Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Uti ofvanberörda förklaring af den 19 December 1862 är vordet yttradt, att i fråga komna tid skulle vara den kortaste, som kunde utsättas, om man ville, att svaranden skulle blifva med kallelse träffad till den för målets handläggning bestämda dag, helst i allmänhet personer, som utgjorde föremål för lagsökning, sällan sjelfva vore angelägna att låta sig träffas; samt att följaktligen en kortare kallelsetid skulle föranleda till längre uppskof, och sålunda lända till märkligt men för de rättsökande; hvaremot Advokatfiskals-embetet genmält, att det ej torde med skäl bestridas, att i de aldra flesta fall Sökanden eller Exsekutionsbetjeningen ägde, eller när som helst lätteligen kunde få sig bekant, hvarest den sökte hade sin bostad, och att således endast vid de jemförelsevis sällan förekommande tillfällen, då sådan kännedom icke utan vidlyftigare efterforskning stöde alt vinna, eller den sökte holle sig undan, kallelse till inställelse hos Öfverståthållare-embetet i Utsökningsmål ej kunde, liksom i Brottmål, samma dag föreskrift om kallelsens verkställande meddelats, eller åtminstone före utgången af nästföljande dag, vederbörande tillställas; att, då såväl allmänna lagen som särskilda författningar rörande Exsekutionsväsendet påbjödo skyndsamhet, deraf följde, likasom det låge i naturen af utsökningsmål, att med första handläggningen deraf icke finge anstå längre tid, än som för den söktes kallande oundgängligen erfordrades; samt att derföre, vid Exsekutionssäte i stad, längre kallelsetid icke i allmänhet finge medgifvas, än att målet, efter en, högst två dagars förlopp, sedan det blifvit anhängiggjordt, till behandling företoges. 2:0 att när, efter den första handläggningen, utsökningsmål ansetts fordra uppskof, detta vanligen är vordet utsträckt till sju, stundom till fjorton dagar.
Kjellin beträffar, så är dess befattning grundad på äldre BancoOrdningar och sednast på 1800 års beslut, der RevisionsCommissarien äe uppdragit, besörja om allt hvad till byggnad och reparationer hörer. I afseende på Frågan, huruvida Herrar Fullmägtige uppfyllt den instruction, de af föregående Ständer bekommit, så finnas alla de åtgärder, Herrar Fullmägtige vidtagit, utveck-i lade och anförde i de Bilagor, som åtfölja Betänkandet, men hvilka ännu ej blifvit uppläste. Herr Cedsrfchjéld, Pehr Guftaf: En vård Ledamot har funnit underligt, att man låtit arbeta om nätterna, och trott att sådant bordt ske endast om dagen. Jag har väl ej någon egen kännedom om förhållandet i Banken; men jag kan likväl lätt föreställa mig alt reparationer och förändringar kunna vara nödige i de rum, som dageligen begagnats, och att således nätterne måst dertill användas. Ridd, o, Ad, Prot, VII, Band. 6. 82 jyen x Augustii e. ni. Härefter blefvo, uppå Friherre Cederstroms begäran, de vid BancoUtskottets Utlåtande N;o 37 fogade Bilagor uppläste. Friherre Cederjlrom: Af den nu uppläste samlingen af Fullmägtigeg Protocoller, och Commissariernes skrifvelser samt Professor Gjörvells promemoria, har jag funnit den väsenteliga anmärkning , att på Commissariernes anmälan om nödvändigheten af byggnaden , utfärdade Fullmägtige ordres om uppgörande af ritning och kostnadsförslag; men en sådan ritning finnes ej af handlingarne vara godkänd. Tvärtom inhämtas att orsaken, hvarföre ej entreprenad-auction kunde anställas, var den, att ritningen ej var fullständig. Det förekommer ock att en besigtning och värdering blifvit gjord af Herr Westin, BancoCommissarien Kjel» lin och Professor Gjörvell; men ingenstädes finnes upplyst, huruvida denna besigtning befunnit förhållandet rigtigt.
