Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
(N:o 180); Remitterades till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet. och 4:o af herr Hörnstein, om nödvändigheten att öfverse den del al hospilalernes förvaltning, som rörer vården om sinnessjuke. (N:o 181) Remitterades lill Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet. Från Heder v. Bonde-ståndet. S. D. Remitterades lill Stats-Ut skottet'. l:o f Kongl. Ma jäs sedan den 2 3 dennes på bordet hvilande nådiga proposition, angående öfverlåtande till Malmö stad af mark, tillhörande Malmö f. d. fästning. 112 Prot.-utdrag den 29 December 4847. 2:o d:o clio cho, angående rusthållarnes inom det så kallade Kungsöhrs län befrielse från erläggande af nu utgående lösen för de ränte dagsverken, hvilka af deras egande stam-hemman skola utgöras; 3:o d:o d:o sedan den 23 på bordet hvilande nådiga skrifvelse, angående inqvarterings-skyldigheten i Stockholm; 4:o d:o d:o proposition, angående eftergift af kronans rätt till dana-arf efter aflidne collega scholae J.
Vill man göra sig litet mera besvär, kan man brodera remsor, fordra och kanta dem med rödt samt förse dem med en liten rosett, under hvilken de fyra ändarne mötas. På dukar och lakan knytes naturligtvis blott ett band midt om. (Slut i nästa n:r.) Från antikens kvinnovärld. T r e skisser för Idun af Vilh. Lundström. Äktenskapet. f ktenskapet — hvilken rik innebörd ligger icke förborgad bakom detta ords få, korta stafvelser! Mannens ädlaste förhoppninger, jungfruns blyga drömmar, familjens heliga syften, samhällets grundvalar, tillvarelsens gåta. Så finnes det också knappt något mera lärorikt studium än studiet af äktenskapets historia genom tiderna. Och den historian är också samhällets, kulturens, kvinnans historia. I det gamla R o m undergick äktenskapet en hemsk utveckling allt från Lucretia, den dygdiga, kyska, hängifna makan, som, hellre än att lefva fläckad, sänkte dolken i sitt hjärta, allt till Messalina, vidundret bland kvinnor, ilande från orgie till orgie. Mellan båda dessa ytterligheter ligger en följd af sekler och en rad af utvecklingsfacer, med obeveklig följdriktighet aflösande hvarandra. Viljen I då, mina damer, under några minuter kasta en blick på denna äktenskapets utveckling i det gamla R o m? Det skall blifva en dyster tafla, rik på skuggor, men i all sin hemska dysterhet djupt lärorik. • Hvar och en, som läser berättelsen om Lucretia och hennes sorgliga öde, skall ovilkorligen gripas af denna höga uppfattning af äktenskapets helgd, som rådde under Roms äldsta dagar. Jämnt 2400 år hafva rullat sitt kretslopp, sedan den olyckliga Lucretia gaf sig döden, och dock måste vi medgifva, att uppfattningen af äktenskapets renhet och helgd icke är högre nu än då, ofta icke på långt när så hög. I det gamla Rom fanns alltså i vidsträckt mån förutsättningen för en harmonisk utveckling af äktenskapet och en därmed nära förbunden lycklig utveckling af samhällets sedliga anda; orsakerna, att så icke blef förhållandet, kunna emellertid spåras ända in i äldsta tider.
