Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I följd af StatsRådets nuv:de organisation nödgas dess ledamöter i allmänhet deltaga i handläggningen af hvarandras ärenden och denna gemensamhet i göromål utgör i allmänhet det förnämsta, men understundom det enda, föreningsbandet emellan medlemmar af en konselj, der högst skiljaktiga politiska meningar kunna hafva sina målsmän. Gemensamhet i politiska sträfvande» får val knappast under närvarande representationsform uptagas såsom en sammanhållningskraft i det Svenska StatsRådet och det måste vid sådant förhållande inträffa att dess ledamöter under bestyret med egna, ständigt växande förvaltningsföremål, söka att så mycket som är möjligt, undandraga sig befattningen med hvarandras. Om nu genom förökandet af de konsultativa StatsRådens antal, Depart.Cheferna skulle i så vidsträckt mån, som K. M:s Nåd. Propos. utmärker, befrias från nödtvånget att öfvervara beredningen och föredragningen af hvarandras mål, vore ingenting naturligare än att en sådan befrielse begagnades i sin fulla utsträckning, och att Depart.Cliefernes IX H. 5 0 Den 25 November e. m. deltagande i hvarandras göromål slutligen inskränkte sig till det af Reg:sF:n uttryckligen föreskrifna. Depart.Ckeferne förvandlades derigenom till vanliga embetsman, dugliga måhända enhvar i sitt fack, men knappast derutöfver. De kousultativa StatsRåden skulle igenfinnas i en skilldririg af den fordna »allmänna ärenders beredning.» Och det ändamål, som vid DepnrtementalStyrelsens införande afsågs — hur blefve det upfyldt? Annu i dag är det blott en förhoppning, men äfven den skulle förstöras genom ett arbetssätt, som uphäfde allt inbördes sammanhang emellan olika Regeringsärenden. — Att tillsättandet af ett nytt konsultativt Statsltåd skulle medföra en dylik verkan, är likväl icke min mening att påstå. Jag vill endast hafva visat hvarthän en arbetsordning, sådan som i K. Propos. afses, kunde leda.
Med säkerhet vet jag att nuvarande Arrendator af Ottenby Kungsgård ej på något sätt är obenägen att uppgöra Contracter om upplåtande af nämde äng och betesmark, med allt hvad till inrättningen der kan erfordras, så att någon svårighet å hans sida dervid ej möter; och då jag tror mig hafva funnit så mångas tankar vara öfverensstämmande om lämpligheten och fördelen för Hästafveln i de Småländske Provincerne, förenade med hoppet, måhända säkerheten, att Remonter för Smålands HusarRegemente ej derefter må behöfva förskaffas ifrån andra orter, smickrar jag mig med det hopp, att denna min framställning, i anledning af Herr Hjertås Motion, benägit må bifallas, och utbeder mig att delta anförande må med densamma till behörigt Utskott få vara följagtigt. Herr Ribbing, Arvida anförde skriftligen : Med anledning af hvad jag tillförene i detta ämne yttrat, om den uppmärksamhet, som vid åtgärders vidtagande för häst - Den 19 December f. m. 343 afvelns befrämjande, företrädesvis Lör fastas å tjenligaste localen, får jag framställa det förslag, att Filialstuterierne måtte få vara inrättade med mindre antal ston än 6, såsom med 2, 3 eller 4> för den som skulle åstunda att för detta riftgare antal sig anmäla. Förhållandet är nemligen så, atti den för goda hästars uppfödande tjenliga trakt af Småland och Östergöthland laar vanligen Possessionaten icke alltid det större antalet ston. Skulle han nu anstränga sig, för att få detta större antal, så kunde hända att den äldre stamracen uppspäckades med Skånska eller ock, hvad som värre vore, Danska ston, och utom dess störde det kanske ordningen i den vid hvarje possession med ett mindre hästantal inrättade hushållningen, hvaraf skulle följa mindre benägenhet för inrättningen, än om man, vid antalets bestämmande, lämpade sig efter localen.
Den — 25 — Den tvekan, som häraf kan uppstå, huruvida förskrifning utan förfallotid må kunna bibehålla den strängare exsekutifva kraften änskönt den icke genom uppsägning blir förfallen inom tolf månader, endast lagsökningen eller krafvet anstälies inom aderton månader från utgifningsdagen, efter det genom uppsägningen tillkommit en förfallotid, som medgifver så tidig lagsökning, denna tvekan äger deremot icke rum i fråga om förskrifning med utsatt förfallotid, sorn inträffar senare än tolf månader efter ulgifvandet, ty en sådan förskrifning är icke obestämdt, utan bestämdt stridande emot 1798 och 1815 års Kongl. Förordningar, hvilka, enligt hvad redan är anmärkt, uttryckligen förbjuda, vid äfventyr af den strängare exsekutifva kraftens förlust, att ställa löpande förskrifning på betalningstid utöfver tolf månader från förskrifningens dag. Vid den slutledning, hvarigenom Kongl. Hofrätten kommit till resultatet af andan och meningen i 1815 års Kongl. Förordning, fann jag ingenting annat att påminna, än att från premisserna af denna slutledning äfven kan hämtas den följd, att sjelfva det maximum af aderton månader, hvarutöfver förfallotid och lagsökn ingstad sammanlagda ej må sträckas, vore för författningens ändamål lika öfverflödigt, som stadgandet om tolf månaders längsta förfallotid, hvilket emedlertid qvarstår, samt att ändamålet, eller den af Kongl. Hofrätten antagna enda grunden för alla tre författningarna, vore vunnet, endast lagsökningen, efter uppsagd eller förskrifven förfallotid, icke finge dröja utöfver de stadgade sex månaderne. Men härmed vore ock visadt, att ingen ting annat af 1798 och’ 1815 års Kongl. Förordningar ägde någon betydelse, än stadgandet om sådan lagsöknings tid. Att således argumentationen öfver andan och meningen af sistnämnde Kongl. Förordning bevisar för mycket, äfven när fråga är om förskrifningar ställda på uppsägning, det hade förekommit mig otvifvelaktig!, om jag ock lemnade derhän, huru de tvetydiga ordalagen i denna författning rätteligen må förstås och tillämpas.
Anders Tunell; ll:o af samma dag, angående ersättning för husbyresmedel åt fyra lektorer vid elementarläroverket i Strengnäs; och i2:o Prot.-Utdrag den 15 Januari 1866. 121 12:o af samma dag, angående ett årligt anslag af 500 Riksdaler till hushyres—ersättning åt rektorn vid högre elementarläroverket i Westerås; äfvensom Kongl. Maj:ts nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer af den 21 December 1865, angående väckt fråga om. öfverflyttande på Kronan af bestyret med anskaffning och underhåll af håtsmännens kappsäckar och s. k. småpersedlar. S. D. Föredrogs ånyo och remitterades till Allmänna Besvärsoch Ekonomi utskottet Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, af den 8 December 1865, i fråga om förändrad grund för utgörande af fjerdingsmans aflöning. S. I). Föredrogos ånyo och remitterades till Bovillnings Utskottet Kongl. Maj:ts nådiga Propositioner af den 29 December 1865: a) angående ändringar i gällande förordning om vilkoren för bränvinstillverkning; och b) angående fortfarande årlig kurhusafgift. S. D. Föredrogs ånyo Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betän kande JV2 11, i anledning af väckt förslag om inrättande af ett universitet i hufvudstaden. Ståndet ogillade betänkandet och biföll Herr Isbergs dervid fogade reservation. S. D.
December. noi Were dct laugt ifrån mig, att icke i Veu mohn min förmäla medgifwer offra pä sädcrneslanders akare, del tilhörer hwar redlig swen!?, och i sädam afseende fär jag »vördsammast förestå del anbud, atc i likhet med de KungSgärdar, som efter nn gällande sörfaltnmgar borrkarrcnderas, ärligen erlägga en tunna spannemäl, hälften räg och hälften korn för hwarje geometristkt tunneland öpcn aker tvid KungSgärden, utgörande omkring 150 Tunnor, deremot alla contan» ta Utbetalningar förswinna, ai> detta nya. arrende beräknas isrän midsastan i8n och räknas till samma lid 18Z7 med samma »vilkor, som det nu för öfrigt af mig innehafwer, samt art spannemäle» sär lämnatvid närmaste KronwMagazin. Stadd wid gränsen af liswet med L st. barn, »vore ganska tungt, alt se sig betagen dct enda man äger till sä mängas bergning, men en sadan föreställning bör hos mig ej äga rum, wid »lankan deraf, att Hözlosi. Stars-Utskottets Herrar Ledamöter icke annat kuuna än handla efter billighet och rättwisa. >k. VV. Lergen8tr»s>le. Capitaine. Likalydande med Driginslet betygar: bl. krääelius. Asstrist. Afstrift. Litt. L. Om Rämansö Kungsgård. Efter den swära stukdom som Högstsalig Ko» nung ouSkaf den Ztdje j Damgartcn igcromgick är 1780 behagade Kongl. Maj:k st'lsmant genom städig Resolution upläta Rämansö Kungsgård pä tUskids arrende ak undMeknad emot cnchanda wilko'' soln Enke,Fru ktöök densamma dä för riden innehade, och betta arrendc-conkract klef sedermera af f. d. Konungen gilladt efter Dest anträde till Regeringen.
Man måste försöka höja sig, om inte för annat så för att ge andra luft under vingarna! Senare: Samma ostörda lugn. Vi stickar täcken. Det finns knappt något trefligare göra, men ett fordrar det: förmiddagskaffe. Också bjuder jag på förmiddagskaffe mest hvar dag nu. Maja är flitig och söt för sju, men det biter inte på mig en smul numera. Jag har slutat tro på hennes hjärta. Och ändå, hur snäll mot fattiga är hon inte och hur hjälpsam mot alla — —! Men det är nog bara små söta fasoner: en kokett är hon! Också kan hon gärna ta järnkramhandlarn, som slinker in allt jämt och talar om »salig människan min hustru!» Nog skulle jag tycka det vore bra obehagligt att på det där viset stöta på en salig människa i hvar vrå och därtill på en, som uppträder med för detta hustruliga rättigheter, men Maja tycks det inte chenera en smul. Hon lyssnar med nedslagna ögon och ser så blyg och förnöjd ut, att jag inte alls undrar på, om karlen tror han slagit upp det intressangtaste ämne på jorden. Måtte hon ta honom och det snart. Som försörjningsparti betraktad är han alldeles utmärkt — både rik och hygglig och ser bra ut. Jag är fasligt trött på allt det här! Senare: Samma ljufliga frid. Det har fallit så mycket snö de sista dagarna, att drifvorna ligger uppskottade ända till fönsterposterna. Det är så roligt att sitta i skymningen vid fönstret, själf som infattad i snö, och se ut öfver staden, när ljusen börjar att tändas. Man tycker presis, att hela snömassan blir som illuminerad och befolkad med underjordiska varelser med flammande, besynnerliga ögon. Eljest längtar jag just att den stora kölden ville komma nu. Luften blir så hög och stilla då, snön så lätt att den riktigt gnistrar kring hästhofvarna, och skogen djupnar till så för innerligt vackert, alldeles som om den slöt sig tillsammans för att kunna stå kölden emot. Senare: Fortfarande frid, men jag börjar just önska, att det skulle hända något Senare: Måtte det hända något! Senare: Nu har det händt, men alldeles för mycket.
MedStånden sin åsigt i ämnet, samt inbjuda dem att biträda följande af PresteSt. yttrade önskningar: 1:0 Ätt Talmännen må njuta en fullt anständig ersättning för egna Riksdagskostnader, men befrias från all representation genom måltider, hvilken PresteSt. för sin del uttryckl. sig afsäger; 2:0 att de dryga klubbkostnaderna må minskas; >:» att StåndsProtocollens tryckning må uppskjutas till dess de från sista Riksdagen hvilande grundlagsfrågor blifvit afgjorda, hvilket Ståndet för sin del önskar måtte med det snaraste ske; 4:o att utgifterna för Ståndens och Utskottens Canceller må minskas genom inskränkning af så väl personalen sorn af dess aflöning, hvarigenom dessa utgifter i det hela torde kunna nedsättas med minst en tredjedel. Frih. Boye, Ludv., anhöll, att dettaProt.-Utdr. måtte fä hvila på bordet. Jag bestrider visserligen icke Prot.-Utdr:s bordläggning. Jag vill blott anhålla, att i anledning af tredje punkten deraf få vördsammast hemställa, om icke den hvilande Grundlagsfrågan, angående rättigheten för Stånden att få trycka sina Protocoll i sammandrag, borde ofördröjligen till afgörande företagas. Tryckningskostnaden har hittills varit så ofantlig, att minskning deruti är af beliofvet högt påkallad; men genom dröjsmål med grundlagsfrågans afgörande skulle ändamålet i en betydlig mån förfelas, nemi. om den ifrågavarande tryckningen först börjades in extenso och beslut sedan fattades, att den skulle ske i sammandrag. Jag hemställer altså till den värde Ledamot, som begärt att det föredragna Prot.-Utdr. måtte hvila, om han icke skulle täckas att ifrån sin begäran om bordläggning tillåta ett undantag af den nu af mig ifrågaställde tredje punkten. Gr. Horn, Claes Fredr.: Oberoende af Frih. Boyes begäran, tror jag, att den hvilande Grundlagsfrågan nu kan upptagas och afgöras.
Då hemställer jag om det blir någon betydlig afbränning för Staten att aflöna kontrollanten, såsom Utsk. föreslagit, med 3 R:dr 16 sk. b:ko. Jag tror att här bör tagas i betraktande det ingrepp, som kommer att göras i en mängd personers ekonomiska förhållanden. Statsmakterna hafva genom föregtde lagstiftning inledt en mängd personer uti -att bedrifva denna näring, och jag tror att statsmakterna vid en öfvergång böra taga detta i betraktande på det att icke dessa personer må bringas på alltför stora ekonomiska förluster. Vidkommande åter maximum, så instämmer jag deruti att detsamma må, på sätt Utsk. föreslagit, bestämmas till 1000 k:r. Då afsigten är att åstadkomma en förminskning i tillverkningen, så är det nödvändigt, att ett maximum bestämmes. Jag förnyar min anhållan om propos., i öfverensstämmelse med hvad jag nu haft äran framställa, att 200 k:r måtte bestämmas såsom minimum. 32* 500 Den 27 April f. til. Gr. Posse, Knut Axel: Jag kan icke förneka, att på sätt här blifvit yttradt, Utsk:s förslag åsyftar att undertrycka de små pannorne och upmuntra de större, samt att det är i öfverensstämmelse dermed, som detta minimum blifvit föreslaget till 300 k:r. Jag har förut yttrat, att jag icke är någon förfäktare af större fabriker, men hvad jag hufvudsakligen afser, är en skatteförhöjning. I förevande punkt förenar jag mig i Hr von Hartmansdorffs förslag. Skulle det antagas, så medgifver jag visserligen, att Utsk:s förslag derigenom skulle blifva i någon molm mildradt, men jag tror likasom en talare, att det är att förekomma mycket missnöje, om 125 k:r antages såsom minimum. Man har visserligen sagt, att en stor tillverkning kan till vägabringas med en liten apparat. Detta tror jag visserligen är en möjlighet med riktig konstapparat samt med mäsk af hvete och mera gifvande produkter än som vanligen användas i bränvinspannan, men icke vid de förhållanden, som hos oss vanligen göra sig gällande.
Detta gäller icke blott om den utländska handeln, utan äfven om den inländska, hvarest myntets värde snart sätter sig efter hvad det gäller utomlands. Derest föröfrigt man ock kunde hoppas, att pieserna längre tid skulle inom landet bibehålla sitt nominala värde, såsom t. ex. i Preussen det så kallade schlechte Grosschen; så voro de icke längre mynt, utan endast mynttecken; och det är ju icke meningen att nu införa sådana? På dessa skäl anhåller jag, att ingen slagskatt måtte inräknas i myntet; utan Banken få af sin vinst bestrida denna kostnad. Herr Lefren_, Johan Pehr: Den sista Talaren tyckes hafva glömt, att Herr Grefven och LandtMarskalken i förra plenum inhemtade Ridderskapets och Adelns tanka, huruvida min reservation kunde förekomma, oaktadt den fråga afgjordes, som då förevar. Derpå svarades ja. Häraf följer klart, att när man nu företar den frågan, som ligger i min reservation, innefattar detta icke något hemoth,nde^, att på an - Den 2i Octo ber f. in. 127 nan väg kringgå det ku ‘slut, som då togs. När det då utsädes, a tt denna fråga om slagskatten|, jemte reser vationen, skulle förekomma, så bör denn a öfverläggning nu äfven få äga rum. Om en lindrig slagskatt af i procent lägges i rnynlet, vinner man den rediga myntfot, norn Herr Skogman åsyftade vid sitt förslag', och då man derjemte förbehåller hvar ■ Deli en rättighet att i omyntadt silfver få ut det fulla antal ass, som 1664 års myntfot s tadgar, så är ingen ändring i den redan bes lutade realisalionsgrunden skedd. Denna l fråga är icke en småsak. Det är angeläge t, att betänka handelns gång; att icke gi .‘norn positiva förbud hindra silfver gå u t ur landet, för att icke hindra det komm a in igen. Efter mitt sätt alt förstå tr ansactioner länder emellan, måste de vara fria, om man vili vinna de fördelar de ås yfta. Det är nyttigt att det silfver, som går ur landet, utgår omyntadt, emedan m yntningskostnaden då bespares.
Det 5;dje resultatet af Utskottets förråt - Dem i o Jvlii f. m. i55 tade granskning är: att Riksens Ständer äga anledning att yttra den önskan: att vederbörande sorn det åligger att vid förefallande behof uppgifva de tillgångar, som Riksens Ständer anvist, dervid aldrig måtte lemna ur sig-, te att Lagstiftningen genom Titlarnas åtskiljande och bestämmandet af vissa villkor för inedlens användande och redovisande, ansett sig allena hafva kunnat afböja förnyandet af förra tiders olyckliga erfarenhet. De facta, som rättfärdiga framställningen af denna önskan finnas upptagne i ConstitutionsUtskottets Betänkande N:o 18 samt i den sista anmärkningspunkten af dess allmänna betänkande. För bestämmandet af Ridderskapet och Adelns beslut hvad denna del af Betänkandet beträffar, torde jag få påkalla dess uppmärksamhet åt mina anmärkningar vid ConstitutionsUtskottets yttranden i anledning af de af StatsUtskottet anmärkta punkter, som ConstitutionsUtskottet ansett sig icke böra fastställa. Jag förbigår de i Betänkandet upptagna speciella anmärkningar, då deras bestämmelse lärer Vara, såsom ConstitutionsUtskottet i början af sitt betänkande ger tillkänna att upplysa Konungen om sina Rådgifvare. Ridderskapet och Adeln har hört hvad dess ConstitutionsUtskott i enlighet med de pligter sorn RegeringsFormens 106 och 107 156 Dm 10 Julii f, m, §§. detsamma Slagt för Riksens Ständer i illiannagi/vit. Det åligger Ridderskapet och Adeln att fatta sitt beslut. Grundlagens föreskrift är ej positiv för Ständerna, såsom för deras, granskningen förberedande Utskott. Grundlagen, såsom jag förstår den blott bestämmer maximum af den Ständerne tillerkände rättighet, öfverlemnande åt hvarje tids förstånd att bestämma huru långt deras opinion om hvad Rikets väl kan kräfva, kan förpligta dem att sträcka sina önskningar. De kunna hos Konungen skriftligen anmäla deras önskan att han ville ur StatsRådet och från Embetet skilja, den eller dem mot hvilka anmärkning blifvit gjord.
Cfonhjelms motion till Bevilln.Utsk., men anhåller, att mina anmärkningar äfven må blifva den följaktiga. D eli 10 April c. m. Hr von Hohenhausen tilläde derefter muntligen: Jag anhåller, att dessa mina anmärkningar må åtfölja till Bevilln.- o. Oecon.Utsk:n, om R. o. Ad. skulle besluta, att frågan skall remitteras till båda Utsk:n; men då 2 mom. af 34 §• Riksd.Ordn. ålägger hvarje Utsk. att vid en motions behandling endast afse ämnets beskaffenhet med afseende å den R. St. eniigt grundlagen tillkommande rätt att deröfver besluta, och Bevilln.Utsk. behandlar alla tullfrågor, tror jag det vara bäst, att remissen sker ensamt till Bevilln.Utsk. Gr. von Rosen, Axel: Då två så sakrika yttranden blifvit afgifna, står jag, som borde tala med afseende å Götheborg, på en verkligen låg ståndpunkt, emedan jag ännu icke är i besittning af de upplysningar, som kunna erfordras för ett grundligt anförande emot motionen. Jag får emedlertid reservera min rätt att framdeles få inlemna de rättelser i motionärens uppgifter, som kunna vara af liehofvet påkallade. Tendensen af Frih. Sprengtporten.? anförande synes afse Stockholm, och Hr v. Hohenhausens yttrande tyckes behandla sjelfva principen. Båda kunna till större delen lämpas på Götheborg, och jag instämmer således uti hvad deruti förekommer. Uti en fråga, sådan sorn denna, deruti privilegier och förordningar korsa hvarandra, bör man icke lemna andra uppgifter än dem , 0111 hvilkas riktighet man är fullkomligt viss; och såsom sådan får jag i afseende på Götheborg tillkännagifva, att de utaf den ifrågavarande afgiften inflytande medel bestämdt disponeras i öfverensstämmelse med afsedda ändamål och på sätt gällande förordningar föreskrifva. Hvad beträffar de af Gr.
Men har man icke öra för alla dessa toner från lifvets stora strängaspel, då är man nog inte häller bland dem, som skulle kunnat helt öppna själen ens för de största mästares toner! Böcker finnas sällan godt om i svenska hem. Hos oss anse tyvärr äfven de rika, att de i allra främsta rummet böra spara på böcker och läsa blott hvad de kunna få låna ehuru i ett värkligt bildat hem möbler och kläder hällre borde vara enklare och böckerna flera! Dock finnes det nästan alltid någon utväg för den, som allvarligt vill nå fram till världslitteraturens haf. Baden där kunna ha sina faror, liksom baden i det öppna hafvet. Men man kommer upp ur dem friskare, starkare, vackrare än förut vackrare, emedan en rikare själ ger oss ett själfullare anlete! För den, som endast har några få goda böcker inom sitt räckhåll, återstår det att dess mer fördjupa sig i dem man har. Och så kan man ju än flitigare vända bladen i naturens och människolifvets båda väldiga värk! Ofta kan man genom att följa en enda plantas utveckling lära mer, än af en afhandling; från en arbetarhustru får man kanske höra en lifshistoria, mer gripande än en roman; hos en gammal backstugusittare kan man finna en lefnadsvishet, djupare än hos mången lärd. Ty visheten och poesien finnas icke blott inom bokpärmarna, det kommer man snart att upptäcka! De goda gärningarna slutligen? Ungdomen vet icke, att den öfvar en god gärning endast därigenom att i hälsa och glädje, i godhet och oskuld finnas till! En sådan ungdom är helt enkelt tillvarons största skönhet och största välgärning för de åldrande, de af lifvets sorg och möda brutna. Men både ung och gammal ha dessutom möjligheten att äfven på annat sätt göra godt, och icke en utan många gånger om dagen. Räcka våra pänningar ej så långt ehuru de med omtanke räcka icke så kort så finnes vår arbetskraft, som kan förmå en del. Och alltid finnes den finkänsliga vänligheten mot de lidande, med hvilken vi kunna göra godt, om också både pänningar och tid fattas oss. Och dessutom finnes det inom hemmet så många goda gärningar att öfva!
Betänkanden. den förolämpade antecknas, med äfventyr för Soldaten, att antingen genast varda gripen och återförd, eller ock vid återkomsten till Regementet derföre till ansvar ställd5 hvarjemte den permitterade Soldaten icke borde, nian gilltiga skäl och erhållen tillåtelse af Pastor, under permissionstiden få begifva sig bort till andra ställen inom Länet, och ej heller af Konungens Befallningshafvande erhålla Pass till andra Läns besökande. Beträffande åter Handtverks-Gesäller; så hade Herr Lectorn önskat, att Utskottet föreslagit några Polis-anstalter, som kunnat återföra dem till ordentlighet och,förbättring, hvilken Herr Lectoren ansett dem så väl behöfva. Herrar Professorerne Forsséll och Wijkman, att de voro af enahanda tankar med Pierr Lector Arenander; och ansåge Herr Professoren Doctor Wijkman Handtvérks-Gesällernas kringvandringar vara för Landsbygden mera skadliga och betungande, än permuterade Soldaters, hvarföre ock Herr Doctoren förnyat dess förut gjorda yrkande, att Handtverks-Gesäl len måtte ställas under Tjenstehjons-Stadgan, emedan Herr Doctoren, lika med Pierr Lector Arenander, icke kunde inse, att Gesällers kringstrykande och tiggerier har något det minsta sammanhang med näringsfriheten. Herr Professor Forssell hade dessutom tillstyrkt, att i författningen måtte bestämdt utsättas, det kronobetjeningen bör åligga tillsynen deröfver, att permitterad Soldat inom Besa, och Ekon. Utsk. Betänkanden. Q\y 8 dagar efter ankomsten till permissionsstället förskaffar sig behörigt försvar. Herr Professor Thyselius hade yttrat den önskan, att värfvade Soldaters rättighet till permission måtte inskränkas mera än Utskottet föreslagit, och blott en gång om året beviljas; samt att den permitterade