Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Derföre kan ingen föreställa sig hennes glädje och tacksamhet mot »den englagoda grefvinnan,» när Annika i sista skymningen anlände, förklarande att hon nu skulle stanna hos Stina, och att grefvinnan skulle förskylla henne för hela tiden. Annika tycktes vara högst belåten med detta, och för Stina blef Annika en stor tröst och resurs. Sådana gummor, som gå ur stuga i stuga, hafva ett outtömligt förråd af berättelser, sqvaller och historier, och Stina lät sig ganska väl behaga detta, afhörde med stor uppmärksamhet allt hvad Annika föredrog, och fann dagarne temligen drägliga sedan hon fått detta sällskap. De rosade och berömde tillsammans »den goda rara grefvinnan,» och förtalade litet smått, tyst och sakta, den annars så allmänt berömda mor Kajsa. Under en oupphörlig konversation gingo dagar och veckor framåt, drägligt nog för den dock alltid sin Johan saknande Stina, och ingen kan tänka sig hennes obeskrifliga fröjd när Josef en vacker afton kom till henne med en liten paket, som han fått ifrån Carlstens fästning, der Johan, som vi veta, var kommenderad. Paketet hade först varit adresseradt till Josef, men derunder till den öfversälla Stina. Det innehöll ett egenhändigt bref från hennes Johan, och ett annat oändeligen grannt, som han låtit en lifstids-arrestant skrifva. Dessutom fanns i paketen en kam, i stället för den Stina slagit i golfvet den der morgonen, en liten sax, eller på Stinas språk, »en sisare,» samt några pepparkakor och tvänne karameller. Sedan Stina vid skenet af en blossande spinnsticka, som den gapande och nyfikna Annika höll, besett och flera gånger vändt på dessa småsaker, bad hon Josef, som hjelpt henne att uppbryta paketet, vara så god och läsa hennes bref högt för henne, ty Stina var, som vi veta, obetydligt hemma i den ädla skrifkonsten. Josef läste, allt vid samma upplysning, först Johans egenhändiga bref, och det lydde som följer: »Käraste Stina! min egen älskade hulda maka! »Jag hoppas du mår väl och har helsan, och »att allt står väl till hemma.
Den del håraf, som år indelt, beräknades år 1860 till 633,625 kubikfot, hvartill kommer den från och med år 1859 i kronoråkenskaperna uppdebiterade kronobonden för Gotland, hvilken, såsom anslagen åt Presterskapet derstädes, tillförene icke varit hvarken i kronoråkenskaperna eller i Riksstaten intagen, utgörande 23,053 kubikfot 5 kannor; och har E. K. Maj:t, på grund håraf och på i den nådiga Propositionen i öfrigt anförda skål, beräknat ifrågavarande andel af tionde-spanmålen till ett värde af 1,313,308 R:dr, hvilken beräkning Rikets Stånder bibehållit, endast med summans jemnande sålunda, att den indelta tionde-spanmålen upptagits till 656,650 kubikfot, motsvarande, efter ett värde af 2 R:dr kubikfoten .. * 1,313,300: — Den Kronan behållna andelen af tionde-spanmålen, hvilken vid förra riksdagen antogs uppgå till 140,000 kubikfot, har för åren 1858—1860 utgjort i medeltal 142,913 kubikfot; hvadan Rikets Ständer ansett denna del af tionden kunna, på sått E. K. Majit behagat i nåder föreslå, upptagas till 143,000 kubikfot, utgörande, efter 2 R:dr kubikfoten, . „ 286,000: — 3:o. Tionde-spanmåls-lösen efter bestämda pris, hvilken vid sista statsregleringarne beråknats till 6,600 R:dr, men i medeltal under åren 1858—1860 utgjort 6,793 R:dr, har, på grund håraf, blifvit utförd till det i E. K. Maj:ts nådiga Proposition beräknade belopp „ 6,700: — 4:o.
