Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då Kongl. Majit verkligen uppfyllt vilkoret för lyftningen; och att detta beslut varit grundadt på ett verkligt behof, visar den till Svenska flaggans skydd utrustade expedition till Medelhafvet; så finner jag Fullmägtige i RiksgäldsContoret hafva handlat fullkomligen i enlig - 74 Den 4 Maji e. m. liet med föreskrifter, som det ålåg dem att åtlyda. Rörande uppställningen af de olika posterne, och de gjorde anmärkningarne deremot, förbigår jag dem så mycket helldre, som de närvarande Ledamöterne af StatsUtskottet icke lära undgå att dem upplysa. Då Fullmagtiges förvaltning synes mig hafva varit i full öfverensstämmelse med; åliggande pligter, och StatsUtskottets förevarande Berättelse så fullständigt utreder alla förhållanden, får jag vördsammast tillstyrka decharge för Fullmägtige, hälst detta är den enda positiva åtgärd, hvartill Utskottets Berättelse kan föranleda, emedan afskrifnings-frågorne egentligen i nästa Betänkande förekomma. Friherre Åkerhjelmj Gustaf Fredrik: Bland de anmärkningar, som Friherre Anckarswärd mot RiksgäldsContorets Fullmägtige framställt, finnas egentligen a:ne, hvilka äro hufvudsaklige, nemligen första utbetalningen af lilla Creditivet, och andra utbetalningen af ConvoyCommissariatets Creditiv. Båda dessa utbetalningar skedde före den tid, då Friherre Anckarsvärd sjelf såsom Revisor granskade Fullmägtiges förhållande, och jag vill erinra mig, att Friherren väl gjorde ett slags reservation vid utbetalningen af mindre Creditivet, men denna reservation innehöll ingenting annat, än att Den 4 Maji e. m. 75 Friherren önskade, att föreskrifterne skulle blifva tydligare, och Friherren ansåg, just på grund af dessa föreskrifters, efter hans tanka, otydlighet, ingen anledning vara till anmärkning mot RiksgäldsContorets Fullmägtige i denna del.
V. U. 39, 72. A. 81. VI. U. 198, 225. A. 238. U. 584. A. 593. VII. E. 215. — N.-o 17. till Rikets Ständer, i fråga om tillvägabringande för Statens räkning af en Lotsoch Båk-inrättning å Götha Canal ( 107 ) samt de sjöar, hvarigenom densamma ledes, äfvensom å Götha Elf. 1. 44. R. 104. III. B. 73, 84. A. Å.' 190, 221. Se vidare Slals-Utskottets Utlåtande N:o 150. Propositioner och skrifvelse!', Konungens nådiga: — N:o 18. till Rikets Ständer, om antagande af ny strafflag, med flere hithörande lagbestämmelser. I. R. 42. IX. U. 601. A. 602. — N:o 19. till Rikets Ständer, angående Fahlu stads ordinarie båtsmansrotering. 1 135. R. 141. IV. R. 347. A. 355. V. E. 3. — N:o 20. till Rikets Ständer, angående förändrade grunder för beväringsmanskapets uttagande lill vapenöfning och annan tjenstgöring m. m. I. R. 43.
Jag får då säga att det förundrar mig, då man talat om jernvägens stora nytta i strategiskt hänseende; det ser ut som om den skulle duga till allt hvad man vill. Så var också förhållandet med Götha Kanal; då om den tvistades, upgåfvos äfven strategiska ändamål. Jag erkänner gerna att det ingalunda vore ofördelaktigt om man vid passande tillfälle på jernvägen kunde hastigt föra fram en liel truppstyrka, men för ett sådant ändamål fordras väl åtminstone 12 lokomotiver och 136 waggons för en styrka af 5,000 man utan tross och utan hästar. Det förundrar mig äfven att man härföre obetingadt kan dekretera medel, då man i sådant afseende besinnar sig för något, som jag anser mera oeftergiflig nödvändigt, eller att, för befästnings-konstens anlitande inom ett så beskaffad! land som vårt, bereda en försvarsstyrka, som det derförutan i alla tider, och under alla förhållanden kommer att sakna; att efter verkliga strategiska grunder konstruera fasta platser för våra magasiner. I ett sådant land som detta bör man söka att få alla möjliga motvärn mot fienden, man bör hafva befästade utgångs-punkter för sina strategiska manövrer, och i händelse af olycka fasta platser med1 mat-förråder, hospitaler och dylikt. Sådana hafva vi icke här och vi tänka icke derpå; men man förebrår Ständerne att de i sådan anslagsväg varit njugga. Hvarföre hafva de varit njugga? Jo, derföre att oss aldrig blifvit i den vägen förelagt något system; vi hafva aldrig sett någonting vidgöras. som skulle kunna bära någon frukt; allt hvad vi i den vägen erfarit, har varit en uniformsmani, som hos mången alstrat ofördelaktiga omdömen. Härpå hafva. utösts betydliga summor utan något resultat. Men man behöfver endast kasta ögat på kartan och se de färglagda jernvägs sträckningarne, så tror jag att hvarje militär, utgående från en militärisk synpunkt, skall finna att det skulle absolut fordras en vänlig öfverenskommelse med fienden, att just välja de punkter för sina anfall, hvilka å dessa jernvägar kunna låna sig till åstadkommande af ett försvar.
