Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— JN:o 5g4- med förslag till några ytterligare rcglementariska föreskrifter för Riksgäldsconlorets förvaltning. XXVI. B. 209. A. 236. — lST:o 5g5. med anmälan om resultatet af extra-statsregleringen. XXVI. B. 238. A. 240. N:o 5g6. i anledning af tvänne RiksSlånds återremisser å Utskottets memorial N:o 582, angående arfvoden för riksdagskostnadernas utbetalning. XXVI. B. 238. A. 240. — N:o 5c)7. i anledning af anmärkningar emot Utskottets yttrande angående allöning för RiksStåndens Notarier under en månad efter riksdagens slut. ( 294 ) StatsUtskoltels, det Förstärkta, Ledamöter, val of. Se Val. StatsUtskottets, det Förstärkta. Memorialer: N:o 242. angående verkställd omröstning, till följd af RiksStåndens skiljaktiga beslut uti de frågor, som upptagas i StatsUtskottets memorialer N:is 134» '79 och 180. XI. 13. 63. E. 63. XII. E. 398. XIII. E. 422. •— N:o 33q. angående anställd omröstning öfver åtskilliga till statsregleringen hörande frågor. XIV. 13. 4^2. XVI. E. 38y. XVII. — N:o 34o. angående verkställd omröstning, i anledning af RiksStåndens olika beslut, i fråga om löneersättning lill adjungerade ledamöter i Götha Hofrätt. XIV. B. 4^2. XVII. A. 38. — N:o 341. angående verkställd omröstning, i anledning af RiksStåndens skiljaktiga beslut i fråga om beräkningen af Statsverkets inkomster. XIV. B. 452. XVI. E. 387. XVII.
Dä pä Landet ingen personal-afgift afTorpar re och alla andra Husbönder utom Hemmansbrukare ärlägges, utan ar den dem tilstadde bränningS-rättigheren werkeligey begagnas, sa är och blir det högst obilligt, ar uri de Srader, hwilka rättigheten medgiswes, alla personer, äfwen de som ej fä bränna, dock stola betala. Emot Hemmansbrukare pä Lander swara blott Borgare och Husägare samt deras Husfolks personal i Srader, men aila öfrige i Srad emot Torpare och andra Husbönder pa Landel, som endast betala när de werkeligen bränna. För öfrigt kan jag ej biträda det besiut, som alägger Staren sjelf (cy ^agarins-Inrättningen är ju för Statens räkning) bidraga til Statens Intrader. Desse sednare bli ju derigenom fa mycket mindre, som Staren sjelf åkerbär; och ehuru igenom förstärkta O^-conomilL Urstorrets Namnds Votering blifwit bestämdt, ar Stäberne Stockholms och Götheborgs Jnncwänare intet fa begagna denna andra Swensta Medborgare rilerkända rättighet; och z:ne Stand rilstyrkr Allmänna Jnrättningens bibehållande, anser jag derföre ej afgjordt, at Kongl Mast i sin wishet finner densamma behöflig och nyttig; icke eller ar, om den bibehälles, Krono-Brännerierne i Stockholm och Götheborg för deh rakning stola fortfara; men aldraminst at dctze, efter nu bewiljad allmän bränwinsbränningsoch försäljnings-srihet, i öfrigt stola kunna bränna ined den förmon, ar de kunna ersätta hwad igenom Stockholms och Götheborgs uteslutande förlorats, hwilket, inberäknade supponer-ule panne-afgisten, icke torde göra sä obetydli r, samt 1226 Den 29 Mars. samt särskildt adragit Kronan en betydlig mistning, emot om den försalt sine der ägande hus, och hwist kec afwen bordt komma i beräknande.
