Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Uti en hos Ridderskapet och Adeln väckt och till Stats-Utskottet remitterad motion har Herr Stjernsvärd, Gustaf Mauritz, anfört: att ehuru innehafvaren af på samma gång ett af Rikets högsta militärbefäl och Chefsskapet för Armeens administrativa förvaltning, General-befälhafvaren i 4 Militär-distriktet och t. f. Presidenten i Kongl. Krigs-kollegium, uti en den 2 December 1848, hos Kongl. Maj:t i underdånighet gjord framställning rörande det då under utgifning varande arbetet: ”Samling af Författningar rörande arméen, dess styrelse och förvaltning,” förklarat sig anse ”det vara statens oeftergifliga pligt att tillse, det gällande föreskrifter samlades och höllos tillgängliga för den, som hade sig förvaltningsbestyr anförtrodde, emedan staten i annat fall icke kunde, utan att begå stor obillighet, fordra att gällande författningar efterlefdes,” och i sammanhang dermed funnit sig af tjenstepligt uppmanad att enträget förorda fortsättningen af förenämnda redan år 1837 af välgrundad anledning till utgifning anbefallda Författnings-samling, samt det häraf vilie synas, som giltiga skäl varit för banden för en oafbruten fortsättning af ett arbete af så stor vigt, icke allenast för Armeén och de myndigheter som med krigsförvaltningen hade befattning, utan äfven för rustoch rotehållare samt hvarje samhällsmedlem i öfrigt, som med samma förvaltning komme i beröring: det likväl inträffat, att nämnde arbete, hvars utgifning med all möjlig drift pågick, Stats-Utshottets Utlåtande, N:o 286. 15 blifvit afbrutet, sedan detsamma ådragit statsverket den betydliga kostnaden af mer än 30,000 R:dr.
St:rs uppmärksamhet på nödvändigheten att bereda utväg för Generalspersoner, att vid tilltagande ålder försäkra sig om anständig utkomst, utan att för detta ändamål behöfva qvarstadna i tjenst, äfven då hälsa och krafter hörja aftaga, hvilken utväg lättast skulle beredas, om innehafvarne af de 9 på Stat föreslagne Generals-Lönerne erhölio rättighet, att vid 65 års ålder och efter en viss tillryggalagd tjenstetid, varda med bibehållande af Lönen eller Pension, svarande emot hvad för Landshöfdingar nu finnes stadgadt, på Allm. IndragningsStaten öfverflyttade, i likhet med hvad redan för Civilstaten är vidtaget. — Hos H. R. o. A. har Friherre Anckarsvärd, Carl Henric, härvid anmärkt: att den för Generalitetet fordrade serskildta LöningsStat ej är behöflig eller för desse, förut väl lönade Embetsmän, passande; att olikheten redan förut är mycket stor emellan dessa Herrars och andre Militaire Tjenstemäns B e t ä n k a n <1 e n, N:o i3a. i65 Löner, äfvensom skilnaden i Systéme här och i andra Länder, der Militairen alltid ligger tillsammans och bildar stora FästningsGarnizoner samt gör ett Generalitet behöfligt, men hos oss icke; att en af Indelnings Verkets hufvudgrunder innefattas deruti, alt hvarje Öfverste på sin ort skulle vara den högste Militaireperson, af hvilket förhållande aldrig rönts några menliga följder, men väl det motsatta; att Generaler hos oss alltid skola få en mot deras dryga löner alltför litet passande sysselsättning i fredstid; att efter en lång fred det icke är Generalerne, hvilka under freden njutit de stora Lönerne, som komma att anföra Arme'en, utan det alltid blir några af de yngre Öfverstarne; samt att det då icke blir GeneralsLönerne, som beredt stora Generaler eller icke, och som komma att inverka på Arme'ens mer eller mindre tjenstbarhet.
