Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Expeditioner till Kongl. Maj:t, Rikets Ständers: — N:o 383. rörande villköl en för det af Rikets Ständer till en Pharmaceutisk Läroanstalt beviljade anslag. XXVI. ni. — N:o 38{. i anledning af Kongl. Maj:Is nådiga Framställning angående en uppkommen brist i iB/jo års anslag lill Beväringsmanskapets vapenöfningar. XXVI. 111. — N:o 385. angående lindring i postförings-sky Idigheten. XXVI. i 13. — N:o 386. angående städernes salu-accis. XXVI. 112. — N:o 387. angående ändringar i Kongl. Förordningen till förekommande af oloflig ineller utförsel af varor. XXVI. 113. — N:o 388. angående Statsverkets inkomster för år 18jt oell påföljande år, intill nästa statsreglering. XXVI. 1 12. *— N:o 389. angående granskning af de i Statsrådet förda protocoll. XXVI. 1. 112. E. 191. *— N:o 3go. förslag till förordnande för de till tryckfriheten» vård utsedde comiterade, i afseende på grundlagarnes och Riksdagsbeslutets felfria tryckning. XXVI. 11 4- ■— N:o 391. angående ersättning till rotehållare vid Norroch Westerbottens Fältjägare-eorpser för rotefribetsmedel inom Norroch Westerbottens Län. XXVI. 1 i4- — N:o 392. i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga framställning 0111 Landträntmästarnes befrielse från skyldigheten ali för remisslage erlägga bevillning. XXVI 1 14. *— N:o 3g3. i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga framställning om eftergift af personella utskylder för afskedade lill underhåll berättigade soldater och deras vederlikar under expectance-liden. XXVI. 1 14* ■— N:o 3g4- i anledning af Kongl.
Lön; vid pröfning hvaraf K. M:t under d. 26 Nov. sistnämnde år i Nåder förklarade, att som, enligt StatsContoirets tillkännagivande, utväg saknades att af StatsVerkets Medel tilldela de Mottoni den af honom sökte Lönen, K. M:t till den gjorde underd. anhållan icke kunde lemna Nådigt bifall; men ville K. M:t deremot i Nåder tillåta, att Sökanden vid blifvande ledighet på ExpectanceStaten för Lönlöse Officerare, sora bevistat sista kriget, skulle till MajorsArfvode derå få uppföras; och har ett sådant Arfvode af 200 R:dr årligen, hvilket för Sökanden å ExpectanceStaten ännu finnes uppfördt, af honom åtnjutits från och med år 1816, hvilken underd. Ansökning under loppet af år 1828 blifvit förnyad, hvarå K. M:t i Nåder resolverat; att K. M:t icke funnit skäl att till densamma lemna Nådigt bifall. Då härvid förekommer, att Öfv.Lieut. de Mottoni erhållit K. M:ts Fullmakt å den beställning, som han, i anseende till upplösning af det Regemente, hvarvid han tjenstgjort, måst jemte inneliafvande Lön frånträda, och vanligt varit, att då Corpser blifvit reducerade eller Tjenster indragne, de som enligt Fullmakter innehaft Beställningar med Löner, fått samma Löner intill afgång eller befordran bibehålla, har, i betraktande så häraf som å det serskildta förhållande som med Öfv.Lieut. de Mottoni inträffar, att han öf - Betänkanden, N:o 1S2. 397 vergifvit eget Fädernesland, för att i Rikets tjenst ingå och här, efter att hafva tjenstgjort så vidt honom påfordrats, äfven qvarstannat under förmodan, att oafbrutit bibehålla de Löneförmåner hvarå han undfått försäkran, men endast en kort tid uppburit, Utskottet ansett sig böra hos R. H.
