Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ansträngde mig till och med att vara med i leken, gjorde ett och annat lustigt krumsprång, tumlade mig så godt jag kunde i teater, literatur och konst, men fann snart det fåfängliga i att agera kapplöpningshäst med arbetskärran skramlande efter sig, tätt i hälarne. Hon: I hofvarne? Han: I hofvarne — mycket riktigt! Hon: Vet ni hvad — efter det här lilla profvet att döma, bör ni ha skött en konversation alldeles förträffligt. K o n - versation, det var just hvad allt gick ut på. » Ledig » konversation om Gud och hela världen och ändå om rakt ingenting. Hon: Ja visst ja — sällskapslifvets flärd och ytlighet — • intet djup, ingen sanning i lifvet — jag kan det utantill! Men säg mig, är det inte en smula banalt i alla fall att sjunga alltjämt på den där gamla utslitna 203 trallen? Man får finna sig i det oundvikliga. Sällskapslifvet är nu en gång sådant det är. Man kan inte begära, att unga människor, kanske första gången de råkas, skola vara beredda att lägga hela sin själ p å. på. på bordet. Han: Ursäkta! Hon: Har jag missförstått er? Han: Fullständigt. Om ni vill ha tålamod, skall jag söka utveckla, hvad jag tänker. Det är inte mot sällskapslifvets ytlighet jag vänder mig. Det är mot kvinnornas. Hon: Ser man på bara! Han (bugande): Det är mot en viss grundåskådning, ett visst sätt att se lifvet, som man finner hos en stor del kvinnor. Hon: Jaså, inte hos alla ändå? Han: Nej, inte ens hos de flesta. Hon: Alltid en tröst! Han: Inte hos arbetarekvinnan till exempel. Hon: Jaså, inte hos arbetarekvinnan? Och inte hos tjänstflickan heller kan jag tänka mig? Han: Nej, inte hos henne heller. Hon: Och ni känner förstås hennes » grundåskådning » särdeles väl? Han (ler): Nej, låt oss tala allvarsamt! Jag syftar egentligen på unga damer, tillhö- rande den burgnare medelklassen; några andra har jag just inte kommit i beröring med. Hvad menar ni? Nej, vi skola ju vara allvarsamma!
Ian wander mig list mitt egenteliga föremal ra« pellerade Minister.Sraken; och denna företer wisterligen ifrän dest öswersta till dest nedersta delar den ömkeligaste tafla, som kai, stallas under Riksens Ständers ögon. Sjelfwa dek nyaste Reglemente, som stadgar härom är as ar 1766 en tidpunck, nog nära wär egen för att wäcka wär förundran öfwer det dä ännu sä illa beräknade behofwck; Men bivan frän den till denna dag framskridna mellantiden, warit Åtminstone läng nog, för akt nu stura den vrältwisa och den skada, jag wiil ej säga, det moraliska och physiska elände , som derigenom i vetta Rike upkommit. Intet torde till äswenkyrs starkare tala för nödwändigheten af en reform kill sörbättnng uti venna del, än att sjelfwa Konung IV /Xoork» den samma bäde insett och ömmat, samr i anledning deras aubcsalt dä warande Vkestdenterne uti Kongl. Cancelliet och Skats-Contoirer atl upgöra en ny Stat, som dock ej haft kiägon påföljd, sä lilct som någon af samma Konungs andra nyttiga Författningar, da det warit lika som ett egit ove, som utmärkt denne Konungs styrelse, att det äro eris Den 21 December. 1465 endast H.U12 owisa och opatriotisk» bestuc, som galt i rverkställighet och ästadkommit hela deras förderfliga werka n. Emedlertid sär jag nu draga mine upgister utur den i enlighet med. samma 1766 ars Reglcmem te för detta är 1809 af Kongl. Srats.-Conkoirct upgjorda och af betz styresman mig benägrr meddelade Stat för rapclierade Ministrar med mera. Där finnes upförd en Ambatzadeur med z,ooo R:ds. Pcnston.