Med det dubbla ändamål, att förekomma å ena sidan spanmålens vanvärde, och å den andra dyr tid, skulle detta Verk stå, med den stora Balancen i sin hand, för att köpa, sä fänge säden ärbjöds för ett visst bestämdt lågt Den 21 Februarii, 549 pris, och för att sälja, då den till en viss grad uppsteg deröfver. Båda ytterligheterne .skulle härigenom undvikas; Landtmannen vara säker om afsättning,'och känna sitt minimum; den köpande tryggas mot hungersnöd, och veta ett maximum; och spelrum, emellan dessa fixerade puncter lemnäs åt de enskildta speculationerne. Under goda år, skulle vi fylla våra allmänna Magaziner, under de svåra, vara oberoende af Utiändningen, kanske tjena honom med vårt öfverskott, och indraga i Landet hans guld. eller hans vexlar. Hvilken trygghet, hvilken vinst! Nu hör jag från alla sidor den frågan: hvar skall man få em fond, som mäktar bära detta företag, då Banke» ej bör anlitas, dess Sedelstock icke ökas? Jag svarar, att vahran sjelf kan ju vara fonden, och garanterade beviser öfver dess insättning vara betalningen. Allt pappersmynt bör ju vara beviser öfver en insatt vahra. Här finnes denna vahra i alldeles lika mängd med Attesterne öfver dess deposition. Dessa Attester kunde ju alltså, med både säkerhet och beqvämlighet, blifva ett conventionsmynt, emottagas i Kronans Uppbörd och circulera i allmänna rörelsen, intill dess en annan behöfde min deponerade vahra. Han uttog den då, och återlemnade Attesten, som med det samma vore realiserad. Vissa Brukspatroner tryckta anvisningar på Banken, gå ju redan man emellan. Utrikes lära välkände enskildta personers och privata Bankars Assignationer £ Den 21 Februarii. hvarandra, vara än mergängse; hvarföre skulle då icke Magazinslnrättningens, eller om man så vill säga, ÅkerbruksBankens Attester kunna utgöra något motsvarande hos oss?
En sådan erfarenhet har också föranledt dertill, att, inom Europas fleste länder, quarantaines-tiden blifvit förkortad mera än i Sverige, samt tili och med all quarantaine för fartyg från smittade orter afskaffad, de fall undantagne, då cholera-sjuke funnits om bord. Sålunda har t. ex., enligt de på officiela handlingar grundade upplysningar, som Utskottet haft tillfälle inhemta, förhållandet under sistlidne Augusti, September och October månader, då choleran häftigast rasade i Götheborg och Stockholm, varit, att i Mechlenburgs, Hollands, Englands och Belgiens hamnar, äfvensom i Havre de Grace, ingen quarantaine blifvit ålagd från Sverige ankommande fartyg; att i Danmark resande från Sverige varit befriade från skyldigheten att medhafva Suudhets-betyg, och endast fartyg från Götheborg förbudne att på fem dygn efter afresan från nämnde stad hafva gemenskap med land; att i Preussen fyra dygns observations-quarantaine varit anbefalld, så vida fartyg från Sverige ej förut under resan anlupit Dansk quarantainesplats, då communicationen varit obehindrad; och alt i Finland fartyg från Sverige varit underkastade fem dagars quarantaine, hvilken tid jemväl bort vara tillbragt på resan från Svensk hamn, för alt få fritt inlöpa till Lubeck. Det vill häraf synas, som man nästan allestädes funnit den i äldre Författningar föreskrifne längre quarantainestid öfverflödig och för cholerans utestängande utan tillförlitlig verkan, samt det dermed Åsyftade ändamålet genom lindrigare åtgärder kunna vinnas, helst sedan sjukdomen numera nästan i hela Europa kan' anses inhemsk; deremot de oundvikliga följderna af det förut tillämpade strängare quarautaines-systemet vore en hämmad utrikes handel och omåttligt uppstegrade pris på alla utländska, mer eller mindre nödvändige varor. Beträffande Motionairens framställning, som skulle förlidet år cholerasmittan blifvit
Sjelfva ville de ej medgifva, att någon nationel olikhet fans mellan dem och den forna krigareoch herskarestammen på nordkusten, men strax söder ut skulle det folk vara bosatt, efter hvilket vi frågade. Några dagar derpå ankrade vi vid Konyam-bay (64°49′ n. br., 172° 53′ v. 1. fr. Greenw.). Vi träffade der endast verkliga renegande tschuktscher; någon på jagt och fiske lefvande kustbefolkning fans der icke. Deremot utgjordes invånarne vid vår ankarplats på S:t Lawrence-ön af eskimåer eller namollo. Det tyckes sålunda, som om en stor del af de eskimåer, som bebo den asiatiska sidan af Beringssund, under senare tider förlorat sin egen nationalitet och sammansmält med tschuktscherna. Någon våldsam fördrifning har nämligen under de senare åren helt säkert icke förekommit. Anmärkas bör dessutom, att namnet Onkilon, som Wrangel hörde uppgifvas för den gamla, af tschuktscher förjagade kustbefolkningen, påtagligen är nära beslägtadt med ordet »Ankali», med hvilket ren-tschuktschen för närvarande betecknar kust-tschuktschen, äfvensom att i de äldsta ryska berättelserna om Schestakows och Paulutskis krigståg till dessa trakter det aldrig är fråga om två olika här boende folkstammar. Visserligen omtalas i dessa berättelser, att bland de slagna tschuktscherna träffades en eller annan man med genomborrade läppar, men förmodligen var det en af tschuktscherna förut tillfångatagen eskimå från andra sidan Beringssund eller kanske rätt och slätt en eskimå, som varit på vänskapligt besök hos tschuktscherna och frivilligt deltagit i deras frihetsstrid. Det synes mig derför i det hela vara sannolikare, att eskimåerna från Amerika öfverflyttat till Asien, än att, såsom en del författare förmodat, denna folkstam invandrat till Amerika vester ifrån, öfver Beringssund eller Wrangels land.
Sedermera har Grefven gjort mig den äran att särskildt och direct vända sig till inig med sin, jag vet ej om jag skall kalla del, bestraffning eller varning; men ehvad Grefven här* slammar ifrån den Horn, som Idel' tillfångatagen i slaget vid Ndrdlingen, eller den, som var Landtmarskalk vid 1720 års riksdag, eller måhända ifrån ingendera, så torde Grefven dock af deras exempel hafva funnit, att det är baltie alt förmana sig sjelf än att råda andra. Ett oriktigt ulöfvande af makten är lika k lander,värd t, som ett dåligt statsskick, och jag tror icke, såsom Grefven tyckes tro, all det sednare kan ursägt 1 det förra. Ett maktspråk blir del alltid att med en statsförfattning, sorn vill medgifva Svenska medborgare fri yttrande rätt, vilja förqväfva någons rätt att yttra sig, och jag tror alt vi alla hafva lika stor talan och samma rätt alt yttra oss, antingen vi stå här borta vid dörren, eller utgöra glorian omkring Landlimsbordel. Jag har intet vidare att tillägga, än att jag önskar Hr Grefven lycka till den förmaning, sorn lian erhållit af Hr Hjerta, hvilken ungefärligen kunde svara emot den, sorn Grefven gifvit mig. Hr Gripenstedt, Joli. A11 g.: Jag hemställer vörd samt till R. o. Ad., 0111 del kati vara skäl för oss att bär öfverbjuda hvarandra i ogillande af motionen och dess motionär. Jag skulle Iro att denna känsla finnes lika väl hos deni som tiga, som hos dem, sorn yttra sig, och att något lämpligare eller värdigare för oss icke finnes, än att utan vidare ordande kort oell godt afstå framställningen. Hr Hjerta: Jag tager mig friheten att i anledn. af Hr von MartmansdorfFs sednasle framställning erinra derom, att jag förra gången icke begärde ordet för att understödja Hr Munck af Rosenschölds motion.
R:dr b:ko årligen skulle drabba Riddarhus-kassan, utöfver den afkomst, som kapitalet skäligen kan anses lemna med en räntefot af 5 ä 4^ proc., en cj obetydlig vinst likväl, med beräkning äfven af en mer än vanligt lång lifslängd för lifräntetagaren, skulle, genom kapitalets öfvertagande, för Riddarhuset upstå; och som Riddarhus-kassan är i tillfälle att af sina årliga öfverskott, bestigande sig till omkring 2,000 R:dr b:ko, på bestämda tider bestrida den ifrågav:de utgiften, tvekar Utsk. icke att lika med Direkt:n vördsamt tillstyrka: att, med bifall till Riddarh.Direktms derom aflåtne Mern., Direktm må tillåtas att, emot de af Majoren Munck betingade vilkor, ifrågavrde 8,000 R:dr b:ko emottaga och i förening med Riddarh.-kassan förvalta. Slockholm d. 5 Jan. 1854. På Riddarhus-Utskottets vägnar Garl Mörner. W. F Dalman. Riddarh.Direktms i ämnet afgifna Mern. var af följande innehåll:
Frågan, som är af så hög vigt och så genomgripande, att den icke bör bero blott på nåDih. tili RSt. Fröt. a Dand 58 fl q/i. 6 42 Stets-UtskoUets Utlåtande, Pf.o 3ti. gra få delegerades subjektiva tycke och förkärlek för ena eller andra åsigten, ej heller förhastadt må afgöras vid det så allmänt önskade slutet af närvarande riksdag, komme genom en sådan åtgärd visst icke alt något förlora, eller att dö bort; men den finge, till siu vinst, en serdeles väl behöflig tid på sig, för att öfver allt i riket kunna tagas under påkallad noggrann kännedom och pröfning, samt sålunda snart återvända till Rikets Ständer, tvifvelsutan bättre och allmännare förberedd till afgörande än nu, då hon ”1 elfte timman’* omsider framkommit till Ståndens handläggning, i landsorterna föga eller intet med tillförlitlighet känd af ändra, än de respektive riksdags-ombudena. 4:o Vid 20:de, 23:dje och 26:te punkterna förekommer det mig lika obeböjligt sorn for framtiden möjligen äfventyrligt, att Utskottet föreslagit de i dessa punkter omförmälda indelningars, anslags och räntors indragning till statsverket, enär, sedan grunden för dessa indelningars m. m. utgörande med penningar en gång blifvit bestämd, statsverket lika litet härefter som hitintills med uppbörden deraf och utbetalningen sedan bör betungas, varande det, i min tanke lämpligast att dessa anslag i ränteoch spanmåls-lösen äfven för framtiden direkte uppbäras af de indelningshafvare, allmänna verk och stiftelser, m. fl., åt hvilka de redan äro indelda och anordnade. Utskottets förslag i dessa delar synes åtminstone mig icke vara serdeles väl egnadt, att underlätta och förenkla kronouppbörden samt minska uppbördsmäunens antal: det torde härigenom fastmera komma att förökas/’
Ständer Deras Constitutions-Utskott vördsamligen hemställa, om icke , i likhet med hvad förr skett, en uppgift på dessa förslag, må genom Utskottets försorg och mot kostnadsersättning af Riksdags-Expense-medlen, tryckas och till Resp. RiksStåndens samtelige Ledamöter utdelas. Uppgiften kunde, efter Utskottets tanka, lämpligast inrättas i Spalter, innehållande, den ena /J)':nes nuvarande lydelse , och den andra Projecten till ny redaction, med hänvisning, ej allenast till den Pagina i Bihanget, der förslaget upptages , utan ock till Protocollen för de dagar, då hvarje ämne blifvit inom Riks-Stånden föredraget eller discuteradt ; I hvilket sednare hänseende Riksens Ständer, eä framt annora 4 Ccn stitutions Utskottets betänkatiden. Utskottets hemställan bifalles, lärer täckas förständiga Stånds-Cancellien, att ur Protocollen inhemta och till Utskottets Cancelli ofördröjligen aflemna nödiga upplysningar. Förmodandes i öfrigt Utskottet , att en upplaga af omkring Ett-tusende Exemplar för ändamålet erfordras. Stockholm den 7 Febr. 1823. På Högl. Ridderskapets och Adelns Ledamöters vägnar B. v. Platen. På Högw. Presteståndets Ledamöters vägnar Ludvig Mörner. På Vällofl. BorgarePå Hederv. Bondeståndets Ledamöters Ståndets Ledamövägnar ters vägnar johan Westin. A. Danielson. J. D. Valerius. Constitutions-Jjtskottets betänkanden. Memorial till Riksens Ständer, med tillkänna gifvande af ConstitutionsUtskottets beslut i fråsan om ett särskildt Utskotts nedsättande.
Nu fick far brådtom ute i jorden, och mor och Karin foro till staden i den lilla skramlande skakvagnen. Karin gladde sig alltid åt dessa resor och längtade efter dem som societetens unga damer efter en promenad i vagn omkring Djurgården. Hennes ansikte riktigt sken upp under hatten med de urblekta röda rosorna, när Svartens slöskodda hofvar slogo i takt mot stenläggningen, och hjärtat klappade fortare, ju längre de kommo på de breda solljusa gatorna. Madam Persson steg nu af och lämnade tcmmarne åt Karin, som helt likgiltigt lät dem ligga kvar i knät. På Svarten kunde hon tryggt lita; han var så spak, att han inte brydde sig om ångspårvagnen en gång. Mor tog mjölkflaskan i ena handen och enrisknippan i den andra — den skulle vara en present till tack för alla koppar kaffe hon fått — och så försvann hon in i det stora huset. Karin satt ensam kvar på sin upphöjda plats och betraktade med nyfiket intresse allt omkring sig. Hon hade visserligen sett detsamma många gånger förr, men det blef ändå alltid nytt för henne, som dag efter dag förde ett tungt, enahanda arbetslif i en liten torpstuga. Det var så roligt att se in genom de höga fönstren, in i de granna rummen, där människorna sutto eller gingo i kläder så fina, att hon inte trodde de kungliga kunde ha dem vackrare, eller också att se på folket på gatan, där de vimlade om hvarandra i den mest omväxlande mångfald. Karin hade också en ungdomsdröm, så underligt det kan tyckas, och själf skulle hon helt visst ej förstått, att den längtan hon kände hade ett så grannt namn; dessutom var den ej alls så intensiv som hos lyckligare lottade unga flicker. Den gjorde henne hvarken bleksiktig eller mager, hon sof godt och hade frisk aptit, men den plöjde den första fåran i den släta pannan och kom rö- sten att tyckas sträf, då den i själfva verket endast var grumlig af tårar. Där hon nu satt, kommo dessa tankar för henne igen. Hon ville ut i världen, ifrån det trånga, fattiga hemmet, från brödbekymmer och smutsiga tvättkläder. Hon ville se något annat än den lilla fula träkyrkan och den gamla herrgården.
Banko, men nu upptagits till 47,771 R:dr 4 sk. samma mynt, förmäler Öfverintendents-embelet i detta hänseende underdånigst, hurusom anstalter för byggnaders uppvärmning och ventilering, genom en af Fransmannen Leon Duvoir uppfunnen och i utlandet numera flerestädes använd förändrad konstruktion af vattenvärmnings-apparaler, vunit väsendtlig förbättring med afseende å ej mindre bränsel-besparing, än apparatens större säkerhet, åstadkommandet af högre värmegrad, lätthet alt lämpa värmet efter olika årstider samt byggnadens lätta och fullständiga ventilation; hvarföre Öfverintendents-embelet ansett det vara med det allmännas fördel öfverensstämmande, alt i förevarande hänseende göra sig till godo denria uppfinning, helst den dyrbarare anläggningskostnaden snart ersättes genom besparing i bränsle. Härjemte tillkännagifver Öfverinlendents-ernbetet i underdånighet, att för bestridande af omförmälda byggnadskostnad R:dr 404,000: — förefunnes, sedan med de af Rikets Ständer anvisade medel R:dr 300,000: — lägenheterne Hedvigsberg och Conradsberg blifvit inköpte för 36,000: — såsom disponibel tillgång R:dr 264,000: — Transport R:dr 264,000: — Bih. till R. St. Prop. M 1, om-;Statsverket 1886. Transport R:dr 264,000: — jemte 2:ne års behållna inkomster af lägenheterna, omkring » 2,000' b ’ R:dr 266,000: — och erfordrades således till fyllnad i anslaget en summa af » 438,000: — Banko, som, med undantag af redan förut genom
Väfnader: Siden Haijsidens, färgadt silke Vigter och Vigtskalar alla släta, ransläta, af van— Shawlar, — Shawlar o. Dito Vin, Bourgogne och diga enfärgade ligt väfnadssätl 3 Shawletter Shawlett. ej Champagne &e. Dukar under n> P&c. af tätare specificerade — Canarie-viner Fa90nerade o. i5 R:dr värde väfnad — Capbrocherade Bomulls, hvita — Halfsiden — Tokajer «- Shawlar och — Bomullslärft släta Väfnad: Siden, DaShawletter och Calico, CO — Shawlar o. — Shawlar o. mast, Moire &c. Ilalfsideniyg * gröfre to 0% Shawletler Shawl. unDroguels, Sattiner — Bomulls: — öfrige ej speunder i5 R:dr der io R:drs &c. Lärfter cificerade värde värde Tafter, Bordaloue Cattuner Cam—- alla färgade y2o t — Bomulls Felb eller Peluche brick, Bostas, och tryckte, — BomullslärfDito Guldoch silfverBassin, Calico, som ej få intcr, Calico&c tyger Cascas, Ginkomma hvita — alla ej speDito Hals-och Näsdukar gliam, Gonäs, — af de till incificerade Sammet Nankin, alla försel såsom H släta, hvita Silkesflor slag utom Osthvita tillåtna, — alla slag ej — alla slag ej llalfsidentyger af indiskt alla andra ej i specificerade, specificerade, alla namn och Nettelduk, ej specificerade färgade färgade, släta slag specificerade — Shawlar o. — tryckta och Dito Bomullstryckta, slag Shawlelter, H ' prässäde, alla ej specificeramålade, randiga, Nopkinso.
Dan ttppfiällf; ocf) att jag ide gifmit min roff bertill, att SmenfFa golfet fFulle tilt någon bcl gntnba ftna SfatSdnfotnfier på fåbana tillgång gar, font Spelroinff. S5?en feban fåbant blifmit af9f. ®f:r genom 9?ämnb afgjorbt, F»r jag enbajF af benna grmtb anfelt mig böra indämma i UtfFottetS ttu afgifna till|lyr* Fanbe. ©tatö*UtffottetS Sif telina tanfa anmälte J?r ^rollen Grevillius ftg ccf mara. 9?:o 260. Utlätanbe, i anlcDning af -£)errar $uKm4fti« geé i 9\tfégdli>é*£ontotret fyemftdllan, att tippfommanöe l&neéefparinciar unber OSa* cancer matte fä amndnbaé till unberfloö för €nfe* odj s33upill*£af5an DerfMbeé. Uti ©Frifmelfe till ©tatS*UtfTottet af ben 2 jtjil. SBcrFS ©mbetö* orf> gjenftemän ganffa roigtig angelägen* bet, boS Utffottet anmäla ben ininbre förbelaftiga ftädning, bmaruti 3tiFégälb3*eonfoiret3 GnFe* ocf) $}upill*@al;a ftg be* finner, faint bermib tillifa uppgifma ett för|Tag att ben* famina i någon nion förbättra. (Snligt 1828 år3 afflutabe StäFenfFaper, utgiorbc Sa3* fans, mib famina arö början, inbalancerabe ^Behållning , fonber etc. tillhopa 3i:br 31/375: 9.
Att förmyndarens ställning härigenom blefve försvårad, synes mig tydligt, äfvensom det gjorda medgifvandet otvifvelaktigt skulle till stort förfång för domstolarne missbrukas af sådana i affärslifvet vilselupna qvinnor, derpå exempel hittills icke saknats Är deremot regeln, att qvinnan förblifver omyndig intilldess hon för domaren tillkännagifvit sig vilja vara myndig, då undvikes den eljest så nödvändiga och i sina följder skadliga inkonseqvensen, att en i myndighetens fulla utöfning varande och med dertill erforderliga egenskaper utrustad person ändock skall hafva rättighet att godtyckligt öfverkasta förvaltnings-bestyret på en annan. En olägenhet af det Kongl förslaget förefinnes afven i den derur härflytande osäkerheten, hvilken qvinna vore myndig eller ej. Då en myndig qvinna sattes 6 Lag-Utskottets Betänkande M 42. under förmyndare, skulle visserligen, jemlikt Kongl. Förordningen den 11 Maj 1774, sådant genast i den officiela tidningen kungöras, men bland den mängd fruntimrnersnamn, som, synnerligast om rättigheten att afsäga sig och åter tillträda myndighetens utöfning flitigt begagnades, der skulle förekomma, vore ej sannolikt, att ögonen föllo just på det eller de särskilda, om hvilka det vore af vigt att ega någon kännedom. Berodde åter rätten att råda öfver sig och sin egendom på en anmälan hos domaren, kunde den myndiga qvinnan alltid förete bevis om en sådan anmälan och man hade sedan i afseende på hennes fortfarande myndighets-tillstånd samma säkerhet, som man eger i fråga om den man, hvilken fyllt 21 år. Om ock det Kongl, förslaget af Ständerna godkändes och sålunda öfverginge till lag, föreställer jag mig att uppfostran i månget hem ändock blefve sådan, att qvinnan vid 25 års ålder saknade kännedom, att bestyret med hennes egendoms förvaltning tillkom henne allena Huru mycket mer skulle icke så blifva förhållandet med mången qvinna, som uppvexte under intrycket af den gamla lagen, och öfver hvilken nu helt plötsligen, utan någon yttre handling eller märkbar förändring af de henne omgifvande förhållanden, hela ansvaret för förvaltningen likasom smöge sig.