Stockholm den 21 Februari 1848. Ank. till Exp. Utsk. den 22 Febr. kl. 10 f. m. Utlåtande, i anledning af väckt motion om eftergift af ö'fv erränta för q .ne, emot numera aflidne Stadsläkaren J. AFalcks borgen, upptagne diskontlån. Uti en af Wällofl. Borgareståndet till Utskottet remitterad moth n, har herr J. Rhodin, föreslagit, att eftergift måtte beviljas aflidne stadsläkaren J. A. Falcks sterbhusdelegare af upplupne öfverräntorne å tvänne från Rikets Ständers lånekontor i Götheborg under loppet af år 1830 utgifne lån, det ena å 300 r:dr till postmästaren J. Simmingskjöld, mot borgen af Falck och handlanden J. Pettersson, och det andra å 120 r:dr till hökaren Petter Holmström, mot borgen af Falck och skomakaren J, W. Teyffel', hvilken eftergift vid det förhållande, att Falcks enka, nu vid 60 års ålder, med flera oförsörjda barn, befunne sig i så knappa omständigheter, att hon genom utsökning af lånekontorets fodran skulle beröfvas all sin egendom, utan att ändock liqvid för de upplupne öfver-räntorne derigenom kunde vinnas, enligt motionärens åsigt, vore att betrakta såsom en barmhertighet af det allmänna mot den enskilde, hvaraf för det förra någon egentlig förlust icke blefve en följd.
Om denna min motions remitterande till Höglofliga Stats-Utskottet anhålles vördsamligen. Stockholm den 8 November 1865. J. A. Siljeström. Af Herr Isberg, F, G., om Enköpings treklassiga elementarläroverks uppjlyttning i stat till femklassigt läroverk samt anslag till ökad lärarepersonal derstädes. Sedan den af ålder i Enköping varande pedagogi, hvilken af flerahanda skäl allt mindre ^och mindre anlitades under de sednare åren af sin tillvaro, blifvit, enligt Rikets Motioner i Borgare-Ståndet 1865. N:o 32. 77 Ständers beslut, förändrad till treklassigt elementarläroverk, som öppnades höstterminen 1861 och dervid genast besöktes af 58 lärjungar, — kom man snarligen underfund med att ett så inrättadt läroverk ingalunda kunde anses motsvara ortens behof. Övertygelsen derom blef snart så rotfästad i staden och kringliggande landsort, att man nästan omedelbarligen efter det nya läroverkets öppnande inom staden beslöt att bygga ett, numera redan färdigt och iflyttadt, för femklassigt läroverk alsedt hus, samt sammansköt, genom frivilliga bidrag erforderliga medel för att, utöfver de på stat .anslagna lönerna för en Rektor och två Kolleger, kunna aflöna dels alltifrån 1862 års hösttermin en extra lärare och dels ytterligare en sådan under innevarande läseår, så att nu undervisningen i skolan, inrättad såsom för femklassigt läroverk, bedrifves af fem lärare. Efter afdrag för det bidrag, stort 5,000 Riksdaler Riksmynt, som för skolhuset bekommits från stiftets byggnads-kassa, och efter afräkning från Kela byggnadskostnaden af det belopp, som skäligen torde böra påföras den andra undervisnings-anstalt som är i huset inrymd, lärer stadens uppoffring för uppförande af hus för elementarläroverket något öfverstiga 35,000 Riksdaler, och detta änskönt, efter hvad skolkatalogerna utvisa, endast en tredjedel af lärjungarne varit stadens barn. — De sammanskjutna lönemedlen uppgå för närvarande till 3,200 Riksdaler Riksmynt.
Beträffande fortgående anslag till aflöning för Lärare i Vägoch Vattenbyggnads-konsten vid Mariebergs Läroverk samt lill stipendier för de vid nämnde läroverk intagne elever, som egna sig åt allmänna arbetens utförande, hade Styrelsen i underdånighet hemställt, att enahanda årliga anslag, som hittills, måtte fortfarande utgå, nemligen, till aflöning åt Lärare r:dr 1,000 och till stipendier åt elever likaledes r:dr 1,000. Hvad först angick Styrelsens för allmänna Vägoch Vattenbyggnader underdåniga hemställan i afseende å anslag för kanaler, slussar, hamnbyggnader och elfrensningar, ansåg Stats-rådet sig böra i underdånighet tillstyrka Kongl. Maj:t att hos Rikets Ständer föreslå, det följande belopp såsom statsbidrag må företrädesvis anslås: a) till fullbordande af hamnbyggnaden vid Wisby medelst vågbrytarens förstärkning och landt-armarnes grundläggning R:dr 84,625: b) till iståndsättande af öfverbyggnaden å ena hamnarmen vid Cimbritshamn 14,930: c) till förbättring af hamnen vid Landskrona 34,736: 32. — d) till hamnanläggning vid Engelholm samt upprensning af Rönne å . 22,533: 16. — e) för öppnande af kanal genom Kalfvesund i Bohus läns skärgård 14,452: 16. — f) till kanaloch sluss-anläggningar mellan Filipstad och Sjöändans lastageplats 65,000: g) till hamnbyggnad vid Calmar, i förening hvarmed en ny inkörsväg till staden borde anläggas 39,486: h) till hamnbyggnad vid Grenna 8,000: Kongl. Maj.ts Nåd.
En kvinna, som tiga kan, är en Guds gåfva, och en väl tuktad kvinna står icke till att betala. Ingen ting är kärare på jorden än en tuktig kvinna, och intet kosteligare än en kysk kvinna. Syrach. fe Lifsmål. På den plats, där man lefver, göre m a n sin skyldighet. Auerbach. Kvinnan ej kvinna blott, utan ock människa är. Alterbom. ag drömde ljuft, att lifvet skönhet var, men vaknade och fann, att plikt det var », har mången ung kvinna haft skäl att utbrista, synnerligast om hon till följd af dödsfall eller annan inom hennes familj timad händelse nödgats hos främmande männniskor förtjäna sitt dagliga bröd, utan att vara rustad med därvid erforderliga egenskaper, emedan hon egt ett hem, där ömma hjärtan tagit till sin uppgift att hålla lifvets allvarsamma sidor och dess kraf på individen fjärran från hennes kännedom. Och på grund häraf vilja vi till öfvervägande framställa följande erinringar rörande kvinnan och hennes uppfostran. Med allt erkännande af de förtjänster, vår tid eger, kan dock icke förnekas, att den äfven har sina lyten, bland hvilka särskildt må- ste framhållas, att man i allmänhet väl är villig att uträtta stora och berömliga saker, men under afbidan på tillfällen därtill ingalunda är benägen att göra de små, trogna och uppoffrande tjänsterna, som visserligen icke prisas af världen, men dock äro oumbärliga i det dagliga lifvet och gifva åt detta dess största behag; och häraf följer att mången vid mognare år känner sig » obevingad för skyn och vingelfotad för jorden » samt ur stånd att då mera fatta, att » människans lif ligger i medelpunkten för de vanliga plikternas sfer ».
Jag tror att man bör göra den skillnad, att man kan vara öfvertygad orri nyttan af en åtgärd, men nu anse tidsförhållandena sådane, att man ined lugn kan discuterä ora åtgärdens enlighet med Constitutionens principer, och om nödvändigheten att bryta deni ge-^ norn ett constitutionsvidrigt beslut. Jag säger constitutionsvidrigt, om man Onder någon förevändning afgör vid denna Riksdag en sak, sorii enligt 85 §. RegeringsFormen tydligen ej får afgöras förr ån vid nästa Riksdag. Propositiolien år föredragen, remitterad, discussion öppnad Öfver betänkandet, meningarne åro delade om förslaget kan bestå med Grundlagens principer; således böt målét såsom om donstitutions-frågor år föreskrifvit till Utskottet återremitteras; visserligen ej såsom en följd af någon enskilts 4 öfvertygelse att det bör återremitteras; ty det beror på pluralitetens beslut. Detta hindrar mig doek Den ig Mart ii. 56i dock ej alt fortfara uti mitt yrkande af återremiss, om Ridderskapet och Adeln deruti också icke skulle instämma. Jag kan nu ej ingå uti någon afhandling om principen; såsom vägledning för en sådan discussion , hade jag först Önskat att känna Constitutions-TJtskottets taukar Herr Manncrstam, Johan: Man har un der discussionen yttrat och sökt bevisa, att ifrågavarande beslut om Hans Kongl. Höghet KronPrinsens deltagande uti Regeringen icke vore i något afseende emot constitutionen stridande. Uti denna tanka kan jag likväl icke instämma. Constitutionen föreskrifver bestämdt uti 3g, 4o och 43 §. §., huru Regeringen skall foras i de fall , Konungen är sjuk , Utrikes, går i fält, eller till aflägsnare Inrikes orter reser, och lirarje nytt förordnande om Regeringsmagtens utöfning i dessa fall måtte väl otvifvelagtigt innefatta ett Undantag ifrån eller en förändring, eller ett tillägg uti dessa föreskrifter.
Hvad beträffar Helsinge Regemente, hvilket, vid det ofvan anmärkta förhållandet att rotehållarne icke lemna något bidrag till beklädnadens underhåll, för detta ändamål nu endast åtnjuter hälften af det beklädnadsbidrag, som för de öfriga regementena bestås, och hvarigenom mycken svårighet uppstod för regementets beklädnads-direktion att underhålla tvänne munderingar för regementet i det skick, som vederbör, ansåg Departements-Chefen sig vid detta tillfälle böra i underdånighet tillstyrka, det Kongl. Maj:t täcktes föreslå Rikets Ständer, att Helsinge regemente måtte i detta afseende försättas i samma ställning, som alla öfriga rotehållsregementen, samt således anslaget utsträckas äfven till detta regementes 1,200 rotar. Härvid fann Departements-Chefen sig dock böra lemna den upplysning, att å det på 4:<le Hiifvudtiteln uppförda anslag 71.000 R:dr banko till lifmundering för indelta Infanteriet visserligen uppkomma årliga besparingar, hvilka till större eller mindre del skulle kunna betäcka ifrågavarande utgift för Helsinge regemente; men som, med Rikets Ständers medgifvande, dessa besparingar användas dels för beklädnads-slitnings-ersättning för de kommenderingar ur indelta arméen, hvilkas underhåll af 4:de Hufvudtiteln bekostas, dels för tillfällig anskaffning af beklädnads-förnödenheter för indelta arméen, då medel dertill ej finnas anvisade å Krigs-Kollegii Intendents-afdelnings stal, ansåg Departements-Chefen erforderligt, att, i sammanhang med nu ifrågaställa förändring med beklädnads-afgilten, anslag äfven för Helsinge rege-i monte anvisades. 19 Kongl. Maj:ts Nåd. Prog. M &.
«Elskcde Land, med de skyhøge Berge, «fruktbare Dale og Fiskrike Kyst!« «Vi ha gudskelof fisk äfven i Sverige!« svarade Susanna torrt. «Åh, men inte att jemföra med vår fisk. Eller vill ni på allvar sätta era aborrar och pankor, mot våra stim af makril, sill, torsk, flundror, alla våra omätliga fiskskaror?!« «Alla era norrska fisksorter ger jag bort för en enda ärlig svensk gädda.« «En gädda? Finnes verkligen i Sverige ingenting annat än gädda?« «I Sverge finnas alla slags fisk, som finnas i Norge och mycket större och fetare.« «Ja, då komma de från våra kuster. Vi taga upp hvad vi behöfva och det öfriga låta vi simma till Sverige, på det de dernere må få lite med. Men jag glömmer att jag sjelf skall ut och fiska små fiskar, stora fiskar, många fiskar. Adjö mamsell Susanna! Snart skall jag komma igen med fisk!« «Bäst ni blir qvar hos era norrska fiskar!« ropade Susanna efter honom. Harald blef icke qvar hos fiskarna. Morgonen derpå se vi honom följa Susanna i Mjölkboden. «Jag ser på er att vi i dag få till middagen bollemjölk, en af våra kostligaste nationalrätter och min favoriträtt.« «Usch! Man kan bli tung och däst, bara man tänker på era nationalrätter. Och ännu ohyggligare än er bollemjölk, ändå onaturligare är er fasliga anrättning: fruktsoppa med småsill!« «Fruktsoppa med småsill! Nå, den allraypperligaste mat på jorden, en mat, som jag vill kalla riktigt kristen mat!« «Och jag vill kalla den hednisk mat, som ingen riktigt kristen menniska kan äta.« «Af urminnes tider ätes den af fria norrmän, i Norges sköna dalar.« «Det bevisar att ni fria norrmän ännu äro hedningar.« «Jag skall bevisa er att norrmännen blefvo förr ett kristligt folk än svenskarne.« «Det kan ni bevisa så mycket ni vill, men jag ämnar icke tro det.« «Men jag skall visa er det tryckt.« «Då är jag viss på att det är tryckfel.«
Nisse gick tillbaka, sköt undan Bob, som stält sig upp som en stum fältherre midt på golfvet med ett tafatt, eldrödt ansigte och två rådvillt utstående ögon, grep ett piglock, som låg på bordet ofvanpå en hög af «Times», Bobs liforgan, klef öfver Hannas ben in i soffan, preluderade med en vansinnig travestering af den sorgliga ringdansmelodien «Der gingo två jungfrur i snö-den, De voro så bleka som dö-ö-den,» och satte i att sjunga dertill: Det var en gång två pi-gor, Tra la-la, la-la-la, tra la la. De voro som jag här si-i-ger, Tra-la-la, tra-la-la, la. Den ena hon hette Joha-nna, Den andra hon hette A-a-nna. Johanna var snäll och