLD) SÖK. PLATS TILL HÖSTEN HOS BILD., VÄNL. FAMILJ I STAD ELLER PÅ LAND, SOM MUSIKLÄRARINNA, SAMT ATT NÅGOT DELTAGA I HUSL. GÖROMÅL. LÖN EFT. ÖFVERENSKOM. SVAR TILL » MUSIK 1899 », IDUNS EXP., STMM. (506) VÄRDINNEPLATS HOS BILDAD, AKTAD ÄNKEMAN ELLER UNGKA ÖNSKAS AF ETT DÄRTILL KOMPETENT FRUNTIMME BETYG OCH REKOMMENDATIONER FINNAS. SV MÄRKT » E. E. », IDUNS EXPEDITION, STOCKHOLR N UNG FLICKA (21 ÅR) ÖNSKAR PLATS BÄTTRE FAMILJ, ATT MOT FRITT VIVRE O. N GON LÖN, VARA FRUN BEHJÄLPLIG I HUSHÅLL * SVAR TILL » FAMILJEMEDLEM », GÖTEBORG P.
Härmed, har man ingalunda velat antyda, det icke arbetaren är sin lön värd; det är blott oskicket man klandrar, att flera tjenster opåtaldt få innehafvas af en och samma person, och att icke Staten så lönar sina embetsoch tjenstemän, det de, utan ekonomiska bekymmer, kunna berga sig med en lön. Några skriftställare hafva öfver ifrågavar. ämne yttrat sig på följande sätt: ”Den förhatliga och förderfliga mångslöjden måste likväl ”framför allt undvikas, och ingen tillåtas bekläda mer än en ”befattning, emedan menniskosinnet i allmänhet icke är böj”ligt att på samma gång uppfatta flera saker, och man säl”Ian, utan skada, på en gång kan sköta mer än en.” ”Staten behöfver embeten, såsom delar af statsorganis”men; de statsborgare, som äga skicklighet att sköta något af D c n 8 April c. m. ’’af macliinens hjul, born åt det allmänna hembära den ”gärd af förmåga, likasom den, hvilken äger någon egendom, hembär en del deraf lill del allmännas behof, och ”den, som äger en frisk kropp i farans slund, uppmanas alt ”väpna den till landets försvar. Vården af ett embete er”fordrar likväl stundom mycken lid, sorn den, hvilken inne”har det, måhända ej kan undvara, utan förlust af sin väl”färd. Det är då billigt, att det allmänna ersätter honom ”denna förlorade tid, på det att Staten ej måtte nödgas undvara nyttan af hans kunskaper, hans integritet och akt"ningsvärda karakter, och derföre måste han undfå nog till ”sin bergning — icke till vällefnad och öfverflöd — samt "undfå det oafkortadt, utan alla dessa förnedrande och ”orimliga afdrag af fullmaktslösen, centonal, bevillning, ”pensionsafgifter och allt hvad det heter, hvarmed man hos ”oss förknippar embetsmännens noininal-inkomst och tvingar ”dem, att antingen umbära det eller genom andra, icke all”tid de lofligaste, medel söka sin ersättning.
Jag tog mig visserligen friheten fästa uppmärksamheten äfven på den af Lisk. höjda afverkningsförmågan för de särskilda classerua; men gaf derjemte tillkänna, att jag dervid fästade mindre vigt. Jag inskränker mig således att yrka den förhöjning i afseende på ångapparalerne, som Utsk. föreslagit, äfvensom jag vidblifver hvad jag yrkat i afseende å gårdfarihandel)). I anledahäraf erinrade II. Ex. II r G r. o» Landtm., att Gr. Cronhjelm dock velat att frågan om bränvinsredskapens afverkningsförmåga skulle hällas öppen för Ståndets pröfning, och att om denna fråga blefve föremål för särskildt beslut H. Ex. förmodade att dervid komme att bestämmas huru vidsträckt densamma borde blifva. Gr. Cronhjelm: Jag anhåller att endast få fästa mig. vid ångapparalerne. Då nu H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, förklarade, del han ansåg sig först böra framställa propos. på ovillkorligt bifall till Riksdagsm. Strindlunds motion, anmälde och yttrade sig Ilr Lagerhjelm: För att lätta afgörande!, vill jag, som var en bland dem, hvilka yrkade ett ovillkorligt bifall till Strindlunds motion, afstå derifrån, så vida alt jag medgifver detpror pos. må framställas på bifall till Strindlunds motion med det tillägg, att 43 § i den äldre författningen målto utbytas emot den 40 i Utsk:s förslag, hvarigenom således Gr. Cronbjelms tanka vinner framgång. Men jag medgifver icke något annat tillägg till den propos. jag vid början af discussioneu yrkade. Gr. Horn: Som jag är en bland dem, hvilka yrkat an tagande af Strindlunds motion, så ber jag ali fä förklara, det jag synnerligast afsell, att behålla den gamla författningen orubbad, men att jag dermed icke vill förneka att ett fullkomligare policestadgande måhända vore af nöden. Jag vill således instämma i det amendement, sorn är gjordt af den siste talaren, sä till vida likväl, att icke ordställningen i den föreslagna 40 § aulages, utan att R. o.
