Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I alla städerna samt i Norbergs by finnas salutorg, och öfverallt är Lördagen samt i Westerås och Arboga äfven Onsdagen torgdagar. I Westerås och Arboga finnas på hvartdera stället två salutorg, der olika produkter försäljas. Från och ined November månad år 1859 hafva äfven, uppå Hushållnings-Sällskapets derom gjorda hemställan, särskilda saludagar, en i hvarje månad, inom hvar och en af länets städer varit utlysta för allmännare försäljning af kreatur, och hafva dertill blifvit bestämda i Westerås första, i Arboga andra, i Sala tredje och i Köping fjerde Lördagen i hvarje månad, då helgedag icke inträffar. Dessa försäljningstillfällen hafva varit mycket begagnade, och mången gång har omsättningen varit ganska liflig. Antalet af minuteringsoch utskänkning sställen för spirituösa drycker inom länetsamt afgifterna derTab. Litt. för hafva förhållit sig, såsom nedanstående uppgift tabellen Litt. N. utvisar. Tab, Litt. N. B ränvins-minuteringsoch utskänkningsställen nedanstående är. Minuterings* Utskänknings ställen Afgifter i Riksdaler Riksmynt. För helt år. För kortare tid och vissa tillfällen. För minutering. stallen. Gästgifverier. Schweitzeriet Spisqvarter. Krogar. På ångfartyg. Vid möten. Vid andra tillfällen. ning. Summa. Bränvins-minntering och utskänkning. Härvid bör anmärkas, att inom Wäsby fögderi icke funnits något hvarken minuteringseller utskänkningsställe, och att anledningen, hvarföre inom Bergslags fögderi så många utskänkningsställen under möten Fortsättning af Tab. Litt. N. Minuteringsoch utskänkningsställen nedanstående år. U t s k ä n kningsställen. Afgifter i Riksdaler Riksmynt. MinuteringsFör helt år. För kortare tid och vissa tillfällen. För minutering. ställen. Gästgifveriet Schweitzeriet Spisqvarter. Krogar. På ångfartyg. Vid möten. Vid andra tillfällen. ning. Summa. För år 1857. Disposition af bränvinsmedlen.
Ni är vacker, ni är verkligen vacker. (Han satt och såg på mig, jag satt med nacken lutad mot väggen.) ”Prat!” Jag säger det icke för att på något sätt förnärma er. Men ni är det verkligen. Och så återigen det, att jag knappt står till att känna igen. Mina ögon ha fått ett leende, och ja nu visste han! – de drag som lidande och sjukdom ristat kring min mun voro tillbakaträngda; man märkte dem icke. Och så kanske det var ljuset. ”Ja, det är ljuset,” svarade jag mycket lugnt. Han sade återigen att fröken Moor kommit från Liffland för hans skull. Ju längre han såg på mig, dess ifrigare blef han. Han tyckte jag hade brytt mig mindre om honom de sista dagarne än förut. (Det är ju för resten sant. Men hur har han kunnat märka det? Saken är, att ju varmare hans känslor bli, dess svalare bli mina.) ”Hur kan ni tro det?” Jag lade mina händer bort kring hans nacke. ”Jag blir så rädd hvar gång ni lägger armen omkring mig, om någon öppnar dörren det är just vid den tiden man brukar buda er till qvällsmat. – Och det böra vi då väl icke utsätta oss för.” Jag blef harmsen både på honom och på mig sjelf. En dylik varning hade jag – qvinnan! – utsatt mig för. Jag blef kall, men jag ville ej visa det för mycket; då skulle han gissa orsaken. Detta eggade honom visst ännu mera; han såg angelägnare ut än någonsin, jag icke kall, men något reserverad och mycket liknöjd. ”När vi nu bara ha dessa minuter qvar, så sätt er så, att jag kan kyssa er.” ”Nej.” En åtbörd åt dörren. ”Är ni rädd?” En nick. ”Men så res er då! Kom! Hit, – här kan ingen se oss.” Han sprang bort på andra sidan dörren. Jag satt qvar på min plats och såg på hans manöfver. Han såg mycket rar och öfvertalande ut, men jag blef sittande der jag satt. Så kom han igen; när inte berget ville gå till etc. Han böjde sig ned till mig, det var inte alls hans mening att ge tappt, och han stod vid soffan, våra händer sammanknäppta.
IViajrt täelttes, i ökveiensstämmelse meri 8tattkaclets unelerääniFa tiilst^liianele, dei-öicle loislaF, sä3ant elet viä 6etta piotoeoll finnes bilaZilt, i tecler Filia, oell befalla, att lVääiF 8Iiiifvel86 sbulle, i enligbet liel'- me6, jemte banälinFaine i mulet, till Killett 8täm!el's 8tat8i7ttIlott exnekieiss. bix Vrotoeollo 6a lk. ///^//a^. ^:o lömnbom till Lxp. fltst. clerr 2t I^ebr. lil. 1 e. m. ^a»F/.
I fråga åter om de vilkor, hvarunder det blifvit åt Fredin uppdraget, att det af honom nu fullgjorda Riks-boksluts-arbetet verkställa; så hafva dessa villtor blifvit bestämda genom Rikets Ständers underdåniga skrifvelse den 3 September 1848 och Kongl. Majits ofvanberörda, derå grundade Nådiga Bref den 23 nästpåföljde Oktober sålunda, att för ett års tid, räknad från arbetets början, ledighet lemnades Fredin från det embete, han såsom t. f. Stats-kommissarie för det dåvarande bestridde, med åtnjutande under tiden af ett mot hans aflöningsförmåner svarande arfvode, så alt han pä detta åtagande hvarken i afseende på tour eller inkomst komme att förlora, hvilket vilkor äfven skulle gälla för upprättande af ett formulär till hufvudbok för Stats-kontorets enskilda rörelse, ett uppdrag, som jemväl anförtroddes Fredin till samtidigt utförande; samt att, utom Stals-Ulskoltelt Memorial, JV.o i49. 9 utom erforderliga skrifmaterialier från Kongl. Stats-kontoret, för aflöning af erforderliga biträden vid utarbetandet af det nya Riks-boksslutet, till Fredins disposition ställdes ett belopp, motsvarande fyra Kammarskrifvare-löner eller å 400 R:dr, tillsammans 1,600 R:dr, för hela arbetet räknadt, att, sedan Fredin inför Kongl. Stats-kontoret för arbetets fortgång gjort reda, efter reqvisition successive till honom utbetalas, emot redovisning inför Kongl. Kammar-rätten; äfvensom Fredin egde att, för aflöning af biträden vid upprättande af hufvudbok för Kongl. Stats-kontorets enskilda rörelse, disponera ett lika belopp mot enahanda förbindelse, som nyssnämnd är; och har, enligt hvad Utskottet inhemtat, det arfvode, motsvarande ett års aflönings-förmåner, Fredin i och för detta arbete åtnjutit, belöpt sig till 1.752 R:dr jemte ljuspenningar.
Ridderskapet och Adeln Herr Friherre Creutz, St., väckt motion: »att Kongl. Krigs-Hofrätten, i likhet med den gamla Kämnersrätten och Slottsrätten, måtte alldeles upphöra, och i stället en ny afdelning i Hofrätterna inrättas för att utgöra andra instansen i militär mål, och att ledamöterna i denna afdelning skola, jemte prestanda, som af öfrige Hofrättens ledamöter äskas, särskildt hafva egnat sina akademiska studier åt mililärlagstiftnlngen, på det äfven arméen mätte komma att dömas af sakkunnige och opartiske domare; samt vidare att ingen militärledamot från arméen eller flottan, det vare sig för längre eller kortare tider vald, måtte inom Hofrättens afdelningar för militärmål inrymmas, då alla nödiga upplysningar rörande brottmål inom militären kunna erhållas från Krigsrätterne»; dels, uti ett till Hedervärda Bonde-Ståndet afgifvet memorial, Riksdagsfullmägtigen S. Heurlin från Kronobergs län framställt förslag, att Krigs-Hofrätten måtte indragas, dess ordinarie embetsoch tjenstemäns löner öfverflyttas på indragningsstat, att af innehafvarne åtnjutas, till dess de kunna till motsvarande eller högre lönevilkor i Statens tjenst befordras, samt Krigs-Hofrättens göromål öfveriemnas till de öfrige Hofrätterne, om ock någon tillökning i de sistnämndas Ijenstemannapersonai derigenom tilläfventyrs blefve nödig. Af dessa motioner har den förra blifvit remitterad till Lag Utskottet, och den sednare till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskoitet; i följd hvaraf det åligger Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoell Ekonomi Utskottet att öfver dem afgifva utlåtande. Af ifrågavarande förslag företer endast det af Herr Frih. Creutz gjorda någon olikhet med det af Rikets Ständer Kongl. Maj:ts nådiga pröfning sednast underställda, i det Herr Friherren yrkar, att Hofrätterne skola upptaga och pröfva de förut till Krigs-Hofrätterna hörande mål, ulan något biträde af ledamöter från militärståndet.
Tiden alt deruti göra rätlelse är för längesedan inne, och då nu ett tillfälle för Ständerna yppats att den åstadkomma, sä anser jag för min del alt hvar och en bör dertill bidraga i sin mån, såvida icke så beskaffade olägenheter upkomma, som kunna vara större än de olägenheter som finnas. Hr Printzensköld har upkastat några olägenheter; men jag kan icke finna att de äro af den vigtiga beskaffenhet, att något afseende derå kan göras, eller att de kunna föranleda till äterremiss af Ulsk.-s utlåt. Hr Printzenskölds första skäl var, att detta steg endast vore det första för att införa penningen till mätare af de utgående grundskatterna; att man sedermera nog skulle taga det ena steget efter det andra, till dess allt blelve utsatt i penningar. Jag ber att få fästa upmärksamheten deruppå, att delta icke är det första steget, utan redan för mera än ett sekel sedan första steget är tagit, då vissa persedlar äro bestämda att utgå efter kronovärdi eller delta dubbelt, utan någon förändring i markegångstaxan. Således är detta icke det första utan om man sä vill det andra steget; men om icke något nytt steg (ages på ytterligare hundra år, sä skyndar man åtminstone icke med förändringarna pä sådant sätt, att det på något vis kan blifva äfventyrligt. Hr Printzensköld har sagt, att penningen är en föränderlig mätare af varuvärden och kan medföra förlust för Statsverket. Delta kan visserligen inträffa; men då, såsom K. M. föreslagit och SlatsUtsk. hemställt till Ständerna, penningarne utsättas i Silfvervärde eller efter 1830 års myntfot, kan, med de få proc. hvarom här är fråga, icke någon sådan minskning i Statsverkets inkomster upkomma, som kan blifva kännbar; hvaremot man å andra sidan kan säga, alt om på längre tid, under seklers eller årtiondens lopp, någon sådan förändring i penningevärdet inträffar som Hr Printzensköld befarar, så händer deremot också, att andra varor stiga i värde, jemförelsevis med öfriga persedlar.
Deraf följer, att man aldrig bör arbeta för betyg, utan blott för att inhemta det för framtiden nyttigaste och med egen natur mest öfverensstämmande kunskapsförråd. D å för flyttning från en klass till en annan fordras godkända betyg i alla ämnen, är detta nog litet svårt att sätta i verket, men det vore dock underligt, om lärare skulle för ett felande kunskapsmått i ett eller annat ämne vilja qvarhålla i klassen en elev, som i andra eller vissa stycken visat framstående flit och insigter. Visserligen finnas pedanter bland lärare och kortsynta och bornerade personer bland dem liksom bland andra menniskor, men dock börjar den uppfattningen göra sig allt mera gällande, att skolan är till för barnens skull och icke barnen för skolans. Ännu en sak ville jag lägga de unga flickorna på bjertat, helst de, som befinna sig i högre klasser. Hos flickorna, mer än hos gossarne, gör sig ofta gällande en böjelse att » göra spektakel » af lärare och lärarinnor. Denna böjelse kan icke nog motarbetas. De veta icke, dessa unga flickor, der de sitta, bräddfulla af upptåg och löjen, huru trött och utarbetad läraren är, hvilken sorg han kanske bär på, hvilka bekymmer han torde hafva att strida med, och huru mycket allt detta ökas, när den ungdom, han skall handleda, visar sig uppstudsig och svårhandterlig. D å de skratta åt hans misstag eller klaga öfver hans stränghet, veta de ej, att hans tankar kanske dröja vid det enda barnets eller makans sjukbädd, eller att han, måhända förbigången vid en befordran, plågad af nä- ringsbekymmer eller ledsamheter inom familjen, kämpar med sig sjelf för att öfvervinna något af detta och — misslyckas. I och för sig är lärarens kall tungt och angripande — gören det icke tyngre, I unga, genom oförstånd och ett lättsinne, som snart får karaktär af grymhet. överansträngningen i skolorna skulle nog kunna till en viss grad motarbetas i hemmet och genom förståndig indelning af tiden någon stund kunna vinnas till rekreation eller handarbete. Men • så länge temaskrifning i hemmet drifves i sådan utsträckning som nu, så länge är öfveransträngning omöjlig att förminska både i gossoeh flickskolorna. Lik
Förhållandet blir derigenom sämre, än det för städer nu är, då der endast en veckas dröjsmål med ransaknings företagande öfver en häktad inedgifves, men deremot bättre, än det för landet nu är, då ransakningens början der får dröja tre veckor. Det uppkommer således fördel för den vida största mängden af häktade; och olägenheten drabbar en vida mindre del; men jemnlikhet införes emellan alla.” ’’En allmän åklagare bör vid landstings-rätt vara anställd, hvilken också i alla mål, som röra kronans rätt, förer dess talan. Och till vårdande af domstolens arkif, ansökningars emottagande, slämningars utfärdande m. m., bör finnas en sekreterare, som för öfrigt ej har någon befattning med domstolens göromål. Han förer diarium öfver allt hvad j ett sådant bör inflyta, och går allmänheten tillhanda med upplysningar ur arkifvet och afskrifter af der befintliga handlingar.” ”Vid stadsoch härads-tingen: upptagas och undersökas alla tvistemål samt de brottmål, hvilka icke angå häktad person;” ”meddelas utslag i alla sådana rättegångsfrågor, som för undersökningens fortgång måste afgöras; om domstols behörighet, (lera parter, jäf emot domare och vittnen o. s. v., hvilka beslut likväl, utan föregången klagan, anmälas till landstings-rättens pröfning;” ”emottagas bouppteckningar, meddelas förmyndareförordnanden, inteckningar, gravationsbevis, uppbud och fastebref; bevakas testamenten, äktenskapsförord, lösöreköp; i hvilka ärenden således landstings-rätten blir öfverdomstol;” ”dömes till häradssyn, der sådan i jordatvist nödig finnes;” ”fastställas förlikningar, som af de tvistande slutas i anbängiga mål;” ”afhjelpas med slutlig dom sådana till stadsoch härads-rättens befattning hörande mål; hvari parterne å ömse sidor samtycka att låta hero vid stads-och härads-rättens pröfning, hvarefter ändring i dess dom ej kan sökas.” ”Sedan häradsting blifvit afslutadt, skola häradssyner hållas, så snart årstiden det medgifver.
Jag har i det fallet ingenting att tillägga vid hvad jag för 17 år sedan yttrade. Här har blifvit anfördt af Frih. Cederström, att det visserligen vore likgiltigt för embetsiliännen, under hvilken form de fingo sina penningar, blott de erhölle dem och jemväl pensionsrätt. Men jag hemställer till eder, mine herrar! huru det skulle se ut i vår statsförvaltning om Kammar-colhm hade pensionsrätt på ett salt, Stats-cont. på ett annat och Kammarrätten på ett tredje. Någon ordning, enhet och stadga bör väl finnas i embetsmännens aflöning och pensionering. Frih. Cederströms anmärkn. att äfven de, sorn tjent på förordnande, fått behålla sina löner vid reductioner, har blifvit bekräftad jemväl vid denna riksdag; ty om jag icke bedrager mig, har StatsUtsk. tillstyrkt, att K. Nummer-lotteriets personal, som tjent samt och synnerligen på conslitutorial, skulle få behålla sina in - D e ti 10 Augusti e. m. 2^5 komsler om Nummer-lotteriet indroges. Annat är för tjensteninniu n alt i detta hänseende hero af R. St:s gunst och nåd för ögonblicket, än alt vara säker för sin framtid. Denna säkerhet bör man bereda äfven i löneförhållanden, så framt man ej vill rent ut förklara, att en sådan tjensteman skall vara godtyckligt afsättlig. Sager man icke del, så höiman hålla honom hans lön och pensionsrätt med säkerhet tillhanda. Jag uttalar detta för grundsatsens skull, ty det är af vigt alt icke göra sådana afvikelser från allmänna förhållandet, att ingen med säkerhet vet hvad han har alt rälta sig efter. Frih. Sprengtporten: Jag vill visserligen medgifva Hr von Hartmansdorff, att under fullkomligen stadgade förhållanden är den åsigt han framställt den lämpligaste.
Hennes utseende var ruggigt efter stenkolsrök och sömnlöshet, en svart resmössa af klädsamt snitt satt tryckt ned öfver den sträfva pannluggen och en slöja föll löst från nacken fram under hakan, som en krusflorsram kring det stränga ansigtet, ur hvilket ett par djupt liggande bruna ögon blickade fram med mörk, karg beslutsamhet. Hon hade intet ytterplagg men bar en resdrägt af svart kläde. Figuren var kraftig och gaf ett intryck af helsa och seghet, klädningen slöt tätt efter formerna och i hennes hållning sådan hon satt var der en viss invand otvungenhet och elegans. När tåget stannade och dörrarne slogos upp hoppade hon vigt ur kupéen och såg sig omkring på perrongen med en sökande blick. Sonen strök tätt förbi, men hon kände icke igen honom. Han fixerade henne ett ögonblick uppmärksamt från sidan, vände sig derpå om och helsade. »Mamma?» »William? De skakade hand som ett par bekanta, hvilka helt oförmodadt träffat på hvarandra. »Du kände inte igen mig», sade han. »Nej. Skägget förändrar.» »Jag har droska derute.» De gingo i sällskap mot utgången och mulattskan följde efter med reseffekterna. »Du tar väl in på Grand?» fortsatte sonen konversationen, medan de väntade på bagaget. »Nej, ett billigare.» »Brunkebergs torg då», sade han åt kusken» i det han steg in i vagnen och tog plats vid moderns sida. Den svarta Tjensteanden hade redan slagit sig ner på framsätet. De två unga männen från vestibulen vandrade i sällskap uppåt staden. »Hvem var det Wille Zimmermann tog emot?» frågade den sist ankomne, ett långbent exemplar med glosögon och en mun som hade svårt att räcka till om tänderna, hvilket kom honom att gå omkring i verlden med ett uttryck af stereotyp förvåning. »Sin mor?» »Sin mor? Har Wille någon mor? Det visste jag inte.» »Det är mycket, som du inte vet.» »Så-å. – Hon såg för resten märkvärdig ut.» »Ja, du menar naturligtvis negressen.»
Gymnastikens uppgift a t t lrorrigera afvilrelser: i rgggradspelaren och upparbeta brostkorgens rorlighet, SO att diirigenom biittre utrymine vinnes for iidlare organ, kan aiiazligen ej nog framh8llas. Ling hann ined mycket, dock icbe med allt. ' Han var ej ~lelrledare)) enligt nuticla begrepp cliiroln, isten n i r den gamle besiilrte gyninastiliofuingarna floclrade sig gosssrna Bul: rancle omlrriug honom, och han ordnade dem dH ofta till lekar, och dsltog sjdf diiri med ungdomlig liflighet. Forf. till flickornas friluftslekar framhaler med riitta i sitt forord singens betydelse sisom vackande, stiirkande och gladjandt! element och sager att sbglekar. ~ a r o helt enkelt en nationell skatt, som vi ej hafva rid att forloras. netta ar en stor sanning. Den soln varit i tillfdle att iakttaga de tyslra danslekarna for flickor,. lcan vma stolt ofver v i m egna vackra mingsidiga lekar med sing. Hj. Ling skrifver om ~ d e s. k. s %ngrorelserna&gt;&gt;, att dessa ~ h a f v a begagnats ej blott i forntiden ntan afven af de beromdaste pedagoger och sedan af fortjante gymnaster. Rostens bruk dari Hr medel forniimligast liknande i detta afseende de pliigseder, som i v h t gamln mi3 kallades D kviidedansar~, erinrande om metrikcns tilliimpning. Afsikten iir att rorelsernos fonrl, q t n z, ntelorlie~t, or (7tva skola samverka i lika renhet.)) I Stockholm har sedan lPng tid fiirtjtinte gymnastiklarare. och liirarinnor, s o l. haft s8ngf6rmHga ocli intresse for saken till barnens glHdje och uppnluntran nzligon gang anviindt en del af dessa vackra gamla danslekar med sHug. Forf.
Jag anser rnig skyldig upplysa tvenne anmärkningar som uti Herr Grefve von Schwerine yttrande tyckts vara riktade emot hvad jag förut i denna fråga yttrat. Herr Grefven synes frukta att Laneasterska Skolorna skola med mindre välbehag emottaga,? på landet och der falla i tnisscredit. Egen erfarenhet • o • af tillståndet vid tvenne sådana i Skaraborgs Lån, försäkrar mig om motsatsen; vid hvardera af dessa undervisas omkring 70 barn, dessas glädje, tåfl.n och goda skick år synbar, och Allmogen börjar finna Skolorna så nyttiga, att flera barn snart ditsåndas än rum tillåter emottaga. I Undenäs församling, der jag bor, hoppas jag snart få se en dylik Skola införd, hvartill en af Församlingens Ledamöter Herr Professor Norder frikostigt bidrager; underviäningsmethoden skall der blifva inråttad efter de grunder Herr Ehrenborg enfört, och mennisko vännen troligen om några år se denna vidsträckta För - Den 24 Februarii, ?amlings talrika ungdom erhålla en till dygd prh sedlighet ledande undervisning, den Prästerskapet med båsta vilja omöjligen medhinner att behörigen vårda. Herr Grefve von Schverin har, om jag ej bedragit mig, så tyckts förstå mitt yttrande, att jag skulle neka den frihet för en tilltagande upplysnings vinnande hos Allmogen, jag förut pä detta rum yrkat i handel och näringar; må hända jag uttryckt mig otydligt, men sådan hvarken år eller kan min tanka vara; jag har 6agt att Lancasterska undervisningen medför den nytta, att råkna och skrifva kan låras i de spädare år då arbete ej kommer i fråga, att ynglingaåren, då arbete bör låras och öfvas, derigenom mindre behöfva användas till inhämtande af de för Allmogen nödiga kunskaper, och att lärandet af skrifva och räkna börjat vid tilltagande år, hindrar arbetstillfället, och efter verklig erfarenhet mer ån en gång förvandlat den som kunnat bli en duglig Bonde, till en oduglig så kallad Herre; hvilket efter min tänka blir ett nytt bevis för Yexelundervisningens förträfflighet, hålst den bidrager att förena arbetshåg med upplysning.
P. U. 1147- Landt-Räntmästare, om Remisslaget för. III. 641. V. B. 1225. A. 1238. I\ U. 1264. VI. E. 54. LandtStats-Betjeningen, om löneförbättring för. V. B. 3o2. A. 5og. P. U. 529. VI. E. 53. Landt-Tullbetjeningen, om indragning af. III. 326. VI. E. 110. 53 LandtTull-Inrättningen i Riket, angående. V. B. 3oo. A. 511. E. ii o. — ersättningen, angående för öppna och däckade båtar, sorn i Skärgården nyttjas. V. B. 131. P. U. 282. Lannerstjernas, Joban Wilhelm, yttranden. Lastagebryggor på Gottland, om underhållandet af. IV. B. 474. Å. 525. P. U. 536. V. U. 524. A. 616. P. U. 632. Lazaretterne, om understöd för. I. 186. R. 335. II. 114. III. IV. A. 110. P. U. 115. V. E. 1270. Lazarettsoch Hospitals-Räkenskaperne under Seraphimer-Gillets styrelse, om revision af. IV. 254. A. 38o. P. U. 386. Lazarettsbyggnad i Uddevalla, om medel till. IV. B. 543. A. 655. P. U. 670. Ledamöter i Utskotten. Se Lista. Lewenhaupt, Gustaf, Grefve, ledsagar Landt-Marskalken till Riddarhuset. I. 3. Lidiin, Post-Directeur, om eftergift af den i dess Sterbhus yppade balance II. B. 619. A. 739.
BorarfeStåndet är vordet yrkadt: att, i händelse förslaget skulle af Utskottet tillstyrkas, den princip måtte vid fördelningen af lånen följas, att i första rummet egare af Kronooch Kronoskatte-jord, såsom de hvilka drogo de tyngsta skattebördorne, borde detta understöd tillgodonjuta; samt att dernäst och i allmänhet denna förmån borde tillgodokomma egare utaf mindre Fastigheter, såsom, om än innehafvare af privilegierad jord, likväl i drygare mohn, än de större Fastighetsegarne och Possessionaterne, bärande tyngden af Bevillningen. Af en Ledamot inom V. Borgare-Ståndet har åter yttrats: att om R. St:r nu beslutade upptagande af lån, borde Statens skuld till Banken först dermed afbördas, hvarefter, då Banken fått godtgörelse för sin fordran, hinder ej vore för Banken att sedermera utlåna medlen mot godkänd säkerhet. Och innefatta i öfrigt de till Utskottet från ofvannämnde 3.“ne RiksStånd remitterade anföranden i ämnet ej mindre, å ena sidan, ett erkännande af de med förslaget åsyftade fördelar, än ock, å den andra, ett bestämdt afstyrkande af så väl obligationernes utgifvande af RiksgäldsContoiret sora couponernes utgifvande af Banken, under andragande af följande hufvudsakhga anmärkningar vid det nu framställdte förslaget, nemligen: att X Beta n tanden. 381 att i stället för användandet af Statens credit till Jordbrukets underhjelpande, borde för detta ändamål ett