Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
På samma gång man är sinnad så förfara höres, löjligt nog, en Fullmäktig i Banken denna afton strängt vidhålla grundsatsen, att icke sammanblanda Bankens och Statens affärer. Jag har icke kunnat förstå hvarföre icke Hypotheks-föreningarne, redan för en 3 ä 4 månader sedan, tagit några messyrer för att hjelpa sig ur förlägenheten, eller sökt rädda sin kredit genom en förening sins emellan, men så länge de kunna lita på att Riksg:sKont:s och Bankens Fullmäktige, såsom deras agenter, bistå dem, så länge lära de minsann akta sig för några åtgärder. Derföre är den erkända Svenska lojheten oss en borgen. Derföre uprepar jag, att det är af största vigt att få ett nyttigare prejudikat stadgadt, dot nemi., att förfallen skuld till Riksg:sKont. inbetalas på dagen, och detta utan krus och komplimenter Hr Akerman: Jag hade sannerligen icke trott, att man skulle vilja vältra skulden för den missräkning, som ägt rum, på Riksg:sKont:s Fullmäktige. Så vidt jag vet, hafva icke mer än 2:ne kalkyler blifvit upgjorda detta år, med afseende å RiksgisKont:s ställning, den ena d. 29 Jan., och här åberopad af 2:ne föregående talare, den andra d. 15 i denna månad, som af mig blifvit åberopad. Om nu StatsUtsk. hade, med aktgifvande på den kalkyl, som upgjordes d. 29 Jan., behagat anteckna de utgifter, som. till följe af StatsUtsIcs förslag till R. St:r, blifvit ålagde RiksgrsKont. att besörja, så hade StatsUtsk. utan tvifvel, vid afgifvande af detta Betänk., bordt erinra sig, att ställningen med Kont:s tillgångar var betydligt förändrad. Hr Bildt säger visserligen, alt en upgift om kassabehållningen afgafs d. 1 April, men denna kassabehållning har ingenting att göra med ställningen i sin helhat, utan visado blott den för dagen varande kontanta be hållning.
Götha Hof-Rätt, den 2q Juni i832, fastställd och enligt hvilken Enkan Lenholm, som, emot sitt förnekande, icke funnits lagligen öfvertygad att hafva den i hennes namn tecknade borgen afvetat eller medgifvit, från all påföljd af densamma är vorden befriad; att emedlertid och sedan både Alsing och Pilgren en längre tid hållits i bysättning, derunder den senare aflidit, efter alt hafva gjort concurs, sökanden, såsom inlemnare af Låne-handlingai ne, blifvit, i anledning af förhållandet med Enkan Lenholm? borgen, krafd för skulden, samt nödsakad att, då icke minsta tillgång funnits, hvarken hos Alsing, som efter lösgifvandet från bysättnings-häktet blef en kringvandrande liggare, ulan något kändt tillhåll, eller hos Pilgrerij betala hela Capitalet, 4qo Rdr, som till Låne-Conloret erlagts den 11 November 3833 ; och har vid sådant förhållande Herr Öfversten, enär han icke egt ringaste anledning att befara något svek vid Enkan Lenholms borgensteckning å en skuldförbindelse, som skulle begagnas för alt dermed verkställa omsättning af ett mot hennes borgen redan utgifvet lån, samt bemälda enka, enligt livad Konungens Befallningshafvande i Skaraborgs Län gifvit Låne-Contorets Direction tillkänna, för flera år sedan i fattigdom aflidit, så att, jemväl för det fall, att han erkänt sin omförmälda borgen, tillgång lill betalning hos henne skulle hafva saknats, anhållit, det honom mätte förunnas eftergift af all, efter lånets förfallotid upplupen, öfverränta.