Medan Fru Wahl trodde tänkte, hoppades, ”väntade i tålamod och kärlek” hvad gjorde väl Gösta? En i sanning svår fråga nog att besvara. ”Ingentingen” – påstod väl Gertrud, fast ej med skäl, ty Gösta sörjde Elin och det medgaf hon sjelf vara syssla nog invärtes – men någon utvärtes sysselsättning hade aldrig kunnat skada – Men hvad kunde man också komma fram med till stackars goda Herr Gösta lilla, som i Gertruds hufvud ännu var så der tio år gammal, och be honom uträtta. Derpå funderade hon mycket. Nysta vore visst ett litet nätt göra, men som dammade och lade sig på bröstet – rensa bär till sylt erböd vintern ty värr icke – läsa utom om Söndagarna hade aldrig gagnat någon – skrifva, – af det förbannade skrifvandet dog man knall fall, frisk och sund, som Sali Patron den der dagen han gått till Skrift med hela sitt hus dessutom tordes ju Gertrud icke för Hennes Nåd, som alltid skämde bort folk, proponera Herr Gösta något tidsfördrif, och det var ganska illa. Imedlertid förgingo flera månader och Gösta lefde – till egen förundran. Hvad hade han att lefva för? Ack mången kind har hvitnat, mången själ skakats ur sina grundvalar för denna fråga, ofullkomligt, eller alls icke besvarad! Hvad hade Gösta att lefva för? Elin var ju död! Och om Gösta icke varit till, så lefde Elin ännu! Efter de svaren gick ej så riktigt till i Göstas hjerna – men hur det var – Fru Wahl hade lofvat Elin att Gösta skulle blifva hennes Son – och Gösta började känna af detta löfte. Att någorstädes vara Son i huset – att älskas af en Moder är ändå skönt! I sin djupaste barndom, när Gösta sett Alfred sitta någongång på sin Moders knä och leka med henne, hade underliga rörelser uppstått i Göstas själ. – Han hade velat vara i Alfreds ställe, fastän kanske – just icke hos Grefvinnan, men han tyckte han då ej skulle såsom Alfred haft lust att leka – Han skulle hellre hafva kastat armarna om sin Mors hals, eller kysst hennes hand eller sett på henne. Sedermera kom Elin, som heller icke satt på någons knä – och Gösta tänkte icke mer på någon Mor eller Far.
Statsrådets tillstädesvarande ledamöter böra, under ansvarighet för rådslagen, till den påföljd, varom i 106 och 107 §§ vidare stadgas, ovillkorligen till protokollet sina meningar yttra och förklara; Konungen dock förbehållet att allena besluta. Skulle någonsin den oförmodade händelse inträffa, att Konungens beslut vore uppenbarligen stridande mot rikets grundlag eller allmän lag, åligge det då statsrådets ledamöter att kraftiga föreställningar däremot göra. Alla afgifter, som Riksens Ständer under de i föregående §. nämnde Titlar bewiljat, skola utgöras intill slutet af det år, under hwars lopp den nya Bewillningen af Riksens Ständer fastställd blifwer. 1809: Justitiä-Ombudsmannen åligge, at wid hwarje Riksdag til Riksens Ständer aflemna en allmän redogörelse för sin förwaltning af det honom förtrodde Embete, samt deruti utreda Lagskipningens tilstånd i Riket, anmärka Lagarnes och Författningarnes brister och upgifwa förslag til deras förbättring. Stats-Ministrarne innehafwe Rikets högsta wärdighet, och Stats-Råden den närmaste derintill. Stats-Minister eller Stats-Råd må icke tillika annat Embete utöfwa, ej eller några inkomster deraf uppbära. 1809: Uti alla mål, som hos Konungen i Stats-Rådet förekomma, skal Protocoll föras. De tilstädes warande Stats-Ministrar, Stats-Råd, Hof-Cantzleren och Stats-Secreterare eller de, som desse sistnämndes tjenster förrätta, ware owilkorligen förbundne, at sine meningar yttra och förklara; Konungen dock förbehållet, at allena besluta. Skulle någonsin den oförmodade händelse inträffa, at Konungens beslut wore uppenbarligen stridande emot denna Regerings-Form eller Rikets Allmänna Lag, åligge det då Stats-Rådets Ledamöter at kraftiga föreställningar deremot göra. Der någon serskild mening icke blifwit til Protocollet anförd, anses de närwarande hafwa styrkt Konungen til det beslut Han fattat. För Rådslagen skola Stats-Rådets Ledamöter wara answarige, såsom i 106.
Kungörelsen den 5 December 1788, angående gränsorna emellan Församlingarne vid frågor om skyldigheten till Fattiges försörjande, dels ock andra Stadganden i afseende på vården om fattiga Barn så väl sorn Fattigvården i allmänhet, samt anhållit, att de tillförne utkomne Författningar emot tiggerier måtte skärpas och på det allvarsammaste handhafvas. Med anledning häraf, har Kongl, Maj:t under den i4:de Junii 18*0, i Nåder förordnat den af Riksens Ständer begärde Commité samt dertill utnämnt Ledamöter dels i Hufvudstaden och dels i Landsorterne, med rättighet för de sednare att, när de härstädes vistades, i öfver läggningarne deltaga, äfvensom Kongl. Maj t i nåder tillåtit Commitéen att kalla flera Ledamö>. ter sig till biträde.