Detta förhållande, så mycket mer anmärkningsvärdt, som Utskottet nu (och i sjelfva verket på goda skäl) vill berättiga sjelfva Riks-banken att på lån från Handelsoch Näringsdiskonten beräkna till och med 6 procents ränta, ingick icke uti det system för filial-bankers bildande, hvarefter dessa först organiserades, utan blef först vid nästföregående Riksdag beslutadt, och efter mitt omdöme hafva filial-bankerna derigenom blifvit uti sin rörelse underkastade ett tvång, som icke kan sägas vara statsekonomiskt nyttigt. Må räntan på deras från Riks-banken erhållna lån och kreditiv höjas, om så nödigt pröfvas, men må de ock på andra sidan få ega all den frihet vid bedrifvandet af sin rörelse, som lag medgifver. o a punkten. Under det Utskottet, efter hvad nyss är anmärkt, velat på ett nog eget sätt lägga band på filial-bankernas fria verksamhet äfven i fråga om deras egna penning-medel, har det pä en annan sida velat högeligen gynna dem, då det föreslår, att 7 millioner R:dr R:mt skola reserveras ensamt till direkta lån för filial-banker och att dessutom till kreditiv för dem skall anordnas hvad som erfordras. Större delen af dessa lån, äfvensom kreditiven, äro ämnade att utgå från Bankens reservfond, som äfven nu skulle bildas och — upptagande den indragna fonden för skiftesoch odlingslån, indragningen på fonden för fastighets-belåningen, indragningen på omsättningsfonden, indragningen på manufak - 4 Idur lill Banko-UUkollels Betänkande N:o 37. turfonden, det indragna kreditivet för Fahlu bergslag, bankens behållna vinst, de 1,300,000 Riksdaler Banko, som vid riksdagens början öfverlätos till understöd för Handelsoch Näringsdiskonten, beloppet af den inom linien förda sedelfonden m. m.—är beräknad att uppgå till en summa af omkring 7.959,988 Riksdaler Riksmynt, men kan icke förr än efter år 1860 till fulla siffran uppnå detta belopp, emedan de föreslagna indragningarne icke förr kunna till fullo inflyta.
Försegling af kärl, lådor och omslag, deri varor eller flyttgods transporteras: upphörande af afgiften derför 104. Försäljning å auktion inom hufvudstaden af varor och andra effekter: förändring i sättet och vilkoren derför 77. 4 G. Gevär, nya: om förvarande deraf m. m 52. Glasförare: förklaring af förbudet för dessa att i riket kringresa 41. Gottland: anläggande af apothek inom Hemsö socken derstädes 11. „ förändrad boningsort för provincial-läkaren för södra delen af ön 11. „ om bestämmande af minimi-beloppet för teckningssumman till en hypotheks-förening derstädes 83. Gymnasii-ungdomen i Vexiö: upphäfvande af förbudet för dem att gifva privat undervisning 4. Gårdfari-handeln: ändringar i förordningen derom 78. Götheborgs och Bohus län: om Landshöfdinge residensets derstädes förläggande till Uddevalla 101. II. Halland: om utbekommande från Danska arkifvet af äldre handlingar, rörande denna provins 62. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 LogUttkottitS Betänkande N:o 89* 5$ för kostnad och skada, och domen fulU göras, efter ty sorn i 26 Cap. sägs\ vare ock den, som vunnit, skyldig att underl råtta sig af domaren, om vddjadl är: och der sd skett, läte ock hau det teckna, till sin rättelse, a dombref sitt: der md ej fordras serskild betalning fåre. Vädja de bada: gange dermed sammaledes. Par« terne skola sedan till Hofrätt komma, Utan stauning eller serskild kungörelse. Vädja de ej, som nu är föreskrifvet 5 ätande Häradsdom fast. a §> Vill den, som Under Hofrätt vädjat i sitt vad sedan öfvergifva ,• kungöre det sin vederdeloman, inom hälften af den tid, som han eljest skulle till Hofrätten komma. Gör han det ej, och kommer svaranden dit, njute han betalning för kostnad sin. 3 Denna §. upphör att vara gällande* 4 §•
Af hela båtsmansstyrkan beklädas 438 man af Kronan och 6 man af rotehållarne. Vägarnes underhåll är för landtbrukaren, synnerligen i ett glest bebodt land, ett svårt onus. Väglotternas längd, svårigheten att på nära håll erhålla passande grusningsämne, de svåra utskärningar, som vattenflöden ofta göra, samt slutligen väglottsinnehafvarens ofta flere mils afstånd från sitt vägstycke, äro lika många hinder för goda vägars underhållande sommartiden, dock kan det icke bestridas, att detta 60 Läns landsvägar äro vid alla tillfällen farbara. SnÖplogningen har vållat Kongl. Maj:ts Befallningshafvande mycket bekymmer. Norrländningens fäderneärfda ovana att alltid köra i samma spår, de svåra och många jernoch virkestransporterne vintertiden, samt de här brukliga vägförstörande skacklarne på vinteråkdonen äro de orsaker, som, i förening med oefterrättlig plogning, vållat, att vintervägarne aldrig varit sådana de bort vara. All anledning är dock att ett bättre' förhållande inträdt, ty sedan Kongl. Maj:ts Befallningshafvande lemnat bestämda föreskrifter för vintervägarnes underhåll, och dessa föreskrifter, efter att i Kammar-kollegium i några mindre betydliga delar vara jemkade, blifvit af Kongl. Maj:t i nåder gillade, har åtminstone den förbättring inträdt, att en resande nu kan färdas med en tvåspänd släda, hvilket förr icke varit fallet. Skjutsningen är på de flesta större gästgifvaregårdar ställd på entreprenad; meri, ehuru denna inrättning måste erkännas vara en stor lindring för jordägaren, blifver den dock år ifrån år mera betungande än den förut varit, emedan de resandes antal årligen betydligt ökas, i följd hvaraf bidraget till entreprenören ock vid hvarje ny entreprenad blifver högre. Skjutsregleringen i Södra Ångermanland beror ännu på handläggning inom fögderiet. Fattigförsörjningen sker fortfarande dels i fattighus, dels genom utdelande af matpersedlar, som af församlingarnes medlemmar sammanskjutas, dels genom inackordering, dels genom sockengång. För alla fattigvårdssamhällen äro reglementen fast ställda.
Det bör Tullen bestämmas till vissa procent af värdet, hvarvid Utskottet, för att i möjligaste måtto utestänga alla misstag och underslef, trott följande Stadgänden böra fästas imiio för alla sådane varor, hvilkas vär~ den inom hvarje särskildt slag icke kunna betydligen höjas eller sänkas utan äro af någorlunda likartad beskaffenhet , såsom t. ex. Socker , Hampa o. s. v. bör Xongl. Maj:t och Ifikets Commerce Collegium, eller det Ämbetsverk, sorn med de till handeln hörande ären. der får närmaste befattning , hvarje Quartal, så väl af Svenska Consulerne infordra pris-couranter, som ock af Mäklare i Stockholm och Götheborg vid samma tider inhemta, under eds pligt lemnade uppgifter på försäljnings-prisen å partievis föryttrade oförtullade utländska varor; af ofvanberörde , dels af Consulerne insände pris-couranter, i Svenska Banco sedlar uträknade, dels ock af Mäklarnes uppgifne försäljningspriser, kommer sedermera af ofvan» nämnde Styrelse-verk, att uträknas och fastställas ett medelpris, till grund för den Tullprocent , som under påföljande året bör utgöras af alla de varor , för hvilka den kan på detta sätt bestämmas ; hvarförutan samma Ämbetsverk äfven torde, till mera visshets ernående, finna nödigt, att af Consulerne och Mäklarne fordra classification å de varor , hvarå värde kan sins emelian variera, såsom Caffe af o - 5 42 BwiHnings-Utskottets Betänkanden. lika slag och Virginia, samt Marylands To* . baksblnl n ed hern. — 4:o Med alla Badana Varor Siel', hvilkas värde pä tiena sätt ärligen fastställas, i anse» ende tili den större olikhet , sorn inom hvarje särskild Bort räder, äfvensom de, hvilka icke i Tulltaxan , äro nämnde
B onde Ståndet, hvars medlemmar väljas bland den hedervärda medborgareclass, sorn utgör ursprunget till alla andra Stand och är Statens egenteligaste och naturligaste styrka, föreställer den bestån* dande Naturkraftent ihärdigheten och allt annat Dtu 17 M*rtii, 777 uppehållande af hvad Staten atter, om ock, genom andra medborgare förädladt och användbarare gjordt. Om en controll på detta Ståndets åtgärder vid Riksdagarne fordrades, så tycke* mig inga andra kunna påkalla den, än medborgare af den dass, Ståndet representerar, och hvars fördel och bästa det åligger, att bevakaSåledes vore Bönder de enda, som med skäl skulle kunna fordra tillträde vid BondeStåndets öfverläggningar, för att tillse huruvida deras Representanter uppfylla det förtroende de äga, och de pligter de åtagit» Alla andra medborgare, sakna annan orsak, än nyfikenhetens, till begäran om inträde vid nämnde Stånds plena; och då Ståndets principaler dervid dels icke kunna, och dels icke vilja infinna sig, så har detta Stånd förmodeligen af sådan orsa-k afslagit den äfven der väckta publicitets/rågan, såsom med nu varande representationssätt, icke för detta Stånd öfverensstämmande. Det samma vöre förhållandet med Borgart Ståndet, (sorn föreställer det konstfulla, industriella, beräknande, ombytlig* och till allt sträfvande i Statskroppen, en motsats, en stridighet af BondeStåndet,) om icke just detta Ståndets anda, att genom speculation och konst tro sig kunna sammanhålla och styra allt, skulle medgifva en publicitet, som just derigenom blir behöflig, och ändamålsenlig, att inom Hufmidjladen finnes Centralkraften, och i hvarje Städ, der Riksdag kan hållas, delar deraf, nemligen: principaler af Ståndet som vid dess redan beslutna offenteliga öfverläggningar äga intresse, af att bevista deras Fullmägtigas 7/8 Den 17 Murtii, plena, om ock samfällt med 3ndra, emedan rä6tan alla medborgare kunna hänföras till detta stånd.
Likaså i läll han under fullmyndigheten fått låna en persedel, hvilken hos honom funnes qvar, när omyndigheten inträdde, skulle förmyndaren, i brist af bevis på lånet, kunna vägra att återställa den lunta persedeln, oaktadt låntagaren erkände, att densamma rätteligen långifvaren tillhörde. lin orättvisa af denna beskaffenhet, gjord af förmyndaren till fördel för den omyndige på andras bekostnad, synes mig helt annorlunda förfördelande och förkastlig, än den orätt, myndlingen kan komma i tillfälle att göra sig sjelf genom falskt erkännande af skulder. Det kan väl icke antagas för regel, att en menniska heldre ljuger till sin skada, än talar sanning till bevarande af sin rätt. Om det förra någon gång kan hända en vanartig varelse, i beräkning af något åt sig gjordt förbehåll att hos den falska fordringsägaren åtkomma viss andel i den orättmätiga fordringen, och af nöjet att förslösa, hvad sålunda blifvit honom (myndlingen) sjelf frånsnilladt; så mäste dock detta fall anses för undantag, hvars inträffande icke obevi sadt förutsättes, utan måste bevisas, för att kunna såsom verkligt antagas. Hvad som, i brist af bevis härom, händer, är till skada för den, som sjelf velat sådan skada sig tillskynda, då deremot genom vägradt vitsord åt ett erkännande af honom till annans fördel kan uppkomma och bör förmodas uppkomma orättmätig förlust för denne. Jag skulle tro, att företrädet imellan dessa regler för rätt och lagskipning ej är tvifvel undcrkastadt. Den andra af berättelsens artiklar, som jag trott mig böra ytterligare redovisa, är den nästföljande, hvilken rörer ett på annans ägor olofligen uppbygdt hus. Jag har kallat det ett våldförande af äganderätt, således ett väld, att bygga på annans jord utan hans bifall och utan, laglig rätt. Mig förekastas, att hafva orätt nyttjat denna benämning, emedan våld ej kan äga rum, der intet motstånd göres. Har jag sålunda nyttjat ordet i orätt bemärkelse; så är det af brist på bättre vetande.
»En liknande anmärkning har jag redan haft den äran att göra.» »Men hör ni, pojkar, skulle det inte kunna låta sig göra, att ni bodde i ett rum tillhopa? Det blefve ju alltid billigare.» »Nej, morsgumman, det går inte.» »Hvarför inte det?» »Tror du jag kan läsa, när den der kommer dragande med alla sina bekantskaper?» Walter såg bort åt Karl, som satt på soffan med håret uppkördt i nacken som den uppstående kammen på en dufhane. »Då finge jag väl stanna i Lund till evig tid, och det har jag alls ingen lust till.» »Men, Karl lille, nog läser väl också du?» Modern såg bekymrad på sin äldste son. »Visst f-n läser jag!» svarade denne i sin sömnigaste vresighet. »Usch, Karl, att du svär!» utropade modern och satte händerna för öronen. »Ja om du läser eller ej, så vill jag inte ha dina så kallade vänner att trampa tårna af mig, så mycket är säkert.» »Det låter alldeles som om de inte kunde anstå dig!» »Kanske.» »Kan du säga att jag umgås med andra än med fina pojkar?» »Fina? Ja, för du anser det fint, bara man kommer pekande med en sigillring på näfven och kan vräka sig emot kypare och cigarrfröknar.» »Det är inte alla, som af bara högfärd måste gå för sig sjelfva som de stora gässlingarne!» Karl fick uppsynen af en retad dogg. »Onödigt att tala om det som blir min ensak», svarade Walter högdraget. »Det är väl också onödigt att tala om att du » Karl hade rusat upp ifrån soffan. Det låg något rått och brutalt i det breda ansigtet med sin starka underkäke och sina tjocka, trumpna läppar. Walter hade stannat. Han fäste en styf och genomträngande blick på brodern, tvingande honom till tystnad. Derefter återtog han lugnt sin afbrutna promenad, men hans ansigte var en liten nyans blekare än förut. »Usch, det var då ett förfärligt käbbel!» klagade fru Björk i en ton som om detta vore någonting nytt.
Sedan et-t sådant bolag blifvit bildadt och kontrakt emellan bolagets direktion samt styrelsen för allmänna vägoch vattenbyggnader i behörig ordning afslutadt, enligt hvilket arbetet bör vara fullbordadt inom 1870 års slut, har direktionen i sistlidne Januari månad till Riksgälds-kontoret aflemnat skuldförbindelse å hela det af Rikets sednast församlade Ständer beviljade lånebeloppet, 437,500 R:dr, under förutsättning att bolaget, som omedelbart derefter fick lyfta den del af lånesumman eller 235,000 R:dr, som under nu gällande statsregleringsperiod borde utgå, skulle genast efter nästa statsregleringsperiods ingång, d. v. s. i början af år 1867, få lyfta återstoden eller 202,500 R:dr R:mt. Bolaget ansåg sig desto säkrare kunna påräkna att vid nämnda tid få lyfta denna låneåterstod, som 7 mom. i 140 § af det för Riksgälds-kontoret vid förra Riks mötet, utfärdade Reglemente upptager det från långliga tider tillbaka af Rikets Ständer gillade stadgandet, att för kanalanläggningar och andra vattenkommunikationer, m. m. beviljade ”lånemedel få, sedan behöriga handlingar aflemnats, lyftas på en gång vid den tid de, som åtagit sig arbetets fullgörande, sådant åstunda, såvida icke särskild föreskrift angående tiden för lånets utbekommande blifvit meddelad.” Då någon sådan särskild föreskrift icke blifvit af Rikets sednast församlade Ständer meddelad, enär sistbemälde Ständer, som beviljat hela lånesumman, blott förbehållit sig att deraf endast 235,000 R:dr skulle under nu pågående statsregleringsperiod 392 Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
St. för sin del beslutat: aj) att, vid de tillfällen, då det bestämda årsprisel inom Länet eller Districtet uppgår till lika belopp, eller öfverstiger det uträknade medium af de senaste 10 årens markegångspris i samma Län eller District, uppsägning till leverering in natura af räntegifvare får ega rum, men då sådan uppsägning ej sker, skola räntepersedlarne lösas efter medium af sistförflutne 10 årens markegång; F) att, då berörde årspris understiger medium af senaste 10 årens Expeditions-Utskotlels Förslag lill und. Skrifvelse N-o 344- 223 markegSngspris inom samma Län eller District, är det väl räntegifvare öppet, innan Januarii månads utgång, på hittills vanligt sätt, tillsäga, örn han vill utgöra prasstationen in natura; men i det tället åligger det honom, att, vid levereringen, contant till ränletagaren betala skillnaden emellan löpande årets lägre pris och det stadgade io års markegångspriset; c) att, då leverering in natura icke sker, forsel-lön, på sätt hittills egt rum, af räntegifvare erlägges, samt att, då räntegifvare uppsagt lill leverance in natura, han jemväl för hvarje tunna råg eller korn betalar 16 sk. samt för hvarje lunna hafre 12 sk., allt Banco, till räntetag3ren, såsom ersättning derför, att dennes uppsägnings-rätt, i följd af föregående bestämmanden, hädanefter upphör. — För de räntor, sorn äro Kronan behållna, erlägges icke någon forsel-lön; d~) att, vid tillfälle af leverering in natura, gäller, i afseende på levererings-ställe och ort, hvad nuvarande Författningar derom bestämma, med det tillägg, alt räntetagare icke må ega rätt anvisa ränta från socken eller enskild räntegifvare på mera än ett ställe; och e) förenämnde stadganden böra likväl icke lägga hinder i vägen' för träffandet af serskilda öfverenskommelser emellan räntegifvare och räntetagare, då de derom ömsesidigt åsämjas. 6:0
Och nu måste jag gifva dig det i största korthet, efter som tiden hastar och jag knapt vet, om Idun, som har brådtom ut till sina vänner kring landet, ger sig tid att vänta på mitt opus. Francine de Riverolles, af sin mans ungkarlsvänner helt nonchalant kallad Francillon, är en innerst trofast, god och ädel Mot denna bakgrund af martyrlik uppqvinna, fast än hennes vanor förskämts i en ofFringslusta hos den äldre och förlåtande omgifning, som är henne ovärdig, och hennes godhet hos den yngre framträder skarpt Berlynne blifvit retligt och nervöst genom misstas — den » oqvinligas » — kraf på rättvisa räkningarna i äktenskapet. Hon älskar sin man med en innerlighet och ett allvar, som ochtrohet. Och här är det, som det franska och det göra henne icke så litet olik de damer, dem franska literaturen vanligen framvisar. Och svenska dramat ha sin beröringspunkt. hon ställer ett oafvisligt trohetskraf på honom I trohetskrafvet. Den franska tendensdramaturgen ställer liksom på sig sjelf. Hon säger honom detta, fram samma fråga till diskussion: » Har manber, smeker, och hotar slutligen att vedernen rätt att fordra qvinnans öfverseende med gälla lika med lika i samma ögonblick hon får visshet. Lika känslolös för hennes hot hans snedsprång? » Dumas fäller samhällets dom, sedan han som för hennes smekningar och böner, lägger dock tillräckligt tydligt reserverat sig mot grefven blott handen på hennes panna och den samma genom att låta sin hjeltes närmasäger: » D å en hederlig qvinna talar som du, ste omgifning, hans far och vänner, moralihar hon feber och bör lägga sig och sofva. sera emot hans egoistiska fordran på trohet Godnatt! » Dermed går han — till klubben, af sin hustru på samma gång som han betill operabalen och derifrån i sällskap med en i ungkarlskretsar väl känd dam till hotell gär ohämmad frihet för sig sjelf. I den förmodan att allt detta intresserar Maison d ' or för att supera. Francine följer honom.
O Gud! jag prisar dig För detta ädla stöd din lära du vill unna! Jag icke om din son har något mig bekant, Men om dig Riddar Carl det sagt, så är det sant. Hur kallades din son? WÄINÄMÖINEN. Jag Soini honom nämde. PATER ANTON, med liflighet. Det var mitt namn som barn. EMOINA. Du ofta talt, min far, Om märket, som min bror på högra skuldran bar. En korsad qvist, som föll och skrämde Min mor, kort förrän han blef född... PATER ANTON, ytterst lifligt. Jag bär Ett märke... WÄINÄMÖINEN, utom sig. Låt mig se! (Blottar Pater Antons skuldra och utropar.) Min son, min son du är! (Omfamnar Pater Anton med häftig känsla. Allmän rörelse.) Min Soini, o mitt barn! Dig sluter jag i famnen Hvad känsla utan namn! Jag gråtit dig som död! Du lefver, o hvad fröjd! (till Emoina) Och du, mitt ljufva stöd, Min hulda dotter, kom! (Sträckande andra armen mot henne, sluter han sina båda barn emot sitt bröst.) EMOINA. Bror! PATER ANTON, Syster! WÄINÄMÖINEN. Dessa namnen, Uttalade vid fadershjertats slag, Med lifvet mig försont! Af glädje gråter jag, O, mina barn! vid detta fadershjerta Nu sluten ömt ett syskonligt förbund, Stödjen hvaran, vid lifvets år af smärta; Stödjen hvaran, vid glädjens korta stund. Sällhetens frö kan endast gro i skygden Af uppfylld pligt och fasta ömhetsband. Helgen Ert lif, åt Gudaläran, dygden; Helgen Ert lif, åt frihet, fosterland. ALLMÄN CHOR. Helgom vårt lif, åt Gudaläran, dygden; Helgom vårt lif, åt frihet, fosterland. WÄINÄMÖINEN. Och Finlands Gudar, J, min känsla icke jäfven, J, hvilka blidkade kring helga trädet stån. Af årets rika skörd J endast offer kräfven Åt Tapio en tupp. (till folket)