se-dig, Men Anna var aldrig re-e-dig. Johanna hon var som en my-ra, Som aldrig känt en y-y-ra. Men Anna hon var som en lo-ppa, Hon bara kittla och ho-o-ppa. Så kom der två unga drä-ngar, Med lommorna fulla af pä-ä-ngar. Och Per var snäll och se-dig, Men Anders var aldrig re-e-dig. Och Per han svalt och gno-dde, På kvinnan och Gud han tro-o-dde. Men Anders han bara hå-ngla Och söp och skröt och krå-å-ngla. Och Per han fria till Joha-nna, Men Anders han låg hos A-a-nna. Och Anders var vild och ga-len, Anna hon gick i kana-a-len. Och Johanna var snäll och trå-kig, Och Per blef stygg och brå-å-kig. Johanna blef allt mer gud-lig, Men Per blef allt mer du-de-li. Nu sitta de begge och tju-ra Och äro gamla och su-u-ra. Och derför, I unga pi-gor, Hören, hvad Nisse si-i-ger: Nisse, som här har bi-ktat Och denna visan di-i-ktat – Hell den, som vandrar al-len’,
De af motionären ifrågasatta provinsbankerna skulle således i så måtto blifva af samma beskaffenhet, som nuvarande enskilda banker, att de bildades genom frivilliga bolags öfverenskommelser och erhölle rättighet att utgifva egna banksedlar, och någon förändring af nu gäliande lagstiftning för enskilda banker behöfde således i dessa hänseenden icke för åvägabringande af ifrågavarande slags banker göras; men deremot blefve sådan förändring, eller en ny lagstiftning, nödvändig med afseende på andra delar af förslaget. Det vill nemligen af hvad motionären anfört synas, som om dels allenast en provinsbank skulle få inom hvarje provins inrättas, dels bestämmandet af grundfondens belopp icke skulle få, åtminstone ensamt, ankomma på bolagsmännen, utan bero af någon myndighets pröfning utaf behofvet. Vidare skulle dessa bankers grundfonder, i olikhet med hvad nu gällande lag bestämmer, bestå uteslutande af intecknade skuldförbindelser och detta utan någon kontant inbetalning af delegarne, i följd hvaraf äfven andra än nu stadgade bestämmelser angående dessa bankers sedelutgifning måste uppställas; äfvensom förslagen att oktroj skulle meddelas på minst 50 år, att sedlarne borde emottagas i den allmänna uppbörden samt att en viss oföränderlig ränta skulle föreskrifvas och vissa stränga kontroller öfver rörelsen uppställas, innefatta förändringar i nuvarande förhållanden.
Vrot, i8j. 184. »458 Den 2g Juli e. m. mande att jelte ingå i något sådant, hvilket Riksén* Höglo (1. Ständer en annan sång kunde framställa såsom Riksgagneiigt. Friherre Cederström, Jacob: Man är i allmänhet skyldig opinionen aktning, då den är byggd på rättvisa och billighet; om den deremot befinnes orättvis, förijenar den ingen aktning utan bör emotstäs. I en tid då man, for att stilla ropen öfver penningenöd, söker bereda låneutvägar af Statens medel åt alla dem, som äro eller säga sig vara i behof att iåna, i samma tid vill man vägra allt biträde åt ett bolag, som för ett arbete af allmän åsyftniug redan deri nedlagt en del af sin förmögenhet; jag kan ej lorena ett sådant förhållande med den rättvisa och ärlighet, som alltid caracteriserat Svenska Nationen. Då Ständerna af allmänna medel bereda utvägar till låns erhållande för alla dem, som deraf äro i behof och som kunna lemna nöjaktig säkerhet, är det, om ej en uppenbar orättvisa mot alla som ej behöfva låna, i den män sedelmyntet genom dessa låneutvägar försämras, atmindstone att träda den af billighet och rättvisa utstakade gräns allt för nära. Vid ett sådant tillfälle kan det ej annat än väcka förundran att Hnna Götha Canal Bolag, som är före - Den 29 Juli e. m. 1459 nadt till ett allmänt nyttigt företag, vara ensamt ansedt såsom icke förtjenande understöd. Ar det då endast misshushållare och de medborgare, sorn genom inskränkta enskilda speculationer kommit i förlägenhet, som böra med Statens medel understödjas? Det bär blifvit yttradt af åtskilliga att Götha Canals blifvande nytta i mercantilt afseende endast af Köpmän kunde rätt bedöma?, och i militairiskt, af militairer. Jag tror ej ämnet vara så inveckladt, och förmodar att hvar och en som är begåfvad med ett redigt begrepp, utan afseende på dess yrke, kan bedöma Canalens nytta i bägge fallen.
