Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Rikets Ständer hafva med afseende derå, att, innan frågan om fattig-försörjningens bekostande af Staten hunnit att undergå den närmare pröfning och utredning, hvarpå E. K. M. kan, i anledning af Rikets Ständers deröfver fattade beslut, grunda en Nådig framställning, rörande framtida Stats-anslag för fyllandet af detta behof, en så vidsträckt tolkning af Statens förbindelse att öfvertaga ifrågavarande fattigvård, som den, hvartill ordalydelsen af 21 §. 3 Mom. i Rikets Ständers, jemte skrifvelse den 12 innevarande månad, till E. K. M. i underdånighet afgifne förslag till Stadga om Fattigvården i Riket, icke torde komma i fråga, trott sig ega giltigt skäl till den förutsättning, att det anslag, som i sådant afseende kan komma att erfordras, och hvilket, för den händelse, att sådan fattigvård, som i nämnde §. och Mom. omformales, skall af Staten ensamt och utan inskränkning öfvertagas, enligt Rikets Ständers tanka, måste blifva högst betydligt, likväl för närvarande bör inskränkas till hvad oundgängligen erfordras till understöd för de orter, hvilka af en sådan faltig-försörjning äro mest betungade; och ehuru Rikets Ständer icke äro j. tillfälle att fullständigt pröfva., hvad utöfver de redan tili understöd för allmänna fattigvården i Stockholm och landsorterne å Riks-Staten anslagne, 6,043 R:dr 8 sk. kan komma att oundgängligen blifva af nöden, hafva Rikets Ständer likväl utöfver sistnämnde summa, till understöd för den fattig-, vård, som, enligt 21 §. 3 Mom. af Rikets Ständers förslag till Stadga om io44 Expeditions-Utskottels Förslag, till und. Skrifvelse, N;o 412.
Måhända har det just varit under detta utbildningsarbete, som rösten börjat öfvergå från alt till mezzosopran; vinsten på höjdtonerna blef dock ej alldeles utan inverkan på det lägsta registret, som ej helt och hållet kunnat följa med röstens starka och vackra utveckling i öfrigt. Här hemma hörde vi under dessa år föga af fröken Nordgren. En och annan gång meddelade Paristidningarna, att hon låtit höra sig på privata soaréer, alltid med bifall, men därvid stannade också underrättelserna. Men en vacker dag på hösten 1 8 8 6 kom fröken N. tillbaka till Stockholm, och den 5 oktober samma år trädde hon fram för allmänheten såsom konsertsångerska. Ehuru fröken N. vid detta tillfälle visst lät höra sig såsom visoch romanssångerska — och hennes ovanliga röstmedel, begåfning och goda bildning göra henne framstående äfven i denna branche ' — tycktes dock alla vara ense om, att operan var sångerskans rätta verksamhetsfält, och kritiken konstaterade, att sångerskan egde ett ovanligt färgrikt dramatiskt föredrag och en känslig uppfattning. Fröken Nordgren höll sig vid sitt första uppträdande till visan och romansen; hon föredrog sålunda sånger af Grieg, Oisen, Sjö- gren samt åtskilliga moderna franska visor, af hvilka Délibes bekanta » Les filles de Cadiz » blifvit ett af sångerskans bästa nummer. Ehuru af öfvervägande dramatiskt skaplynne är fröken Nordgren äfven en mycket framstående romanssångerska, och Edvard Griegs loford, afgifna under fröken N:s vistelse i Danmark 1 8 8 8, torde i detta fall kunna tillmätas ojäfaktig vikt. Det var under sin vistelse i Danmark som fröken N. vid en hofkonsert å Fredensborgs slott fick sjunga för tyske kejsaren, hvarvid sångerskan föredrog en sedermera utgifven sång: » Wiegenlied » af Hans Harthan. V i d denna period hade emellertid fröken N. betydligt vidgat området för sin musikaliska verksamhet. Redan 1 8 8 7, då hon bland annat biträdde vid Filharmoniska sällskapets och Cäciliaföreningens konserter, hade hon tagit fatt på större och allvarligare uppgifter (solopartiet i Gades » Korsfararne » och » Liber scriptus » ur Verdis Requiem).
