Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Deremot anse Riksens Ständer med billighet öfverensstämmande att Presidenten, som alltid deltager i Discont-Forvaltningen, hädanefter äfven må derföre njuta ett lämpligt arfode, hvilket hitintills icke ägt rum. 4:0 Ifrån den Extra-Ordinarie Assessors Lön,som till Assessoren, Lagmannen' Waiitstjerna med 533 Il:d 16 sk. Btco utgått, anse Riksens Ständer fonden böra så mycket heldre befrias , sorn samma Lön icke torde undgå att pretenderäS med samma förhöjning , som AssessorsLönerna i allmänhet nu ernått, och således blifva för fonden än känbarare. Vidkommande Manufactur-, Spinhusoch Allmänna Arbetshus-fonderna, samt Eskilstuna fristads-medel , få Riksens Ständer i underdånighet anmäla, Skolmästaren vid Eskilstuna fristad anslagna Lön af 66 R.d 34 sk. äf allmänna Arbetshus-Fonden öfverflyttas på de för Fristads - inrättningen anslagna^ medel; äfvensom i afseende på den å* nyss* Den 8 Augusti »yssnämde allmänna Arbetshus-Fond för Biskqppen i Götheborg, Doctor Wingård, uppförde hushyra 700 Rid Rico, hvilken summa, såsom dragen från fondens rätta ändamål, ej vidare bör mindska de tillgångar som för den fattigare allmänhetens i städerna nytta och arbetsförtjenst iiro anslagna, Riksens Ständer härmed hos Eders Kongl. Maj:t anhålla om den Nådiga åtgärd, att, så framt Biskoppen Doctor Wingård icke ännu blifvit med Boställe försedd, samt Eders K,ongl. Majitskulle i Nåder finna honom berättigad, att tills vidare denna hushyra tillgodo njuta, Eders Kongl. Majit i Nåder täcktes Rita densamma på Allmänna Indragnings-Staten utgå, så snart tillgång, derpå kan blifva för en sällan summa. Derjemte få lliksens
Om således Rikets Ständer mäste anse bysättning böra, såsom ett tvångsmedel till uppgifvande af okända tillgångar, i allmänhet försvinna, hafva Rikets Ständer deremot funnit nödvändigheten fordra att till vinnande al berörda ändamål annat lämpligt tvångsmedel användes och Rikets Ständer hafva äfven trott sig finna ett sådant uti den redan af 1841 års ofvanomlörmälda Kongl. Förordning anvisade edgång, som Rikets Ständer för nu ifrågavarande fall likväl ansett icke böra åläggas gäldenär förr än efter det utmätning hos honom lörsiggålt och full tillgång dervid saknats. Ett väsendtligen olika förhållande inträder deremot dels dä gäldenär söker vika undan och följaktligen undandrager sig att meddela de upplysningar borgenärerna kunna ega rätt att rörande hans tillgångar af honom fordra, dels då gäldenären pä annat sätt tredskas alt uppgifva sin egendom. 1 båda dessa fall mäste nemligen hans förhållande skäligen betraktas såsom oredlighet emot borgenärerne och hans förvarande i häkte är dä lika berättigad! som den tilltalades, emot hvilken bindande liknelser lil! brottslighet äro för handen. Rikets Ständer hafva äfven af sådan orsak ansett bysättning böra för de båda nyssberörda fallen bibehållas. På grund af hvad sålunda blifvit anlördt hafva Rikets Ständer funnit godt för sin del besluta en författning, angående förändrade föreskrifter i afseende på bysätt ning, af följande lydelse: "Med uppluifvande af de, angående borgenärs rätt att erhålla bysättning å gäldenär, i särskilda författningar meddelade föreskrifter, så vidt de stå i strid med nedanstående, förordnas som följer: Finnes ej, vid utmätning hos gäldenär, full tillgång till gäldande af skuld, hvarför betalningsskyldighet honom ålagd är, eller finnes uppgifven tillgång tvistig, eller kan den, för annan orsak, ej stramt till betalning i laga ordning användas; då skall bysättning gäldenären åläggas, der borgenären det äskar, och gäldenären ej gitter hos Esvpedtions-iJ Iskottets Förslag till anderd.
