Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Revisorerne icke skulle till större eller mindre del äga sig uppdraget Riksens Ständers makt, anmärka, att Revisorerne, i anseende till Riksens Ständers egne Verk, Ban-, ken och Riksgälds - Contoiret, i grund af dea för Revisorerne gällande Instruction, utöfva t vissa fall Riksens Ständers egen makt, då, jemlikt 7 §., det åligger Revisorerne, att, om uti Bankooch Riksgälds• Verkens förvaltning något större eller mindre skulle vara försummade eller efterlåtet eller kommit i olag, detsamma med all sorgfällighet rätta och i behörigt skick och ordning återbringa; äfvensom dem tillkommer, att meddela Fullmäktige föreskrifter, dem Fullmäktige äro skyldige, att ställa sig till efterrättelse; Enligt 8 §• äga Revisorne, att, up-, på inkomne Besvär, efterse och rätta, om nå.; Bihang till Riks-St. Fröt. i$i7 isig. 4'-de Sami. N:r a/j, aoi8 Stats-Vtskottets Bttänkanden. gon af Betjeningen skulle vara i dess befordrings-rätt för nara skedt; och ärultligen, enligt ao , att sjelfve hos vederbörande anmäla de försedser, som de, under deras förrättning, funnit sig befogade, ätt emot Fullmäktige eller någon af Verkets Embetsman och Betjening anmärka, och anse af sådan beskaffenhet, att de skyndsamligen böra serskildt åtalas. Nu förutsätta anmärkningarne 2tne händelser, då ett tidigt kungörande af Revisorers Berättelser skulle medföra skada, deri ena, att Re. visorne deruti upptäcka veiklige oordningar af serdeles betydenhet, hvilka måste afhjelpa*, och den andra att Revisorernes Berättelser skulle innehålla felaktiga omdömen, hvarigenom tillskapades en-opinion, sorn kunde blifva menlig för Verken och deras Förvaltare.
Oktober månad för vederbörande förmän, anmäla att de det önska, börande desse förmän i thy fall i behörig tid underrätta vederbörande politimästare huruvida de genast eller först vid byfogdens afgång skola handhafva dessa förrättningar. För en uppmätningsoch stämplingsförrättning, eller för endera deraf, betalas antingen apparaten består af en eller flera pannor till ofvannämnde embetsman 4 Spd. 72 sk. samt till hvart och ett af vittnena 2i sk. Betalningen för hvarje i ett bränneri företagen förseglingseller öppningsförrättning fastställes till 4 Spd. utan afseende på apparaternes antal, förutom 46 sk. till hvarje vittne. § 4 7. Alla förenämnde förrättningar införas på stället uti ett af amtmannen auktoriseradt protokoll, och underskrifves hvarje gång af förrättningsmannen och vitnena. Vid uppmätningsförrättningar skall det inprotokollerade uppläsas för innehafvaren af apparaten, eller den som på hans vägnar är närvarande, att han må komma i tillfälle att framställa sina erinringar, i fall han skulle hafva något att invända emot hvad i protokollet är infördt. 1 samma protokoll anteckas tillika anmälanden eller anhållanden, hvarigenom förrättningen blifvit föranledd. § 48. De i ofvanstående 44:te och 4 7 §§ befintliga'stadganden om bränvinsapparaters mätning etc. äro äfven anbefallde i afseende på de pannor som till omdestillation af bränvin begagnas. § 49. Den eller de personer, som af amtmännen eller. Regeringen fått uppdrag att kontrollera bränvinsbränning eller omdestillation, äfvensom politiets embetsoch tjenstemän, äro berättigade till att på hvarje tid af dygnet hafva obehindradt tillträde till hvarje bränneri eller destillationsinrättning, hvarvid innehafvaren är förpligtad att förevisa ifrågavarande redskap, samt att lemna nödigt bistånd till befrämjande af undersökningen. Hvar och en innehafvare af bränvinsredskap är likaledes förpligtad att på anmodan förevisa desamme för förenämnde personer. De till kontroll af bränvinsbränning särskildt förordnade män skola vara edsvurne.
