Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men som dervid fanns en tablå, hvilken icke lästes, torde det tillåtas mig, att ur denna, söka vederlägga Frih. Tersmeden. Af tablåen inhemta», alt Privatbankernes utelöpande sedlar, utgjorde år 1853, 8.400.000 R:dr; således icke 14,000,000 R:dr, såsom Frih. Tersmeden påstått. Skilnaden är betydlig. Derjemte visar det sig, att obegagnade kreditiver och låneförslag i R. Sttrs Bank utgjorde, vid samma tillfälle, 5,600,000 R-.dr. Om till dessa 5,600.000 läggas 2.500.000 hvilka, Banko-regl:tet tillåter Fullmäktige, att till Privatbankernes ersättande anvisa, så upkommer en summa af8,100,000 R;dr. Således fattas icke mera än 300,000 i de 8,400,000, hvilka för ersättningen skola behöfvas. Det lärer väl icke kunna utgöra någon fara eller svårighet för Riksbanken, att fylla denna mindre betydliga brist, isynnerhet som alla Privatbankernas oktrojer icke komma att på en gång uphöra. Imedlertid säger man det vara farligt, att till Privatbankernas ersättande använda de i R. Sttrs Bank deponerade medel, Ja, visserligen kan det hafva sina betänkligheter, Men Utsk. har dock icke fruktat för en uppoch afskrifnings-räknings föreslående, hvarigenom skulle till utlåning få begagnas deponerade medel, hvilka Banken sjelf måste, mot ränta, så att säga uplåna. Hvad kreditiven beträffar, så lära de blifva obegagnade, ty när man icke uttager medlen, så betalas ingen ränta på dem. Man säger att Privatbankerna äro nyttiga för näringarne Det bar jag icke bestridt. Tvertom är det derföre jag anser dem böra, genom Filialbanker, ersättas. Det har yttrats, att Riksbanken skulle behöfva göra en ny sedelutgifning. Men en sådan komme i alla fall endast att svara mot det kreditiv, som Banken skulle hälla de lånesökande tillhanda.
Undertecknad Riddarhus-Secreterare: I anledning af hvad Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedt yttrat, får jag äran upplysa, att det anförande, som i ConversationsBladet blifvit infördt, verkeligen ordagrant, med undantag af tryckfel och bokstafvering, är detsamma, som upplästes här och inlemnades till Ridderskapets och Adelns protocoll den 25 sisth Januarii f. m., då ConstitutionsUtskoltets Memorial om Tryckfriheten här förevar. Hans Excellence Herr Grefve af FUet62 II. i5 226 Den 19 Febru arii f. m. terstedt anhöll, att Herr Dalmans anförande måtte blifva uppläst. 1 anledning häraf blef ett af Herr Dalman, Lars Johan, i Plenum den 25 sisth Januarii f. m. till Protocollet afgifvet skriftligt anförande uppläst. Hans Excellence Herr Grefve af terstedt anförde skriftligen: Då nu den upplysning vunnits, att det i Scandinaviens ConversationsBlad N:o i3 af den 17 i denna månad, upptagne Anförande af Herr L. J, Dalman, verkeligen, sorn i Dagbladet uppgifves, ordagrant är till Höglofl. Ridderskapets och Adelns Protocoll, den 2ö sisllidne Januarii, afgifvet, anser jag mig först böra förklara, att om jag, sorn, vid detta tillfälle, var närvarande, hade hört eller kunnat höra den mening i detta Anförande, emot hvilken jag nu går att göra en, som jag hoppas, af Ridderskåpet och ^.deln, såsom rättmätig pröfvad anmärkning, så hade, å min sida, ingen betänketid behöfts för ett ögonblickligt yttrande. Men det Högloft. Ståndet delade, vid detta tillfälle, mitt öde, och det var först sedan detta ohörda Anförande, bestämdt att i Protocollen försvinna, framträdde i ett Dagblad, som jag och andra med mig, nu kunnat inhemta dess verkliga innehåll.
