Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständers granskning insända samma project, som Utskottet sjelf förmält sig finna det förslaget icke äger ben full komlighet som erfordrades, och Utskottet säledes haft fördubblad anledning, att med bibehällande af hwad Ledamöterna funnit uti det utarbetade förslaget wara nyttigt föreslä rättelse och tillägg uti de omständigheter Utskottet ansett böra förbättras, genom ett Betänkande som i wänlig form och ordning till Riksens Slän, der ingifwas bordt. Grefwe Kl örner, ^öolpk Loran: Som Utskottet insändt förslaget till Tryckfrihets - Förordningen icke säsom fullkomligt, utan säsom ett ämne tvärdt Riksens Ständers uppmärksamhet, och hwaraf, genom meddelandet af deras granskning, ett helt skulle kunna göras, kanske mera i ständ att swara emot deras Den 12 October. 419 l denis önskan, synes deraf att Utskottet icke tänkt undandraga sig arbetet, endast hämta biträde och anledningar till betz förbättring, och ett sädant präjudicat tror jag e) kan wara farligt. Herr klingspor, Lsröt: Huru har Utskottet kunnat insända ett projcct som ej är betz eget? Derföre att detta projcct, ehuru icke till alla delar svarande emot Utskottetsätt att se saken, likväl war utarbet. dt af män, utmärkte genom sitt snille, sine talanger och sin upplysning, och derföre borde ingifva Utskottet ten billiga farhäga att det förslag det kunnat författa, ehuru med andra fullkomlighetcr, kan hända ändock icke i det hela ägt ett högre värde. Flere hördes lala pä en gäng Grefwe Ds !» Lsrstis, Ijacob: Om Constikutions. Utskottet hade insändt de äldre Tryckfrihet-. Förordningarne af 1774 och 1792 och sitt ut, läkande deröfver, hade det warit en mdjelighct att deröfver deliberera. Men att ventilera om det projekt den af Kongl. Majit förordnade Committern författat, vöre enligt Herr GrefwenS kanka stridande emot Regerings - Formen.
Att vid alla Eders Kongl. Maj:ts Beskickningar anställa Svenska eller Norrska Legations-predikanter, tyckes dock icke vara nödigt, och minst uti de länder, såsom Norra Tyskland och Danmark, hvarest samma religion som i de förenade Rikena är herrskande och der frändskapen emellan språken gör det lättare för resande, eller der bosatte landsmän, att följa med gudstjensten och erhålla behöflig själavård. Samma förhållande eger rum i S:t Petersburg, der en Svensk-Finsk församling redan finnes, till hvilken den Svensk-Norska kolonien äfven räknas. Hvad England åter angår, så, ehuru den der rådande religionen har närmare frändskap med vår, torde del dock icke vara skäl att förändra ett förhållande, som under 2:ne sekler bestått och vid hvilket framförallt de tusentals sjömän, som årligen besöka Londons hamn, hunnit att vänja sig. Dervarande Svenske församling bildar äfven en egen kommun med egen kyrka och fattigvård, och då säkerligen en rubbning i dessa förhållanden skulle medföra ganska menliga följder och icke heller kunde undgå att, i ett land så ömtåligt om vården af sina kyrkliga angelägenheter som England, väcka en ofördelaktig uppmärksamhet, linner jag mig böra i underdånighet hemställa: att Legations-predikants-beställningen vid Beskickningen i London må fortfarande bibehållas, samt att densammas innehafvare må å denna stat erhålla i traktamente 1,000 R:dr Hamb. B:ko, hvarefter det från Handels och Sjöfartsfonden för närvarande till honom utgående traktamente af 900 Il:dr samma mynt skulle upphöra. Af öfrige länder skulle jag tro att det företrädesvis bör komma i fråga att anställa Legations-predikanter vid Beskickningarne i Paris och Konstantinopel. Till förstnämnda ort strömma tusentals af Eders Kongl. Majlis undersåler och antalet af arbetare, som antingen äro bosatte der, eller sorn för kortare eller längre tid uppehålla sig der för utbildandet af deras konstfärdighet, uppgår sannolikt till flere hundrade.
