Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
183 r — 444 23,775 i83a — uppgift uteblifven. Bland detta antal Utländska Far tyg bafra 1,039 varit Norrska. Beträffande Fabriker, åberopas jemväl bär förrberörda och bifogade Sammandraget af berättelserne härom. Bolaget Gibson & Keiller, som vid Staden redan äger en större Segelduks-Fabrik, för hvars utvidgande localen dock är hinderlig, äro sinnade att flytta Fabriks-Rörelsen Fem fjerdingsväg från Staden till ett af Bolaget inköpt ställe med vattenfall, och att der etablera Fabriks-rörelsen i en schala, som i vårt Land knapt varit tänkbart och säkert aldrig förut sedt. Ett rum, 100 alnar i fyrkant, är redan under täckning för att till Våren inrymma Spinneri-Machiner, Väfstolar och Ghemiska bleknings-apparater. I afseende på de uti min sisla berättelse omförmälde allmänna inrättningar i Staden för Undervisning, Sjukvård och Fattigförsörgning m. m. har ingen annan förändring ägt rum, än att Frimurare-Ordens Barnhus under tiden blifvit upplöst och att i stället af Frimurare-Samhället nu underhålles ett betydligt antal värnlöse barn genom utpensionering på Landet. Handels-Institutet härstädes åtnjuter, efter Eder Kongl. Maj:ts Nådiga Beslut, nu mera någon viss andel utaf Stadens Tolag årligen, och Chalmerska Slöjde-Scliolan har år 1829 erhållit ny Organisation till en tecknisk undervis nings-anstalt, för omfattande af det för Näringarne och Slöjderne i vår tid oumbärliga af Physik, Kemi, Kemisk tecknologi, Mathematiska Kunskaps-arter, Linear-ritning och fri handteckning m. m. samt arbeten i Träd och Metaller, dels af enklare och mer sammansatte machiner till begagnande i Näringar och Slöjder, dels af Modeller i mindre Schala af enkla mechaniska rörelser och hela Machiner.
Betänkande, i anledning af väckte motioner, dels om utfardande af Instruktion för Fjerdingsmän, dels om skyldighet för egare oell innehafvare af Säterier, Rå- och Rörssarnt Insockne frälsehemman att i detta bestyr deltaga, dels ock om upphörande af nämnde befattning. Uti dessa ämnen har Utskottet genom remiss från Ilederv.
CARL JOHAN. C. D. Skogman.” Riksgälds-Contorets Fullmägtige låto under den 21 Julii i833 1 allmänna bladen införa ett tillkännagifvande, hurusom, vid sist hållna Lagtima Riksdag, Rikets Ständer, för att med penningförsträckningar understödja jordegare, uppdragit åt bemälde Fullmägtige, att genom upplåning anskaffa högst 2 millioner R:dr i Silfver efter 1664 års Myntfot, hvilka endast och uteslutande komme att användas till utlåning genom Riksgälds-Contorct emot första inteckningen i jordegendom, på grunder, som i sammanhang dermed blifvit utstakade, samt att, till fullgörande af detta, med Kongl. Maj:ts Nådiga Autorisation, af Rikets Höglon. Ständer, Fullmägtige gifna uppdrag, ifrågavarande upplåning dymedelst kungjordes; men hvarvid, i betraktande deraf, att utlåningen till jordegare icke kunde verkställas utan i den mon erforderlige säkerhctshandlingar hunne att anskaffas, dertill vid de flesta tillfällen en längre tid åtginge, Riksgälds-Contorets Fullmägtige pröfvat lämpligt inskränka den summa, som till en början komme att upplånas, till Berättelse af Ba?ico-Fullmäktige. 5oo,ooo R:dr i Silfver efter 1664 års Myntfot eller ^:del af högsta upplånings-beloppet. Derefter följde uti 12 §. §. de vilkor, som för långifvare blifvit bestämda, hvaribland förekom i hvad Banken rörde: Uti §. 1. Att den till upplåning kungjorda summa af 5oo,ooo R:dr i Silfver skulle, genom Långifvarens egen försorg, kostnadsfri bär i Stockholm levereras och insättas å Riksgälds-Contorets Deposit-Räkning i Rikets Ständers Bank. Uti §. 2. Att denna insättning skulle ovilkorligen vara verkställd senast inom den i5 Maji i834; Långifvaren dock obetaget att insättningen dessförinnan, om lian så ^br godt funne, på föreskrifvet sätt fullgöra, samt uti §. 11.