S. D. Ånyo föredrogos och biföllos Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet den 29 sisllidne Mais och den 3 dennes på bordet lagde Betänkande, N:o 138, i anledning af väckLa m »tioner om Presterskapets aflöning; och Utlåtande, N:o i3p, i anledning af väckta motto ver om förändiing af lönevilkoren för Preste-Adjuncter i allmänhet, samt om inrättande af Sacellanier i Lunds Stift; hvarigenom Ridder kapet och Adeln äfven besvarat Hedervärda Bonde-Slå odels, gerom Prof ocöi Is-utdrag af den 6 dennes, gjorde inbjudning till instämmande i Bonde-Ståndets, genom bilaff »till ofaunämnde Betänkande, l\.'o 138, fattade beslut. S. D. Då nu ånyo föredrogos ej mindre Allmänna Besvärsoch I konomi-Ulsk» tels deri 29 sisllidne Mars och den 3 dennes på bordet lagde ytterligare Betänkande, JS:o i/jo. angående Slångjerns-smidet och d< n giöfre jernhand teringen samt koihandein i Rik '., än ock Hedervärda Bonde-Ståndets, genom Protocolls-uldiag af den 6 dennes, gjorde inbjudning till instämmande i hvad Ståndet, vid pröfningen af ofvannämnde Betänkande, 140, beslutat stannade Ridderskapet och Adeln i följande btslut: i';.) den i i:’sta punkten föreslagna tidsbestämmelse, nemligen ”'under ”de första 5 åren, hlef icke antagen, utan ansåg Ridderskapet och Adeln ingen tidibeslämmelse böra beslutas; 2:0 mom. litt. a} i i:sta punkten ansågs höra erhålla följande lydelse; ’ 0 nskräukt vigföringsrätt beviljas för Stångeller Manufaclur-jern ”fiån härdar inom och utom Bergslag, derest de, utan beräkning af den ”tillökning, som Kungl. Kungörelsen af den 26 October 1838 medgifver, ”äro privi egierade till minst 4^0 Skeppund.
Ridderskapet och Adeln inno Af Herrar Grefvarne Joli Henning Gyllenborg och Jacob Melcher Spens, att en del utaf de Kungörelser, Konungens Befallningshafvande uti Länen utfärda, afse Stadganden för hela Allmänheten i Länet, och att ett i dem begångit misstag om Lagars och Författningars rätta förstånd eller öfverskådande af rättigheter och Embets-ålig. ganden, ägde ert på det allmänna skadligt inflytande, sorn fordrade snar rättelse , äfvensom att det tillika vöre nödigt, att Justitiä3-Cancellairen och Justitia-Ombudsmannen, som det tillhörde att vaka öfver Forfattningarnes enerlefand, ärhöllo officiel kännedom om hvad i sär - Lag-Utskottets Betähkandeh. 513 slcildtfe delar deraf bier ve förordnad!: att anledningen, förloppet och resultatet af menighfeis hötande i mål af allmännare vigt* icke eller börtie varå ökände af justitiäs-Cancellairéri och J list iiiseÖmbUdsmätihen; och air, då Uisköttt t, i afseende å frågah om innehållande af debiterade afgifters Utmätning när jäf emot ktafvét göves, åberopat de om uppbörden af Kronooch Bevillnihgsrrtedlen Utfärdade Författningar, desatttmaS föreskrifter bort af Utskottet uppgifvas , samt deras tillräckliga bestämdhet och öfverensstämmelse med i-ättvisans fordringar tillika ådagaläggas; samt 2S0 af Herr Eberhard Munck af Rosensköld: att förslaget om Konungens Befall.nirtgshafvandes åläggande, att till justitiää-Cancellairen och JustitiaeÖmbudsmannen insända de kungörelser, sorn af dem Utfärdas, skulle medföra väsendtlig nytta