Vi kunna väl då hysa det glada hopp, att äfven i sådan hänsigt mången upptäckt återstår för en kommande undersökare, som med det allmänna historiska interesset förenar ett särskildare interesse för Vitterheten och Konsterna. På sitt fäderneslands vittra bildning har, i alla fall, Tessin mindre inverkat genom skrifter, än derigenom, att han var nitisk konst-beskyddare, Dalins gynnare, samt, under flera år, Lovisa Ulrikas förste Smakråd och Gustaf III:s förste Mentor. Att han var alltförmycket från Svensk öfversatt till Fransman, kan föröfrigt synas äfven af det ställe42, der han betygar sin ledsnad att den äldre fransyska skådebanan i Stockholm gick under, sin missbelåtenhet att de ses cendres s’éleva sur le même théatre un monstre, qui prit le nom de Comédie Suèdoise, och sin fröjd att det nya Hofvet hade ånyo i hufvudstaden upprättat en Comédie Française. Dervid yttrar han ock den förhoppning, att Messeigneurs les Princes y prendront du gout, et qu’ainsi la démeure en est fixée. – Man skall snart få se, att Gustaf III, oaktadt all sin ”fransyskhet”, tänkte betydligt annorlunda. Höpkens Minnes-tal öfver Tessin förtjenar till fullo sitt rykte. Det stämplas af en vältalighet, jemnförlig med Tessins, men mera manlig, mera sträng, mera (och stundom intill gåtaktighet) lakonisk. Det är rikt på tankar af hög fosterlandskärlek och af en vishet, lika kärnfull, som hugstor. En förmåga, att i ordnjugga, men slående och oförgängligt träffande drag, skildra nationers, personers, händelsers gry och skaplynne, är hans talargåfva synnerligt egen. Skada, att rummet ej medgifver utdrag! Det är en glädje, att se vårt modersmål så kunna skrifvas. Men Dalin?
Uti Memorial, ingifvet till Hedervärda BondeStåndet den 3 sistlidne Mars, hafva Riksdagsmännen Jonas Jonsson, Anders Andersson, Ver Versson och Olof Andersson från Örebro Län, understödde af Eric Ericsson från Carlstads Län och Anders Hindricsson från Vester Bergslagen i Stora Kopparbergs Län, sökt fästa Riksens Ständers uppmärksamhet på de menliga följder, som för Rergshandteringen skola uppkommit af den år 1809 alla Svenska medborgare medgifne rätt, att possedera Bergsmanshemman. Följderne skola nämligen hafva varit, att, under loppet af de förflutne 14 åren, redan mångå Bergsmanshemman blifvit inköpte af Bruksegare och andra ståndspersoner, hvilka derefter funnit för sig fördelaktigare, att använda skogen till sina Smiden och andra behof, än tili Tackjernsberedning; att härigenom tackjernsblåsningen öfver hela riket skall blifvit, sedan 1809, 6000 dygn mindre än före den tiden, så att hela Tackjärnstillverkningen blifvit minskad 60,000 S& ärli - Ees v. och Ekon• Utsk. Eetdnkanden. 837 gen,' och att således äfven Kongl. Ma;jt och Kronan årligen förlorat uti Tionde Tackjern omkring 5,400 5^.
både ur praktiska och historiska skäl, ehuru den håde vore af Rikets Ständer begärd och af Konungen föreslagen, ty om tiotals-systemet vore beqvämligare för de stora eller vetenskapliga beräkningarna, så vore deremot tolftals-räkningen beqvämligare och fallligare för allmänheten; och allmogen, tjenstehjon, och fattigt folk i allmänhet, som icke räkna på papper, ulan i hufvudet, skulle af den genom det nya räknesättet förorsakade, ovanliga bråkräkning högeligen besväras, derpå göra misstag och förluster, samt öfver dem desto mera harmas, som något gagn af det nya påfundet ej kunde af den stora mängden inses; att, derest likväl tiotals-räkningen skulle införas och enligt den Kongl. Propositionen hal/oren präglas, sä borde äfven della minsta mynt hädanefter, likasom runstycken hittills, räknas; att under sednare åren man räknat, men icke präglat enkla runstycken; att om halfören erhölles i rörelsen, så måste de jemväl inlagas i räkenskaper och för dem öppnas en tredje kolumn, eller rättare den gamla runstyckskolumnen bibehållas; att öret, antingen 96 eller 100 dylika penningar komme alt utgöra Riksdalerns enda underafdelning, borde nämnas Jfjrk eller något dylikt, på det att vårt gamla öres värde och namn ej måtte i framtiden med det nya örets förvexlas; samt att det nya räknesättet borde träda i verkställighet, icke tinder lappet utan med början af något visst år, lill förekommande af nödvändigheten att för samma år göra 2:ne bokslut, ett för liden då den gamla och ett för återstoden då den nya penningeräkningen gällde. Härförutan har inom Utskottet Professoren J. M. Agardh väckt en så lydande motion: »Under öfverläggningarne inom Utskott och Stånd rörande decimalsyslemets tillämpning, ha meningarne egentligen varit delade emellan hvad man borde antaga 16 Banko-Utskottets Utlåtande, Ar;o Ii. sorn enhet, hvarvid hufvudsakligen 2:ne åsigter gjort sig gällande, den ena, som uttalat sig för den af Kongl. Majit föreslagna \
Derps redogjorde talaren för den vackra fnmgang, som Esseldes id€, om bildandet af fonder för studieoch yrkes-stipendier genom säiiskapet Konkordim wrksamhet, haft i vart grannland Finland. Idten hade der upptagits med ett sadant intresse, att der bildats icke blott en allman fond för hela landet, utan iifven fonder 113. siirskilda orter, t. ex. i Bjömeborg och) Vasa, afsedda att understödja ortens studerande flickor. Om nu Fredrika-Rremer-Förbundet 1Ste utgb ett upprop öker hela landet till insamline af medel för bildandet af vrkes. och studiestipendier för qrinnor, - sa skulle derigenom vinnas, icke blott att en alln15n fond ui~nrSttades för detta 3ndainil. utan Bf \ .en att intresset skulle rsckas $8 niinga sarskilda orter att i sainina syfte söka se till godo den egna ortens behof. Hiifvuilsakcii vore, soiii redan nannts, att uppmtirksamheten kraftigt Eistes p2 nödvBndighetcn, att nagot göres för att stödja och hjelpa den frani~tstrSfvandc unga qvinnan. D: r Nysstrin! iiistBmde med den föregBen (le talaren och piipekade huru 1: örbundct nu genast kunde iipprRtta en fullstiindig lista eller tabell, hrar5 fiiuuos upptagna namnen alla dc kassor, donationer eller fonder, som antingen roro iiistifinde endast till f ö r m h för qvinnor, eller stodo öppna för bSda I: önen, eller ock sadana, pii hrilka i anseende till rilkorens obcstamdhet Bfven flickor kunna göra nnspr3.k. Dessa p i ett stalle förenade uppgifter borde sedan spridas genom Fredrik3; Rreiiier-Förbundets försorg samt förvaras B byrBn, der maii kunde f5 upplysning oin hvart man hade au raiida sig.
Hrr, huru det skulle hafva sett ut, om vi stannat vid det system, som fastställdes 182.3.. Vi skulle då hafva varit långt mera efter vår tid, än vi nu äro. Vid alte riksdagar, r synnerhet den sednaste, beslöto Stina att ingenting skulle göras för linie skeppen; och det är således icke styrelsens fel om de äro bristfälliga. Hvad kanonjollarne, som Hr Grin trodde att Danmark hade så förträffliga, beträffar, så vill jag minnas, att R. Slir beviljat anslag till' tre sådana. Dessa fordra 38 man hvardera för. att föra en kanon i elden. Sådant gick an på den tiden, då folk icke betydde så mycket; men lili är det hvarken ekonomiskt eller tidsenligt. Jag medgifver, att Rysslandhar en omätlig marin; , men om man vill anställa en jemförelse, tror jag att den kostar vida mera än vår. Man har sagt, att vår skärgårdsflotta blifvit försummad ; men så är icke händelsen; den har gått betydligt framåt på sin äldre broders bekostnad, och allt befinner sig i godt skick, ehuru måhända mycket icke är lämpligt för sin tid. Hr Skogman;- Gr. Anckarsvärd har begärt åtskilliga nplysningar, hvilka jag nu skall sökte efter bästa förmåga lämna. Jag skall inskränka mig så myeket, som möjligt, i synnerhet som, milvi komma till Hr Hjertås motion om flottornas särskiljande, jag då sannolikt nödgas uprepa alltsammans. Den underlägsenhet, som Gr. Anckarsvärd säger sig ega derutinnan, att han icke känner ds tekniska detaljerna, tror jag mer än väl upvägas af den makt öfver språket och den parlamentariska vana, han under en mera än 50-årig riksdagsmanna verksamhet hnnnit förvärfva, då jag deremoti detta afseende är alldeles nybörjare. 214 Den 14 April e. m. I afseende på den första frågan, huruvida den plan, som vid förra riksdagen framlades, ännu skall fortfarande anses vara gällande, och om det nu föreslagna fartyget kan anses ingå i denna plan, ber jag blott att få upliisa några rader ur K. Mits Propos. vidfogade Statsråds-protok. öfver sjöärenden.
Jag hoppas, att R. o. Ad. ej må motsätta sig hvad 3:ne Stånd redan i denna sak beslutat. Frih. Stjernstedt, Jacob Theodor, som anmält sig och nu uppropades, afstod från ordet med förklarande, att han inskränkte sig till begäran om propos. å afslag. Hr Hjerta, Lars: I fall Hr Akerberg kunde uppgifva något hittills alldeles okändt sätt att eftergöra Bankens sedelmynt, eller uppfylla sitt löfte såsom jag detsamma hört uppgifvas, nemi. att på en viss tid tillverka ett visst antal sedlar; då är jag af den tanka, att en sådan uppgift skulle vara af så mycket inflytande, att ifrågavar. premium vore väl förtjent; men efter hvad här Den 19 Åpiil e. m. 03 $ blifvit upplyst angtde sakens antecedentia hos FIrr Bancöfullm., så har sådant ingalunda skett, icke ens sä mycket blifvit uppgifvet, som hvarje stentryckare känner. Det är bekant, att en boktryckare i Frankrike vid namn Dumont förevisade vid 1834 års slöjdexposition i Paris en method att reproducera hvilket boktryckarearbete som helst, pä ett sätt, som fullkomligen liknade originalet. Delta uppgåfs i en berättelse ang:de denna exposition till Comm.- coll. såsom en stor och vigtig upptäckt. Förlidet år, då jag åskådade expositionen i Paris, hade jag äfven tillfälle att se denna uppfinning, hvilken af tryckets klarhet och likhet med originalet ej lemnar något öfrigt att önska. I början af detta år fans en dylik uppfinning, mycket omtalad såsom alldeles ny i en Engelsk tidskrift, Atbenoeum, hvarvid äfven bifogades ett prof på ett blad af samma tidskrift reproduceradt enligt nämnde method, och man fästade dervid en sådan vigt, att deraf förespåddes en stor och fullständig omhvälfning i hela boktryckerikonsten. Då jag, såsom sjelf varande boktryckare, fann mig högeligen intresserad af denna uppfinning och gjorde allehanda rechercher i ämnet, fann jag snart, att hela den beprisade
Likaså har det icke kunnat visas, att inflytandet af det nu öfverklagade beräkningssättet uti Småland och på eiland, hvilket ej mindre i de olika länen, än för serskilda persedlar i samma län, vid olika tider tillkommit, grundats på serskilda, i behörig ordning meddelda föreskrifter." “Med afseende å alla dessa omständigheter, med hvad mera kammarkollegii t. f. president uti dess serskilda yttrande anföit, finner jag derföre rättvisa och billighet fordra, att den sökta förändringen uti salpeterhjelpens utgörande inom de småländska länen varder beviljad, så att denna ränta derstädes, på lika sätt, som i allmänhet inom öfriga delar af riket iakttages, får med penningar efter kronovärdi liqvideras." ”1 följd häraf anser jag mig böra underdånigst tillstyrka, det Eders Kongl. Majit ville göra nådig framställning till Rikets Ständer derom, alt för tillvägabringandet, ifrån och med nästkommande år, af förstnämnda förändring uti sättet för salpeterskattens beräknande uti de trenne småländska länen, Rikets Ständer måtte anvisa erforderligt anslag för att dermed godtgöra den minskning uti indelda räntor och anslag till serskilda inrättningar och 24 Ståts-Utskottets Utlåtande, N:o 216. fonder, som derigenom uppkommer oell hvilket ersättningsanslag, som liorde förslagsvis bestämmas till 11,000 r:dr lämpligast synes kunna anvisas att utgå af riksgäldskontoret medel intill nästa riksdag, för att, efter det beloppet, på grund af skeende speciella utredningar och ersättningsanspråkens behöriga pröfning, kunnat tillförlitligen bestämmas, då på riksstaten uppföras”. Uti denna af föredragande departoments-chefen gjorda hemställan instämde jemväl statsrådets öfriga ledamöter, med undantag af statsrådet Gripenstedt, som hufvudsakligen anfört att då orättvisan en så lång lid fortfarit, syntes det, efter herr statsrådets sätt att se saken, att den nu vunnit laga häfd. Hvad statsrådets fleste ledamöter uti detta mål underdånigst tillstyrkt, fann Kongl. Mnj:t godt till alla delar i nåder gilla och bifalla.
B:co, som år 1800 höjdes till 333: 16, B:co. Hofjägmästaren Gripenstjernas enda son, en aktningsvärd man och den sista ätteläggen af denna lidande familj, lefver nu i sådana omständigheter, att han, vid y3 års ålder, nödgas för sig och hustru anlita gamla vänners välgörenhet; och, färdig att afstå allt anspråk på capitalfordrans utbekommande, är hans enda förhoppning, att R. St. täcktes, under hans och hans hustrus, enl. naturens ordning, korta, återstående dagar, åt dem anslå en pension af 333 R:dr 16 sk. B:co; en begäran, som det är så mycket mindre betänkligt att bifalla, som de lefva barnlösa och familjens anspråk således med dem blifva dödade. Jag är skyldig tillägga, att om misstag uti dessa uppgifter möjligtvis skulle linnas, härrör sådant deraf, att den åldrige mannen är i saknad af handlingar; men han har för mig uppgifvit, att upplysningar finnas i familjens Friherrediplom, och RiksKammarRådet Gripenstjernas uppoffringar finnas äfven af allmänna historien vitsordade. Jag anhåller, att StatsUlsk., till hvilket denna motion torde remitteras, måtte taga kännedom om dessa handlingar, då jag äfven vill meddela några smärre underrättelser i ämnet. Dessa begge memorial lades på bordet. Gr. Cronhjelm, Otto Au g., uppläste följande 8 motioner : i:o Den nu gällande Bevillningsförordningen är i många fall otydlig och ofullständig; den fordrar således flera rättelser och tillägg. Men då en Bevillningsförordnings beskaffenhet är lill stor del beroende af det bevillningssystem, som skall följas, får jag härmed äran reservera min rättighet att, så snart Bevilln.-Utsk. afgifvit förslag till grunder för bevillningen, få aflemna motion om åtskilliga äudringar, rättelser och tillägg i nämnde förordning. 8o Den i Mars f. m. 2:0 I anledning af min vid sednaste Riksdag afgifna motion, om förändringar i afseende på Kyrkoråds skyldigheter och rättigheter, ingingo visserligen R. St. till K. M. med und. anhållan, att stockstraff icke må af Kyrkoråd åläggas.
Den naturliga orsaken hvarföre fråga bär blifvit väckt 0111 refereringens upphörande, är den, att de (vänne månader, för hvilka denna inrättning blifvit beslutad, nästa Tisdag lära vara tilländalupna. Det är således verkligen nödvändigt, att vi nu fatta ett beslut i frågan; men om R. o. Ad. beslutar hvad jag tagit mig friheten att framställa, nemi. att dermed skall fortfara, och att kostnaden derför skall utgå af riksdagskostnadsmedlen, samt slutligen att jemväl inbjuda de andra Stånden att vidtaga en dylik åtgärd bos sig, för att utröna, om de med en sådan prot.- föling skulle vara belåtna; så kan jag ej finna annat än att saken går efter R. o. Adis önskan. Hr Stuart, Carl Gust.: Jag var måhända den bland Husets medlemmar, som mest och ifrigast bestridde antagandet af särskilda referenter för Ståndets förhandlingar. Under den tid ifrågavar. refereriugar af Ståndets öfverläggningar sedermera fortfarit, har jag ej funnit anleda, att ändra min opinion i detta afseende; men då R. o. Ad. en gång 456 Den 28 November e. m. beslutat att antaga särskilda referenter, så skulle jag för min del anse det inconseqvent, örn de nu, under enahanda föd hållanden, skulle afskaffas. Jag vill således numera ieke bestrida deras fortfarande; jag hegärde ordet egentligen i anledn. af Frih. Cederströms uppmaning till R. o. Ad. att inbjuda de öfriga RiksSltn, att äfven för deras del antaga sådana referenter. Erfarenheten af den fördel, sorn desse referenter i sjellva verket kunnat tillskynda R. o. Ad., synes i sanning ännu alltför otillräcklig och tvifvelaktig att man derpå skulle kunna grunda något så beskaffadt omdöme, som erfordras för att förmå samtliga RiksSttn alt vid sina ölvei läggningar införa en sådan särskild och ofullständig prot.föring.
Uppbygdt, såsom så många andra bland Roms palatser, af spillror från Colosseum, är dess arkitektyr lika främmande för den klassiska forntidens storartade smak som för den modernare byggnadskonstens prydlighet. Liksom ville det imponera endast genom sin massa, saknar det hvarje spår af dessa kolonner och ornamenter, som i allmänhet äro slösade på Roms palatser. De väldiga massiva murarna ha en dyster gråröd färg. Fönstren äro anbragta med ytterlig sparsamhet och likna, oaktadt sin storlek, skottgluggarne på en fästning. En enda väldig fris pryder taklisten, och öfver den höjer sig den mörka kreneleringen, en hotande krona öfver den österrikiske ambassadörens residens. Bakom palazzo di Venezia leder en krokig och trång gata till foten af Capitolium, och man ser framför sig det gamla Forum Romanum. Monte Pincio. Romarne älska ej att promenera på det gamla Forum Romanum, lika litet som på någon annan af dessa klassiska platser, der så många ruiner erinra dem om deras fordna storhet och deras nuvarande elände. De romerska notabiliteterna lemna ruinerna åt det lägre folket och nyfikna främlingar. Bankirerna och ädlingarne promenera på Monte Pincio, der de omgifvas af leende grönska och der utsigten öfver Rom ännu kan bibehålla dem i deras illusioner om den eviga stadens storhet och glans. Monte Pincio är också icke en af de sju kullarne, som så ofta nämnas i Roms gamla historia. Det har först sednare blifvit bebygdt, och de minnen, som fästa sig dervid, äro af långt sednare dato. En stor del af berget upptages af en promenadplats, en ganska vacker anläggning, för hvilken dock naturen gjort oändligen mycket mera än konsten. Luften är der frisk och behaglig att inandas, bullret från gatorna af vagnarne och den larmande folkhopen hinner ej dit upp; solen tyckes der lysa gladare och vänligare än nere i staden; de fuktiga dimmor, som uppstiga från Tibern, skingras ögonblickligen af de friskt spelande vindarne, och, framför allt, man har der en hänryckande utsigt öfver Rom och en del af dess Campagna.
Mynt-verket under revisions-året, inhemtas af Ofver-direktörens till Kongl. Maj:t afgifna underdåniga berättelse, att under detta år icke något kopparmynt blifvit tillverkadt, med undantag af ett helt litet parti af det nya skiljemyntet, sorn under vårtiden på försök togs i arbete, hufvudsakligen för att kunna pröfva de nya myntstämplarne. Af guldmynt voro 12,499 dukater utmyntade, och kostnaden för denna tillverkning godtgjordes ungefärligen af den derför influtne myntskatt. Der emot hade, i följd af Banko-fullmäktiges upprepade reqvisitioner å silfvermynt, så mycket arbete, sorn möjligen kunnat medhinnas, blifvit användt på denna tillverkning, hvilken under året uppgått till 830,725 R:dr 36 sk. silfver specie, motsvarande 2,215,278 R:dr 32 sk. B:ko. Som likväl myntskatten för silfver icke betäcker ens halfva tillverknings-kostnaden, hade tillgångarne från föregående år måst för detta ändamål anlitas och mynt-verkets ekonomiska ställning i följd deraf försämrats. Utmyntningen af silfvermynt hade nemligen medtagit stats-anslaget för året till mynt-verkets drift och underhåll 8,000: den för silfver'Utmyntningen erlagda myntskatt 18,049: af myntverkets tillgångar för år 1855 10,715: tillsammans 36,764: •—■ — deraf dock för lojerings-koppar åtgått 11,036: så att sjelfva myntnings-kostnaden uppgått till 25,728: — •—• och visade sig således häraf, att silfver-utmyntnings-kostnaden under år 1856 utgjort Itott procent med inberäkning af kopparen och, utom kopparen, l^fo procent af det tillverkade myntets värde. § 2.