R:dr, erfordrar dock detta för alla de Länsmän, sorn icke redan innehafva minst detta belopp, en tillökning å stat med 69,641: men derjemte föreslår jag i underdånighet, att de 218 bland desse Länsmän, hvilka ej äro innehafvare af boställen, måtte hugnas med vederlag derför å 100 R:dr, utgörande tillsammans 21,800: — Suna R:mt 91,441: — Derest den löneförbättring, som för Länsmännen nu blifvit föreslagen, kommer att ega rum, anser jag den fråga, som enligt 14:de punkten i Eders Kongl. Maj:ts genom Dess nådiga bref den 31 sistlidne Januari meddelade beslut blifvit väckt om personel löneskillnadsersättning åt vissa Länsmän, böra förfalla. Under förutsättning att föreslagne löneförhöjningar varda beviljade åt Kronofogdar och Häradsskrifvare, finnér jag mig icke böra tillstyrka någon åtgärd i anledning af de väckta frågorna om proposition till Rikets Ständer för utverkande af ersättning åt bemälde tjenstemän för den minskning i bevillningsprovision och debetsedelslösen, som dem under innevarande statsregleringsperiod tillskyndats; — och anser jag, lika med Kammar-kollegium och Statskontoret, den af Iandsstats-tjenstemännen i Wester-Norrlands län gjorda anhållan om beredande af retroaktiv godtgörelse för den förlust, som indelningarnas borttagande förorsakat, ej heller kunna till någon åtgärd föranleda.
Reg.F. hade äran yttra mig, framställde jag, att min enskilda tanka var den, att banklagen äger brister, som påkalla rättelse. Jag anhåller nu att, i consequens härmed, få göra några anmärkningar. Innan jag likväl ingår i den närmare granskningen, ber jag att få framställa det begrepp, jag gjort mig om innehållet af en banklag. Jag har nemligen trott, att en sådan ej kunnat utgöra annat än en oi’ganisk lag, icke omfattande andra föremål, än sina institutioners beskaffenhet och grunderna för deras verksamhet. Jag har vidare trott, att en sådan lag ej borde vara annorlunda inrättad, än att den vore lika användbar för alla financesystemer, och att det vöre en stor brist, om den kunde anses mera riktad åt det ena systemet, än åt det andra. Efter att sålunda hafva tillkänq nagifvit, huru jag anser, att banklagen borde vara inrättad, beger jag mig till granskning af lagen, sådan den är. Jag vill härvid likväl förklara, att jag endast ämnar rikta mig mot lagens innehåll. Jag har sjelf för länge tillhört em - Den i3 Mars f. m. ao3 betsmannaclassen, för att jag skulle vilja ställa mig bland dem, som endast uppsöka tillfällen att anmärka för att sönderslita deras personlighet, som anmärkningarna kunna träffa. Jag ger rättvisa åt anspråken af ursägt hos den, som, nedtyngd af en massa af göromål, möjligen kan begå misstag; och jag får erinra, att de misstag, som bestå i sjelfva begreppet, äger ingen rätt att klandra. Det, som kan synas rätt för den ena, kan för en annan visa sig oriktigt, utan att man från denna olikhet i åsigter äger rätt att leda sig till något klander af person. Efter att sålunda hafva frigjort mig från all misstanka att vilja nedtynga den embetsmans öde, som mina anmärkningar i denna fråga träffa, öfvergår jag till saken. 21 §. lyder: ”Bankens nuvar. discontrörelse på namn och på publika papper skall vid den tid, i den ordning och på de vilkor, som genom ett af Konungen och R. St. gemensamt fattadt beslut varda bestämda, på Riksg.Cont. öfverflyttas.
Så vidt Utskottet har sig bekant, har något anslag för upprensningen af Albrecktssund vid Marstrand icke blifvit äskadt och det vilkor för den föreslagna nederlagsfriheten, som motionären förutsatt, är således icke för Allm. Besv. och Ekonomi-Utskottets Betänkande > N.o Sy. 11 handen. I alla fall är en serskild undersökning nödig, för att kunna bedöma, huruvida Marstrands stad må anses lämplig såsom nederlagsplats och hvilka iagttagelser, som vid medgifvandel af nederlagsfriheten böra föreskrifvas, derom Utskottet icke är i tillfälle att inhemta den fullständiga kännedom, hvarpå ett bestämdt utlåtande borde grundas; hvarföre Utskottet får hemställa, att motionen icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 16 Juni 1840. STOCKHOLM, TRYCKT HOS L. J. HJERTA, 1840. Allm. Besv, och Ekon. Utsk. Ank. till Exp. Utsk. den 18 Junij kl. g f. m. Betänkande , anledning af väckt motion om inskränkning i användandet af kjrko-medel. vJenom remiss från Hedervärda Bonde-Ståndet liar Utskottet fått emottaga ett af Riksdags-fullmägtigen Eric Persson från Gefleborgs Län ingifvet memorial, hvaruti han, under förklarande, att vederbörande Pastorer åtminstone i hans hembygd tillåta sig alt, utan sockne-männens hörande, af kyrko-cassorne anslå vissa medel att utgå till underhåll för fattiga Prestenkor, yrkat, alt då, enligt motionärens förmenande, berörde cassör tillkommit genom sockliemännens sammanskott och desamme alltså utgöra en socknens tillhörighet samt dertill kommer, att Prestenkor och harn dessutom blifvit beredde åtskilliga fördelar framför andra embetsoch tjenstemäns familjer, kyrkornes medel måtte för deras behof oförryckte användas eller sockne-männen åtminstone rådlrågas, innan berörde medel tillgripas för okända och icke afseddda behof och ändamål.
Derjemte få Revisorerne meddela en till dem öfverlemnad så lydande: 56 — ”Calcul öfver 1836 och 183? årens Utmyntning i Guld, Silfver och Koppar samt kostnaderne derför å Kongl. Myntet i Stockholm. Under båda åren har blifvit tillsammans utmyntadt: 26,733 Dukaler, i värde k 5: 32 B:co R:dr 151,487: 278,537 R:dr 42 sk. Silfver Spec., a 2:32 „ „ 742,767:32.— Circa 400 Skeppxl Stapelstadsvigt Kopparskiljemynt, i värde „ 101,488:16.— Räkenskaperne utvisa att, utom mindre afgång, i Guld och Silfver, båda årens Myntningskostnader utgjort B:co R:dr 4-9,749:40. 6. och om derifrån calculationsvis afräknas, såsom kostnad för Dukaters och Silfvermynts utmyntning, II procent af värdet 894,254 R:dr 32 sk. B:co, med „ „ 11,178: 8. il. Så återstå, såsom kostnad för Kopparutmyntn. B:eo R:dr 38,571:31. 7. hvilken Summa, i fördelning på 400 Skepp:d Kopparskiljemynt, visar ett kostnadsbelopp af 96 R:dr 20 sk. 7 r:st. pr Skepp:d, men med beräkning af de, utom utlefvererade 400 Skepp:d, vid 1837 års slut mer eller mindre bearbetade partier af Kopparskiljemynt, som voro i behåll till år 1838, kan man antaga myntningskostnaden per Skepp:d Koppar inskränkt till 90 R:dr B:co per Skepp:d, helst myntningskostnaden för de ädla metallerne, ehuru vid större och forcerad myntning icke öfverskjutande II procent, dock torde i verkligheten utfallit något dyrare för åren 1836 och 1837, än hvad här blifvit calculeradt.
Utskotten bakva lemnat köreträcie ät list selinare ak rlessa ^klternstiver, oeb clet ak köljanlie skäl: ^ktt liä beräkningen uti Riksgälris-Rikscialer ännu i allmänna rörelsen är gängse vili lie liesta lilpiilier, »kulle antaganclet såsom Robet ak en bögre Valeur li8 8 katsock Vanoo-I7lskoltens meö ö^lik benämning sk biksöaler ock öcrtill köranö« utgrening i skillingsr ock runstycken, säkert nog, viti skeenöe realisation, verka öertill, att sils srlietslöner inom la är klefve uppstegrsöe till samma Numera ire i banco, som förut vsrit beraknaö i Xiksgälös8eölar, lktt ett lVf^nt motsvaranöe 12 sk. 8i>fver, star i en jemn vek för sils lätt fattlig proportion till öet forrs 8ilfver8pecie>s^ntet, kvaraf Delbiksöalern efter öenna grunö bljfver liks meö 4; Ireöjeöels Xiks öalern meö Un ock H; 8jetteöels kiksöalern — meö Hröelar; lolfleöels biksöslern ipeö ock Ijugufjeröeöels biksöalern meö ^:öel.
Och om än anledning saknas till det antagande att, under tiden till mästa riksdag, någon Privat-bank skall inställa sin verksamhet och Riks-banken behöfva uppträda till ersättande af det derigenom minskade rörelse-kapital, så torde likväl ifrågavarande stadgande, såsom innefattande en försigtighets-åtgärd, böra i Banko-reglementet qvarstå; hvadan ock Utskottet hemställer om dess fortfarande, af denna lydelse: 44:o I händelse Privat-bank antingen helt och hållet inställer, eller ock, i följd af fattadt beslut att upphöra, i betydlig män inskränker sin verksamhet såsom låneanstalt, åligger det Fullmägtige att, derest icke å sådan ort enskildt, bolag skulle bilda sig för bedrifvande af bankrörelse med Riks-bankens sedlar, pä sätt nästföljande punkt stadgar, antingen derstädes inrätta en afdelning af Rikets Ständers Bank, för att, under den förvaltning, Fullmägtige finna godt förordna, och enligt af dem meddelad instruktion, bedrifva låneoch kreditivrörelse samt hålla uppoch afskrifnings-räkning, enligt ungefärligen enahanda grunder, som den Privat-bank, hvilkens rörelse skall ersättas, eller ock, om sådant anses mera lämpligt, för berörde ända mål och i mån af det genom Privat-banks indragning minskade rörelse-kapital, anvisa nödiga medel åt Bankens vederbörande Lånekontor; och ega Fullmägtige att för detta ändamål, utöfver det i (417) § bestämda maximum för sedelstock, använda 3,800,000 R:dr Bänt, hvilka fördelas på de särskilda låne-inrältningarne, i förhål lande till det medeltal af utelöpande sedlar, efter afdrag af behållningen i Riks-bankens mynt, hvartill den eller de Privat-bankers sedel-utgifning, som skall ersättas, uppgått under de tre år, hvilka förflutit näst före den lid, då beslut fattats, att sådan eller sådana Privat-banker skola upphöra.
Madame vous etes libre! Et mon honneur etait i hvarje minsta fiber. [Andarne lösa Zemire. Riddaren träder fram med mycken artighet och kyssar henne med grace på foten.] A votre service Madame on offert toute ma vie, Cette est la juste loi de toute Chevalerie! Mon bras et mon epée, sacrées à l'innocence, Decide le sort du monde par notre indulgence. Till Anden Med prakt och all respekr, Ni henne återför! Till Zemire Ah! le plus doux moment est de ma vie cette heure? [Han stiger fram med mycken sirlighet och kysser Zemire på foten. Denna täcker honom munnen; han kysser, kastar sig på knä för henne och kysser åter hennes fot med yttersta häftighet. Derefter trycker han den med de våldsammaste åtbörder till sitt hjerta och förhänget faller.] Tredje Öppningen. [Sorgkammaren. De sörjande systrarne hafva något hämtat sig, och sitta nu vid ett arbetsbord stäldt nära likkistan. Morgonen ljusnar. Vaxljusen äro släckta.] Mad. Pleureuse [Bär om halsen en medaillon, hvarpå bilden af Zemire är målad.] Ett ögönblicks tystnad. Arbete. Men äfven smärtans sår kan tiden hela! Hon läka kan ett bröst der sorgen svider! Med många olyckor mig ödet drabbat; Jag saknar mor och far och slägt och vänner, Dem alla ryckte döden från mitt bröst. Jag dem har glömt, man glömmer dem ju lätt, Då vid en älsklings hjerta man sig tröstar. Och min Zemire, Du var min tröst i nöden. Med en våldsam suck. Men äfven dig har ödet från mig ryckt! Med ilsken afund såg det vred vår lycka, Såg blomsterbandet som så nära knöt Mitt lif vid ditt! Och afund bröstet svällde! Nu ljunga hennes åskor mor ditt lif, Och evigt skiljas vi på denna jord. Med häftighet Barbar! du har ej älskat, har ej saknat! Du känner icke hjertats helga längtan, Du vet ej hur det för en älskling brinner. [Faller på knä i yttersta raseri, sträckande händerna mot himlen.]
H:t äfven sjelf här har yttrat genom erkännande att kraftigare åtgärder behöfdes för fårafvelns upphjelpande, så skulle otvifvelaktigt inträffa, att denna åsigt kommit att göra sig gällande och således vunnit framgång, i stället för den måhända blott tillfälligtvis uppkomna mening, som den R. St:r uttalade vid sednaste riksdag. Jag kan icke annat än understödja det förslag, som Gr. Mörners motion innehåller, och yrkar att detsamma måtte af R. o. Ad. bifallas, om äfven ingenting annat derigenom skulle vinnas än blott en åsigt, uttalad af ett Riksstånd. Hr Ribbing, Arvid: I näst foregrde punkt ang. stam holländerierna hafva R. St:r bifallit ett anslag af 30,000 rdr för 3:ne nästföljande år till upprätthållande af icke blott redan inrättade stamholländerier, utan äfven uppställande af nya i den mån sådant lämpligen kan verkställas. Det skulle vara besynnerligt om, då här är begärdt endast upprätthållandet af redan inrättade stamschäferier, nemi. elektoraloch southdowns-, man icke skulle för dessa vilja bevilja anslag, ehuru de äro lika vigtiga och af nöden som en hjord af kor. På de skäl, som Gr. Mörner anfört, och då det tillika är kändt att de med mycken kostnad införda finulliga fåren numera icke löna sig att hafva, och det är fara värdt att de utgå, anhåller jag om bifall till Utsk:ts förslag. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade H. Exc. Hr Gr. o. Landtm., att derunder yrkats dels bifall till TJtsk:ts hemställan och dels att R. o. Ad., med afslag derå, måtte be - I) 6 ii 26 M a.j e. m. vilja ett anslag för en gång af 16,000 rdr rmt till upphjelpande af statens elektoral-schäferier och till förbättrande af kronans stammar af southdown-race. Gr Mörner: Det kanske finge i propos:n föreslås 8,000 rdr för hvardera, såsom jag i motionen föreslagit.
— Uti 2 punkten föreslår Hr Gunther: ”De åtgärder för köpeafhandlingens offentliggörande, som sålunda blifvit föreskrifne, dels genom förordn. d. 9 Maj 1835 och dels genom ofvanstående 1 mom. böra, medelst köparens försorg, förnyas inom hvart tredje år, så framt köpeafhandlingen skall äga fortfarande verkan emot tredje man.” Häremot anmärker jag först, att mellantiden af 3 år är alldeles för lång; mig synes som detta ogenlliggörande borde ske en gång årligen. Dernäst, och då raan erfarit, att i allmänhet der dessa köp skett, hafva de inträffat straxt före utmätningar, synes mig lämpligt föreskrifva såsom oeftergilligt villkor innan sådant köp må anses lagligt och lagligen få gälla, alt alla formaliteter om offentliggörandet m. m. varda iakttagna i öfverensstämmelse med författningen, på sätt Hr Berg pag. G af Utsk:s betänk, föreslagit; men på det alt icke tiden måtte allt för mycket förhalas, eller för många svårigheter göras för den, som ärligen säljer eller köper lösegendom, att få köpet derom lagligen fästadt, vill jag föreslå, att det må vara tillfyllestgörande att afhandlingen öfverlemnas till domaren i orten, emot bevis och honom åliggande skyldighet att låta vid näst inträffande ing, samma köpeafhandling intaga i domboken. Vidare tillåter jag mig föreslå, att till rättelse för en executor i afseende på dylika förhandlingar, vid skeende utmätningar bör föreskrifvas, att alla de öfrige påbudna åtgärder, i afseende på offentligheten böra vara verkställda innan handlingarne lemnäs till fogden, och att, vid sådant förhållande, att denne icke sjelf verkställer utmätningen, utan i sitt ställe skickar annan person, han då bör lemna afskrift af en sådan handling åt förrättningsmannen, att till förrättningsstället medtaga.
Skulle det vara en signal, eller en varning? MAURICE. Sannolikt båda delarne! HENRIETTE. ha banvakter... Är jag som ett lokomotiv, efter som jag skall MAURICE. Och spårvexlare! Det är farligast vid vexeln! HENRIETTE. Så elak Ni kan vara! FRU CATHÉRINE. varit den snällaste och pligttrognaste mot de sina och mot dem han haft förbindelser till... Herr Maurice är inte alls elak; hittills har han FÖRSTA AKTEN MAURICE. Tyst, tst, tst! HENRIETTE till Maurice. Gumman är närgången... MAURICE. Vi kan ju gå ner till boulevarden, om Ni vill. HENRIETTE. hur hatet klöser mig... Gerna! ty här är icke mitt ställe; jag känner Går. MAURICE går efter. Farväl Fru Cathérine. FRU CATHÉRINE. Maurice! Ett ögonblick! Får jag säga ett ord? Herr stannar motvilligt. MAURICE Hvad är det? FRU CATHÉRINE. Gör inte det! gör inte det! MAURICE. Hvad? BROTT OCH BROTT FRU CATHÉRINE. Gör inte det! MAURICE. men hon intresserar mig. Knappt det. Frukta intet! Denna dam är icke i min genre, FRU CATHÉRINE. Lita icke på Er! MAURICE. Jo, jag litar på mig. Farväl! Går. AKT II. Auberge des Adrets. Ett kafé i teatralisk 1600-talsstil. Bord och länstolar här och der i vråar och prång. Väggarne dekorerade med vapen och rustningar; panelerna med glas och krus etc. Maurice i frackdrägt och Henriette i teaterdrägt vid ett bord med en champagnebutelj och tre glas islagna. De båda sitta midt emot hvarandra. Det tredje glaset står vid bordets fjerde sida inåt scenen der en tredje länstol synes vänta på den frånvarande »tredje man». MAURICE lägger sin klocka på bordet. han icke.
Jag anmälde mig för att uttrycka den åsigt, med hvars yttrande Frih. Ehrenborgh förekommit mig. Jag gratulerar till Hr Gr. o. Landtm:s tålamod, sorn icke redan påkallat bruket af klubban. Hr Dalman: Jag hade samma afsigt som de begge sista värda talarne. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, erinrade, att'Frih. Cederström anmält och yttrat sig, sedan den sist föredragna § blifvit afgjord och innan någon ny blifvit föredragen, samt att han yttrat sig i anledn. af ett utaf Hr v. Troil nyss afgifvet anförande. Att neka detta ansåg H. Ex. sig icke äga rättighet, då Frih. Cederströms yttrande ej varit grundlagsstridigt. 106 § Reg.F. Hr Dalman: Då jag i sista plenum tog mig friheten framställa det förslag, att hvar och en föredragande, som contrasignerar ett Konungens beslut, skall vara derför ansvarig, äfvensom att en föredragande borde äga rätt och pligt att vägra sin contrasignation, icke blott då han ansåg beslutet strida mot grundlag och allmän lag, utan äfven då han fann det i strid med Rikets sannskyldiga nytta, så afslogs väl mitt förslag, i hvad det angick ansvar för vägrad contrasignation å beslut, som voro stridande mot Rikets sannskyldiga nytta; men i afseende på andra delen af min framställning, eller om ovilkorligt ansvar, oaktadt till prot. antecknad skiljaktig mening, för hvart och ett beslut, sorn strider mot grundlag eller allmän lag, hänvisades jag till 8 § i ansvarighetslagen, hvarest stadgas följande: ”Uraktlåter Statssecret. att till Statsrådets prot. göra föreställning emot sådant Konungens beslut, hvilket han finner stridande emot Reg.F:s bokstafliga föreskrift, och, oaktadt Konungens ändock fortfarande vikande, att ett sådant beslut skall utfärdas, han då ej utöfvar sin rättighet och pligt att contrasignationen derå vägra, vare lag samma,” d. v. s. ”miste embetet.”
Detta synes alltför högt, då man besinnar, alt 8 mil beräknas för en dagsresa och dermed jemförcr 17 §., sorn bestämmer Landtmätarens traclamente till E11 R:dr 16 sk. B:co om dagen. Jag Den 9 April e. ra. skulle derföre tro, att 8 sk. i kostpenningar för hvarje mil vore tillräckligt, ty i förra fallet blifver tractamentet 2 R:dr B:co, då i sednare fallet det endast är 1 R:dr 16 sk. B:co om dagen. 5 §. sista mom. lyder sålunda: ”Tredskas jordägare, att, när derom ”tillsagt blifvit, kost och husrum för Landtmätare anskaffa, njute Landtmätare hand”räkning hos närmaste KronoBetjent till des”se förnödenheters erhållande på den tred”skandes bekostnad." Nog har man således varit försigtig att tillse, det Landtmätaren ej skulle lida brist, men man har icke med samma noggranhet förebyggt möjeligheten för delägarne att bli prejade. Landtmätaren förklarar sig sällan nöjd med den kost, som erbjudes honom på landet, emedan han i kostpenningar kan fordra 36 sk. under det han enskildt accorderar om kosten för 12 sk. Det borde derföre bestämmas, hvarmed Landtmätaren i detta afseende bör åtnöjas, och hvaruti husmanskost bör bestå. Den i 6 §. bestämda tariffen för ägors afmätning är uti för få underafdelningar, om meningen varit att alla variationer af marken skola upptagas. Mera jag tror, att Den 9 April e. m. *'9 man uppställt för många afdelningar, (i händelse afsigten är att göra tariffen begripelig för en hvar,) hvilka endast böra, enligt min tanka, vara 3:ne, för slättbygd, skogsbygd och ägor, sorn utgöra en blandning af begge, äfvensom ägor med en mängd impedimenta. Derigenom skulle mera enhet och enkelhet vinnas. Jag anser derföre, att den betalning tariffen upptager för inägor, i allmänhet är för hög.