Mitt namn är Johan Nybom. » — Vi reste oss aktningsfullt, uppgifvande äfven våra namn, samt fördristade oss inbjuda talaren att slå sig ned ibland oss och deltaga i v å r t symposion, hvilket han helt gemytligt genast gjorde. Hvem af oss hade inte hört talas om Nybom, läst hans dikter och varit förtjust? Han var den poetiserande ungdomens korag, den i sitt flor stående skandinavismens b a r d; hur h a d e icke af h a n s samlade dikter Byron i Grekland, Aminas sång ur Sista natten i Alhambra, Dannemora och Österby, Sverige, Den fattiges julafton va. fl. Och nu sa ' t han midt ibland oss. Den första punschbuteljen efterföljdes af en andra, en tredje o. s. v. Nybom ville höra talas om Tegnér. Vi berättade allt det vi visste och kanske mera därtill, ty inbillningskraften var uppjagad af alkoholen. Vart, gyrnnasiilif skildrades som en tvångsanstalt, hvarifrån vi nu kände oss fria. ' ii studentexamen hade vi ännu icke genomgått, och att blifva kuggade vore någonting förfärligt. » A lappri! » menade Nybom. » Jag känner en poet, som blifvit kuggad i » dimmen » (dimissions-examen till präst), » men skammen föll icke på poeten, utan på telogiska fakulteten. » Allmänt skratt Klingande glas. » Håll er bara styfva! » tillrådde han, » och prata inga dumheter, utan tig hellre. Ha ni hyggliga afgångsbetyg och icke glömt bort för mycket, är det ingen fara. » Sedan vi sålunda blifvit uppmuntrade,återtog samtalet en gladare anda. Nybom deklamerade för oss några eldiga strofer ur sitt rika förråd. Vi svarade med ett och annat, som vi kunde utantill af h a n s snillefoster. » Jag hör, att minnet icke sviker er, » sade han skämtsamt. » Då s k a l l ni nog bestå prof vet både i exegesen och mathesen. » Nytt skratt och drickande. Knappt hade vi hunnit sätta glasen tillbaka, förrän N. åter lät påfylla dem. Därpå höjde han sitt glas och vi våra.
NVis 145—147 återremitterades att af Utskottet rättas i enlighet med detta senare, af Ståndet nu fatlade beslut. Hvad Ståndet angående Draggar Armbultar m. m. beslutat frånträddes och antogs h.vad Utskoltet i denna del föreslagit och, de öfriga Stånden godkänt. Härigenom förfalla voterings-propositionerna, N:ris 148 och 149: Yoterings-propositionerna N:o 150 ogillades och ansåg Ståndet det af2:ne Prot. Utdr. d. 29 Mars 18 41. s5i Ständ fattade beslutet örn införsel-förbud böra gälla, enär art. förut är till införsel förbjuden. Volerings-proposilionerna N:ris 151 och 152 gilladesj Yoterings-proposiiionen N:o 153 ogillades och ansåg Ståndet art. vara genom 3:ne Stånds beslut till införsel förbjuden. Voterings-proposilionerna N:ris 154 och 155 gillades. Voterings-propositionen N:o 156 ogillades med åberopande af de vid Nio 150 anförda skäl. Voterings-propositionen 157—459 gillades. Ståndet frånträdde sitt beslut angående Plåtar förtente och antog Utskottets af de öfriga Stånden godkända förslag, hvarigenom voterings-proposilionen N:o 160 förfaller. Yoterings-proposiiionen N:o 161 ogillades och Preste-Ståndets beslut om införsel-föi'budet förfaller. Voterings-propositionen N:o 162 gillades. Yoterings-proposiiionen N:o 163 ogillades och Ståndets beslut om införsel-förbudet föi faller och i sammanhang dermed äfven lista alternativet i voterings-propositionen Nio 164, hvilken i öfrigt godkändes. Volerings-propcsitionerna Niris 165—171 gillades.
