Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Alldeles riktig var hon väl ej i hufvudet, men hjärtegod och barnafrom var hon — och hvad behöfdes väl mer? Sin morgonbön förrättade hon med stor andakt och salvelse. Hon drog då fram en karmstol midt på golfvet, ställde sig på knä på stolen, lade sina hopknäppta händer på karmen, blundade andäktigt och började så läsa upp långa böner och bibelspråk samt afslutade sin andaktsstund med att med ljudelig röst uppstämma: » Vak upp, min själ, gif ära! » Alltsamman föreföll Tinnie lika fängslande. Bönerna och psalmerna åhörde hon med andakt och hopknäppta händer; kärleksverserna och spökhistorierna med tindrande ögon och det mest lefvande intresse. Ganska ofta medförde Sjungare-Anna till » lilla Guss-ängelen », som hon kallade den lilla gulhåriga flickan, ett och annat, som hon vid bröllop och begrafningar, där hon var själfskrifven gäst, sparat för sin lilla gunstling. Än var det en saffranskringla, något hårdare än knäckebröd, än åter karameller, som förrådde ett allt för nära grannskap med Hoffmans droppar. Men barnen i komministergården voro icke bortskämda, och Annas välmening var så stor och tydlig, att både kringlor och Hoffmans droppar ströko med. Det dröjde inte heller i dag länge, innan Sjungare-Anna började med sina visor. En af dem upptecknades vid den tiden, och den som Anna helst sjöng, hade följande lydelse: Jag gick mig ut vid stranden, där vågorna de slå, De sjöngo och de sorlade, jag gick och hörde på, Men ingen vet hvad böljorna de mena; Jag vandrade bland klippor, uppå det vilda skär, Jag tänkte på den vännen, den, som jag höll så kär, Men ingen dör af sorgerna allena. 1890 Jag plockade små blommor, som doftade så ömt, Jag tänkte på den vännen, som kanske mig har glömt, Men ingen vet, hvad blommorna de mena; Och ser han fagra rosor långt bort i fjärran land, Då glömmer han nog blomman, som står på hemmets strand, Men ingen dör af sorgerna allena.
yttrande liar funnit så mycken misstanke om afsigter, sorn i denna sak skulle hafva verkat, att om jag skulle tro att icke lian till någon del har misstagit sig, så skulle jag vara högst bedröfvad öfver att erfara så ledsamma förhållanden i en sali så enkel, som jag tycker att denna sak kunde oell borde vara. Det må derlöre tillåtas mig att slippa att göra afseende på alla sådaua framställningar och så mycket misstankar, än hit och än dit. Jag anser att vi i denna sak äro så nära att få ett godt slut, att vi borde åtminstone för denna gång få lägga bort all misstanke och alla Cai hagor och insinuationer om, att det ligger någonting under det och någonting under det, ty då få vi aldrig slut derpå. Men jag hoppas, att R. o. Ad. med mig delar den önskan alt nu kunna få ett godt slut på denna fråga, så väl som på alla andra, och jag kan icke finna något bättre sätt dertill, än det förslag sorn Hr Ekströmer gjort, nemi. att Hr Frih. och Landtm, täcktes vara god och göra den propos. till R. o. Ad., att Ståndet må förena sig med Borgareoch BondeSttn, efter den förklaring de hafva gjort. I afseende på hvad som för öfrigt blifvit anföi dt om afsiglerna med Carolinska institutet, så vidt de blifvit klandrade, så har man anfört, att det skulle vara mera farligt i afseende på sedligheten för de ynglingar, som vistas här, än förhållandet vore i Upsala och Lund. Om detta skulle vara alldeles säkert, så skulle äfven jag hafva betänklighet att vilja befordra detta instituts framgång; men då jag icke derom kan öfvertyga mig, och då jag icke tror att
