Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
19 försvar, som våra skärgårdar erbjuda, på långt när icke kunna tillgodogöras, så framt icke det vapen, hvilket der skall användas, eger ett befäl, som icke allenast noggrannt känner den lokal, der striden skall föras och öfver hvilken stridskrafterna skola framflyttas, utan äfven eger fullständig insigt i sättet att begagna alla de fördelar densamma erbjuder, och jemväl den trupp, som skall begagnas, är för ändamålet fullt inöfvad samt vand vid lifvet ombord på dessa fartyg, desto mer visade sig ock behofvet och nödvändigheten deraf att åt detta vapen gåfves en personal, som ensamt och uteslutande kan åt detsamma egna sig. Att någon lika sakkunnig som fördomsfri skulle förneka verksamheten af denna åtgärd, så framt beredandet af vapnets största möjliga tjenstbarhet uteslutande afses, kunde svårligen antagas och landet hade icke någon kraft att bortkasta på försök i annan rigtning än den, som sannolikast, för att oj säga säkrast, ledde till målet. Det borde emellertid ej förnekas att man sökt göra gällande den motsatta åsigten, att den egentligen så kallade sjömannabildningen vore tillräcklig, ja nära nog hufvudsaklig, för kriget i skärgården, och såsom skäl för denna sats hade anförts de ganska vackra bragder, som af den Danska flottans utmärkt skickliga officerare blifvit utförda, under det man dock helt och hållet förbisett, att, ehuru utförda med och på så kallade skärgårdsfartyg, hade dock det krig, uti hvilket fartygen blifvit använda, aldrig egentligen kunnat hänföras under benämningen skärgårdskrig. Att denna åsigt omfattades af många inom svenska flottans officers-korps, ej osannolikt i följd deraf, att dem ålåge att tillhöra sjöförsvarets begge delar, bevisade just otjenligheten af det system, som sedan flottornas så kallade sammanslagning utbildat sig, att nemligen den hufvudsakligaste vigten borde läggas på den öfning till sjös, som är så ytterst magtpåliggaade för vapnets andra del, och hvaraf följden blifvit att så många inom denna personal icke gjort sig reda för skärgårdskriget och hvad dertill fordras, utan förblanda förmågan att föra sitt fartyg med den att föra kriget.
Dessutom utber jag mig blott, efter jag nu har ordet, att få nedlägga min reservation emot ett yttrande af en annan värd talare Hr von Hartmansdorff. Jag instämmer med Hr von Hartmansdorff deruti, att sedan innehafvarne af Nyqvarn blifvit fråndönule arrendet, så är det utan tvifvel en skänk af R. St., om de få det tillbaka; men jag kan icke med den varde talaren ingå derpå, att den röst, hvar och en vid detta tillfälle nedlägger, kommer att bevisa mer eller mindre moralitet hos R. o. Ad:s ledamöter, eller, såsom talaren uttryckte sig, visa hvar moraliteten ligger. Hr von Hartmansdorff: Jag skulle förmoda, att de fleste af 11. o. Ad:s ledamöter hörde hvad jag nyss yttrade , nemi. att pluraliteten vid rösternas afgifvande skulle visa sig. Det förundrar mig, att en man, så van att uppfatta andras yttranden och att dem referera, som Hr Hejrla, icke hört lika väl som andra. — I saken önskar jag säga några ord i afseende på hvad Hr Anckarsvärd yttrat. Han har funnit mina amnärkntr obefogade. Om så är, så förfalla de af sig sjcdfva uti en församling med så god urskiljning som R. o. Ad. Skulle de deremot innehålla någon sanning, så förmodar jag, att de trätfa der de böra. Hr Anckarsvärd liar emot mig påstått, alt jag skulle anse K. JYI:s remiss såsom en lös grund. Det är en förtydning. Jag nämnde dessa ord i helt annan mening. Den K. remissen innehåller icke annat än ett öfverlemnande af en fråga, icke något tillstyrkande, såsom jag vid föregtde tillfällen om dylika remisser upplyst. På en fråga är man skyldig att svara, då den är gjord af behörig myndighet; men det är icke föl-eskrifvet, huru man skall svara; och nu är just frågan, huru svaret skall lyda, och derom är det jag uttalat min mening. Ånyo har man framkommit med det ömmande skälet alt omyndige äro i fråga.
Han har mattats under diktens formande; entusiasmen flämtar som en tynande låge. Äfven de berättande, halfepiska dikterna äro färre till antalet. Versen har i våra dagar förlorat sin rol att berätta; dess uppgift har i betydlig mån inskränkts. Berättelsen har öfverflyttats till prosan, till novellen och romanen; lyriken har att binda ögonblicket, dess stämning och dess sceneri, det yttre och det inre nuet. Derför är en sådan dikt som »Fisklägets krögare», i hvilken berättelsen koncentrerats kring ett enda moment, rent konstnärligt taget vida öfverlägsen »Jon Fant» och »Knut Laveson». Sammalunda »På iltåg», i hvilken berättelsen skickligt är länkad till målningen af en banvaktstuga och naturligt framsprungen ur ögonblickets stämning. »Brist» är den vackraste icke-målande dikt, som Bååth skrifvit. Hjertevärmen har genompyrt hvartenda ord af denna ärliga bekännelse, formen sluter sig smidigt kring denna tanke, i hvilken en menniska gifver sig helt. I denna dikt har Bååths diktareande sprängt sina egna länkar. Men Bååth är framför allt målare, hans dikter äro dukar. I ramen af en målning gifver han oss ett stämningsfullt natursceneri, en situation ur familjelifvet, en social interiör, en psykologisk analys. Ju större omsorg han egnar åt föremålen, dess bättre lyckas han; och han lyckas bäst, när han lägger allt in i dessa föremål, håller sig till dem, icke lemnar dem ur sigte. Bååth är, som nämdt, omusikalisk i högsta tänkbara grad. När han, såsom i »Kvällsstämning», vill använda ett musikaliskt motiv, misslyckas han och dikten glider öfver i en målning. Derför kan han icke alltid lämpa versslaget efter ämnet, utan använder ideligen, utan åtskilnad, samma versslag; derför skall han aldrig kunna uttrycka dessa fina känsloströmningar, hvilkas skära, spröda, andetysta musik finner återljud endast på rytmens allra finaste strängar. Men Bååth har förmågan att nyanseradt uppfatta stämningen öfver ett natursceneri och en situation ur lifvet, och genom enskilda ord kan han gripa en sådan stämning samt göra den märkbar för läsaren.
Det är hinderligt och förargligt att inte veta vad man skall kalla varann och sedan så jag vill aldrig göra någon ledsen, ond eller stött och par exemple skulle vi inte kunna kalla varann par exemple du så länge vi äter åtminstone eller Du? ja, det må vara sagt. Med dessa ord klingade hon ännu en gång, saken var uppgjord, och körsbärsvinet dracks. Sergeanten blev som en ny människa, sedan denna sten fallit från hans bröst; han steg omkring i rummet, blev dubbelt otvungen, glad och förekommande. Men den vackra glasmästardottern, däremot, undergick inte ringaste förändring. Hon satt vid bordet, åt och tog för sig, visserligen på ett rätt behagligt sätt, men någon högre grace syntes inte mycket i dessa åtbörder. Hon kallade sin nya bekante du i vart åttonde ord, utan allt hinder av blyghet eller förnämhet. Hon syntes oändligen hemmastadd. Sergeanten, som, åtminstone i avseende på fasonerna, kände sig överlägsen, var desto lyckligare av denna känsla, och sade: Bästa Sara, litet mera hallon? den här grädden var ju ganska god? Präktig! tack! jag minns därnere vid Lunds brunn i fjol somras Han gick ut och beställde mera hallon. I detta ögonblick smällde signalskottet från ångbåten. Se så, sade hon, steg upp och satte handskarna på sig. Ge hallonen återbud. Bästa Sara, sitt! hallonen kommer genast, nog hinner vi dit ner till stranden. Nenej! precis är bäst att vara. Fråga vad det kostar? tillade hon, satte schaletten på sig och drog upp en näsduk, varur börsändan framstack. Vad? inföll sergeanten; det är jag, som Fort, fort! Hon gick nu själv förbi honom fram till disken i salstugan, och frågade vad anrättningen kostat. En rdr 24 sk. Här, kära mamsell! (hon tog upp ur sin gröna silkespung) är 36 skilling för min räkning: det gör hälften. Adjö, jungfru! nickade hon därefter åt uppasserskan, som burit in. Nicken, både åt mamsellen och jungfrun var vänlig, men av det överlägsna slaget, och tycktes innebära, att hon inte rätt synnerligen efterfrågade någotdera slaget.
Från Hedervärda BondeStåndet* S. D. Efter nu skedd föredragning af Stats-Utskottets, under N:o 145, afgifna Betänkande om Riks-Statens Sjunde Hufvudtitel, i hvad angar den i sista momentet af samma Betänkande gjorda hemställan om afskrifning af en anordning utaf öfverskotten Prof. Utdrag den ig October i 8i<J. 143 på Stats-Verkeis inkomster, fann Bonde-Standet för godt att UtskeUets hemställan bifalla, S. D. Vid föredragning af Stats-Ulskot» tets, i sammanhang med dess Betänkatvden, angående Utgifts-tidarne, linder pagina 293, meddelade summariska uppgift på föreslagna tillökningar emot hvad 1820 års Statsreglering upptager m. m., fann Bonde-Ståndet densamma icke fordra annan åtgärd på Ståndets sida, än att läggas till Handlingarne, S. D. Föredrogs ett från Högloflige Ridderskapet och Adeln ankommet Protocolls-Utdrag, för den 12 innevarande månad, enligt hvilket Högloflige Ridderskapet och Adeln, med förkastande afStats-CJtskottets Betänkande, N:o 243, i fråga om anslag för författandet af en fullständig Historia om Konung Carl Xts regering samt den så kallade Frihetstiden, beslutit, att, för fortsättningen a£ det utaf Herr P. G. Cederschjöld påbegynta utgifvandet af äldre Riksdagshandlingar, från och med Riksdagen år 1719 till år 1772, anslå 1000 R:dr B:co, samt att inbjuda de öfriga Riks -Stånden att uti detta beslut sig förena; men Bonde-Ståndet, som redan bifallit förenämnde Utlåtande, kunde icke denna inbjudning antaga. *44 Prot.
Utskott förordnades för en särskildt fräga, enär denna icke hörde till befattningen af nägot af de uti Grundlagarne förut föreskrifna Utskott. Grefwe körner, Lors», uppläste ur Z6 H. Riksdags - Ordningen följande ord: "Skulle Riksens Ständer finna flera Utskott wa"ra af nöden, mä de af Ständerna obehindrat "tillsättas. Sädane Utffott mä dock ej befatta "sig med andra ärenden än dem, hwilka enligt "Regerings-Formen pä Riksens Ständers ät"gärd ankomma." Herr Grefwen yttrade sig, att dä detta stadgande hwilket wore det enda, som rörde tillsättande af särskildta Utffott icke lade nägot annat hinder i wägen för deras befattning än det som uppkomme af ämnens obehörighet att af Riksens Ständer upptagas, insäge han ej heller för sin del någon erinran wara att göra mot den wäckta frägans hänwisande till det redan förordnade Utskottet. Herr Laron ecb Landt-Marskalken gjortze Proposition, att Riksdagsmännen Oxelberg motion Den Z September. LZy motion mätte hänwisas till det Utstött, som redan i afseende pä Riksdagens förkortande blifwit nedsatt. Bifölls. Justerades följande: Utdrag af Högloft.
Genom fönstret kunde jag se den utkörde sitta ensam i salen vid sin lampa och läsa. Ljusskenet föll på hans gråa hufvud. Det skar mig i hjertat som en samvetsförebråelse. Han satt der så fattig och ensam och öfvergifven, stackars gamle man! Ingenting att hoppas för egen räkning och ingen annans framtid att glädja sig åt; ingen som håller af honom och ingen som han håller af; aldrig ett vänligt ord, ett ord af tillgifvenhet hvad jag skulle känna mig olycklig i hans ställe! – Skall det någon gång bli så för mig? Det vore det förfärligaste. Dö så – dö som ett utslitet djur, dö utan att lefva qvar i något annat än det kroppsliga. Egoismens förbannelse varnande exempel! Jag kan icke låta bli att vara elak emot honom. Det är lågt, det är simpelt, att uppföra sig så emot en öfvervunnen. Jag säger mig det tio gånger om dagen, men det är tillräckligt att han kommer mig så när att jag känner lukten af tobakspipan, hör hans skröfsande steg, eller ser honom halfligga på en stol, för att min afsky skall resa sig och med sin obändiga styrka vräka undan mina bästa föresatser. Jag sårar honom, förödmjukar, kränker – hvad som helst, bara jag dermed kan förjaga honom ur min åsyn. Och ändå har han intet ondt gjort annat än i dumhet. Inom mig fins något som riktigt tjuter i raseri, bara jag ser honom. Och det gäller inte blott hans kropp, ty den kommer mig ju aldrig vid, och jag kunde ju vända ryggen. Men det är icke nog. Endast jag vet att han fins i min närhet, blir jag half sjuk. Han förekommer mig knappt som en menniska, jag känner vidrigheten och vämjelsen som vid ett oting denna lama bedröfvelse, som släpar sig genom lifvet som en hund, hvars ryggrad man knäckt, åh, herre Gud, min vedervilja pinar mig sjelf så! Hvad jag skulle känna mig gränslöst eländig, om en enda menniska kunde se på mig som jag på honom! Inelfvorna vilja vända sig i mig bara jag ser hans rörelser, ser långpipan hänga i hans orena, tandlösa mun, ser hans alltid smutsiga fingrar.
GeneralTullstyrelsens hittills vidtagne nitiska åtgärder, har den sig derifrån hån. flytande betydliga Tullförsnillning icke kunnat förekommas; men skulle någon möjligen kunna flen g Julli t. m. betvifla detta förhållande, får jag blott hånvis» till Vin Import-Tabellerne vid Wisby SjöTullsKammare , hvaraf tydligen skönjes att enda artikeln Comniuninn-vin årligen på Gottland öfverstiger hvad som blifvit af vin derstädes införtulladt och införpassadt. Att erlägga i5 å 25 procent för Plymer, synnerligast 6trntfsjådrar som icke i Sverige produceras, men dock äro ej allenast nog allmänt brukade af det täcka könet, utan äfven anbefallde att nyttjas till Generals, Landshöfdinge, Presidents, StatsSecreterare och Hofuniformer; samt att belägga aila slags infattade pärlor med t5 å 20 procent, synes mig nästan innefatta ett påbud att tullförsnilla slikartade efi^cter, som kunna utan minsta svårighet Undandöljasj då deremot en nedsatt Tull till 5 å 5 procent, gjorde torde hända att im porteuren ej ansåg det löna mödan undansnilla Staten dess rättmätiga skårf, I allmänhet betraktadt, synes mig effecter af hvad art som hålst, hvilka med en mindre volumineuse omfattning förena ett större värde, böra med den lägfta möjliga tull beläggas äfvensom jag tror att mindre tullförsnillning uppkom deraf att alla öiner, utan undantag, fingo vidkännas lika låg tull. Genom sådana nedsatt» förtullningsprinciper skulle Staten vinna flerfaldigt mera, både med hänsigt till Stalsintradernes ökande, och lagförbrytelsers undanrödjande.
Vid detta tillfälle kom ock utexaminerade skol-läraren Olof Olander tillstädes, hvilken, ehuru han yttrade sig vara mindre benägen att åtaga sig skol-lärare befattningen härstädes, då socknemännen vid sockenstämman den 30 januari tycktes hafva motvilja för skolans inrättande, dock slutligen medgaf, att till en början och tills vidare, blifva lärare i folk-skolan härstädes, mot de vid mera nämnda sockenstämma, d. 30 januari, uppgifvna vilkor, samt blef med Olof Hindriksson i Grötom, som nu var i sockenstugan närvarande, tillika öfverenskommet, att han denna vår skulle hålla husrum, kost, ved m.m. för läraren, samt skolrum, emot billig ersättning, som skulle bestämmas innan skolan öppnar, som troddes kunna ske 14 dagar härefter, eller i början af mars månad. Sedan föregående beslut blifvit fattadt, utsågs en så kallad skolstyrelse, och valdes dertill, utom undertecknad såsom vice ordförande, bönderne Jonas Jonsson äldre i Carlsgård, Lars Pärsson i Österåsen, Nathanael Ersson i Stafsgård, Jöns Ersson i Lassgård, Jonas Pärsson i Storbränna, Eskil Hansson i Munkflohögen, Jonas Jonsson i Häggesta och Lars Olofsson i 130 Korsmyrbränna, då fyra af dem skulle anses som egentliga ledamöter i skolstyrelsen och de öfriga såsom suppleanter. In fidem N. S. Edlund Riktigheten af förestående protocoll intyga Nathanael Ersson i Stafsgård Jonas Jonsson i Österåsen 1848 den 5:te mars upplästes förestående protocoll offentligen och ljudeligen från predikostolen i Häggenås kyrka, tillika med besvärsanvisning till dom-capitlet i Härnösand inom 60 dygn, betygar N. S. Edlund Häggenås kyrkoarkiv, vol. K I:1, ej pag., ÖLA. Protocoll, hållet vid allmän sockenstämma d. 9 april 1848. § 1. Upplästes och underskrefvs distrikts-magazins räkningarna för förflutna året. § 2. Kungjordes och verifierades afkortningslängden. § 3.
En sadan bör i första rummet afse att från Akademien afskilja de lärjungar, hvilka ännu icke inhämtat den undervisning, som tillhör de allmänna elementar-läroverken, så att läroanstalten inskränkes lill elevernes utbildning för militär-yrkel, sedan de uppnått den mognad i ålder och insigler, att de sjelfva kunna bestämma sig för detta yrke och mera uteslutande egna sig ål de förberedelser, som fordringarne inom detsamma kräfva. På detta sätt skola de olägenheter kunna undvikas, som i de flesta fall äro en nödvändig följd af en uppfostran för en viss sysselsättning, då en sådan uppfostran vidtager innan ännu någon mera mångsidig uppfattning af olika förhållanden i lifvet är möjlig. Genom en anordning i ofvannämnde syfte skulle icke heller uppstå något hinder för fortgående undervisning i sådana kunskapsämnen, som ingen med anspråk på bildning får åsidosätta, helst denna undervisning äfven nu lemnäs i Akademiens högre klasser. Vidhållande Afdelningens berörde åsigt, enligt hvilken ock genom indragning af den lärare-personal, som är afsedd för de yngre lärjungarne, medel till förbättrande af de öfrige lärarnes vilkor kunna inom det nuvarande anslaget för Krigs-akademien beredas, har jag äfven vid förhandlingarne inom Utskottet afstyrkt tillökningen i samma anslag. 14) Kongl. Maj:t har föreslagit att ett anslag, förslagsvis beräknadt till 250,000 R:dr, skulle ställas till Dess höga disposition för att användas till förhöjd aflöning åt befälet vid indelta Kavallerioch Infanteri-regementen och korpser.
Jag grundade denna åsigt deruppå, att det befintliga silfvermyntels ompregling skulle medföra onödig kostnad, eller ock oreda uppkomma genom tvenne olika silfverriksdalrars omlöpande. Banken har dessutom förbundit sig att inlösa sina sedlar med silfver efter 1830 års myntfot; upphör sådant att finnas, blifver hon urståndsatt att bokstafligen uppfylla sin förbindelse, och en ny lag fordras, för att berättiga henne att betala annorlunda, än hon förbundit sig. Jag har ej kunnat upphöra att finna dessa skäl grundade, * och jag hemtar ett nytt från den, såsom jag hoppas, snart öfverslåndna krisis, hvilken vållat ett stort antal Svenska specie-riksdalrars afsändande till utlänningen. Dessa hafva derigenom blivit kände i främmande land och man har ej kunnat undgå märka, alt hanken var hårt ansatt af silfveruttagare. Skulle man nu omedelbart derefter finna eli silfvermynt af nedsatt värde bragt i omlopp; sä befarar jag att utländningen, med de orediga begrepp han i allmänhet äger om våra förhållanden, skulle komma alt inbilla sig, all en ny myntförsämring ägt rum. Man torde inviinda, all sådant hade intet ali betyda; men jag vågar tvertom tro, att clt folk, sorn i verldshandel vill intaga ett rum, om ock underordnadt, bör noga värja sig för hvarje misstänka af sådan art. Smärre myntstycken än specie-rrdrn äro obeqväma för större remisser till utlandet, och att sådana periodiskt skulle inträffa har alltid varit förutsedt. Någon olägenhet uppkommer ej deraf, att fyra r:dr benämnas en species; motsvarande förhållanden har man ofta sett i andra länder, t. ex. Danmark, der enheten, en riksbartkdaler, svarade mot ^ species. Hvad som deremot ej lärer sakna sin ganska stora vigt, är alt fä bestämdt, hvad som skall vara mynlenheten för allmänna rörelsen, samt att denna och dess multipler och underafdelningar erhålla sådana benämningar, att all tvetydighet förebygges, 208 Den 14 Åug usti e. ra. och de derjemte ej blifva allt för vidlyftiga att upprepa vid de oändligt mångfaldiga tillfällen, då de i tal oell skrift förekomma.
Di Kungsholmen vid gränsen af landet, kringfluten af hafvet, erfordrar föga bevakning, är förhållandet deremot helt annorlunda med en fästning midtuti hindel, •omgifven af intet hinder för de personers rymning, som skulle utgöra ai betscompagnierna, för hvilka således behöfdes större bevakning för laudets säkerhet, medförande ökad kostnad samt ingen minskning i trupp-transporten. Gr:n päminte äfven , att man om sommarn a ä 3 gånger om dagen äger tillfälle att begagna sjötransport roed ångfartyg. Jag erkänner det fullkomligen, oell detta transportsätt har äfven så ofta som möjligt blifvit använd!; roen jag får tillika förklara, att tillfällen inträffa, då sjötransport omöjligen kan erhållas. Jemväl erinrade Gr:n, att man till arbetscommenderingar icke borde välja trupper af sådana regtlen, som aro aflägse belägna. I detta fall får jag fästa uppmärksam - Den 19 Februari e. m. helon på Ilr Grins under förmiddagens discussion, i fråga 0111 skjutsningsskyldighelen, lemnade svar på min ytlrade förundran deröfver, alt hästar till kronoskjuts kunde behöfva hemtas från så aflägse belägna ställen, sorn då exempelvis omnämndes, då ej större antal hästar erfordras än vanligtvis för Rosersbergsresorna. Hr Grin anmärkte nemi., att 0111 man endast holle sig inom den närmare k reisen af sk jutsningsskyldige, skulle de komma alt vidkännas en alltför stor tunga. Samma anmärkning gäller nu emot Hr Grin sjelf; ty oin arbelscomrnenderingarne endast foges af närmast belägna regner, skulle hvarken rotehållarue eller reglternn finna sig belåtne. Man hur äfven ordat om, alt ett olika systeme skulle följas inom Krigs-collim och Generaladjulls-expeditionen.
Utskottets i denna § gjorda förslag rörande »Fullmagter, Konstitutorialer och Förordnandenit (sid. 2 och 3), »Konstitutorial eller Förordnande på behaglig tidt) (i slutet af sid. 3), samt nFörordnande eller Resolution på Transport eller Byten (sid. 4) hafva af Bonde-Ståndet blifvit ogillade, med förklarande, alt stämpelafgiften för de fullmagter, konstitutorialer, förordnanden och resolutioner, som i dessa momenter afses, borde utgå efter de uti nu gällande författning bestämda grunder; och har bemälda Riksstånd i sammanhang härmed jemväl beslutat, att de fullmagter å paslorater, som af Konsistorierna utfärdas, — och i afseende å hvilka Utskottet (sid. 17 i Betänkandet) föreslagit, att nu gällande stadgande om erläggande af vissa afgifter, i stället för kansligebfihr, måtte upphöra att vara gällande, — borde framgent beläggas med stämpladt papper tili det belopp, som för sådana fullmagter hittills varit stadgadt. Då emellertid hvad Utskottet i ofvanberörda hänseenden föreslagit blifvit af de öfriga Riks-Stånden godkändt, samt några giltiga skäl till frånträdande af Utskottets förslag i denna del icke synas vara anförda, får Utskottet inbjuda Bonde-Ståndet, att, med frånträdande af sina här anmärkta skiljaktiga beslut, uti omförmälda delar antaga Utskottets af de öfriga Riks-Stånden gillade förslag. 1 fråga om stämpeln å Fullmagter, Konstitutorialer och Förordnanden, har Utskottet bibehållit det i nu gällande Stämpelpappers-förordning förekommande stadgande, att extra-ordinarie inkomster eller sportler af ständig egenskap böra ingå uti löneberäk - Bevillnings-Utskollets Ullätande N:o 29. 3 ningen sarai att i detta fall, äfvensom då lönen är underkastad förändring, stämpelbeloppet bör beräknas efter medeltalet af de sista fem årens, tjensten åtföljande och till taxering utgifna löneförmåner, för hvilka bevillning efter andra artikeln blifvit erlagd.