– Visserligen uteblefvo ej alldeles politiska vådor. Sedan han utgifvit de första, inledande numrorna, uppkallades han ”vid hundra daler silfvermynts vite” till Justitie-Cancelleren Grefve Wachtmeister, att mottaga varningar och förmaningar; som likväl gåfvos med mycken klokhet, och i den möjligast artiga form. Till Konungen skref derom Schröderheim, som på Wachtmeisters begäran öfvervarit samtalet: ”jag kan ej nog admirera hans sätt, att behandla dessa politiska patienter”. Till Heurlin skref Thorild: ”allt har handterats med donceur och persuasion” (hvarvid han tillägger: ”de vilja ej hafva Kungens ljufva slummer störd”). Sjelfva anledningen till uppkallandet nämnes af ingendera. Låg den öfverhufvud i den betänkliga ”medborgar”-tonen? eller i ordasätten af dess stegring på vissa särskilda ställen? Förmodligen i båda. De såkallade ”elaka” ställena träffa vi väl der, hvarest det talas med mycken emphas om Folkets Domstol; om Folkets Höghet; om Konungens Majestät såsom varande denna höghets högsta uttryck; om lågheten att, i uppstigandet till dygd, förtjenst, ära, låta sig hindras af Konungarnes svagheter; om Svenskarnes böjelse att ”vara tapperhets-dårar under en Konung och veklighetsdårar under en annan”; o. s. v.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, att, i afseende å det förevarande Memorialet, två propositioner blifvit begärda, nemligen af Frih. Tersmeden derå, att R. o. Ad., med ogillande af de i Mein. framställda anmärkningar, måtte lägga detsamma till handlingarne. Härvid begärde Frih. Tersmeden ordet och yttrade: Det var min mening att. ogilla det sätt, hvarpå Konst.Utsk:t framställt dessa anmärkningar, i synnerhet nu, sedan det blifvit förklaradt, att de framställts enligt 107 §, hvilken jag anser alldeles icke gifva någon anledning till ett dylikt förfarande. Jag fortfar derföre i min anhållan om propos. på denna min mening. Sedan H. Exc., i anledning häraf, framställt Frih. Tersmedens yrkande sålunda, att det innefattade Memorialets läggande till handlingarne med ogillande af det sätt, hvarpå de deri gjorda anmärkningar blifvit framställda, anmälde sig och yttrade Frih. Raab, Adam Christian: Jag har slutit mig till den mening, som Friherre Tersmeden först framställde, och jag tror det vara egentligare att uttrycka ett ogillande öfver de framställda anmärkningame, än öfver det sätt, på hvilket det skett. Vi hafva dessutom af Hr Cederschiöld hört att Konst..Utsk:ts mening verkligen var att framställa anmårkningarne enl. 107 §, och derföre instämde jag i Frih. Tersmedens yrkande, hvarmed Hr von Ehrenheim jemväl förenat sig. Hr von Ehrenheim: För min del får jag anhålla, det Hr Gr. o. Landtm, behagade framställa propos. på Frih. Tersmedens första yrkande. Ti T) en 10 Mars 1. ta. Frill. Tersmeden: Då jag finner att flere ledamöter önska propos:s framställande å mitt första yrkande, får jag, med afseende från mitt sednare, med desse ledamöter mig förena. H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, förtnålte, att, sedan numera andra ledamöter och jemväl Frih.