Maj:t i afseende på sättet för öf verskottsränlornes prestation funnit: att dessa räntor väl borde lill ränteägarnes förmån framdeles utgöras med förvandling efter årlig markegång å de till båtsmans-rustningen enligt 1685 års eontract hörande prestationer, men icke egentligen under de år 1835 varande räntegifvande hemmansägares åbotid; att detta liqvidationssätt, för att undvika en våldsam rubbning i äganderätten, kunde vidtaga först efter 20 års förlopp, räknadt från och med år 1834, under hvilken tiderymd ombyten af åbo vanligen inträffade och blifvande åboer kunde på räntornes förändrade liqvidationssätt förberedas;, alt innehafvarne af sistnämnde Lemman, hvilka, heldre än att räntorne sålunda liqvidera, önskade deltaga i effectiv rustning med närbelägna rusthåll, som borde åtnjuta motsvarande rustningsliilskctt, skulle äga i föreskrifven ordning derom göra ansökning; att då upplyst blifvit, att en del räntegifvande hemman vid skattläggningstidén fått så höga, hemmanen i sednare tid icke motsvarande räntor sig åsätta, alt dessa räntor, förvandlade från ett ringa penningebelopp till effeetiv rustningskostnad, skulle tilläfventyrs kunna förorsaka hemmanens ödesmål och undergång, ägarne af sådane hemman skulle få söka nedsättning i räntan lill likhet med andra räntebetalande hemman; samt att, lill betäckande af den brist, sorn genom så beskaffad räntenedsätlning kunde inträffa för de räntetillskott-tagande rusthållarne, kunde, jemte Kronans behållna indelnings-öfverskottseller reserv-räntor, användas de i Blekinge vid 1826 års extra roteringsjemkning tillkomna ungefärligen 25 nya ordinarie rotar, genom erläggande för dem af en efter markegång rustningskostnaden motsvarande vaeance-afgift; i hvilket fall dessa anslag borde från och med år 1835 komma gamla båtsmansindelningen tillgodo, samt under Kongl. MajHs Befallningshafvandes och serskild af rusthå-jlarne sammansatt
Synnerligast ur detta vigtigt i afseende på det första af dem, emedan riksstalen icke kan fullständigt uppgöras förr än detsamma blifver afgjordt. Detta utlåt, är återremitteradt från de andra Stånden. Ifall R. o. Ad. beslutar samma åtgärd, så är det angeläget alt återremissen snart måtte komma Utsk. tillhanda; och jag önskar derföre att R. o. Ad. täck tes besluta att dessa utlättn måtte uppföras främst på föredragn.iislan till nästa plenum. Hr Den u Maj. 97 Hr von Hartmansdorff, Äng.: Jag anhåller att Hr Ridd.Secret:n ville upplysa, hvilket beslut Ståndet fattade då dessa mål attordes från föredraga.listan. Jag vill erinra mig, att 11. o. Ad. ansåg något afgörande icke egentligen kunna äga rum, emedan de innehölle beräkningar, hvilka icke kunde vara tillförlitligen uppgjorda, förr än statsutgifterna blifvit närmare bestämda, än de då voro och än de nu uro. Undert. Ridd.Secret. tillkännagaf, att R. o. Ad:s beslut angtde de ifrågavar. tvänne mernm N:is 463 och /[6Q innehölle, att pröfningen deraf skulle tills vidare uppskjutas. R. o. Ad. beslöt derefter, att StalsUtsk:s mem:r N:is 463 och 466 skulle föredragas vid början af nästa plenum, sorn inträffade i morgon på f. m. Ånyo föredrogs Exped.Utsk-.s den 10 dennes på bordet lagda förslag N:o 334 tiIf R. St:s und. skrifvelse till K. M., angtde upphörande af skyldigheten för fartyg, som under fredstid passera NyElfsborgs fästning, alt derstädes anlöpa. Den bifogade reservationen af Frih. Rehbinder blef äfven uppläst. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Reservanten Frih. Rehbinder uppläste i gårdagens plenum en K. kungörelse, hvarigenom den ifrågavar. und. skrifvelscn blifver öfverflödig.