Den af kommunen utsedde personen måtte kafva varit Kronofogde eiler Länsman ock i öfrigt ega de egenskaper, som § 4 i Kongl. Stadgan föreskrefve, så tolle det tilläfvenlyrs den tjenstförrättande Kronofogden in att förklara, det den utsedde personen ej vore lämplig för befattningen ock dermed vore Kommunen »afsnäst.» Något vad emot Kronofogdens magtspråk kärutinnan funnes icke: i detta afseende vore författningen beklagligtvis alltför tydlig. Efter omförmälaude af ett i motionärens hembygd inlräffadt fall, der olika meningar emellan vederbörande församling och Kronofogde rörande en persons duglighet att vara fjerdingsman, uppstått, har motionären vidare till förekommande af de »trakasserier», nu gällande föreskrifter skulle medföra, föreslagit, antingen att 2, 3 ock 4 §§ i förenämnde Kongl. Stadga måtte utbytas mot ett stadgande, så lydande: »Kronofogde eger att utse fjerdingsman inom hvarje distrikt, och må, vid »straff såsom för högmålsbrott, ingen drista sig att klandra hvad Kronofogde härutinnan »tillgör:» eller ock att utur 3 § 1 mom. orden: »som Kronofogden pröfvar dertill lämp»lig, » måtte utgå, och i deras ställe orden: »med de egenskaper, som här nedan i § 4 »äro föreskrifne,» insättas, äfvensom i § 3 andra momentet, orden: »ankomme ock på »Kronofogden att pröfva sådan persons lämplighet för befattningen,» likaledes borde utgå och i stället orden: »då må dervid förblifva,» eller annat lämpligt uttryck införas, samt slutligen att lill 4:de § måtte läggas orden: »är frisk och kan skrifva läsligt,» hvarigenom således ifrågavarande §§ skulle erhålla följande lydelse: 8 3.
JVs 26. 55 Iljulö, Sköfde, Falköping och Alingsas lill Göthehorg, utgörande tillsammans en sträcka af omkring 43 Mi mil.» »Beträffande derefter den Nordvestra Stambanan, anser jag densamma böra utgå från någon punkt på Vestra Stambanan mellan Porla och Hjulö i Vestra Nerike, samt i den riktning som efter noggrannare undersökningar finnes fördelaktigast, såsom Kommittéen föreslagit, dragas öfver Christinehamn, Carlstad och Arvika till riksgränsen.» »Den af Kommittéen för Södra Stambanan föreslagna sträckning mellan Falköping och Malmö, med bibana till Jönköping, finner jag ändamålsenlig, och tillstyrker således alt densamma må af Eders Kongl. Majit antagas.» »Hvad vidare den Östra Stambanan angår, hemställer jag i underdånighet, att Eders Kongl. Majit må likaledes gilla den för samma bana af Kommittéen utstakade riktning från Kathrineholm på Vestra Stambanan, öfver Norrköping, Linköping och Tenhult till Göthaström på Södra Stambanan, med bibana från Tenhult till staden Jönköping.» »Beträffande slutligen den Norra Stambanan, anser jag denna från Stockholm utgående bana så mycket heldro böra läggas öster i stället för vester om Sigtunafjärden, som banan i denna riktning blir 2% mil kortare och anlagd på den bästa lokalen, samt äfven mera tillgänglig för de vidsträckta delar af Stockholms och Upsala län, som i en böjning åt öster utskjuta mot hafvet samt äro i stort behof af en dylik kommunikationslinie, hvaremot landet på vestra sidan om samma fjärd är genomskuret af ingående vikar, hvilka underlätta dess förbindelse med Mälaren och bufvudstaden.
Qfven denna gång ar tyvärr att frukta att utgången af försöket blir lika nedslående som vid föregående tillfälle, ty kominissionen har till kantonrådet heinställt om afslag å ansökningen p&amp; följande grimder: l: o Det föreslagna, efter prof vunna intyget oin praktisk duglighet till utöfning af advokatkallet, skulle leda till skapandet af ett privilegieradt kvinligt advokatstånd; 20 skulle bifall till ansökningen nödvändiggöra en omfattande ändring af de besthende lagarna, enär a) kvinnan enligt gällande bestäinmels&amp; om makars äganderätt icke vore sin egen målsman * och således icke heller ägde föra annans talan; b) att det vore svårt att begranss den kvinliga advokatens yrkesansvarighet; c) att den äkta mannen niir so111 Iielst .vore. befogad att fråntaga hustrun tillåtelsen till yrkets utöfvande. Som man ser finnes det icke en så obetydlig del af urtysk reaktion.sanda kvar i de lagar, som röra den schweiziska kvinnans ställning i förhållande till mannen. E n reform däri skulle icke alls vara ur vägen: Den vore i öfrigt värdig ett land, som sätter sin ära uti att h,Zll,z frihetens ' ban&amp; högt. A t t denna åsk %dning ej lieller är alldeles fränimande i de edsförbundnes bygder, synes afven af en i tidningen » Ziiriclier Postzr för den 8 januari i ämnet förekommande artikel, soin innehåller en särdeles omfattande granskning af koinmissionsbeslntet och de lagparagrafer, som kon~missionen aberopar till stöd för sitt afslag. Med ledning af en i Scliweiz begagnad koinmentar till den schweiziska obligationsriitten ådagalägger artikelförfattaren, att uti de af koininissionen anförda paragraferna intet stadgande finnes, soin lagligen kan hindra kvinnan i utöfvandet af sakförarekallet. A t t liar återge hela bevisföringen tillåter livarken utrymmet eller det rent juridiska stoffet. Jag vill Iigr endast i korthet resumera hvad som är anfördt till vederläggning af de särskilda punkterna i kommissionens utlåtande.
Utskottet tror sig till en början böra erinra, att då i allmänhet Riksens Ständers Utskotts befattning är, att förbereda de mål, som af Riksens Ständer skola afgöras, är det i enlighet med detta ändamål som 57 §. Riks dags-Ordningen stadgar, att hvar Ledamots särskilta mening, om än densamma icke af Utskottets pluralitet skulle godkännas, då den såsom upp - s o a 6 Den 2 o Juli. upplysande kunde möjligen vava af inyclcen vigt, skall, om någon .Ledamot sjelf så önskar, Utskottets Betänkande till Riksens Ständer få åtfölja. Skulle Riksens Ständer finni ännu ytterligare upplysningar vara af nöden än dem Utskottet i dess Betänkande afgifvit, är Riksens Ständers rätt, att i mål sorn höra deras afgörande underställas, erhålla vidare upplysning, förvarad deri, att de kunna dem återremittera och infordra en ny beredning af de samma. Och ett Utskott som i sådant mål sökte undandraga sig förklarings pligten skulle uppenbarligen handla emot Lagens föreskrift. Men ibland Riksens Ständers Utskott finnas sådana sorn i vissa föreskrifna fall handla med Riksens Ständers rätt. Sådana äro , utom Constitutions Utskottet, äfven Banco och Stats Utskotten och ett sådant fall inträffar för Constitutions-Utskottet när det förrättar granskningen af Stats Rådets Protocoller. 29 §. Riksdags-Ordningen uppdrager denna både rättighet och pligt åt ConstitutionsUtskottet och stadgar derigenom den en ia Lagliga ordning , hvari denna granskning bör förrättas. 76 §. Riksdags ordningen fcreskrifveratt allt hvad Riksens Ständer efter granskning golkänt eller lemnat oanmärkt, bör anses hafva vunnit decharge; hvad Constitutions Utskottet lemnar oanmärkt är således, enligt Grundlagen, godkändt och ifrån all ansvarighet frikalladt.
Detta anslag till stipendier anser jag likväl ej böra komma på Riksstat, ulan anordnas på Riksg.cont., derföre att på de förstkommande 5 åren måste uppstå ett mångfalldiga gånger större behof att anskaffa lärare, än det i framtiden kan blifva, så alt den summa, som nu är föreslagen, nemi. gooo r:dr, kanske, efter de första 5 årens förlopp, ej är behöflig, utan måhända äro 3ooo r:dr då tillräckliga. Nu deremot, då hvarje församling skall förses med lärare, så är det nödvändigt, att R. St. äfven befrämja möjligheten deraf. Vi må aldrig tro, att ens mera förrnögne bondesöner komma att egna sig åt detta kall; det blir de minst förrnögne; likasom nu en mängd fattiga ynglingar bevista skolan, försedde med matsäckar, under framlida förhoppning att ingå i det presterliga kallet. Många af våra prester hafva äfven på det sältet börjat sin bana, att de helt och hållet af anao H 48 378 Den 18 Februari f. m. dräs understöd i skolan njutit sitt underhåll. Här hafva de deremot en ganska måttlig inkomst för framtiden att förvänta, och man kan ej förmoda att det skall blifva mångå, sorn skola söka sig en sådan utkomst, derest Staten ej med några medel bidrager till deras underhåll. På dessa vigtiga skäl får jag äran föreslå, att för nu följande fem år denna summa, på sätf föreslaget är, mätte komma att från Riksg.- cont. utgå och förhöjas till 18,000 r:dr, för att delas på de särskildta seminarierna. För framtiden torde, såsom jag haft äran nämna, ej mer än 3ooo r:dr blifva beböfliga. Jag anhåller vördsamt, att Hr Frih. o. Landtm, ville framställa propos. till R. o. Ad. på det af mig nu afgifna förslag. Frih. Sprengtporten:
slipprigaste, niast moraliskt smittande böckerna, ständigt äro ute i lån, oftast bland 14-, 15- och 16-åringar af båda könen. Hemmen, sade lian, synas af e n eller annan orsak ej kunna öfvervalia barnens nöjeslasning; somliga sakna förmåga, andra vilja. Om föräldrarna kunde racka hvarandra handen till sammanslutning mot detta onda, har jag tänkt mig, att det kunde ske så, att i hyggliga lånbibliotek tillhandahölles en särskild afdelning, under kontroll staende, godkända ungdomsböclier, hvilka böcker torde vara försedda med sarsKiIdt nziirke såsom borgen för föräldrarna, att boken vore oskadlig. De lärare jag talat med om saken ha dock svarat: * det är föräldrarnas uppgift att välja barnens rolighetslasning; vilja de ej ha besvär härmed, så kan man ej hjelpa saken.&gt; Jag kan ej åtnöja mig med detta svar. Vi veta ju, att barnet behöfver ej blott det nyttiga utan också det roliga, och att dess odygd och okynne mangen gång. blott ar uttryck af ett öfvermått af lefnadsmod och kraft som behöfver afledas. Här föreligger val ett samfaldt arbete, ty det galler hela vårt folks framtid - eller hur? Säg mig hvad du tanker härom och om ej förbundet kunde medverka på nigot sätt till en sådan sak, som jag har antydt. Det faller sig helt naturligt att tanka på förbundet, ty det tillvinner sig härnere allt mer och mer förtroende. Man förvånas öfver mångsidigheten af dess verksamhet, och det nit som utvecklas af minga dess ombud drager allt flera inom kretsen för dess inflytande. Det var i grefveris tid förbundet kom till stånd^, yttrade till mig härom dagen en af våra mast tankande qvinnor, sjelf moder till många barn. Med dessa glädjande ord slutar jag för denna gången mina meddelanden och hoppas p i goda och vägledande svar. Din X. Hvarjehanda i qvinnofragan. Sverige. Motioner till förmdn för pvianov. Hr I;: T.