Ehuru jag tror, att Herr Hjerta till en del redan är besvarad genom de anföranden jag önskade skulle medfölja inbjudningen till de öfrige Stånden, tager jag mig dock friheten fästa Herr Hjertås uppmärksamhet derpå, att om skattebördorna nu okas för anslaget till materielen och Rikets försvar, så torde Herr Hjerta, Staten och Folket få sitt igen, då här blir fråga om anslaget till Götha Canal. Herr Hjertås anförande lades på bordet. Upplästes följande från nedannämnde Utskott inkomne Memorial och Utlåtanden: Frem ConstitutionsUtskotlet: Åf den 3 dennes: N:o 5o. Med Utlåtande öfver Konungens Nådiga proposition om förändringar i 19, i\ och 88 §§. af RegeringsFormen. 134 Den 13 O c t o b e r. Från StatsUtskottet. Af elen 17 sistlidne September: N:o 258. I anledning af återremiss å Utskottets under N:o 181 förut afgifne Betänkande, rörande Majoren von Steijerns underdåniga anhållan bos Kongl. Maj:t om evärdelig skattemannarätt å 2:ne under Starby Kungsgård lydande lägenheter. -I anledning af väckt motion om fritt spelsätt å NummerLotteriet, i händelse denna inrättning lomme att bibehållas. I anledning af Herrar Fullmäktiges i RiksgäldsContoret hemställan, att uppkommande Lönebesparingar under vacancer måtte få användas till understöd för Enkeoch PupillCassan derstädes. I anledning af väckt motion, att Hedervärda BondeStåndets Ledamöter måtte utan betalning erhålla 125 exemplar af Ståndets tryckta protocoll för innevarande Riksdag. Öfver väckt motion om pension för aflidne ÖfverCommissarien vid GeneralAssistanceContoiret P. A. Heyderichs efterlemnade Enka. Af den rt) sistlidne September: N:o 263. Angående ifrågaställd pension för nu mera framlidne En af Rikets Her rar JnstitiaeStatsMinistern 111. m. Grefve Fr. Gyllenborg. I anledning af Kongl.
Till fullgörande af hvad således är vordet äskadt, får Utskottet nu vördsamt anmäla, att, utan att ingå uti upptagande af alla de omständigheter, genom hvilka Hérr Prosten Palm och Lag-Utskottets Betänk and en. 363 Herr Doctor Hedrén förment sig kunna styrka, att det genom Kongl. Brefvet ilen l^ide October 1778 och de deruti ineddelte föreskrifter åsyftade ändamål icke vunnits, att de samma skola tvärtom hänfört till flere för Samhället skadliga följder och föranledt iill en nu rådande lättsinnighet och osedlighet, samt att det skulle vara för Samhälls.Ordningen nödvändigt, det inskränkning skedde uti den frihet, som de af oloflig beblandelse häfdade qvinnor, enligt berörde Stadganden äga till döljande af eget och barnfadrens namn, Utskottet, till undvikande af den störré vidlyftighet, besvarandet deraf oundgängligen komme alt medföra, tror det blifva tillräckligt att endast åberopa de skäl, dem Utskottet uti ifrågavarande Betänkande andragit, till ådagaläggande deraf, att de föreslagne förändringar uti berörde föreskrifter icke kunna hafva den verkan, sorn deraf förmodats, fran hvilken öfvertygelse Utskottet, i anledning af ornförmäldte anmärkningar, ansett sig icke kunna vika; Och då i öfrigt Utskottet nu får tillika tillkännagifva, att, enligt Utskottet tillsände Protocolls-Utdrag, dess berörde Betänkande redan den 7:de nästledne Februarii blifvit af Högloft. Ridderskapet och Adeln, Välloflige Borgare-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet bifallit, lärer Hgvördige Ståndet finna saken vara afgjord. De af Utskottets Ledamöter, som ifrån' de öfriges nyssnämnde Beslut varit af skiljagtig mening, hafva förklarat sig äfven nu dervid förblifva. Riksens Häglof. Ständers Lcig-Utskotts
Hon reste sig upp, öppnade dörren till matrummet, som nu var tomt, och började gå fram och tillbaka genom rummen, ty hon frös af en inre kyla, som lik en märg af bly låg i alla leder. Det skulle ingenting gagna till att ligga på en soffa och låta sig omhuldas, den klämmande känslan kring strupen skulle endast förvärras deraf. Hennes ansigte hade icke längre denna lena blekhet som förr, det var en gråaktig färgton, som ännu mer framhöll hur hon magrat, och det hade kommit ett hårdt drag omkring munnen. Hvad hon kände, var icke den forna klemigheten, det var i stället en sjelfgranskning som kunde ha tycke af den ruinerade affärsmannens öfverslag af sina tillgångar. Det var en blick som såg framåt, derför att det ingenting tjenade till att se tillbaka. Det var känslan af sjelfansvarighet som för första gången klargjort sig för henne. Som reaktion mot en till kult drifven sentimentalitet, var den böjd för att slå öfver till en annan ytterlighet. Det var som om hon nu sett sin enda räddning i att förhärda sitt hjerta mot hvarje varmare känsla. Det låg i detta hennes andliga myndigblifvande ingen glädje, intet frihetens andetag, ingen solglimt af hopp; medvetandet om det tröstlösaste armod var det enda det hade att skänka. På lån hade hon lefvat, – på lån från böckerna, lån från andras lifsåskådning, andras goda mening om henne, andras villfarelser, andras svaghet. Hvad egde hon som hon kunde kalla sitt, som hon sjelf lefvat sig till? Det steg en hatfull bitterhet i hennes sinne, derför att hon i denna kamp var kastad så helt och hållet på sig sjelf. Hon led, och för första gången utan att kunna klaga. Hvarför lär man oss då icke från barndomen att följderna af den obetydligaste handling kunna slå sig som fjettrar kring våra egna leder? Att ingen kan väga den andres känslor för att bestämma hvad som är det riktiga? Att det gifves en hemlig rättsskipning i vårt inre med alla tortyrredskap till sitt förfogande?
I sådan händelse hade 2 Stånd stannat emot 2, men då sådant ej är förhållandet och Hr Frih. o. Landtm, vägrar att framställa den contra-propos, som jag begärt, anser jag mig tvungen, i och för grundlagens efterlefnad, att yrka framställandet af denna propos., och att Hr Frih. o. Landtm, ville tillfråga Ståndet, huruvida Ståndet fordrar densammas framställande. Hr von Hartmansdorff: Det förundrar mig alt Frih. Cederström, vid detta tillfälle, ej skiljer emellan de olika förhållanden, som så många andra ledamöter, jemte Hr Frih. o. Landtm., riktigt åtskiljt, nemi. att yttra sig blott öfver den allmänna frågan, om skilnaden emellan inskränkt och oinskränkt bränningstid, och icke om frågan huru lång bränningsliden skall blifva, sedan inskränkningen är bestämd. Först då, när R. o. Ad. afgjort att bränningsliden skall vara inskränkt, är del i sin ordning att besluta om den skall bestämmas till 3 månader, såsom PresteSt. velat, eller till 6 månader, såsom BondeSt. antagit. Då först kommer det att visa sig , om någon votering i förstärkt Utsk. behöfves eller ej. Skulle R. o. Ad. stanna i ett tredje beslut, och t. ex. antaga 4, 5 eller 11 månaders bränningstid, så blir del fråga om votering, men icke förr. Således är Frih. Cederströms yrkande alldeles för tidigt. Jag bör hoppas, alt han sjelf inser delta och i sådan händelse afstår ifrån det yrkande han gjort. Hr Lagerhjelm: Jag är förekommen afHr von Hartmansdorff, och förenar mig med hopom i den anhållan, att 22 H. 4 26 Den ij Mars f. m. Frih. Cederström täcktes afstå ifrån sitt yrkande om inhemtande af Ståndets tanke i detta hänseende, ty mig synes saken vara fullkomligt klar och obestridlig. Frih. Hamilton: Jag kan ej linna annat, lin att två Stånd beslutat, alt bränningsliden skall vara 12 månader, ett Stånd 6, och det fjerde 3 månader. Således kan jag, lika med Frih.