Jemlikt föreskriften i Kongl. Brefvet den 19 Oktober 1850, skedde åter reglering af Kongl. Stats-kontoret, som erhöll ny stat, men hvilken likväl af uppgifna orsaker icke kunde tilllämpas förr än år 1851, då livar och en af nämnde tjenstemän, enligt en den 9 Augusti samma år utfärdad interimsstat, undfick 458 U:dr och eli arfvode af 148 R:dr 52 sk. eller tillhopa 586 R:dr 52 sk. B:ko motsvarande 880 R:dr R:mt. Denna interimsstat skulle tillämpas jemväl för år 1852, enligt föreskriften i nådiga Brefvet den 17 December 1851. Den 25 Oktober 1854 bifölio Rikets då församlade Ständer den af Kongl. Majit för Stats-kontoret äskade tillökning, och den 2 1 Februari 1855 utfärdades af Kongl. Majit en ny interimsstat, enligt hvilken en Kammarskrifvare erhöll en lön af 458 Hulr och eli arfvode af 162 Ridr, sammanlagdt 600 Ridr Biko, som svarade mot 900 Ridr Runt, hvilka af ifrågavarande tjenstemän bibehöllos intill 1 857 års slut. Häraf visar sig påtagligen att dessa tjenstemän vid den af Rikets Ständer ander åren 1856—1858 beslutade regleringen erhållit en, i förhållande till de stegrade prisen och deraf följande högre lefnadskostnader, högst obetydlig aflöning och alt borttagande af spanmålen under lönerna kan sägas just vara den egentliga orsaken härtill. Om man t. ex. jemför den inkomst, 795 Ridr 55 öre, som år 1827 åtnjöts mot den, som från och med år 1858 erhölls, eller 1,000 Ridr, så visar sig alt skilnaden häremellan endast uppgår lill 207 Ridr 44 öre, efter en tidrymd af mer än 50 år.
Jag kan icke göra mig hegripeligt, huru det skulle i annat fall vara möjligt, att förekomma miss-; T)en i6 September f. mi 33^ jag det vara en högst besynnerlig åtgärd, att Riksens Ständer skola välja Directeurerne vid dessty Contoir, och i sådant fall en lika olämplig åtgärd, att Riksens Ständers Fullmäglige skola ega rätt att afsätta dem. Jag skulle för min del förmoda, att det är Riksens Ständers Fullmägtige i Ranken, sorn ensamme böra ansvara för öfversigten af det hela, och således icke mindre för Bancopisconten, än dess utgreningar, Det är följaktpligen BancoFullmägtige, sorn böra tillsätta en Chef för hvarje utgrening, och denna Chef bör det tillhöra, att inom gtationsorten utse sig till biträde en Magistratsperson och en Handlande. Jag finnér icke något skäl, hvarföre man skall mångdubbla personalen i styrelsen, när den derförutän kan blifva ordentelig. Detta är hvad jag har &tf anmärka i afseende å organisationen! Af Herr Morath är redan åtskilligt yftradf,' angående assignationsrätt för Discont-Contoiren, i stället för den föreslagna sedelcassan. Till hans anförande behöfverföga tilläggas; men jag tycken det vara naturligt, att nästan ingen säkerhet skulle finnas, om transporter af betydliga penningégummor oupphörligt måste gå imellan aflägsna orter, och en Gassa af 150,000 R:dr i sedlar förvarades i hus, der ej någon serskild, och i alla fall icke någon fullkomlig, säkerhet vöre att påräkna; tyx om ock Cassän nedsattes i Landtränte* rierqe, vöre den ej ens tillräcklig; erfarenheten har nogsamtbevittnat det. Deremot vöre det ganska lätt att införa^en controll å assignafions-rättens begagnande. Den skulle bestå deruti, att
Bölja nu presterna, såsom här och der sker, visa sig ogena mot befolkningen i fråga om barndop, bröllop och begrafningar, så att fördelarna af den verldsliga trefnaden försvinna för religionens skull, så hjelper nog detta ett tveksamt förstånd ett godt stycke på väg mot en fruktad och farlig undersökning inom ett hittills likgiltigt område. Då vakna kanske alla och se, att apostlame, som sändes ut att vara tjenare, förvandlats till herrar, alldeles som inom den katolska hierarkien, och då ramlar statskyrkans förnämsta stöd, den indifferentism, som beror på beqvämlighet och qvarstående okunnighet.Men detta ligger redan utanför det egentliga ämnet för denna uppsats, som mindre gör anspråk på att säga något nytt, än att påminna om gamla saker med anledning af • dagens företeelser. Meningen har endast varit ett påpekande deraf, att vid en öfverblick af de faktiska förhållandena en större eller mindre, medveten eller oreflekterad religiös in-differentisrn, baserad på qvarstående okunnighet och moralisk slapphet eller förenad med sociala biintressen, som hafva intet att skaffa med religionen, synes vara det väsentligaste stöd inom den allmänna opinionen, på hvars fall vår föråldrade statskyrka måste göra sig beredd.Stockholms teatrar. Sept.-no v. 1884. Af Claes Lundin *. Det är icke på operan som man har att söka något nytt under spelårets tre första månader. » Den tiergtagna », » Konung for en dag », » Den stumma », » Faust », » Wilhelm Tel k » Postil-jonen », » Muraren », » Den vilseförda », » Mignon », » Målaren och modellerna », » Numburgerdockan », » Afrikanskan », » Carmen », » Fra Diavolo », » Romeo och Julia », » Friskytten » — det är spellistan, en gammal bekant, men därför visst icke utnött lista, på h vilken en operateater kan lefva i många år. Bland de uppräknade styckena är det » Konung for en dag », » Wilhelm Tell » och » Afrikanskan », som tyckas vara mest ' eftersökta. Därnäst komma » Den stumma », » Mignon » och » Carmen ».