St:s plena icke några anmärkningar emot Constil.Utsk:s yttrande, livile detsamma;” hvaraf följer, att de gjorda anmärkningarna först böra pröfva s, och att således betänk, bör blifva hvilande, icke genom detsammas godkännande, utan genom afslag å de anmärkningar, som blifvit framställda. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, förklarade, det han ej kunde finna annat, än att, då R. o. Ad:s pluralitet godkänt förslaget till behandling efter 56 § Reg.F., hade samma pluralitet i och med detsamma förklarat sig icke instämma uti den af Gr. von Fersen gjorda anmärkning. Hr Dalman: Då Gr. v. Fersen åtnöjt sig med en reservation, anser jag det icke vara naig tillständigt att be - 3i Den 16 October c. m. svära med en votering i detta ämne, utan får jag, jemte det jag instämmer i Gr. v. Feriens anmärkning emot den ordning, i hvilken propos. nu blifvit af flr Gr. o. Landtm, framställd, vördsamt reservera mig emot R. o. Ad:s nu fattade beslut, med tillägg, att jag hade önskat, det R. o. Ad. såsom sin gemensamma tanke förklarat, hvad Gr. v. Fersen föreslagit. Frih. Ehrenborgh: Sedan R. o. Ad. såsom sin gemensamma tanke förklarat, att civila embetsman ieke i sin egenskap af embetsman skola erhålla inträde i PresteSt., lärer R. o. Ad. finna, att redactionen af nu förevar. § bör i enlighet dermed rättas. Det torde således tillåtas mig att hemställa, huruvida icke R. o. Ad. skulle vilja såsom sin gemensamma tanka förklara den anmärkning emot Utskts förslag, rör:de 19 §, att de deri med cursiv stil upptagna civila embetsverken böra ur 5 utgå. R. o.
Angående bevis till bestyrkande af sjukdoms förfall. 2:0 Angående Konungens Befallningshafvandes skyldighet att pröfva frågor om arbetstvång 3:0 Om befrielse från erläggande af lösen i mål som röra Fattigvården m. m. Ut supra, S. D Vid förnyad föredragning biföllos följande Allmänna Besvärsoch OeconomieUt - Den 22 Juni. 537 skottets Memorial och Betänkanden, af den 13 och 20 Juni, hvilka den 19 blifvit lagda pä bordet, nemligen: i;0 Angående röstberäkningen på flera ställen, der Stadsoch Landsförsamlingar äga en gemensam Själasörjare, som af dem båda kallas till förslaget. 2:0 Angående ersättning för dem, som genom uppdämningar i Hällsjön uti Elfsborgs Län blifva lidande, 3;o I anledning af väckt fråga om Riksens Ständers medverkande till de på Norrska sidan vid gränsen af Kopparbergs Län anlagda Gränstullars afskaftånde, 4:0 Rörande väckt fråga om Mätarepenningars afskaffande. Ut supra. S. D. Återremitterades StatsUtskottets den 19 på bordet lagda Betänkande, af den ta nästföregående, om yrkad ersättning för Bohus, Carlstads och Elfsborgs Läns invånares lidande och besvär under sista fälttåget. Ut supra. S> D. BancoUtskottets följande, den 19 Juni på bordet lagda Memorial, af den 25 och 27 Maj samt 13 Juni, föredrogos å nyo och biföllos, nemligen: 1:0 I anledning af Herr Liljehorns Memorial, rörande några financiella ämnen. 2:0 I anledning af Herr Cederschöld! Memorial, angående upphörande af dan nu öfliga Silf. vervexlingen i Banken. 533 Den 22 Juni. 3:0 Angående yrkadt deltagande af Banken \ I anledning af väckt fråga om upphäfvande 1 vissa delar af Herrar Revisorers öfver RiksDiscontverkets förvaltning för år iSMi afseende på samma Verks administration, meddeldta stadganden. Ut supra. Upplästes ett ProtocollsUtdrag från Vällofl.
Att uppgifva alla de olika och vidunderliga skepnader, hvarunder högfärdsandan manifesterar sig, anser jag lika omöjligt, som onyttigt. Nog af, att den finnes äfven i vårt Fädernesland, och 648 28 November e. m. derstädes stigit till sådan höjd, att åtminstone ett försök tili dess partiella qväfvande hör kunna vågas; och jag skulle vilja tro, ått en god början dermed kunde göras, om de håde i moraliskt och medborgerligt afseende ändamålslösa CaractersFullmagterne afskalFades. Hvilken menniska med sundt förnuft och grundligt omdöme kan påstå det vara rätt eller ens billigtatt till exempel, en Länsman skall kallas Economie-Directeur, en liten Regements-Skrifvare, Kammar-Råd, en KronoFogde, Assessor, en Major, Öfverste o. s. v. Men icke nog dermed, att denna Betitlingsech Caracters-sjuka sträckt sig till dem , som innehafva högre eller lägre Embeten eller Tjenster i Staten; den har äfven angripit sådana personer, som alldrig variit eller, i anseende till deras yrken, någonsin kunna blifva Kronans Embetseller Tjenstemän; oeh då tyckes en Titel vara nästan ännu mera umbärlig, emedan den förnuftigare menniskan ändock icke värderar eller bedömer en person efter hvad lian kallas utan efter hvad han är , och huru han i sin verkningskrets handlar. Det enda resultat, som den högre Titeln emedlertid åstadkommer, “ar att den öfver sin rätta plats uppsatte personen yfvar sig och inbillar sig vara lika berättigad till aktning, som en i verklig tjenst varande Embetsman, med lika Fullmagt på det Embete, hvartill han med möda och besvär hunnit, och Den 28 November e. m. 649 hvaruti han uppoffrar sin hela tiel.
Också var han för sina samtidingar mera ett slags naturväsende, en poetisk elementar-ande som antagit menniskokropp, än ett egentligen eget Jag, hvilket – såsom sådant – äfven ägde någon egen lefnadshistoria. I hela Sverige var, medan han lefde, det enda, som om honom visstes, att han hette Lidner och var en förträfflig poet, men som tyvärr slagit sig på lösdrifveri och dryckenskap. Något förnamn kände man lika litet till, som någon titel. Med undantag af en och annan sällsamhet, berättad af kringflygande rykten, inskränkte sig all kunskap om honom till ungefär hvad man i allmänhet vet om en främmande och ovanlig sångfågel, när en sådan plötsligt infinner sig i en trakt, der man aldrig dittills hört hans like. Att han sjungit ”Spastaras Död”, med mera, det visste man; och dermed nöjde man sig. Ändtligen, då, många år efter hans död, en ny upplaga af hans dikter skulle utgifvas, kommo, på allvar, hans lefnadsöden i fråga; ty man ville nu med en teckning af dessa gå läsarens billiga nyfikenhet till mötes. Dithörande efterspaningar begyntes; men erhöllo, redan vid spörsmålet om hans härkomst, ovissa svar. Några uppgåfvo, att han hade haft till fader en Musicus; och härledde derifrån det öra för harmoni, hvarom hans verser vittna. Andra gjorde honom till son af en Ostindie-farare; och förklarade deraf den vidtkringtågande flygten af hans inbildningskraft. Sanna förhållandet är, att hans fader var Organist vid Domkyrkan i Göteborg, och att han efter dennes tidiga bortgång fick en styffader, som var Inspektor vid Ostindiska Compagniet. Fadern hette Bengt Lidner; Modren, Elisabeth Boethius. Den sednare härstammade från den beryktade Prost Boethius i Mora, hvilken under Carl XII blef statsfånge i anledning af sin predikan öfver texten: ”Ve det rike, hvars Konung ett barn är”. Vår Lidner, döpt till namnet Bengt efter fadern, föddes i Göteborg den 16 Mars 1759. Redan vid tre års ålder blef han faderlös.
Hvad Mudderverket serskildt angår, får jag upplysa, att ehuru Herr Owen förut hade åtagit sig förfärdigandet af ett Mudderverk, förrän tillstånd erhölls att få införskrifva det Engelska, är det likväl efter detta som lian tog modellen, sedan han begärt få afrita det för att förfärdiga det Mudderverk, som begagnats vid Hjelmare Canal; detta måtte väl bevisa, att åtminstone Herr Owen gaf det Engelska företrädet. Huruvida det gått sönder, eller ej, lemnar jag derhän, men jag skulle nästan i förväg kunna säga, att så mycket jag är bekant med Hjelmare Canal så, om man brukat det på vissa ställen, har det gått, eller kommer det alt gå sönder; ty det är oundvikligt med ett sådant machineri. Herr af Uhr har omtalat de modeller, som förut brukades vid Götha Canal. Det är sannt, att så länge vi ej egde det Engelska machineriet, begagnade man hvad man kunde hafva, och öfvertygade sig just derigenom, att en tiodubbel tid erfordrades, och att kostnaden skulle bli större genom de gamla inrättningarne, än genom Mudderverk med ångkraft. Detta visar sig äfven, då man på andra ställen antager samma utväg. I öfrigt är det en sanning, att Mudderverket många gånger io* >48 Den 24 April f. m. sönderbrutits, men ej genom fel i fabricationen; ty jag är skyldig nämna, att denna fabrication, sådan som den kom ifrån England, är den fullkomligaste jag sett; men det ges en gräns för ali ting, och när ett verk sättes i gång med den fart, som många beundrat, och då hugger sig fast i ett berg eller en stor sten, så måtte en hvar veta, alt det är omöjligt att förutse, och undvika olyckshändelser. Dessa hafva ock ägt rum, men utan annan påföljd, än att man fått reparera det bristfälliga. — Herr af Uhr säger, att man ej hade bordt befatta sig med utvidgning af Verkstaden på allmän bekostnad. Detta är ej en följd af Direclionens beslut, men väl bar
N:o 137, i anledning af väckt motion, att den sedan år 1682, inom Helsingland och Gestrikland uppodlade jord icke må med rotering besvä ras rn. m. N:o 138, i anledning af återremiss å Utskottens Betänkande Nro 14, angående åtskilliga Ön St. Barthelemy rörande förhållanden. Nro 139, i anledning af vackt motion, rörande landets uppodling och nybyggens anläggande å Kronans ouppodlade trakter m. m, Nro 140, i anledning af väckt fråga om Klockare-helgonskyldens i Skåne användande till Folkskolor. N;o 141, i anledning af väckt fråga om reglering af sjön Wenerns vattenhöjd. H Prot. Vldr d. 6 Febr. 184>• S. D. Vid förnyad föredragning af Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens den 3 dennes på bordet lagde Utlåtande Njo 142, i anledning af väckt motion, angående remonteringen vid Lif-Regemeuls DragonCorps m. m., beslöt Ridderskapet och Adeln, att denna fråga borde förfalla. S. D. Bifölls Banco-UtskoUets den 3 dinnes på bordet lagda Utlåtande N:o 144, i anledning af Herr C. Sabelfelts motion om utsträckning i tiden för återbetalning af uti Handelsoell Närings-Disconti n upplagan le län. samt om fortfarande rättighet för B.mco-styrelsen att, genom upplåning, bereda tillgångar för nämnde Discont. S. D. Vid föredragning af 2:ne Protocolls-utdrag af den 20 sistlidne Januari, dit ena från Högvörd.
När man såg soffan och stolarna af masurbjörk, med dynor, öfverklädda med svart läder: ett stort skåp af valnötsträd, med lås, handtag och zirater af spegelblank messing: tvänne brunmålade hyllor, som räckte från golfvet till taket, med folianter i pergament och de mindre formaten i band af olika slag och färger: det enkla, svartmålade skrifbordet, på hvilket syntes ett stort, rundt bläckhorn af grönt glas, en hög, klumpig sanddosa af omåladt furu, en lineal af mahogony, en pennknif med dubbla blad och elfenbenskaft, något rent papper, pennor, en hög med handskrifter, en snusdosa af guld, på hvars lock var infattad en antik, föreställande ett Brutihufvud, och ett par glasögon, med bågar af poleradt stål: rummets gyldenläders tapeter: de gröna lärftsgardinerna, qvarhållna vid fönsterposten medelst smala, korta, böjda messingsstänger: en spegel, som intog endast halfva väggens höjd, af helt glas, hvars kanter närmast ramen voro prydda med förgylda blomsterarbeten, samt i alla fyra hörnen en engel, hållande en krans i ena handen och en basun i den andra: sjelfva ramen, som bestod af ett fint bildhuggeri i upphöjdt arbete, hvars rika, förgylda löfverk framsköt ett par tum framför spegelns yta: derunder, ett litet bord på fyra förgylda fötter, med en skifva af gråspräcklig marmor, hvarest stodo tvänne höga silfverljusstakar, med sina halfbrända gula vaxljus: – när man såg denna allvarsamma, tarfliga, men anständiga och snygga anordning af husgeråd, kunde man hafva fallit på den tankan, att Benzelius i medlet af adertonde århundradet satt i orubbadt bo efter Cartesius från medlet af det sjuttonde. Föga eller intet var beräknadt på flärd och prål; allt på beqvämlighet och gagn, till och med, i ena hörnet af rummet, slaguret i sitt perlfärgade foderal.
Nu egde likväl Postdirektören Broman tillika, utom ordinarie lönen, en å Kongl. Postverkets indragningsstat honom personelt tillagd ersättning för frångången sportelinkomst till belopp af 2,581 R:dr 50 öre; och har motionären i följd häraf och med hufvudsakligt afseende fästat derå, att berörda personela ersättning ovilkorligen drabbade Postverkets indragningsstat så länge Broman i tjensten qvarstode, föreslagit, alt, om Broman skulle vilja taga afsked från nu innebafvande direktörsIjenst vid härvarande Postkontor, han då, med hänseende å hans höga ålder och långvariga tjenstetid, mätte berättigas, under sin återstående lifstid, utom de honom tillkommande 1,800 R:dr R:mt, äfvenledes såsom pension få uppbära omförraälda honom personelt å Postverkets indragningsstat tillagda 2,581 R:dr 50 öre R:mt, eller tillsammans 4,381 R:dr 50 öre R:mt. Då så vål aflöning som pensionering för samtlige vid Postverket anställde embetsoch tjenstemän bestridas direkte af postmedlen, anser Utskottet olämpligt att statsmedel skulle för det af motionären ifrågaställa ändamål användas, hvadan Utskottet hemställer 68 Stats-UtsJcottets Utlåtande N:o 153. att Herr ltinmans ofvanberörda motion måtte af Rikets Ständer lemnäs utan afseende. G5:o. Uti särskilda till Utskottet remitterade motioner hafva hos Ridderskapet och Adeln Friherre W. F.
I följd häraf har Utskottet bordt inskränka sig att föreslå; Bevillnings-UtskoUets Betänkande N:o 62. 3 följande reglementariska Föreskrifter, hvilka, derest de gillas, torde, jemte sjelfva beslutet om beskattning efter tillverkningen, få intagas uti förslaget till den nja Författningen angående Brännvins-bränning och dermed gemenskap egande ämnen. l:o Hvar och en, som beräknar sin Bränn vins-tillverkning hafva uppgått till större kannetal, än som svarar emot afgiften, enligt Minimi-tarifFen , beräknadt efter en skilling per kanna, bör vid Mantalsoch Skatt-skrifningen uppgifva det qvantum Brännvin, som lian, under det förflutna året, räknadt ifrån den lista Octoberföregående året, till samma dag det innevarande, tillverkadt med den till kanne-rymden jemväl uppgifna Brännvins-pannan; men som de Vid detta Riksmöte vidtagna förändringar, rörande Brännvinsbränningen, ej komma att till efterlefnad gälla, förr än ifrån och med början af år 183r och det sålunda väl kommer att åligga en livar, att, vid Mantalsoch Skattskrifningen , hösten innevarande år, uppgifva så väl den panne - Bevillnings-Utskotlcts Betänkande N.o 6-1. rymd, som öfrige till afgift föreslagna inrättningar, han vill begagna, och hvarefter han kömmer att beskattas, men till verkningsbeloppet för det då började brännings-året omöjligen förut kan bestämmas; alltså blir det först vid Mantalsoch Skattskrifningen om hösten 1831 , som nämnda belopp bör för det då förflutna året angifvas, och bör derföre i Debelsedlarne serskildt uppföras löpande årets afgift, enligt TarifFerne, och serskildt beloppet för det qvantum Brännvin, den Skattskyldige uppgifvit sig hafva derutöfver, under föregående året, tillverkat. 2:0 Ehvad de föreskrifna Brännvinstill verk ni ngs-uppgiflerna meddelas eller icke, äro Beredningsoch Taxerings-Comiteerne, icke endast berättigade, utan jemväl förplig» tade, att, på grund af inhemtad kännedom af förhållandena, samt efter ed och samvete, påföra den afgift, hvar och en, som anses hafva tillverkat ett större kannetal Brännvin, än sorn, efter ofvairanfördagrund, svarar emot Minimi - Bevilfnmgs-UtskoUets Betänkande N.o 62.
Jag tror att det mången gång kan blifva omöjligt för presterskapet att behörigen besörja derom, så länge utanläsningen af vår nuvar. cateches är påbjuden; men om i en framtid någon ändring häruti skulle medgifvas, så underställer jag, om det ej åtminstone vore bättre att presterskapet hade rättigheten att låta läsningen ske under dess tillsyn, och således ordet ”bör” kunde utbytas emot ”få r”; hvarförutan jag, då presterskapet har andra ändamål Un det här upptagna för alt infinna sig i skolorna, anser orden ”samt att för sådant ändamål” böra utby tas emot orden ”äfvensom a 11.” Gr. Hamilton: Jemte det jag understödjer det för slag, som af Hr Lagergren blifvit framstäldt till ändring af 1.0 §:n, torde jag dertill få anföra några skäl utom de af honom uppgifna. Jag kan väl icke alldeles se, att, om ordet ”bör” står qvar i denna §, det skulle vara presterskapet förmenadt att verkställa religionsundervisningen äfven på det sätt, alt presterskapet föredrog catechesen eller deri undervisade barnen; men det är en fråga, som är åtminstone ingenting mindre än afgjord, om det är nyttigt för barnen att börja sin undervisning i skolan med catechesläsning. I åtskilliga eller åtminstone i någon ny skola här i Sverige har man börjat alt framställa religionen mera historiskt och låta inpregla dess läror i barnen, icke på sätt som genom cateches-läsningen sker, utan genom framställ ning af bibelspråk och förklaringar deröfver, på så sätt att kunskapen i bibliska historien fortgått med barnens verkliga religionsbegrepp. Om det nu kunde hända, att en sådan undervisning verkligen voie lämpligare, och att presterskapet icke ville åt en skollärare, hvars finare religionsbildning icke är alldeles afgjord, öfverlemna denna mest angelägna del af folkundervisningen, så tror jag att det bör vara en rättighet för skolstyrelsen alt derom förordna, der presterskapet sjelft vill åtaga sig denna del, för att icke se sitt arbete vara förgäfves an vändt. Skola deremot de i 10 §:n föreslagna stadgandeo qvarstå, så vore skolläraren ovillkorligen ålagd att äfven utantill med barnen läsa catechesen.