Efter hvad som blifvit mig sagdt, lärer PresteSt. i denna punkt hafva beslutat bifall till K. M:s Nåd. Propos., hvilken bestämmer lönebeloppet för Registratorn i Just. StatsExped:n till 3000 Rdr. Otvifvelaktigt är att Eegistratorsbefattningen i detta Depart. är mer eller mindre ansträngande, och 390 Den 26 September. nila dessa tjenster äro de af den beskaffenhet att några andra befattningar icke kunna med dem förenas, emedan Registratorn är skyldig att vara på embetsrummet från kl. 10 f. m. till ^ 3 e. m. Under sådana förhållanden och då K. M är bäst i tillfälle att bedöma hvilket lönebelopp som för dessa embetsman erfordras, vågar jag hemställa att R. o. Ad. måtte lemna sitt bifall till K. åhs Propos. i detta hänseende, hvarigenom äfven R. o. Ad. skulle komma att stanna vid samma belopp, 3000 Rdr. Hr Cederschiöld, Gustaf: På de skäl som den siste talaren anfört, får jag instämma i hans yrkande och anhåller att E. 0. Ad. måtte, i enlighet med de grunder som förevarit för återremiss af ifrågav:de punkt, bifalla hvad K. M. i detta afs. föreslagit. Efter först till bifall å Utsk:s i afs. på ifrågav:do mom. gjorda hemställan framställd propos., som besvarades med Nej, beslöt R. o. Ad., att aflöningen för Registratorn inom Just. StatsExpedm skulle bestämmas till 3000 Rdr Rmt. Samma •punkt, mom. c. Utsk:s härom afgifna yttrande lades till handlingarne. 4:de punkten, mom. a. Hr von Koch, Nils Samuel: Då StatsCtsIcs första Betänk. föredrogs, hade jag äran yttra de skäl, på hvilka jag ansåg mig böra hemställa om bifall till K. åhs Propos. enl. hvilken Sekret, i min Exped:n föreslogs till ett lönebelopp af 4,500 Rdr.
Det torde också följa af hvad 6:le §:n innehåller, att bysatt gäldenär skall ur häktet lösgifvas, så snart han gjort rätt för sig. Det är väl sanni, alt sedan coneursen är utredd, kan gäldenären åter bysätles; men om man också genom 4 §'ns antagande beröfvar borgenären rättighet att bysätta gäldenären för sådan gäld, som blifvit i dennes concurs bevakad eller för hvilken han en gång varit bysatt , qvarstår likväl för borgenären rättigheten att bringa gäldenären till concurs. Anser man ej bysättningen vara ett större ondt än concurs, så måste det vara bättre, att en gäldenär kan bysättas, och att hans tillgångar derigenom kunna framtvingas, än att concurs för samma ändamål begäres. Jag har redan i mitt skriftliga anförande sökt visa, att man genom antagande af denna §:n snarare skulle befordra concurser, än förekomma dem. Att det blir ganska svårt, måhända i de flesta fall omöjligt, att bevisa det gäldenär efter coneursen eller bysättningen fått tillgångar, tror jag hvar oell en vid närmare eftersinnande skall finna. Huru många sätt man har uppfunnit för att eludera lagarna och för att genom konstiga tillställningar dölja tillgångar, så att de icke blifva åtkomliga inför lagen, det har en bedröflig erfarenhet tillräckligen visat. — Jag kan ej annat än fortfara i min önskan, att ifrågavar. §, måtte alldeles utgå. Härjemte tager jag mig friheten nämna, att den redaction till 4 §:n, som jag vördsamt föreslagit uti min reservation, blifvit uppgjord endast under den förutsättning, att R. St. skulle finna alldeles nödvändigt att något dylikt stadgande funnes. Hellie än att rättighet till edgång för gäldenären skall qvarstå, och att Konungens Bef:h:de skall åläggas pröfva huruvida edgång bör äga rum eller ej, skulle jag önska, att min redaction till denna § blefve antagen. Hvad särskildt belrnlfir rättigheten för gäldenär att gå ed, och skvl iighelen för landshöfdingen alt dämma till edgång; så tror jag att Frih.
St. länge och ständigt erkänt stridigheten emellan §§, nyttan och nödvändigheten af rällelse, och ingenting för öfrigt haft att invända emot de tid efter annan uppställda förslagen, har dock en bestämd motvilja alltmer och mer uppenbarat sig, antingen vid beredningen under första riksdagen, eller då formligt och slutligt antagande vid den påföljande skulle ske. Orsaken kan väl då icke gerna vara någon annan, än att sjelfva sakens natur framkallat motsatser och utbildat, i den män formen eller machineriet blifvit begagnadt, tvä alldeles motsätta sträfvanden — iklädande sig skepnaden af verkliga partier — hvaraf det ena har till syftemål att hindra grundlagsförändringar, genom att försvåra villkoren derföre, och det andra att göra dessa villkor lättare. Huru mycket skarpare dessa motsatser skulle framstå ifrån den stund fråga om represenlationens ombildning pä allvar blifvit väckt, kan en hvar inse, äfvensom att följden — eller slutliga resultatet af denna partibildnings-process — måste hafva blifvit hvad den nu också är, nemi. att ena partiet anser såsom försämring af dessa grundlags-§§ allt hvad det andra anser och yrkar såsom förbättring, och tvertom. Hvad som tillfälligtvis, af det ena partiet, som har öfvervigt, förmedelst 56 § gjorts till hvilande förslag vid ena riksdagen såsom dess mening, går ett säkert öde till mötes att afsläs vid den påföljande af det andra partiet, Den 5 April f. m. iOl och intetdera vill medgifva det andra att borttaga eller tillsätta en mening, ja ej ens ett ord i de gamla §§, oansedt deras erkända stora behof af förändring i mer än ett hänseende. R. o. Ad. vill fästa Utsk:s uppmärksamhet på, att någon likstämmighet i tänkesätt härom alltså icke ens med tiden är tänkbar att vinna på denna väg, helst det tvertom är uppenbart, att det motsatta sträfvandet, outrotligt till sin natur, oupphörligen skall stegras lill starkare grader, ju längre tid representationsfrågan fortfar att vara oafgjord.
Man kan väl ej bestrida rättvisan af denna grundsatts, da man endast betraktar Banken isolerad från Nationen. Men, då det förut är visadt, att Nationen skulle bli ruinerad genom en sådan operation, emedan hvarje penninge-egare under tiden ville hafva sine penningar till hands, för att begagna Conjuncturen, hvarigenom de fleste Näringsidkare skulle blifva störtade; så anser jag det högst nödigt, att man fäster ögat på Nationens bästa vid en sådan vigtig operation. Sjelfva frågan om grunderne för en Realisation, anser jag långt mindre vigtig, än de ämnen, som af Realisationen blifva beroende. Jag vill föreställa mig att Sedelstockens belopp är eller snart blir 30 Millioner R:d , hvilka skulle på ett eller annat sätt realiseras. Denna summa måtte vara högst obetydlig emot den summa, tom uppkommit under det vacklande myntvärdet på en tid af 7 år, och nu validerar easkildta Medborgare emellan, och består uti private Lån, skulder för Fastighetsköp , fordringar för utoorgade varor o. s. v. Alla de personer, som hafva fordringar, eller skulldér, eller penningar, blifva beroende af Realisationen eller myntförbättringen. Det är således högst vigtigt att i detta ämne iakttaga den aldra yttersta rättvisa. Nu företer det sig klart för allt förstånd,' att alla de afhandlingar, som angå 'Bankomynt, icke kunna bringas till ett lika belopp i Silfver, emedan Banko Sedlar nästan dagligen haft olika värde efter opinion och den bestämmelse, som uppkommit genom Vexelcours. Då hvarken nå - 528 Stalsoch Sanko TJtskottens Betankamlerti gon positif lag eller moralisk rättvisa kan ålägga mig att betala min skulld i bättre mynt, än det var den tid min skulld gjordes; så kan Lagstiftningen icke eller, utan att begå orättvisa , förandra detta allmänna myntvärde, förr än ett bestämdt allmänt Liqvidationssätt blifvit stadgadt till rättelse för mig och min Creditor.
Skeppsbron – den herrliga Skeppsbron! – med sitt sprittande, sorlande, idoga sjöfartslif, med sin skog af master, med sina flaggors rika färgspel – Sveriges guldkorss på botten af saphir, Danmarks silfver på rubin, Norriges tillsats i stenkol, föreningsflaggans smaklösa prål, den trefärgade franska och den trefärgade ryska (och samma färger till på köpet!), Englands blodröda duk och amerikanska Fristaternas sinnrika stjernkrans, tydande på egen lycka, på andras hopp! Der, Djurgårdens vidsträckta park, inom hvars ramar af lefvande grönska så många – snart alltför många! – zirliga «Fåfängor«, lika brokige ädelstenar, skimra mot solstrålarna och hägra i vattnets djupa spegel:
Jag har hört, att något stadgande i detta afseende är att förvänta; och af samma anledning har Utskottet ej ansett sig i förväg böra gora något förslag, destomindre, som Kidderskapet Och Adeln fästat Utskottets uppmärksamhet derpå, att Suppleanter ej få finnas. 79 §. i itiksdags-Ordningen lemnar likväl häruti Ridderskäpet och Adeln enskildt fria händer, men den innehåller och stadgar för de öfrige Stånden: Här han Ledamot i ett eller flere Utskott, anmäle sig först derstädes till ledighets erhållande, och gifve sådant derefter i sitt Stånds plenum tillkänna, hvarest, om ledigheten beviljas, hytt val till Utskotts Ledamot genast förrättasDet är således bestämdt, att en annan Ledamot i stället för den afgångne skall väljas. Vill mart häruti ha någon ändring, lärer man få vända sig till Cortstitntioiis-Utskottet, och något hinder derföre lärer icke vara. En sådan förändring, att om en Ledamot 1 Utskott aflägsnar sig från Riksdagsorten på någon tid, en annan Ledamot skall utväljas Ridd. o. Ad. Prot. X. Band. 23 354 Den Q November. alt innehafva hans plats under den tiden han är borta, tror jag är förmonlig, och sålunda tillgår det äfven i de öfrige RiksStånden. Men att på förhand välja Suppleanter till att inträda vid ledighet för dagen, tror jag icke är af någon nytta , emedan de icke kunna veta, när en ordinarie Ledamot är förhindrad, att i öfverläggningarne uti Utskott deltaga. Herr Cederschjöld: I anledning af hvad den sista värde talaren yttrat, utbeder jag mig att få påminna, att ett förslag till en Grundlags-förändring har, i detta afseende, kommit från Constitulions-Utskottet, nemligen att Suppleanter skola väljas i alla Riks-Stånden. Men som jag är osäker, huruvida detta Utskottets förslag blifver antaget af Presteoch Borgare-Stånden; så har jag trott, att Ridderskapet och Adeln skulle nu begagna sin rätt, att sjelfve derom förordna.