Denne olik i både förtjenst och brist var Adlerbeth135: mera manlig, grundlig, i sina öfvertygelser sjelfständig; sorgfälligt laggrann, i sin vers som i sin lefnad, om sanning och rigtighet; men torr, ofta sträf, och öfverhufvud i sin poesi mera tänkare än skapare; likafullt en af de verksammaste författarne för Konungens nya Theater; af honom offentligt prisad såsom dramatisk skald136 och ansedd för Sveriges egentlige Sorgspels-diktare (åtminstone intill Leopolds uppträdande med ”Oden”). Till Adlerbeths rättmätiga pris må sägas, att han i sina Tragedier och Operor ådagalägger långt mera sinne för antik enkelhet och renhet, än de Fransmän, hvilkas skådespel han följde såsom mönster och stundom äfven tillät sig omarbeta; vidare, att han med älskande allvar, och icke utan framgång, lyssnat till hjelteljud från vår fordna Nord, i sin ombildning af Eivind Skaldaspillers dråpliga qväde öfver Hakon Adalstens-fostre; slutligen, att han i sitt obundna föredrag är klar, bestämd, värdig; i sina många Åminnelsetal, alltid en trogen och sakrik tecknare. Till en sednare tid höra de metriska Öfversättningar från Romerska Skalder, genom hvilka han på Sveriges vitterhet utöfvat sin varaktigaste inverkan och fördenskull jemväl skördat sin varaktigaste ära. Philosophen i denna krets, dess egentlige vittre tänkare och smaklärare, var, enligt dess eget enhälliga omdöme, Rosenstein137: i sin philosophi och smak helt och hållet encyklopedistiskt-fransysk, men till hjerta och lynne svensk, hedersam, redbar; i sitt skrifsätt ren och behaglig; för efterverlden mest läsvärd i sina Minnestal och Företal.
Thaler fördelades på de 38J år, som utgjorde hela amorteringstiden, folie deraf på hvarje år 7,368 Thaler, eller omkring 19,650 Riksdaler Riksmynt, en summa som knappt uppginge till hvad en och annan verkställande direktör i enskilda banker för sin person åtnjuter, och som icke kunde anses vara för hög såsom ersättning för den möda, omtänksamhet och risk, lånets öfvertagare i afseende å placering, årliga afliqvideringar af förfallna obliga Bih. lill fl. St. Riksgälds-kontoret för ordentlig inlösen och amortering, måste under hela den nämnda tiden för ‘240,000 obligationer vidkännas. Skulle åter öfvertagarne hafva funnit eller finna, det för sig lämpligare, att sjelfva behålla större eller mindre del af dessa obligationer och sålunda ställa sig i samma kategori som andra köpare eller innehafvare, vore. det deras ovilkorliga rätt, och endast blindt oförstånd skulle deremot kunna göra någon anmärkning. Hvad värde Revisorernes yttrande, att Fullmägtige hade bort af ifrågavarande vinst förbehålla äfven Riksgälds-kontoret en anpart, alltså i sjelfva verket egde, och hvad det i afseende å deras uppfattning af saken bevisade, behöfde ej vidare påpekas. För att i ett sammanhang framställa och åskådliggöra den finaneiela vinst, som genom ifrågavarande konvertering af 2 millioner till premie-obligationer blifvit beredd, hafva Fullmägtige i sitt utlåtande uppgjort en beräkning, enligt hvilken den effektiva vinst Statsverket af ifrågavarande operation hemtar, skall uppgå till 317,917 Tlialer eller i Riksmynt 817,786 £ Riksdaler.