Uti en öfverseende blick kan man hastigt skåda målet, och vill lika skyndsamt ila dit; men handläggningen vid arenderna skall snart öfvertyga om nödvändigheten att gå långsamt till väga i detaillernas omskapning, derest xnan vill undvi» Den 5 Juli. /. m. 2i5 ka oredor. Många gånger ser man behofvet af rättelse; men man måste dock, till Jämpligt tillfälle, uppskjuta att söka en sådan införa. Detta bör man ej glömma vid bedömandet af Rikets administrativa angelägenheter. • Herr Grefve Schwerin» förmodan att det uttryck af klander, sorn jao; nyttjat vid ett åberopadt tillfälle, afsigtslöst undfallit mig, ger mig anledning till den förklaring, att min mening icke var någon annan än att man, efter min öfvertygelse, icke hade skäl att klandra de principer, som lago till grund för den åtgärd hvarom då var fråga. Jag erkänner gerna att mina brister i egenskap af Författare, vid detta tillfälle och vid många andra, kunna röja sig; det är ock ett för mig alldeles främmande yike, Det var alltså ämnen örn Bränvin", som utgjorde de förut utelemnade mörka färgorna. Jag bekänner uppriktigt och försäkrar på det högtidligaste, att hvad som anföres 0111 derunder Örebro Riksdag i denna del beslutna önskningar, hvilka af Riksens Ständer icke skola blifvit fullföljde, har hittills varit mig alldeles obekant. Sorn jag den tiden förestod HandelsocU 214 Den g Juli e. ra.
Granfeldt, Adolf Fredrik, Motion N:o 88, om ändring i 41 § af förordningen angående villkoren för bränvinsförsäljning. Sammans. Bevilln.-, Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. N:o 5 och Utlåt. N:o 9. R. St. underdån. Skrifv. Guillotine, om dödsstrafiets verkställande dermed. Motion N:o 107. Lag-Utsk. Betänk. Gyllenhammar, Carl Axel Napoleon, Motion N:o 133, om beviljande af ett låneunderstöd å fem och en half millioner R:dr för anläggning af en jernväg från Frövi till Falun. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 80, .3,4 Gyllenram, Henrik, Motion N:o 128, om upphäfvande af den för Gotland gällande undantags-lagstiftriing, rörande tiden för fullföljd af talan i vadesaker och besvärsmål. Lag-Utsk. Betänk. N:o 51. R. St. underdån. Skrifv. Gymnastik-inrättningar, om tillsättande af en General-inspektör öfver samtlige i riket, utom Stockholm. Motion N:o 145. Stat-Utsk. Utlåt. Gymnastiklärare, angående löneförbättring åt dessa vid rikets högre elementarläroverk. Motion N:o 16. Stats-Utsk. Utlåt. Hallenborg, Magnus, Motion N:o 6, angående Ystads lägre elementarläroverks utvidgning till ett fullständigt högre elementarläroverk. Stats-Utsk. Utlåt. Handtverksoch fabriks-näringarne, om anvisande af ett årligt anslag å 10,000 R:dr till befrämjande af. Motion N:o 148. Stats-Utsk. Utlåt. Hattefura och Stora Lee, om ändring i bestämmelserna rörande statsbidrag till segelleds öppnande mellan. Motion N:o 109. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 78. R. St. underdån. Skrifv.
