Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dernäst wägar jag lycka att Höglsflige Nid» der-skapet och Adeln aldrig haft ett brilliantare till» fälle art med eli lysande efterdöme» föregå wära med-stander, an nu! dä wi gä kjelfwe utan att lega, och kan wäl någonsin nian bättre ntpläna, (i fall det här och dar, än skulle finnas), det af fordna tiderS osälla politique etablerade sländshatet. Der är mycket säkert, att dä de g-.ne öfrige Ständens conscriberade blott hafwit hedern alt sällskapa första rimman afen hel affair, skola wi alla wara i lif och död oskiljaktiga wänner åtminstone för den campagncn, och sedermera fort - 284 Den iz Najt. sorlplanta pä kcnlmande generationer den rätta fosterlandskänslan sani är, att enär det bchöfwcs, taga alla li l wapen? Lägga wi nu härtill ett stchldigr underdånigt förtroende lill regeringens wisa ansi.lker a sinsida, sä blir wid erhindran deraf, swensika krigsmagten förfärlig för alla siags stender, emedan hon disponeras. placeras, förde as al tvär ollkattbarc Herre och Fnrsie Hans Kongs. Höghet Kron-Prinien, som för sin dygd, sin »vishet och tapperhet i sä manga är gjort sina stender förskräck c med sina talanger och wäckt Europas beundran? Munteligen tilläde Friherre bägrerta det hans mening med della diktamen blott more, alt det malle intaaas i protocoilek, 06) ej hindra antagandet af U>stotteks belänkande, med hwilket han sig conformeradc. Härefter ropades af wanna att Herr LandtMarskaiken malle gora proposition till sakens afgörande.
R:dr: » § 89, återstoden af den under 1856—1858 års riksdag anslagna summa för länsfängelsebyggnader; » § 90, morn. 2:o, 3:o, 4:o, 5:o, 6:o, 7:o, 11 :o, 12:o, 13:o, 14:o, 15:o, 16:o, återstoden af de vid samma riksdag beviljade anslagen för anskaffande af infanterigevär; för fortsättning af Carlsborgs fästningsbyggnad; för utförande af fästningsbyggnadsarbeten vid Carlskrona och vid Waxholm; till förberedande åtgärder för Stockholms befästande; till befästningsarbeten vid Slite pä Gottland; för Topografiska korpsens arbeten, för indelta arméens utredning; för underhållande af utredningsm. fl. persedlar vid Svea och Andra Lifgardes-regementena samt Lifgardet till häst och Husar-regementet Konung Carl XV; till ökade beklädnadskostnader för Sappörtruppen; till ökade kostnader förmanskapets vid Svea och Göta artilleri-regementen beklädnad; samt till underhållande af Beväringsmanskapets beklädnad; Stats-lJtskottets Memorial JVs’ 205. 7 enligt § 91, 1861 års anslag till understöd för annéens officerare, sorn hos främmande magt inträda i aktiv krigstjenst; » § 92, återstoden af de vid 1856—1858 års riksdag för sjöförsvarets behof be viljade anslag; » § 93, återstoden af de under samma riksdag särskildt anvisade medel för fort skyndande af socknekarteverket samt skiftens och afvittringars befrämjande; » § 94, anslaget till inköp af nya målkäril och vigter åt krono-magasinerna och bagerierna; » § 95, moni. l:o och 3:o, återstoden af anslagen till uppförande af en ny bygg nad för Teknologiska institutet samt till inköp af tomt för samma byggnad; » § 96, anslaget för anskaffande af läroapparater vid Tekniska skolan i Malmö samt 1860 års anslag till aflöning m. fl. utgifter vid Skeppsbyggeri-institutet i Carlskrona; » § 97, anslaget till slöjdexpositioners befrämjande; » § 98, 1860 års anslag till vetenskapliga undersökningar rörande fiskerierna; » § 99, återstoden af det under 1856 — 1858 års riksdag beviljade anslag till geologiska undersökningar och geognostiska kartor; » § 100, anslaget till ett boningshus på Landtbruks-akademiens experimen talfält; » § 101, återstoden af 1860 års anslag till aflöning för Vägoch Vattenbygg nads-styrelsen och dess tjenstebiträden; » § 102, mom. l:o, 3:o, 5:o, 6:o, 7:o, återstoden af anslagen för en ny kommu nikationsled från de inre delarne af Jemtland till lämplig hamnplats viii Nordsjön;