Tios Utskottet hafva Fullmäktige tillika hemställt, att någon serskild vedergällning måtte beredas för det af Fullmäktige, till följd af i65 §. i Riksgälds-Contorets Reglemente, åt en annan af Gon lorets tjenstemän uppdragna bestyr att, uppå vederbörliga req visi tioner, tillhandahålla de för RiksStåndens och Utskottens behof upphandlade skrifmaterialier och öfrige effekter samt besörja ytterligare upphandlingar deraf, äfvensom verkställigheten af de under Riksdagens lopp erforderliga reparationer å inventariipersedlarne i Riks-Ståndens samt Utskottens sessionsoch kanslirum; och då delta uppdrag, hvilket blifvit med synnerlig omtanke och verksamhet ulfördt samt haft lill följd en högst betydlig besparing i Riksdagskostnaderna, ej mindre före, än under Riksdagen medfört mycket besvär och tidspillan, samt äfven efter Riksdagens slut komme att föranleda ytterligare göromål, hafva Fullmäktige föreslagit, att, såsom vedergällning för detsamma, måtte bestämmas ett belopp af 5oo Rdr, Stats Utskollets Memorial, N:o 319. 3 I sammanhang'med öfrige af Rikets sednast församlade Ständer beslutade åtgärder för beredandet af minskning i kostnaderne för innevarande Riksdag, uppdrogo Rikets Ständer åt Fullmäktige i Riksgälds-Contoret att utse en af detta Verks tjenstemän för besörjandet af de göromål, Fullmäktige nu uppgifvit. Vid sådant förhållande och då de bestyr, för hvilket serskild vedergällning är af Fullmäktige föreslagen, blifvit åt förrbemälde tjensteman, på grund af Rikets Ständers beslut, uppdraget samt, enligt Fullmäktiges vitsord, med omtanke och verksamhet af honom utförts, anser Utskottet, äfven för sin del, en sådan vedergällning böra beviljas. Dock synes densamma, i betraktande af göromålens beskaffenhet, icke böra bestämmas till högre belopp än doo Rdr.
Såsom eli generelt skäl förförhöjning i taxan har man uppgifvit, hurusom våra tullar i allmänhet äro lägre än i andra länder och hurusom andra länders lagstiftning i delta hänseende öfvergått på cn bana, åsyftande alt göra sig allt mera oberoende af hvarandra, genom nya proh i bi t i ver eller ökade taxor. Detta är likväl, efter hvad jag tror, att hvar och en, som närmare känner soken, kan intyga, ett fullkomligt misstag; och om man ville gä igenom de särskilda länderncs tull-lagstiftning, så skall delta aldra bäst bevisas. I England hafva t. ex. de förändringar, som i tull-lagsliftuingen försiggått under de 5 å 6 sednare åren, nästan utan undantag skett i liberal anda; jag frågar hvarje ledamot, om delta förhållande kail jäfvas. Frih. Raab har sagt, att den Tyska tullföreningens taxa är högre än vår. Om Frih. Raab behagar genomläsa denna taxa, så skall han finna, alt, med undantag af några colonial-varor, t. ex.artiklarne cafle och socker äfvensom salt, hvilka äro belagda med hög^e tull äu hos oss, så är tullen å de fleste andra artiklar lägre än för närvarande i Sverige, ehuru det är sant, att beräkningen i allmänhet är efter vigt. Men följden af denna beräkning 176 Den 11 Januari f. m. efler vigt är ock den, att alla finare, förädlade varor blifva i proportion belagde med mycket lägre tullafgift, än de gröfre, så att just hvad man ville bevisa, nemi. alt en högre tull vore lagd å alla egentliga lux-artiklar, det äger icke der rum. Gå vi till Österrike, så har delta land gjort en stor relaxation i en betydlig del af sine lullafgiftcr. Uti de Förenta Stalerne veta vi äfven, att en stor strid der försiggått just i afseende på tull-lagstiftningen, och ali det liberala partiet nyligen vunnit en afgörande seger vid valet af den nya presidenten. Således hafva vi England, Österrike, Tyskland och Förenta Stalerne alt åberopa emot det påslående, som de värde talarne på andra sidan anfört.
Jag hämtar dertill anledning , icke blott af några förut anförda ställen, utan i synnerhet af följande: med tillfredsftällelfe, förmäler sig Utskottet hafva erfarit, att de i Ad~ miniftrationen här och der framjlående ajvikelfer och brijler icke förryckt eller ens rubbat den flora ord. ningen, och att många föremål, hvaröfver den tyfta patriotifka farhågan Jpridde en märkare färg, uppJlådt, efter en oväldig imderfökning af motif och förhållanden, i en bättre och renare dager. Än mer, ZJtfkottet tror fg åt fanningen fkyldigt uttrycket af den gemenfamma opinion, att Konungens Rådgifvares handlingsfätt och rädfag, under den förflutna femårsperioden, i allmenhet och öfverhufvud bära flampein af redligt nits forgfällig omtanka, och oafbruten verkfamhet. Troligen har en så klart yttrad öfvertygelse bidragit till den af Utskottet sjelft framkastade erindran om Rikfens Ständers rätt att, som orden lyda, ogilla, återhålla eller nedlägga den ander ordnqfte Beredningens talan. Skulle Den I o Julii f. m. dessa och flere yttranden, saramanstälde med ett så alfvarligt steg som vissa anmärkningars anmälan till den verkan 107 §:n förutsätter, finnas innebära ett slags motsägelse, anser jag för min del denna motsägelse endast vara skenbar, och tror, att Utskottet såmedelst velat förj lika billighetens fordringar med den strängaste rättvisans kraf: skiljandes jag mig ifrån Utskottet blott deruti, att jag finner både rättvisa och billighet sammanstämma till den slutföljd, att de gjorda anmärkningarna , i hvad som rörer tillämpning af RegeringsFormena 107 må förfalla. I denna hänsigt anhåller jag att Högvälborne Herr Grefven och Landt» marskalken täcktes göra proposition, «å snart öf« verläggningens närmare fortgång dertill lem-j nar tjenligt tillfälle och anledning.
Detta blir icke förhållandet här, ty om här införes ett medelporto, så kan det omöjligen blifva så lågt att i följd deraf någon synnerlig mängd bref inkomma ytterligare till postverket. Det tillkommer möjligen ett och annat bref, som nu skickas med lägenheter och bekanta, men det är så få bref, som med resande skickas, och då det sker, är det mindre för besparingen af postporto, än icke mer derföre att de corresponderande icke så noga veta om brefven efterhöras, och derföre skicka de-dem med enskild lägenhet. Ett annat förhållande var det i Norrige, der postportot var mycket högre, ända till 40 sk. b:co, då deremot i Sverige det icke öfverstiger 12 sk. b:co. Jag vill icke påstå att der finnes några sådana enskilta postkontor, som i England, men tror likväl alt skilnaden emellan det Norrska och det Svenska postportot dock var så betydlig, alt en stor del af den correspouderande allmänheten helt visst skulle mera draga i betänkande att skrifva ett onödigt bref, om det kostar 40 sk. b:co, än att skrifva ett sådant, då det kostar 12 sk. b:co. Jag är af den tanke att det vore beqvämt och bör mycket väl låta sig göra att införa ett medelporto, som vore billigt äfven under bg sk., men huru stort det kan blifva, derom vill jag nu icke yttra mig. Jag tror dessutom att Ständerna, i det outredda skick hvari frågan nu befinner sig icke bör ingå i pröfning af detaljerna, utan att, för att komma till ett resultat, den åtgärd som Ulsk. föreslagit är den enda rätta. Jag förbehåller mig att sednare få yttra uågra ord derom. Hvad vidare angår införandet af stäm - Den 5 April. 267 pelsystemet så är det en helt annan sak. Jag ser alldeles icke att dessa tvenne frågor böra vara oskiljaktiga från hvarandra. Det ena, eller införandet af medelporlo, kommer att medföra förlust, en förlust som postverket icke kan hära med mindre Statsverket afstår hvad det f. n. af postverket åtnjuter.
Prot. 1850 & 1851. 8 Sami. 29 Eäft. 2 10 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande, N;o {21. från Örebro län och Petter Gabrielsson från Kronobergs län, att legan för kungsoch krono-skjuls, hvilket onus serdeles ofta drabbade de intill större larvägar liggande hemman, måtte ökas till 24 sk. banko. D) Af riksdagsfullmäktige!! P. Sahlström från Stockholms län, hvilken Föreslagit, att, om ej reservlag samfäldt önskar utgöra sin skjutsskyldighet så som förut, utan till större eller mindre del ingår i den för liållskjutslaget tillvägabragte entreprenad, ej blott den eller de reservskjutsskyldige, som uti entreprenaden icke ingått, må vara skyldige att, så länge entreprenad för skjutslaget eger rum, utgöra den skjuts och alla de skyldigheter, som hålllaget åligga, utan ock under nämnde tidrymd de reservhemman, hvilka jemte håll-laget i entreprenad ingått, vara pligtige att utgöra de, hemman af samma jordnatur inom håll-laget tillkommande, skyldigheter, likväl under förutsättning, att högre afgift för enti eprenadens utgörande ej må åläggas reservhemman, än den, som från hållskjutsskyldigt hemman utgår,- varande till stöd för detta förslag åberopadt lydelsen af 25 kap. 5 § Byggninga-Balken, Kongl. Gästgifveri-Ordningen af den 12 December 1734, jemförd med G och 8 §§ af Kongl. Förklaringen den 11 December 1766,- hvarjemte anförts, att Kammar-kollegium, i anledning af uppkomne tvister, förklarat reservhemman vara, efter entreprenads ingående, från utgörande af kronoskjuts befriade, hvilket föranledt dels obenägenhet hos egare af sådane hemman, att i entreprenader ingå oell dels olikhet i rättigheter och skyldigheter hemmanen emellan. 6:o Vagns'legans ökände. Framställningar härom hafva blifvit gjorda af Ola Persson från Blekinge och Per Pålsson från Christianstads län, hvilka föreslagit, ali nämnde lega måtte bestämmas till 2 sk. för enbetsoch 4 sk. för tväbets-åkdon.
»Der står det, å alla klubbar är det en stormande rörelse och kryddbodarna äro belägrade!» Jag gjorde inga frågor; jag öppnade Aftonbladet och hittade snart den förfärliga, så lydande notisen ... »Man upplefver numera knappast någon dag, utan att en olycka finnes att omtala, och vi frukta mycket att något sådant af en sällsam tragisk art är å färde uti hvad vi nu hafva den sorgliga lotten att berätta. Regementspastorn C. J. L. Almqvist har nemligen saknats från sitt hem sedan sistlidne onsdag tidigt på morgonen, då han gått ut, under uppgift till sina hemmavarande, att han ämnade resa till Upsala samt att han ämnade om ett par dagar återkomma, hvilket likväl icke sedan skett». Det är ej värdt att tala om sorg och bestörtning öfver sjelfva saken, ej heller öfver de uppskakande rykten som min man medförde; men hvad som deremot icke bör förbigås, är det snart sagdt fullkomliga upproret på ångbåten. Nu hade morgontidningarna utkommit, och hvad allt de voro fulla af, det är svårt att meddela, ty det finnes vackra tvifvel så genomskinliga, att de ej ens för den kortsyntaste dölja det slags tvifvel som aldrig tviflar på det dåliga, och sedan fans der ett slags bestyrkt trovärdighet, stödd på fakta, och hvem känner ej att fakta tala, blefve de än hemtade från regioner, ur hvilka en nutidens referent, i hvad blad som helst, skulle draga sig för att kolportera nyheter. Men oaktadt all denna välfägnad, som gick hand ur hand på den öfverfylda båten, hade man de muntliga referaterna att höra på, så framt något kunde höras tydligt, ty alla talade högt om hvarandra. Det föreföll precis som om allt slags vanligt anständigt lif inom en liten sällskapsverld kastat af sina tyglar. Och rent af otroligt var huru en sådan mängd minnen kunde dyka upp, och det hos personer som knappt kände honom mer än till namnet.
Men jag hemställer dock, huruvida det vore skäl, att R. o. Ad. godkände Hr Aminoffs förslag, då embetsmännen deraf skulle vinna högst obetydligt och man kan vara öfverlygad, att detta förslag icke vinner bifall inom de 3 öfriga Stånden. Att så icke sker inom Bondeoch Borgare-Stm, synes derutaf, alt ingen ledamot af dessa stånd instämt uti de afgifna reservationerne, och att det icke eller sker inom PresteSt., derom kan man vinna öfvertygelse af den diskussion, som i anledn. af detta ämne föreföll inom Utsk. Under sådana omständigheter anser jag det vara föga skäl, att R. o. Ad. för sin del uti denna § åstadkommer en jemkning, då icke fullkomlig rättvisa kan tillvägabringas. Jag anhåller alltså om bifall till Ulsk:s förslag. Hr Aminoff: Då jag sednast hade ordet, förbisåg jag, ali Den S April f. m. 59 omnämna det Hr Fåhrteus afgifvit reservation uti ifrågavar. ämne, hvaruti flera af R. o. Ad:s ledamöter jemte några af PresteSt. instämde. Derefter hafva flere ledamöter af PresteBorgareoch BondeStm sagt mig att de insågo billigheten deruti, att någon jemkning bör äga rum, åtminstone för de lägre lönerne, ehuru desse ledamöter likväl icke funno Statens tillgångar för det närvar. kunna sådan nedsättning i sin helhet medgifva. Mitt förslag innehåller visserligen icke någon betydlig minskning uti bevillms erläggande för embetsoch ijenstemäns löner, men det innehåller dock någon, och vid sådant förhållande yrkar jag att R. o. Ad. icke måtte lemna mitt förslag utan afseende. Jag önskar så mycket hellre, alt B. o. Ad. villfar denna min anhållan, som, i händelse betänk, återremitteras från de öfriga Stånden, Ulsk. må komma i tillfälle inhemta, att R. o. Ad. godkänt de grunder, hvarpå min reservation stöder sig. Hr Munck, Bror Gust. Reinh.:
En sådan förändring af R. o. Ad:s förra beslut är endast en redaktions-förändring, hvarigenom den fördelen vinnes, att man begagnar ord, som uttrycka hvad man menar. Jag hoppas, alt något hinder mot den af mig nu föreslagna förändring icke mätte möta. Frih. Raab: Lika med Hrr Hjärne och Printzensköld tror jag, att våra Landshöfd:r icke äro likgiltiga för de beslut, som af sockennämnd och sockenstämma fattas, då dessa sammanstämma deruti, att inom en socken icke skall finnas något utskänkningsställe; men icke destomindre kan jag icke dela Hr Printzenskölds mening derom, att häst vore att öfverlemna frågan lill Landkhöfdme, emedan jag anser kommunen böra uti förevar:de fall hafva beslutande rätt. Jag anhåller, att få fästa upmärksamlieten på skillnaden vid Utsk:s förra och nu framlagda förslag. Uti sitt föreg:de förslag tillstyrkte Utsk., ätt, derest sockenstämma och Pastor (märk dessa båda auktoriteter!) förenade sig i den önskan, att något ulskänknings-ställe inom socknen icke skulle finnas, så skulle dervid förblifva, hvaremot, enl. den nu föredragna punkten, en sådan beslutande rätt blifvit tillerkänd sockennämnd och sockenstämma. Dervid företer sig den stora skillnaden, att först har sockennämnden haft tid att tänka på saken, och vanligen är den en bättre auktoritet, än sockenstämman, ty den utgöres af färre personer och de bäste inom socknen; men om än sockennämnden skulle fatta ett orätt beslut, så, enär ärendet ändock skall förekomma i sockenstämma och der ytterligare öfvervägas, kan man väl icke tänka sig, att å sockenstämman skall fattas något förhastadt beslut. Annat blir förhållandet, om af en fanatisk pastor det skulle bero, alt hastigt uplösa sockenstämma och, genom öfverraskning, åstadkomma ett beslut. En sådan öfverraskning kan, efter Utsk:s förslag, icke ega rum, enär beslutet skall fattas af socknens fleste och inflytelserikaste samt, jag skulle vilja tillägga, förståndigaste personer, eftersom de finna det för socknen nyttigast.
Denna fråga biel' vid sistlidne riksdag inom dåvarande Lag-Utskott behandlad på ett sätt, som bevisade att opinionens röst och religionens grundsatser att den ene icke bör lida för hvad den andre felar, af Utskottet behjertades, i thy alt det tillstyrkte en lagförändring, sorn berättigar oäkta barn att njuta arf efter sina föräldrar, hvilket med billighet och rättvisa sammanstående förslag inom ett af respek tive Medslånden studsade mot fördomarnes och ortodoxiens bålverk, och till den sanna menniskovännens förundran och missbelåtenhet förföll. Att, så länge oäkta barn icke få »juta arf efter sina föräldrar, lagstiftaren står i skuld till religionen och rättskänsla», är en sanning, uttalad icke allenast af deri enskilde individen, som finner sig kränkt i sin naturliga rättighet, utan ock af pluraliteten inom Svenska nationen; och den lagstiftande magten skall icke heller inför ett efter jemnlikhet sträfvande loik kunna påstå sig hafva fullgjort sina dyra åligganden så länge de oäkta barnen äro uteslutna från ali arfsrätt. Mig synes tiden vara inne, att, då sä väl lika arfsrätt syster och broder, sorn giftorätt man och hustru emellan för flera riksdagar sedan genomfördes, man icke straffar barnen för föräldrarnes förseelser; och månne ej mången döende moder, som ser sin förmögenhet skola efter hennes död med begärlighet anammas af sidoarfvingar och hennes egen lifsfrukt, förskjuten, lemnäs åt den allmänna välgörenheten, derest den icke sjelf är kommen till den ålder att den med eget arbete kan förvärfva sitt lifs uppehälle. Och får jag fördenskull vördsamt föreslå, det måtte Itikets Ständer besluta en förändring af kapitlet 8 § 7 Ärfda-Balken af följande lydelse: allar man barn i lönskaläge utan äktenskapslolven eller i hordom eller i förbudna leder, de barn må ock arf taga efter fader och moder, der dessa, efter eget medgifvande eller laga kraftvunnen dom, kände äro, i hvad de i lösören ega.
