Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Häraf kan emellertid icke fullständigt bedömas hvilken mängd af tidsödande göromål som tillkomma dessa tjenstemän, göromål som, hvarje år eller åtminstone efter hvarje riksdag, betydligt ökats. Jag vill endast exempelvis nämna, att vid sednaste riksdag tillerkändes såväl militära tjenstemän som nämndemän och fjerdingsman rese-ersättning och dagtraktamente för åtskilliga dem åliggande förrättningar; för qvarlefvande landtvärnsman, sorn bevistat 1808 och 1809 årens krig, pensioner; för personer, som dödat rofdjur, skottpenningar till följe af nya jagtstadgan — utbetalningar, alla utgående från ränterierna. Dessa utbetalningar, såväl som en mängd andra, uppbäras ej sällan genom ombud, hvilkas fullmakter ofta äro högst ofullständiga, förorsakande trassel, oreda och ansvar, om ej noga granskning företages; — allt bestyr, som, jemte Räntmästarnes öfriga åligganden, upptager så mycken tid att, åtminstone inom de folk rikare länen, Räntmästarne ej utan biträden kunna medhinna dem alla. Månadtligen afgå dessutom till Statsoch Riksgäldskontoren ränteri-räkningar, deri specificeras skall utbetalningarne på de olika hufvudtitlarne. Jag kan i sanning ej inse huru alla dessa bestyr skulle kunna öfvertagas af de enskilda bankerna, utan att särskilda tjenstemän dertill utsåges. Äfven bör tagas i betraktande de olägenheter, som, genom det föreslagna ordnandet, skulle tillskyndas allmänheten. För Den 27 Januari. 187 alla liqvider måste naturligtvis Landskamererarnes kontrollerande förpligtelser fortfara, anordningar och annoteringar af dem fullgöras som hittills. Ett spring emellan landskontoren och enskilda bankerna Liefve härigenom oundvikligt. Men ej nog härmed. Enskilda bankerna måste för deras egen säkerhet kon trollera bank-kassörerna genom sina kamererare, hvarigenom ytterligare annoteringar äfven i dessa verk blifva nödiga.
Sils Const.Utsk. begära ett sådant betänk., hvarigenom R. o. Ad. önskar få någon viss y !J. 33 a58 Den 3 Juli c. ra. princip utredd och uttalad; men jag ber dock, att vid ett sådant tillfälle de ledamöter af R. o. Ad , som äska återremiss, icke måtte anse att ett sådant betänk., sorn Const.- Ulsk. till följe deraf skulle komma att aflåta, utgjorde en förändring af förevar, inemot1., hvilket äger sin grund uti Statsråds-prot:s granskning, men att denna åtgärd måtte anses såsom ett särskildt åläggande för Const.Utsk., likasom det kunde vara för något annat Utsk., hvilket Utsk. som R. o. Ad. för sin del ansåge dertill lämpligare eller lämpligast. Alt Const.Utsk. är lämpligt, faller af sig sjelft, och i händelse en sådan piopos. äskås af Hr Frih. o. Landtm., så vill jag visserligen icke sätta mig deremot; men jag tror likväl, att R. o. Ad. är ett så fullmyndigt Stånd, att det icke skall behöfva en sådan förestafning för sina egna opinionsyttringar, som det synes för en och annan af dess ledamöter vara af nöden att inhemtas från Const.Utskottet. Jag tager mig friheten att på denna särskilda omständighet fästa .Ståndets uppmärksamhet, och anser till följe af densamma i alla hänseenden lämpligt vara, att detta memor., ad notitiam lemnadt till Ståndet, lägges till våra handlingar, med frihet för Ståndet alt fatta hvad beslut som grundlagsenlig! deraf kan föranledas, och som med detta betänk, kan ställas i någon förening. Hr Tersmeden, Gustaf Reinhold: Jag hade troligen icke kommit att uppträda, om icke en auctoritet inom detta Hus, som har majoriteten på sin sida, hade förklarat ett yttrande af en Friherre på denna sida, med hvilken jag tror, att han mente Frih. Klingspor, vara af ringa eller intet innehåll och således icke förtjena något svar.
