Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta stadgande blef föreslagit och antagit i en tid, då man tvekade, huruvida någonsin andra Utskott borde få sättas, än de som i Regerings-Formen finnas uppräknade. Det lärer ej behöfvas andra bevis än erfarenhetens, att svårligen någon kan anses skicklig till ledamot i Oeconomise-Utskottet, om det skall vara skyldigt att upptaga alla de frågor, af så olika natur som de, hvilka kunna komma under ofvannämnda titlar. Detta är ock utan tvifvel orsaken, att Oeconomise-Utskottet icke alltid haft den lyckan att aflemna arbeten svarande mot Riksens Ständers önskan. Hela saken synes mig hulpen, om i 34 § Riksdags-Ordningen Oeconomim-Utskottet får behålla den caracter, det fått i Regerings-Formens 53 § »att anmärka brister i de allmänna Hushålls-anstalterne och förändringar deruti föreslå», och att till 36 § efter orden »Skulle Riksens Ständer finna flera Utskott vara af nöden» tillädes: såsom till upptagande af frågor om grunderna för allmänna Inrättningar af alla slag, ehvad de röra Uppfostringsoch Undervisningsverken etc. 130 Riksdagen 1810. Riksdags-Ordningens 61 §. Då der anföres: »Falla dervid rösterne till mer än hälften af de röstandes antal» etc., äro orden af de röstandes antal öfverflödige, och icke alldeles noggranne, emedan en af de röstandes Voterings-sedlar är afiagd. Då längre ned anföres: »Inträffar den händelse att 2 eller 3 Personer undfå de fleste och lika många röster» etc., göra orden de fleste en förvillelse och äro alldeles öfverflödige. Ty fastän de lika många rösterne ej äro de fleste, måste likafullt en särskild Votering först anställas öfver den ordning Personerne emellan, hvarutinnan öfver dem röstas bör. Riksdags-Ordningens 65 §.
H. St:s Bevillnings-Utskott beräknade ärliga Allmänna Bcvillningen3 frän och med år 18 3 c ^ intill nästa Riksdag. ista A r t. Personlig Sky dds-a fg i f t. Enligt 1828 års Bevillnings-Sammandrag voro, efter Mantalsoch SkattskrifningsLängderna, Skattgifvande efter denna Artikel 1,382,231 Personer. Då härifrån afgår Sådana minskningar, sorn medgifvas uti 4 Art, 3 §. förra, nu 163 och 164 §§• Bevillnings-Förordningen 18,407:28 blef debiterad behållen återstod R:dr 917,215:36 Men som Personalen, sedan år 1823, betydligt stigit, och samma förhållande framdeles bör motses, kan denna afgift säkerligen antagas utgå, om året, med ett medeltal af minst , (Ira A r t. Af gif t af Lön , Egendom och Rörelse, m. rri. 1828 års Bevillnings-Sammandrag upptager Bevillning af Ernbetsoch Tjenstemäns Löner: öfver 1200 R:dr ä 3 proc. 70, i53: 7: 4 från 600 „ till 1200 R:dr . å 2 — 33,986: 43: 5 från 200 „ till 600 „ å 1 — 18,247: 7: — R:dr 122,387: 9: 9 Då dessutom, enligt R. H. St:s, vid detta Riksmöte, fattade beslut, fler höjningar blifvit anslagna, för hvilka afgift med högre procent till kommer att erläggas, bör icke påräknas mindre än Hus j Tomter och Jord i Städerna voro, enligt 1828 års BevillningsSammandrag, värderade till 55,384.315 Dock upptages i jemnt tal Hemman, som innehafvas under eganderätt, uppskattades år 1828 till 255,344*°°° B;dr, hvaraf afgiften af 2 R:dr för iooo:det utgjorde R:dr 5o5,825: 46: 1.