Tredje Capitlet, om Lagmans -Ting, upphäfves. 4 Cap. Öfverskrift?!! af detta Cap. ändras sålunda : jExp.-Utsk. Förslag till uncl. Skri/v. Härad s-ting skall hällas, sorn kallas urtima Ting. a §. Sista punkten i denna §. eller orden : ”Om Serskildt Lagmans-ting vare Lag samma/’ utesiutes. Femte Capitlet, om Kämners-Rätt, upphafves. 6 Gap. Om Rådstufvurätt. Detta Capitel kommer alt erhälla följande lydelse: 1 §’ Staden) med de egor, sorn dit lyda , och inom dess rågång belägna är o, vare Rådstuf vurätts Domsaga. 2 §• Ar Strul större, än att de mål, som till Rådstujvurätt höra , af en Rätt skötas kunna; vardén flere Rådstuf vur ätter för ordnade, och gör omålen dem emellan så fördelade, som å hvarje ställe lämpligast finnes; dock så att Lagfarts-, Intecknings-, Ågtenskaps-, förords-, Boupptecknings-, Arfs-, Testamentsoch Förmynderskaps-ärenden i a8 Exp.-Vtsk. Förslag tili und. Skri/v. N.o 43q, för' hela Staden, till en och samma Batt höra. Är Förmyndare-hammar i Stad inrättad. då skola frågor om Arf, Testamente, Förmynderskap och omyndigas vård der upptagas och dömas; och varde Förmyndare-kammar „ i ty mål, såsom Rådstufvurätt ansedd. 3 §. Hvar måndag, eller, när helgedag å. måndag inträffar, nästa sockne dag derefter, skall Rådstufvurätt hållas; träde ock Rätten dess emellan tillsamman, så ofta det tarfvas och Ordföranden derom tillsäger. Då skola Borgmästare och Rådmän klockan Nio till Rådstufvu komma. 4 §• Vid årets början, innan Rådstufvurätt första gång till Domsäte träder, skall Gudstjenst Jullius. 5 §. Rådstufvur ätts
Jag finner nu, att dessa anmärkntr blifvit så fullständigt vederlagda i Hr Strussenfelts reservation, att jag anser öfverflödigt uppehålla mig dervid och förenar mig blott med reservanten; men jag vill ändock nu ej vidare yrka på bifall till Konungens proposrn, enär den liufvudsakligaste bristen i nu gällande lagbudet blifvit genom Utsk:s förslag såvida afhjelpt, att för olika grader af brottet olika straffbestämmelser skulle komma att äga rum. Jag tror således, alt man kan vara belåten med denna af Utsk. föreslagna rättelse, och begär i följd häraf propos. till bifall å betänk. Hvad formfrågan angår, vill jag blott upplysa, att det icke är första gången, som R. St. modifiera eu K. propos. om lagförändring. Följden blir blott en contrapropos. , ty då Konungens propos. icke i sin helhet blifvit antagen, kommer R. Sl:s contraförslag att föredragas i Högsta Domstolen, och K. M. lemnar derefter sitt svar antingen till antagande eller förkastande af förslaget. Så har det tillgått vid flera tillfällen, och bland annat år 1818, då jag bestämdt påminner mig, att concurslagen antogs efter en af R. St. afgifven contrapropos:n. Hr von Stahl: Det är icke i anledn. af det klander, man riktat emot Utsk., som jag nu ånyo begärt ordet, utan endast för att bemöta den af Hr Dalman framställda grundsats, att man här icke fick laga så mycket rättsgrunder som icke mer politiska skäl i betraktande. Jag svarar härtill, att en brottmålslag, som stödjer sig på annat än rättsoch förnuftsgrunder och som är till för enskilda afsigter eller politiska beräkningar, måste vara och förblifva en förderflig lag, hvilken, om den derjemte innefattar grymma och barbariska straff, inom kort skall i sin tillämpning och sina följder visa alla de vådor, hvartill ett sådant, allmän ordning störande oförnuft leder. En sådan lag vore att likna vid ett vedervärdigt missfoster, ett blodtörstigt vilddjur.
Vår blick är ofta skymd af själfviskhet, och det som närmast ser utsom en vinning, den vi kunna erhålla genom att kränka andras rätt, den taga vi människor, både män och kvinnor, så ofta i stället för den verkligen bättre delen. Och det är icke sagdt, att om kvinnor sutte i männens ställe, de förra voro bättre. Det ligger i människans natur att sträfva efter makt, och i maktens utöfning ligger en stor frestelse — få motstå den. Till sädana intressen, där män och kvinnor kunna sägas stå som parter emot hvarandra, och som svårligen skola fullt rättvist afgöras af blott den ena, höra t. ex. de, som angå äktenskapslagstiftningen och därmed sammanhängande egendomsförhållanden, lärdomsintressen; till och med hvad man i inskränkt mening kallar sedliga frågor kunna blifva till en klassfråga mellan könen, och de afgöras nu af dem, mot hvilka dessa intressen just skulle bevakas. För att bjärt belysa det ofvan sagda skulle man kunna framdraga exempel och paragrafer ur både vårt och andra lands lagstiftning, hvilka exempel skulle visa, hur det kan gå till, när män skola stifta lag för kvinnor och skipa rättvisa mellan sig och dem. Det är icke blott en orättvisa, det är en skymf och en djup förolämpning för kvinnan att bli slagen i klunga med barn, brottslingar och idioter. Och månne ej mången gång harmens rodnad brännt en kvinnas kinder, när hon varit tvungen att stillatigande, som om det icke anginge henne, sitta och höra på, hur Pål och Per myndigt och med stor visdom diskutera kvinnans bestämmelse, kvinnans rätta sfär och gränserna för hennes verksamhetsområde. Kvinnan själf kunde måhända vara minst lika nära och lika kompetent att afgöra den saken. Äfven kvinnorna hafva insatsar att göra i den allmänna utvecklingen, och de kunna med rätt fordra att fä använda sina gäfvor och krafter också på det politiska området. Det kan vara mångt och mycket, som männen kanske icke haft blick och hjärta för, men som ej skulle undgå kvinnornas uppmärksamhet. Framtiden skall visa, det kvinnorna hafva en stor uppgift att fylla i allt, hvad som hör till humanitetsfrågor. Många, mänga kvinnor hafva moderliga hjärtan, som räcka till icke blott för egna barn, utan för alla lidande och olyckliga och för de ringa i denna världen.
Af det vid sistlidne riksdag för högre folkskolor beviljade statsbidrag, 24,000 R:dr, hade för 9 sådaue skolor blifvit i nåder anvisade 8,406 R:dr 67 öre, hvilket understöd äfven framgent tillsvidare borde utgå, såvida dessa skolor skulle uppehållas och på önskvärdt sätt utveckla sig. I hvad mån dylika skolor under den närmaste framtiden ytterligare kunde uppstå, vore väl icke möjligt att beräkna, men äfven om deras antal skulle under nästkommande statsreglerings-period fördubblas, hvilket vore det högsta, som förväntades, kunde det af Rikets sednast församlade Ständer för detta ändamål afsedda belopp minskas med en fjerdedel. De från vederbörande konsistorier meddelade uppgifter, angående Folkskolelärare-seminarierna i riket, utvisade, att undervisningen vid de flesta af dessa läroanstalter, — af hvilkas ändamålsenliga ordnande hela folkundervisningen i väsendtlig mån Berodde, — hufvudsakligen bestriddes af en enda lärare, men att för öfrigt icke blott lärarnes tjenstgöringsskyldighet, lärotiden med mera, utan äfven undervisningens plan och omfång vore på olika ställen högst skiljaktiga. Af sistnämnde skiljaktighet blefve äfven olikhet i fordringarne vid afgångsexamen en följd, hvilket åter, då nämndö examen, aflagd vid hvilket seminarium som helst, medförde lika rätt att öfver hela riket söka skollärare-befattning, gjorde det svårt eller snarare omöjligt för vederbörande skolstyrelser, att, vid tillsättandet af dylika platser, anställa en fullt tillförlitlig jemförelse mellan sökande, som icke vid samma seminarium erhållit sin bildning. Om således en förbättrad anordning af seminarierna i flere hänseenden vore önskvärd, — med afseende hvarå förslag till allmänt reglemente för berörde anstalter blifvit upprättadt och till vederbörande konsistoriers utlåtande remitteradt, — så vore likväl en tillökning i lärare-krafter det behof, som i främsta rummet borde afhjelpas. De theoretiska insigter, som i ett seminarium borde meddelas, vore visserligen icke särdeles omfattande, men destomera vigt låge derpå, att hvad som der lärdes, inhemtades väl och grundligt.
S. D. Vid föredragning af Lag-Utskottets den 1 och 4 dennes bordlagda Betänkande N:o 41, i anledning af väckta motioner om upphäfvande af bysättning, blcf delta Betänkande af Ridderskapel och Adeln bifallet, endast med den förändring alt de uti inledningen lill författnings-förslaget förekommande orden: ”under förutsättning alt förslaget till konkurslag vinner bifall” uteslölos; och skulle de öfriga Riks-Stånden vänligen inbjudas att uti delta beslut sig förena. S. D. Föredrogos och biföllos Lag-Utskottets den 1 och 4 dennes bordlagda Belänkanden: N:o 42, i anledning af väckta motioner om förändrad lagstiftning i fråga om upprättande af bouppteckning, äfvensom rörande vård af död mans bo; samt N:o 43, i anledning af gjorda framställningar om ändring uti och tillägg till vissa delar af 7 kap. Rättegångs-balken, sådant det lyder uti Kongl. Förordningen angående inteckning i fast egendom den 13 Juli 1818. S. D. Föredrogs och lades till handlingarna Konstitulions-UIskottels den 4 dennes bordlagda memorial: N:o 54, angående en af Riksdags-fullmägtigen Ola Jönsson från Malmöhus län anmäld anledning lill anmärkning; samt N:o 56, med anmälan om de i förstärkt Konstitutions-Utskolt verkställda omröstningar.
Jag uttryckte genast tvifvel om att hon sett rätt, dels på grund af att personer på landet vanligen häktas af landtpolis, dels därför att sådana alltid direkt uppföras till cellfängelset. Då hon emellertid envist vidhöll, att det var den person, hon sett i sömnen, begaf jag mig till polisvaktkontoret. På min förfrågan, om man häktat någon misstänkt för ifråga varande brott, svarade en konstapel, att så förehölle sig och att, då de införts till staden, på söndagen, hade de öfver natten förvarats i polisens häkte och .därefter gående fått begifva sig till fängelset, åtföljda af tvänne konstaplar. Om hvad som i Öfrigt förekom vid mitt besök å polisvaktkontoret har Poliskonstapeln I. A. Ljung benäget meddelat följande berättelse. » Af förekommen anledning får] ag härmed afgifva följande berättelse, rörande det tillfälle då Hr D: r A. Backman i Kalmar inställde sig å polisvaktkontoret och af mig som han visste2) varit behjälplig vid gripandet af för mord å hemmansegaren Peter Johan Gustafsson i Buggehult tilltalade förre hemmansegaren Niklas Jonasson och hans son Per August Niklasson i Lassa-måla af Vissetjerda socken, vid hvilket tillfälle Herr D: r Backman sade sig medelst hypnotisering af en qvinna erhållit åtskilliga upplysningar rörande mordet. P. I. Gustafsson hade blifvit mördad den 24 oktober 1888, antagligen vid kl. 4 e. m. å allmänna vägen emellan byarne Buggehult och Lassemåla. 3) Då jag flera månader därefter första gången såg den supponerade mördaren; kunde jag öfvertyga mig om signalementets riktighet; han var flintskallig, men hade låtit håret i nacken växà långt samt genom att kamma fram det täckt kalheten fullkomligt. 2) Fått reda på det af en annan konstapel i yttre rummet vid samma tillfälle. Backman.39° NÅGRA FÖRSÖK MED SOMNAMBULER ". Den 4 november blefvo ofvannämnda personer, såsom skäligen misstänkte .för mordet, häktade af Poliskommissarien (i Kalmar) J. Malmberg, vid hvilket tillfälle jag var närvarande,
Maj: t måtte föreslå Rikets Ständer, att omförmälda anslag med ytterligare 1,000 Riksdaler årligen förhöjdes; deruti Stats Rådets öfrige ledamöter instämde. Kommers-Kollegium. Enär tre af de på Kollegii stat uppförde Vaktmästare åtnjöte i aflöning endast 450 riksdaler hvardera, tillstyrkte Stats-Rådet i underdånighet, att, i likhet med hvad för vaktbeljeningen i andra kollegier blifvit föreslaget, Kongl. Maj:l måtte af Rikets Ständer äska, alt nämnde tre Vaktmästares löner ökades med 50 Riksdaler, , eller tillsammans 150 Riksdaler. Bil. N:o S till Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. N'o 1, om Statsverket 1862. 5 Statistiska Tabell-Kommissionen.
St. f. n., eller innan dessa undersökningar och utredningar ens blifvit förelagne i den nu antydda utsträckningen, och då således derpå grundade uplysningnr och yttranden ännu saknas, anse sig icke böra meddela något beslut ang:de den påbörjade jernvägens mellan Köping och Bult af K. M. föreslagna fortsättning, för att derigenom få stambanan från Stockholm till Götheborg fullbordad.” Detta yttrande innefattar icke ett underkännande af vigten utaf den omnämnde stambanan, utan stödjer sig på den omständighet, att icke lillfyllestgörande undersökningar och utredningar skola blifvit gjorda. K. M. har likväl i Sin Nåd. Propos. uplyst, att K. M. den 29 Maj 1852 updragit åt Chefen för Topografiska korpsen, General-Majoren Akrell, att, efter anställda forskningar och undersökningar, till K. M. afgifva yttrande och förslag till ett systematiskt bestämmande af hufvudeller stam-linier för jernvägskommunikationer inom riket; att General-Major Akrell den 4:de derpåföljde Dec. underställt K.
Två personer rusade fram med fjäskig ifver och nedslogo suffletten, men en annan höjde då armarna med åtbörder af den mest ångestfulla fasa, tecknade med händerna och ropade – och så blef suffletten åter uppslagen. Då kom ännu en person springande utför trappan och bärande på sin sabel. Så snart han fick se suffletten, greps äfven han af samma förvirrade, om också icke mållösa bäfvan, och han började slå med handen i luften. Man kunde godt förstå hvad han menade. – Ned med suffletten! – menade han. – För allt i världen, ned med suffletten! De andra blefvo bestörta och ännu ängsligare och ifrigare och täflade om att ådagalägga sin lydnad. Men då blef han ännu häftigare och ropade och tecknade, och äfven nu var det lätt att utgissa hans tanke. – Inte alldeles ned med suffletten! –menade han. – Vid Gud, vid profetens heliga namn, vid koranens sju varianter, inte alldeles ned med suffletten! Varen listiga, varen turkiska diplomater, gån halfva vägen åt alla sidor! Villrådigheten och oron nådde nu sin höjd, men den sistkomne fortsatte brådskande utför trappan och ända fram till vagnen samt ställde med öfverlägsen och afgörande bestämdhet suffletten på halfspänn. Nu var den både nedfälld och uppslagen – hur man fann lämpligast att kalla det. Hvem hade nu något att invända! Så skulle man förstå sin sak! Gud är stor! I detsamma kom sultanen i trappan med den snusbruna lifrocken snäft åtsatt kring midjan och vid nedomkring. Han hade fått varmare färg och röda fläckar på kinderna, likt någon som en stund varit inbegripen i ett lifligt och muntrande samtal. Så snart han hade tagit plats midt på droskans baksäte och fattade tömmarna, lyfte hästarna, liksom särskildt inlärda till detta konststycke, sina hufvud och svansar samt föllo i galopp, och lakejerna, som hållit dem vid betslet, hunno nätt och jämt att med så stora åtbörder som möjligt kasta sig åt sidan undan hjulen.
Den 14 Januari f. m. 237 Ytterst vill jag, i anledn. af en reservants förmenande, ”att tulltaxan icke är en sanning, en lag, som med kraft och allvar tillämpas”, inskränka mig till det genmäle, alt om i vårt land, så väl som i alla verldens länder, denna sanning oell denna tillämpning ej upphunnit fullkomlighetens höjd, sä äro vi åtminstone på väg dit, då genom de sednare årens strängare controllör det resultat visat sig, alt tullbeslagen, som 1842 uppgått i värde lill 9(5,172 r:dr, 1843 utgjorde 115,153, och således är i stigande. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, alt det anförande, Hr Lefre'n nyss afgifvit, visserligen syntes gifva anledn. för H. Ex. att derå lemna ett svar, men att H. Ex. dock undvek sådant, dels derföre alt han trodde sina i sisla plenidagens prolocoll upptagne yttranden vara tillräckligt upplysande i det ämne Hr Lefren vidrört, och dels derföre, att H. Ex. ansåg det mest öfverensstämmande både med hvad som vore lämpligast i den befattning, H. Ex. nu hade äran innehafva, och med önskningarne hos det Stånd, för hvilket han förde ordet, alt lemna dylika anföranden obesvarade. Bcdömmandet af sitt handlingssätt, såväl vid ifrågavar. tillfälle, som under hela den lid, han haft lyckan alt här föra ordet, öfverlemnade H. Ex. dels åt sitt egna medvetande och dels samt hufvudsakligasl åt detta Stånd, pä hvars omdöme han icke borde söka inverka med förklaringar eller vederläggningar. Ltfölle detta omdöme ogillande, så kunde H. Ex. icke annat än beklaga, att han icke lyckats alt närma sig det mål, åt hvilket han sträfvat, och vore det åter gillande, mäste H. Ex. trösta sig deröfver, att en eller annan byste olika äsigter, helst H. Ex. aldrig hyst den förhoppning att kunna vinna odeladt bifall. Starka bifallsrop hördes efter detta yttrande. Hr Gripenstedt, Joh.
I öfrigt har Utskottet tillstyrkt bifall å Directionens Förslag, att Stenhus i Stockholm 23 Den 3 O t: t ober e. m. må belåna* afven i det fall, då de icke ägas, • f Adelsmän. Hvilket allt jemte 2:ne Ledamöters yttrade serskildta meningar till Ridderskapets och Adelns vidare pröfning vördsamt Öfverlämnäs. Stockholm den 29 Augusti 1823. På RiddarhusUtskottets vägnar Polycarpus Cronhjelm. Snoilsky. Utdrag af Profocollet, hållit i RiddarbusUtskottet vid Lagtima Riksdagen i Stockholm den 29 Augusti 1823. S. D. Vid granskning af det till Utskottets utlåtande remitterade Förslag till ett nytt Reglemente för Låns beviljande från de under RiddarhusDirectionens förvaltning ställde Cassör, voro Herr Grefve Spens, Carl Gu* Btaf, *amt Herr Treffenberg, Curry Gabriel, i afseende på 2, 3 och 4 §. §. uti samma Reglemente af skiljagtige meningar och yttrade: Herr Grefve Spetts: För min del reser verar jag mig mot Utskottets beslut i afseende på 2:dra och 3*,dje § ne af LåneReglementet. Andraes sista Moment föreskrifver värdering efter Bsncomethod. Hvar och en kän2 ner denna methoda orimlighet. Hvar och en Dea 3 October e. m. »9 vet, att enligt den summeras varuvärden, beräknade efter det ena århundradets skick, med varuvärden efter det andra; en Bancovärdering ger just då, när han är ärligt uppgjord af värderingsmånnen, ett lika confust begrepp, sorn de Förslager' till Riksstat, der man summerat ziffror efter kronovärdi, efter statspris, efter Riksmarkegång och efter verkligt saluvärde. Det är orimligt af ett Riksstånd, att såsom grund för sina Deputerades omdömen fastställa sådana reglor. Det är ännu mer opulitijkt, ty ju mer orimlig en Författning är* ju lättare är den att eludera.