Län i samma ämne till Hedervärda Bonde-Ståndet inlämnade Memorialer, Utskotten vördsarnligen åberopa ofvannämnde Utlåtande, såsom innefattande svar äfven å berörde Memorialer, samt varande i öfrigt till beskaffenheten sådant, att Ekonomi - Utskottet ansett sig ej hafva något, att, för sin enskilta del, dervid tillägga eller ändra. Stockholm den 10 Junii 18x8. Riksens Högloft. Ständers Statssamt Allmänna Besvärs00/1 Ekonomi-Utskotts Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar vid Betänkandet rörande Afradsoch Tionde-Spannemålens utgörande m. m. -På grund af gjorda anmärkningar vid Riksens Höglofl. Ständers Stats, samt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotts, den 26 sisth April afgifne Utlåtande, angående väckte frågor om än. dring i hvad Författningarne, rörande Aftadsoch Krono-Tionde-Spannemålens utgörande , forslande eller lösande nu innehålla, har Heder* verda Bonde-Ståndet under den 8 de påföljande Maji till Utskotten behagat återremittera sam* Statsoch Besvärs-Utskottens Betänkanden. 1815 ma Utlåtande; men, som Högloft. Ridderskapet och Adeln under den i3:de, Högvördiga Präste. Siandet under den 8:de, och Vällofl. Borgare-Ståndet under den x 6:de i sistnämnde Månad till alla delar godkänt Utskottens i förevarande ämne meddelte yttrande, samt ärendet så ledes redan enligt Regerings-Formens 69 och Riksdags Ordningens 75 §. §. är att anse för afgjordt; Så få Utskotten, som i följd häraf icke finna det sig tillständigt, att i någon pröfning af anmärkningarne ingå, till svar å återremissen endast om berörde förhållande vördsam anmälan göra. Riksens Högloft. Ständers Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotts . Memorial, med ytterligare Utlåtande angående väckt fråga om inrättande af en Bergverks-Skola.
Då ändtligen somnade jag och drömde, att jag satt i mitt föräldrahem. Det var julafton, och jag grät, öfver att jag ej hade pengar för att köpa syskonen presenter. Dessa tårar väckte mig med känslan af, att det var något sorgligt, som väntade en gammal kvinna. Hur skulle jag ha kunnat vägra att mottaga Pierres anbud och skrifva bjudningen till Elsa och hennes barn? Hur skulle jag kunna förklara för honom, att det icke gjorde mig någon glädje att träffa denna väninna, som han visste, att jag höll innerligt af? Hur skulle allting hafva kunnat vara annorlunda, än hvad det var? Jag gjorde hvad jag måste, därför att ingenting annat var mig möjligt, och jag gick omkring i en känsla, som var fatalistisk, att rundt om mig gick lifvet sin gilla gång, medan stilla och säkert mitt eget öde utvecklades till undergång och förintelse. Jag tyckte, att allting, som skedde, på något underligt sätt angick mig, hände för min skull, hade gemenskap med min person och mitt öde. Men när jag sändt af mitt bref, fick jag en fantastisk föreställning, att det kunde alls icke ske, något så förfärligt kunde icke inträffa, som att jag skulle gå dag efter dag, vecka efter vecka hos Pierre och mina barn, att jag skulle se min gosse bland dem, min gosse, som jag hade glömt, som jag tyckte, jag aldrig hade sett, aldrig känt. Jag trodde, att jag hade drömt, och att det aldrig, aldrig, skulle kunna ske. Elsa skulle förhindra det, hon skulle aldrig tillåta, att det skedde. Hon skulle veta, hvad hon lät mig lida, och skona mig – äfven fastän jag i mitt bref sagt henne, att det måste så vara, att Pierre ville det, att hon icke skulle bry sig om mig, och att jag skulle vara tapper och munter som en liten fågelhona, när hon värjer sitt eget bo. Jag gick och tänkte härpå i dagar, och det föll mig icke in, att en enda rad ifrån mig – som Pierre aldrig behöfde få läsa – skulle ha gjort hela saken om intet. Jag kom icke ihåg det, förrän en dag, när det var för sent och jag höll i min hand Elsas bref, som berättade, att de skulle komma. Pierre och jag läste detta bref tillsammans. Det vill säga han hörde på, och jag öfversatte.
