Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Min afsigt är ingalunda att gifva en vetenskaplig framställning af skogshandteringen, utan blott att i korthet nämna hvad jag anser nödigt att jagtaga som en hjelp vid beräkningen för ett $å vigtigt ändamål, sorn uppgörandet af ett helt lands skattläggning. I allmänhet anses öfver hufvud årligen kunna tältås A Cubik eller Stafrum famn HögJtog, | famn dito Barrjhog, £ famn Sur/hog per tunland. De grenar och det ris , som i famn icke konna läggas, kan anses som husbebofs brån. sle för arrendatorn, hvilken vanligen, åtminstone i min in ma skoglösa ort är förbuden allt handande, ja kanske att tjvista upp m. m. Sorn skogens växtlighet beror på jördens beskaffenhet, dess läge för vindarne m. m. bör ett och annat fullmoget träd på diverse ställen i skogen afsägas, för att kunna räkna ringarne, som upplysa om trädets ålder, och derefter kan uträkning n ske, nemligen der som finnas 100 ringar på ett träd, hvilket är i fullmognad bor skogen indelas i 100 lotter och anses, att den fällning sorn af mogen skog göres öfver hela skogens rymd, t. ex 300 Tunneland är lika med en lott eller 3 Tunnor, som skude nuggas aldeles ut. D. nna utväg gör jemkningen möjelig i jemförelse med Den 24 Februarii. den ofvannämnde högsta skogsbeskattning. \ famn högskog, som kan hämtas af ett Tunland (sedan arbetsoch transportkostnaden med ^ Tunna korn per famn är afdragen) anses vara värd 2 tunnor korn eller lika med arrendet af ett uppskattadt tunland åker. f famn Barrskog är värdt | Tunna Korn, således 2;ne Tunneland Barrskog svara emot ett uppskattadt Tunland åker. 6 famn Surskog lemnar i arrende 8 kappar Korn oeh fordras således 9 Tunneland Surskog för att svara emot ett uppskattadt Tunland åker.
Motionen grundar sig på en calcul, sorn skulle visa, att tackjernsblåsningen icke bär sig de första dagarna. Sådant är visserligen förhållandet, men det räcker ej många dagar, och efter min erfarenhet lönar sig tackjernsblåsningen vida bättre än stångjernssmidet. Jag finner derföre icke skäl alt bestämma de s. k. kalidygnen till flera än 3. Frih. Cederström, Jacob: Jag instämmer med Hr Lagerhjelm, och anhåller om älerretniss på utlåtandet. Hr Tersmeden, Carl Reinh.: Enligt Hr Lagerhjelms förmenande, skulle den förlust, som hyttägare få vidkäunas genom tiondejerns erläggande under den tid af Den M a j. >43 blåsningen, då liyltarna drifvas med föilus-t, ersältas af den vinst tackjernstillverkningcn lemnar, sedan de komma i full gång, d. v. s. äro fullmalmade. Jag nödgas på följande skäl bestrida delta, och vill dervid, i afseende å tillverkningsoch tiondejerns-beloppet, hålla mig vid motionärens uppgift, som, så vidt jag känner, visar verkliga förhållandet vid största antalet af bergsmanshyttan, nemi, ottvid den hytta, der han är inbrukare, och som i sin högsta gång producerar 17 skepptd tackjern i dygnet, tiondeskalten erlägges med 17 lisp. Efter 26 Iisp. pr skepptd, gör således denna skatt 4 proc. af brutto-behållningen, och då dervid tages i beräkning rudimateriernas dyrhet, så kommer man till det resultat, att beskattningen är ganska hög, äfven sedan hyttorna komma i full gång; ty om 18 t:r kol beräknas att åtgå till ett skepptd tackjern, sorn vanligen är fallet, och dessa inom bergslagen kosta 6 rtdr, somt dertill lägges kostnaden af ett 60 punds lass malm , som vid hyttan gäller minst 3 ja ganska ofta 4 rtdr, och vidare tillägges arbetskostnaden, hvilken jag ej nu så noga kan bestämma, men som säkert uppgår lill mellan i och 2 rtdr; så kommer man, oberäknadt byggnadsomkostnader, till en ganska hög proc. af bruttoinkomsten.
Då jag på ailä dessa skäl icke kan finna annat, än att Ekolsund ännu i denna stund är ett förpantadt Kronogods eller Kungsgård, som K. M. och Kronan, eller 11. St., hvilka beviljat panterättigheten, när som helst äga att inlösa emot erläggande af panteskillingen, 84,000 R:dr, bör jag derjemte hafva äran vördsammast tillkännagifva, såväl att ytterligare upplysning i ämnet skall, der det äskas, genom min försorg blifva StatsUtsk. meddelad, samt att, i händelse mitt påstående skulle finnas grundadt, jag, oaktadt den i underd. föreslagna donationen nu, efter den ankomna Nåd. Skrifvclsen, ej mera ifrågakommer, likafullt fortfar att yrka, det Ekolsund måtte för Statens räkning inlösas. Jag anhåller vördsamt, att detta mitt yttrande måtte få till StatsUtsk. åtfölja remissen af min i ämnet afgifna motion. Hr von Scheele, Knut Georg: Det är i anledning af de anmärkningar, hvarmed Gr. Cronhjelm beledsagat min motion, då den i min frånvaro remitterades, som jag nu begär R. o. Ad:s uppmärksamhet; men då Hr Gr. lofvat att rätta ett misstag, som han -i sina anmärkningar begått, och jag dessutom fått höra, att desamma i tidningarna blifvit oriktigt uppfattade, anhåller jag vördsamt att få uppskjuta mitt yttrande, intilldess Gr. Cronhjelm lemnat sin förklaring. Gr. Cronhjelm, Otto Au g.: Då Hr v.Scheeles motion förekom till remiss, tror jag, att jag yttrade mig ungefärligen i följande ordalag. Jag sade, att jag ansåg principen, som motionen vidrörde, vara riktigare än motionen; den princip nemligen, att communerna skulle få sjelfva afgöra sina husliga angelägenheter och att icke Statsmagterna skulle bestämma tiden för Gudstjensternas början. Jag sade, att jag icke ägde kännedom om Kyrkolagens stadgande i detta afseende; men att jag af erfarenheten visste, att Gudstjensten börjar vid olika tid på särskilda orter.
Den kan till och med vara oresonlig nog ibland, men den kommer med sunda tankar ofta också, och den har framför allt i grund och botten lefnadslust, hopp och mod q var. Det är den sunda, kraftiga underklassens män, som man der hör söga: » så vilja vi ha det, icke så », men det är inga blaserade öfverklassherrar i lugg och glacéhandskar, som till dem gråtande snyfta: » stackare oss, att ni ha det så svårt ». Jacques saknar alldeles det koketterande, osunda drag som karaktäriserar dessa herrar både i innehåll och form, och han besitter deijemte en humor som de aldrig skola nå. Han höjer sig stundom till att inom folkdiktningen och i lätta, skämtsamma toner bli en stridsman för samma ideer som inom den allvarliga konstpoesien våldsamt sjuda och jäsa bos Strindberg och som klarnade och sofrade funnit sitt ädlaste, högsta och bästa uttryck i Snoilsky, kämpen för framtidens demokratiska men dock fosterlandsälskande, frihetskära men ej rasvilla, enkla men dock formrena poesi, den som i realismens naturenliga, sunda kropp bär ett för idealet varmt klappande bjerta, den hvilken är sådan som vi önska och hoppas att vår skaldekonst en gång i sin helhet skall varda, då den nog ock skall ha tillkämpat sig både läsare och köpare i prosans egen tid, Yore det så ock på prosans egen, då för poesien brutna mark. H, A. R.En beslaglagd roman. Några anmärkningar öfver Hans J8eger * s &gt;Fra Kristiania-Bohémenv af Oscar Levertin. Habent sua fata libelli, lyder det mångciterade ordstäf, som ftr en så särskild giltighet vis å vis alla de verk, som råkat i någon kollision med » rättvisan ».
De stora illustrerade tidningarna intogo vackra illustrationer af » the lady cyclists in Battersea Park », o c h skaror af skådelystne skyndade dit att se den lifliga o c h glada synen. Velocipeder hyrdes ut på stället af företagsamma firmor, o c h lektioner gåfvos i konsten, så att man kunde i en stillsammare del af parken se, hur de första stegen togos af unga — o c h kanske gamla — » noviser ». Battersea Park fortfor äfven under hösten o c h vintern att vara mötesplatsen för ett stort antal damer — o c h herrar — för hvilka detta nya sällskapsnöje har en så stor dragningskraft, m e n m e d den tidiga vårens inträde började den fashionabla världen till stor del draga sig från det aflägsna Battersea till sitt gamla centrum, H y de Park, o c h dit var det jag nyligen begaf mig en solig vårdag att se » hur damerna åka velociped ». Från den stora lifliga stråkvägen, Piccadilly, strömma velocipedåkande i skaror in g e n o m hvalfbågarne v i d H y d e Park Corner. K l o c k a n är strax 11 f. m. o c h man skyndar nu s o m bäst att ha sin timmes » r i d e »; kl. 12 måste alla velocipeder utr y m m a parken o c h gifva uteslutande rum åt dess häfdvunna innehafvare, de eleganta ekipagen, ryttare o c h ryttarinnor samt fotgängare. Parken står i sin första vårskrud; plataner, almar, bokar o c h ekar ha de fina halfutslagna bladen, m e n kastanier, popplar m. m. äro i det närmaste fullutslagna, o c h det dröjer n o g ej många dagar, förr än den blida vårsolen lockat syren o c h kastanier i full b l o m jämte den mängd af andra buskar o c h träd, som redan stå i sin fulla blomster skrud.
Denna förmån skulle således tillkomma blott de få ibland Bankens tjenstepersonal, som, enligt nyss åberopade §§ i Reglementet, redan äro eller intill 1863 års utgång kunna varda pensionsberättigade; hvaremot i öfriga uti Reglementet förutsatta fall, der pensionering under ofvannämnde tidrymd kunde komma i fråga, pensionsbeloppet skulle, hädanefter såsom hittills, lämpas och bestämmas efter allenast den afgåendes innehafvande ordinarie lön. På grund häraf hemställer Utskottet att i afseende på ofvanuppgifna grunder för pcnsionsberäkning måtte meddelas följande föreskrifter, nemligen: 8:o. Vid pensionering af Bankens cmbetsoch tjenstemän, konstidkare och vaktbetjening tjenar, såsom grund den för deras, vid afgången, innehafvande tjenst, eller befattning å Löneeller Indragnings-stat uppförda lön. 9:o. (motsvarande § 54.) Den tjensteman, konstidkare eller vaktbetjent, som uppnått 70 års ålder eller tjenat 50 år, är berättigad att flyttas på pensions-stat med åtnjutande i sin öfriga lifstid af liela lönen såsom pension. 10:o. (motsvarande § 55.) Den tjensteman, konstidkare eller vaktbetjent som uppnått 65 års ålder och tjenat 40 år, eger undfå afsked med bibehållande af hela lönen såsom pension, då genom läkarebetyg behörigen styrkes, att han befinnes uti ett sjukligt eller försvagadt helsotillstånd. 11». För den eller dem, som under åren 1861, 1862 och 1863 på grund af § 54 eller § 55, kunna varda på pensions-stat förflyttade, utgår pensionen till belopp, motsvarande så väl hela lönen som den derå beviljade tillfälliga förhöjning. 12 BankoUskottets Memorial N:o 32. Slutligen får Utskottet vördsamt anmäla, att i afseende å öfriga i Irsta, 2:dra och 3:dje Artiklarne af gällande Banko-Reglemente förekommande stadganden någon ändring af Utskottet ansetts icke vara af nöden.
Jag vitsordar hvad Herr Hjerta anfört så mycket mera, som i den ort jag vistats allmogen med största begärlighet och villighet emottagit den nya Psalmboken, i stället för den gamla, då upplyste Prester framställt denna fråga till Församlingarne. Jag vet likväl, att på andra orter finnas Prester, som sökt lägga hinder i vägen derför; men jag är öfvertygad, att med samma villighet, som Folket emottog den nya Catechesen och Handboken, emot hvilka jag hört Prester predika såsom skadliga innovationer; med samma nöje skola de äfven emottaga den nya Psalmboken. En nyanledning dertill, att allmogen önskar detta, synes mig vara, då jag i RiksdagsTidningen läst, att vid vote - ai8 Den 6 Februarii f. m. ring härom i BondeStåndet, man med ^4 röster emot 3o bifallit Betänkandet. Friherre Anckarsw är d, Carl Henrik: Jemte det jag i allo instämmer med Herr Hjerta och Herr Tham, utber jag mig få tillägga ännu ett skäl, som jag hört omnämnas, nemligen att det skall vara ganska svårt numera att få köpa vår gamla Psalmbok. Hvad vidkommer den omtalta orimligheten att påtruga Folket en ny religionsbok, får jag blott nämna, att då i den nya Psalmboken finnas en mängd psalmer, så ställda i anseende till sina melodier, att motsvarande i den gamla lika väl kunna begagnas, tror jag hela följden af beslutet kommer hufvudsakligen att gälla Presternas åliggande, att begagna den nya, hvaremot destomindre lärer vara något hinder, som det blifvit dem ålagdt genom den Kongl. Kungörelsen, att företrädesvis begagna sådane psalmer, hvilka i sina melodier öfverensstämma med motsvarande i den gamla. Herr Ribbing, Arvid: Det har blifvit anfördt af en värd Ledamot, att det icke vore fråga om att tvinga någon Svensk församling, att antaga den nya Psalmboken. I sådant fall synes mig likväl, att icke något bestämdt påbud borde ske.
Den 12 November f. m. 9 jemväl deraf, att en Riddarhusordning, sorn i afseende å vigten och beskaffenheten af sina bestämmelser, i märklig mån närmade sig till en Grundlags natur, och derföre syntes till alla delar böra äga det nogaste sammanhang och öfverensstämmelse, svårligen, efter hvad Ridderskapet och Adeln förmenade, skulle, med hopp om dessa fordringars uppfyllande, kunna hopfogas af den gamla RiddarhusOrdningens bibehaline och de, hvilka blifvit hemlade från det af Ridderskapet och Adeln uppgjorde Förslag till Riddarhusordning; anhöll Ridderskapet och Adeln, på grund af dessa betänkligheter, i underdånighet, att utfärdandet af en ny Riddarhusordning kunde uppskjutas, till dess VI ägt tillfälle, att granska det af Ridderskapet och Adeln afgifne Förslag i sitt hela sammanhang, samt att, i fall detsamma tillvunue sig Vårt nådiga gillande, Yl då måtte i nåder täckas anbefalla Författningens utfärdande så tidigt före nu ingångne Riksdag, att den dervid måtte kunna tjena Ridderskapet oell Adeln till efterrättelse; men att i den händelse åter VI skulle finna Ridderskapets och Adelns omnämnde Förslag icke vara af den beskaffenhet, att stadfästelse derå i det liela kunde följa, VI då täcktes meddela Ridderskapet och Adeln Vårt nådiga svar, med uppgifvande af skälen dertill, vid början af denna Riksdag, och att således 1818 års Riddarhusordning, som af Oss blifvit 10 Den 12 November f. m. sanctionerad, lomme att emedlertid i allo lända till efterlefnad; anhållande Ridderskapet och Adeln slutligen, att för Oss få uppgifva orsaken, hvarföre Ridderskapet och Adeln önskat en ny redaction af RiddarhusOrdningen, den nemligen, att alla de stadganden, som röra adliga värdigheter och representations-rättigheten, måtte skiljas från de stadgar, hvilka angå Riksdagsmannarättighetens utöfvande, såsom gemensamma för alla Stånden, och bestämda af Grundlagen. Detta ärende bafve
Handlingen skall i hufvudskrift till Rätten ingifvas samt der offentligen uppläsas, i Rättens protokoll införas och med påskrift om inteckningen förses. A landet må förlagsinteckning ej sökas utan vid; lagtima ting. Kongl. Maj.ts Nåd. Proposition, N:o 15. 29 § s. Inteckningen skall förnyas inom tio år sedan den beviljades och ytterligare inom tio år efter hvarje förnyelse; njute dock fordringsegaren förmonsrätt enligt första inteckningen. Försummas den förnyelse, vare inteckningen förfallen. § 6- Har flyttning af bruket, fabriken, verkstaden eller inrättningen skett till ort under annan rätt, än den, hvarest inteckningen blifvit beviljad, vare då Häradseller Rådstugurätten i den ort, dit rörelsen förflyttad är, behörig att förnyelse af inteckningen meddela. Sammaledes vare ock den Häradseller Rådstufvurätt, hvarunder i 2 § omnämnd förlagstagare, efter skedd flyttning af hemvist, bosatt är, behörig, att frågan om förnyelse af inteckningen för honom gifvet förlag upptaga. I dessa fäll skall, vid äfventyr af inteckningsrättens förlust, förnyelse af inteckningen sökas hos Rådstufvurätt inom sex månader och hos Häradsrätt sednast vid det lagtima ting, som infaller näst efter sex månader, räknade från slutet af det år, hvarunder innehafvaren af bruket, fabriken, verkstaden eller inrättningen blef derföre på nya stället till skatt antecknad. 1 öfrigt skall angående förlagsinteckning tillämpas hvad om inteckning i fast egendom stadgadt är. Uti Rättens protokoll öfver inteckning i fast egendom varde ock förlagsinteckning intagen. § 8- Denna förordning träder i verksamhet från och med den 1 Juli 1849. Förut meddelade förlagsinteckningar bedömas efter dittills gällande föreskrifter, men böra hos Rådstufvurätt inom ett år från nyssnämnda dag, och hos Häradsrätt sist vid det lagtima ting, som infaller näst efter samma års utgång, samt deruppå vidare, enligt hvad i 5 och 6 §§ stadgadt är, förnyas, för att bibehålla sin förmonsrätt. Hans Excellens Herr Justitie-Statsministern hemställde, alt detta förslag måtte till Rikets härnäst sammanträdande Ständer öfverlemnas, genom nådig proposition, hvilken nu upplästes.
Det är en tröst för Bertarelli i all hans djupa bedröfvelse, att hans Elena ej skall behöfva önska honom under den gröna tufvan, ty hon, den reformerta kvinnan, hvars vigsel ej är något sakrament, kan, o m hennes lycka nödvändigt fordrar det, få sin fulla frihet åter, äfven under mannens lifstid. Under mannens frånvaro går Elena omkring nä- stan som i en dröm, medan hon mekaniskt ombestyr utflyttningen till landet. Därvid blir hon ej kvitt saknaden efter Ercoles angenäma, muntrande sällskap, fastän hon ej gör sig reda för de känslor, som föranleda densamma. Ännu alltjämt inbillar hon sig, att det endast är en varm och innerlig vänskap, tillåten emellan blifvande släktingar, som drar henne till den unge mannen. Andra aftonen efter bankirens afresa har Elena för första gången glömt sin lilla dotter, vid hvars hufvudgärd hon brukar förestafva barnets aftonbön. Med samvetsförebråelser i hjärtat skyndar den unga frun upp i öfre våningen, där alla sofrummen i villan äro belägna. Bredvid barnkammaren är Lizzis rum, o c h när Elena passerar förbi hennes dörr, uppfångar hon därifrån ett egendomligt ljud. Hon träder hastigt in och finner Lizzi med sitt mörka hufvud nedgräfdt i soffans kuddar, där hon förgäfves söker kväfva de häftiga snyftningar, som skaka hela den lilla späda varelsen. » Hvad i all världen står på? » frågar Elena förskräckt. » Ah, ingenting alls », svarar systern » lemna mig ensam, så går det snart öfver. Jag känner mig idag så nervös, och då gråter man lätt utan all orsak. » Men Elena går ej. I stället sätter hon sig ned bredvid flickan och drar ömt hennes hufvud till sitt bröst, smeker det upplösta håret samt ber systern yppa sin sorg. » Någonting », säger Elena, » måste det vara, som sedan någon tid trycker ditt sinne; tala o m det för din syster, som du vet håller dig kär! » » Jag har j u en gång sagt, att det rakt icke är någonting », svarar Lizzi trumpet.
Likväl och enär ett stort antal af de nybildade rotarne bestå af rotedelar, belägna i olika socknar och härader, på betydligt afstånd ifrån hvarandra; samt Utskotten anse, att utgörandet af effektiv rotering skulle för dessa spridda rotedelar medföra ett vida större onus, än roteringen i allmänhet innefattar; få Utskotten, med afseende jemväl å den dryga kostnad, som byggandet och anskaffandet af torp åt rotarne, skulle för de ny roterade hemmanen uppkomma, vördsamt tillstyrka: att Rikets Ständer må, för deras del, besluta, att de, genom ifrågavarande nya rotering tillkomne, indelde hela rotar, ej mindre än de styckade rotarne, som äro afsedda att erlägga vakans-afgift, må få roterings-skyldigheten fullgöra, genom erläggandet af en sådan, samma skyldighet motsvarande afgift, i enlighet med Rikets Ständers den 15 Juni 1841 till Kongl. Maj:t aflåtna underdåniga skrifvelse i ämnet. Stockholm den 12 Augusti 1851. Ihan detta Utskottens beslut reserverade sig l:o Herr Grefve Mörner, Carl Göran, som till sin reservation upptog det af sammansatta Utskottens afdelning uppsatta förslag till utlåtande i frågan, sä lydande: ”Utskotten, som lika med Kongl. Maj:t, anse det förhållande, som i afseende på roteringen inom Stora Kopparbergs Län sig företer, icke böra utgöra hinder för pröfninningen af den verkställda nya soldatroteringen i de öfriga Län, der sådan rotering egt rum, hafva vid granskning af de till Rikets Ständer öfverlemnade roteringsverken öfver samma nya ordinarie rotering funnit, att under det i en del Län endast delar, som efter de öfrigas sammansättning till hela rotar, öfverblifvit och utgjort brutna tal, blifvit såsom styckade rotar uppförde till erläggande af ständig vakans-afgift, hafva inom andra Län alla sådane hemman, hvilka roterings-kommissionerne ansett, till följd af deras spridda läge, och svaga beskaffenhet, icke lämpligen kunna till utgörande af effektiv rotering indelas, blifvit i roteringslängderna antecknade såsom styckade rotar.
Q S. D. Oedan Ronde Ståndet under den 2 dennes bifallit Höglofl. Stats-Utskottets Betänkande, angående årliga tillökningen i Kongl. Majrts och de Fursteliga Personernas Hofstats-Summor, med tillagd önskan, att denna tillökning kunde taga sin början reed innevarande år, så har BondeStåndet funnit det höra till ordningen, att i sistnämnde del återremittera Eetänkandet, till Högbemäite Utskott, med anmodan att deröfver sig utlåta, hvarom de öfriga Resp. Stånden skul/ le JDert 7 Juli. le YÖrdsamt och vänligen underrättas. Ut su» pr*. Ex Protocollo Olof Werlin. SD. Till Stals-Utskottet återremitterades, dess den 27 sistlidne Juni afgifna och den 5 och 5 Juli på Rordet lagda Betänkande, angående tillökning i Stats-anslaget åt Academien för de fria Konsterna, jemte nya löners anslående för en Secreterare och en Cancellist vid Kongl. Slottsbyggnads-Directionen, för Secreteraren vid Konungens Museum samt för 2:ne ordinarie och fyra extraordinarie Executions * Betjente?. Ut supra. Ex Protocollo Olof Werlin, 13, B.
Hof-personalens tillsättande inom en enda privilegierad medhorgare-class, må hetraktas såsom ett för densamma gällande företräde, af den beskaffenhet, alt åtminstone några af Hof-Stats-pensionerne möjligen kunna besparas; varande denna erinran motiverad af min nyligen verkställda granskning af Indragnings-Staten.” Af Riksdagsfullinägligen Anders Andersson ifrån Skaraborgs Län: ”Jag anser mig böra bestrida allt beslut angående pensioner för Hof-Statens personal. Det är i min tanka alldeles oformligt, att stadga bestäm - Ståts-Utskottets Utlåtande N:o 172. 31 da grunder för en Pensions Stat, åt Einbetsoch Tjenstemän samt Betjening vid ett Hot’. De äro i alia Länder ansedde såsom de Fursteliga personernas enskilde tjenare, men icke såsom Statens; och jag anser ej den lingaste anledning, att i Sverige betrakta dem på annat sätt. Det synes mig nästan vara ett gyckel med den så kallade constilutionela eller grundlagsenlig Statsformen, alt ifrågasätta dylika inrättningar, då Konungens beröring med Folket der, mindre än i de enväldige Staterna, kiäfver någon Hof-personal, ulan allt går igenom Statens Embetsman, med undantag af desse enskilde supliker, som icke lära fordra annan handläggning, än deras emottagande, anmälande och öfverlemnande lill behörige Autoriteter. Allt hvad Hof-personalen i öfrigt uträttar, rör ej allmänheten, ej Landets Styrelse, ej ens något vigligt interesse i Staten, utan är alldeles af enskild natur. Det kan således icke gerna tänkas mer än någre fä fall, då pensionering för dem bör ifrågakomma; och detta fall är ingalunda bestämdt af fullmagten, värdigheten, Hofarfvodet eller något gifvet allmänt' förhållande, ulan endast genom ett personligt, ett, — jag ville kalla det, rent caracters-förhållande.