kallat den och därmed antydt dess karaliter: en följd af ogenerade randmilningar i ratta och klara färger, &amp; ii lekahde, 511 &amp; t ' allvt~rligliga, ntan iiågon strangdre enhet; förklädda minnen D hägrande » från hans egen barndoms Jönköpi~g, personer och händelser iblaiicl som hillna p&amp; ett visst afståiid. Konkreta enskildheter fiiiiias flera, men det hela verkar luftigt; karakteristislra tidsdrag fia.iias lilrasti, och dock &amp; syftar skalden ej nigon genomförd tidsfirg. Hi111 har icke sökt dölja, att han gifvit det enda, som en författare till sliit kan gifva, nämligen sitt eget inre. En alman sak är, att ilan stuiidom icke undgått ett abstrakt drag, hvmken i i~nniskoteclming ' eller då han ntigot nttiin-jer en f ör diktfornen v51 fristieiide medeltidsliir dom. 8 Vapensineden f örsiggiiï liksom B atenaren D i en världshistorisk brytiii: ngstid, nara griinslinien mellan tv&amp; af häfdens trenne hufvudskedeii. Men själf va idéstriden afspeglas hëf i ojämförligt mindre proportioner; den p å g t ej i en världs-. /)) historisk centralhar d och den göres ingalunda till bokens hufviidsak. D Vapensmedeii B Iiar i stället ett älskviirdt genreartacit tycke. I Jönlröpiiig verkar mäster Gudm ' ~ind, vspensmecl och malare. Haii ar en blid och. försynt da Fiesolenatur, full af den senare medeltidens innerliga konstkiirlek men, fastan olärd, icke utan en flakt af den nye tidens anda. Han har lefvat ett lyckligt familjelif å en tomt, som gatt i arf genom flera släktled och hvms alla vrår .. hans älskvärda barnafantasi gör lefvande och befolkar med inbillningslek,zr och minnen, sa att den nästan hopvuxit med hans hjärtelif.
Westgöta kavalleri* regemente. CV. A.) Sedan kaptenen i armén, majoren Gustaf Bennich den 29 December 1848 hos statskontoret anhållit att han, sorn den 11 Juni 1816 undfått nådigt afsked från sin vid Westgöta regemente innehafda kaptensbeställning, med tillstånd att såsom kapten i armén qvarstå, och derefter intill 1821 års slut uppburit de till löjtnantsbeställningén vid förste majorens sqvadron af f. d. Westgöta kavalleri-regemente anslagna, af honom innehafda, hästhemmansräntor, matte likaledes för år 1822 och följande åren berörda räntor utbekomma, och Stats-konloret, med åberopande af Kongl, kungörelsen den 8 September 1824, enligt hvilken fordringar bos stats-verket böra hos bemälde embets-verk anmälas inom December månad året efter det desamma uppkommit, under den 24 April 1849 förklarat, att majoren Bennich, jemlikt Kongl, brefvet den 20 December 1811, väl vore, såsom i armén qvarstående, berättigad att för åren 1847 och 1848 utfå ersättning för ifrågavarande hästhemmansräntor med 591 r:dr 29 sk. banko, men att, beträdande bt loppet för åren 1822 till och med 1846, utgörande 6,332 r:dr 43 sk. 5 rist., majoren försutit deu i ofvanberörda kungörelse stadgade tid, inom hvilken liqvid för sistnmände belopp skolat sökas, i följd 24 Stafs.-Utskottets 1'tlåtande, N:ö 71 hvaraf Stals-kontorot \ agrade utgifva ilen fordrade ersättningen; så hade Bennich ut i härölver til! Kongl.
N:o 33, till Högloflige Ridderskapet och Adeln, angående en yrkad men vägrad proposition. S. D. Föredrogos u nyo och hiföllos Stats-Vt skottets Utlåtanden: N:o a5r, i anledning af verkställd revision af de vid sista Riksdagen beviljade extra Slats-reglerings-anslag tili Försvars-Verkets iståndsättarule, till fullföljande af Garnisons-sjukhus och Andra Pil-Gardets Casernkyggnader; ]NT:o 202, i anledning af verkställd' revision af de lill Strömrensningar serskildt anslagne medel; N:o 253, i fråga om fastställande af grunder för ett förän drad t StatsIiushalinings-systeni; jN:o so f, i frågan om bestämmande af tiden för beräknandet af den Arrendatorn af Svartsjö Kungsladugård, f. d. Grosshandlaren Wener, bev il ja de ar ren den e rl sä fct n i n g. S. D. lieslöt Ståndet, alt den årliga afgift, Som Ståndet allt sedan t8io års Riksdag sig åtagit, till Wadstena Krigsmanshus eller lill Amiralitets Kvigsmans-Cassan, nemligen 3 procent af den löne-bevillning, hvartill Ecclesiastike JEmbetsoch Tjenstemän blifva laxerade, skall äfven till nästaRiksdag på enahanda sätt, som hittills, utgå, och emellan förenämnde bägge mildaStiftelsers Cassör, enligt redan stadgade grunder, fördelas Fran Hederv. Bonde-Ståndet; S. D. Vid förnyad föredragning af Statssamt Allmänna Besvärs~ och OecGnomie-XJtsJcottens Utlåtande N:o 26, i anledning af väckta motioner, dels om upphörande af Postförings-skyldigheten, dels om lindring i samma onus, blef samma Utlåtande af Ståndet ålenemilleradt. S. D.
Och har Friherre Ehrenborgh, lör att i åskådlig form framställa resultatet al förslagets tillämpning, tillika vid motionen bifogat en så lydande Tableau: 1:0 Jag antager, att af Titelns anslag kunna 100,000 R:dr göras fruktbärande genom utlemnade lån till jordbruk och näringar och alt dessa lån gifva i ränta ecb amortissement 6 procent, så är titelns inkomst 6000 R:dr utom det årliga anslaget. Samma inkomst uppkommer antingen räntan är å 5, 4 eiler 3 procent, så vida blott amortissementen deref ter lämpas. 5 procent och 1 procent i amortissement, 4 procent oehs procents amortissement, 3 procent och 3 procents amortissement, o. s. v. 2:0 I detta fall kan Titeln upptaga genom Riksgälds-Contoret årligen ett lån, stort 100,000 R:dr, och använda della belopp till sådane induslriela företag, som icke återgifva ränta, t. ex. till canaler, hamnar, väganläggningar, utflyttningar, afvilti ingar o. s. v., ty de 6000 R:dr, som dertill åtgått i räntor, återfås genom räntorne på Titelns fordringar. 3;o För att se huru detta system slår ut under tidens lopp, antager jag, att det är uppgjordt efter 5 procents ränta och Fprocents amor tissement, och alt det således är slut på år samt att man dermed efter denna tidrymd upphörde. Efter första året har då Titeln, i stället för att utgifva 100,000 R:dr, utgifvit 200,000 R:dr; a:dra året, i stället för 200,000 R:dr, utgifvit 400>0o° R-'dr; 3:dje året, i stället för 3oo,ooo
Har åter, af hvad orsak som heldst, en person blifvit skattskrifves hvilken oförmögen att draga de ålagde utskylderne, för sin nödställde och utblottade belägenhet, hade bordt frikallas, ege då BeredningsComittéen att rättelse meddela, hvilken likväl med de skäl, som dertill föranledt, i Protocollet upptagas och af TaxeringsComittéens vidare pröfning beror. 29 Morn. Häradsskrifvaren skall, om han ej är lagligen hindrad, i BeredningsComittéen BevillningsTJts&otUts Betänkanden, 717 vara tillstädes ,* men i händelse af laga förfall, som hos Konungens Befallningshafvande tidigt anmälas hör, eger Konungens Befallningshafvande, efter HäradsSkrifvarens förslag, en skicklig man i hans ställe förordna. Underlåter HäradsSkrifvaren, att i rätter tid förfall anmäla, eller blifver han fran förrättningen alldeles ute, vare förfallen till 20 R:drs böter till Sockens fattige. 50 Morn. HäradsSkrifvaren ansvare för Protocollet, samt anteckningar och längder öfver hvad BeredningsComittéens befattning tillhörer, utan anspråk på något arfvode af Socknen. Han vare ock förpligtad, vid påföljd, tom för andra fel i tjensten, att enär han, antingen vid värdering af Hemman och Lägenheter, eller annars, anser Kronans rätt vara förnärmad, sadant, jemte skälen för sin tanke, i Protocollet anmärka; skolande BeredningsComittéen vara förbunden, att de gjorde anmärkningarne granska, och utlåtandet deröfver i Protocollet meddela. 31 Mom.
Han brukade nämligen låta småsyskonen föreställa dem han talade till, antingen han skulle för » odalmännen » citera Thorgnys tal, eller som nu vara Gustaf Vasa. H o n hade på så vis fått Ragnar att mera dramatiskt och kraftfullt citera de store männens tal. » Glöm oss andra och tala nu med ljudlig röst till ständerna », sade hon. Och Ragnar gjorde, som hon bad; ty sedan han väl satt sig in i sin roll, så lyckades han på ett utmärkt sätt föra Gustaf Vasas talan. Men roligast var dock att höra det varma, hjertevärmande sätt, hvarpå hon undervisade i kristendom. Hon tycktes med hela sin själ uppgå i sitt ämne. Hvarje hennes ord egde makt att tränga till hjertat; men så voro de också sprungna ur hennes egen af en varm gudsfruktan uppfylda själ. Ja, hon ådagalade i hela sitt uppträdande, att hon förstod vigten af att handleda dessa små evighetsvandrare, som lemnats i hennes vård. Och gifve Gud, att ingen, ingen, som ej förstår vigten, betydelsen och målet med undervisningskallet, egnade sig deråt. T y inga pappersmeriter och kunskaper kunna ensamt skapa en nitisk och pligttrogen lärarinna. Namn och adress torde alltid nog » anglfvas, och kan fullkomlig diskretion från redaktionens sida påräknas och utfor i de bittraste förebråelser, för att lärarinnan ej lärde hans barn något. ' &gt;De voro ej sämre i förstånd än andra. » Och han tillade, att, om hon ej ändrade sig, skulle han anmäla hennes lättjefullhet för skolrådets ordförande. På hennes uppmaning att någon gång besöka skolan och höra på undervisningen, svarades, att » han ej hade tid ». Lärarinnan kunde ej uträtta mera för hans barn, än hon gjort, och blef anmäld. Till lycka för henne erhöll hon tröst och uppmuntran af sin förman i stället för varning. En annan gång hade en gosse gjort sig skyldig till oordentlighet under vägen från skolan, hvilket bestraffades af lärarinnan med! / s timmes qvarsittande.
Han adjungerades under förrättningen af en bisittare, som förde ett kort, summariskt protokoll på svenska språket, om ock förhandlingarna försiggingo på parternas språk. Nämden tog plats på de väggfasta bänkarne. Nu inkallades tvänne kvinnor, hvilka råkat i delo med hvarandra i följd däraf, att den enas man uppe i eriemarkerna gjort en bättre fångst än den andras. Tillvitelsen innebar, att den senare af männen alt för mycket fumlat om med kvinnfolket där uppe och försummat sitt arbete. Konflikten hade urartat till handgripligheter, hvarvid mor Susanna Persdotter kvarlämnat hos mor Erika Thomasdotter rätt eftertryckliga spår af sin vredes öfversvall. Nu hade mor Erika kallat mor Susanna till tinget och yrkade på rättvisans näpst för grannens egenmäktiga och hämdlystna handlingssätt. Sedan käromålet framlagts aflade nämden ed, hvarpå vittnesmålet och ransakningen vidtogo. Nämdeman Eskil Jakobsson kände till mor Susannas syndaregister på sina fem fingrar. Hon hade långa tider uppträdt som en ränksmiderska inom socknen och mer än en gång gått handgripligt till väga, då det gälde att få sin vilja gällande. Också påminte han de öfriga om, att hon var en gammal bekant i domböckerna, ty hon hade flerfaldiga gånger tidigare blifvit näpst för sina fula handlingar. Jämväl Anders på Bagvals hade en hel mängd ogynnsamma vittnesbörd att afgifva om hennes person. Där hemma rasade hon som en furie mot mannen och störde därjämte grannsämjan med allehanda ränker. An hade hon ertappat den ena, än den andra af hjonen i olofligt umgänge med honom. Men hon teg visligen med sitt eget lösaktiga lefverne. Måns Klensmed hade känt henne redan som ung flicka och radade upp den ena mustiga historien efter den andra om hennes maktlystna sätt och lösaktiga lefverne. Klas Kurck tog omsider till ordet och äskade tystnad. Här tarfvades ej vidare bevis. Saken var solklar. Hon hade af pur hämdlystnad öfver mor Erikas påståenden låtit sin vrede sjuda öfver. Frälsemannen Thomas Simonsson ville ännu bifoga, att det nog var troligt att
Som kommittéen förmodar att bidragen från Sverige till denna exposition, om tjenliga förberedelser i tid vidtagas, skola blifva temligen talrika, och i följd deraf erfordra betydligt utrymme, men de härvarande större ångfartyg, som tillhöra enskilda personer eller bolag, äro upptagna för bestämda turer, hvilka icke utan största svårighet och endast mot hög betalning kunna rubbas, har kommittéen i underdånighet anhållit, att något Kronans ångfartyg måtte för expositions-artiklarnes a bandning och återförande varda ställdt till kommittéens disposition. Hvad angår beloppet af de kostnader, som komma att förorsakas af Sveriges deltagande i Pariser-expositionen, nemligen för expositions-artiklarnes sammanhängande, deras emottagning och magasinering i Stockholm. Götheborg och Malmö, inskeppning, afsändande till Havre, utlastning, arfvoden och omkostnader i Frankrike för emottagandet och vården af artiklarne under utställnings-tiden, nödiga anordningar inom expositions-lokalen, anslag för resa och vistande i Paris åt den eller dem, som skola medfölja expeditionen, äfvensom åt deras biträden, oförutsedda utgifter, artiklarnes återhemtning från Frankrike och aftemnande vid återkommen till Sverige, assurans m. m., har kommittéen för närvarande så mycket mindre tilltrott sig kunna med någon tillförlitlighet uppgifva en bestämd summa, som kommittéen ännu icke känner beskaffenheten och mängden af de expositions-artildar, den kan lyckas sammanbringa: men med hänsigt till hvad total-kostnaden utgjorde för de särskilda oxpeditionerne till 1851 års allmänna exposition i London, hvartill dä ledig» postångfartyget Nordstjernan fick begagnas, har kommittéen, under förutsättning att något passande Kronans ångfartyg ställes till kommittéens disposition, trott kostnaden kunna beräknas till omkring 25,000 r:dr b:ko. hvadan kommittén s underdånighet hemställt, att nämnde belopp måtte i nåder anvisas, att, i mån af behof, fä af kommittéen användas på det sätt, den anser mest tj en ligt för sakens befrämjande.
Lit. A. Transsumt af Kongs. Maj:ts till Direclionen af Allmänna BrandförsäkringsFonden aflättie Nådiga ffrifwelse af den 29 Mars 1808. Hwad nu först angar dek uti första puncten gjorde undcrdäniga försiag om utlåning af Allmänna Brandförsä ringsWerkets Fond till enskilde personer, emot 6 PrcEents ärlig ränta och Inlockning uli Brandförfäkrade Egendomar; fä ehuru det till äfwentyrs kunde för Werket wara säkrare och bättre, alt pä fält hittills stedt och sä länge Riksens Ständers RiksgäldsContoir der medgäfwe hafwa sin Fond i ett sädant Publiquet Werl insatt, an att ullana densamma ät enstilde emot Inteckningar, hwilka äro Formaliteter, kostnader och Rättegångar samt äfwen förluster underkastade; Likwäl och som Delagarne enhälligt i underdånighet anhal. lit omHondens uklänande pä förberörde sätt, och Wi funnit, attpä dem sfelfwe ma ankomma att till deras Fonds förräntande widtaga de i deras kanka lämpeligasie uuvägar; fä hafwa Wi welat lemna Nådigt bifall till hwad uli samma första punct blist wik i underdänighet förestagit. — Hwad sedan be. träffar den trenne öfriga puncterne, sä hafwa Wi till alla delar i Näder bifallit de uti de samma gjorde underdäniga hemställanden och tillstyrkanden. Hwilket allt Wi Eder till swar härmed i Näder welat Z4« Den i r November. tillkannaaifwa; Och är för öfrigt till Eder Wär Nädiga wilja och befallning det I, uppå de af Ost, angäende Allmänna BrandförsakringsWerkets be» sianv, upphjelpande och förbättring, nu i Nad-r stadgade grunder, författen och till wär! Nädiga ftärstädande insänden ett underdånigt projert tin War Härom utfärdade Nädiga Kungörelse. Wi tefälle etc. etc.
Maj f. m. på stat qvarstå till nästa riksdag och utbetalas till dessa ledamöter mot skyldighet att fortfarande göra tjenst i beredningen; dock som antalet af Beredningens ledamöter icke behöfver vara mer än 4) och det är alldeles ändamålslöst, att hälften deraf skall vara frälse och hälften ofrälse, tror jag att ledigheterna efter de 4 först afgående ledamöterna i Allm. Beredningen icke böra tillsättas. Hr von Hartmansdorff: Yid Gr. Posses första förslag ämnar jag icke fästa mig, emedan det är en ny motion, som icke här kan väckas eller blifva föremål för pröfning. Men om den sednare, eller att Allm. Beredningen skulle fortfara i sjelfva verket, sedan hon genom Ständernes beslut blifvit afskaffad, måste jag säga, att jag anser detta vara ett öppet lagbrott. Måhända var det ett fel, alt man beslöt Beredningens afskaffande, men detta kan nu icke hjelpas, sedan beslutet en gång är fatladt , och troligen af Konungen godkännes. Derigenom att man bibehåller halfva antalet af Beredningens ledamöter, eller huru många som helst, befrias Konungen och Statsrådet ingalunda från de ärenden, soln hafva blifvit i Allm. Beredningen förut behandlade. Befordra sin tid i alla händelser. Om Konungen och Statsrådet kunde anse sig vara genom den föregångna pröfningen i Allm. Beredningen befriade ifrån att se närmare på sakerna, så uppkomme någon lättnad; men så lätt har man icke tagit den saken tillförene. Under den tid jag var föredragande, fick jag i Statsrådet lika så väl redogöra för de mål, sorn genomgått Allm. Beredningen, som för alla öfriga; och det hände icke sällan, att Konungen och Statsrådet voro af annan tanke, än Beredningen. Att målen hädanefter blifva väl behandlade, beror väsendtligen derpå, att i Statsrådet finnas äldre män med erfarenhet och embetsmanna-kunskaper bland de s. k. consultativa Statsråden, och att man gifven sig tid med beredningsmåien. Men vill man skilja dem från Konungens afgörande, då blir frågan, hvilka mål lämpligen kunna afsöndras eller icke; och den är icke så lätt afgjord.
2.5 en grundsats genomgår de nyare näringsförfattningarne här i landet, egentligen mera alser handtverk eller andra produktiva yrken, än handel, sami, med afseende å den stora vigt, som vid återremisserna blifvit fästad dervid, att landthandlande ick'e må, mot församlingarnes bestridande, kunna dessa påtrugas, samt å den erfarenhet, sorn än mera allmänt blifvit utlalad derom, att genom landthandlande demoralisation skulle spridas, och ökade tillfällen lill onödiga utgifter allmogen beredas, finner Utskottet sig böra, med frånträdande af sitt förra Utlåtande i ämnet, tillstyrka, att Rikets Ständer må bos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att, med ändring af 2 mom, i 6 § och 25 § i Kongl. Handelsordningen af den 22 December 1846, stadgas måtte, att, sedan församlingen, inom hvilken handelsbods anläggning sökes, öfver ansökningen blifvit hörd, Kongl. Majits Befallningshafvande eger att i ämnet beslut meddela; vederbörande dock öppet lemnadt att, i händelse af befogenhet, deröfver i laga ordning besvär anföra. Stockholm den 11 Juli 1851. STOCKHOLM, Ecksteinska Boktryckeriet, 1851. Allm. Besv. och Ekon.-Utskottets Utlåtande, N.-o 123. t N:o 123. Ank. lill Exp.-Utsk. den 26 Juli 1851, kl. 2 e. re. Utlåtande, i anledning af väckt motion om åtgärders vidtagande för verkställighet i Sverige af norrska och i Norrige af svenska embetsmy tidig heters beslut.
Jag finner således härutinnan ett skäl att icke f. n. förorda bifall till StatsUtsk;s förslag i denna punkt. Jag nämnde i mitt anförande under de gemensamma öfverläggningarne, att jag ingalunda hyllade den inskränktare upfattningeu af denna fråga, och att i ett allmänt jernvägssystem äfven banan till Upsala borde ingå. Men, oaktadt jag fasthåller vid denna åsigt, är det naturligt att jag icke kan bevilja medel till denna bana, då sådana icke blifvit beviljade i andra punkter. Jag anhåller således om afslag. Frih. Baab, Carl Adam: Tvenne meningar äro här rådande, hvarandra diametralt motsatta. Att dessa båda meningar skulle leverera batalj i hvarenda fråga och göra öfverläggningarne tröttande, har man kunnat förutse. Af dessa meningar, om man så vill, kallade för systerner, tillhör jag den som önskar att man endast skall färdigbygga jernvägen mellan Orebro och Götheborg samt fortsätta skånska vägen. Detta kan ske med de tillgångar vi äga, och vi skola derigenom icke behöfva beträda skuldsättningsbanan. Den andra meningen vill att mati skall börja med jern vägs-anläggningar öfverallt, efter ett s. k. stambanesystem och att kostnaderna derför skola betäckas genom lån, och derföre vill roan också vid hvarje punkt bygga en ny väg. Om man nu vid hvarje mindre väg-anläggning fortsätter att diseutera om systemet, så blir resultatet detsamma vid sista som vid första frågan. För min del får jag förklara, att när man en gång bekant sig tillhöra den ena eller andra meningen och röstar derför, så blir discussionen vid hvarje särskild fråga föga uplysande. De små fördelar som kunna vara förenade med den ena eller andra banan ligga alldeles utom ämnet, emedan den stora frågan, huruvida man skall bygga efter det mindre eller större systemet, är den enda som kan vara af något värde att få utredd. Jag vill fördenskull för min del icke uppehålla discussionen, utan erkänner mig vara bland dem som afslår banan till Upsala, för att derigenom, med de tillgångar vi äga kunna, utan att skuldsätta oss, fullfölja utförandet af banan mellan Örebro och Götheborg, äfvensom af banan från Malmö så långt Statens tillgångar medgifva. Gr. af Ugglas, Carl Fredr. Ludvig: