Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Directionen emot detta förslag anförde hwariehanda betänkligherer, gjordes Directionen den proposition, att återställa saken uti samma flick, som den war förr än >807 ärs afhandling kom uti fraga; och som Allmänna BrandförsäkringsFonden, i samma mohn desi förbindelser, genom gifna försäkringar för Brandflador, blifwit utsträckte, ökat sin answars summa hos Delägarena, samt större utberakningar tili Brandfladors ersättande, i förhastande ti!! answars summan, skulle kunna komma uti fraga, men en betydlig del af Fonden redan war utkant, och desi infordrande för Läntagarena skulle kunna medföra flere olägenhe er, ansägs det icke wara obilligt, enär RiksgäldsContoiret skulle hälla penningar i beredskap till Brandfladors ersättande, utan att kunna såsom tillförene, disponera Fonden hel och hällen, akt den uti 12 Mom. af Kongl, kungörelsen den 22 Augusti 1828 omnämnde summa af 12,000 Riksdaler Specie fick utan beräknande af ränta uli Conroiret innestå. Beträffande beil Controll, som StatsUtfloktet tillstyrkt, att Fonden icke skulle komma akt disponeras till utläningar, sä har StatöUtflollet dertill haft särskild anledning. Af Den n November. Lgz Af bitagde Tranfumr af de hos Herrar Full. mägtige den 24 och 28 November 1828 hällne Protocoll (Lik. D. och E) inhemtas hurusom uppå Kongl. Maj:ts Nådiga föreställning, Ordföranden uti Directionen af Allmänna BrandförfakringsFonden afgifwit den försäkran, alt någre Län ifrån Allmänna BrandförsäkringsWerket icke skulle anordnas uppå desi uki Concret innestäende Fond, innan sädant hos Herrar Fullmägtige blifwit anmält. Enligt (Bil. Lil.
I afseende härpå tror jag, att något svar egentligen icke behöfves, ty den, som anser saken så vigtig, som jag gör, han ser icke på några 1,000 R:dr mera eller mindre, då det är fråga om att vinna ett så nyttigt ändamål. Man har äfven fordrat qvalifikationer på dem, som skulle kunna intaga säte i denna Rätt, och man har till och med påstått, att deras både theoretiska och praktiska duglighet skulle vara så konstaterad, att man icke kunde på något sätt tvifla på deras lämplighet till en sådan tjenst. Huru sådant skulle kunna ske, vet jag icke, och jag är dessutom icke någon vän af sådane qvalifikationer i en grundlag. Jag tror det icke eller tjena till Den 12 Juli f. m. 213 mycket, att i en grundlag utsätta, att en person skall hafva tagit någon viss examen, ty den, som vill eludera ett sådant stadgande, kan ganska lätt göra det. Dessutom kan en person, som har tagit den grannaste examen, vara till denna plats fullkomligt olämplig, och man bör således alltid öfverlemna sådant till den persons bedömande, som eger rätt att tillsätta platserne. En så detaljerad qvalifikation, som den Hr Printzensköld önskade, vet jag dessutom sannerligen icke huru den skulle uttryckas. Jag tror mig nu i det närmaste hafva besvarat alla de hufvudsakligare anmärkn:r, som blifvit emot förslaget framställde, och jag vill således icke vidare besvära K. o. Ad. med något vidlyftigare anförande, utan inskränker mig lill att instämma uti Frih. Cederströms anhållan att förslaget måtte blifva hvilande till nästa Riksdag. Gr. Lagerbjelke, Gust.: Ursprungligen afgjorde Konungen alla ärenden i sista instansen, såväl Justitiae-ärenden som öfriga besvärsmål och andra Regerings-ärender. Under tidernas lopp fann man likväl, att tidsutrymmet omöjligen tillät detta hopande af göromålen hos Konungen, hvarföre man bicf nödsakad att afskilja Justitiae-ärenderna, och Högsta Domstolen inrättades.