Utskottets förslag, att väfnader: bomulls: alngods: hvita: alla ej specificerade: genom väfnad*sättet släta, såsom callico, bomulls-lärft, m. fl. måtte till införsel tillätas mot en tullafgift af l R:dr 5 sk. 4 r:st. Skålpundet, har blifvit ogilladt af samtlige Riks-Stånden, hvilka förklarat berörde vara böra till införsel förbjudas; hvarvid således kommer att förblifva. De begge i Utskottets förslag under väfnader: bomulls: alngods: färgade förekommande rubriker, nemligen: alla genom väfnadssättet släta, enfärgade , sa ni t väfda af garn utaf olika färger, till väfnadssättet släta, och hvilka motsvaras af den i gällande Taxa befintliga ena rubrik: alla andra slag, genom väfnadssättet släta, bar Utskottet ansett böra få införas mot tull, den förra af 1 R:lr 5 sk. 4 r:st. och den senare af 1 R:dr 32 sk. per Skålpund; men som alla Fyra Riks-Stånden, med ogillande häraf, stadgat införsel-förbud å dessa artiklar, kommer dervid att förblifva. Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet hafva godkänt Utskottets förslag, att tryckta eller prässade bomulls-väfnader, andra slag, måtte få till Riket införas mot en tull af 1 R:dr 37 sk. 4 r:st. per Skålpund; men som Presteoch Borgare-Stånden ansett artikeln böra till införsel förbjudas, kommer, derest sistnämnde begge Stånd delta deras beslut icke frånträda, omröstning att försiggå enligt följande proposition: 330:o.
Talaren har sagt, att nya skäl kunna genom återför visningen tillkomma, meri det bestrider jag; ty innan den klagande kommit till KammarRätten, har han redan klagat hosPröfningsComiteen och der anfört alla skäl, som han ägde till klagan öfver TaxeringsComiteens åtgärd; vinner han ej då hos PröfningsComitéen, vädjar han till KammarRätten, och åberopar sina skäl d. v. s. desamma, som redan hos PröfningsComiteen blifvit anförde; och då har KammarRätten rättighet att upphäfva Comiteens beslut eller fastställa det, men till att återremittera saken, äger KammarRätten ingen rättighet. — Jag tror således att mitt uttryck viened ej heller torde vara så oriktigt begagnadt. Jag vill ej tala om, huruvida Domare-eden kan vara underkastad någon bortnötning, eller alltid förblifver i sin första kraft. — Talaren har framställt den fråga, hvilka de a:ne Domstolarne skulle vara, som äro instantier öfver PröfningsComitéen. Om jag af grannlagenhet förut undvikit att nämna dem, bör jag nu frimodigt yttra, ätt de äro KammarRätten och Kongl. Maj:ts FinanceExpedition. Jag tror, att Riksens Ständer kunna hos Kongl. Maj:t i önskningsväg anhålla, det Hans Majrt täcktes ålägga sin FinanceExpedition, att inom någon viss tid af ett par år föredraga Bevillningsmålen. Jag kan cj utreda, Den 5 Januari!» hvarifrån målens långvarighet af till och med 23 år härleder sig, och jag är ej bland dem, som tro, på den ofelbara nyttan af att göra anmärkningar mot gamla irringar; roen när man vet, alt sådane anmärkningar framställts, anser jag att man bör söka förekomma dem för framtiden, och således från det förflutna hämta lärdomar för det tillkommande.
Vid detta förhållande och enär & andra sidan icke u* Ian skäl torde böra förutsättas, att, genom upphörande för framtiden af en del sådana å besparingarne tillförene anvisade utgifter, hvilka utgjort föremål för Rikets Ständers och deras Revisorers anmärkningar, utväg kan beredas för betäckande åtminstone till någon del af den å f. d. andra Hufvud-tileln uppkomna blist, hafva Rikets Ständer ansett någon afskrifning at beloppet nu icke lämpligen böra medgifvas; skolande meranämnde brist alltså uti Stals-verkets räkenskaper foitfärande, på sätt uti Rikets Ständers of-' vanberörde skrifvelse blifvit stadgadt, inom linien balanceras intill nästkommande Riksdag, då Rikets Ständer, på grund af för banden varande omständigheter, lära pröfva, hvad åtgärd i afseende på samma brist må böra vidtagas. 2:o Revisorerne hafva vidare anfört: att den år 1837 å dåvarande tredje Ilufvud-titeln uppkomna brist af 29,741 R:dr 7 sk. 3 r:st blifvit år 1839, genom från Krigs-Collegium levererade medel, titeln god tgjord med ett öfverskott af 802 Ridr 4 sk. 11 rist.; att vid 1839 års slut å samma Hufvudtitel förefunnits en brist af 62,114 Rilr 4 sk. 4 r:st., hvilken likväl vid utgången af år 1840 minskats till 15,826 R:dr 32 sk. 6 r:st., samt att, enär under år 1841 måste anordnas 107 R:dr 24 sk., tillhörande 1840 års tredje Hufvud-titel, hade den egentliga bristen vid 1841 års slut utgjort 15,934 R:dr 8 sk. 6 r:st„ hvilket belopp, på grund af Rikets Ständers underdåniga skrif velse den 12 Maj samma år, blifvit inom linien uppfördt.
Presterskapet, om utvidgad frihet för, att få embetsbref tilt Kongl, Majus Befallningshafvande genom Kronobetjeningens försorg fortställda. V. B. 187. A. 3o2. VII. E. 3. Presterskapets aflöning, angående. 1U. i58. IV. R. 28. VII» B. 107. PresteStåndets Archivarie, om tillstånd för, att emellan Riksdagarne bebo de rum, som af Ståndet begagnas. XVIII» B. 162. A. 273. PresteStåndets Depulationer. Se Deputalioner. — ProtocollsUtdrag. Se ProtocollsTJtdrag. Prestexamen, att ingen deri må godkännas, som ej visat fullständig kunskap uti vexelundervisnings-methoden. III. 82. R. 285. XIV. B. 42. XV. A. 233. E. 382. Prestgårds-byggnad, om ändring i nu gällande föreskrifter angående delaktighet uti. Se Kyrkobyggnad. ( i5y ) Prestman, som Sr antagen till Lärare vid Lancasterskola, om tjenstårsberäkning för, III. 168. IV. R. 34- IX. A. 23o. E. 366. Presträttigheterne på Gottland. Se Gottland. PrestTaxans upprinnelse, angående verkställd undersökning örn. VIII. B. 297. A. 337. IX. E. ii2. Prestval, angående ändringar i nu gällande författningar om. X. B. 398. XI. A. 114. Prinsessan Sophia Albertinas begrafning, angående verkställd revision af omkostnaderna till. Se Revision. Privilegia exclusiva, om ändring i Författningen angående. II. 261. III. R. 261. IX. A. 235. X. E. 4. Proposition, angående af LandtMarskalken vägrad. IX. B. 433. XI. A. 55. XIII. B. 62.
Mindre behöfvande sökande kunde derigenom en annan gång få företrädet. Jag tillstyrker således afslag å Utsk. framställning i denna punkt. Gr. Strömfelt: I anledning af hvad Ilr von Hartmansdorff jemte flera talare yttrat, vill jag för min del icke yrka på bifall till Utskrs förslag, ehuru jag icke kan frångå, att det är mest öfverensstämmande med instructionens föreskrift. Frih. Boye: Under en tid af 10 Ar har det blott 2:ne gånger handt, att ett stipendium blifvit bortgifvet, utan att kungörelse om ledigheten varit utfärdad, och detta af den orsak, att ledigheten inträffat under ansökningstiden för ett redan annonceradt ledigt rum; och jag skulle således tro, att något särskildt stadgande i detta hänseende icke är behöflig t. Gr. Cronhjelm: Jag klandrar visserligen icke, att Utsk. gjort den ifrågavar. anmärkningen; jag anser det tvärtom rätt väl för Direct., att denna discussion uppstått; ty här förekomma i allmänhet så många nuanceri tillämpningen af instructionens föreskrifter, att dessa svårligen kunna fullgöras utan någon latitud hos Direct. Det kan nemligen hända, att sedan ett stipendium blifvit ledigt i början af en termin, yppas nya ledigheter under terminens lopp, eller att ett lägre rum blir ledigt genom stipendiatens uppflyttning till ett högre; och om Direct. då alltid skulle vänta med tillsättningen för utfärdandet af särskilda annoncer, skulle det, såsom Hr von Hartmansdorff redan anmärkt, kunna inträffa, att en mindre behöfvande fick företräde, emedan de, Den a Maj e. ro. 77 som redan till första ledigheten ingifvit sina ansökningar och anskaffat handlingar, skulle tro sig icke behöfva inskicka nya. Efter min tanka instämmer det således med sökandens eget väl och interesse, att Direct. får någon latitud i denna fråga. Hr Printzenskjöld: Jag vill ej bestrida, att Utskrs förslag må afslås; jag får likväl erinra, att äfven motsatsen af hvad Gr.
Vsr6er, pä frunck sk clenns körksltninA, jorcl eller IsAerrlred 8l^e1is6 > ocl, upp8lär krä^s, om oelr i livsä mon Arnn6rsnls eller' snärs silwanus 8>r> IiliAireter börs viclläös clen sk8läääs eller ^vsrvsrsnäe 6elen, Zän^s meck pidkuin§en clerak, ekler Irvsä om 8lisllIsMnili§ i sllmäntied 8tsä^säl linnes. § 2b. ^ll unll6r8ölining8- oclr rsllk>ZänZ8li08lns6, 80M körorsslrss sk vselit krs^s om joräs eller lsAenIrets snvän6sn6e kör okvsnkerörcte sllmsnns snäamäl, skall clen, krvillien snvsnclsn6el lseAsr, enssm vräliännss. Ivisl tisrom skall sk kullen prökvss. § 27. Om snärin^ eller ulrrkiiin^ sk Vsllenverk, 8om Fenom uppäswninZ slrsäs jorcl eller lnnclrs 6ess ocllrn^, sr serslriläl slsäAsclt. Del sr I^onZI.
Kommissariatet ej blifvit tillagd någon särskild eller annan rätt, än för öfriga utgifter för karantäns-inrättningen, hvilka, när inrättningens inkomster ej dertill lemna tillgång, utgå af handelsoch sjöfartsfonden. Då emedlertid Konvoj-Kommissariatets Kamrerare upptog detta utbetalda belopp såsom en särskild Kommissariatets fordran, anmärktes denna oriktighet äfven af 1843 års Stats-Revisorer; hvarefter och då tydligt vore, att de sålunda inköpta hus och lägenheter tillhörde Karantäns-Kommissionens räkenskap och det conto deraf, der dess förut ägande lägenheter och inventarier redovisas, och ej Konvoj-Kommissariatets, hvarken såsom fordran eller såsom dess egendom, emedan samma lägenhet då skulle blifva upptagen på 2:ne ställen, både i Kommissionens räkenskap, som egendomen innehade och begagnade, och i Kommissariatets, som dermed icke hade annat att beställa, än att på Kommissionens reqvisition utbetala penningarne; så föranlät detta förhållande Kommissariatet att förständiga Kamreraren att afhjelpa ifrågavarande formfel genom att afföra merberörde belopp ur Kommissariatets räkenskap. Eders Kongl. Maj:ts och Rikets Kammar-Rätt har dock, vid slutlig pröfning af detta anmärkningsmål den 20:de sistlidne Oktober, funnit skäligt förordna, att ifrågakomma fastigheters värde skall uti Konvoj-kommissariatets räkenskaper, under särskildt egendomsconto, såsom tillgång hädanefter upptagas; men då Konvoj-Kommissariatet häraf icke funnit sin åsigt förändrad, att något särskildt undantag ej bör göras för värdet af just ifrågavarande hus, utan att detsamma bör bland inrättningens förut ägande andra hus och inventarier på ett ställe upptagas, helst alla dessa äro lika mycket Statens tillhörighet, och redovisningen för det ena och andra på detta sätt är lika offentlig och beroende af Statsmyndigheternas granskning, har Kom - — 329 - Kommissariatet särskilt i underdånighet underställt denna fråga Eders Kongl. Maj:ts nådiga pröfning och afgörande. 2 §.
Friherre läljsncrantr, sobsn äVilbolm, cons formerade stg med Herr dlorclenstolxo. Herr räklman: ansäg naäickigt att: den som vkj sjelf kunde sitta pä Riddarhuset icke heller dertill Silwa Fullmag!. Grefwe Norner, ^äolpki Oörgn: Nar Fullmagt lill säre och stämma pä Riddarhuset ät nägon annan än en Adelsman ej kan gifwas och Föräldrar, för en ofrälse person haft sä stort förtroende att de uppdragit honom wärdén öfwer sina Barn, kan jag ej infe hwarken nägon wada om Fullmagten af en förmyndare disponeras eller atk nägon dertill kan wara närmare, än den som i alla öfriga fall utöfrvar och bewakar Capikis rättigheter. Grefwe Larlz instämde till alla delar med Herr r-ZsilmLv, hwars tanka han förklarade sig anse rigtig. Gref - 602 Den i r November. Grefwe De IL Lsrclie, ^gcob: Dä efter sä mänga gjorda anmärkningar den naturliga följden blifwer äterremisi; tror jag det ej wara tjenttgt att nu discutera något ämne. Grefwe Norner, ^ilolxb Loran, utbad sig fä erindra det meningen här icke more ack discutera § § men wäl att förklara'stalén till de anmärknin. gas som göras, hwilket Herr Grefwen ansäg nyttigt, da besia förklaringar kunna till Utskottet Åtfölja anmärkningarne. §> 5. Herr dloräenstolpe i denna § omnämnas närwarande Tabeller; detta gifwer anledning tin att nägra fädane stulle fä wara utur wägen, hwilket wore en oförfwarlig försummelse af RivdarhusDi. rectionen med flere Riddarhuset tillhörige personer. §. 6. Herr blo-röenllolxo: I jemlikhet med hwad jag r afseende pä, z tz hade äran anföra anhälles att här bör införas: ÄttemannenS närmaste man bör säte och stämma intaga Herr kotbljeb:
Blott när man riktigt höll af någon Om hon ändå hade en vän, icke en sådan der „bästa vän“, som skollifvet så ofta bjuder, utan en verklig vän. Hon kände sig denna stund så ensam, hon tyckte det var något halft med henne. Och den menskligaste af alla känslor, åtrån att stå ett annat hjerta nära, fylde omedvetet hennes ögon med tårar. Har jag gjort dig ledsen? utbrast Hanna förskräckt, när hon kände en het tår på sin hand. Lilli smålog och skakade på hufvudet. Hon tvekade litet, men böjde sig ned och hviskade: Du är lycklig, Hanna, som har en vän. Tror du, att jag någonsin skall få en? Det är jag viss på. Men sök icke. Vänta, tills lifvet sjelfmant bjuder dig en. Hvad jag fått i dag, kan du få i morgon. Det brådskar inte, vi äro ju bara snärtor ännu. Lilli nickade och var synbart lugnare. Nu kommo Bella och Siri med bud att kaffet var färdigt. Hvad ser jag? utbrast Bella då hon såg tårarne i Lillis ögon, jag tror det regnat. Aprilregn! Aprilregn! Kom nu och nedskölj dina bekymmer med äkta kaffetårar! Bertha rusade upp med ett uttryck af högsta bestörtning i sitt ansigte. Bella se dit der, der springer en häst utan ben! Bella vände sig oförsigtigt om. April! April! April! skrek Bertha och snafvade i sina kjolar, när hon skulle taga till flykten för Bellas hotande gester. Vänta du, din lurifax, detta skall du få betala! Bella tog en handfull gräs och stoppade det i nacken på den sprattlande Bertha. Ät nu det här, till dess du får annan mat. Ack ja, kaffet! suckade Bertha melankoliskt. Jag fruktar det kommer för sent. Hvad det smakade läckert, kaffet vid den lilla stugan, der solskenet blänkte på den hvita servietten och speglade sig i den blankskurade pannan. Korgarne innehöllo ofantliga portioner smörgåsar och hvetebröd och en af dem utstjelpte under allmänt jubel 34 kalla potäter och 17 salta strömmingar, en potatis och en half strömming per man. Berthas påhitt! skreko flickorna, hon ämnar doppa salt strömming i kaffet.
De allmänna Sädesslagen äro råg, korn och hafra, samt den af råg och hafra bestående så kallade blandsäden. Enligt Tabellen skulle Länets medel-afkastning i säd, årligen utgöra allenast 3ii,ooo Tunnor af alla slag, som, fördelade på folkmängden, i45,3oo personer, Jemnade omkring något öfver två Tunnor för hvarje person. Det är således de, enligt Tabellen producerade circa 231,700 Tunnor poläter, som betydligast ingå i folkets underhåll. » Boskaps - 9 Boskaps-Skötsel, som varit och måhända ännu borde vara Länets liufvud-näring, fortfar att utöfva sin välgörande verkan. Utom den skulle den vigliga oxhandel och den lucrativa Yiclualie-trafiquen upphora. I förra Berättelsen upptages, alt hvarje oxe under sommarbetet gör på sig Tio Riksdaler och att oxhandeln inbringade till Länet en årlig vinst af ji3,63o R:dr Banco och Viclualie-hancleln en mångdubbelt större, nemligen 628,764 R:dr Banco. Förra Tabellen anio g, att Länet underhöll 22,727 oxar och 52,397 kor. Närvarande Tabell visar en tillökning i antalet oxar och kor af mer än 2000, i följd hvaraf oxhandeln och Victualierörelsen vunnit årlig förkofran. Det vore således väl om Boskaps-skötseln, denna gamla vackra näring, ålertoge sitt välde i Länet, och lyckligtvis har den under de sednare fern åren icke fallit i glömska, hälst en och annan possessionat, fastän icke mängden, börjat ledsna vid Brännvins-rörelsen med sina många chancer och cliicaner, och heldre än att studera sig in i de konslmässige brännvins pannornes chemiska och techniska irrgångar, återgått lill förfädernes sed alt vårda sin boskap, föda och göda dem med hö och halm, samt förvisa drank-utfodringen från Ladugården till Svinstigan.
Strt , meb minbre dn att be pd ofmananförbe grunb njutit linbrirg till bdlften frdn perfonela eafgiften, bd ben icfe roibare bern efter l.Strt fan tillgobofomma; be i DfterfunbS ®tab bofatte borgare, ^irilfa ber ibfa rörelfe 06 ndring, njuta intill ndfta SKifSbag eftergift till en trebjetel af broab gemte GlaftenS ©tdber, efter 2. 5(rt. af benna ©tabga, utgöra. §. 167. 3f ©tabén 23ordS dfnjuta beSfnmdnare, forn genom bern öfmergdngtie elbStodbor blifmit fatfe utur ftdnb, att erldgga perfonlig fbpbbSafgift, be* frielfe berifrdn efter SayeringSmdnnenS pröfning odj> beftdmmante, broar* förutan alla tomter, buS ocb bpggnaber i 23ordS md unbantagas frdn 33eroillning, famt bemillning för S3orgerlig rörelfe berfldbeS utgöras en. baft till bdlften af broab farn få rodi i altmdnbet, forn för ben SlaftenS ©tdber i fpnnerbet blifmit ftabgabt; 0$ fommcr benna linbring, att intill ndfta 9tifsbag fortfara* 5. 168. grdn 53emillning berdfnab efter Idftefalet fritagaS ©feppSrebare för be fartpg, forn anbra äret beroisligen legat i baran,- obegagnabe. Otti: Kebocfårelfen* §. *69. 3>e Snftructioner ocb görorbnanben, röranbe rdfenffaperne öfraer kongl.
St. ansett, att icke ”längre bör fördröjas med införandet af ett fortskafFnings”sätt, som i nästan alla Europeiska länder med stor fördel ”begagnas.” Med anledn. af denna R. St:s skrifvelse och med stöd af den erfarenhet, man hade om den redan gående diligencen, var det ett bolagets ändamål att'gå R. St:s och äfven Regeringens önskan till mötes, då man erbjöd sig att i södra delen af Sverige etablera en diligenceinrättning på samma sätt som den emellan Stockholm och Upsala. Alla auctoriteter, som hördes i denna sak, tillstyrkte den, och K. M. beviljade, att en diligencefart skulle börja på vägen till Jönköping, med det nådiga yttrande, alt det vore nödvändigt att bereda dylika inrättningar i landet, samt att det skulle bero på framdeles undersökning, huruvida ett sådant bolag skulle komma i åtnjutande af högre understöd. Diligencen grundades derpå och började sina resor, men hade en medtäflare i paketposteu, som började på samma tid och afgick på samma väg. Det blef omöjligt att täfla på denna väg, hvarföre diligencen gjorde försök att taga en annan väg, i hopp att skjutsaccord äfven på denna väg skulle få uppgöras; men detta bifölls icke af K. M. Jag nämner detta derföre, att flera ledamöter ansett, att ett sådant ingående i skjutsentreprenader vore det naturligaste understöd för diligencerna och att beviljandet deraf kunde antagas såsom gifvet, emedan ett sådant tillstånd för en diligenceinrättning redan blifvit meddeladt. Men ett sådant skjutsaccord har af K. M. blifvit afslaget på grund deraf, att det kunde anses innefatta någon orättvisa emot dem af skjutslaget, som icke finge begagna sig deraf. Emedlertid och då det visat sig, att diligenceinrättningen kunde bära sig, har den fortfarit i hopp, att man kunde återvinna det förlorade privilegium.
Hon visste, att viskorna skulle falla isär, så snart man rörde vid dem, och att hon skulle få lida smälek af detta, åtminstone ända till dess det flammade en ny julbrasa i den där skorstenen. Rätt som hon satt så och kände sig olycklig, kom där in i stugan den, som hon var mest rädd för af alla. Det var själfvaste Ingmar Ingmarson, husbonden. Säkert hade han varit i badstugan för att se till, att ugnen skulle bli het tillräckligt, och nu ville han se hur det gick med viskorna. Han var gammal, Ingmar Ingmarson, och han tyckte om det, som var gammalt. Och just därför att folk började lägga bort att bada i badstuga och låta piska sig med björkris, lade han stor vikt vid att det skulle göras på hans gård och göras riktigt. Ingmar Ingmarson gick i en gammal fårskinnspäls och bar skinnbyxor och becksömsskor. Han var smutsig och orakad, säflig i sättet och kom in så stillsamt, att man likaså gärna kunde ha tagit honom för en tiggare. Han hade ungefär samma drag och samma fulhet som hustrun, ty de voro släkt med hvarandra, och tösen hade af ålder lärt att ha helig vördnad för en hvar, som hade det utseendet. Ty det var mycket, bara det att vara af Ingemarernas gamla släkt, som alltid hade varit den förnämsta i bygden, men det mesta en människa kunde vara, var att vara Ingmar Ingmarson själf och vara rikast och klokast och mäktigast i en hel kyrksocken. Ingmar Ingmarson kom fram till flickan, böjde sig ned efter en af de färdiga viskorna och svängde den genom luften. Och genast flögo riskvistarna åtskils, en hamnade på julbordet och en annan i himmelssängen. »Hej du tös,» sade gubben Ingmar och skrattade, »tänker du, att man begagnar sådana viskor, då man badar hos Ingemarerna? Eller är du mycket rädd om skinnet, du flicka?» När husbonden icke tog det värre än så, blef pigan modig och svarade, att hon nog skulle binda viskor, som höllo, om man bara gåfve henne vidjor att binda med. »Får väl skaffa dig vidjor då, flickan min,» sade gamle Ingmar, ty han var i ett riktigt jullynne.