Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Så länge nu staten qvarstår såsom fordringsegare, är det för Arell icke möjligt att detta åliggande fullgöra, och utkräfvande af statens räntefordran skulle alltså hafva den ovilkorliga påföljd, att Arell nödsakades lemna den tjenst, hvilken utgör enda utsigten till framtida bergning för honom på ålderdomen med hustru och oförsörjda barn. Under sådana förhållanden och då statsverket i allt fall, genom fullföljande af anspråket pä ifrågavarande räntemedel icke kan något vinna, hafva Rikets Ständer funnit godt medgifva, att f. d. Regemenls-skrifvaren, Fältkamereraren Arell må befrias fran erläggande af ränta å det kapitalbelopp 2,998 R:dr 10 r:st, som genom E. K. M:ts nådiga dom af den 24 Juli 1846 blifvit honom ålagdt att gälda, emot det att den ännu oguldne återstoden af samma kapital varder med 898 R:dr 10 r:st. Banko lill Statsverket inbetald, innan sex månader förflutit från det domen i Arells konkurs vunnit laga kraft och således inom den 30 nästkommande Oktober; hvilket Rikets Ständer skolat hos E. K. M. i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 26 Augusti 1851. C86 Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse, A:o 209. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adela den 27 Aug. 1851. Preste-Ståndet den 27 Borgare-Ståndet den 27 Bonde-Ståndet den 28 — Rikets Stunders underdåniga skrifvelse, angående förändring i rättegången och arbetssättet i Hofrätt. (Lag-Utsk. Bet. N:o 25 och Ull. N:o 51.) S. A. K.
!V1uj:l lilinde ölven is, u^uvununile sölslu^ sullu Dess lXäili^u Ileslill, den lilnueiide ensullnin^l-sllmiiiiin Ilo, ile c;eno,i, Koii^I. 8lul8-Lonlonel8 fönsunA ^önus l'i iilclliun; 8U ull, 5ec!u,i 1<oii»l. Uiijils l>lA<tic;u jleslcil blilvit sulluill, llel,ull,linden Icniiile lilldelus den elle,- cle iniullningun, soin län vilen lä si^ lönvullnin»en ul' elen vul^önunde 8lislvl8ei> "j>sldnu»en. Dä Kunni. i>sij:l, vid undenilunin sunednu^iiinn ul ilellu unenile, !>»k'- vudsulcll^en ^illul cle ulllnuiiiiu usi^len, iniunde nvlluii ul ilen luieslu^ne lönuildi in^en »eli sullel lön dess nltönunde, suni 6»ini>>e> ee-6oIIe^iuni llän osvun i nndendunicdiel s, iiinslulll, lun Kun^I. >Dj:> . jeinle nn il-Iel-inde ul'
Jordmånen är så olika, att man i denna del gräfver stora gropar, i hvilka man begrafver den helt och hållet onyttiga gödseln, medan man i andra delar af landet omsorgsfullt uppfiskar hafstången, beströr den med ärter och inhägnar svinen öfver densamma, för att låta dem deraf bereda gödningsämne. I de rika trakterna skall bonden lefva öfverdådigt, och spelsjukan vara mycket gängse. Folket har intet utmärkande i sin drägt, utom det att qvinnorna nyttja vanliga karlhattar af filt – ett synnerligen fult mode. Köpingarne Neumünster och Bramsted, genom hvilka vägen går, äro stora byar, med utseende af stor rikedom och välmåga. Husen äro här lika så byggda som i de vanliga byarne, med den skilnad, att man förvandlat stall och fähus i boningsrum samt inhyst det fyrfota husfolket i en egen lokal. En måltid i en sådan köping ger begrepp om, hvad der finnes för öfverflöd på kött och bröd, och huru allt är godt och mustigt. Man ser dessutom, huru här hvimlar af kalfvar, kalkoner, gäss, ankor, höns, dufvor o. s. v., huru hvarje bonde har sin köksträdgård bättre försedd, än prostmor i nordligare länder. Det gjorde mig ondt, att på återresan gå miste om all denna herrlighet; ty det kan uppväga njutningen af ett målningsgalleri, att se menniskor lyckliga och nöjda! – så ser folket här ut – och isynnerhet i den klass, som oftast brottas med nöden. Men det bar den gången af i diligensen genom mörka natten. Genom dröjsmålet i Kiel hade jag om söndagen försummat diligensen, som afgår genast efter ångbåtens ankomst, och fick derföre göra resan i en «PersonenWagen», med tak af segelduk och fyra säten efter hvarandra, men försedd med liggfjedrar och bra nog för en dagsresa, då sällskapet dertill var ganska anständigt. Man reser med samma hästar 8 Sv. mil på 16 timmar. I mörkret anlände vi till Hamburg.
Vi betraktade dessa kvinnor, drucko mycket och samtalade om själens odödlighet. »Det är dåraktigt att tro,» sade en af mina stallbröder, som var äldre än jag, »att det skulle vara en lycka att äga en odödlig själ. Betrakta denna gamla gumma, som dansar där borta, och hvars hufvud och händer darra, då hon står stilla ett ögonblick. Man ser strax, att hon är elak och ful och fullkomligt värdelös, och att hon blir det mer och mer med hvarje dag. Hur löjligt skulle det icke vara att tänka sig, att hon hade en odödlig själ! Men det förhåller sig alldeles på samma sätt med dig och mig och oss alla. Hvilket dåligt skämt skulle det icke vara att skänka oss evighet!» »Hvad som misshagar mig mest i det du säger,» svarade jag, »är icke det, att du förnekar själens odödlighet, men det, att du finner ett nöje i att förneka den. Människorna likna barn, som leka i en trädgård, omhägnad af en hög mur. Gång efter annan öppnas en port i muren, och ett af barnen försvinner genom denna port. Man säger då till de andra, att det föres bort till en annan trädgård, som är större och vackrare än denna: då lyssna de ett ögonblick under tystnad, och sedan fortsätta de att leka bland blommorna. Antag nu, att en af gossarne är vetgirigare än de andra och klättrar upp på muren för att se, hvart kamraterna taga vägen; och när han kommer ned igen, berättar han för de andra hvad han sett: utanför porten sitter en jätte, han äter upp de barn som föras ut. Och de måste alla föras ut genom porten i tur och ordning! Du är den gossen, Martin; och jag finner det obeskrifligt löjligt, att du berättar hvad du tror dig ha sett, icke full af förtviflan, utan stolt och glad att veta mera än de andra.» »Den yngsta af dessa flickor är mycket vacker,» svarade Martin. »Det är förfärligt att förintas, och det är också förfärligt att icke kunna förintas,» sade en annan af mina vänner. Martin fortsatte hans tankegång: »Ja,» sade han, »man borde kunna finna en medelväg. Omgjorda dina länder och gå ut och sök medelproportionalen mellan tiden och evigheten.
Den ojemnhet i beskattning, till faveur för 2:dra classens redskap, som härigenom uppkommer, är af så mycket större betydenhet, som af totala beloppet af de så kallade konst-apparalcrne nära T~:delar höra till Bih. till R. St. Fröt. 1810, 5 Sami. 2 AfJ. 4 Haft. 6 42 Bevillningssami Allm. Best.- och Elon.-Ut skot tens Utlåtande, JY:o 5. nämnde dass. Enligt 1837 års capital-räkning, utgör hela antalet af’konstapparater 3,167, och af dessa höra 2,836 till 2:dra dassen. Beträffande beskattningen å äng-apparater, har i Utskottens nu afgifne förslag, en vida lägre afgift för dem blifvit bestämd, än den ännu gällande Författningen för dem föreskrifver. Författningen af år 1835 bestämmer nemligen, att dylika apparater skola minst beskattas, i likhet med y:de classens redskap. Nu åter kunna, enligt Utskottens förslag, dessa apparater appliceras till hvilken dass af redskap sora helst, emot en förhöjning i dass-afgiften af 5o procent. En 60 kannors panna i a:dra dassen, med ång-apparat, kommer, efter Utskottens förslag, att betala 177 R:dr 9 sk., hvaremot för ett ång-apparat af samma rymd betalas, efter nu gällande Författning, 5o2 R:dr 24 sk. Huruvida den nu föreslagna nedsättning i afgiften för ång-apparater är behöflig, synes tvifvelaktigt, då, oaktadt den höga skatt, som den ännu gällande Författningen för dem bestämmer, omkring 5o dylika apparater sedan sista Riksdagen lära hafva uppkommit. Till följd af hvad nu blifvit emot Utskottens förslag till beskattningstarilf anmärkt, har jag ej för min del kunnat densamma antaga. Ett annat förslag till tariff framställes här nedan, mera för alt visa, att de ojemnheter, som vidlåda Utskottens förslag, kunnat utan svårighet undvikas, än i den förhoppning att detta enskilda förslag blifver af Rikets Högloft. Ständer antaget.
Han sag den bleka kind, som nyss han kust I skenet från det rikt upplysta huset, Och kände det, soni om en marmorbyst Hon vore, men han blott en sten i gruset. D9 sad ' hon: &gt;Ej för mig ert rökverk strö, Se hvar och en, jag älskar, inriste dö.&gt; # Den mun jag kyst, den hand jag hjärtligt tryckt, De dömas straxt att vissna bort i döden., Hvart öga, som jag älskat, har sig lyckt, Hvar stig, jag gllr, g; smärtan, sorgen, nöden. Nu har all kärlek ur mitt bröst jag ryckt, Vill ni der kyssa in den gamla glöden? Ni vet ju icke sjalf hvaroin ni ber. O Gud, jag törs ej, törs ej älska ni er! ; ^ Hon teg och sakta utför trappan skred, Gick lugn och kall som vanligt öfver sanden. Han såg hur in bland skuggorna hon gled, Och sträckte maktlöst efter henne handen. D8 drogs han ock oemotståndligt ned I smärtans djup af den betryckte anden, Och stred ej niot den dystra tanles makt, Som här hans lycka till ruiner bragt. ring slottets gamla, vittrade altan Smög sig en frisk och löfrik, mörkgrön ranka. Den lade smekande om kals och man På rackets stela lejon grenar siankc. Vid sjelfsvåld och vid yppig frihet van, Den tålde intet hinder, ingen skranka. Den trifdes val i niurens gråa köld, Och nästan skylde portens vapensköld. Af breda hällar man den trappan lagt, Som fran altanen ner till marken ledde, Och krukor, tyngda af sin blomsterprakt, PS, baliistradens smala kant sig tedde, Och nedanför med rosentrail som vakt Tvärhuggna, gröna mattor ut sig bredde. Och så man kunde ner åt parkeii se, Der blicken dog i någoii mörk allé. ' Hvar sommardag, då solens guldström flöt I all sin varma, rika glöd till jorden, Och mangen vacker blomma kalken slöt, Afqjus och värme halft förlamad vorden; Hvar sadan dag man p % altanen sköt Eli hvilstol fram emellan blomsterborden.
Reutersvärd har redan gjort redo för anledningen till den af Utsk:t föreslagna ändring i denna §. I allmänhet är det väl icke skäl att i en så ny författn., som denna, göra några genomgripande förändringar, aldraminsti den riktning som åtskilliga reservanter angifvit, då ingen motionär hade yrkat något sådant, och tvärtom flera dylika uttalat sig för en ytterligare inskränkning i tiden. En talare har yrkat 6 månader, i stället för de 5, som Utsk:t föreslagit. Det var också inom Utsk:t mycket tal härom, men man stadnade vid 5, emedan man ansåg den mindre gynnsamma temperaturen i alla fall lägga hinder i vägen för att börja bränvinsbränningen tidigare eller fortsätta den längre. Jag skulle emellertid vara ganska benägen att antaga Hr Lemchens reservation, och troligen hade den kunnat gå igenom i Utsk:t, om han någonsin der framställt sin åsigt; men han reserverade sig, utan att hafva tillförene yttrat sig i ämnet. Dock vill jag ej med honom yrka, att man skulle hafva rätt att bränna under hela tiden, Gr, Mörner, Carl Göran: För min del kan jag icke dela deras åsigt, som önska att bränvinsbränningen må göras alldeles fri och befordras så mycket som möjligt, ty jag tror icke deri ligger någon lycka för landet. Det var i en ganska lycklig stund som R. St:r beträdde den bana, på hvilken vi nu i detta afseende befinna oss, och jag anser mig skyldig att af Ben 6 Maj f. m. 71 alla krafter motarbeta hvarje steg tillbaka. Utsk:ts förslag är föranledt af motioner från Bonde-St., som vill blifva i stånd att bränna li månad, och deri kunde visserligen ligga en fördel; men detta förslag innehåller att liqviden skulle verkställas hvar 14:de dag, och det måste blifva en betydlig olägenhet för tillverkaren, som i början af bränningstiden alltid får mycket underbränvin. Häraf skulle äfven följa behofvet af (lera kontrollörer, som kosta ej ringa summor i resetraktamenten.
Om nu endast hvarje Domsaga till lage och utrymme så inrättas, att der ej blifver mera än ett Tingsställe, hvarest Ting, såsom fordom var brukligt, en gång i veckan eller åtmindstone hvarje månad hålles, tyckes ändamålet i denna delen vara vunnet: Vissa modiiicationer blifva likväl, i detta som vid alla andra tillfällen, oundviklige å de mindre bebodda orter, till dess de vinna en ökad folkmängd. Den andra hufvudpunkten torde flera inkast möta: Beträffande kostnaden, gäller väl hvad jag redan anfört; men det öfriga fordrar en närmare granskning. Med förutsättande att Instantiernas antal ovilkorligen, för Allmänhetens bästa och beqvämlighet, böra åter nedsättas ifrån fyra till trenne Domstolsgrader, blifver första frågan: hvilkendera af de nuvarande måste upphäfvas eller indragas? Högsta Domstolen, i Grundlagen antagen såsom den öfversta föreningspunkten, och, på Landet, HäradsRätten, hvarest målen på stället först beredas, kunna ingendera komma i fråga. HofRätternes organisation synes, sedan målen blifvit förberedda vid nedersta Instantien, vara mera ändamålsenlig för en controllerande åtgärd, än LagmansRätterne, som, inskränkte till blott vissa Rättegångsmål, dessutom föga äro annat än ett upprepande af samma behandlingssätt som vid HäradsRätterna; således blir väl LagmansRätten den mest umbärlige Domstols-grarlen; men om detta tages för afgjordt, måste tvänne verkliga olägenheter, som eljest Dm 19 April. 5:1 skulle visa sig, undanrödjas: Den ena är obeqvämlighetén för hvarje Landsort af ett för långt afstånd från Domstolen; den andra, att LagmansRättens obestridliga nytta, då fråga .är om syneförrättningar i ägotvister, icke må komma att saknas.
Till denna sednare åsigt sluter sig äfven Kollegium, men anser likväl oundvikligt, att cn och annan rote blifver något aflägsen från arresten, — en olägenhet, som äfven i tjenstgöringen vid de tillfällen, då kompanierna samlas eller soldatens inställelse hos Kompani-Chefen ifrågakommer m. m., drabbar dc aflägsna rotarna. Inom Norr - Bil. Nio 3 till Kongl. Majda Nåd. Prop. N.-o 1, om Statsverket 1862. 5S9 Nbrrbotténs och Westerbottens Fältjägare-Corpser har likväl, på de af GeneralBefälhafvaren i 5:te Militär-distriktet uppgifna skäl, att nemligen rotarne äro spridda och kompaniernas områden stora, Kollegium ansett en arrestlokal behöflig för hvarje kompani; men hvad öfriga regementen och corpser beträffar, så har, oaktadt regementenas förläggning tagits i betraktande, sådan den finnes angifven å den utaf Majoren m. m. Grill uppgjorda karta öfver Svenska Arméens indelning och förläggning samt afstånden de yttersta rotarne emellan blifvit efter vägkarta uträknade, för Kollegium varit omöjligt att kunna med bestämdhet uppgifva antalet af behöfliga arrestlokaler; hvarföre ock beräkningen är endast approximativt uppgjord, på det kostnaderna för arreststraffets fulla tillämpning må till något belopp kunna uppskattas. Förslag har, särdeles inom 2:dra och 4:de Militär-distrikten, gjorts om gemensamma arrester för olika regementen, men då härmed åtskilliga olägenheter torde vara förenade, och Kongl. Majit genom Nådigt
Genom denna enda anläggning på Dynan vunnes således det dubbla ändamålet att få en ytterst kraftig beskjutning mot inloppet och på samma gång ett godt försvar för Drottningskär och Aspölandel. Ritning ocb kostnadsförslag öfver denna befästning hafva af Chefen för Ingeniör-korpsen blifvit öfverlemnade, hvaraf inhemtades, att kostnaden uppginge till 956,396 rdr 79 öre; och ansåges anläggningen af detta vigtiga verk böra fulländas inom loppet af 6 år. Sedan de här föreslagna befästningsarbeten blifvit utförda och vederbörligen bestyckade, samt sedan den under byggnad varande skansen vid Vestra Hästholmen blifvit fulländad, ansåge Chefen för Ingeniör-korpsen försvaret af Carlskrona inre redd vara tillräckligen tryggadt, så vidt det är på befästningar beroende. Dertill komme dessutom de redan färdiga stängselflottorna, utan fmlka något rätt tillför litligt försvar af inloppen icke kunde åstadkommas. Dessa inlopp hade dock ganska betydliga bredder, särdeles det stora, som uppginge till icke mindre än 4,000 Bil. till B. St. N:o 5 a. till Kongl. Majlis Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1865. fot. Då dej läge i sakens natur, att en stängsellinie af denna utsträckning icke kan innebära samma säkerhet som en kortare, och då erfarenheten redan visat, huru kostsamma dessa stängsellinier i längden måste blifva, helst de icke kunde ega någon längre varaktighet, så innefattade dessa begge omständigheter talande skäl för att medelst stenförsänkningar söka inskränka öppningarne af dessa inlopp.
Bes v. o. Ekon.-Utskottens Utlåtande, N.-o 99. enligt hvad Utskotten serskilt inhemlat, en stor del af berörde farkoster äro uppruttnade och odugliga samt andra åter tarfva reparation, få Utskotten hemställa, att Rikets Ständer, med stöd af dessa förhållanden, må hos Kongl. Maj:t i underdånighet begära, att, efter anställande undersökning om nyttan och behofvet af Hofjakl varfvet, Kongl. Maj:t måtte taga i Nådigt öfvervägande, huruvida icke detta etablissement må efterhand kunna inskränkas eller helt och hållet indragas. Stockholm den 4 April 1845. Reservationer af Herr Munck, B.: ”Den föreslagna underdåniga skrifvelsen är i min tanka både onödig och olämplig; onödig, derföre att Kongl. Maj:t redan gifvit bevis på Dess Nådiga omtanka att tillvägabringa den hushållning med Statens medel, som med Statens fördel kan stå tillsammans, och olämplig derföre, att Rikets Ständer vid sistförflulne Riksdag afslogo en motion om Kongl. Hofjaktvarfvets indragning, på den grund, att frågan, huruvida detta serskilta varf må vara af behofvet påkalladt, lämpligast borde till pröfning förekomma, i sammanhang med en generell plan för ordnandet af sjöförsvaret, hvarvid flottans serskilda etablisseinenter kom me att närmare bestämmas.” Häruti har Herr v. Axelson instämt. Af Herr Råfeldt, A,'. ”Då Kongl. Maj:t, uti Sin Nådiga Proposition, angående Stats-verkets tillstånd och behof, gifvit tillkänna, att väsendtliga förändringar erfordras inom 5:te
På sättet för utlåningens verkställande måste alltid fondernas mer eller mindre tillräcklighet blifva ytterst beroende. § 18. Genom 152 § i Reglementet äro vederbörande Diskont-Direktioner berättiAnordningar gade att afgifva anvisning på Bankens Reservfond, då uttagningar af uppoch a Reserv afskrifningsmedel ifrågakomma till belopp, öfverstigande de i kassa eller på räkon en' ning varande medel. Detta stadgande är sålunda tillämpad! att, vid berörde tillfällen, vederbörande Diskont-Direktioner hos Fullmäktige genast, hvad Låne-Kontoren angår, pr telegraf, anmäla bebofvet af förstärkning, som då af Fullmäktige insättes på vederbörlig räkning i Bankens Depositions-Afdelning, hvarå assignering kan omedelbart verkställas. De, tid efter annan, till Banko-Diskont-verket i Stockholm och LåneKontoret i Götheborg, i sådant afseende, anvisade förstärkningar äro Reservfonden återställda och vid öfriga Låne-Kontor har så beskaffad förstärkning icke erfordrats. § 19. Den i mom. 2 af Reglementets 153 § föreskrifna innehållning af allmänna diskontInnMUning fonden är verkställd för 1861 till hela beloppet 200,000 R:dr och för detta år till 165,000 fonden. 20 Banko-Utskottets Memorial N:o 1. R:dr; kommande återstoden att före detta års utgång till Reservfonden öfverföras; hvarefter fördelningen af denna fond å de serskilda Diskont-Verken blifver följande: på Bauko-Diskont-Yerket 5,890,000. Låne-Koutoret i Götheborg 2,500,000. „ Dito i Malmö 1,260,000. „ Dito i Wisby 150,000. Sgr R:dr 9,800,000. Rikets Ständers detta år församlade Revisorer uttala i 56 § af berättelsen den åsigt, att ytterligare indragning af den för allmänna diskontens lånerörelse anslagna fond icke bör ifrågakomma.
Rikgälds-kontoret nu ifrågavarande bestyr och dertill hörande åligganden kunna, utan att särskild vedergällning derför beböfver anvisas, framdeles förenas med en eller annan af de vid detta verk befintliga ordinarie tjenste-befattningar, ansett sig böra tillstyrka, att ett belopp af Ett Tusen Tvåhundra Riksdaler Riksmynt må af Fullmäktige i Riksgälds-konloret få disponeras till arfvode, under tiden från innevarande Riksdags början till och med 1859 års slut, för emottagningen, vårdandet och utdelningen samt redovisningen af ej mindre alla de tryckta Riksdags-protokoiler med dertill hörande Bihang, som, till följd af Rikets Ständers beslut, redan blifvit eller framdeles varda till Riksgälds-kontoret aflemnade, än äfven alla andra från trycket utgifna handlingar, hvilka, för att bland Riks-ståndens ledamöter utdelas, äro eller hädanefter varda af Riksgäldskontoret emottagna; börande den, som erhåller detta arfvode, jemväl vara förpligtad att, utan särskild ersättning, dels vaka deröfver, att då, under tiden mellan Riksdagarne, sådana handlingar, som skola intagas i Bihanget till Riks-ståndens Protokoller, komma att tryckas, det härför erforderliga antal exemplar varder afdraget, dels ock samma exemplar, efter deras tryckning, emottaga och vederbörande vid Riksdagens början tillställa. 1 händelse hvad Utskottet nu tillstyrkt varder bifallet, torde Rikets Ständer derjemte angående tiden för ifrågavarande arfvodes utbetalning föreskrifva: att halfva beloppet får utbetalas, sedan de öfverblifna exemplaren af Riks-ståndens tryckta Protokoller för nu pågående Riksdag blifvit till Riksgälds-kontoret aflemnade, men att den återstående hälften af samma arfvode icke må utgifvas förr än ofvanbemälde åligganden under år 1859 blifvit vederbörligen fullgjorda. Ständer dels beviljat ett särskildt arfvode af 66 R:dr 32 sk.
Föredrogs å nyo och bifölls Sf&Ls-TJtskottets den i3 dennes under N:o 6o5 afgifne', samt den 17 derpåföljde e, m., på bordet lagde, Memorial, med förslag till Instruction för Fullmägtige i Riksgälds-Contoiret, i afseende på de Låne-biträden och anslag, hvilka för nämnde Contoir skola utgå till Canaloch andra Byggnader, samt till större - Den 20 November e, m. • 393 re eller mindre del anskaffas genom upplåning emot Conloirels Obligationer med 3 prC:ls årlig ränta. Foredrogos å nyo och gillades följande Lag-Utskottets den 10 och i5 dennes algi file, samt den 17 och jp derpåföljde eftermiddagarne på bordet lagde, Betänkanden : N:o a33. Angående yrkad ändring i irsta Art. 4 §• Kongl. Hall-Ordningen den 2 April i 770. Om tillägg i ansvarighetslagen för Fullmägtige i Riksens Ständers Riksgälds-Contoir , med afseende å utbetalningen af*mindre Creditivet. Ärt. den vid no varande Riksdag föreslagne Bevillnings - Författning, örn skydd för Taxerings-män. Företogs till pröfning Bevillnings-tJfskoltets den 11 dennes under IST:o 56 afgifne, samt den 16 derpåföljde på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets för u t med del - li i d d. o. Ad, Prof. 10 B, 2. K e v «? ai i/er e. ib, te förslag lill en ny Chartas-Sigillalas författning.
Isande kall var den, men det svalkade så skönt kring de heta kinderna, och Sven frös icke alls, fastän han ingen öfverrock hade. Med långa, fasta steg marscherade man på den hårdfrusna vägen. Där borta skymtades redan staden som ett kaos af ljus. Stämningen var icke glad. Hvar och en gick tyst försjunken i sina egna tankar. I början hade Prisse försökt anslå en muntrare ton, men det hade icke alls velat lyckas. Förgäfves kom han fram med de tarfligaste kvickheter, hvilka under vanliga förhållanden skulle gifvit Henning kärkomna anledningar till hånfulla skratt och ett “nej hör du“ eller “försök inte“. Men de lämnades i kväll alldeles opåaktade. Allting fick passera. Därför tröttnade han också snart: “Ni är ju några riktiga tunguser!“ “Ja, hvad går åt dig, Henning?“ frågade Sven, men denne hörde det visst icke. Han teg fortfarande. Det hördes ej annat ljud än fötternas regelmässiga tramp mot den frusna vägen. Mörkt var det, så att man knapt kunde skymta hvarandra. Men cigarrerna glödde till i mörkret för hvarje bloss. Prisse kände en arm förtroligt smygas under sin. Strax därefter började Henning tala vid hans sida: “Ser du — jag måste ha igen min klocka i kväll — alldeles nödvändigt för en viss orsaks skull. Jag får annars mycket obehag, och det kan du spara mig, gamle schajas!“ “Hur så?“ “Jo, ser du — ännu har jag något öfver tio kronor kvar af de tjugu, jag fick på den. Och den andra tian gör du mig nog den tjänsten att skaffa — bara tills i morgon — för du är ändå en god kamrat, gamla Prisse, det är nu kändt och erkändt. — Och han tryckte varmt Prisses arm. “Snälla du — det är omöjligt — alldeles omöjligt! “ “Jaså!“ — Det låg någonting af misskänd godhet i den ton, med hvilken det sades. Ett ögonblicks tystnad följde. “Hör du — du ska’ inte vara ond på mig för det jag sade där inne. Det var öfverilning, för jag vet mycket väl, att du också är i stånd att offra något men du ska’ inte misskänna mig, för det har jag väl visat någon gång, att också jag kan göra något för en kamrat!“