Län i samma bilaga 1002 O o D ca § K >7^ Oi O O O o >-l VO VO VO O -^r - « ^ « <2- <2 c>. rn r2 3> l2 <7) » »7-7 - L ^ ««2 rr ^ - <2 o r^ L ^ <2 s^) § <2 ^ «2) L« ^ Z Q *»- >L <2 L<2 - 8- «- Q <2 Q 22 G <2 8 V <2 L2 »-» L >2.» Q <2) «2) L2 <2 K o K L> O >-l ci ö O0 -rj l t <O - Ä L'' L -§ LÄ ri-» r^ -A -'- s r:
Änckarswärd, Cail Henrics sorn funnit desse Embeten böra medföra de bogsta löneVilkor inom liela Statsbestyret, liar dock för närvarande inskränkt sitt förslag i denna del till den begäran, att StatsSeerelerare-tjensterne måtte till LöneVilkoren stallas i bredd med SlatsRåderne, då visserligen icke något gilltigt skäl vore för handen , hvarföre de borde åtnjuta lägre aflöning än desse. Vid sista Riksdag Väcktes af samme motionär förslag om löneförbättring åt de Fyra StatsSecreterarne. För de alternativa tillstyrkanden StatsUtskottet, i anledning deraf, då hos R. St:r anmälte, men hvilka genom 3 RiksStånds afslag blefvo utan påföjld, nemligen : att antingen desse löner måtte förhöjas till lika belopp med StatsRådens löne-vilkor, eller blott en tillökning af 5oo R:dr, utan förändring i de under lönerne förut varande 56 Stats -Utskottets Span riem ål s-belopp, beviljas; hämtade Utskottet stöd deraf, att det ej är mindre angeläget för Styrelsen, än för Nationen af högsta vigt, att StatsSecreterare-Embeten, hvilka , enligt RegeringsFormen , tillhöra föredragning inför Konungen af alla de Administrativa Ärender som kunna blifva föremål för K. M:ts Nådiga pröfning och afgörande , inneliafvas af insigtsfull och utmärkt skicklige män, de der, inför Nationen ansvarige för sine åtgärder, böra hafva det Allmäunas väl till enda omisskänneliga föremålet för deras bemödanden, och att desse sättas i fullkomligt oberoende för en anständig och efter deras Embeten afpassad utkomst.
Hon hade så långt svart hår, att det räckte henne till fötterna; men ansigtet var så hvitt, som kransen af granna neckrosor, hon bar på hufvudet. Kungen tyckte det var synd om den stackars jungfrun, som satt der naken och frös i vattnet, och bad henne af godt hjerta att komma in och värma sig i badstugan; och så tog han henne i sina armar och bar henne in, och hon sof vid kungens sida. Men när morgonen kom och kungen skulle väcka sin granne, fick han se huru hon med flygande hast for ut genom fönstret rakt ned i hafvet, så att vattnet yrde om henne; och då blef kungen med stor skräck varse att hela nedra delen af kroppen var en stygg, slingrande orm, med otäcka fjell. Och se detta var hafsjungfrun eller elfqvinnan. Var det ej rysligt, pappa?” ”Värre har jag hört!” yttrade Haraldson, som ingalunda var fri från vidskepelse, i afseende på hafvets befolkning. ”Men det har icke lycka med sig att tala om sådant.” ”Det är ju alldeles oskyldigt,” inföll Erika. ”Jag är säker att Gabriella icke tror på sin historia, utan att hon endast berättat den som en gammal folksägen, hvilken alltid såsom sådan kan vara rolig nog.” ”Skulle jag icke tro den?” inföll Gabriella med en liten förtrytelse. ”Fiskare-Kajsa berättade aldrig andra sagor än dem, som voro sanna; och jag mins nu att det var något mera, som jag glömde. Hafsjungfrun kom det följande året tillbaka med en liten flicka, kungen tog emot skänken och kallade flickan Skulda; men hon gjorde sedan stor sorg och många olyckor i landet, och det var för det att hon hade en hafsjungfru till mor. Utomdess hade fiskare-Kajsa sjelf många gånger sett både hafsfrun och elfvorna, då hon om natten legat på sjön och fiskat.” ”Och hon var väl då så förtrolig med dem, att hon ej var rädd?” frågade Erika leende. ”Fiskare-Kajsa var aldrig rädd,” sade Gabriella, med en viss stolthet att kunna åberopa en så trovärdig auktoritet.