Allt sker med värme och en yrkesmin, som kunde anstå en grosshandlare på hans kontor, och under det gummans lediga tunga dryftar granskapets nyheter med kunderna, räknar hennes vana öga de mottagna slantarne, hvilka efter handlag glida ned i kjortelsäcken. Och under allt detta sitter den bararmade flickungen uppflugen på en tom låda, hållande en stor kaka i ena handen och med den andra behändigt slickande sockret af kaffebrödet i gummans korg; man låter henne hållas. Hon tycks vara en favorit hos alla: hela torgpersonalens stolthet, den, som i framtiden skall föra dess runor. Der kommer en lång, krokryggig gumma, insvept i en svart schal, med en paraply i handen och ett svart kläde om kinderna, hon ser på en gång ömklig och löjlig ut, man vet icke, om man skall skratta eller gråta. Det är med andakt hon för kaffekoppen till sina läppar, i små njutningsfulla klunkar insupande den ångande drycken; fattigdomen har lärt henne att taga valuta för sin femöring. Endast en ungdom fins i hela samlingen. Hon har förmodligen genom moderns sjukdom eller död kommit att intaga hennes säte på torget före den lagliga tiden. Det synes också, att ingen moders hand tager vård om henne, hvarken till det yttre eller inre; hon är ett naturbarn, slamsig i sin klädsel, slamsig i sitt sätt. Hon pratar och skrattar nästan jemt, ifrigt gestikulerande och visande en rad präktiga tänder, hvilka sticka ännu hvitare af emot den solbrända hyn. Stripor af det ljusa håret falla ned i ansigtet under hennes kastningar med hufvudet, men hon bryr sig inte om det. Nu tar hon upp locket på sin packlåda och hemtar fram en hundvalp, som der haft sitt residens. Det är signalen. Den lilla rusar ned från sin låda, stoppande sista kakbiten i munnen, och i nästa ögonblick bilda flickan, barnet och hunden en lekande grupp. Det är sluttablån, ty nu går ridån ned.
Det förhållande, som af Grefve Gyldenstolpe blifvit omnämndt och tämligen fullständigt utveckladt, samt af Friherre Anckarsvärd sedan upptagit, har visserligen icke undgått uppmärksamheten hos en del af Utskottets ledamöter, men jag tror för min del, att detta ämnes behandling från den sida, sorn Grefve Gyldenstolpe och Friherre Anckarsvärd framställt, varit på sitt rätta ställe, när frågan afgjordes om saltpetertiII verkningen i Riket, och om den inkomst, som beräknades af krutoch saltpeter-försäljningen. Den 7 September f. m. 187 Då tror jag, att en sådan utveckling bade varit på sitt rätta ställe, och äfven af Utskottet hade bordt tagas i öfvervägande. Emellertid skedde det icke. Visserligen kan detta ämne anses hafva sammanhang med den under öfverläggning varande sak, men att Utskottet uti detta Utlåtande ej inkommit med någon framställning i förenämnde afseende, kan ej ogillas, ty Betänkandet är egenteligen blott ett utlåtande öfver resultatet af de a:ne krut-expeditionerne, och icke något om förhållandet med kruttillverkningen i allmänhet. Likväl har Utskottet, i anledning af dessa Expeditioner, och de afgifne RevisionsBerättelserne för åren 1825 och 1827, öfver hvilka det ålegat Utskottet att yttra sig, bordt framställa till Rikets Ständer det tillstyrkande, som Betänkandets slutmening innehåller, af det skäl, alt man velat förekomma sådana förluster, som genom försäljningen utomlands uppkommit, — lill exempel den i Medelhafvet, — och hvilka ej hade skett, om krutet blifvit försåldt inom landet. Grefve Gyldenstolpe har sjelf sagt, att det är bättre att få något för krutet, än intet, som det blefve, om krutet skulle ligga och förskämmas.