St:r sjelfve och deras Utskott kunna sådant undvara, och får således, utan vidare afseende på de gjorda anmärkningarne underställa Förslaget om de ofvanberörde 500 Ridrs uppförande på Stat, R. St:rs vidare pröfning. i4:o Vid de tillökningar Utskottet föreslagit uti allmänna förslagssummorne för Charta;SigillatceVer-* kets omkostnader samt till Skrifmaterialier och Expertcerj ved och ljus för Collegierne nu fl. publiquc Verk hafva, med undantag af ett yttrande af Hr Ribbing> Arvidj hvarigenom han förmält sig, på grund af dess förslag i frågan om förändrat sätt för Domares aflöning, icke kunna tillstyrka uppförandet på Stat af den upptagne tillökningen, 6000 R:dr i anslaget till Skrifmaterialier, någre egentliga anmärkningar väl icke 4 B. 4 5o Stats-U t slottet* funnits vara gjorda; ehuru inom R. o. A. Hr von Hartmansdorff framställt, såsom ett medel till minskning i den större åtgången på skrifmaterialier inom Verken, der Expeditionslösen ägde rum, att lemna dem på Entreprenad åt Secreteraren eller dem som uppsatte Expeditionerne, då, genom det att vinsten på dragen stil lomme i strid med vinsten på Skrifmaterialier, någon besparing möjeligen på de senare kunde Staten tillskyndas; äfvensom hos Vällojl. Borgareståndet Hr
Uti förstnämnde utlåt, äro skälen för den önskade förändringen så väl utvecklade, att jag anser tillräckligt att till dem hänvisa, då Höglofl. Ekon.Utsk. utan tvifvel har tillfälle alt erhålla desamma ifrån Kongl. Civil-Depart:tet, hvarest de finnas att tillgå, och anhåller om remiss af denna motion. Dessa motioner begärdes på bordet. Hr Bråkenhjelm, Pehr Reinh., upläste följande motion: Jag föreslår, att R. Skr bevilja ett nytt årligt anslag af Eli Tusende R:dr b:ko att upföras på Kongl. Suudhets-Colkii stat, för Svenska Läkare-Sällskapets räkning, utöfver de 500 R:dr, som till samma ändamål redan äro anvisade och ber att i korthet få utveckla skälen för denna motion. Svenska LäkareSällskapets ändamål är: 1.) Ett inbördes utbyte af kunskap och erfarenhet till befrämjande af de medicinska vetenskaperna, hvadan Sällskapet håller ordinarie sammankomster hvarje vecka, för att discutera dithörande ämnen, eger och underhåller ett Bibliothek af inoch utländska verk, de förnämsta Europeiska journaler och tidskrifter i medicinens olika grenar. 2.) Läkare-Sällskapet kommunicerar med Läkarne i landsorten uti frågor rör:de helsö- och sjukvård, epidemier, svåra eller ovan liga sjukdoms-casus, o. s. v. 3.) För att göra Svenska Läkare-corpsens medlemmar delaktiga af de iakttagelser, rön och uptäckter, både inom och utom landet, hvarom Läkare-sällskapet förskaffat sig underrättelse, och på det dessa må blifva fruktbärande för det Allmänna, publicerar Sällskapet månadlligen en ”Tidskrift”, med ”förhandlingar” öfver de hållna sammankomsterna, äfvensom det för afhandlingar af större omfång bereder offentlighet genom ett annat fortgående arbete: ”Läkare-Sällskapets Handlingar.” 4.) Läkare-Sällskapet undersöker och meddelar utlåt, öfver frågor, som lill det samma hänskjulas för Kongl. SundhelsColLm och någon gång från Stockholms stads styrelse, eller ock öfver dem, i hvilka Sällskapet sjelft tager initiativen — hvarigenom tillfällen yppa sig, ott mera omedelbart gagna det allmänna.
Till och med bakom sparlakanen, der andra menniskor söka hvila och sömn, sysslade han med denna oöfverskådliga mängd af skrifter, hvilka i sju år stormade ut från Fernex som ett apotheos öfver menniskohjernan. Vägen från Fernex in till staden är lång och backig. Diligensens många skramlande glasrutor fylla örat med bedöfvande larm. Genève, lilla Paris, är på alla sidor omgifvet af vidsträckta villastäder och trädgårdar. Söder och Nord famna hvarann öfver trädgårdsmurarna. Der klänger vinrankan, tung af drufklasar, sida vid sida med granen. Vinpressen knarrar under en grupp af hvitstammiga björkar. Den smäckra minaretliknande silfverpoppeln berättar kärlekshistorier från Ludvig den XV:s hjortjagter, medan den dystra, kupolformiga cedern sjunger om Jerusalems tempel. Växtligheten är, om jag så får uttrycka mig, kosmopolitisk; Genève är kosmopolitiskt; och denna stads historia är historien om en asyl för ryktbara utländingar. Den inre delen af staden påminner med sin gamla, något ruskiga Cité, sina broar öfver Rhône, sina caféer med bord och stolar på trottoaren under nedfälda soltält, i påfallande grad om sin stora förebild vid Seine. Paris är också ett önskningsmål, ett vinkande Kanan för invånarna, och genevesarna äro parisare i fickformat. Genève är i det hela dock en mycket fredlig och stilla stad och man märker så godt som aldrig, att man befinner sig på ett herberge i stort för allt hvad Europa har missbelåtet och oroligt. Man har visserligen skämtsamt yttrat, att de fyra sofforna nedanför Hôtel Beau-Rivage äro reserverade, den första för anarkisterna, den andra för socialisterna, den tredje för franska tronpretendenterna och den fjerde för don Carlos. I sjelfva verket hör man dock icke mycket af dessa herrar.