Den rg Maji f. m. ter de växlande myntförhållandernc öka anslagen endast för de Embetsman, som uppbära penningelön, men icke för det Kongl. Huset, som äfvenledes i penningar uppbär sina inkomster. Man har äfven anmärkt, som en oriktighet, att StatsUtskottet föreslagit anslaget till de Kongl. ArfFurstarne under namn af Tillökning i H. K. H. Kronprinsens Uofhållnings-summa _, i anseende till ökade utgifter för D. K. H. sl rf Furstärne. Det må så vara; men jag anser det likgiltigt, om anslaget uppföres serskildt för dem, eller såsom StatsUtskottet sagt. Det blir väl i alla fall Chefen för Kronprinsens Hof, som kommer att uppbära medlen, och om han qvitterar dem under den ena eller andra benämningen, kommer på ett ut. Någon farhåga för framtiden, kan ej heller deraf uppstå; ty det är naturligt, att detta anslag måste med tiden ökas, och att dess försvinnande ej kan förutsättas, utan en olycka, den vi bedje och hoppas, att Försynen måtte afvända. Det har blifvit sagdt, att ArfFurstarne i ett fattigt land ej borde förses med serskild Hofhållning, för alt icke uppfostras till öfverdåd, kärlek för prakt och dylikt. Men jag frågar, om en Summa, som för hvardera ArfFursten belöper sig till 6,666: 32 kan medföra sådane verkningar. Hvar och en, som satt enskildt bo, vet hvad sådant kostar, och att barns uppfödande ser - Den 19 Maji f. m. deles då de äro flere, medför ökade utgifter, hvilka väl för Thronarfvingarne i ett land böra beräknas något högre, än i enskildta förmögna hus; och jag hemställer, om man icke skall öfverdrifva nog mycket för att af ett så ringa anslag kunna befara så förderfliga följder. Jag har dessutom en gång tillförene yttrat, att det icke är behofvet allena, som här bör tagas i beräkning.
Mitt samvete säger mig att jag förbunde mig med er, på sätt och vis delade ert gräsliga brott, om icke ...” Hon hade ej mod att fullborda. Då sväfvade ett bittert leende öfver Birgers läppar. ”Jaså,” sade han entonigt, ”ni vill ange oss, mamsell Erika?” ”Mitt hjerta sönderslites vid tanken på detta steg; men huru skulle jag kunna lefva under samma tak med ...” ”Med en menniska, som ni sjelf gjort till mördare!” afbröt Birger, och hans öga ljungade en skarp, förebrående blick på Erika. ”Det är för mycket, Gud i himlen, se till min ångest!” suckade den qvalda qvinnan, och hennes starka själ förmådde ej längre qväfva smärtans naturliga utbrott. Hon flöt i tårar. Birger hade aldrig sett Erika gråta. Hennes rörelse mildrade bitterheten i hans hjerta; endast bedröfvelsen att hafva försatt henne i ett sådant tillstånd af elände qvarstod. ”Mamsell Erika, lugna er och hör mig!” bad han nästan ödmjukt. ”Jag fordrar ju ej er tystnad, vill ej lägga något hinder för ert förehafvande. Jag begär blott att ni låter mig säga allt hvad som ligger mig på hjertat; och vidhåller ni derefter ert beslut, så var säker att jag lemnar er, för att aldrig återkomma. Denna afton skall afgöra mitt öde; jag ber er att ni ej mera leker dermed – ni har sett hurudan följden kan blifva.” ”Låt oss uppskjuta till i morgon! Jag uthärdar ej längre.” ”Jag kan ej lida ett längre dröjsmål!” återtog Birger; ”alltför länge har det varat. Nu vill jag hafva visshet; ty om detta overksamma, eländiga lif, jag nu för, måste fortfara, så går jag visst och gör en olycka, för att bli det qvitt. Något skall beslutas!” Och utan att invänta svar, beskref Birger, att börja med, det vilda raseri, som bemäktigade sig hans själ, då han, efter att ödmjukt hafva tiggt om Erikas löfte, fick afslag för andra gången.