St. gemensamt Utsk., till R. o. Ad:s enskildta Utsk.; så ber jag att såsom min enskilda motion få upptaga de resonnementer, som i detta betänk, blifvit framställda, och hvilka utgöra en anvisning för Ridd.Utsk. att förebygga så oformliga händelser, som den, hvilken föranledt det förevar, betänkandet. Const.Utsfe;s mern. N:o 3 blef af R. o. Ad. lagdt till handlingarna, och Gr. Horns motion begärdes på hordet af Frih. Cederström, Jaeol}. Remitterades till Allmän. Besvärsoch Ekon.Utsk. Hr Rosenblads Bernhard, den 22 dennes e. m. på bordet lagda motion, ang:de förbud emot försäljning af inoch utländska lottsedlar, 111. m. Föredrogs å nyo Hr Dalmans, Johan Gustaf Georg, den 22 dennes e. m. på bordet lagda ^motion, ang;de förändringar i skiftesstadgan. Gr. Kalling, Fredr., hadeHnlcmnadt följande:] Ehuru jag, lika med motionären, inser, att uppskof vid ett redan börjadt laga skifta medför många olägenheter, samt äfven önskar verksamt correctiv deremot, tror jag likväl ej vara billigt att förneka en landtmätare flera skiftesförrättningars emottagande; ty då de fleste äro lönlöse, skulle detta projecterade tvång verka menligt å denna deras enda inkomst, samt en eljest skicklig landtmätare vara nödsakad vägra dylika anbud, endast derföre att han Börjat skiftesförrättningen å ett ställe, hvilken först måste afslutas, och hvarigenom han sedan kunde blifva utan förtjenst. — Jag skulle tro, att allt för stränga föreskrifter skulle afskräcka mången att söka detta yrke. — De dröjsmål, hvaröfver motionären med skäl klagar, må dessutom ej alltid skyllas på landtmätaren.
Separatisterna förmena, att den kan utdelas af livar och en sann kristen, samt att de i sådant fall anse absolutionen lika giltig, som om den utdelats af en prest. Detta är en sak, som egentligen borde vara föremål för en teologisk afhandling, men jag har ansett mig böra nämna derom, för att underlätta upfattningen af denna fråga. Hr Tham, Casper Volrath Victor: Hindrad af embetsgöromål, att vara nämnde från discussionens början, kan jag icke Den 19 November. 231 uptaga till besvarande alla de vigtiga inkast, sorn blifvit gjorda mot Saoramental-lagen. Visserligen bad Hr Ribbing, innan han väckte denna motion, att jag skulle sticka mitt svärd i skidan, men jag kan ej underlåta, att kasta några blickar på denna lag, som åstadkommit så många tvister. Kort före den tid, då Sacramental-lagen fick gällande kraft, inträffade den stora egenheten och besynnerligheten, att en af hufvudstadens Tidningar, som utgifves i Evangelisk syftning och som tagit till upgift, att vara Evangelii målsman, fällde det yttrandet, att om denna lag blefve gällande så skulle Tidningen meddela ett godt och vist råd åt alla dem, som skulle handhafva lagen. Sedan meddelade Tidningen detta råd, som var, att ingen skulle eller borde iakttaga och efterlefva denna lag. Såsom förelöpare för detta evangeliska råd finna vi, att straxt innan denna lag utkom till efterlefnad, upmaningar utgingo från åtskilliga håll och kanter, för att åvägabringa en oppositionsyttring mot densamma. I spetsen härför stod allt hvad det pietistiska partiet har mest lysande, och inga medel sparades för detta ändamål. Antalet af de petitionerande upgiek till 1,900 personer; men låtom oss anmärka, att der icke fanns mera än 10 sådana personer, som i första rummet skola handhafva denna lag. Att en motion om denna lagstiftning någonsin blifvit väckt, och att af denna motion blifvit en lag, borde ingen, som närmare känner förhållandena, förundra sig öfver; den var verkligen af behofvet påkallad.