Ständers Justitiä-Ombudsman har i sin afgifna berättelse anfört flera slags öswertradelser as lag och författningar; och Högloft. Lag-Ul skol - S-a Dm s Junis. JottetS betänkande hav således: icke anna? kunnatz än hlifwa sierfaldigt. Nägra mål finnas wara als detes judicieila, och andra höra egenteiigen lill tztzncHryica ^uhiica» hwarwid exceutive embetsman icke n,agrat förekomma wista förolämpa i >!qar° As det sednare slaget är det föröfwade misthrukek wid, spannemälsmärningen. Det är kändt, akt landtb Mannens, antingen till skatt eller till försäljning» förda span mål, till exempel 12. tunnor rag, ömsom kunna mätas till ir tunnor och ömsom lill iz dito. Afwer en sa ffadelig oordning har ofta klagan blisrvit förd, och höga regeringen har sökt förekomma sadana misibcuk genom mälkärilens kröning» som flere gängor blifwit öswersedde, samt genom söre Ansler huru mätningen ske skulle, förutan sädens Prchning och skakning, eller obehöriga strykning, Äfryen förutan aila brukliga konftgrep, inrager denuttz Wäl käriiet iyskyfiade säden en större rymd, än Len som hålles utur säck» i synnerhet högre ifrån» Nglttmnan, Ulla försök, alt genom förordningars ännu noggrannare ordalydelse, samt Mrpade' answar för Zronbetjening,. upsyningsmän och mätare, hindra 0». likhet i mäcninqen, samt att förekomma smek och Mejerier i dymäl, blifwa altid, fruktlösa och owerk-, samma, sä länge den af hushällare länge önffada och föreslagna wigren icke i stället för det osäkra^ viäitek af sädén widtages»
Grönstedt, född 1800 och anställd vid institutet 1850, numera syntes, i följd al sin långa tjenstetid, framskridna ålder och försvagade kralter, vara berättigade att från sina befattningar afgå, hafva uti särskilda hos Ridderskapet och Adeln samt inom Bonde-Ståndet väckta motioner Herr Fahnehjelm, Gustaf (i motion N:o 251), och Riksdagsfullmäktige!] Liss Lars Olsson från Kopparbergs län (i motion N:o 450) föreslagit att, enär nämnde handtverkslärares lönevilkor och öfriga förmåner varit för dem och deras familjer knappast tillräckliga för en anspråkslös bergning och de sålunda icke kunnat samla någon besparing för framtida dagar samt då institutet icke egde någon fond alt dermed pensionera ålderstigne tjenstemän, Rikets Stander måtte, på det desse i mensklighetens tjenst grånade lärare icke måtte handlöst öfverlemnas ät nöd och elände, berättiga dem att, efter afskedstagande!, å allmänna indragningsstaten erhålla en årlig pension af 400 R.dr hvardera. Förevarande fråga anser Utskottet lämpligast hafva hort af institutets direktion i underdånighet anmälas hos Kongl. Majit, som, derest efter behörig utredning skäl dertill funnits vara för handen, säkerligen ej underlåtit att derom tili Rikets Ständer göra nådig framställning, hvadan Utskottet i frågans nuvarande outredda skick hemställer, att förenämnde motionärers ifrågavarande framställningar måtte af Rikets Ständer lemnäs ulan afseende. 69:o.
Papyrus tillverkas ännu i Syrakusa, ehuru endast i tillräckligt stor skala för att tillfredsställa de resandes nyfikenhet och köplust. Skrofligt, brungrått, groftrådigt, lemnar det som papper mycket öfrigt att önska, men är segt och starkt samt lämpar sig utmärkt till minnesblad åt romaneske engelsmän, hvilka pryda dem med mer eller mindre lyckade målningar i vattenfärg. Att måla i vattenfärg tyckes vara en nationalpassion eller svaghet hos engelsmännen, och deras metod är mycket — enkel. Man bara doppar penslarne i bra med färg, stryker så af dem igen, huru det faller sig och så är taflan färdig. De två första dagarne af vårt vistande i Syrakusa voro blåsiga och kalla, men på den tredje strålade solen lika varm som förr, och strax på förmiddagen lemnade vi hotellet, åtföljda af en fransktalande guide, för att besöka de beryktade fornlemningar, som årligen draga tusentals resande till staden. I vart sällskap befann sig en rysk öfverste, som kommit qvällen förut och som hade de minsta ögon och de största mustascher jag någonsin sett. Han upplyste oss om att han var ute för att förströ sin sorg efter sina tre hustrur. Om mannen var mormon eller om han »slagit ihop» de tre sorgerna till en, vet jag ej,men högst melankolisk såg han ut och hade alla fickor fullstoppade med näsdukar. Det blef oförgätliga timmar, de som nu följde. Man behöfver så att säga endast stampa med foten på denna underbara mark, för att framkalla mäktiga bilder från den tid som gått. Först besökte vi grekiska teatern, som, anlagd omkring år 480, huggen i halfcirkel i sjelfva klippan, rad efter rad, ungefär som de breda stegen i en trappa, ännu gör ett storartadt intryck. De första elfva raderna äro beklädda med marmor; de öfriga, omkring 40, äro tydligen afsedda för folk af mindre betydenhet. Teatern är afdelad i nio afdelningar genom smala gångar, som utmynna från midten och sprida sig utåt, som de utslagna bladen i en solfjäder. Här och der läsas inskrifter och namn, om på de olika afdelningarne eller helt enkelt för att beteckna olika egare, vet jag ej.
Men tager mån s&amp; desj detaljer i betraktande, skall man lätt finna att det är hallucinationer, hörande ioke under historiens utan under pato-psykologiens dom värj o, som de Villelume berättar. Det kan sedan vara temligen likgiltigt, om blott han, eller slutligen äfven hans mor, bragts att tro hvad som s&amp; ofta i tal och skrift upprepats — likgiltigt ocksfi, hvad inflytelse å ena sidan lusten att posera och vara märkvärdig, ä andra sidan den politiska fana * tismen utöfvat på inbillningen. Brefvet skulle man kalla löjligt, om det ej handlade om en sådan sak. Ehuru, säger de Villelume! ehuru min mor ogerna talade om denna bedröfliga tid, och jag » aldrig frågade henne », så har jag dock flere gånger hört henne omtala, att hr de Saintr Mart omedelbart före hennes far fördes ut från domstolen och blef dödad genom ett hugg, som klöf hans hufvudskål; att hon » då med sin kropp skyddade sin far, kämpade länge och fick tre sår »; att hon virade sitt långa här, som löstes upp under denna kamp, omkring faderns armar och, » ryckt fram och tillbaka samt sårad, slutligen bevekte dessa menniskor ». En af dem tog ett glas, hälde deri blod » ur de Saint-Marts hufvud, blandade deri vin och krut och sade henne, att om hon drucke detta för nationens välgång, hon skulle rädda sin far », hvarpå hon » utan tvekan » drack och sedan » fördes i triumf af desse samme män ». Man behöfver icke erinra om, att m: lle de Sombrenil (m: me de Villelume) för m: me de Montmahon berättat nägot helt annat än hvad sonen lägger i hennes mun^ eller att intet af nyss an British Museum, och som jag fåfängt sökt i riksbibliotekets bibliografiska hjelpredor. Nettement har visserligen skrifvit ett arbete, som är en vederläggning af Lamartine, men som heta ' annorlunda än M. T. sager, och der icke något bref från Villelame finnes infördt.
Maj:ts nådiga Utslag, att det af förra kompanichefen upprättade förordnande elier så kallade reglemente för kassan, enligt hvilket den tilltalade innehaft förvaltningen af kassans medel, icke i sådan ordning blifvit gilladt och faststäldt, att iakttagandet af dess innehåll den tilltalade såsom tjenstepligt ålegat; att på hans godtfinnande alltså ankommit att R. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse för år 48J9. 91 undandraga sig kassa vården, samt att ehuru han ett sådant uppdrag sig åtagit och såmedelst iklädt sig den redovisningsskyldighet, som å förvaltningen af annans tillhörighet följa bör, Regementschefen likväl saknat behörighet att genom ordres anbefalla den tilltalade att till revisorers granskning aflemna kassan tillhörande handlingar, och den tilltalade följaktligen icke varit förbunden att dessa ordres efterkomma; hvarföre och då icke i fråga satt vöre, att genom någon hans underlåtenhet i afseende å medlens vård förlust för kassan inträffat, så att han derigenom skulle hafva brustit i den tillsyn å manskapets fördelar, honom enligt tjenstgöringsreglementet tillkommit att iakttaga, Kongl. Maj:t funne, med undanrödjande af Krigshofrättens utslag härutinnan, skäligt den tilltalade från ansvar i dessa delar af målet frikänna. Det logiska sammanhanget i detta beslut synes icke hålla profvet. Ty om det är grundadt, att den tilltalade, i fall han genom missförvaltning ådragit kassan förlust, dermed ock skulle hafva "brustit i den tillsyn å manskapets ”fördelar, som honom enligt tjenstgöringsreglementet tillkommit att iakttaga"; och kan det icke nekas, att detta varit ett tjenstefel, för hvilket han kunnat af allmän åklagare tilltalas och af Iirigsdomstol dömas; så kunde ju ej heller Regementschefen frånkännas behörighet att härutinnan tillhålla kapitenen att fullgöra sin tjenstepligt, eller denne fritagas från skyldigheten att efterkomma de ordres, Regementschefen derom till honom utfärdade. Om nu så förhåller sig med det logiska sammanhanget af beslutet; hvilketdera af resultatets stridiga elementer skall väl då betraktas såsom det öfvervägande, och för hvilket, i händelse af sökt och meddelad förklaring, det motsatta kunde komma att vika?
Men som ingen kan öfwerträffa mig i trohet och lydnad för Konungen och en laglig regering, samt i nit för fäderneslan. dec oh medborgareS wä!, samt jag anser det, för en ovilkorlig pligt, såsom en medlem af Riksens Stan - Den 15 Majk. 219 Ständer, att ivid detta tillfället icke tiga och twärk emot min öfwertygelse om det rätta, med ekl tyst bifall bidraga till en sak joni jag anser långt »frän, all wara ländande kill rikets frälsning, snarare skall befordra dest undergång, sa får >ag här framlägga mina skäl dertill. Om i hufwudsaken ingenting härmed »verkas, om det också skulle ådraga mig mångens misthag, sa fordrar dock egen tillfredsställelse, för nn och framtiden, att för min räkning hafwa detta antecknadt, i den fulla öfwertygelse, att det gär med denna sak, som med sä mänga andra, hwilka hastigt och genom en alt för stor pluralitet blifwit antagen, men sedermera befunnits wara misstag som fordrar ändring, hwilket med oekonomiska ärendec wäl kan ske, utan annan påföljd, än att landet, haft skada af fördäcfweliga inrättningar, men da det blir fräga om medborgares timeliga »välfärd, mäste man icke hasta, utan wäl öfwerwaga alla omständigheter, om man icke will blottställa sig för de bittraste förebräelsec, när misttaget en gäng wisar sig. Här talas och skriswes beständigt om det förtroende och tillgifwenhet, man bör haswa till styrelsen, om den sämja och enighet som bör wara rädande, medborgare emellan, om ej sjelsständigheten skall äfwentyras.
Men jag skall tik, lägga, att efter freden Arméens rörlighet och öfning är sorgfälligt bibehållen, under det att densamma genom stora nationalarbeten blifvit härdad och bidragit till allmän nytta; att oaktadt inskränkte tillgångar förråden blifvit ökade i väsendtliga delar och Wanäs Fästning börjad; att den visar puncten för Centralförsvaret, och vittnar om beslutet att häldre upp-’ offra ålit, än frihet och sjelfbestånd; att Sverige sett nationen hedras uti det sätt, på hvilket Thronföljaren blifvit ibland främmande e-. Den 17 April e, ml 587 mottagen; att ändtligen våra förhoppningar fullbordas igenom den förening, som skall försäkra fortfarandet af Carl Johans Dynai sti och af Oscars sällhet! Vid dessa heliga minnen behöfver jag väl för att fullborda teckningen, tillägga, att fredens återställande, att Krigrusiningarne, att arne svåra missväxtår, att flera af en knapp eller medelmåttig skörd, att handelsställningens skakningar, som satt hela Europa i förlägenhet, att allt detta fordrat ansträngningar, att det skulle vålla förluster och kännbara kostnader, att således allt i den inre ställningen icke kan vara fullkomligt, att välmågan icke kan vara så allmän som man skulle önska det? men äro vi väl lika dessa vilda och okunniga Folkslag, hvilka fordom när missväxtår in; träffade sköto skulden på sina Regenterj eller skola vi icke undersöka, om de olägenheter, hvaröfver vi beklaga oss kunnat af Regeringen förekommas? Först efter en sådan pröfning, kan man afgöra, om tadlet varit billigt eller ej; först då kan man säga hvad som kunnat göras bättre. Emedlertid må vi påminna oss, att ännu äro icke alla faror försvundne, att
Såntagaren åtnjute betta afbrag mib hmarje räntebetalning, och gifme h^n berå qvitto, ©itter ej långifmaren nteb fåbant qvitto efter annat taga bemid ftprfa, att SSewillningé-afbrag tvib hvarje ränteliqvib låntagaren tverfligen tidgobofommit, ege bå bett febnare, tvib flutliga tiqviben för lånet, föra honom bet till taft, för alla be år, ittont ben för forbringarö utföfanbe i 8ag ftabgabe tib, bet icfe förut fått åtnjutad; mare ocf låntagaren i betta fall berättigab till laga ränta för beloppet af hvarje året afbrag ifrån ben tib, bå bet rätteligen borbt honom tillgoboberäfnad. ^Domare och (Srfecutorer åligge att, bå rättegång eller (agföfnittg ttppflår, Städa jlg ftabganbet härom till noga efterrättetfe; od) ffall i £>om eller Utflag, forn utfärbad, föreffrift om iaft Semtl(ntngs*$örorbntng 1835. 43 3:o Utföfeö åter forbran i ©oncurö, åligge bet borgenärer att behörigen jlfrfa, bet Sewiffntngfcafbragen af gälbenäreit futleligen fått åtnjutad. 4:o Söägrar långifmare betta afbrag etter blifmer beträbb meb fåbana un* berflef etter tittjtällningar, font åfffta gölbenärend betunganbe i betta affeenbe, marbe ^ait bå, enligt IX ©af. 6 §. .£anbeld 3:o ?lf infatta capital t £rottfätte gamla ®lufimerfd H) (Betoillning of testamenten, ©afmor, £iöet-tommisser, 2trf oelj Jfnnb. §. 36. i:o ^ör Seftamente, ©åfwa od) gibei
Utom andra olägenheter, som härrört deraf, att tillåtelsen ej varit allmän, var äfven den, att införseln på ett ställe motverkat öfverflödsvarornes inskränkning och kringspridande, ty om införseln varit allmän, hade hvar och en för sig reqvirerat mindre partier, hvaremot köpmännen varit nödsakade att, för sin säkerhet, deraf förskaffa sig i gross. Det skälet, att Tullbevakningen skulle vara bäst i Götheborg, kan jag ej medgifva, ty fastän jag icke känner förhållandet i flere andra Städer, vet jag likväl, att den varit lika så god i Stockholm. Jag finner af detta tillräckliga anledningar till anmärkning vid saken, som ej kan åtskiljas från person, men anser anmärkningen endast i anseende till de åsidosatte formaliteterna, och till förekommande af sådant för framtiden, böra i Utskottets Skrifvelse till Riksens Ständer intagas. Herr Biskop v. Rosenstein hade för sin del ej Bilaga J till Mern. 941 något att erinra dervid, att Utskottet uti sitt Betänkande till Riksens Ständer anmärkte, att formaliteter blifvit åsidosatte, så vida Utskottet, i öfverensstämmelse med Grundlagen, kunde utfinna ett annat sätt för anmälan än det i Constitutionen uppgifna. Herr Professor Rosenschöld trodde, att Utskottet åtminstone kunde förklara, att, ehuru de i saken vidtagne åtgärder ej befrämjat Rikets sannskyldiga nytta, hade derjemte sådane skäl förekommit för deras vidtagande, att Utskottet ej kunnat till ansvarighet anmäla StatsRådet och den Föredragande. Herr Commerce-Rådet Egge: Med åberopande af hvad jag haft äran yttra angående grannlagenheten att meddela Riksens Ständer Constitutions-Utskottets anmärkningar uti Opinionsfrågor, hvartill visserligen förevarande ämne hörer, får jag nu tillägga, att Stats-Rådet efter min tanka haft all anledning till dess klandrade åtgärd både af Rikets handelsställning och af Riksens Ständers några månader förut inför Kongl.