Det torde härvid först kunna antagas, att icke bela den nuvarande sedelstocken å i-R:drssedlar, till belopp af något öfver 4 millioner Riksdaler, skulle komma att mot silfver invexlas, enär vid l-R:drs-sedlarries indragning, 3-R:drs-sedlarne troligen mer än nu komme att uttagas. Och derjemte bör ihågkommas, att de utländska Ian, som mer än sannolikt vid denna riksdag komma alt beslutas, skola blifva till betydligare belopp indragne i silfver, hvarigenom således den metalliska kassan vinner den tillökning, att efter i-R:drs-sed!arnes indragning någon fara för Bankens förmåga att iidösa sina öfriga sedlar icke kan förefinnas. Härmed har jag nu således sökt vederlägga de mot den ifrågasatta sedel-indragningen förebragta skälen och öfvergår nu till anförande af de skäl, som tala för densamma. Dessa skäl äro, enligt min uppfattning af frågan, så ofantligt öfvervägande, att skälen deremot kunna anses vara af en jemförelsevis högst underordnad vigt. Härvid kan då först anföras, att genom den sålunda i allmänna rörelsen ökade tillgången på hårdt mynt, alla enskilda banker kunde åläggas att med sådant mynt inlösa sina sedlar, hvarigenom ock dessa banker mer än hittills blefve intresserade uti att metalliska kassan vidmagthölles, samt tillika att rikets myntvärde upprätthölles. Men det vigtigaste och förnämsta skälet för l-R:drs-sedlarnes indragning är naturligtvis den, genom silfvermynts begagnande i större mängd, allmänheten bibragta riktiga uppfattningen af hvad med mynt rätteligen bör förstås, nemligen den metalliska valutan och icke dennes representant, papperslappen. Med en sådan kännedom skulle allmäuheten måhända mer än nu uppmärksamma de lagstiftnings-åtgärder, som berörde denna del af landets tillgångar, och man skulle kanske i sådant fall dervid tillvägagå med större försigtighet och klokhet än förr, då allmänheten icke fick kännedom om en Stats-bankrutt förr än det redan var för sent att kunna, om ej förekomma densamma, dock i någon mån förminska dess skadliga följder.
Förordningen den 5 Mars 1746 utmålker, alt grunden till det derigenom för stöld utur bref stadgade dödsstraff genom hängning varit, det omförmälda tjufnad ansetts jemförlig med inbrottsstöld utur skåp, kista, skrin m. m., för hvilken senare stöld bestraffningen då, enligt Kongl. Förordningen den 20 December 174^, var hängning, men sedermera blifvit mildrad, Utskottet likväl finner de skäl tala lör en fortfarande sträng bestraffning af stohl utur bref, alt det för den allmänna rörelsen är utaf serdeles vigt, att man må kunna, med trygghet, i bref skicka penningar och angelägna documenter, samt att, enär pappersomslaget i delta hänseende icke förmår lemna någon erforderlig garanti, eller den säkerhet, som ett med lås försedt skrin eller dylikt, lagens slraffbot i stället bör ersätta hvad sorn brister; och emedan dessutom, efter Utskottets mening, om än stöld utur bref, sorn’är åt allmänna posten fövtrodt, ma anses vara af en något svårare caracter, än annan brefstöld, skiljaktigheten likväl icke synes vara så stor, alt. den må grundlägga ifrågavarande betydliga olikhet uti straffen, samt följaktligen den nu stadgade påföljden för stöld utur bref, som ej äro inlemnade å posten, icke sjuies böra förändras utan i sammanhang med straffbestämmelsen för de under postens vård lemnade bref, men molionerne ej föranleda till någon Lagförändring i afseende å dessa senare; hemställer, på dessa förenade skäl, Utsko'tet vördsamligen, att ofvanberörde motioner ej måtte bifallas. Trenne Ledamöters serskilda yttranden bifogas.
Friherre Ancltarswärd: Friherre Boije bar så fullständigt talat för Ja-propositionen, att jag hoppas Herrarnes ursägt, om jag, oaktadt discussionens längd, yttrar nå - Den 4 M a*j i f. m. 47 gra ord från en annan synpunkt. Som Grefve Frölich, efter hvad mig synes, icke uppfattade det förslag Grefve Posse framställt, uther jag mig få nätuna, att jag anser Grefve Posses anmärkning riktig, och förenar mig om uteslutande i den af Grefve Frölich föreslagne Nej proposition af uttrycket: "i enlighet med Rikets Ständers beslut.” Det skulle nemligen kunna för närvarande anses innefatta en oformlighet, enär det i resultatet visar sig, att Rikets Ständers beslut icke varit af den tydlighet, att det af RiksgäldsContorets Fullmägtige och StatsContoret kunnat fullkomligt fattas; hvarföre jag anser Nej-propositionen böra klart och fullständigt uttrycka den ena meningen. Hvad det vädjande beträffar, som här blifvit framstäldt af Grefve Posse, till Ridderskapets och Adelns medvetande om afsigten med det första beslutet, tar jag mig friheten göra den anmärkning, att om Rikets Ständer vid detta tillfälle, jag medgifver gerna, emot alla föregående bruk och emot hvad som varit vanligt, i anseende till Götha CanalBolags sätt, att förhandla med Rikets Ständer, blifvit behandlade med den öppenhet, att Directionen tillkännagifva sig icke ega någon autorisation från Bolaget, som lemnade Directionen rätt att afge den begärda förbindelsen, så vädjar äfven jag till Ridderskapets och Adelns öfvertygelse, om icke ett sådant tillkännagivande möjligen hade kunnat föranleda lill ett helt annat be - 48 Den 4 Maji f. m. slut; och dä det icke skäligen kunnat åläggas Rikets Ständer eller något serskildt
Skälet är utan tvifvel, att man trott sig kunna, genom sjelfva föredragningssättet, på något vis afgöra lagstiftningen, oell detta synes så mycket mera, som man utlåtit sig både öfver grundsatser och deras tillämpning, innan man ännu kommit öfverens om föredragningen. Ar det på sådant sätt man tror sig kunna bespara tid för della Stånd och påskynda riksdagsärendernes fortgång? Likväl, då mine föregångare sålunda förfarit, torde R. o. Ad. benäget ursäkta, om jag något närmare granskar deras yttranden och det sätt, hvarpå de vilja gå tillväga. Först skall jag hålla mig till grundsatserne, och får förklara, att jag är en hatare af allmänna betraktelser deröfver, emedan de ej tjena lill annat än framförandet af vackra ord, hvarmed liden förspiIles. Men då mina motståndare gifvit sig in på denna hana, måste jag äfven deran. Man talar om näringarnes skydd och om stadga deri. Om beggederas skydd är jag äfven ense. Man säger, att åt dem icke skall gifvas mera skydd än de behöfva, emedan sådant verkar motsatsen; det vill jag också tro. Men i tillämpningen kommer det derpå an, huru mycket skydd de verkligen behöfva; sådant kan icke atlardas med någon allmän fras, ulan måste afgöras för hvarje särskildt ämne. Det förhåller sig med tullen såsom med Banken (det torde ursäktas en Bancofullm. örn han ofta dertill återkommer), alt likasom man i fråga om nya sedlars utgifning säger: släpp ut deni, det lifvar näringarne och Banken tål nog den deraf följande påkänuingen; så beter det när fråga är om varuinförsel: släpp in dem, det skaffar medel åt statscassan, och de inhemska näringarne tåla nog den utländska medtäflan. Skulle någon näring derigenom likväl gä under, så är det hennes fel, som icke är seglifvad nog, icke doctorernes, som experimentera med hennes lifskrafter. Jag tänker deremot nu, såsom tillförene, alt ett fattigt land, såsomSverige, underlägset i industri, och genom koldén stängdt från handelsgemenskap med den Den 11 Jan nar i f. ni.
Hartmansdorff, hoppas jag, att han inom Regeringspersonalen är ensam om sin mening. Då han likväl velat gifva sitt yttrande vändningen af att utgå från någon slags vänskap för reformer, så hemställer jag, om Hr v. Hartmansdorff, under kännedom af de tänkesätt, som nu i allmänhet äro rådande, under den jäsning, som obestridligen äger rum, om han tror, att en reform efter folkets fordran kunde åstadkommas i en småstad, utan revolution; och jag tror, att om vi icke skulle få någon annan reform än en sådan, som utgått från opinionen i en småstad, skulle det verkligen blifva en uppoch nedvänd. Deremot och med den upplysning, den mera utbildade opinion, hufvudstaden äger, tror jag, att ett sådant resultat skulle kunna vinnas, som de önska, hvilka på samma gång, som de inse bristerna uti det närvar., vilja bereda en så beskaffad ändring deri, som kan äga bestånd fölen längre framtid. Det upprepade skälet, att riksdagarna komme att blifva kortare, om de hölles i landsorten, tror jag icke på. Erfarenheten synes väl visa det; men man skall besinna, att de riksdagar, som varit i landsorten sedan vårt nya statsskick, ägde rum under en tid, då den inre politiska bildningen hade en vida lägre grad än nu, och detta tror jag var skälet dertill, att de åberopade riksdagarna så hastigt afslötos. Med min erfarenhet om utskisarbetena tror jag, att dessa komma att blifva ännu mera oformliga och ofullständiga än nu, såvida man ensamt inom Riksförsamlingen skulle söka nödiga upplysningar, dem man nu har till - 6o Den 12 Januari. fälle utom densamma erhålla. Anspråken på publiciteten äro jemväl här mera utbildade, och jag tror, att hufvudstadens periodiska press t. o. m. är otillräcklig för hvad den borde vara. Att denna press kunde vara mindre ensidig, är säkert; men det är qck säkert, att ensidigheten komme att visa sig till än större grad i en småstad, och det är ovisst från hvilken sida den der kunde komma att utgå.