Utffottet bär oftoan yttrat fin mening, fåbane tillgångar böra amoänbaö, font bets reban äro att anfe fåfottt biöpo* nible behållningar, belS nteb roifbet funna beräfnaS blifs roa bet innan näfiinffunbanbe 9fifé>bag, bå 3f. <St:r åter blifroa 25 etan fanken, 9?:o 7.55. XVII iblifwa i tillfälle att beffiita örn bwab wikare i affeenbe vå görfmarö*2BerFet fan erforbraS.. Sliagångarne, bent lltfFottrt Jbcräfnat Funna becjacinaS titt ofwan upvgifne farfFilkte änbamåt, äro: i:o'£)en behållning utaf öfwerfFotterne på, ©tafé*2Ber* fets iufoniftciför åren 1827, 1828 ocf) 1829, font, jemnlift Iwab UtfFottet, i bc/5 litt. 9?:o 154 ufrebt, blifwer i fRifégälb^Gontoiret att tittgå; ntgörattbe, fe* batt från afgått be berpå föreflagne an* wiéningar ; t* i runbr tal en fuunga af i 2:0 iben tiltöFning be biöpönible öf* werfFottSineölen winna, bå 9?. ©t:r gobfänna UtfFottetg förftag, i 23etänf. 9?:o i65, ang. fBrbclW itingén af be fåfom erfattning för ©wenfFa ötronanö forbringar ugmlanb inflntne niebel 3;o Sif bett fåfom biöponible af Mm. 3)?agaj. gonbrn, enligt SJetänf. 8?
Om man så antager att circa 6,000 hemman pä slättlandet dels icke hafva stängsel, dels upföra sådan af sten, återstå dock i riket 60,000 hemman, som hvardera har 30,000 alnar gärdesgård, hvilket utvisar att i hela riket skulle finnas icke mindre än 1,800 millaalnar gärdesgårdar. Till denna hägnad kan beräknas åtgå 1,800 millastakar och stänger och meden varaktighet af 18 år skulle för underhåll af denna stängsel erfordras 100,000,000 stakar och stänger årligen. Enl. min åsigt skulle Regeringen och R. Stamed ett enda penndrag kunna förminska denna skogsåtgång, åtminstone till hälften, om man beslutade, hvad äfven jag tagit mig friheten föreslå, nemi. att, såsom i andra Europeiska Stater, öfvergå till den grundsatsen, att hvar och en ålades sjelf vårda sina djur, så lig besparing mot den nu föreslagna! I fråga om vedbränsle, så är detta beräknadt af Hr Ström till 3,000,000 famnar årligen, och således hundrafaldigt mera än den lilla besparing, som genom den förevar:de tullbestämmelsen skulle kunna vinnas. 1 detta hänseende är oändligen mycket att göra. Vi erinra oss, att i allmogens spislar förstöres 10-faldigt mera ved än som egentligen behöfves. En båtsman i min ort t. ex. har för sitt behof 15 å 16 famnar ved årligen. Jag vill icke påstå, att Regeringen i detta hänseende kan omedelbart träda emellan, men lion kan det medelbart, kan befrämja uplysning och insigt vid bostäders och eldstäders inrättande o. s. v. Min öfvertygelse är följaktligen, att man på andra vägar kan uträtta vida mera än genom den i den K. Proposm föreslagne höga tullbestämmelse. Emellertid anhåller jag att fä uppehålla mig något mera vid densamma. Uti Skiftesstadgan är bland annat föreskrifvet, att all skog, som icke kan utbytas, skall vara borthuggen inom tio år.