Att Kongl. Kammar,Ratten, i anledning af tillförordnade Actors för Krigsredogörelse-malen, Newisorcn Pehr Törnemans gjorda påstående, Kir Den 23 Junlt. genom Utflag af den 14 December 1802 alaat Herr Friherren och General-Majoren, att desse förstottswis ärhallne Sjuhundrade Riksdaler till Kongl. Maj.t och Kronan återbetala, san da Herr Friherren och General-Majoren dessutom ifrån den r Junii 1788 och under de derefter följande ma, nader åtnjutit ful! Fältstats Aflöning; hwaremok Kongl. Kammar-Ratten pröfwat skäligt, att ifrån den af Actor tillika yrkade ranta Herr Friherren och General-Majoren befria. Uppå bemalde T ö rnem ans häröfwer i underdånighet anförde Beswär har Kongl. Majit genom Nådigt Utflag af den 4 April nästlcdit ar, med ändring af Kongl. Kammar, Rättens, i afseende pa räntan, meddelade yttrande, förklarat Herr Friherren och General-Majoren skyldig , att till Kongl. Maflt och Kronan jemwäl be< tala ränta till ser för hundrade om äret ifrån den 12 Juni, 1788 a de uti Kongl. Kammar-Rättens Utslag till betalning faststalde Sjuhundrade Riks, daler; Dock will Kongl. Maj:t framdeles i Nader Sig utlåta öfwer Herr Friherrens och General, Majorens underdåniga anhållan, att fran denna rankas ärläggande af Nåd warda befriad. Såsom bewekande skäl för denna i underdånig, het sökte eftergift af räntan, har Herr Frihcnen och General-Majoren uti dess underdäniga förklaring öfwer Törnemans underdåniga Beswar an, dragit: att da Herr Friherren och General Majo, ren ärhöll KonglMajus Nådiga Befallning, att med en del af Armeen embarguera, hade Herr Friherren och General-Majoren warit stadd uti Civil Tjenstgöring såsom i Räder tillförordnad Landshöfding? i Calmare
Omgifven af Staaf, Geijerstam, Fredin, Gullberg, oss (Jörgen och Putte) följd af tusentals tågade Strindberg till Norrbro, der han gick in i boklådan, för att för tillfället undandraga sig vidare ovationer.100 Hvad tror jag på? Först och främst på upprättelse för den som fallit. Härom dagen var Uno på herrkalas hos Ernst Nissen. De ha en piga som ser utmärkt bra ut. När Nils Wihlborg kom ut för att säga ifrån om sina hästar träffade han på henne i en korridor eller förstuga. Naturligtvis skulle han passa på tillfället. Just som han stod och höll hennes hufvud mellan båda sina händer och färdig att böja sig ned och kyssa henne, kom han att se åt sidan. Der stod Anna Renard. Och hon gaf till ett af sina oemotståndliga skratt, gälla, högljudda, som en munter gnäggning. Han kände sig så skamflat inför detta gäckande skratt, att han inte visste hvart han skulle taga vägen. Så dröp han in till herrarne och talade om sin otur.101 Axel Lundegård sade en gång till Ida Palm: ”Det är godt att inte ha sina döttrar hemma, åtminstone.” Hon låtsade sig icke förstå honom. ”Ni har ju Sofi.” ”Ja hon är väl inte min dotter!” (se vidare sid. 80.) Vi skulle gå till skogs, taga oss en riktig fridag. Och så tågade vi åstad med korgar och filtar. Lade oss på en backsluttning, utsträckta så sjelfsvåldigt som ziguenare. Det var en riktig samvetssak att vara ogenerad. Ida Palm såg så ren och frisk ut der hon låg, så mjuk och smidig. Axel låg högre upp på filten: kunde se henne uppifrån – det tjocka buckliga håret, den släta hvita pannan. Och hon hade lagt sin ena arm upp öfver hufvudet. En fin rund arm i svart tricot, en långsträckt hand med böjliga veka fingrar, der ingen enda led syns kantig. Mathilda petade henne i håret och sökte skrämma henne med att det var Lundegård. Men hon låg trygg, ty hon hade genomskådat bedrägeriet. Han betraktade handleden som var bar ett stycke upp åt armen.
Utan att åter taga sin tillflygt till sådana Discont-leråtthingar och anstalter, hvarifrån det onda ege -A’igert utgått* och hvarifrån det, om ock för ' — ode hårnmadt, skulle framdeles i fågadt - Ötsvkoauna» Då flere utmärkte talare Deri 10 Febniarii, 367 för öfrigt redan fullständigt och fullkomligt uttedt detta ämne, återstår för mig intet att ytterligare tillägga, och jag bör ej längre dervid fästa Höglollige Ridderskapets och Adelns upp* mårksamhet. Friherre Anckarsvärd) Carl Henric: Herr Von Francken har trott sig förstå, att jag i för* middags skulle hafva yttrat, att det ej vore tillständigt för enskilte att framlägga sina financeplaner. Min mening var ej sådan* och jag tror ej att jag så uttryckt mig» Jag skulle illa hafva Uppfattat Grefve von Plåtens Anförande om jag derutaf hemtat stöd för ett sådant yttrande. Jag får erinra, att ordet finanoe-plan ofta förblandas med finance-project. Hvad den förra angår, hvilken ar den som jag menat, fruktår jag att få enskildte kunna vara i stånd att framlägga och motivera den å sådane grunder, att den kän framställas till antagande eller förkastande. Att åter framlägga finance-projecter, tror jag hvarken kan hindras eller klandrasj lycklig den som hade nog insigter att kunna Uppgifva ett sådant, som för Fäderneslandet voro gagneligt! Min tanka har varit att beklaga mig deröfver, att vi så länge, vid så många Riksdagar saknat de planer i financiel och Statsoeconomisk våg, hvilka ledt Styrelsen, och som jag anser att denne bort framställa för Riksens Ständer. Mitt yttrande år således ej sådant, som det af Herr von Francken blifvit fattadt. Tvärtom tror jag, att då vi sakna sådane planer från Regeringens sida, lår ej annan utväg vara öfrig, ån att enskildt framlägga hvad man 568 Den io Fehruarii, i ämnet kan förmå. Jag anhåller att viri detta tillfälle få råtta ett misstag, som influtit i mitt yttrande denna förmiddag.
Likväl tror jag, alt detta blir dyrare; men den utvägen bör vidtagas, om underslef ej på annat sätt kan förebyggas. Frih. Cederström, Jac.: Frågan om sältet, huru silfver bör införskaffas till Banken, är ej bland de minst vigtiga. Det är utom all fråga, att silfver måste upphandlas, när sedelmynlet inlöper i Banken; men sättet att verkställa detta synes mig ej väl uppgifvet af Utsk. och än mindre af de talare, som här yttrat sig. De hafva anvisat att köpa silfret ur andra handen, i stället för att köpa det ur den första, och således förbisett den första regeln i all handel. Jag har med förundran hört en betydlig handlande instämma i riktigheten af detta sätt. För min del skulle jag tro, att om Banken, styrd af män med credit på verldsniarknadens betydligare platser, öppnar credit på åtskilliga sådana handelsplatser, blir det tydligt, att Banken, som kan vara belåten med mindre vinst, öfvertager vexelhandeln och derigenom städse är i tillfälle att deruti indraga silfver från den ort, der det finnes för bästa pris. Den kan då afhandla, utan någon commissionär, directe med dem, hos hvilka den öppnat credit genom ömsesidigt dragna vexlar eller silfver för dem. Denna vexelhandel är ej den minst vinstgifvande af de transactioner, som tillhöra Banken. Jag önskar, att Utsk. måtte samråda i ämnet med handlande och derigenom göra sig underrättadt om sättet, huru sådana affärer böra bedrifva.?. Här är äfven yttradt af cn annan ledamot, att det vore förmånligt att inrätta filialcontor för vexling. Jag afstyrker, att Banken må äga cassör på annat ställe, än inom bancohuset. Bankens erfarenhet deraf har varit ganska bedröflig. Somliga cassörer hafva blifvit rika, andra hafva bankruterat, och Banken har förlorat allt. Det är ej möjligt att på sådant afstånd hafva ordentliga controller.
lång rundt om halsen gående axeldel. Tyget härtill krusas på afvigsidan i rader, så att en puffartad verkan åstadkommes. För öfrigt är blusen, såsom synes, veckad längsefter. Ärmarne visa ett liknande arrangement. Den puffade delen är 17 cm. hög. En gördel af brun sammet med bronseradt knäppe omgifver lifvet. Ståkragen har en med detta knäppe öfverensstämmande brosch. Blus af brun bomullssatin. Foderformen beklädes af brun satin, som veckats i regelbundna 3 cm. breda veck, hvilka från halsöppningen på en längd af 25 cm. äro fastsydda. Linningar med knappar och knapphål omsluta handlederna. En fantasigördel med kedja för uppbärandet af solfjädern eller en väska hör till blusen. Damrock af beige. Den åtsittande kappan göres af ljus beige. Bakre skörtet är strax nedanför lifvet medels en veckning vidfästadt. Ränder af beigefärgad mousseline de Laine med fina röda rutlinier insättas så, som af b. antyder. Två öfver hvarandia liggande peleriner, den undre af rutigt mousseline de Laine, den öfre, kortare, af beige, äro förenade genom axelsömmar och bilda jemte ficklock och ärmslag af rutigt tyg kappans besättning. Knapparne imitera gammalt silfver. UMBL I m H bmi Fig. G. Hemmadrägt af etamine. Materialiet är ljusbrun mörkblommig etamine. Drägten sys i prinsessform. En plisserad insats framtill är af crémefärgad foulard, veckad på en foderform och omgifven af smala rever af drägtens tyg. Krage, skärp och ärmrever göras af mörkbrunt siden. Lim m Damrock af beige. Höstkofta. Den plisserande kjolen, som hör härtill, har vid högra sidan en galon med snörmakeriarbeten och perlor. Koftan är af svart broscherad surah med garnering af cbantillyspetsar och prydes af snoddoch peristickning. (Se mönslerbilagan.) Augusti 1888 IDUNS Fig. 10.
Jag kati således 18 HL i4 to6 D « u a December e. m. ingalunda finna någon anledn. för Ständerna att stadga en ökad bevilln.afgift för spelkort innan mera tillförlitliga controllér blifvit tillvägabragta, och jag kan icke helier frångå den öfvertygelse jag hyser, att Bevilln.Utsk., vid närmare öfvervägande af detta ärende, skall kunna så lämpa och ändra sitt förslag, att det erhåller större ändamålsenlighet och lättare verkställbarhet. Gr. Mörner: Jag upprepar ännu en gång, att jag ej motsätter mig den begärda återremissen, ehuru jag befarar, att den länder till föga förändring i betänk., som mig veterligen redan blifvit af ett Stånd bifallet; och beträffande den på 1820-talet utkomna och af Hr Stuart omnämnda författningen, får jag nämna, att korlfubrikorerne af densamma ej hafva särdeles förmån, emedan de, för att få restitution af de erlagda stämpelafgifterna, måste med betyg ifrån Svenska consulerna styrka att korten till utrikes orter anländt, hvilket ej kan aflöpa utan omkostnader för dessa fabrikanter; och är det just på grund af det overkställbara i denna författning, som några koltfabrikanter, enligt hvad jag nyss hade tillfälle nämna, anhållit om befrielse från stämpelafgift vid utförsel af kort. Gr. Hamilton, Henning Hugo Ludv.: T allmän het tyckes det vara klart att en förhöjd afgift skall innebära en större retelse till försnillning, och att således en af Utsk. föreslagen förhöjning skall föranleda fabrikörerne att icke låta stämpla en stor del af de kort, som tillverkas, och måhända faire än hittills blifvit stämplade; men detta inträffar blott i den händelse, att icke andra conlroller blifva vidtagna, som förringa vinsten eller försvåra försäljningen af de kortlekar, för hvilka afgiften ej blifvit erlagd. En sådan controll har Utsk. velat åstadkomma genom föreskriften i afseende på convoluten.
Sara ligger länge v a k e n. Ingenting är svårare än att välja en bra man, om icke möjligen att välja en bra hustru. J. J. ROUSSEAU. FRAN KRIGSSKADEPLATSEN I SYD-AFRIKA: » DET &gt;Trår du till en himmelsk brudgum, stackars barn, hvart bär din färd? » Zarathustra » t a s n u fram. SISTA BREFVET » NÄR INTRÄFFAR SEKELSKIFTET? H TJK KAN MAN väl tvista om denna enkla sak? Den borde väl vara alldeles oomtvistlig! Skall jag ha 10 kronor, så är jag väl icke till freds, förrän jag har fått den tionde; skall jag h a 100 kronor, så nöjer jag mig inte med 99, och skulle jag ha 1900 kronor (ack, a t t det vore så väl! ), men bara hade fått 1899, så skulle jag naturligtvis kräfva en till. Att det 1900-de året måste höra med till det nittonde århundradet, det måste väl vara lika klart som a t t 2 och 2 är 4. Hvaraf kommer sig då, a t t man tviflar och tvistar och tar fel? Visst icke genom någon förväxling af grundtal och ordningstal, som man på sina håll påstått, utan rätt och slätt af den enkla anledningen, a t t det är skiftet af h u n d r a t a l, som praktiskt berör oss, icke skiftet af århundrade. Detta » 18-hundrade » har ju nu följt oss i hela vårt lif. Det har vuxit samman med oss, med vår glädje och vår sorg, med vårt arbete, med våra minnen, med vår längtan och vårt hopp. Hvarje dag ha vi hört det och sagt det och skrifvit det. Det var liksom litet högtidligt hvar gång vi skulle begynna a t t säga och skrifva nytt å r t a l, och vi skrefvo ofta fel till en början. Men det gick snart öfver, vi blefvo vana vid ombytet — • och så följde ju alltid det gamla » 18-hundra » med! Men att nu säga farväl till d e t också, det blir — nej, kan d e t verkligen gå för sig! Seklet — århundradet?!
Denna tomt är belägen midt i spårlinien, så att, ehvad banan skall byggas efter den af Frih. Ericson ursprungligen uppgjorda planen eller efter den sedermera upprättade, mäste denna tomt exproprieras. Om R. St:r icke bevilja det begärda beloppet, måste byggnadsstyrelsen försälja af redan exproprierad mark hvad som, enl. den första planen, är till öfverlopps, men, enl. den sednare planen, af behofvet påkallas, på det att med de penningar, som derför inflyta, utgifterna till inlösen af Bergfalkska egendomen må kunna bestridas. Skulle R. St:r icke bevilja de ifrågasatta 500,000 rdr, sker sådant naturligtvis under förutsättning att ursprungliga planen för bangården är tillräcklig; men nu är planen tvertom så inskränkt, att man måste antaga, att det inom några få år skulle blifva nödvändigt att åter expropriera den mark, som skulle försäljas för nyssnämnda ändamål, och, som kostnaden derför skulle blifva ganska dryg, kan jag icke tillstyrka en sådan åtgärd. Oaktadt jag således med nöje ser, att R. St:r vilja hushålla, på det Staten icke må behöfva uppträda såsom sökande till ett nytt lån, tror jag dock, att en klok hushållning bjuder att man bör bevilja det af Stats-Utsk:t föreslagna belopp, 500,000 rdr, för att af dessa medel med 250,000 rdr betacka byggnadsfondens förskott och med 250,000 rdr inlösa Bergfalkska tomten. Regeringens Propos. omfattar ytterligare ett anslag af 470,000 rdr för uppförande af de större byggnader, som vid bangården skulle erfordras. Ingen ledamot Ilar bär yrkat bifall till Propos:n i denna del och jag behöfver således icke uppehålla mig vid att bevisa, att man för närvarande måste inskränka sig till hvad Utsk:t föreslagit. Gr. Hamilton, Henning: Med Hr Skogman instämmer jag deruti, att de af reservme anförda skäl till afslag å K. M:ts Propos. icke äro giltiga. I Riksgälds-afdelningens förslag med dertill hörande motivering, som af dem blifvit åberopadt, är endast anlördt, att då Frill.
— Detta har till punkt och pricka blifvit iakttaget i Skaraborgs J^än. — Den sorn säger motsatsen, skall jag med handlingar visa, att lian har orätt. Herr Hjerta anser undsättningen efter 1826 års missväxt såsom orsaken till Skaraborgs Läns fattigdom, och det bevisar, att Herr Hjerta ej känner detta Län. — Det är ej undsättningen, som egenleligen förorsakat fattigdomen, fastän den i sin mohn bidragit till närvarande förlägenhet, utan igenfinnes rätta anledningen dels i Spannmålens vanvärde under påföljde år, dels i penningevingleriet för några år sedan, dels i den lätthet, hvarmed Allmogen erhållit Discont.Lån, dels ock hufvudsakligast i ett sedan långliga tider tillbaka vanvårdadt jordbruk; hvaraf följer, att missväxter alltid drabba hårdt i dessa orter, och alt Landet., som kanske är af naturen da - 6o Den g Mars e. nu nadt till det bördigaste i Riket, äfven under goda år lemnar ganska medelmåttiga skördar, om de jemföras med hvad desse orter kunde producera. — Jag frågar nu, om det är den sanne Patrioten, sorn förbiser dessa förhållanden, endast för att få säga, att Embetsmännen velat undanhålla Länet från återbetalning af sina skulder till Staten, för att derigenom betäcka egna felsteg. — Mera patriotiskt vore att tillse, hvad som vore att göra för att uphjelpa Länet och sätta det i tillfälle att framgå till den välmåga, som der borde vara rådande. — Jag vill omnämna medlen dertill. — De äro trenne. — Det första är, att Nionde HufvudTiteln blir så tillökt, att enskiftena må kunna verkställas skyndsamt och utan förlust för jordegarne; det andra, att lätta betalningsvilkoren för den undsättning Länet erhållit, och det tredje, att befordra folk-undervisningen.
Deremot hafva Herr Gillberg samt Riksdagsfullmäktige Andreas Bengtsson och Anders Andersson hemställt om icke, med ändring af 9 kap. 6 § Handelsbalken, den i samma § bestämda högsta räntan kunde nedsättas från sex till fem för hundrade, enär jordens afkastning icke motsvarade en högre ränta. Hvad sålunda blifvit föreslaget har Utskottet tagit i öfvervägande; och hvad först angår d^n af Herr oj Grubbens och Herr Roth väckta, samt af flere Borgare-ståndets ledamöter understödde frågan, angående räntans frigifvande; så kan å ena sidan, icke förnekas att enär ränta egentligen ej är annat, än ersättning för begagnandet af försträckta medpi, skäl äfven finnes för den åsigt att det i förevarande fall, likasom i andra kontrakter, böra vara öfverlåtet åt de kontraherande att fritt öfverenskomma om ersättningens belopp; men, å den andra, fordrar varsamheten att den inskränkning, som i denna del för närvarande finnes, icke borttages förr än man är förvissad att ett sådant borttagande kan ske utan våda för det allmänna. Att meningarne derom likväl äro delade, derom vittnar de motsatta förslag, hvilka här ofvan omförmälas. Det är visserligen Utskottet icke obekant att man i andra länder småningom undanröjt alla band i förevarande hänseende; men från denna omständighet torde man ej kunna hemta giltigt bevis derför att tidpunkten till införande af samma frihet här i landet äfven inträdt. Mera utvecklade industriella förhållanden, större penningetillgångar och en vidsträcktare handel, hafva i nämnde länder medgifvit en dylik frihet. Men i allt fall får man Lag-UtskoUeti Betänkande, N,:o 85. il icke fårgäla alt otaliga förhållanden äro grundade på förutsättningen oin ett fortfarande skydd af nu ifrågaställa stadgande; — och då de förespeglade fördelarne af detsammas borttagande äro högst problematiska, anser Utskottet sig ej heller kunna tillstyrka sådant; utan hemställes vördsamt om icke Herr of Grubbens och Herr Roths motioner ma lemnäs aton afseende.
I afseende på de öfriga af E. K. M. utfärdade Stadganden, hvilka jemväl blifvit af Justitieombudsmannen till R. St, uppgifne, hafva R. St. funnit någon åtgärd å deras sida icke erfordras. Vid granskningen af ofvanomförmålde Berättelse, har R. St:s uppmärksamhet jemväl blifvit fästad derpå, att de förteckningar öfver häktade personer, som, enligt Kongl, Brefvet den 6 Mars 1788 och 17 §, i JustitiaeOmbudsmanslnstructionen, böra, så vål af vederbörande Öfver-Commendanter, Commendanter och Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, sorn afKåinnersRåtterne i Stockholm, insändas till öfverDomstolen, hvarunder de lyda, samt vidare derifrån till JustitiaeOmbudsmannen, ioke alltid innehålla uppgifter öfver de i Stådernes och Håradernes häkten förvarade personer; och sorn R. St. anse ett slikt förhållande icke öfverensstämma nied den fullständighet och enhet, före - Exp. Utsi, Förslag till underd. Siri/v. N;o 334- 93 skrifterna, angående controllen öfver arrestanter i allmänhet, böra ega, få R. St. härmed i underdånighet hos E. K. M. anhålla, det E. K. M. täcktes i Nåder förordna, att vederbörliga förteckningar öfver alla, för hvilken orsak och på hvilket sått och å hvad ställe som helst, häktade personer, skola öfverlemnas i tre exemplar, ifrån OfverStåthållaren i Stockholm och Konungens Befallningshafvande till de ÖfverDomstolar, derunder de lyda, samt inom den tid och vid det äfventyr, som 1788 års Kongl. Bref innehåller, och de två exemplaren, försedde med ÖfverDomstolarnes anteckningar, derifrån insändas, det ena till JustitiaeCancelleren och det andra till JustitiaeOmbudsmannen. Likaledes har, i förrberörde Berättelse, förekommit R.