Denna mening vann väl icke, ty man fann, att en annan verksamhet, än tillförene, ägt rum hos BancoStyrelsen; men böjelsen att begagna formulaire visade sig, och så går det. Antingen söker man Riksdag från Riksdag alt öfverträffa hvarandra uti intet sägande ordförändringar på samma sak, eller återgår man slutligen till det beqvämare forrnulairet. För öfrigt får jag erinra att, i afseende på Konungens Rådgifvare, Ridderskapet och Adeln vid denna Riksdag beslutat, att icke meddela deni någon decharge. För min del anser jag äfven lämpligast, att låta Lagens enkla bud gälla, att der ingen anmärkning blifvit gjord, der äger decharge, utan vidare förklarande, rum. Jag tillstyrker alltså, lika med Herr Cederschjöld, att Grefve Den 22 Januarii fV ru. Horn sjelf ville låta sin motion förfalla; ty om den blifver afsiagen, hvilket jag befarar, skulle man måhända taga det för ett klander af Revisorernes åtgärder, i hvilket jag icke kan instämma, och hvars uteblifvuude jag önshade. Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedt, Gustaf: Ehuru Grefve Horn nu till en del utvecklat motiven för sin motion, bekänner jag, att jag icke rätt kunnat fatta meningen med den ifrågavarande allmänna tacksägelsebevisningen motiSaöoch 1827 årens Revisorer. Skulle afsigten, såsom Grefve Horn sjelf tycktes angifva, vara den, att hos de personer, som icke instämma i motionen, utan yrka afslagderå, eller att den må förfalla, derigenom få antydd en syftning till ogillande af nämnde Revisorers åtgärder; så bestrider jag för min del helt och hållet en sådan slutföljd. Mig synes, att man ganska väl kan bestrida Grefve Horns framställning, utan att derföre neka att erkänna den möda och nit, hvarmed 1825 och 1827 årens Revisorer sökt uppfylla sitt svåra kall; jag kallar det svårt, emedan, då detta kall icke varit med säkra och bestämda föreskrifter utstakadt, det var naturligt, att stridiga åsigter och mot hvarannan stridande omdömen skulle uppstå.
Och sorn hvarken Motionairen nu framställt några nya skäl, eller Utskottet funnit några omständigheter hafva förekommit, sorn till förändrad åsigt af detta ämne, efter Utskottets tanka, föranleda} så har Utskottet ansett sig böra tillstyrka, det Friherre Cederströms ifrågavarande motion måtte lemnäs utan åtgärd. Ankom till Exp.-Utsk. den i Sept. 1834. Utlåtande, i frågan om bestämmande af tiden för beräknandet af den Arrendatorn af Svartsjö Kim g s-ladugård, f d,. Grosshandlaren -Wener, beviljade arrendc-nedsättning. (I. A.) Sedan Rikets Ständer bifallit Stats-Utskottets Utlåtande N:o 151» hvarigenom Utskottet, på anförde grunder, tillstyrkt, att Arrendatorn af StatsUtskottets Utlåtande N:o 254. 23 Svartsjö Kungs ladugård, f. d.
Man må dock ej tro, att konungens lif på Drott är » til lyst » blott. Denne monark, hvilkens dags motto i likhet med en romersk kejsares är: » nulla dies sine linea » (ingen dag utan en rad), försummar visst icke på Drott sina lärda studier. Förutom med läsningen af Drotthomet. ocli arbetsrum. drottningens hälsa ej tilllåter henne att deltaga i den gemensamma middagen, hon dinerar alldeles ensam i sin enskilda våning. I större kungl. middagsbjudningar deltager drottningen af hälsoskäl endast alldeles undantagsvis; af samma orsak bevistar hon aldrig teatrar, konserter eller större aftonsamkväm. tidningar, såväl svenska och norska som utländska, sysselsätter han sig med studium af det icke ringa urval af böcker han för med sig från sitt bibliotek. Regeringsbekymren lämna honom emellertid blott ringa ledighet. På Drott Efter kaffefrukosten mottager drottningen vanhåller han statsråd, har mottagningar, mottager ligen besök af medlemmarne af sin familj samt och besvarar bref, depescher, telegram m. m. därefter af sin tjänstgörande statsfru och sina Innan vi lämna Drott, så ännu några ord. hoffröknar, äfvensom hofvets tjänstgörande herLåtom oss tänka oss såsom gäster därpå. Det rar, hvilka därvid, hvar och en inom sitt verklider mot aftonen, då flaggan skall sänkas. samhetsområde, föredraga inkomna ansökninKonungen anmodar eder att vara närvarande gar om understöd, ärenden rörande välgörenhetsvid » honnör för flaggan ». Det är en vacker, anstalter e t c, äfvensom frågor rörande uppköp högtidlig sed med gamla anor inom svenska på bazarer, bokoch toalettinköp m. m. Därflottan. På bestämdt klockslag se vi konung efter ägnar drottningen en ganska lång tid åt Oscar, hög och ståtlig, med militärisk hållning läsningen af de nu anlända morgontidningarna, på akterdäck görande honnör för flaggan och likasom på eftermiddagen åt de då ingående bakom honom hans officerare, likaledes med aftontidningarna. Härvid genomgås ej blott händerna lyftade mot mössorna — allt under de större dagliga svenska och norska h u v u d - det flaggan sakta sänkes.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken tillkännagaf, att förhållandet med denna sak upplyses af det Profocoll, som hölls inför Konungen, när BondeStåndet hade företräde, då Konungen lofvade att denna §• ej skulle ligga Ståndet i vägen vid de jemnkningar i Privilegier det kunde föreslå, äfvensom Herr LandtMarskalken upplyste, att nå - Den 12 Juni. gra sådana förslag ej funnos till afgörande beredda, utan gjorde i följe deraf följande Pro. position: Ridderskap?* och Adeln lärer finna att vid denna §. ingen åtgärd kan äga rum? Bifölls. Herr Manch af Rosenschöld, Eberhard: jag anhåller att med denna §• ali åtgärd må hvila tills Hedervärda BondeStåndets yttrande om den inkommit. Ropades Nej. Herr Manck af Rosenschöld'. Jag får härvid blott taga mig friheten erinra, att jag tror det visserligen någon åtgärd vid denna §. han äga rum. Friherre af Wetterstedt, Gustaf: Då vid 1812 års Riksdag ConstitutionsUtskottets Betänkande öfver Konungens Nådiga Proposition, rörande förändring i åtskilliga punkter af Grundlagen, blef den 15 Augusti samma år hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln uppläst, hade jag den äran att yttra mina tankar i anledning af ConstitutionsUtskottets svar på den af Kongl. Majit föreslagna förändring i 38 §• Regeringsformen. Utan afsigt att nu vilja verka på det af Ridderskapet och Adeln i detta afseende fattade beslut, har jag likväl, både af den öfvertygelse jag vid sista Riks - Den 12 Juni. dag 1 ämnet yttrade, och af den rätt mig, under öfverläggningen tillkommer, trott mig kunna hämta förenade anspråk på några ögonblick af Höglofl. Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet. Jag sökte vid det förra tillfället att i all dess omfattning betrakta den rätt som RegeringsFormen tillerkänner StatsSecreterare och Föredragande, att i de fall, då de anse något Konungens beslut vara stridande emot Grundlagen, vägra deras contrasignation dferå.
I anledning af de sista värda talarnes yttranden, anhåller Den 23 September e, in. i.47 jag få föreslå, att taffelpenningarne för StatsRåden må beräknas till 3ooo R:dr, och den andra hälften såsom lön; och hoppas jag derigenom hafva ådagalagt, att jag endast afser StatsRådens ändamålsenliga aflöning, under den tid de gagna fäderneslandet med sina Rådslag. Herr Rosenblad, Bernhard: Då jag instämmer deruti, att förhållandet mellan lön och taffelpenningar bör motsvara det, sorn uppgjordes 1809, föreslår jag, att taffelpenningarne beräknas till 2000 R:dr, om löninkomsten blir 6000 R:dr, och till 3ooo R:dr, om den bestämmes Lill 7000 R:dr. Herr nori Hartmansdorff': Orsaken, hvarföre jag föreslog, att StatsRådslönen endast skulle bestämmas till 6000 R:dr, var, att om den blifvit förhöjd till 7000 R:dr, bade den blifvit fördubblad emot hvad den utgjorde år 1809. Då någon fördubbling icke skett af StatsMinisters lönerne, hvilka i slikt fall bordt blifva 10,000 R:dr för den ene och 9,000 R:dr för den andra, i stället för 9,000 R:dr och 8,000 R;dr, som Ridderskapet och Adeln beviljat; så kan jag ej tillstyrka större fördel åt StatsRåden än ungefär efter samma proportion, som för StatsMinistrarne blifvit iakttagen. Hvad taffelpenningarne särskildt angår; så tror jag att de icke böra beräknas högre än till i,5oo 42 H. 1.* i48 Den iZ September e. m. Rulr, och att denna summa ändock är ett nog betydligt afdrag på hvad ett StatsRåd får behålla i pension, om lian vid 65 års ålder täger afsked.