S. D. Till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterades motioner, väckta: af Herr Widell, N:o 120, med förslag om dels nederlagsrätt för alla de stapelstäder, som hitintills egt kredit—upplagsrätt, eller antingen allmän eller för särskilda varor beviljad nederlagsrätt, dels inrikes transitorätt för alla rikets stapelstäder, vid hvilken remiss afgifna yttranden åtfölja; af Herr Widell, N:o 121, med förslag, alt post och postförare må kostnadsfritt medtagas och forslas dels å Statens jernvägar, dels på jernvägar, hvilka anläggas af bolag eller enskilde, som för anläggningen njutit lån eller understöd af Staten; dock med undantag af sådana resor, som särskildt för Postverkets räkning företagas; Prot.-Vtdrag den 3 December 1859. 125 af Herr Wccrn, N:o 160, angående Mosaiske trosbekännares rättigheter i riket, vid hvilken remiss afgifna yttranden åtfölja; af Herr Lindeström, N:o 164, om förflyttning af den juridiska och medicinska undervisningen samt examina i Juridik och Medicin ifrån Upsala till Stockholm; af Herr Hierta, N;o 217, angående bestämmelser, i afseende på Telegrafverket i riket, vid hvilken remiss afgifna yttranden åtfölja; af Herr Sundvallson, N:o 222, angående särskilda bestämmelser för arbetsgivare och arbetare; och af Herr Sundblad, N:o 256, om rättighet för hvarje välkänd person till auktions förrättande i stad, utan någon afgift till stadens kassa eller tjenstemän. Frän Heden. Bonde-Ståndet. S, D.
Jag hyser intet tvifvel, att ju icke BancoUtsk. kommer att afstyrka Hr Silfverhjelms motion, och jag skulle visserligen anse det vara öfverflödigt att fästa Utsk:s uppmärksamhet på den rubbning i allmänna och enskilda creditförhållanden, som motionens bifallande lomme att medföra, såvida det icke vore mig bekant, att motioner af enahanda syftning lära blifvit väckta i de öl - D c ii 15 September. riga Stånden. Jag liar derföre, för min del, velat förklara, att jag aldrig kan komma alt med min röst biträda ifrnguvar. förslag. Jag anser ett obrottsligt uppfyllande af ingångna förbindelser vara ett oundgängligt vilkor för ordning oeh förtroende inom vårt credityäsende. Vi hafva en beklagansvärd erfarenhet, huru beviljade anstånd gemenligen varit förelöpare till nödvandiga afskrifuingar. Måhända hade vi oek nu att af enahanda fnedgifvande förvänta samma resultat, oeh föreställningen derom kunde icke undgå att menligt inverka på Bankens credit, helst vid en tidpunkt, då, elter dess öppnande till silfverutvexling, man förmodat, att en ny bana för Bankens förvaltning skulle beträdas. För öfrigt anser jag, att det ifrågastälida anståndet skulle medföra en orättvisa emot andra iånebehöfvande, hvilka i sådant fall skulle, lande, vara nödsakade stå tillbaka för redan varande låntagares beqvämlighet. Jag kan nemi. icke finna annat, än att motionens gillande skulle leda derhän, att disconten nödgades inställa sina utlåningar; ty det lärer väl icke vara meningen, att dessa skulle fortgå, oaktadt inbetalningarna upphört, hvilket blefve detsamma sorn att påbjuda en ökad sedidemission Disconten måste således stängas; och den oreda, som deraf isynnerhet för landsorterna skulle uppkomma, särdeles i närvar, period, tror jag icke komma att uppvägas af fördelarna att hafva undanröjt en och annan lån håfvandes förlägenhet. Olyckorna af den härjande farsoten äro i sig sjelfva redan nog stora, utan att Representationen bör öka dem genom sina åtgärder.
Men om detta är regel, så finns det å andra sidan många undantag och däraf icke få, hvilka på ett lysande sätt visa oss hvad kvinnan förmår uträtta af stort och godt, om hon, glömsk af sig själf och världen utomkring, blott följande den inifrån påverkande kraften, helt uppgår i sitt arbete. visshet härom är det en stor glädje att till Iduns porträttgalleri få foga bilden af ännu en sådan kvinna, den af föreståndarinnan för norska diakonissanstalten, fröken Cathinka Guldberg. Cathinka Guldberg föddes den 3 januari 1840 i Kristiania och kom därifrån att flytta till Romerike, dit hennes fader, som var präst, erhållit kallelse. Här tillbragte hon sin ungdom, och här greps hon af den starka, religiösa väckelse, som under åren 1 8 5 0 — 1 8 6 0 gick öfver vissa trakter af Norge. Det sinnets allvar, som däraf blef följden, förstärkte och fördjupade den kärlek hon af naturen bar i sitt hjärta till allt hvad fattigt, sjukt och svagt var, förvandlade den från en blott och bar åstundan att hjälpa till en drifvande kraft, som gaf riktningåt hela hennes lif, och våren 1866 begaf hon sig tillsammans med en landsmaninna till den bekanta mönsterdiakonissanstalten i Kaiserwerth, där båda blefvo upptagna som profsystrar. Med många af dessa märkeskvinnor har Idun gjort oss bekanta, helt visst icke för att blott bereda oss nöjet af att läsa om en eller annan framstående personlighet af vårt eget kön, utan med den tanken bakom att väcka vår ansvarskänsla, vår önskan att följa det exempel, som så gång på gång gifves oss, att egga vår håg, vår kraft, vår vilja att taga vara på vårt lif och göra något utaf det genom att gagna andra. Med Det tysk-österrikiska kriget pågick just nu, och från diakonissehuset utsändes alla de systrar, som på något sätt kunde undvaras, till militärsjukhusen. Äfven fröken Guldberg blef efter endast sex veckors vistelse i hemmet uttagen och sänd till militärlasarettet i Dresden, där hon visserligen måste underkasta sig ett strängt, forceradt arbete, men till gengäld erhöll en långt snabbare utbildning, än som varit möjlig på ett \ Carl Snoilsky. vanligt sjukhus.
Jag hemställer emedlertid, om det icke må anses lämpligare att här i stället sätta fem år i sender, eller från riksdag till riksdag. Frih. af Nordin, Carl Joli.: Jag kan ej undertrycka min förundran att finna Utsk:n hafva behandlat de ifrågavar. motionerna på sätt som skett. Jag vill likväl ej vara vidlyftig, då ämnet så fullständigt blifvit i reservationerna utveckladt. Jag inskränker mig således till den hemställan, att, i händelse återremiss, såsom jag önskar, beviljas, Utsk:n måtte fästa uppmärksamhet vid angelägenheten af ett f9 H7 5o Den a Februari c. ra. bestämdt stadgande derom, att partial-obligationerna skola till inlösen utlottas, emedan det är af -vigt för dem, som emottaga dessa obligationer, i händelse Banken kommer att desamma sig afhända, att känna, huru återbetalningen sker; och lottning är härvid det vanliga och ändamålsenligaste sättet. Statsoch BancoUtsk:ns utlåt. N:o 5i återremitterades. Föredrogos ånyo och biföllos BancoUtskrs d. 2g sisth Jan. på bordet lagda betänkm: N:o 82. i anledn. af Hrr Lagerhjelms och Nordenanckar motioner, ang:de användandet af Bankens räntevinster; N:o 83. i anledn. af Hr Hallings motion om lindring i betalningsvilkoren för de lån, för hvilka Wenersborgs stads invånare häfta till Götheborgs Jånecontor. Till pröfning företogs BancoUtsk:s d. 2g sisth Jan. pä bordet lagda memor. N:o 84, med öfverlemnande af förslag till instruclion för R. St:s Revisorer öfver Bancoverket. Uppå Gr. Frölichs, Dav., begäran blefvo reservationerna upplästa. Gr. Frölich: Sedan min reservation nu blifvit uppläst, önskade jag, att några andra ledamöter af Ståndet ville fästa sin uppmärksamhet vid denna sak och yttra sig derom, på det BancoUtsk. vid den återremiss af betänk., sorn jag på de i reservationen anförda skäl yrkar, må kunna inhemta fleras opinion än min.