Jag erkänner, att jag, vid början af denna riksdag, icke annorlunda gaf min röst till realisationen, än under förlitande på, att denna riksdag skulle i så måtto blifva olik de föregående, att något skulle komma att göras för näringarna, till en ökad produetion, såsom den säkraste garantien för realisationens bestånd. Jag erkänner allt detta; men jag kan deremot icke vidkännas det syftemål, den värde ledamoten velat tillägga mig, nemi. att jag, af ovilja för realisationen, Skulle motsätta mig det strypsystem, för hvilket talare här i dag låtit höra sig. Jag hyser ingen ovilja till realisationen; tvärtom önskar jag nu, sedan den blifvit verkställd, ingenting högre, än att den stund, som kanske är närmare än man förmodar, matte aflägsnas så mycket möjligt är, och derföre önskar ja,', att man måtte kunna afböja den starka klagan, sorn nu höres öfver heta landet öfver stark penningbrist. Jag har hört Hr Lefre'n säga, att allvarsamma medel äro vidtagna Ull näringarnas upphjelpande. Jag skall icke upptaga R. o. Ad:s tid med att bedja den värde ledamoten gifva oss underrättelse om, hvaruti dessa medel bestå; men jag bekänner, att jag icke erfarit något enda. Privatbankerna och hypotheksföreningarna stå endast i hop - Den a Februari f. m. 45 pet, och i ett hopp, som man mahanda fåfängt hyser vid denna riksdag. Det har alltid tillhört strypsystemets försvarare att ropa på penningevärdets vidmagthållande. Om jag trott, att penningevärdet skulle falla genom den anstalt, som detta betänk, erbjuder, hade jag icke talat för bifall dertill. Jag ber Herrarna om förlåtelse, att jag erinrar om den sanning, att alla, sorn talat emot betänk., äro Stockholmsboer, hvilka mycket förlåtligen begå det misstag, som vanligtvis förebrås Stockholmsboerna, nemi. att döma landets tillstånd efter hufvudstadens. Här är så godt som hela penningestocken concentrerad. Må dessa
A 1862 års verldsexposition i London hade funnits, dels helvalsade hjulband af bessemerstål från Högbo bruk, som i sitt slag varit de enda å expositionen, dels axlar och hjul med hjulband från Nyköping; och, såsom juryns yttrande em dessa artiklar visade, hade desamma väsendtligen bidragit att förskaffa utställarne deraf belöningsmedalj. Bland effekter, som komiterade ansågo företrädesvis egna sig för export, voro hjulband och axlar, hvilka begge, på sätt förut är antydt, fordrade ett utmärkt Stats-Utskottets Utlåtande N:o 61. 7 rent och starkt jern samt derföre betalades mycket högre, än vanligt Svenskt stångjern. Hjulband kunde visserligen exporteras såsom ämnen i förm af raka stänger, men afsättuingen blefve utan tvifvel lättare, om de böjdes och hopvällades samt om tillverkningen deraf förenades med den af jernvägshjul och axlar. Förbrukningen af dessa artiklar vore utomordentligt stor, och anspråken på goda materialier i desamma blifva större i den mån trafiken obh hastigheten å jernvägarne ökas. Efter hvad komiterade erfarit vore äfven större verkstäder för tillverkning, bland annat af dylik jernvägsmateriel ^under anläggning vid Högbo bolags bruksegendomar. Afven lokomotiver borde, enligt komiterades förmenande, här i Sverige kunna tillverkas för vissa främmande länder såsom Ryssland, Finland, Danmark och Norge, likasåväl som vi åt dessa länder göra jernångfnrtyg. För att visa hvilken utsträckning tillverkningen af jernvägsmateriel härstädes vunnit, hafva komiterade bifogat en från styrelsen öfver Statens jernvägsbyggnader erhållen förteckning å dylik från inhemska verkstäder ensamt till Statens jernvägar under åren 1861 och 1862 levererad materiel, uppgående för begge åren till ett sammanräknadt värde af mer än U million R:dr R mt Dessutom voro fyra stycken lokomotiver för Statens räkning under arbete vid Motala verkstad. Från Nyköpings verkstad, som förut levererat fyra lokomotiver, väntades äfven en ny sådan.
s a m v e r k a alla m u s i k e n s ett intensivare kommo och kan tung med underliga besökaren likna en tufva nätverk. lyrik j a g full, hans ofta klättrade mättad, ning, omedelbart känslouttryck. igenkänna dade andra ATT S Ö K A F Å G E L B O N h a r a l l t i d r o a t att ning, Och SJÖGREN fakkultiverad den intensivaste beröm, som kan EMIL grad för ännu Man måste stämningar, s o m Emil Sjögren bakom lyrik är tänka viss område och nyanserade fullt. Uppfattär det s o m m e s t intressera nu mig. att af dylika just i dessa sig stämningen y p p i g ros, tung klinga. Priset för detta sista kvartal är 3 k r. FALLA. öfver härjad sommarboning. d i g skall där de gula bladen skruda, ljuda. Dock jag önskar visst, h v a d s o m redan finnes. Presentation. DE 2 JACOBSON. ROMANLÄSNING. Men j a g fann mig. Förvånad mottog hon boken, m e n återlämnade den redan följande d a g o c h såg åtskilligt förlägen ut. Endast så bevarar m a n sig för dåligt inflytande. FRU K. F Ö R IDUN A F A. ROS O C H LILJA. Smärt o c h högrest står h o n i den djupa fönstersmygen, o c h ögonens d r ö m m a n d e uttryck antyder, att tanken, frigjord från tidens o c h rummets b o j o r, följer någon för hjärtat dyrbar på d e villande stigarna i den stora, okända världen. Det var i går han lämnade henne, den s k ö n a ynglingen m e d konungablicken och hjältesinnet, o c h m e d tårade ögon, m e n bäfvande af saligt h o p p har h o n uttalat välsignelsen öfver h o n o m, s o m är hennes stolthet o c h skall blifva hennes ålderdomströst, o c h på den höga, rena pannan har h o n tryckt en lång, en brinnande kyss.
Alla hitintill stadgade Reglementen och öfverenskomraelser angående Fattigvården, af Kongl. Maj;t i Nåder stadfästade eller icke, galle hädanefter ej vidare än de äro. med denna Stadga och de deruti utstakade grunder förenliga. Vili någon Församling eller Socken, till undvikande af oftare Sockenstämmor,gifva Fattigvårds-Styrelser^ vidsträcktare rättigheter, äa densamma enligt denna Stadga eljest eger, eller på dea eller i Stad på Magistraten öfverlåta Församlingens puöfningsrätt uti intlyttningsfrågor det vare Församlingen otre tage t, och ställe sigdå Fattigvårdi-Styrelsen eller Magistraten i sådane delar till efterrättelse enahanda föreskrifter., sorn deruti eljest gälla för Församlingen. §■• 3- Rättigheten att inställa sig vid Sockenstäm-, .ma och der yttra sina tankar i Ärenden, hvarom denna Stadga handlar, tillkomme alla Församlingens eiler Socknens då varande Ledamöter, som det föregående aret genom visst stadgadt sammanskott till Fattigvårdens inkomster bidragit ; Och vid omröstning beräkna* Rösterne med Betankande om Fattigvården i Riket. 153 grund af hvad hvar och en sålunda sammanskjutit: Men har något sammanskott det föregående året icke egt rum, då vare rättigheten att inställa sig och yttra sina tankar, så väl sorn Röstberäkningen, enahanda som vid Sockenstämmor i andra Arender enligt 4 och 7 §. §. i Kongl, Förordningen om Sockenstämmor och Kyrkoråd den 2b Februarii 1817.
— Och får Utskottet i anledning af dessa förfrågningar yttra, att, om äfven lämpligt skulle anses att allmängöra dessa förhållanden, Utskottets tid icke ruedgifvit de efterforskningar, som Liefve nödvändiga för att med säkerhet kunna besvara alla de framställda frågorna. 4:o. Med anledning af Utskottets afstyrkande utaf de i Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition för Utrednings-Förråden äskade i3rj,ooo R:dr, har hos Ridderskapet och Adeln Hans Excellence Herr Grefvfi Brahe samt Friherre Franc Sparre upplyst, att denna summa är beräknad hufvudsakligen till anskaffande af persedlar fördel Beväringsmanskap, sorn öfversliger antalet för hvilket munderingar redan finnas; att 36,793 R:dr deraf erfordras för anskaffning af Tält åt Beväringsmanskapet, hvarigenom ej mindre gamla stammens Tält, som af Beväringen nu begagnas, komme att slitas mindre, än ock möjlighet bereddes för Beväringens vapenöfvande tillsammans eller på samma gång med gamla stammen,'samt att en Trossbod för norra Skånska lnfanlerie-Regementet vid dess mötesplats Ljungby Hed vore i flera hänseenden af behofvet påkallad och skulle medföra den icke obetydliga fordel, att transporten af Regementets effecter emellan Christianstad och mötesplatsen samt åter, utgörande en väglängd af omkring i5 mil, och hvilken förorsakar både kostnad och besvär för orten samt persedlarnes slitning, derigenom undvekes. Utskottet hade i det återremitterade Betänkandet yttrat, att de behof, som föranledt framställningen om anvisandet af ett extra anslag till Utrednings-förråden, i Utskottets tanka vöre af sådan beskaffenhet, att de med ordinarie anslagen och genom dessas kloka och hushål Isa k tiga användande småningom kunna fyllas och afhjelpas; och finner Utskottet sig, af hvad ofvan deremot blifvit an förd t, icke ega anledning frångå dess åsigt, att de uppgifne behofven höra till dem, för hvilka ordinarie anslag äro anvisade. 5:o.
Hvar 'och en vet, att, dä fråga vid riksdagsförhandlingar förekommer om beredande af någon förmån för enskilde personer, sällan eller aldrig den person, som är i behof af, eller önskar någon förmån, sjelf träder upp och motionerar i egen sak , ulan all detta merendels alltid vcrkställes af andra; och så har äfven nu varit fallet, enär det ingalunda kunnat falla mig in alt väcka motion om löneförhöjning åt kamereraren, med mindre jag bestämdt visste, både att han önskade del denna fråga skulle väckas, och att han rättvisligen borde kunna påräkna 11. Ståndets bifall å min framställning i ämnet. En annan värd ledamot, Hr von Troil, Emil, har afstyrkt bifall till den äskade löneförhöjningen, på den grund att före nuvar. kamercraren liera utmärkta personer beklädt nämnde befattning, och att densamma då ansetts så fördelaktig, att en af dessa, oaktadt han erhållit ett bland de högre embeten i Slaten, likväl någon lid efter det han blef föredragande inför K. M. bibehållit Ridd.kamererareljensten. Att utmärkte personer förr innehaft denna befattning, äfvensom att de med den summa varit belåtna, bestrides visserligen ej af mig; men deraf följer ingalunda, som Hr von Troil yrkat, att den nuvar. kamereraren har skäl till samma belåtenhet, enär förhållandena då och nu äro särdeles olika. Förr voro nemi. Ridd.kamererarens inkomster betydligt högre och göromålen betydligt mindre. Anda lill 1828 års riksdag hade kamereraren, i likhet med öfrige vid Riddarhuset anställde tjenstemän, under riksdagarne uppburit ett särskildt arfvode, hvilket likväl till följd af Ridd.Direchs d. 25 Maj 1826 fattade beslut, och R. o. Ad:s d. 30 Juni 1829 godkännande deraf, blef honom frånkändt, på den grund att Ridd.cassans dåvar. klena tillgångar ej Den 12 October f. m. 95 medgåfvo fortfarande utbetalande af nämnde arfvode.
Widare har Herr 8trZls anmärkt att Riksgälds Cotitoirer icke lönar särskildt Tjenstemän för uppbörden af Brandförsakrings-medlen, men denna anmärkning hade Stats,Utssottet alldraminst bordt wänta af Herr 8rräle, hwilken säsom sjelf Tjensteman innom Riksgälds-Conloiret icke bordt wara okunnig om det beswär, som uppbörden, Controllen och redowisningen af Brandförsäkringsn, edlen sörordsakar Contoiret, dä allaattester öfwer inbetalde Brand,medel der skola anoteraS och Boksöras samt liqwider öfwer Räntan uppgöras m. m. Och om nägon särskild Tjensteman icke äk förordnad och aflönas i och för Contoireks befattning med Brandförsäkrings-medlen, sä hade Herr8lrZIs icke bordt undfalla att i samma mon Riksgälds, ContoiretS Betjening stall syselsättas mcd Brandförsäkrings med, ten 524 Den ra Januarii. Un i samma mohn blir tidm mindre tillräckelig för dem, alt stöta de görmäi hwi'ka egentligen tillhöra Contoiret, och h,varas följden blir, alt en mera talrik Betjening, än annars kunnat behöswas mäste undcrhällas. — Srats-Utstotket har ocksä under den af Stats-Ukstottcl werkställde granstning as Riksgälds-Werket, erfarit, ali wid ett och annat tillfälle, dä fräga warit om indragning as sysslor uti Bokflurs-Contoiret, wederdörande alltid Lberopat beswäret med Brandförsäkrings - medlen, jäsom elt ibland delta Conrows wtdsträckta göromäl.
Med anledning af dessa underdåniga ansökningar och sedan dels vederbörande Läkare vitsordat, ali Liljevalch sedan flere år tillbaka lider af fullständig blindhet på begge ögonen, ulan hopp att återvinna synförmågan, samt alt, ingen förhoppning vöre det Norström, som i Januari månad 1853 trä lfa Is af ett slaganfall, åtföljdl. af fullständig lamhet i venstra armen och benet samt i tungan, åter skulle kunna inträda i ulöfn ingen af sina tjrnsteåligganden, dels Statskontoret blifvit i ämnet bordt, Ilar E. K. M:t, i betraktande af hvad sålunda förekommit och under åberopande af den utaf Rikets sednast församlade Ständer uttalade åsigt beträffande dc Embetsoch Tjenstemän, som till följd af iråkad obotlig sjukdom befinnas urslåndsatle alt utöfva tjernsten, uti en den 13 Januari nästlidet år lill Rikets Ständer aflätrn nådig Proposition behagat gifva tillkänna, det E. K. M:t desto hellre ansåge sig böra hos Rikets Ständer föreslå, att. Liljevalch och Norström linge afgå från sina i Juslitierevisions-expeditionen innehafvande befattningar med bibehållande af hittills ålnjutne löneförmåner på fndragningsstat, som det af sökanderne äskade beloppet, endast utgjorde något, mer än hälften af den lön, som E. K. M:t uti Dess till Rikets Ständer nu aflålne nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd och behof ansett böra för samma tjenstår bestämmas.
Du vill således äkta dottren till honom, som likväl var en medelbar orsak till din fars sista färd, och derigenom äfven hans olyckliga slut? Arvid. Jag vet, min mor, att ni afskyr gubben Haraldson, och äfven jag, kan inte heller tåla honom; men detta skall likväl aldrig försvaga min kärlek till hans dotter, som inte bör få umgälla fadrens missgerningar. Och dessutom, har hon en bror och en svägerska, som förtjena er, och hvarje rättskaffens menniskas högaktning. Huru många olyckliga varelser, kring våra nakna klippkuster, höres inte dagligen välsigna dessa makars oegennyttiga ädelmod? Och huru mången vacker handling, pryder inte denne Birgers sednare lefnad, hurudan den förra än må hafva varit? På sin sista bortresa, har han med ovanlig beslutsamhet och i egen lifsfara räddat flera menniskolif, hvilka i sjönöd under Norrska kusten, emotsågo en ögonskenlig död på vraket af deras redlösa skonare. De blefvo alla, jemte en del af godset, genom hans rådighet räddade, och nu med honom hemkomne till Götheborg. Säg min mor! äro inte dessa gerningar, som, till förmån för Gabriella, förtjena behjertas. Fru Arnman (halft för sig sjelf). Ja, hvem vet, om det der endast inte är afbetalning på någon gammal skuld. Men låt oss, åtminstone inte i dag, tala mera härom. Kom mina vänner, vi vilja gå till bords, middagen har redan länge nog väntat. (går.) TREDJE SCEN. De förre, utom Fru ARNMAN. Arvid. Min hederlige farbror Pehr Min andra far! hvad är att göra? huru skall jag kunna besegra denna egensinnighet, hos min, eljest så goda och älskade moder Askenberg. Misströsta inte, min redlige Arve! – Jag har väl försökt allt, för att beveka din Mor, utan att hittills ha lyckats – ty hon har sina grundsatser, som äro ganska lofvärda – men jag vill ännu inte förlora hoppet. Jag håller utaf flickan, ja! en oförklarlig makt fäster mig vid detta barn, och för din, och hennes skull, skall jag ännu en gång försöka.
Härigenom har det stora steget framåt blifvit taget, att egentliga kroppsstraff oj vidare hos oss förekomma, att vi kommit till insigt och erkännande deraf, att ett blott fysiskt straff är för den utvecklade menniskan olämpligt och omoraliskt, att menniskan, äfven när hon straffas, måsto behandlas såsom en förnuftig varelse och ej såsom ett oskäligt djur. —■ Hvad nu dödsstraffet angår, vore derom mycket att säga, men jag får inskränka mig till det förklarande, att jag för min del ingått på dess bibehållande endast i den förhoppning, att insigten om obehöfligketen och skadligheten af detta straff snart skall föranleda dess fullkomliga afskaffande, i hvilken rigtning den nya strafflagen gjort ett vigtigt steg, derigenom att detta straff aldrig ovilkorligt blifvit stadgadt, utan endast alternativt med andra straff. Bibehållandet af böter såsom straffart kan icke heller föranleda till någon väsendtlig anmärkning, då detta straff för vissa slag af smärre förbrytelser och polisförseelser ännu länge torde vara det enda tillämpliga, ehuru det å andra sidan icke kan förnekas att detta straff, åtminstone så bestämdt som för närvarande, lätteligen drabbar den fattigare samhällsmedlemmen mera hårdt, än den rike, och således innebär en afvikelse ifrån grundsatsen af allmän likhet inför lagen. Återstå nu till granskning de mellanliggande straffarterna straffarbete och fängelse. Frihetskänslan och sällskapsbcgäret äro tvänne djupt i menniskans väsende nedlagda instinkter, hvilka just derföre sjelfmant erbjuda sig såsom lämpliga medel att böja och straffa hennes onda vilja, när denna visar sig fiendtlig emot samhället. Hon har missbrukat sin frihet, och straffas med förlusten deraf; hon har brutit emot lifvet i samhället, och samhället straffar genom att för någon tid utesluta den brottslige ur samhällslifvct. Genom användande af dessa straff kan samhället hoppas, att den straffades onda vilja skall vara tillräckligt kufvad och att brottslingen, när han återvänder i samhället, åter skall blifva en nyttig samhällsmedlem. På dessa hufvudgrunder hvilar det s. k. penitentiärsystemet, af hvars införande samhället redan börjat skörda välsignelserika frukter.
Jag fortfar att begära återremiss. Hr von Törne: I anledn. af Hr v. Troils yttrande får jag förklara, att jag på många trakter i de norra provinserna funnit stora skogar, hvilka nu endast stå och ruttna ned. Delta liar jag med mina egna ögon sett, och kan altså intyga det. Gr. von Fersen: Då jag nu erhållit BevilIn.Utsk:s tableati öfver tulibeloppen, får jag meddela, att otillhuggna sågblockar äro belagda med 33-J proc., hvilket har sin orsak i den allm. grund, att råämnet bör vara belagdt med låg införseloch hög ulförseltull; och denna grundsats är sålunda följd, att ju mindre varan varit förädlad, desto högre har utförseltulln varit. I enlighet dermed finnas bräder, som egentligen är det slag af varan som exporteras, belagd nied 10 proc:s utförsel tull. Hr af Ekenstam, Isr.: Äfven jag försökte inom Utsk:n att åstadkomma lindring i utförseltullen för de norra provinserna. Gr. v. Fersen har riktigt uppgifvit, att beloppet deraf nu uppgår endast till den obetydliga sumuian i/joo r:dr; men i samma mån ortens näringar få större utsträckning, blifva äfven förmånerna betydligare. Då några premier för industriens förkofran icke finnas att tillgå, har jag åtminstone trott, att de föreslagna oskyldiga utvägarna skulle kunna på försök medgifvas. Man säger väl, att undantagslagar icke böra stiftas; men naturen sjelf har för de ifrågavar. provinserna gjort undantag genom missväxter och andra följder af localiteter, som fordra afseende. Sådana undantagslagar finnas redan i beviIln:sförordn., t. ex. uti lindring i bevillningen för de af c!imat och jordmån vanlottade inbyggarne i de norra orterna. Jag förenar mig med dem, som yrka återremiss. Statsoch Bevil!n.Ulsk:ns betänk. N:o 56 återremitterades.
Sjenflemän afmifelfe fran benna ©tabga mara gjorb, anmärfe be fdbant i protocoQet, frm af i?ronofogben fored och jemroäl faa upptaga Sayeringdmännend utlätanbe öfmer anmärfningarne. 5. 109. ©fter merfgällb fayering marbe fd träl ^rofocoffef, fo:n ben af #ä» tabdfaifmaren förbe Sayeringdldngb juflerabe, ocf> ben ftfaämnbe af honom uppfummerab, famt berefter af Crbföranben c# Stod ©ommitteend £ebamåter unbertecbnab, <Dm Cöpertng i ©tdberne. 110. ^Defa Sayetingar förrättad i ©tocfgolm inför Dfroergäfbäaaren ener ten ban bertin t fttt fldfle fårorbnar, odj i be öfrige ©tdberne inför Jbonungcnö Sefaaningéhafaanbe eöer beg ombub, meb rättighet får bern att utan beltaganbe i områjlningarne, mara ©omnuUeernaö £rbforanbe. C. ii>.