Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ottavios dramatiskt otacksamma, men lyriskt praktfulla parti kreerades af tenor-vete-ranen Lindström, som i många år gaf partiet med stor utmärkelse och har sedan burits af Olof Strandbergs natursköna toner till dess hr Victor Dahlgren fick partiet, åt hvars glaospuukter denne såogares på 60: talet mjuka och klangfulla röst gjorde rätt mycken heder. Leporello och Guvernören ha haft många, delvis gemensamma tolkar, några särdeles framstående såsom bröderne Kinmansson, Uddman, Behrens, WiUman, Janxon m. fl. Nu är » Don Juan » åter under inöfning och det är hr Forstén som ärft Don Juans parti. » Trollflöjten » har ej heller saknats på rcpertoiren, ehuru i en rolbesättning, som ej för jem-föras med förr, den tid då Michaéli, Stenhammar, Amoldson och WiUman uppburo det fagra snilleverket. Hvad » Figaro » ankommer, så gafs denna opera ganska förtjenstfullt ännu för ett par år sen, och lär väl icke vara omöjlig att f % upp äfven innevarande spelår. Deremot tyckes man vara dömd att för alltid hos oss sakna de tre öfriga Mozartska mästerverken » Enleverin-gen », » Så göra de alla » och » Titus ». Af dessa torde den sistnämnda operan under nuvarande förhållanden vara den svåraste att uppföra. » Enleveringen » borde dock bereda mindre bryderi, och ville hr WiUman än en gång visa sig i sin ypperst affattade bufla-rol, Osmin, är det nog troligt att reprisen skulle slå ganska väl ut. Någon fara för dessa reprisers ekonomiska sida tror jag näppeligen man har skäl att frukta. Af alla de klassiska mä-starne är ju Mozart utan fråga den mest populäre, likaväl som den i teatermusik absolut främste. Mozart eger en trollmakt öfver den stora publiken som få om ens någon. Så har man t. ex. hos oss sett verkligt dåliga Mozart-representationer ganska väl besökta, under det relativt goda framställningar af Méhul (Josef i Egypten) och Cherubini (Vattendragaren) lemnats åt sitt Öde.
För bifall till detta Utskottets Betänkande finnes ej annat att anföra, än medlidande med en familj, som blifvit lidande, genom underlåtenhet att iakttaga författningar, hvilka man ansett sig böra ändra. Men medlidande är ej detsamma som rättvisa, och det är i alla fall betänkligt, att tillstyrka, det Banken skall lill sina vederparter göra utbetalningar, hvilka ej efter Lag kunna den åläggas. Det är ock derföre Utskottet tillstyrkt, att gratificationen skulle gifvas åt Herr Adlerstams barn; ty det skulle eljest kunna hända, att alla andra , som förlorade Rättegångar emot Banken, togo sig af denna händelse anledning att likaledes inkomma och begära afskrifning, eller återbetalning. För min del lemnar jag derhän, om Ständerna skulle finna Banken rik nog, för att kunna gifva större summa till skänks, än den Utskottet föreslagit; jag anser den föreslagna vara stor nog. Jag skall dock icke motsätta mig återremissen, om Herr Adlerstams vänner förmena sig kunna dermed något uträtta, men igo Den i4 September f. m. jng tror alt de för lians eget bästa skull, gjorde klokast, om de biföllo Betänkandet, ly jag kan vitsorda, att pluraliteten inom Utskottet var i denna sak ganska knapp, och att alla Herr Adlerstams förespråkare behöfdes, för att saken skulle gå igenom. Åtskilliga af dessa äro nu borta, åtminstone vet jag ganska bestämdt en. Det skulle således kunna bända, att Utskottet i ett nytt Betänkande afstyrkte, hvad i detta Betänkande blifvit föreslaget, och jag hemställer derföre till Herr Adlerstams vänner, om icke det vore tjenligast att bifalla Betänkandet. Herr Uggla: Just precist samma skäl Herr von Hartmansdorff anfört emot, anser jag såsom skäl för återremissen. Herr von Hartmansdorff har nemligen sagt, att Författningarne rörande BancoStyrelsen och förvaltningen varit så otydlige och fel a k tige, att Utskottet anmält dem lill förändring. Detta är just ett skäl för Herr Adlerstam, att erhålla full ersättning.
Den motion, jag vid innev;de riksdag väckt i denna fråga, har af Utsk:t blifvit alstyrkt, och Utsk:t har dervid yttrat, att jag äfven som motionär i enahanda ämne vid förra riksdagen icke vederlagt de skäl, som blifvit andragna i motsatt syfte. Jag har dock ansett, att man vid afgifvande af motioner icke bör vara alltför vidlyftig, utan lemna åt diskussionen att afhandla om skälen för och emot. Jag har vid framställande af mitt förslag haft tanken riktad på den tid, då universiteterna utan tvifvel komma att sammanslås, och då man bör vara i tillfälle att der studera alla vetenskapens olika grenar, således äfven krigsvetenskapens theori och grunder. Tilli mpningen häraf torde åter böra inhemtas vid regementen:», och erfarenheten har visat, att sådant hittills skett med framgång. Då jag emellertid, som frågan nu står, icke innehade, äfvensom att han sistnämnde år blef Byzantinsk stipendiat, betygas. Stockholm den 31 Maj 1860. J. F. G. KEYSER. Kongl. SnndhetsCollegii Ombudsman. 1) e ii 6 J 11111 é. hl. kan hoppas någon framgång åt mina åsigter, har jan har endast velat i korthet uttala desamma, utan att framställa något yrkande, öfverlåtande åt lt. o. Ad. att i frågan fatta beslut. Efter härmed slutad öfverläggning och uppå främstäld propos. blef Utsk:ts ifrågav:de hemställan af 11. o Ad. bifallen. Utskits tillstyrkande i fråga om förändrad organisation af Krigsskolan å Carlberg. Hr Akrell, Carl Fredrik, anförde dels mundtiigen dels skriftligen:
Dromo, som blott hör honom tala om en ”evig förtviflad skälm,” tror sig sjelf vara menad, och då Judas får se honom och ropar honom till sig, nekar Dromo att komma. Glorela säger det vara för Judas en skam att hafva en så olydig tjenare, och då Dromo fortfar i sin vägran, genomborrar honom Judas, önskande att han kunde göra detsamma med Leno. — Sc. 8. Glorella vill gå och berätta Karich om utgången, men denne är genast tillstädes; ty der ”ondt är för händer, der är han ej långt ifrån.” Han tackar och affärdar Glorela samt underrättar åskådarna, att hon redan i dag skall fara till helvetet för att der bli stekt i svafvel och tjära. Vidare meddelar han, att Sostrata födt en son, som skall dö, att Judas skall fly ur landet och af Karich föras dit, der han kan göra mest skada. Fjerde akten. Judas kommer klagande: ”Ach we, ach we, ach immer we!” Han förbannar sin födslostund och ångrar, att han utan orsak dödat Dromo, sin rådgifvare och förtrogne. Karich bjuder Glorela hindra Judas taga lifvet af sig, ty genom honom skall än mera ondt anstiftas. — Sc. 2. Glorela går då och för sig sjelf prisar Judas som landsherrens efterträdare. Judas ber henne ej tala så, och hon låtsar sig öfverraskad, att han hört hennes tal; hon ber Judas anförtro sig åt henne, och hon sätter sin själ i pant, att hon skall gifva honom ett godt råd. Karich, som under denna scen är närvarande, fast osynlig för Judas, anmärker: ”Ja sätt ut siälen, tu råder ei derom, Mig haffwer han tillhört af barndom.” Judas berättar, att han ej är landsherrens rätte son, att han haft allt godt, innan frun födde en son, men att nu fick han bas, om han slog den lille, att man tänkte ej mera erkänna honom för son, utan hålla honom som tjenare, men att detta var honom olideligt, ty under sin äras tid hade han tillskyndat alla ondt.
Motion om förnyad underdånig framställning till Kongl. Maj:t, i afseende på frågan om enskillde Personers och Bolags rätt att sinsemellan inom Riket utställa invisningar, yttrade Herr Commerce-Radet Cronius. Då jag anhållit, att Hedervärdå Bonde-Ståndets Remiss, om förnyad handläggning inom Utskotten åf frågan om Assignationers ingifvande genom private personer, måtte blifva på bordet hvilatlde, föranleddes jag dertill af de betänkligheter, dem jag anhåller, att nu få tillfälle närmare utveckla. Anmärkningen vid den i gide §» projecterade räntan, är icke den enda, som hos Kongl. Majit förekommit, vid granskningen af de föreslagna Reglemen* 39 6 r q
Ändteligen stadnade Utskottet i det beslut, att dess Betänkande skulle innehålla full décharge för Stats-Rådet, Stats-Secreterare och Konungens Rådgifvare i Commandomål, att det skulle föreslås Riksens Ständer att hos Konungen anhålla om Dess Nådiga åtgärd derhän, att föreskriften i 10 § i Regerings-Formen, om vederbörandes börande, måtte varda med sorgfällighet af dem sådan åligger iakttagen, och att i alla Ärender, som röra allmänna hushållningen, sådane underrättelser måtte Allmänheten meddelas, hvarigenom alla må kunna af näringsförmånerna sig lika begagna. I afseende på de anmärkte felen vid Protocollens construction skulle de i ett Protocolls-Utdrag anmälas, och i Skrifvelsen jemte dess åberopande åt Riksens Ständer öfverlemnas, att genom Skrifvelse till Kongl. Maj:t deri för framtiden söka att utverka rättelse. Memorial i anledning af väckt motion om stadgande af vilkoren för Utlänningars naturalisation till Svenske Medborgare. I anledning af inom Constitutions-Utskottet väckt motion får Utskottet härmed till Riksens Ständer anmäla ett förslag till en ny §, hvilken borde införas mellan den 37 och 38 § RegeringsFormen, så lydande: Norrmän, som till Sverige inflytta, njute Svensk Medborgarerätt ifrån den tid de sig dertill hos Konungen anmäla. Utlänningar, som bekänna sig till den Christna läran, hvilka 6 år innehaft ordinarie Embete, Burskaps-rätt eller varit Fastighets-äg are, vare berättigade att såsom Svenske Medborgare anses. Andre Utlänningar måge efter 6 års vistande i landet sig hos Konungen anmäla, som äge att pröfva, huruvida Medborgarerätt dem må förunnas. Hvilket förslag anmäles till behandling, enligt 56 § Regerings-Formen. Stockholm den 13 Julii 1815. På Högloft. Ridderskapet och Adelns Ledamöters vägnar Rudolf Cederström. På Högvörd. Preste-Ståndets Ledamöters vägnar C. v. Rosenstein. På Yällofl. Borgare-Ståndets Ledamöters vägnar J. Wegelin.
Ja, hennes utförande ket fästad vid sina föräldrar, och det var med af detsamma var i viss mån bättre än förr. Spedjup rörelse och innerlig sorg han läste om falet har afrundats och blifvit mjukare och stämFilharmoniska Sällskapet ämnar under musikman utvecklats. Entréen är fortfarande af god året ' 1895 — 96 gifva tre abonnementskonserter derns sista stunder. Så underligt, så svårt, att effekt, och parialegenden med dess svåra staccamed biträde af framstående sångsolister och k. ej få se honom mera! Och att med ens hafva ton och höjddrillar utföres perfekt och klockrent. hofkapellet. Programmet till den första konserså mycket, ansvar vältradt på sina unga skuldror! Den vackra duetten i första akten mellan Lakmé ten upptager ett hittills icke i Stockholm utfördt, «Jag är tacksam, » skref hans moder, » att du och hennes tjänarinna Mallika, fru Almati-Bundstörre romantiskt verk, nämligen Schumanns snart skall komma hem och öfvertaga allt. Jag berg, stördes något af att klangen i de båda stämmusik till scener ur Goethes » Faust ». Vid andra känner mig så förbi, så trött vid lifvet och oförmorna ej riktigt passade ihop. Hr Ödmann, som konserten, där orkester likaledes medverkar, skola mögen till handling. Men det blir väl bättre, i början föreföll något indisponerad, återfann sjungas dels Gades synnerligt framstående och när den första smärtan hunnit lägga sig. Det snart sig själf och utförde sedan det tacksamma omtyckta konsertkantat » Elverskud », dels ett antal kom ju så fasansfullt hastigt. Nu är min enda partiet med all den värme och det välljud, man körer acapella af svenska tonsättare. Till tredje glädje att få vänta dig hem. Och du är ju min är van att finna i hans stämma. Hr Lundkvists konserten, som är afsedd att utgöra kulminatioegen älskade Rikard, som aldrig gjort mig nå- Nilakanthä är sig lik, god och välkänd. Öfriga nen af sällskapets verksamhet under säsongen, gon sorg. Och nu stannar du hemma.
För den Svenska hären mot Norrige, som, sammandragen åren 1813 och 1814, bade lid att bereda sig på det slutliga infallet i detta land, var tiden afven till - Sluts-Utskottets Utlåtande, M 83. 47 räcklig alt, med hufvudsakligaste afseende å Svinesunds öfvergång, upprätta en pontonniertrupp, som icke allenast tillverkade den dertill behöfliga bryggutredning, utan äfven blef fullkomligt öfvad och för sitt ändamål bildad. Befälet hade. en i allmänhet saknad lid, att, efter krigsförklaringens afgifvande, dana och öfva denna trupp, ty Sverige var den anfallande. Denna trupp upplöstes och försvann vid fredens afslutande. Sådant är förhållandet och erfarenheten från föregående tidehvarf. Ett tredjedels sekel har förflutit i djup fred, hvarunder fält-ingeniör-väsendet vid Europas alla öfriga arméer med stora steg framgått; men Sverige står, när kriget nästa gång allvarligt hotar, ännu qvar med samma brist, samma förhållanden och återvinner samma erfarenhet, som torde blifva bittrare i den mån svalget emellan fiendens och vår egen utbildning i dessa krigskonstens delar under tiden vidgats. Då den föreställning synes hos mången fortfara, att bristen på särskild, under freden bildad och öfvad ingeniörlrupp skall vid krigets början beqvämt kunna fyllas genom regementstimmermännens sammandragande, kan icke vara olämpligt alt åter uppräkna de skäl, som tala emot denna nödfallsåtgärd. Dessa äro: l:o Att indelda infanteriet, sorn skall i sina leder upptaga och krigsbilda beväringen, är redan dertill väl fåtaligt; alltså vore det både illa beräknadt och farligt, att just vid krigets utbrott ytterligare nedsätta dess styrka genom gamla och inöfvade soldaters borttagande ur infanteriet, för att af dem bilda ett annat slags trupp, för hvars tjenstgöring de äro mer eller mindre rekryter. 2:o
Utom det att detta allt tyckes innebära en t tydlig motsägelse, så har erfarenheten nogsamt visat^ att det härmed åsyftade ändamål att åtkomma capitalisterne, har alltid lelslagit, Och skäll öfelbart äfven göra det hädanefter, samt afgiften drabba den gäldskyldtge och hämma ali credit man och man emellan. Derföre synes mig, att om det i 1818 års BevillningsFörordnings 2 Art. 6 stadgade ansvar ej anses nog strängt, kunde det sl^ärpas med någon 6t@rre del af Capitalets förlust, derest bevis om Bevillningsafdrag^ 128 Den 12 Maji f nt. ej kunde prtcsteras; men §• i öfrigt bibehållas 3:0 Förslaget om en MinimiTabell, ber efter min tanka helt och hållit utgå, såsom öfverflödig och grundad på ett förhatligt beskattningssätt, redan vid föregående Riksdagar på goda skäl afskaffadt. Och som de öfrige pnncterne i förslaget äro öfverensstämmande med nu gällande B villningsFöiordning afår 18 18, så är bäst bibehålla den oförändrad intill dess en ny förbättrad på billigare grunder kan hinna utarbetas: emedlertid tyck®» mig vara säkrast att statina vid det gamla och i utöfning vana behandlingssättet; synnerligen då den säkert uppfyller Statsbehofvet. Jag anhåller vördsamt att Utskottets Betänkande åtföljdt af dessa anmärkningar måtte återremitteras. Herr Ehrenborg 5 Cafperi Att ingå i fullständig granskning af hvad dels Höglofl. Bevillningsutskottets pluralitet, dels en icke obetydelig minoritet af dess Ledamöter, angående Bevillningsgrunderne anfört, fordrade nästan lika mycken tid och arbete, som Utskottet derå användt, och vore måhända för närvarande öfverflödigt, då Utskottets arbete, en Den l 'i Maji f. /;?„ *29 en frukt, som det synes, föga mera afsammanstämmighet, än af skiljagtigheter i äsigter, icke i alia delar torde hafva uppnått den grad af fulländning, att äterremiss kanundvikas.
Riksdaler skola utgå, såsom ersättning till Stats-Verket för den del afTull-Tn-t komsterne, som är anslagen till godtgörande af Bankens Förskott till 1808, och 1809 årens krig., 1 2:0 Femton Tusen (15.000) Riksdaler, såsom för innevarande år rftiS återstående Ränta och Capital-afbetalning, t ®71 Stats Utskottets Fetänkandtn. sende Riksdaler skola på del år 1811 i Barn. utgå såsom ersättning till ken lyftåde mindre CreSiats - Verket för den dilivet, del af Tull Inkomster3:0 Sjutio Tusende ne, sorn ar anslagen till (70,000) Riksdaler, sågodtgörande af Bankens sorn outtagen återstod Förskott till 1808 och uppåansiaget föi åri8i7 1809 arens krig. till Stats-Behofvens fyl 2:0 Femton Tusende lande. En million Fy som för innevarande år ra hundra Tjugo Tusen återstående ränta och (1.420,000) Riksdaler, Capital - afbetalning på likaledes anslagne för år det år 1811 i Banquen 1818 till Stats - Behoflyftade mindre Credivens . fy Ilande. iv€t^ 5:° Fern Tusen Sex 3-o Två hundade Fyhundra Tretio (5,630) ra Tusende Nio hundraRiksdaler, Nio (9) skil. de (204,900) Riksdaler lingar Ellofva (n) rist Sju (7) Skillingar 2 rst., såsom innevarande års såsom outlagen återstod ränta å Kongl. Krigsuppå anslaget till StatsCollegii f. d. Cassors Behofvens fyllande för medel. l8\4- 6:0 Den för inneva 4:0 Atta hundrade Fy. rande år belöpande rän. ra Tusende Nio hundrata för Kongl. Bergs Colde (804,900) Riksdaler legii f. d. Cassors meSju (7) skillingar
Detta ögonblick är en länk i en kedja af händelser, hvilken går tillbaka ända upp i evigheten och Guds skaparehand. Faller också nu ett löf till marken, så är det därför, att just den händelsen och intet annat kan ske i denna stund. Mäktade vi att se allt, som skett, lika klart som en rad siffror, skulle vi också kunna räkna ut allt som skall ske intill världens ände. Vi skulle då kunna förutsäga den dag, det timslag, som blir vår bane. Låt oss därför inte heller vankelmodigt ängslas! Halft med en undersåtes bäfvan och halft med en hängifven väns ömhet fattade Grothusen konungens hand. Han hade sett att konungen bland Varnitsas vinkullar hos sin sista tappra skara, långt från de efterhängsna små regeringsbestyren, kanske firat sina lyckligaste år, sina dagars söndagshvila, att han kommit sina följeslagare allt närmre som god kamrat. Den kalla februarikvällen blef stjärnklar och hög, och nu vid Mazepas grafkulle ville Grothusen tala, men han hade icke längre välde öfver sin egen stämma. – Res hem! – hviskade han. – Så sant jag lefver, en Karl den tolfte skulle bli stor som fredskonung och fullborda hvad Kristina aldrig förmådde, därför att hon var en fåfänglig kvinna. Res hem! Där är uppror i antågande. Säg inte, att jag inte känner de svenske. De ha hustrur och barn också de. Finge vi en stor segrande turkisk här till följe, ja, då kunde vi grunda ett protestantiskt statsförbund under en svensk kejsare. Men det är med turkar som med pärlor; de kosta pengar. Snart har jag inte längre en enda dukat till mutor. Vi måste böja oss, böja oss för vår egen fattigdom, vår gamla, tunga, erbarmliga fattigdom. Det är den och inte människor, som besegrat oss ... Att se dörren vidöppen och visas bort bara för sin tomma tiggarsäck! När konungen förblef tyst, böjde sig Grothusen närmre honom i halfmörkret, men for samman. Hans egna ord hade förjagat det lyckliga ögonblicket, då han satt ensam med sin konung i ett förtroligt samspråk. Vännen hade försvunnit bakom en kall fast ännu småleende mask. Då pröfvade Grothusen att skämta.
Fahlu bergsskolas utvidgning och undervisningens ändamålsenliga ordnande derstädes, på det Rikets Ständer, innan de fatta sitt beslut i ämnet, måtte kunna jemföra fördelarne och kostnaderna af såväl det ena som det andra förslaget. På grund af hvad sålunda blifvit anfördt, får Utskottet hemställa, att Rikets Ständer till svar å högstberörda Kongl. Proposition måtte i underdånighet tillkännagifva, att de funnit frågan om Fahlu bergsskolas flyttning till Stockholm och före ning med Teknologiska institutet uti ofvan omförmälda hänseenden erfordra ytterligare utredning, innan Rikets Ständer kunna derom besluta, samt i följd deraf underdånigst anhålla, att Kongl. Maj:t täcktes, efter det sådan utredning blifvit verkställd, till Rikets näst sammanträdande Ständer aflåta den nådiga framställning i ämnet, hvartill Kongl. Maj:t kan finna omständigheterna föranleda. Stockholm den 1 Oktober 1860. STOCKHOLM, tryckt hos Isaac Marcus, 1860. Stats-Utskottets Memorial N:o 198. 1 A.sk. till Exp.-Utsk. den 5 Okt. 1860, kl. 1 e. m. Memorial, i anledning al återremisser å Sta t s-Uisko t fels Memorial N:o 195, med förslag till voterings-propositioner för afgörande af åtskilliga till 8:de och 9:de Hufvud-titlarne hörande anslagsfrågor. (U. A.)
Den 26 April c. ra. 183 Dä nu H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, framställdepropos. till bifall å Utsk:s yttrande i denna punkt, ropades nej; hvarefter H. Ex. hemställde om R. o. Ad. ansåge de gjorda anmärknme föranleda till ifrågavar. punkts återremitterande; och denna propos. besvarades med ja. 13:de punkten, angtde 'pension för Öfversten G. Liljenstolpe; 14:de punkten, ang:de pension för Majoren Nilsjohan Gjertz; 15:de punkten, ang:de pension för Professorat Gustaf Erik Pasch; 16:de punkten, angtde pension för Professoren Emanuel Limnell; 17:de punkten, angtde pension för Landskanslisten Carl David Isberga 18:de punkten, angtde pension för förre Läns-notarien Olof Henrik Förberg; 19:de punkten, angtde pension ät frami. Öfvers te-löjtn anten J. Nor detler eutzs döttrar; och 20:de punkten, angtde pension för frami. Hofkapellmästaren lia;fjiters oförsörjda dotter Annette Heeffner. Biföllos. 2lista punkten, angtde pension för frami. H. Ex. Hr Justities Stats-ministern Törnebladhs of örsörjda dotter Sofia Emilie Törnebladh. Frih. Cederström, Rud.: Ehuruväl StatsUtsk. härvid åberopat en s. k. grundsats af innehåll, att fört jente mäns barn ej borde i allmänhet åtnjuta enahanda pensionsförmåner, som, till beredande af en tarflig utkomst, enkor tillegnas; till följd hvaraf Utsk. t. ex. afslyrkt pension för afl. Hofkapelmästaren [heffners oförsörjda dotter, finner jag icke att denna grundsats, om den än i sig sjelf vore till en viss grad antaglig, kan på alla möjligen förekommande fall tillämpas. Jag anser, här åtminstone, vara en casus, då man måste ovilkorligen taga i betraktande alla de förhållanden, som torde böra antagas hafva utgjort grunden för K.
Af fjällrackor, som förekommo talrikt, sedan solen försvann, då deremot isbjörnarne icke syntes till allt ifrån denna tid ända tills solen åter visade sig öfver horisonten, hade de godt färskt kött, som de skattade lika högt som vildt. De uppstälde för den skull räffällor och drefvo hela vintern en flitig och inbringande fjällracksfångst. Fällorna vitjades dagligen, alltid fingo de åtminstone en fjällracka om dagen, en gång till och med fyra; de begagnade icke blott deras kött såsom föda, utan de förfärdigade äfven pelsverk af deras skinn, såsom mössor och dylikt. Under hela November månad var kölden icke så skarp, vädret icke så dåligt, att holländarne dömdes att för någon längre tid hålla sig inom hus. De kunde regelmässigt gå att vitja sina fäller, hemta drifved och emellanåt besöka fartyget. Endast två dagar omnämnas särskildt, då de af väderleken tvungos att hålla sig inomhus, men icke på grund af stark köld, utan af svåra snöfall. December månad skaffade holländarne mera bekymmer än November, kölden tilltog, brännmaterialen visade sig otillräckliga, snöstormarne försvårade vistandet i det fria, proviant och dryckesvaror voro otillräckliga för en sådan öfvervintring. Den af ohyflade trästycken hopfogade vinterhyddan var naturligtvis något luftig och kunde icke hållas tillräckligt varm med ved allenast i den mån kölden tilltog. De tilltäppte för den skull skorstenen och försökte elda med stenkol, som de hemtade från fartyget; genom ett sådant förfaringssätt tilltog värmen visserligen ganska hastigt, men koloset medförde naturligen en lifsfarlig bedöfning af de inneboende personerna, hvilka endast genom att skyndsamt öppna skorstenen och dörren kunde rädda sig från en eljest säker död. Men när dessa öppnats, gick åter mycken värme förlorad. För den skull underhöllo de stundom alldeles ingen eld, men då inträdde snart en ännu mycket märkbarare köld, på väggarne och sofplatserna bildade sig tjock is, vägguret stannade, och endast med möda kunde sanduret hållas i gång. När kölden blef synnerligen skarp, begynte till och med vinet att frysa, så att det måste tinas upp före måltiden.