M:t, om något för .det omhandlade syftemålet borde lillgöras, fann någon annan ändamålsenlig åtgärd icke vara att vidtaga, än sådan iänsfördelning, som redan uti Nådig Proposition den 15 Januari 1840 blifvit af E. K. M:t föreslagen. Elter inhemtad kännedom om den åt förevarande fråga vid åtskilliga Riksdagar egnade behandling samt de af Westerviks stads Magistrat och Borgerskap den 9 Februari detta är i ämnet gjorda underdåniga framställningar, hafva Rikets Ständer tagit i behörigt öfvervägande hvad högstberörda Nådiga Skrifvelse innehåller; och då, hvad först angår de af Kammar-kollegium och Stats-kontoret framställda alternativa förslag, åsyftande residensets i Calmar förflyttning till något i midten af länet beläget ställe eller förläggandet af en del utaf samma län till Östergöthlands län, E. K. M:t funnit dessa förslag icke antagliga, utan böra förfalla, anse Rikets Ständer, vid sådant förhållande, något Rikets Ständers yttrande i dessa delar icke erfordras. Beträffande åter frågan om Calmar läns fördelning i tvänne Landshöfdingedöme!), medgifva väl Rikets Ständer nu, likasom vid 1847 och 1848 årens Riksdag, vigten af en del utaf de anmärkningar, som E. K. M:ls Befallningshafvande i nämnde län, uti dess underdåniga skrifvelse dea 30 Mars 1847, framställt till förringande af de skäl, på hvilka Rikets Ständer derförut grundat deras afslag i frågan, men liera af dessa skäl qvarstå dock, på grund hvaraf Rikets
Enär åt flere förut antagna kvinnliga e. o. postexpeditörer ännu icke kunnat beredas aflönad anställning, kommer den nya elevkursen, som i höst anordnas, att vara afsedd hufvudsakligen för manliga, men äfven ett mindre antal kvinnliga elever. Ansökningstiden tilländagår den 15 sept. » Z&gt;e » svenska näktergalen ». Femtio år fyllde i söndags sångerskan Kriatina Nilsson, grefvinna C a s a de Miranda. Hon är född den 20 augusti 1843. * I skördetid. A Risbergs egendom i Vermland afled den 15 d:s änkefru Charlotta Gabriella Svedelius, född Silfverstolpe, i den höga åldern a f 8 8 | år. Född på Vik i Birkala socken i Finland, var hon dotter af den framstående riddarhussekreteraren, en af de aderton i S v e n B k a akademien, A. G. Silfverstolpe. Hon blef 1829 gift med och var sedan 1840 änka efter klädesfabrikören i Norrköping Per Svedelius samt sörjes närmast af en son, ledamoten af riksdagens förBta kammare, f. d. majoren A. G. J. Svedelius, och en dotter samt styfbarn. — Stilla och fridfullt som hon lefvat, afsomnade sistlidne lördag en af Stockholms äldsta innevånare änkefru Carolina Christina Trotzig, född Agrell, änka sedan 60 år efter kammarrättsrådet, kamreraren i Kongl. generaltullstyrelsens revisionskontor Johan 271 Gustaf Trotzig. Hon hade uppnått en ålder af nära 89 år. Anda till sin af endast ett par dagars sjuk dom föregångna död ägde hon fulla själskrafter. Den älskliga gamla sörjes närmast af tvänne öfverlefvande barn, grosshandlaren härstädes G. F. Trotzig och änkefru Aura Ryberg, af svärdotter, barnbarn, barnbarnsbarn och en åldrig trotjänarinna. * Unga najader. Simuppvisning ägde härstädes i lördags e. m. rum i den kvinnliga badinrättningen vid Skeppsholmen med denna och föregående sommars elever. Uppvisningen omfattade simning, trampolinsprång och flytningsnummer, hvilka i allmänhet utfördes synnerligen väl.
Endast i ovanligt goda är blefvo öfverskott, dåinan aldrig kan få gilltigare skäl att utsläppa ett större rörelse capital på Spannmål, än när man derigenom kan åstadkomma bröd för ttt kommande missväxtår. Om Markegångs-Taxan i hvarje Län sättes med billighet och noggrannhet, hvilket nödvändigt måste grunda sig på årsväxten och ofta blifva i olika förhållande till andra prpvinser, skulle Jordbruk iren , till vår stora !örundran, kunna säga. det är priset på min Spannmål; hvilken rättighet är för det närvarande alla näringar förbehållen, utom Landtbrukarens, som nu får nöja sig med hvad köpman behagar betala om hösten, till utlagors bestridande, och hvarefter de då tärande classerna sedan rätta sina pris. Detta har den olyckliga verkan , att den skattskyldige får betala Kronan med förhöjning å Markegångs-pris, ehuru varan ofta säljes vida under; en orättvisa som aldrig borde existera. I svåra år skulle dessa Magazin bibehålla medelpris på Spannmålen och hindra ockrare profitera af olyckan. Man har funnit, att nästan hvart 4;de år är Spannmålsbrist; således II. Den 13 April. 289 Således käti mari ined skäl förmoda3 ätt dettä Onda ej upphör, om ej med goda förtattriingar j hvilka det endast ankommer på oss sjelfva ått utföra. På sådant sätt uppmuritras Landtbruket och sätter Oss i oberoende af utländsk Spannmål. Hvarje Läns Deputerade 3 som årligeri fctadfäst ett Markegångspris, böra sammanträda, till ex; i April eller Maj månad, hos Konungens Befallningshafvandej för att öfverse inkörfina rapporter ifrån Fögderierna, réglerå. Spannmåleris försändande från de mest pröduterande till de mindre Och behöfvande, och sedän rapportera till Spannmålä-Difectionen 3 Öm brist eller öfverskott finnes. Efter dessi inkomna rapporter kan Diréctiönen på tunnart Säga, huru mycket Spannmål finnes till disposition i de mest producerande
Riksdags-Ordningen, åligger Utskottet att i möjligaste målto sammanjemka dessa skiljagtiga åsigter, får Utskottet vördsamt föreslå, att, på sätt Höglofl, Ridderskapet och Adeln samt Högvördige Preste - 12 Expcditions-Ut skottets Memorial, N.o 12. Ståndet beslutat, orden: ”ehuru Rikets Ständer väl insett, att det skulle tilläfventyrs leda till rubbning i redan ingångna Contracter att nu inställa Gevärs-tillverkningen”j må ur ifrågavarande förslag utgå; hvaremot det af bemäide Riksstånd jemväl beslutade tillägg, innehållande en anmälan , att Rikets Ständers beslut blifvit fattadt genom votering i Förstärkt Statsutskott, torde anses obehöfligt, helst någon dylik anmälan tillförne icke •varit vanlig. I öfverensstämmelse härmed har Utskottet uppsatt det förnyade förslag till underdånig skrifvelse, som härhos följer under N:o go. Slockholm den i5 September 1840. Memorial till Rikets Ständeri anledning af en yrkad förändring i Utskottets förslag till underdånig skrifvelse N:o 65. Uti det af Expeditions-Utskottet uppsatta förslag Nio 65 till Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, i anledning af Kongl. Majrts Nådiga Proposition om fortfarande tills vidare af anslaget för Rikets Allmänna Ärenders Beredning, har Höglofl. Riddershapet och Adeln yrkat den förändring, att följande mening: ”och då Rikets Ständer derjemte hysa den öfvertygelse, att lämpligast vore, om Besvärseller de så kallade Berednings-målen klefve genom en serskild afdelning af Högsta Domstolen afgjorde,” borde ur den underdåniga skrifvelsen utgå, hvilken förändring blifvit af flögv. PresleStåndet gillad, hvaremot de öfriga båda Riks-Slånden utan anmärkning godkant Utskottets förslag. Expeditions-Utskottet förmodar, i likhet med hvad äfven en Utskottets Ledamot af Höglofl.
Det är för att icke ytterligare äfventyra underlåtenheten att på det tydligaste uttala hvad som varit den verkliga afsiglen, som jag åsyftat, och äfven inom Utsk. lyckats göra gällande, att i betänkts lista punkt, på sätt som der skett, få denna Utsk:s åsigt tydligen uttryckt. Af hvad jag sålunda haft äran anföra, hoppas jag en hvar lär finna att de konstitutionella formerna ej äro för nära trädda, ehuru jag gerna medgifver mig ej vara någon Professor i grundlagarne. Mycket kunde just i öfrigt vara att anföra om sjelfva organisationsplanen, men då sådant icke är föremål för detta af Gr. von Platen afgifna yttrande, och det dessutom synes som diskussion härom från andra sidan helst undvikes, vill jag derom nu ej utlåta mig, förklarande mig dock så skyldig som villig, att när så påfordras, uptaga äfven denna del af frågan. Jag anhåller att detta mitt yttrande må få åtfölja Gr. von Plåtens anförande till MedSttn, för såvidt sådant af Höglotl. Ståndet beviljas. Hr Råfel t, Anton, upläste följande: Då jag i nästl. plenum begärde Gr. von Plåtens ifrägavar. yttrande på bordet, skedde detta emedan jag ansåg, att de anmärkmr, sorn nästan falla af sig sjelfva, borde göras inom det Stånd i hvilket bemälte ytrande blifvit afgifvit, heldre än inom de Medstånd med hvilka yttrandet möjligen kan blifva komuniceradt. Gr. von Platen har funnit sig ”upmanad att uplräda till följd af den hvarje representant i ett konslitutionelt land åliggande skyldighet att iakttaga representationens rättigheter och Konunga-maktens prerogativer”. Dessa sednare antager han vara gångne alltför nära genom StatsUtsk:s tillstyrkan att R. St. skola uttala sin åsigt om hufvudfrågan i rikets sjöförsvar. Jag behöfver blott hänvisa till de s. k. ingresserne till StalsUlskis betänkm ronde 5:te Hufvudtiteln under så väl denna som nästl. riksdagar, för att finna prejudikat för det ganska sedvanliga, alt R.
Luleå stads innevånare erbjudit sig att anskaffa hvad som i byggnadsväg kan erfordras i händelse stiftets byggnadskassa för tillfället saknar tillgång dertill. Ett enda grundadt skäl kan för Piteå anföras, — det nemi. att skolan derstädes erfordrade tillökning af blott tre lärare, men den i Luleå af 6 oell att, om det tillernade högre läroverket förlägges till sistnämnde ort, 3 lärareplatser vid Piteå skola måste indragas. Det må vara sannt. Det må för tillfället antagas att Statsverket är urståndsatt att för uprättande af ett högre läroverk i ltikets vidsträcktaste län — 139 qradratmil större än hela Götha Rike med Skåne, Halland, Blekinge, Bohuslän och Gottland dertill — bestå kostnaden för mer än 3 nya lärare. Om likväl största delen af befolkningen i detta län, en befolkning, som i intellektuelt hänseende åtminstone icke står efter den i någon annan del af Riket och hvilken såsom beboende gränslandet mot Ryssland ej är den minst vigtiga — om största delen af denna befolkning har uppenbar fördel af läroverkets förläggande till länets residensstad, — kan väl förflyttningen af 3 skollärare eller indragningen af 3 lärareplatser anses såsom ett oöfvervinnerligt hinder? Att från lärarnes sida skulle möta något motstånd mot en förflyttning till länets sju och en half mil aflägsna residens stad, är icke heller troligt. Med det allmännas väl till syfte synes mig omöjligt att på giltiga grunder försvara en åtgärd, sådan som den att åt det enda högre undervisningsverk, som skulle förunnas Rikets vidsträcktaste län, anvisa plats vid länets gräns och å en ort som hvarken f. n. är eller sannolikt någonsin kommer i någon närmare och lifligare beröring med länets aflägsuare delar. För att styrka mina upgifter har jag medfört åskilliga handlingar, men då deras upläsning tilläfventyrs kan vara onödig, vill jag endast omnämna förhållandet för den händelse det skulle behaga någon att af desamma taga kännedom. Af Landshöfdingarnes åberopade embets-berättelser äro flere exemplar på stället att tillgå. Genom det anförda har jag sökt ådagalägga att Utsk:s yttrande i frågan grundar sig på förutsättningar, af hvilka åtskilliga bevisligen äro alldeles oriktiga, såsom t.
ConstitutionsUtskottet har endast superficielt vidrört den delen af frågan, som angår Ridderskapets och Adelns representations-rätt, i förmodan, att Ridderskapet och Adeln ville, i detta afseende, infordra RiddarhusUtskottets yttrande. Grefve Spens, Jacob Melcher: Den §. i 396 Den 27 Maji. Riksdagsordningen, som handlar om Ridderskapet och Adeln såsom RiksStånd, innehåller endast, att Ridderskapet och Adeln infinner sig till Riksdag, och representeras, enligt RiddarhusOrdningen. Om nu en ändring i det hittills gällande representationssättet för Ridderskapet och Adeln skulle finnas böra äga rum, behöfver endast RiddarhusOrdningens föreskrifter derom ändras; icke denna §. eller någon annan af RegeringsFormen eller Riksdagsordningen. Jag finner således ej, att ConstitutionsUtskottet, som blott har med Grundlagarne, icke med Ståndsordningarne att göra, kan befatta sig med de anmärkningar, som nu blifvit det tiliskickade, utan hade trott, att de väckte frågorna härom bordt till RiddarhusUtskottet remitteras. Hans Excellence Herr Grefvert och LandtMarskalken förklarade, att sedan den af Hans Excellence nyss framställde proposition blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallen, finge det bero på ConstitutionsUtskottet, att, i anledning af den beslutade återremissen afgifva det Utlåtande Utskottet funne lämpeligt. Herr von Haussvolff, Carl Gustaf Reinhold: Det torde väl vara nödvändigt, att få någon mera tydlighet i detta ämne. Jag kunde ej fatta, att frågan var om annat än att ingen hädanefter skulle för fullmagt få intaga säte på Riddarhuset, men jag förmodar likväl, det Ättemäns rätt, att sitta, blir bevarad. Den 27 Maji. 397 Friherre Boije: Herr Hauswolff torde tillåta mig anse dess anmärkning för ett missförstånd. Representations-rätten inom hvarje familj har icke att skaffa med rättigheten, att gifva eller taga fullmagt till Representation.
Jag vill blott i korthet uttrycka min tacksamhet för så väl Komiténs som TJtsk:ts vackra bemödanden att införa mera rättvisa i vårt beskattnings-system, och nämna, att jag i det hela gillar det förslag, som blifvit framlagdt. Jag vill visserligen icke bestrida, att åtskilliga jemkningar deruti kunna vara nödiga; men tror, att den lämpligaste utvägen att en gång komma till något bättre i detta hänseende, är, att nu antaga åtminstone hufvudgrunderna af förslaget, och att framdeles, sedan någon erfarenhet blifvit vunnen, vidtaga de ändringar, som kunna visa sig vara af behofvet påkallade. Jag får derföre, hufvudsakligen på de skäl, som Gr, Lagerbjelke anfört, yrka bifall till 3:dje §:n. Man har sagt, att det skulle vara inkonseqvent, att nu fatta beslut i denna punkt, sedan R. o. Ad. redan återremitterat § 2; men då jag förmodar, att man, i alla händelser, icke vill helt och hållet borttaga bevillningen för fastighet, så lärer väl R. o. Ad. nu ganska väl kunna besluta öfver grunden, hvarefter denna beskattning bör utgå, utan hinder deraf, att sjelfva procenten icke ännu blifvit genom stadgande i § 2 fixerad. Frih. Tersmeden, Wilhelm Fredr.: Jag, för min del, har visserligen icke så mycket att anmärka mot 3:dje §:n; men i motsats mot den siste talaren, tror jag, att, då R. o. Ad. redan återremitterat - Oell 12 Maj f. m. remitterat 2:dra §:n, som börjar med dessa ord: »För all inom ”riket belägen fast egendom — med undantag af statens —- ”erlägges af egaren bevillning efter fastighetens upskattade ”värde”, så vore det väl särdeles besynnerligt, om Ståndet straxt derefter bifölle den §, som stadgar huru denna upskattning bor ske. Jag förenar mig derföre med dem, sorn begärt återrcmiss. Många ledamöter hördes ropa på proposition. Gr. Anckarsvärd:
R:dr väl hindra straffet till 25 R:dr men ock skärpa det ända till 100 R:dr och för andra resan, i st. f. 133-y R:dr öka det till 200 R:dr b:co samt, vid bristande tillgång på böterna, genast för första resan ådömma och måste för den andra ovillkorligen bestämma högsta kroppsplikt eller 28 dagars fängelse vid vatten och bröd, då deremot, det högsta som nu får ådömas, på sätt redan sagdt är, utgör 14 dagar för första, 21 dagars vatten och bröd för andra resan sådan förbrytelse. Couventikelplakatet utsätter landsflykt för 3:dje resan, men motionären talar icke något härom och motionen uptager endast förändring af nuvande straffbestäm melser för l:sla och andra resan. Behöfver kyrkan, efter så mångå års Statsskydd, det bräkliga stödet af ett Conventikel-plakat, så är bättre än ett otydligt nytt att bibehålla det gamla. Hr Gyllenskjöld omtalar i den ena punkten af sin motion ”sammankomst för anställande af gudaktighetsöfning i enskild mans ”hus” och i den andra husandakt, och mången skulle det synas att detta blir ett och detsamma, enär det vidare heter att ”vid husandakt ”må, utom husfadren och hans husfolk, jemväl husets gäster och ”umgängsvänner närvara”. Emellertid skulle en husfader härefter lätt kunna ådraga sig högsta kroppsplikt, ehvad han öppnade dörren, då lätt en främmande okänd kunde komma in eller han tillslöte henne, då ett annat stadgande nemi. det att hålla sammankomsten för öppna dörrar emotbrötes. Jag inser att meningen icke är sådan, men värre misstydning än så har skett under religionsförföljelser. Gr. Liljencrantz har gillat min anmärkn. ang:de bötesförvandlingen, men icke Hr Gyllenskjöld och jag vill icke längre härvid uppehålla mig, men jag tror att de der hoplappade författningarne icke tjena till något godt och måste afstyrka Hr Gyllenskjölds förslag äfven af flere skäl, som här blefve för vidlyftigt att nu uptaga. Frih. Creutz: