Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Anmärkningen att Värfningspenningar icke enl. förslaget tilldelas den värfvade truppen, bemötes dermed, alt i förslaget aflöningsvilkoren för denna trupp äro vida förmånligare än de nuvar:de med tillägg af värfningspenningarne, då karlen dels genom sältet för beklädnadens ordnande, enl. hvilket han i vissa afseenden åtnjuter passevolance-vinsten, dels genom den högre aflöning han på längre tjenstetid kan beräkna samt det högre pensionsbeloppet vid afskedstagande!, bör anse sig i mångdubbelt hänseende mera belåten än med de brukliga, äfven nu honom icke alltid på en gång tillkommande värfningspenningarne. Genom de föreskrifter, som Förslaget i Art. 10 innehåller, ang:de tillfällige bristers afhjelpande å munderingspersedlarne, torde vara tillräckligt förklaradt, hvarföre den fruktan Utsk:n hemställt är öfverflödig. Anmärkmn alt medel ej beräknats för anskaffande af de tio gevär, som i förslaget uplagits till fördelning på hvarje socken, förfaller, emedan dessa gevär skulle utur förråden utanordnas, och hafva R. St. långt för delta dragit försorg om då tillräckliga summors anslående lill gevärs anskaffande, att väl inga serskilda anspråk Den 16 Juli. 445 på anslag dertill nu malte kunna göras. Hvad ”vård och underhåll” af dessa gevär angar, så kan och bör detta blifva en Kommunens egen angelägenhet, då säkert både besparing i kostnad och bättre tillsyn dermed torde vinnas. Gevären äro dessutom icke afsedda för krigsreserven aliena, ulan för hela den vapenföra befolkningens sk jutöfn ingar. Att Mönstringskostnader för beväringsmanskapet blifvit förbisedda, medgifves, hvarföre de anmärkte 9,000 r:dr dertill torde behöfva beräknas. Någon ersättning lil! befälet för öfvervarandet af de föreslagna Söndagsöfningarne i målskjutning har ej blifvit afsedd, då detta befäl tages inom orten och för denna obetydliga tjenstgöring på roten någon serskild aflöning icke ansetts böra ifrågakomma.
T. ex. med 12 qvadratfots upphettningsyta innehåller en panna af första formen 90,270, af andra 82,919, af tredje 63,831, al fjerde 50,777 och af lemte formen 41,954 kannors rymd, men hvar och en af dessa pannor afverkar, detta oaktadt, lika mycket på samma tid. Fullständigare upplysningar lemnar Tabellen 2, hvilken framställer upphettningsytorne hos pannor af de fem formerna för hvarje pannerymd ifrån 10 till 90 kannor. Man ser deraf, att upphettningsytan hos pannor af lika rymd blir större, då skillnaden emellan diametern och höjden ökas. Af båda tabellerna inses således, att, Bih. till R. S. Prot. 1S47 § 1848. 5 sami. 1 Afd. 2 Haft. 1 2 Bil. N:o 3, till Bivilln.-Utskottets Skrifvelse, iV.-o 6. då pannerymden beskattas, det alltid blir för bränneriegaren fördelaktigare att begagna en vid, men låg, panna. T. ex. om en panna af 5:te formen nyttjas i stället för en lista formens panna af samma rymd, så ökas afverkningen med 66 2/3 procent, men bevillningsafgiften blir oförändrad. Man finner derjemte, att, hos pannor af samma form, upphettningsytan tilltager långsammare än hannerymden, i följd hvaraf, med nu gällande beskattning, de större pannorna äro betungade med en för hög afgift i jemförelse med de mindre, och att det följaktligen är mera förmånligt att, såsom Förordningens 31 § medgifver, uti flera Smärre pannor fördela den pä det hela belöpande pannerymden, samt att vinsten blir större, ju flera pannor man på detta sätt använder.
R:dr i5 sk. och har således under fortsatt fred stigit till hvad den nu är, eller ökats tned 1,585,078: 1. 2. hvaribland likväl några förut oberäknade ordinarie inkomster äro upptagne. Att upptäcka en oroterad hemmansdel, har utgjort ett ämne för Regeringens mödosamma forskningar; oaktadt vi äga 70,000 frivilliga krigare; och de flesta Riksdagars hufvudföremål hafva varit: mera Soldater, mera penningar, allt under den djupaste fred; och i samma mån sorn vi, vida mer än andra Makter, haft skäl att förminska vår höga krigsfot, i samma mån hafva vi funnit för godt att öka den och såmedelst nedtrycka Folket eller rättare Jordbrukaren under tyngden af ökade skattebördor, hvilket sluteligen torde leda till motsatsen af hvad man dermed ämnat, hvarjemte en onödig farhåga för fiendiliga anfall möjligen af våra flender kan föras under namn af fruktan, snarare än af försigtighet; då det onekeligen är till deras fördel och vår egen skada vi bibehålla ett så utmattande systeme. I ett despotiskt land kan det måhända vara behöflig!; men i ett land, der man sjelf vakar öfver bibehållandet af sin frihet och sina rättigheter, der bildas i farans stund all erforderlig milita!risk anda, hvarpå Historien lemnar mångfaldiga exempel. Hvarföre då dessa omåtlliga ansträngningar i fredstid? 3? H. 9* Den 10 Augusti e. ra. 1793, då Spanien hotade med ett infall, nödgades Franska Republiquen att deremot ordna ett försvar; då fanns hvarken Armée, Magaziner, Gevär eller Kanoner, hvilket allt genast måste anskaffas. På kort tid nog befordrades en simpel Officer af denna nyorganiserade Aimee till General, slog under tiden Spanska ArméeCorpserna, eröfrade deras fästningar, tvang fienden till fred, den han sluteligen såsom Fransk Plenipotentiaire sjelf dicterade i Madrid. Så har man många exempel, huru faran tillskapar genier, blott man lemnar deni frihet att utveckla sig.
]V:o io3. angtde upphäfvande af kämnersrätter, lagmansrätter och riddaresyne-rätter; N:o 104. angrde borgens ställande och doms fullgörande vid fullföljd af vad från underrätt; N:o io5. ang:de upphäfvande af en del särskilda domstolar eller så kallade fora privilegiata; Jf:o 106. angrde ändring i 17 cap. 3r § Rätteg:sb:n; Wto 107. ang:de offentlighet vid underdomstolar och poliskamrar ; N:o 108. ang:de enkan Renzelstjernas uppförande till pension ä allmänna indragningsstaten; N:o 10g. angrde uppförande å allm. indragningsstaten af ÖfversteLieutenanten Frih. Bennets commendants-arfvode; N:o 110. ang:de uppförande å allm. indragningsstaten af en Capit. Stjernstam beviljad löneersättning. Hr von Krseroer, Rob., hade inlemnat följande: I anseende till cholerafarsotens snart befarade utbrott anser jag mig böra använda min verksamhet inom det län, mig nådigst blifvit anförtrodt, till beredande af nödiga åtgärder, hvarigenom sjukdomens härjningar till en del kunna förekotnmas eller minskas, och får af sådan anleda, vördsamligen utbedja mig, jemlikt a3 § Ridd.Ordn., R. o. Ad:s samtycke till upphörande af mitt ledamotskap inom Bevilln.- Utsk., hvilken befattning jag, om lyckligare förhållanden i afseende på den befarade farsoten skulle inträffa, är beredd att, om så erfordras, gerna återtaga.
Sedan skogsprodukternas allt mera stigande värde — här betalas nu, enligt af vederbörande lemnade uppgifter, en sågstock med 6 R:dr, ett byggnadstimmer med 4 R:dr 24 sk. samt en tolft 3-turas plank med 36 R:dr, allt Rgs — öppnat ägarnes ögon för vådan af skogens undergång, så har, åtminstone på de större skogarne, ett ändamålsenligare hushållningssätt blifvit införd t, hvilket, omförmäldt i sednaste femårsberättelsen, fortfarande utvecklat sig, så att af dessa skogar årlig afkastning kan med deras bestånd vara att påräkna; och, ehuru på vissa ställen hårdt medtagne, kan dock ännu, under förutsättning af en på rationella grunder byggd hushållsplan och med iakttagande af sparsamhet för den närmaste framtiden, Länets skogar, hvilka nu temligen fylla dess behof af ved, stängsel, kol och timmer, fastän tillgångarne börjat aftaga, såsom de höga prisen utvisa, jemväl framdeles göra det och dessutom lemna öfverskott för export; dock torde någon tid, hvarunder den yngre skogen behöfver fredas, för att kunna hinna till mognad, brist på timmer inträffa. Ett oeftergidigt vilkor för ett slikt förhållande är emellertid, att det förödande hushållningseller rättare misshushållningssätt, som, vid gynnsamma trädvarukonjunkturer, skyndar att, utan annat mål, än den ögonblickliga vinsten, och med tanklös förgätenhet af skogens fysiologiska och statsekonomiska betydelse, afverka allt, hvad of 15 skogen säljbart är, så fort ske kan, allmänt upphör, samt lemnar rum för ett bättre; och gäller detta särdeles allmogen, hvilken vanligen sent och först sedan misshushållningens följder på ett kännbart sätt framstått låter öfvertyga sig om behofvet att tillämpa de läror, vetenskapen uppställer till mensklighetens båtnad, i det den ut vecklar medlen för dess timliga välbefinnande. Menligt på skogarnes bestånd inverka också laga skiftena med sina husflyttningar, sin förökade stängsel och framför allt de dermed förknippade ståndskogsliqviderne, på grund af hvilka ofta de präktigaste skogstrakter inom högst 10 år alldeles uthuggas, en i alla händelser dålig ersättning för den som haft spard ståndskog.
I)å dessutom i 13;de §:n finnes stadgadt 52 Den 17 Oktober. att jordegaren skall få något öfver värdet såsom ersättning för den skada, honom genom jordens borttagande kan tillskyndas, hvilket stadgande ej finnes föreskrifvet i 1845 års författning, är ju härigenom, enligt min uppfattning, en förbättring åstadkommen. Hvad angår 1824 års författning, så har Frih. Armfelt derom yttrat sig tillräckligt. Lag-Utsk:t har nemi. ej ansett sig böra gå den komité i förväg, hvilken blifvit tillsatt i och för revisionen af denna förordning. Vi hafva dessutom sannolikt att till nästa riksdag vänta oss en K. Propos. i detta afseende. Slutligen har en talare, vid ordandet om afstående af jord åt staten och kommuner, kommit till den slutsats, att jordegaren i förra afseendet borde hafva 20 proc. öfver värdet. Så fort jag vill sätta ersättningen öfver det högsta värdet, kan man ju så gerna sätta 50 som 20 proc.; men då, enligt min tanke, jordegaren icke kan anses berättigad ätt få mer än full ersättning för sin egendom, är såväl 20 proc. som 50 proc. öfver värdet lör mycket. Den yttersta konseqvensen af en sådan lag måste leda derhän, att egaren icke allenast skall hafva ersättning för skadan, utan äfven för uteblifven förmodad vinst. Jag anhåller om bifall till Utsk:ts förslag. Frih. af Ugglas: Man har bemött min anmärkning rö rande 1824 års förordning dermed, att den skulle afse ett enskildt behof. Det står visserligen här, att derest K. M. pröfvar nödigt att jord eller lägenhet skall alstås för allmänt behof, så måste också jorden alstås. Nu pröfvar säkerligen alltid K. M., att jernvägsanläggningar äro för allmänt behof, och derföre skall egaren afstå sin jord utan någon förhöjning af värdet.
För LifGardet till häst har likaledes ingen tillökning i fourageringsanslaget ansetts af nöden, i den förmodan, att det för hvarje häst i Staten uppförde fourageringspris vore, med iakttagande af noga hushållning, tillräckligt. Artilleriet har deremot erhållit en tillökning för dess förut egande 2Ö2 hästar, och äfven för dess tillökta 100 hästar, till lika pris som LifGardets till häst. Likväl torde af Utskottets Utlåtande svårligen kunna utfinnas skälen, hvarföre ej Kgl. Majrts Nåd. Proposition, sådan den blifvit framställd, kunde bifallas; ty icke kunna de uppgifne erforderlige qvantiteterne hö, bafra och halm anses för högt beräknade, och icke eller kunna prisen derå sägas vara öfver de gångbare. Skulle dessutom något år det beräknade rationspriset af iooR:dr vara tillräck - Den 3i Maji f. ro. 61 ligt, så inträffa mot ett sådant år flere af motsatt förhållande, och derigenom blir ingen besparing att förvänta. Att EsquadronsCheferne vid Kronprinsens HusarRegemente finna sig belåtne med den passevolance, som år i8i5 med dem ingicks, bevisar blott den olikhet, som företer sig i underhållet för ett Regemente, stationeradt i Hufvudstaden, eller i en af Landets bördigaste Provincer. Svårigheten, förenad med kostnaden, att under missväxtår framföda Regementernes hästar, har här under sednare åren icke otydligt visat sig. Då man, vid bristande tillgång af fourage, sökt att emot betalning få dem utställde på landet, bar ej någon i sådant fall anmält sig. Har man genom auction sökt försälja hästarne, hafva få eller inga köpare infunnit sig, och om hästarne ändtligen blifvit försålda, bar priset, i anseende till foderbristen, blifvit högst ringa emot det, som vid större tillgång å fourage man nödgats betala, då hästar skolat återköpas. Af dessa skäl, och till förekommande af den förlust, som af ett dylikt förfarande måste blifva en följd, hoppas jag, att Statsutskottet finner tillräcklig anledning att det äskade anslaget utan nedsättning tillstyrka. Kongl.
Stta/rt fallan, Ijafroe fXBi/ bå fjroab ©tat#roerfet betråffar, 1826 år# råEenfPaper åro be ftffa/ font nu unbergått granjPning, od) af)lutabe jåEenjTaper för åren 1827 od) 1828 blifva inneroaranbe år att tillgå, allt få befiåmt tiben för 2Båre Sfvebifcrer# natta fammantråbe till gr.an|Pning af ofroannåmnbe QBerf# tily ftånb, fbrel.fe ocf) förroaltning, till ben 15 ©eptember betta år; broarom ocr>; IO? SXÖf, uti a flåten fFrifmelfe af ten ? nä/Hibne ^ebruarii, ^cngh ^apt $jort unberbånig anmälan. fi* 99- Cfter att, uppå fåtantfätt, ^afma fullänbatbemärf£>f?, fåfcnt ©menfFa $olFeté SKeprefentanter, ålegat, fjaftve SCGi, meb uppfpllante af ten, genom ^iFébagé#£>rbningené 2. §• £>f? ålagba forbinbelfe att, uti betta SKIflbagé# bc|lut, befiämma bågen, tå SviFfené ©tanber åter fFola fammanträba, bär# mebelft melat Falla tern, forn mit näflfommante lagtima CKiFébag, i grunt af laglig rätt, eller, efter forutgånget orbentligt mal, bora i råbftagenod) be# fluten öeftacja, att, bär i dpufmubftaben, ben 1? 3anuarii 183?
Ved då skulle komma att nyttjas i stället för bräder och ved prisen derigenom ökas; — af A. Brisman och Lars Larsson från Skaraborgs Län, att den tull, Utskottet för Trädvaror tillstyrkt, måtte i allmänhet höjas 25 procent;—■ samt af Oloj Olofsson från Vesterbotten, att tullen å Ved borde ökas 5o procent utöfver hvad Utskottet föreslagit. I anledning af desse anmärkningar, har Utskottet ånyo tagit i öfvervägande den tull, som för Träd varor i allmänhet blifvit föreslagen, men finner icke skäl att i detta afseende frångå dess tillstyrkande i annat fall, än att stadgandet angående tullfri utförsel af Ved till stufning må uteslutas; och tror Utskottet sig ega så mycket mer anledning att i öfrigt vidblifva dess förslag, angående Art. Trädvaror, som detta förslag är alldeles lika med Tull-Comiteens, hvilket åter blifvit utarbetadt af en serskild Afdelning, sammansatt af män, som om Trädvaror och handeln dermed egde den nogaste kännedom. — I anledning af en anmärkning i den serskilda promemo - 36 Bevilhu-Utskottets Utlåtande 2V.0 45- lia Herr af Billbergh aflemnat, har Utskoltets uppmärksamhet jemväl blifvit fästad derpå, att flere slag af Ved, än förslaget upptager, möjligen kunna blifva föremål för så väl imsom export, och har Utskottet derföre funnit lämpligt hemställa ; att under Art. Ved må intagas en rubrik af andra slag, samt tullen derföre bestämmas till 24 sk. vid införseln och 2 R:dr 16 sk. vid utförseln famnen. Tågvirket Herr Rydin har ansett, att denna artikel borde vara till införsel förbjuden, emedan det Tågvirke, som infördes, gemenligen vore förfärdigadt af sjöskadad hampa; — och Herr Wijk har jemväl yrkat förbud för införsel af Tågvirke af det skäl, att den utländska producten vore i allmänhet af dålig beskaffenhet, samt vi sjelfve egde goda Repslageriet som flerstädes saknade sysselsättning.
Committerade varit utsedde för behandlingen af frågan om fattigvården derstädes, och jemväl derom yttrat sig, anse likväl Utskotten det vara nödvändigt, att Lagstiftningen örn fattigvården, så vidt den i berörde förslag upptages, blifver gemensam för hela Paket, då deri ingå förhållanden Communerna emellan, och personella förhållanden, sorn icke kunna öfverlemnas till dea Conununala Lagstiftningen. 12 Zagsamt Allm. Besv,- och Ekon.-Uiskottens Betänkandej N.-o 5. Vid granskning af det yttrande, bemäldte Conirnitterade serskildt för Stockholms stad afgifvit, hafva Utskotten också icke funnit någon betänklighet vid tillämpningen, äfven för denna stad, af de stadganden, Utskotten nu i allmänhet tillstyrkt. — Det förslag till Ordning för Stockholms Stads Fattigvård, sorn finnes hifogadt Committerades Betänkande, utgör egentligen ett sådant Special-Reglemente, som, enligt hvad i allmänhet är föreslagit, ankommer på hvarje socken inom sig att uppgöra, och något hinder för tillämpningen deraf möter således icke uti de allmänna föreskrifterna. I enlighet med hvad sålunda blifvit yttradt, hafva Utskotten uppgjort förslag till Stadga om Fattigvården i Riket, som Utskotten nu få öfverlemna till Rikets Ständers pröfning, med hemställan att, i den nion det gillas, RikeLs Ständer hos Kongl. Majrt i underdånighet anhålla, att Författning i enlighet dermed utfärdas. Stockholm den 20 Juli 1840. Förslag till Stadga om Fattigvården i Riket. §. 1. Hvarje Socken å Landet, och i Stad hvarje Församling, skall lemna nödtorftig vård och försörjning åt sådane dess medlemmar, som sakna förmåga och medel att sjelfve sig dermed förse; dock måga Socknar af samma Pastorat, och Församlingar af samma Stad, der de så åsämjas, förena sig om gemensam fattigvård. §. 2. 1 Mom.
Att detta knn gifva anledning till dlvarsamma missforh %llanden inses Iatt, afvensoln att lakame och de anhoriga st&amp; fnllkomligt maktlosa gent einot en befnllning f r h don andliga ofverhoten; sjnkskotorsknn lyder helt enlrelt under en auktoritet, som yndandrager sig all kontroll frHn deras sida som anvandn heme, och om detta an i de flesta fall passerar ntan menliga foljder, finnes det dock tillraclrligt mHn.ga exempel db motsntseq intraffat, sarslrilclt nar sjulrslroterslrans stiillning missbrukas till bedrifvande af religios propngandn, nbgot for hvillret man iifven i virt goda lnnd Sverige borde hafva ogonen biittre Sppna %n som brulrligt iir. Sjnlra miianislror born ej utsiittns for omvandelseforsok, som afse att loclra dem till afgoranden, hvartill de behafvn sina fillla sjhlskrafter; W e n om dessa) &gt;fiirsok)) ntforas i basta afsikt,. mgste de dock st8mplas sdsom i allra hogsta.grad oliiinplign i ett sjnk-. rum, hvnrifrBn fqnatism, af hvad slag dot vara mB, bor W a s fjiirran. ~ f v e n andra mmLrlrni~lgar goras mot de klerikales siitt att forvalta lnsaretten; sysslors bortgifvande till slryddslingw, ggn nandet (bf de fattiga sjuka, som lifligast tala om sin religiijsa tro m. m. d. Framst bland dem som arbetat for infiirandet af skolade skoterskor och en rationel sjukvard niimnes d: r Bourneville, hvars enelgi Frankrike har att tacka for ordnandet af de bdda utbildningsanstalterna vid Bic6tre och La SalpGtriBre, den forstniimnda fijr sjukskijtare, den senare for skoterskor.
Point de Monarque, point de Noblesse; point de Noblesse, point de Monarque; och visserligen synes det påstående, att börd ej kan i någon hänsigt gälla såsom grund för politiska rättigheter, vara betänkligt i en statsform, der just hufvudet grundar sina rättigheter på börden. Ty blifver den föreställning allherrskande, att bördsrättigheterna, i och för sig sjelfva, äro inga (eller blott chimeriska), – huru länge skall då den öfverenskommelse räcka, att i den enda punkt, hvarom nyss nämndes, låta dem erkännas eller fortbestå? Det vill säga: huru länge skall man då uppskjuta, att förvandla detta hufvud från en ärftlig Konung till en vald President? Oveldige pröfvare torde väl alltså något besinna sig, innan de utropa den anförda satsen för en orimlighet. Vederlagd är den åtminstone icke derigenom, att Monarker och Adel ofta varit sinsemellan i en strid, hvari än den ena parten haft orätt, än den andra, än bägge två. Icke heller känner Historien flera afvikelser från Montesquieu’s regel, än, å ena sidan, en turkisk despoti, å andra sidan demokratier, som blott tills vidare pyntat sig med titeln af konungarike. Men någon verklig Monarki är ingendera. Motparterne kunde således tvifvelsutan fråga – just liksom än i dag: månne sannerligen allt, hvad Historien kan i förevarande ämne förtälja, är med fullständighet inhämtadt, ransakadt, uttömdt? Och är det rentaf otänkbart, att både Erfarenhet och Theori skulle ännu kunna invända åtskilligt af vigt, mot den öfver Adeln utgångna förintningsdom, som af mängdens tongifvare blifvit afkunnad? – Ganska conseqvent har skett, att den förföljelse, som började med att väpna sig mot Adeln, skyndsamt nog öfvergick till en härnad mot allt hvad Stånd är, eller mot Stånds-inrättningen i allmänhet.
Dessa Räkningar hafva för Stats-Utskottet bllf vit uppviste , och derutaf Stats-Utskottet inhämtat, att : Saltpetep-fondems tillgångar och inkomster fö,åren 1810 och xg 11 utgjort 209,570- 28.. g. Utgifterna deremot hafva utgjort: Som förvaltningen af Saltpeter-fonden blifvit uppdragen vissa af Kongl. Maj:t i Nåder tillförordnade Gemmi 11 grade för Saltpeter tillverkningens upphjelpande i Riket, och Kongl. Maj:t tillika i Nåder förordnat, att Kongl. StatsContoirets räkningar för dessa medel böra till Kongl. Maj:t i underdånighet insändas, för atp sedermera aflemnas till bemälte Committerade , sorn äga, att för hela Fonden och Förvaltningen i ett sammanhang visa behörig redo; éS skall en närmare och omständeligare kännedom härom erhållas, om Kongl. Majit i Nåder täckes låta vid nästkommande. Revision för Herrar Revisorer framlägga den af ofvanbemäldte Committerade till afgitvände fullständiga Redo-. Rörelse härutinnan. Tili Den a Augusti Till Riksens Ho glo fl. Ständer hemsfalleS allt detta vördsammeligen. Stockholm deh l Augusti 1815. På Höglo!!. Ridd. och Adelns Ledamöters, vägnar Carl De. Géer, På Vallöf!. Borgare» Ståndets Ledamöters vägnar Carl Fr, Randberg. På Högvord. Presta Ståndets Ledamöters vägnar C. Rosenstein, Tå Hederv, Bonde» Ståndets Ledamöters vägnar Jon Jonsson. C. Tunelius. LTppläst hos Höglofl, Ridd. och Ad. d, t Augusti, —, — ådögvörd. Pre,st-Ståndet d. 4 — —, Va Hofi. Bwtgare Ståndet d. y — —1 •»-. Hederv, Bonde-Ståndet d. 3 — Vördsamt Memorial! np ill följe af Riksdags-Ordningens 68 §, sko» la Riksens Höglofl. Ständer vid hvarje
Att seminarier finnas anser jag vara riktigt, då för närvar, icke någon utväg finnes till erhållande af skickliga lärare, och då i väla allmänna skolor undervisning merendels gifves, dels i ämnen, som icke kunna blifva föremål för folkskolan, och dels i sådana, hvarom der icke i tillräcklig grad undervisas. Vid 2:a mom. får jag göra den anmärkningen, att fordringarne för inträde i seminariet nu synas vara nog höga. En sådan anmärkn. har förut blifvit gjord och af Utsk:n besvarad dermed, att i seminarium ej borde undervisas i de första elementerna, och det kan visserligen vara rätt; men då bör man tillse att undervisningen i dessa elementer må kunna på något annat lämpligt ställe erhållas, och jag tror, att hvad allmän jordbeskrifning, fäderneslandets historia och kyrkosång beträffar, så kan undervisning i dessa ämnen icke erhållas annorstädes än i skolan. Med anledn. häraf, och då man torde kunna förutsätta, att de personer, som skola begagna seminarierna, icke äro i tillfälle att begagna de allmänna skolorna, skulle jag tro, att allmän jordbeskrifning, fäderneslandets historia och kyrkosång kunde ur mom. utgå, samt att det måtte på domcapitlens pröfning bero alt bestämma det kunskapsmått hvar och en bör innehafva för att i seminarierna kunna intagas, intilldess tillfälle blifvit, genom fullständigt organiserade folkskolor, öppnadt till inhemtande af förenämnda kunskaper. I afseende på 5 morn., der det föreskrifves att de, som vilja anses behöriga att söka lärarebefattning vid folkskola, böia hafva full färdighet uti rättoch välskrifning och innanläsning, är jag af den tanke, alt det i stället borde he - Den i3 Februari f. m. la: Svensk språklära, skrifning och innanläsning. Den som kan den Svenska språkläran, kan naturligtvis skrifva rätt;— skönskrifning lärer icke kunna komma ifråga; således vore ordet skrifning tillräckligt.