Län gränsar i Norr till Jönköpings Län, i Öster till Calmar och Blekinge Län, i Vester till Halland och i Söder till Skåne. Pet Sr, enligt Baron Hermelins Charta, i/( i fa miL långt och g mil bredt, samt innefattar 6 Härader med en Stad och en Köping. Polis och Uppbörd förvaltas af 5 Kronofogdar, 5 Häradsskrifvare och 17 Länsmän. Lagarne handhafvas af 3:ne Häradshöfdingar och en Rådhus-Rätt. Förenämnde Härader lyda alla under Tio Häraders Lagsaga. Bergväsendet vårdas af Bergmästaren i Kronobergs Läns Bergmästaredöme, biträdd af en Bergsfogde. Landlmäteri-göromålen besörjas af en Förste och en Andre Landtmätare, it Commissions-Landtmätare och 3 vice Landtmätare. 2:ne ProvincialLäkare, en Lazaretts-Läkaré samt en Regements-Läkare och aine BataljonsLäkare föreslå helsovården inom Länet. Utom Kronobergs Regemente, finnas i Länet indelie så många Nummer af Kongl. Calmare Regemente, Smålands Grenadier-Bataljon samt Smålands Hussar-Regemente, som längre fram i Berättelsen uppgifvas. Då allmänna beskaffenheten af ett så ojemnt och couperadt land, som Kronobergs Län, icke kan uppfattas utan medelst beskrifning öfver dess serskilta delar, så torde en sådan lämpligast ske genom en kort berättelse om hvarje Härad. Kinnevalds Härad, som gränsar i Norr och Vester intill Wexiö Stad, och utgöres af 7 Paslorater och 1 1 Församlingar, äger väl någon lerblandad mylla, men till större delen stenig och mjäll jord. Med stark gödning och ymnigt regn gifver åkerjorden der, som öfverallt i Länet, vacker 4 — gröda, men lliy förutan svag skörd. Vanligen skördas 3:dje kornet, sedan slösäden afräknats, men ännu mindre under tork-år, emedan åkern då brännes af den myckna sten, som besvärar jorden.
Doktor Säve, Herr Hasselrot och Johannes Linder från Skaraborgs lån fästat Rikets Ständers uppmärksamhet derå, att Expeditions-sekreteraren m. m. J. G liic/ier/, som vid 73 års ålder ensam qvarlefver af den år 18 I I förordnade Lag-kommittéens ledamöter, icke uppbär högre pension än 833 R:dr 16 sk, B:ko, hvilken vid 1834—35 årens riksdag beviljades för den möda och det arbete, lian under 120 års lid å lag-förslaget nedlagt: att Expeditions-sekreteraren Richert sedermera i egenskap af ledamot i lagberedningen användt fem år flir revision af nämnde förslag, samt att berörde pension, som icke stöde i billigt förhållande till hvad ett afskedadt Justitieråd åtnjuter, borde, med afseende å Richerts utmärkta förtjenster och såsom ett erkännande, af Svenska folkets förbindelse till honom, varda förhöjd Motionärerne, som förmodade att Expeditions-sekreteraren Richert snart torde för sin höga ålders skull nödgas lemna sin domsaga i Westergöthland, hafva, i betraktande jemväl af den nu högt uppdrifna lefnadskostnaden, yrkat, att pensionen mätte bestämmas till 5,000 R:dr R:mt, från och med år 1858, äfvensom att Rikets Ständer åt hans fru Sofia Schönherr måtte, om hon sin man öfverlefver, anslå 3,000 R:dr s. m. om året, från mannens död räknadt Utskottet har tagit detta ärende i öfvervägande; och då Expeditions-sekreteraren Richert genom det arbete, han nedlagt å ifrågavarande lagförslag, gagnat fäderneslandet, samt den pension af 833 R:dr 16 sk. B.ko, han årligen uppbär, är under närvarande förhållanden allt för ringa, anser Utskottet sig böra tillstyrka, att Rikets Ständer måtte bevilja Expeditions-sekreteraren Richert en förhöjd pension af 3,000 R:dr Runt att med -detta belopp årligen från allmänna mdragnings-staten utgå från och med början af nästkommande år.
Likheten med Hoga Originalet bevittnar Isaac Dellvik, Secreterare vid Öfver StåthållareEmbetets Canceltie. Litt. A. Stormägtigste Allernådigste Konung! Herr Ofver Ståthållaren m. m. Grefve Mörner har uti underdånig och till Stats-Beredningen i Nåder remitterad skrifvelse af den 4 nasti. Juni anmält, att då han med den lön af 75 R:dr, som denna Stadens Mantals-Comrnissarier innehafva, icke kunnat få Mantalsskrifningen för innevarande år verkställd, utan genom Embetsmyndighet och löfte om förbättrade löne-vilkor, funne han sig desto mer nödsakad, att om Nådigt understöd för dem i underdånighet anhålla, som han, emot berörde lön, icke ser någon möjlighet att härefter få Mantalsskrifningen bestridd, sedan genom den Författning Herr Grefven och Öfver-Ståthållaren vidtagit till Bevillnings-Taxeringarnes, Uppbördens och redovisningens lika tidiga årliga afslutande, som i alla Rikets Provinser , Mantalsskrifningen skyndsamt och oafbrutet måste förrättas i vissa Qvarter på dertill af Herr Grefven och Öfver-Ståthållaren utsatte dagar, och icke, som förr, bero på MantalsCojnmissarien, hvilken till skrifningen ^nvändt io86 Dm 11 Juli. sä läng tid, aft han derunder kunnat bistå de skattskyldiga med författande* af deras skrifteliga uppgifter, och uti betalningen derföre erhålla en belöning, som utgjort denna Tjensteinans egentliga inkomst.
Söderling, begärde, att hans reservation emot Ståndets beslut mätte i protocollel antecknas. Gr. Wrangel, Tönnes Hellmuth: Jemte det jag får anmäla min reservation emot detta beslut, instämmer jag i Hr Dalmans begäran, att Frih. Cederströms anhållan mätte fä hvila på bordet, inseende fullkomligt, att majoriteten icke gerna vill låta hos Konungen framskymta, att en betydlig minoritet, bestående af 73 ledamöter, motsatt sig det efter min tanke högst formvidriga beslutet. Frih. Stael von Holstein, Fab. Wilh., anmälde äfven sin reservation emot det fattade beslutet. Hr Stuart, Carl Gustaf: Jag får också anmäla min reservation emot det beslut R. o. Ad. nu fattat, hvarigenom R. o. Ad. tillerkänt sig ett privilegium i annan ordning än den grundlagen om dylika förmåner bestämmer. Frih. Stackelberg, Robert, reserverade sig äfven emot R. o. Ad:s fattade beslut. Hr von Hofsten, Bengt: Jag får också anmäla min reservation, på de grunder Frih. Tersmeden anfört. Sedermera anmälde äfven Hr Freidenfelt, Fredr. Daniel, att han reserverade sig emot R. o. Ad:s beslut. Jemte det H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, härefter förklarade, att såvida Frih. Cederström forlfore i sitt yrkande, att hans reservation malte få åt följa den af R. o. Ad. beslutade und. skrifvelse, detsamma komme att hvila pä bordet, hemställde H. Ex. om Frih. Cederström vidblef detta yrkande. Frih. Cederström: Min reservation är helt enkel och naturlig. Då R. o. Ad. går in med en skrifvelse till Konungen, så ser jag icke något hinder för minoriteten att gå in med sin mening. Om R. o. Ad. skulle vilja förneka detta, så anhåller jag att utan afvaklan af protocollets långsamma tryckning särskildt fä trycka R. o. Ad:s beslut derom. R. o. Ad. kan visserligen jemväl afslä denna anhållan, men serien af dessa beslut skola dä åtminstone fästa uppmärksamheten på deras beskaffenhet. 252 Den 8 Februari e. m.
Huset har tvenne ingångar. Den ena större, som vetter åt gatan, är försedd med en jernbeslagen port, som Baruk försigtigt stänger, hvarje gång han går ut. Den andra är en liten dörr i baksidan af huset. Den kan endast öppnas inifrån, och den leder ut till en sluttande, med klipphällar beströdd, gräsbevuxen plats, som utgör högsta punkten af Skambonides kulle. Denna dörr har af tjenarinnan blifvit öppnad, och derifrån leder en trappa upp till altanen. Rakel lutar sig mot bröstvärnet och ser ut öfver staden. Himmelen är klar, och friska flägtar komma ifrån hafvet. Rakel är orolig, hennes hjerta klappar nästan lika häftigt, som då hon förbidade det första hemliga mötet med Karmides. Sedan dess har hon ofta träffat honom, just häruppe, under månljusa nätter, sedan föräldrarne och husets få tjenare gått till hvila; och genom vanan samt öfvertygelsen om det oskyldiga i sådane möten har hvarje fruktan, hvarje betänklighet hos henne försvunnit. Karmides har kommit, för att med skämt och joller förfriska hennes sinne, när det är förtyngdt af hemmets enformighet och det instängda lif, hon måste föra; han har stämt hennes cittra och lärt henne att framlocka små melodier ur densamma; han har talat om det glada brokiga lifvet dernere i staden, dit hon aldrig får styra sin kosa, utan att hafva fader Baruk vid ena sidan och moder Ester vid andra; han har härmat rabbi Jonas’ gång, åtbörder och sätt att tala, så att Rakel varit färdig att kikna af skratt; han har lindat hennes långa svarta lockar kring sina fingrar och kallat dem de skönaste ringar, dyrbarare än de gyllene, med diamanter besatta. Han har vidare försäkrat, hvad som föreföll Rakel i början alldeles otroligt, att han ej kunde lefva, om han ej emellanåt finge se och tala med henne. Hon måste dock tro hans försäkran, ty han var ju så utomordentligt vis, hade kastat så djupa blickar in i naturen, och kände bäst sjelf de hemliga vilkoren för sin tillvaro.
Jag tillåter mig äfven bestrida Hr Gripenstedts framställning om befrielse från kartering för kontrakter, som upprättas å landet, icke blott derföre, att sådant skulle medföra betydlig förlust, utan hufvudsakligen derföre, att i sådant fall städerna snart skulle också .göra anspråk på en dylik befrielse. Hr von Koch har förordat Htsk:ts förslag, och tillika anmärkt, att nu gällande föreskrifter icke lära allestädes tillämpas. Om så är förh:det, så är detta häradsskrifvarnes fel, som äro skyldige att vaka öfver förordningens tillämpning. Hå vara att denna skatt tynger något ojemnt på husegare i städerna, men sådant härrör mest från dessa sjelfva. Det lärer väl icke finnas någon, som otvungen flyttar hvart i-år, ty, som man säger, 5 eller 6 flyttningar äro lika ruinerande som en eldsvåda, utan de täta flyttningarna äro en följd deraf, att husegaren behandlar sina hyresgäster illa, eller uppsätter hyran till ett öfverdrifvet belopp. Jag kan således icke finna något skäl hvarken till afskaffande eller nedsättning af den ifrågav:de afgiften. Man har här i st. f. afslag yrkat återremiss, och j^g medgifver ätt denna åtgärd torde vara den lämpligaste, hvarföre jag, med frånträdande af mitt förra jakande, anhåller om återremiss, då Utsk:t icke lärer underlåta att äfven taga i öfvervägande den otydlighet, hvarpå Frih. von Paykull fästat uppmärksamheten. Gr. Mörner: Jag har begärt ordet, för att afstå från min begäran om afslag och förena mig med dem, som anhållit om återremiss. I händelse Utsk:t, för att undanrödja den af Frih. von Paykull anmärkta otydlighet, skulle komma till det resultat, att äfven landtbo-kontrakter böra beläggas med stämpladt papper, skulle jag anse detta ingalunda otjenligt, likaså om Utsk:t vill föreslå någon nedsättning i kartans belopp. Hr Cederschiöld:
Det är gifvet, att såsom Riddarhuset nu är sammansatt, det är för talrikt, för afl motsvara sitt ändamål, nemi. |:del afSvenska representationen. Jag måste således vara Frih. Palmstjerna tacksam, för det han velat rätta detta missförhållande. Min öfvertygelse är, att alla försök till Riddarhusets förändring, vare sig i ena eller andra syftningen, numera äro förgäfves, såsom stridande med den verkligt allmänna opinionen inom landet. Vi hafva nyligen fått ett från Regeringen utgånget förslag till förändrad representation, hvilket förslag Const.Utsk. förklarat böra hvila på R. St:s bord till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag, och uti hvilket förslag något rum icke blifvit R. o. Ad. förvaradt. Jag hemställer till Eder mine Hrr, om under sådana förhållanden, och när man blickar något omkring sig, det är skäl, att inom oss fortfara^ med en mängd obetydliga jemkningar i vår representationsrätt. Ar den god, böra vi försvara den, är den det icke och bör den upphöra, sä må vi också öppet erkänna det, och låta den falla. Att företaga några jemkningar nu med densamma, tror jag vara fåfängt. Ett uttryck som i sednare tider vunnit häfd och varit användt i tid och otid, tror jag likväl kunna tillämpas på denna fråga nemi.: ”det är försent.” Det är försent, att göra en förbättring i vårt representationssätt. På grund af alla dessa skäl anser jag en återremiss tjena till intet. Ridd.Utsk. har, ehuru på andra än af mig anförda grunder, kommit till samma resultat som jag och således anhåller jag om bifall till Utsk:s utlåt. Gr. Frölich: Jag tror, alt det är ett misstag, att påstå, alt det hvilande representationsförslaget eger någon gemenskap med Frih. Palmstjernas motion, och jag tror, att en högst betydlig skilnad förefinnes emellan båda dessa förslag, enär K. M:s af Konst.- Utsk. tillstyrkta propos. icke kan om äfven den vinner bifall, träda i verksamhet förr än efter nästa riksdag, då deremot Frih. Palmstjernas förslag, om det antages, kan träda i verksamhet redan näsla riksdag. För alt bereda framgång åt II.
Revisorerne skola hufvudsakligen granska disposilionerne, förvaltningen och resultaten på det hela, äfvensom att vid det uti ifrågavarande 6 $. af Utskottets förslag förekommande uttryck: ”möjligen inträffade proprie-balancer" ordet möjligen såsom obehöfligt, borde uteslutas. Då, så framt det egentliga föremålet för Revisorernes verksamhet eller granskningen af Stats-Verkels tillstånd, styrelse och förvaltning i det hela, skall kunna behörigen medhinnas, Revisorerne icke äro i tillfälle att annorlunda än i serskilde fall egna sin uppmärksamhet åt undersökningen deraf, huruvida Ståts-Verkets utgifter äro vederbörligen verificerade, hvilken detalj-undersökning dessutom tillkommer vederbörande tjenstemän inom Kongl. Kammar-Rällen, kan Utskottet icke dela den åsigt, att en så beskaffad gransknings-skyldighet borde Revisorerne serskildt åläggas; likasom Ulskoltet anser det ifrågaslällde ordet möjligen lämpligast böra qvarstå. Med instämmande deremot uti de vid denna bär förut omförmälde öfrige anmärkningar, har Ulskollet, som anser ordet anordningar böra utbytas emot beslut} hvarpå utbetalningarne sig grunda härigenom skolat föreslå följande förändrade redaction af ifrågavarande 6 §. uti Utskottets förslag:
Huruvida ens detta beslut var lämpligt, vill jag ej granska, emedan det af Ståndet blifvit fattadt; men att det skulle föranleda till en förnyad discussion öfver hvarje -särskild punkt, kunde jag ej föreställa mig, och hade jag väntat nugot sådant, skulle jag på det högsta hafva ifrat deremot. Hr Hjärne: Jag kan icke återhålla den anmärkt!., att jag beklagar, det vi icke genast fingo propos. på alt öfverläggningen skulle förklaras slutad, innan vi skredo till afgörande af de särskilda punkterna. Det vanliga helland-, lingssättet af sådana frågor, som denna, lärer vara, att dismissionen fortgår, tills alla hafva framställt de anmärknlr, de hafva att göra emot Utsk:s förslag, och sedan öfverläggningen är slutad, upptagas de olika förslagen lill afgörande. Men då anser man också, att discnssionen i sjelfva saken är slutad, och att det endast är formen för frågans behandling, som kan blifva föremål för discussion. Således och ehuru kanske Hr Dalman icke saknar anledn. till sitt yrkande att få yttra sig i saken, beklagar jag med Gr. Posse, alt Hr Dalman icke från början öfvervarit dis-, missionen, i hvilket fall frågans afgörande ej blifvit uppehållen genom de anmärknlr, hvarmed han nu tyckes vilja framkomma. Likväl skulle jag tro, att om Hr Gr. o. Landtm, täcktes framställa propos., huruvida discussionen i ämnet, hvartill hörer hela förslaget och icke blott den nu förevar, punkten, må förklaras slutad, skulle ingen hafva något att deremot invända, då redan icke få af Ståndets ledamöter framställt ganska utförliga anmärknlr; och troligen blefve det ingen mer än Hr Dalman, som skulle begära att få yttra sig öfver förslaget i sin helhet och att särskildt vid hvarje punkt göra sina anmärkmr. Hr Dalman: Jag beklagar visserligen också, att jag ej varit i tillfälle att öfvervara den säkerligen interessanta discussion, som öfver detta betänk, förefallit; men ämnet är mig-tillräckligen bekant för att af mig kunna bedömas, utan att jag afhört liela den discussion, som nu fortfarit 3lne timmar.