Hvar och en, som följt med den stigande utvecklingen af simkonsten och undervisningen deri, har sig tvifvelsutan bekant den stora förtjenst nämnde personer i detta afseende inlagt. Tyvärr! inträffar icke sällan, att de, hvilka först använda tid och krafter för att sträfva i en viss rigtning, icke deraf skörda personliga fördelar. Så torde äfven fallet vara här. Hvad Gjörcke beträffar, torde det vara bekant, att hans siminrättning snart i 20 år gratis varit upplåten åt stadens skolungdom. Hvad åter beträffar Larsson, måste man tacksamt erkänna att det var han som först bidragit att förmå det andra könets medlemmar att öfvervinna den skygghet och blyghet, de hade för begagnande af bad i öppna sjön. 134 Den 25 A agust i. Under åberopande af dessa omständigheter, hemställer jag, om icke R. o. Ad. ville bifalla sednare delen af motionen, eller den del, som afser ett årligt anslag af 300 rdr åt hvardera af nämnde 2:ne simlärare. Frih. af Ugglas: Jag erkänner ganska villigt simkonstens stora nytta och värde, men jag delar dock Utsk:ts åsigt derom, att spridandet af denna konst numera må anses tillhöra den enskilda företagsamheten och icke behöfva någon uppmuntran från statens sida. Denna konst kan icke anses såsom ny, lika litet som man kan påstå, att Gjörcke och Larsson varit de första, hvilka egentligen utöfvat och spridt den inom vårt land. Särskildt erinrar jag mig åtskilliga personer, hvilka, om icke före, dock samtidigt, verkat lika mycket som dessa simlärare. Jag anhåller om bifall till Utskrts hemställan. Gr. Cronstedt: Jemte det jag instämmer med Frih. af Ugglas, ber jag att, med anledning af Hr Fahnehjelms yrkande, få fästa uppmärksamheten derpå, att frågan om ett årligt anslag af 300 rdr åt hvardera af simlärarne Gjörcke och Larsson blifvit på afdelningen behandlad såsom en pensionsfråga, och att den således återkommer vid 9:de hufvudtiteln. Hr Fahnehjelm:
När j a g närmade m i g civilisationen igen, d. v. s. byn, dit jag h a d e mitt ärende, fann jag stugan, där jag skulle in, m e n endast » far » var h e m m a. » M o r » var på utarbete, o c h » tösen » hade börjat på en skofabrik! Jag framställde alla möjliga fördelar, o m » tösen » fick k o m m a till mig, o c h lofvade sedan skaffa h e n n e en bra plats. M e n » far » var obeveklig — fabriken var bättre. Trött o c h förargad begaf jag m i g på h e m v ä g o c h upphanns efter en stund af en jovialisk bondgumma, s o m m e d allmogens vanliga Bpråksamhet omtalade, att h o n skulle gå till » pågen » m e d middagsmat ut till ängen. H o n letade snart ut af mig, hvar jag varit o c h mitt misslyckade ärende. Efter en stund sade h o n: » Tror h o ' på ö d e t? » Jag gaf ett undvikande svar. H o n fortsatte: » Tror h o ' det är för inte, h o ' å jag n u har mötts, s o m inte kände till hvarandra; jag tänker på, att j a g vet en bra tös, följ m e d m i g till ängen, så skall jag sedan följa h e n n e till stugan, där tösa bor. » Men så blef det emellertid, trots allt det motstånd, all den harm o c h fördömelse, s o m under långa tider slungats m o t den rastlöst arbetande stiftaren från personer, hvilka ej kunde undgå att känna sig oangenämt berörda af byråns verksamhet. O-det » inkassering » har ju i alla tider haft en afskräckande klang i öronen på insolventa gäldenä- rer, o c h inkassering är, som bekant, en af byråns viktigaste verksamhetsgrenar vid sidan af andra sysselsättningar, såsom sterbhusutredningar, rättegångars utförande, konkursbevakningar, soliditetsupplysningar m. m.
Den ringa luftmassan sora Den 24 April. 361 finnes i rummet, är dessutom icke allenast positivt otillräcklig, den göres ock qvalitativt otjenlig derigenom att något yttre rum, der gossarne, efter vandring i regn och smuts, kunna uphänga sina ytterplagg, ej finnes, utan barnen mäste antingen sitta med de våla rockarne på sig eller hänga dem kring väggarne, eller lägga dem uti hög i någoti vrå af rummet. Hvad skolrummets anordning i öfrigt beträffar, så är densamma! lika ändamålsvidrig. Af de mått å andra klassens skolrum jag nfas upgifvit, finna Hrr:ne, att arealen på golfvet för hvarje gosse, icke skall utgöra mera än ungefär 2 qvadratalnar, men om man /äfdrager den plats, som bord och bänkar m. m. intaga, så reduceras delta utrymme till icke fullt 1^- qvadrataln. Rummens inredning lemnar lika mycken anledn. till anmärkn:r, som dess brist på luft och utrymme. Visserligen synes det vara mindre anledn. att påräkna synnerligt deltagande för inredningens lämplighet hos R. o. Ad.-s ledamöter, hvilka sjelfve med så beundransvärdt tålamod, claris majorum exemplis, fördraga alla olägenheterna af eget sessionsrums obeqväma anordning. Men om äfven R. o. Ad. för egen del, under sina sammankomster, sjelfmant afsäger sig alla de anspråk på beqvämlighet och comfort, hvilka de öfriga RiksSt:n under den sednare tiden förut för sig icke dragit i betänkande att göra gällande, vågar jag dock hoppas att denna sjelfförsakelse icke hindrar det höglofl. Ståndet att nitälska för en bättre inredning af skolrummen. Skolbarnen placeras vanligen, om icke allmänt, på smala bänkar utan ryggstöd, och sitta icke sällan derå så sammanpackade, från vägg lill vägg, alt sedan en gosse stigit upp för att upläsa sin lexa, så kan han icke åter intaga sin plats med mindre än att alla kamraterna resa sig upp och sedan sälta sig på samma gång. Att delta icke är nyttigt, utan ur alla synpunkter otjenlig!, skadligt, behöfver icke bevis.
S. D. Föredrogos nedannämnde Utskotts memorial och utlåtanden: l:o Banco-Utskoltets, N:o 2, med öfverlemnande af Baneo-Fullmägtiges till Utskottet afgifna berättelse: Lades tilt bandlingarne; 2:o Lag-Ulskoltets, N:o 3, i anledning af Kongl. Maj:ls Nådiga Proposition, angående bestämmande af vissa villkor för vinnande af dispositionsoch jordegande-rätt till de så kallade kyrkohemmanen i Halland: Borgare-Ståndet, som remitterat nämnde Kongl. Proposition till StatsUtskottet, och derigenom redan förklarat sig anse ärendet tillhöra sistbemälde Utskotts handläggning, lade Utlåtandet till bandlingarne; 3:o Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets, N:o 2, om beräkning af Notarie-arfvoden för de, såsom Notarier hos Utskottet, anställde Canzlister; Bifölls; 4:o Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets, N:o 3, i anledning af väckta motioner, angående indeklta räntors förvandling till penningar; och 5:o samma Utskotts, N:o 4, i anledning af väckt motion om rättighet för en del räntegifvare på Gottland att med penningar få lösa räntepersedlarne: Med förklarande, att Ståndet anser de, uti sistnämnde tvänne utlåtanden omförmälda frågor tillhöra Stats-Utskottets upptagande, lade Ståndet berörde utlåtanden lill bandlingarne. S. D. Till Bevillnings-Utskottet remitterades ej mindre Herr de Mårds motion derom, att, ifrån och med 1845 års början, tullen å ali in - Prot-Utdrag, den 3i Augusti i8‘44- 133 kommande ull måtte bestämmas lika, till 8 å 12 sk. Banco per. Skålpund, än äfven de serskildta yttranden, som, i anledning af nämnde motion, blifvit inom Ståndet afgifna.
Dessa egendomar syntes likväl kommitterade med afseende å de ändamål, hvartill desamma numera vore anslagne, lika med alla öfriga, som för enahanda behof voro anvisade, böra uti jordeboken uppföras under kronotitel. I anledning häraf och då, i händelse anteckning uti jordeboken för hvarje dylikt hemman gjordes om dess tillkomst och förra natur, ingens rätt genom omföringen förnärmades, enär, om än t. ex. ecclesiastik-boställe vore af enskild doneradt eller af menighet inköpt, som ej sällan inträflut, äfven med sådana, som redan voro under kronotitel uppförda, staten ändock icke vunne större dispositionsrätt deröfver, än tillförene, hemställde kommitterade, att den föreskrift måtte meddelas, att alla för civil-, militieoch clereci-staterne anslagna boställen, som voro under kronoskatteoch frälse-titlar upptague, böra med nyssnämnde anteckning till kronotitel omföras. Ehuru enligt hittills gällande stadganden, de i jordeböckerne och sammandragen öfver hemmantalet förekommande afdelningar i allmänhet endast afsett de olika hemmans-naturerna, hade likväl det undantag derifrån egt rum, att prestgårdar, kaplansoch klockare-bohl blifvit i sammandragen för hvarje jordnatur under serskild rubrik uppförde, fastän, såsom förut blifvit omnämndt, så föga noggrannhet vid denna fördelning iakttagits, att dylika egendomar i sjelfva verket utgjorde vida större hemmantal, än berörde sammandrag utvisade. Det vore visserligen i statistiskt hänseende nyttigt, att ega en sådan upplysning, som med nämnde åtgärd åsyftats, men den vore då icke mindre af nöden i fråga om alla öfriga för staten och andra allmänna behof anslagne egendomar, hvarom för närvarande ingen tillförlitlig kännedom kunde erhållas utan speciel undersökning i hvarje jordebok. Dylika uppgifter tillhörde emellertid icke egentligen jordeboken, enär egendomarne dervid måste vara fördelade under de serskilda titlar, som härflöto af olika disposition, och en sådan fördelning icke lämpligen kunde vid anteckningen derstädes iakttagas.
Herr Mannerstam, Johani Ledamöterna af Ridderskapet och Adeln i BancoUtskottet hafva ej leinnat ur sigte den fördel, som är Ridderskapet och Adeln förbehållen genom stadgandet, att en tredjedel af BancoCommissarierne skall utgöTas af Frälsemän. Den reservation, som berörde Ledamöter gjort till Protocollet, bevisar, att vi sökt göra denna fördel gällande, samt att vi ansett densamma vara grundad på ett Contract, som vid BancoVerkets första Inrättning gjordes och hvilket ej kan Den 25 Maji. 275 utan Ridderskapets och Adelns samtycke rubbas Men då man insett de olägenheter, sorn derigenom vid befordringar för Banquen upp; stått3 och då man trott, att afseende mera bor; de hafvas på allmänt väl, än på ett Stånds rät; tighet i denna del; hafva hvarken jag eller de öfriga af PJdderskapets och Adelns Ledamöter i BancoUtskottet tvekat, att under ofvannämnde förbehåll instämma i de öfriga Ledamöternes allmänt yttrade mening, hvilken i Betänkandet finnes uttryckt. Jag är fullkorn-; ligen ense med Herr Grefve de la Gardie, att Ridderskapet och Adeln ej sparat uppoffringar af sina Privilegier, och att de öfriga Stånden litet eller intet svarat deremot; men jag tror, att sådant ej bör verka på Ridderskapets och Adelns beslut i denna fråga. Jag är äfven öfvertygad derom, att de concessioner, som Ridderskapet och Adeln gjorda 1809, icke minskat Ridderskapets och Adelns anseende såsom Riksstånd, utan snarare gifvit en ökad vigt åt dess röst, genom den öfvertygelse såväl de öfriga RiksStånden, sorn Nationen fått om Ridderskapets och Adelns från alla ensidiga afsigter ski 1 Ida nit för det Allmännas väl. Det kan icke eller bestridas, att skicklighet och förtjenst utgör den enda rätta befordringsgrunden till Tjenster innom Banquen, likasom till alla Tjenster i Staten.
Att Cas seuren Z;te Band. 2:dra Asd. 25. ZZ0 Den 5 Zebruarii. seuren emoitager de Skrifer och Handlingar, hwara stämpling b göres, annolerar stämplacnes valeurer sä wäl i den derlill inrättade Bok, som a särstildle Polctter, samt inlemnar dem derpå jenne Documentcrne till Commissarie», hwillen ej mindre än Bokhållaren och Revisorn, hwar för sig, enligt Poletlerne bör i deras förteckningar uptaga Stämplarnes valeurer, hwarefter handlingarne af Waknnastarne inbäras i stämpelrummen och först förses med hwustämpelen, samt sedermera päfläs den swarra tillika med Commissariens Namnstämpel, och warda derisrän äterstälde direcce till Casseuren, som upbär de derföre sig belöpande penningar, hwilka as honom i öfwerensstämmelse med hans, Commissariens och Revisorns räkningar första arbetsdagen i hwarje päföljande mecka insättas uti Banquen för Ränte - Kammarens disposition, äfwen som wid hwarje månads flut alla öfwer Extra Stämplingen hällne Annotakioner af Kongl. Kammar-Kollegii förste Afräknings - Contoir stola genomses.
N:o 5i, i anledn. af väckta frågor om förändring i grunderna för utgörandet af planpenningar; Deb 18 November e. m. 175 N:o 53, i anledn. af väckt fråga om behofvet af stamoch strörotars närmande till hvarandra; N:o 54, i anledn. af väckt motion, att åtskilliga i Elfsborgs län kringspridda rusthållsnummer under Westgölha afsuttna cavallen malte derifrån afsöndras samt med Elfsborgs och WestgöthaDahls regementen förenas; N:o 55, i anledn. af väckt fråga om afskaffande af fotmötena vid indelta cavalleri-regitena, m. m.; Nio 56, i anledn. af väckt fråga om arme'ens förseende med byxor af blott med livitt meleradt kläde; Nio 57, i anledn. af väckt fråga om förändradt beklädnadssätt för indelta cavalleriet; Nio 58, i anledn. af väckta motioner, rörtde transport af kronomanskap och kronoeffecter; N:o 59, i anledn. af väckta motioner, röride stuterien och hästafvelns förbättrande inom Riket; Nio 60, i anledn. af en af Hr Petre', Th., väckt motion, rör:de användande af ett obrukbart linieskepp för att utröna bombkanoners verkan, m. m.; N:o 61, i anledn. af väckt motion om nedsättning i försäljningspriset å Svensk författningssamling; N:o 71, i anledn. af väckt motion om bergsfogdetjensternes afskaffande; Nio 72, i anledn. af väckt fråga om upphäfvandeaf de frioch rättigheter, som blifvit bergslagen förbehållna; Nio 73, i anledn. af väckta frågor om inrättandet dels af ett gymnasium, dels af en apologist-skola i Sölvitsborg; N:o 74, i anledn. af återremiss åt utlåt. Nio 3 ; Nio 75, i anledn. af återremiss å utlåt.
Sedan Kongl. Majit genom nådig Kungörelse af den 29 December 1860 meddelat sin nådiga garanti å den sålunda beslutade upplåningen, företogo Fullmägtige till behandling frågan om verkställighet deraf; och hade Fulltnägtige redan dessförinnan för ärendets utredande utsett vissa kommifterade, hvilkas skriftliga utlåtande i ämnet, till sitt hufvudinnehåll finnes i revisionsberättelsen (sidd. 60, 6.) intaget. Statt■Vltkoltelt Utlåtande N-.o IS. 27 t fråga om * förfaringssättet vid nit ifrågavarande läns upptagning*, erinrade kommitterade, att de af Riksgälds-kontoret hittills inom riket företagna upplåningar vanligen skett sålunda, att hvarje hugad långifvare fått anmäla och låtit anteckna sig för den, ett visst antal obligationer motsvarande, summa med hvilken han önskade i lånet deltaga, dervid han erhöll underrättelse om ej mindre sättet, för inbetalningens verkställande, än det belopp sorn, med inberäkning af den å obligationen upplupna ränta, borde af honom erläggas. Vid sålunda verkställda upplåningar hade Riksgälds-konforets styrelse endast i män af de gjorda inbetalningarne kunnat erfara de bestämda låneviikorens antaglighet, samt ej förr, än efter upplåningens afslutande varit i tillfälle bedöma till hvad belopp den genom lånet sökta tillgång verkligen vore att påräkna. Men då Riksgäldskontorets skyldighet att utbetala alla å Kontoret anvisade summor icke vore beroende af det större eller mindre belopp, som kunde upplånas, hade upplåningens resultat icke inverkat på vederbörandes rättighet till de beviljade statsbidragens utbekommande, utan endast på de tillgångar Riksgälds-kontorets styrelse haft att disponera för utgifternas bestridande. Ett annat förhållande förekomme likväl i afseende på .den nu ifrågavarande upplåningen, som borde ske under det i reglementets 228 § 2 mom. bestämda förbehåll.
Till detta pris har, enligt Kongl. Maj:ts nådiga Bref den 8 Februari 1844, kommit en förhöjning af 32 sk. på Lispundet, så att Kronans Salpeter nu betalas med 5 R:dr 32 sk. B:ko. Nämnde tillverkning, jemförd med det föregående årets, utvisar en minskning af 133 Lisp. 16 Sklpd 16 lod, och om man med jemnförelsen går än längre tillbaka, är minskningen ännu större, hvilket ådagalägger att denna näringsgren varit i starkt aftagande. Dock är att hoppas, att genom den beviljade prisförhöjningen vidale förminskning i tillverkningen må förekommas. Jagt och djurfångst idkas i skogsorlerna, men icke efter method, utan oklokt. De genom Kongl. Brefvet den 2 Februari 1838 fastställda konventioner om •premier för rofdjurs ulödande utom skallgång hafva haft den verkan, som de för hvartdera af sistförlidna fem år till Eders Kongl. Maj:t insände underdåniga rapporter utvisa. Fisket. Härom åberopas min sista underdåniga Berättelse. Sjöfarten. Ångbogseringsbolaget på norra sidan af Mälaren och dermed förenade Westerås Rederibolag har numera upphört eller är ställdt under upplösning. Westerås Fartygsvarf, som egdes af nämnde bolag, är försåldt till enskilda, jemte flere bolagets seglande fartyg. Oaktadt denna upplösning har dock fragtfarten emellan Westerås och Hufvudstaden, med flere hamnar, fortfarit att vara liflig, hvartill mycket bidragit de 3:ne ångbåtar, som i reglerade turer galt emellan Stockholm och Westerås. — I Köping är deremot ett nytt Rederibolag inrältadt, hvarom vid artikeln om städerna kommer att vidare relateras. Arboga Rederibolag fortfar. Trafiken på Hjelmare kanal, hvilken egentligen tillhör Örebro Län, har under de 5 ifrågavarande åren väl varierat, men på det hela dock icke 20 minskats.
Beträffande åter Utskottets betänkande i öfrigt, liar detsamma blifvit afslaget af Höglodiga Ridderskapet och Alein, bifallet§af Hedervärda Bonde-Ståndet samt till Utskottet återremitteradt af Högvördiga Preste-Ståndet och Yällofliga Borgare-Ståndet. Under de diskussioner, som inom de två sistnämnda Stånden i frågan egt rum, hafva jemväl ganska skiljaktiga åsigter^blifvit framställda. Så har flertalet af de ledamöter af Preste-Ståndet, som yttrat sig i frågan, äfvensom en eller annan ledamot af Borgare-Ståndet ansett någon förändring i nu gällande lagstiftning icke för det närvarande bera vidtagas, och förthy yrkat ogillande af det ufaf Utskottet framlagda förslaget. Dettas antagande ovilkorligen har endast förordats af två talare inom PresteStåndet, men vilkorligen af åtskilliga ledamöter inom Borgare-Ståndet för den händelse nemligen, att ett lagförslag, lämpligt att bana vägen för förmyndarekammare-institutionen, icke kunde åvägabringas i hufvudsaklig öfverensstämmelse med den af Herr Carlén afgifna motion, hvarför Utskottet i dess förra betänkande redogjort. En ledamot har yrkat bifall till samma motion, med iakttagande att de gode män, hvilka hade tillsyn å förmynderskap, skulle åligga att, med ledning af uppgifter al domare och presterskap, socknevis upprätta förteckningar å förmynderskap, att gode männen icke skulle hos domaren göra annan anmälan, än sådan, som vore föranledd af anmärkning emot förmyndares räkning, att det borde utsättas, huru domaren hade att i hvarje särskild händelse förfara, samt attlgode männen skulle kontrolleras af kommunen.
I anledning af hvad jag haft äran en gång förut anföra, angående ett fortsatt plenum, och huruvida ett ämne om förmiddagen kan afbrytas och fortsättas på eftermiddagen, hvilket mig vetterligen endast ägt rum, då i förra veckan Canalfrågan förevar, hemstäl - Den 9 April e. m, 95 ler jag, om ej en föreskrift derom i RiddarhusOrdningen borde inflyta, och om det ej i 29 §:n, der det talas om fortsättning af plenum, vore passande, att något bestämdt stadgande intoges, hvarigenom Ridderskapet och Adeln hade sig den rätt förbehållen att afbryta ett ämne om förmiddagen, och fortsätta det på eftermiddagen. Herr Cederschjöld: I anledning af hvad den siste talaren anfört, får jag blott erinra, att nästan vid hvarje Riksdag dylika händelser inträffat, nemligen att en discussion icke kunnat fulländas på förmiddagen, utan blifvit fortsatt på eftermiddagen. Om mitt minne ej sviker mig, hände det förra Riksdagen åtminstone i frågan om StyrelseVerken. Herr Lefre'n: Riksdagsordningen bjuder, att intet mål må afbrytas, och annat mål komma emellan, men den bjuder icke, att då intet mål mellankommer, plenum skall oafbrutet fortfara, tills målet är slut. När det nu står, att plenum fortsattes på eftermiddagen, ser jag ej, huru man skulle kunna annorlunda handla. Jag tycker, att ingen föreskrift behöfves. Sådane lagar, hvilka icke behöfvas, göra endast oreda uti det tydliga, som nu är stadgadt. Friherre Boije: Jag vet ganska val att ett ämne afbrytes, och att, när en sak punktvis behandlas, såsom denna, vissa 96 Den 9 April e. hl. punkter företagas pä förmiddagen och de öfrige sedan på eftermiddagen* Men att ett och samma discussionsämne afbrytes och fortsattes på eftermiddagen, vet jag ej haf» va egt rum, mera än i canalfrågan, och då har det berott af LandtMarskalken.