Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I betraktande af de uti detta ärende förekomna omständigheter, att norska undersåter sökt att få ifrågavarande 2:'ne fyrar uppförda samt att norska sjöfarten af desamma komme att draga sörre fördel än den Svenska,-hafva Rikets Ständer ansett de utaf förvaltningen af sjö-ärendena i det afgifna underdåniga utlåtandet framställda 2:ne alternativer, åsyftande Norska Statsverkets deltagande i kostnaderna, vara af den billiga beskaffenhet, att hinder för det ena eller andras antagande från Norska sidan skäligen icke kunnat möta, hvadan Rikets Ständer äro af den tanka att Svenska fyroch lots-inrättningen bordt åtminstone fritagas från skyldigheten att bygga och underhålla den ena af ifrågavaranda fyrar, heldst berörda inrättnings medel äro fullt behöfliga för andra å Svenska kusten varande nödiga fyrbyggnaders fullbordande; och få, med anledning häraf, Rikets Ständer hos E. K. M. i 84 Expeditions-Utskottets Förslag till and. Skrifvelse, N-o 53. underdånighet anhålla, att, så länge Svenska fyri ngs väsende t ej uppnått den för landets eget behof erforderliga fullständighet, lotsoch fyringsmedlen måste användas till sådana föremål, som i främsta rummet afse Sveriges nytta och fördel. Styrelsen öfver Fängelser och Arbels-inrältningar i riket. Jemte förmälan att den hos fångvårds-styrelsen, lill biträde vid behandlingen af ärenden rörande fånghelsovården, med E. K. M:ls nådiga tillstånd år 1845 anställda och intill år 1848 utan aflöning i sådan egenskap tjenstgörande läkaren, genom K. Bref den 17
Vid öfvervägande af hvad omförmäldfe motion innehåller, har val Utskottet funnit, det den Lagstiftande magt, att, genom stadgade vitén öka ansvaret för de förbrytelser, hvilka antingen i Allmänna Lagen eller uti de af Kongl. Maj:t i Nåder utfärdade Författningar äro upptagne och med böter belägne, icke kan någon Statens Embetsman tillkomma, samt att så beskaffade åtgärder jemväl ofta kunna föranleda till rubbning af de förhållanden emellan brott och straff som vid en behörig Lagstiftning alltid böra afses och äga rum; Äfvensom det icke eller undfallit Utskottets uppmärksamhet, att, enligt hvad Riksens Ständers Justitia Omhudsman, Commendeuren af Kongl. Maj:ts Vasa-Orden med Stora Korssel, Herr Friherre Mannerliejm uti de af honom till Riksens Högloflige Ständer nu afgifne Embets-Berättelser omförrnäit, bemälte Herr Friherre och Justitia ombudsman sett sig föranlåten, att, då Log-Utskottets Betänk anden. 23 da någre Konungens Befallningshafvande i berörde afseende öfverskridit gränsen af deras Embetsmanna befattningar, och sådant kommit till Herr Friherrens och Justitiae Ombudsmannens kännedom, vidtaga laglige åtgärder, för att deruti skyndsamt vinna rättelse; Men som Utskottet tillika ansett sig icke kunna annorledes betragta desse sistnämnde händelser, äfvensom den , hvilken Riksdags-Fullmägtigen Anders Danielsson förmält hafva föranledt honom till nu ifrågavarande framställning, än såsom i likhet med dem, då Domare, Embets - och Tjenstemän i allmänhet icke iagttaga hvad uti Eag eller Författningar är föreskrifvit; Altså och då Utskottet trodt det icke blifva lämpeligt, att genom någon serskild Författning påminna och befalla desse att ställa sig redan stadgade föreskrifter till efterrättelse, finnér Utskottet sig icke kunna tillstyrka bifall till hvad Anders Danielsson härom föreslagit. Till Riksens Högloflige Ständers vidare ompröfvande varder dock detta vördsamt understäldt.
Boman ur societetslifvet af Ricltert von Koc7z. Det gamla goda re.ceptet för .fabflcerandet af en roman börjar allt iner komma ur bruk. Förra tiders roinaner sönderföllo hufvudsakligen i två klasser: de roande och de rörande. Läsaren grät eller skrat tade, kände sig uttråkad eller intresserad allt efter förf. förmåga a t t skickligt intrassla och sedan utreda liandelsernas tråd; men vare sig man kännt sig besviken eller tillfredsställd, så var boken affärdad. i. och med detsamma nian vandt oni sista bladet davi, man linde haft en stunds njutning eller ledsnad och därmed lät man sig nöja. Icke så nu för tiden. Hvarje nytt arbete på det .skönlitterära ornrbdet ä; för den stackars jäktade nutidsmänniskan en n$ pkykologisk ghta, ännu ett sami~ällsproblem att grxibbla öfver, det ligger alltid eh tendens och lurar bakom hvarje blad och till p&amp; köpet ar deiiua förf: s nndermening ofta så insvept och dunkel, att den ger anledning till de mest olika tydningar oclivutliiggningar. Daraf ' dessa diaiiietrdt inotsatta omdömen, F a n ' får höra uttalas om ett och sainma arbete. E n utdömer shsoin olijiilpligt underlidtig, trhkig och onjutbar den bok, som en annan ' finner underliållande och full af intresse: Man är frestad att tro, att det ar läsarens teinperaiiient och individuella skaplynne, icke författarens, ~0111, ger ni~tidsroiiïanen. dess prägel och. - karakter. Richert von Kochs nya arbete ' liai. ej undgått att dela sina samtidas öde. Den har unde&lt;astats de mest olikartade omdömeii. Camil la^ &amp; - också.eii bok ' i fullt mått behäftad ined de lyten - eller, om man s i vill, uti.iistad med de förtjänster - som utmärka nutids litteraturen. Den är utprägladt tendentiös.
Den är som grundsats riktig, den skulle blifva i tillämpningen nyttig; ty just igenom denna fria tillverkning återgick den inom behöriga Den 4 Mais f. m. grnnsnr, öfvermåltet skulle upphöra, och flere af husbehofsbränningens oredor och olägenheter försvinna. Men oaktadt denna min orubbliga öfvertygelse, och ehuru jag anser husbehofsbränningen vara den största olycka, sorn i ekonomiskt afseende ännu träffat vårt jordbruk, oberäknadt allt det förderf det i moraliskt afseende åstadkommer, befarar jag, att vi befinna oss olyckligtvis på den punkt, att en radikal öfvergång lill fri tillverkningsrätt ännu är en af de fromma önskningar, som af så mäktiga intressen tillbakavisas, att vi ännu endast kunna hoppas på framtiden. Vi måste derföre inskränka oss dertill, för att åtminstone vinna något, fästa oss vid att mildra det onda så mycket möjligt är. Skälet är att husbehofsbränningen redan har alltför djupt inträngt i landthushållningen, och att alltför stora och betydliga capitaler instuckits i denna rörelse, för att utan en alltför stor brytning på en gång kunna tagas derifrån. Det synes mig derföre vara en nära nog olycklig omöjlighet att genast förändra systemet, innan dessa capitaler småningom ledas ifrån denna näring för att användas i andra riktningar. Härtill fordras tid. Jag hoppas ock att den tid ej heller skall vara långt aflägsen, då öfvertygelsen stadgar sig mera allmänt att husbehofsbränningen ej endast är ett stort ekonomiskt misstag, utan äfven i moraliskt afseende ett lika stort ondt, som hvarje år öppnar nya kräftsår och lägger oöfvervinnerliga hinder i vägen så väl för den allmänna bildningen, sedligheten och ordningen, som den förhindrar åkerbrukets förbättrande. Man åberopar häremot, att bränvinstillverkningen bör vara en för åkerbruket uteslutande näringsgren och derföre bör vara förenad med äganderätten till jord. Som skäl härtill säges att bränvinstillverkningen är nödvändig för ladugården. Motsatsen bevises bäst deraf att, i de orter der bränvinstillverkningen är högst, är ladugårdsskötseln lägst. Sådant är åtminstone förhållandet i Skåne, der endast en svag och nära nog näringslös drank återfaller till ladugården för att, som talsättet är, narra boskapen förtära dåligt foder.
Uti denna § är sammanförd den del af de i 3 och II af nu gällande stärn* pelpappers-förfatlning intagne sladganden, rörande för filtning ens efterlefnad och handha/v ande, sorn ansetts böra qvarstå; men föreskri Herne hafva blifvit uppställde i an nan ordningsföljd än den, hvaruti de förekomma i nämnde författning. Rikets Ständer anse sig här endast höra hänvisa till de ställen i den gällande förordningen, hvarest stadgandena i underdänigst bifogade författningsförslag återfinnas, nemligen: Usta mom. motsvarar 6 mom. i 3 § (pag. 4) af nu gällande författning. 2:dra „ „ 3 „ 11 § (pag. 11) „ dervid dock det tillägg blifvit gjordt, att det åligger expeditionshafvanden att utan särskild godtgörelse annullera stämpeln å utgående expeditioner. 27) ansetts kunna ur författningen utgå. 13-de mom. motsvara 6 mom. i 11 § (p. 42) af nu gällande författning l-i:de „ 7 , „ („ 42) „ „ „ 15.de IGde „ 9 „ „ (».43) » « 17:de mom. utgör nytt stadgande, som blifvit erforderligt i följd af föreskriften om upphörande af vidare tillverkning utaf s. k. skrif kartor. Deremot hafva Usta, 2:dra, 7;de och 8 mom. i 3:dje § äfvensom 10:de, lUle, 12:le och 13;de momenterna i 11 §, såsom ölverflödige, från samma förslag uteslutits. 364 Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse N:o 1121. § 9 handlar örn anskaffning och försändning af stämpelpappcr och motsvarar förra delen af 16 § uti nu gällande författning, hvaremot sednare delen af samma §, hvilken afser stämpling af Tidningar blifvit intagen uti det af Rikets Ständer antagna förslag till särskild författning rörande nämnde stämpling.
Den siste värde talaren har förklarat såsom fullt tillförlitligt att 382 Den 2 December. icke allenast Bondeoch Preste-St:n, utan afven Borgare-St, bifallit Betänk:t. Jag antager att så är. En återremiss tjenar då icke till att åstadkomma något annat beslut, men det tjenar till mycket att icke godkänna Betänkit, och jag hemställer att R. o. Ad. måtte stanna i följande beslut: »Då en återremiss af detta Betänk, icke kan leda till förnyad pröfning af ärendet, enär Betänkit redan är bifallet af tre Stånd, så beslutar R. o. Ad. att lägga detsamma till handlinga rne.» Hr Skogman: Det är kanske icke så lämpligt att ingå i diskussion rörande de båda nämnda sunden. Jag vill derföre blott nämna, att den aktade person, hvars namn Hr Cederschjöld åberopat, för 60 år tillbaka uppmätt sunden, men sedan dess hafva alla sunden i Stockholms skärgård betydligt grundat igen, och man har deri en förklaring på att det numera ej kan vara 20 fot djupt. Hr Cederschjöld: Jag får endast hemställa till dem, som hafva mera sakkännedom än jag, om det öfverensstämmer med naturlagarne, att på 60 år ett sund kan grundas igen 10 fot. Jag har förut hört uppgifvas att uppgrundningen på 100 år gick till 1 fot. Hr von Francken: Jag anhåller att propos. på detta Betänk, måtte framställas på hvarje punkt särskildt; och får för klara, att om äfven 3 Stånd godkännt Utsk:ts förslag, finnér jag icke att det bör vara ett skäl för R. o. Ad. att fatta ett beslut, hvarigenom hvarken våra kuster eller vår beder är skyddad.
Utskottet funnit sig böra tillstyrka, jemte skälen dertill. Den första vigtiga grundsats i de Kommitterades Förslag, som tillika innebär en vigtig förändring af nuvarande förhållanden, är de kyrkliga angelägenheternas särskiljande från de borgerligt-kommunala och hvarderas öfverlemnande åt sin särskilda stämmas handläggning. Att de hittills varit förenade och, i följd deraf, presten äfven haft den för hans egentliga kall så främmande ledningen af de borgerligt-kommunala angelägenheterna, hvartill anledningen är att söka nästan ensamt i historiska förhållanden, har måhända icke befordrat det borgerliga kommunal-lifvets utbildning och för församlingens kyrkliga lif stundom verkat menligt genom att till hvarjehanda verldsliga bestyr draga tid och krafter, som presten med mera fromma kunnat använda för själavården. Utskottet anser derföre den föreslagna förändringen lämplig och ändamålsenlig och den torde i allt fall förr eller sednare blifva nödvändig, då den territoriala karakter, som hittills tillhört våra kyrkoförsamlingar och gjort den verkliga skilnaden emellan dem och de borgerliga kommunerna mindre åskådlig, kommer att i följd af en utvidgad bekännelsefrihet i religiöst afseende undergå tilläfventyrs ej obetydliga modifikationer. Beträffande nu det borgerliga kommunal-väsendet på landsbygden och dervid först frågan om de särskilda kommunal-områdenas storlek, så anser Utskottet lika med de Kommitterade att då ”obestridligen större förenade krafter kunna för ”sina ändamål med jemförelsevis mindre kostnad och bättre framgång uträtta mer ”än der förhållandet är motsatt;” det är af vigt att kommunal-områdena ej blifva alltför små. Måhända skulle det ur denna synpunkt kunna anses lämpligt att vid bestämmandet af landskommunernas områden den urgamla häradsindelningen blifvit lagd till grund.
Själfmant upprullade hon för den, hvilken lyckligen genomgått skärselden af hennes misstankar, mången härlig tafla från tjusarkonungens dagar. Redighet och bestämdhet utmärkte hennes berättelser, hvilka merendels kryddades med någon träffande satirisk anmärkning. Hon förstod mycket väl att bedöma sitt umgänge och att lämpa beteendet efter den vänskap, hon hyste för hvar och en. V i d ett tillfälle sade hon sig vilja inskärpa i Crusenstolpes minne dem hon högst värderade inom litteraturen, och hon förärade honom tre jettoner, öfver fru Lenngren, Kellgren och — Bellman. En annan gång tog hon fram ur ett skrin och gaf sin gäst en af bruten, nedrökt kritpipa, hvilken hon förtäljde vore just densamma, som hon på sin mans begäran, tio minuter innan han afled, stoppade åt honom, och hvilken pipa, som slocknade med honom, Bellman höll i munnen, då han gaf upp andan. Ej heller Crusenstolpe hörde henne någonsin fälla något förklenande eller nedsättande ord om maken, mer än att hon lät förstå, att hon i deras äktenskap i rågadt mål erfarit lifvets bitterhet, beroende på att Bellman ej f i c k lefva med och för sin hustru så uteslutande, som bägge makarna önskat och som han gjort, om icke samtidens beundran och de talrika vännernas enträgenhet belägrat deras tjäll. Bekant är. i förbigående s a g d t. hennes berättelse till annan person: » Michaél satt en afton hemma och sjöng för mig och lekte med barnen, och vi beredde oss på att få en riktigt treflig kväll; men så kom den skojarn Sergel och drog utaf med honom, och se ' n såg vi honom inte på ett par, tre dygn. » Den föraktliga benämningen på Sveriges störste konstnär må vara i Bellmans stackars hustrus mun både förklarlig och ursäktlig!
Mert då för utvecklingen af detta försvar de grunder, som föranlsdt Fullmägtiges åtgärd, måste i ett sammanhang framställas, oberoende af beslut och händelser, hvilka under tiden inträffat, har jag för fullständighetert i min framställning, icke kunnat undgå, att vidröra arn-' nen, sorn ehuru redan således de facto undanröjde, med den öfverkbgade åtgärden likväl äga en så nära gemenskap,' att man icke kati rigtigt bedömma den sednare, utan att träda inom de förras område. Det är i sådant afseende, som jag till ed början får åberopa det stadgande uti 98 § af Kongl. Majrts samt Rikets Ständers faststälde Regeringsform af den 6 Junii 1809, och som uti 63 '§. af Riksdagsordningen den 10 Februarii 1810 jemväl finoss intaget, hvilket är af följande lydelse; ”Electorerne böra vid Den 5 Oktober J. m. i vid samma tillfälle, då de Justitieombudsmannen utse och på enahanda sätt, välja en man af de egenskaper, rom hos denne Embetsman erfordra», att honom efterträda, i fall han innan den nästföljande Riksdagen skulle med dqden afgå. Vidare innehåller den af Konung och Rikets Ständer för Rikets Ständers Justitieombudsman den 27 Februarii 1810 utfärdade Iostruction uti dess 26 §. följande föreskrift: ”Dör Justitieombudsmannen, sammanträde genafl Fullmägtige öfver Bancooch Riksgäldsverken och insätte i Embetet genom protocollsutdrag, den perjon, Riksens Ständer till hans efterträdare utsett.”
Ar 1847 föreslog jag, att banan skulle gå öfver Upsala. Egentliga orsaken dertill var den att jag då ansåg vägens anläggande öfver Stäket vara nästan omöjlig att verkställa; detta, oaktadt framiidne H. M. Konung Oscar nästan meddelat mig befallning att vid banans utstakande »laga hänsyn» på dess förläggande öfver Stäket. I)å likväl derefter verkstälda undersökningar ådagalade att man verkligen utan allt för stora uppoffringar kunde komma öfver Stäket, blef den linien antagen; och 1856 års komité utlät sig också i den syftningen. Gr. Taube bar vidare åberopat General Hazelii yttrande i frågan. Jag uppskattar ganska högt sistnämnde Hr Generals kunskaper och skicklighet i många läll; men det må dock förlåtas mig, om jag i berörde hänseende tilldelar lika mycket värde åt de af Generalerne Lefrén och Akrell uttalade åsigter, äfvensom åt den af framlidne Konung Oscar uttryckte mening. Sistnämnde 3:ne auktoriteter hafva alla i militäriskt hänseende ansett fördelaktigast att anlägga vägen öfver Stäket. Jag vädjar till hvar och en, som vill kasta en blick på kartan, huruvida det icke skulle vålla en enorm tidsförlust att draga truppmassor till hufvudstaden å den andra vägen. Maj f. m. 23! Frih. Stjernstedt och Gr. Taube hafva bägge påstått, att det skulle vara i högsta måtto oriktigt, att bygga 2:ne stambanor norrut, emedan ingendera banan för sådant fall skulle kunna bära sig. Ja, M. Hrr! deri ligger just det stora felet, att man låter staten allena bygga dessa banor; ty om enskilda bolag fått taga saken om hand, hade alla dylika missförhållanden af sig sjelfva blifvit undanröjda. Mig återstår endast att tillägga, det min önskan varit att rösta för K. M:s Propos.; men då under sednaste liden ett ytterligare förmedlingsförslag af Hr Adelsköld blifvit framsläldt, vill jag nu yrka på återremiss, på det att äfven sistnämnde förslag måtte blifva taget i betraktande. Hr Nordenfelt, Leonard Magnus:
Petrea, hon gifte sig för flera år sedan, men Olga först i fjol. För se fröken, Hjalmar han sa ' åt Olga: ' bli du gammal flicka ', sa ' han, ' och låt oss två stanna hos far och mor '. Ja, Olga hon lofva ' hon, bevars. Men så börja ' rusthållarens son stryka kring där hemma. ' Hva ' månne Anders vill här ', sa Hjalmar och blef så ond, så ond. Men hva ' ska ' en nu göra, när kärleken k o m m e r? Och så måste Hjalmar ge med sig. Och Olga har det så bra, och Hjalmar och man hennes ä ' godt sams. » — » Men om nu Hjalmar gifter sig, hur går det då med er själfva? » — » Å, inte ä ' det farligt, fröken. Inte lämnar Hjalmar oss för det, inte. — Ja, vet frö- ken, nog har Gud varit nådig mot mig, fastän jag var elak och häftig den där gången med brö ' t. Visst slet jag ondt, och doktorn har sagt, jag aldrig blir bra. Men hva ' gör det, så länge vi har Hjalmar! » — » Vet madam Blom, i morgon kommer jag bestämdt och hälsar på er, så jag kan få se Hjalmar. » — » Gör det, gulle fröken! Färskt bröd har jag bakat i dag, och grädde har jag också. Och Hjalmar blir alltid så glad, när någon kommer till oss gamlinga. ' Det behöfver I ', säger han. Gud signe den gossen, alltid tänker han på oss. » — » Ja, adjö nu, madam Blom. Tack för hvad ni berättat. » — » Adjö och tack själf, fröken, som orka ' höra på en gammal gumma. Och kom säkert i morgon. Adjö, adjö! » XII. Svampplockning och potatiskalas. Det är höst och strålande vackert väder. Vi förse oss med stora korgar till svampen, kaffepanna och annat därtill hörande samt råa potäter i en kasse och sill i en burk. Vandringen går genom skogar och öfver svedjemarker. Slutligen slås läger invid en skogssjö. Matförrådet ställes i skuggan, gräddflaskan och smöret gräfvas ned i mossan. Hvar och en tar sin svampkorg, och man går åt olika håll i skogen.
Denna dag har Vi i nåder utfärdat privilegium för Göta Kanal Bolag och förordnar följande. De personer som drabbas, då kanalen byggs över deras jord, hus, vattenverk eller andra anläggningar, samlas i vardera län eller distrikt, för att genom röstning välja 2 rediga och erfarna män som värderar skadorna. Vi utnämner 2 värderingsmän som tillsammans med de andra 2 sköter värderingen. För att bevaka kronans rätt bör befallningshavande i varje län utse 1 redig och pålitlig kronofullmäktige. Kanaldirektionen skall också ha ett ombud i varje län. Dessa värderingsmän skall företaga sina förrättningar först där arbetet med kanalen börjar och sedan följa kanalens sträckning. De skall försöka hitta hemman med så sammanhållen jord som möjligt och helst på samma sida kanalen som ersättning för den förlorade egendomen. Detsamma skall gälla kronojord. Man skall ta hänsyn till att gårdarna får vatten och att de kan ta sig över kanalen. De som äger kvarnar eller andra vattenverk skall ersättas för sina förluster. Skulle man inte kunna ersätta med lika mycket jord vid t ex rustningshemman, får rustningsskyldigheten upphöra eller minskas. Vid dessa värderingar skall vederbörande jordägare inställa sig och till protokollet anteckna, vad de anse vara nödvändigt. Vi föreställer Oss att jordägare inte fordra större ersättningar än vad som är skäligt för denna mark, som nyttjas till denna riksnyttiga inrättning och att vanliga överenskommelser i det mesta kan träffas. Värderingsmännen äger inget avgörande i frågan, utan skall lämna överenskommelsen, handlingar, kartor, protokoll och yttranden till befallningshavaren. Han skall ofördröjligen insända så väl överenskomna som påstådda ersättningsfrågor till Oss på det att Vi i den ordning och efter de ersättningsgrunder för Göta Älvs uppdämningar och nya vägar blivit bestämda. Så skall Vi ersättningar förordna till både kronan och enskildas ömsesidiga rätt. Samma lag som gäller för landsvägar i Byggningabalken gäller här, så att kanalen skall få sin obehindrade framgång utan att uppehållas eller motas av ersättningsfrågor. Vår befallningshavande skall personligen inställa sig på ställen där betydliga eller invecklad ersättningsanspråk förekommer. Stockholms slott den 11 april 1810. CARL. Privilegium för Göta Canal Bolag, Stockholm den 11 april 1810. Under många år har önskemål att inrätta en segelled från Östersjön till Västerhavet funnits.
Han följde mig långt på vägen och visade mig den, på det jag skulle hitta tillbaka. Sedan gick jag ännu längs stranden för att lukta sjögräs, och såg på åsnedrifvare som läto sina ök gå och beta på sjötången. Sedan kom jag förbi Vakil effendis hus, som ligger vid sjöstranden, och kom der i samtal med 2 unga soldater från Tanta, hvilka voro högst trefliga och verkeligen älskeliga. De klagade öfver att de på 23 månader ej fått ut någon sold och att de hade svårt om bröd och tobak. Jag bjöd dem in på ett bredvid liggande kaffehus, men de afböjde det och bjödo mig i stället in i sin vaktkoja vid porten af huset, der jag satt bland hela hopen soldater, hvilka alla bemötte mig hyggligt. Det var ett helt litet rum, på hvars murtaba eller upphöjning de utbredde för mig en matta att sitta uppå. När jag efter en kort stund åter gick bort, bådo de mig stanna. Men det började redan bli mörkt, och så verkligen glada de än voro och så mycket jag än tyckte om mig här, fann jag dock säkrast att gå hem. Hade ingen ro att sitta hemma för gårdags sheikhen, hvarföre jag gick kl. omkring 10 ut till samma moské, der jag i går gjort hans bekantskap. Han var dock nu ej der. Jag gick derifrån efter ljud, som jag hörde, af en trumma och kom till ett litet hus, utanför hvars dörr stodo, omgifna af en stor skock barn, 2 musikanter, den ena klappande på en trumma, den andra slående tallrickar, och med dem en liten gosse som bar en grön fana med en inscription, innehållande Islams hufvudtrosartikel. Trumman var nästan i form af vår tambour de-basque, men ansenligt djupare, på båda sidor öfverdragen af skinn; då han slog på den ena sidan, hade han på den andra en flat sticka med hvilken han slog emot. Tallrickarne liknade våra, men voro mycket klumpigare och såsom jag tyckte af koppar. Jag frågade hvarföre musiken uppfördes, då de sade att det i dag var någon sheikhs fest samt uttalade molid. Jag blef fordrad att ge 5 fadda men gaf 10, och de tyckte jag var mycket frikostig.