Den sträcker sig österut två mil till dess åsen af bry ter den; derefter går den vidare genom bruksdistrikter af 1 mils bredd, två mil ofvan Wattholma bruk, hvarpå den böjer sig ned åt vester, så att då man kommer till Sala-vägen räcker den blott en mil. Dessutom ber jag att få nämna, att när man kommer vester eller sydvest om Upsala, blir det för dessa trakters intressen fullkomligt enahanda om vägen tages till Giresta eller till Upsala, ehuru den förbi Giresta är något kortare, dock obetydligt. Det finnes visserligen en slätt några mil högre upp, nemi. Alundaslätten; men ifrån denna trakt äger ingen afsättning rum till Upsala, emedan större delen af dess spanmfils-produkter går till bergslagen. Dessa orter äro nu de som i främsta rummet skola draga nytta af denna väg. Hvad åter vägen vesterut beträffar, torde icke kunna förnekas, att den bör gå igenom Stäket och sedermera genom en bördig och sädesbärande trakt. Jag anser således, för min del, att ett gifvet företräde för Upland skall ligga uti att vägen går norr ut. Men hvad som det oaktadt beveker mig att icke lemna min röst till det begärda anslaget, är tanken på hvad som skall följa derpå. K. M. har i sin Propos. lemnat frågan oafgjord i så måtto, att intet anslag är föreslagit för denna väg. Utsk. har dock gått längre och velat binda oss vid en bana längre fram. Den förste värde talaren förklarade sjelf, att han vore öfvertygad om att banan ifrån Upsala borde taga en annan riktning, och min öfvertygelse är, att derest nuv:de 11. St:r också skulle anslå de begärda 500,000 Rdr till ifrågav:de fortsättning af Upsala-banan, skulle kommande Ständer, bättre uplysta om förhållandena, låta dessa 200,000 Rdr ligga förlorade och heldre draga vägen på annat sätt, och derigenom utsätta sig för denna mindre förlust, än för den större som ovilkorligen skulle upstå genom banans fulländande. Ty, genom hvad trakt går denna väg? Jo, på hvardera sidan genom ödemarker och nejder som äro högst litet fruktbärande.
L. O. ansett sig böra inbjucia Ii. oeb /V. samt II. Lon<ie-8tänciet, att meli Ib ästeoeb llorgare-8tänclen sig förena uti lie öfrige 2!ne 8tänciens beslut i ivrcie puncten meli lieruncler l^cianöe mom. /<^ c oeb c/; clels ock, om cienna inbjuclning antages, böia liemställa, ciet Lillö, 0. /kö. samt borgareoeb Lonöe-8täncien inäga meri bräste - 8tänöet instämma uti ciet af litskotten unöer mom. ss. föreslagne försigtigbetsmätt. Alen antages icke sörstnämnöe inbjiuining, lär omröstning uti förstärkta 8tatsoeb Laneo - Iltskotten böra verkställas öfver följancle broposition: Den som bifaller 8talsoeb Laneo-Iltskottens i lorrie puneten ak Letänkanöct lVro i4 gikne tillstvrkan om öppnanlle af en öepositräkning i Lanken, uncier lie vilkor, bvilka uti momenterne c okb c/, blif vit föreslagne, »östar ven ciet ej vill, röstar ^-7. 296 Listsock Lsnco-Dtskottens Vinner nej, lörlslier io:6e puncten i kels »less vick!. 8kulle ster lien > io:cle puncten löreslagne clepositräkningen, uncier lie uti momenterne c/, uppgilne vilgor, sl It. 8t:r bifallas, lär omröstning komnis stt egs rum olver löljancle proposition: