Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om man nu härvid täger i betraktande, att artilleri-officern först efter en omkring 20:årig subaltern-tjenstgöring och vid circa 40 lefnadsår uppnår denna plats, och att han under dessa 20 år haft, om äfven kommitténs föreslagna löneförhöjning för subaltern-officerare skulle vinna Rikets Ständers bifall, en lön som varit alldeles otillräcklig för de tarfligaste anspråk, så hemställer jag vördsamt, om den af Utskottet tillstyrkta lönen är sådan, att den är en billig ersättning för alla de ansträngande fordringar, man äger pä artilleri-officern och om den i någon mån kan uppmuntra kloke och på sin framtid tänkande ynglingar tfll att söka inträde på artilleriet? Jag tror det ej och anser att hvad kommittén föreslagit är så billigt, aå jag vågar hysa den säkra förhoppning, alt Rikets Ständer gifva sitt bifall lill kommitténs förslag härutinnan. För löjtnanter har Utskottet tillstyrkt en förhöjning af 40 R:dr, och för underlöjtnanter af 60 R:dr. 1 behållen lön hafva de förra 434 R:dr 42 sk. och de sednare 297 R:dr 12 sk. Kommittén har föreslagit för dessa officersgrader en förhöjning som med 20 R:dr öfversliger den af Utskottet tillstyrkta. Hvarföre nedsättning blifvit gjord uti den'"af kommittén föreslagna, magra förböjningen kan iag för min del ej fatta. Visserligen upplyser det bifogade Statsråds-protokollet alt nedsättningen skett med afseende å gjord jemförelse med gardes-officerarnes löner, men när dessa äro så små att obemedlade officerare endast hafva valet mellan skuldsättning och svält, så torde en vunnen likhet i aflöning med gardes-officerare i dessa grader för artilleri-officern vara af föga båtnad. Det är måhända likgiltigt om Rikets Ständer bifalla hvad Utskottet tillstyrkt eller hvad artilleri-kommittén i underdånighet hemställt angående ifrågavarande förhöjningar, emedan dylika löneförhöjningar ej kunna inverka på artilleriets betryckta ställning.
”Denna numerära öfverlägsenhet synes i Utsk:ns tanka, likväl hufvudsakligen härleda sig frän sättet att beräkna såväl beväringsklassernas antal, som deras styrka. Förslagets författare angifver nemligen, vid beräkning af Svenska härens nuvarande personal, 5 klasser beväring af tillsammans 81,215 man, eller 16,243 man i hvarje älderklass, dä deremot det föreslagna systemet grundar sig på 6 klassers beväring, hvardera beräknad lill 20,850 man. En rättvis jemförelse emellan de båda organisationssätten kan, enligt Utskms tanka, ej uppgöras utan att, genom beväringsskyldighetens utsträckning äfven vid det gamla systemet till 6 är, pä begge organisationerne tillämpa ett lika antal beväringsklasser. Men om man äfven vill åsidosätta detta hufvudvilkor för ett opartiskt bedömande, så är det likväl alldeles nödvändigt, alt under begge förhållandena upplaga beväringsklasserne till samma numerära belopp, och del har derföre förefallit Utsk:n särdeles anmärkningsvärd!, att i förslaget beväringmanskapets antal inom hvarje klass blifvit, vid framställningen af nuvarande organisation, beräknadt att utgöra endast fyra femtedelar af hvad det i verkligheten är, och af det belopp, hvartill detsamma i nya förslaget blifvit uppfördt. Upptagas beväringsklasserne Den 28 Juni f. m. 245 i båda fallen lika starka, eller till 20,850 man, så visar sig att Sveriges försvarsstyrka, enligt nuvarande förhållanden beslår af: stående här 34,301 man. 5 klasser beväring ä 20,850 man 104,250 ” Summa 138,551 man. Och enligt förslaget: Stamsoldater 17,162 man. 6 klasser beväring å 20,850 man 125,100 ” Summa 142,262 man. Skilnaden utgör alltså endast 3,711 man, ehuru en hel beväringsklass blifvit tillagd den i förslaget förordade organisationen.”
Dito för 52 vakante till musikens underhållande anslagne nummer ä 150 R:dr . Effektivt manskap. l:o. Korporaler. 111 Korporaler å 15 R:dr utom nurnmerlön lil. 1,665. 2:o. Kavallerister. 3,189 Kavallerister och Volontärer, nummerlön. Transport R.dr 143,000. officerarne äro ersatte medelst korporaler. 34. Musiken. Handtverkare. 2,490 man, utgörande återstoden af de för närvarande effektiva kavalleristerna nummerlön. 148 hittills till lönefyllnad åt Underofficerare ansiagne, hädanefter lill rekrytering afsedde nummer nummerlön. 2,658 N:r. Transport Spelet74 Sqvadrons-trumpetare nutnmerlön. 4:o. Hofsmeder. 37 Hofsmeder nummoilöu. 3,411 S:a effektivt manskap. Antalet Vakante nummer. 148 N:r tili lönefyllnad för Underofficerare. 35 » till dito dito för Stabstrumpetare, till musikens underhållande. 52 59 294 till Kronohingstars under - tillsammanlagde hållande hvilka, med summa effektivt manskap, (3,411) utgör indelda kavalleriets prima plan (3,705.) Summa kostnad R;ko R:dr 260,485. 2,638 N:r. Transport R:dr 155,300. 35 hittills till Stabstrumpetare anslagne, hädanefter tili rekrytering afsedde nummer nummerlön. 52 hittills till musikens underhållande anslagne, hädanefter till rekrytering afsedde nummer nummerlön. 59 hittills till kronohingstars underhållande anslagne, hädanefter till rekrytering afsedde nummer nummerlön. 2,784. 3:o. Spelet. 64 Sqvadrons-trumpetare nummerlön. 4:o. Hofsmeder. 32 Hofsmeder nummerlön. 3,200 S:a effektivt manskap.
"Nej se, förrän du, din gemene skälm, får kyssa Magda, förr springer jag godvilligt i kurran!" ljöd det från dörren. Och in tittade först Calles hufvud och sedan följde hela kroppen, under det ansigtet förvreds af de mest vådliga grimaser. "Jaså", utbrast patronen i raseri, "du vågar pröfva min godhet, ditt dumhufvud!" "Jag vågar väl pröfva det, som är mer att lita på!" svarade Calle käckt. "Vet herrn hvad jag ärnar svara inför rätten, om de stämma mig dit?" "Hvad skall du då svara, Calle min?" uppmuntrade honom Magda. "Jo, så här säger jag jag vet jag hur det går till : Jag får ödmjukast låta högvördige rätten och nådig domarn veta att jag riktigt nog tog hararne och rapphönsena från patron på Almvik..." "Du är väl så tvungen att bekänna kort!" Calle fortfor, utan att gifva akt på patronens afbrott: "Nå, säger då domarn, hvarför gjorde du det Jo, svarar jag, för att det icke står förbjudet i katchesen. Hade det varit en oxe eller en åsna, så skulle jag icke pekat dit. Men, lägger jag till, och så blinkar jag så här åt domarn" härvid gjorde Calle en ny grimas, som så när hade narrat Magda i skratt "det har ingen fara att patron råkar i skada för så stadiga djur: det är bara hararne, de rädda stackarna, som icke töras annat än komma krypande till honom, då han lockar dem till sig med sina långa snarkningar, ty högvördige rätten må veta att patron sköter sin jagt, medan han i all ljuflighet sofver under träden." "Huru, din slyngel?" "Det kan jag ta samma vittne på som patron ärnar kalla för min räkning och till sist tänker jag att domarn nog drar på mun, då jag förtäljer hur patron ville sälja sin rätt till mig för en kyss af Magda."
Är det öfver förlusten af det der liderliga stycket, som var i mitt hus, så måste jag tillstå, att dina tårar äro ganska malplacerade.» – «Liderlig, – betänk hvad du säger!» snyftade Nanna. – «Ja, just liderlig, och som dertill har den oförskämdheten att gå så ouvert tillväga, att det nödvändigt skall bli en skandal för hela staden. Men jag undrar i det hela inte på din sympati för henne. Lika barn leka alltid bäst.» – «För Guds skull, Stellan, det var ju du sjelf, som –» – «Hvad! understår du dig att motsäga mig? Men jag skall väl hitta på medel att qväsa dig.» Nanna ville fly ur rummet, men Stellan fick fatt i hennes hår, svingade om henne så ett par hvarf, kastade henne omkull på golfvet, sparkade henne i sidan och gick ut. Nanna var afsvimmad, och måste bäras in i sin säng. Hon var sjuk; läkaren tillkallades, och han sade sig frukta att hon skulle komma att göra en fausse-couche. ELFTE KAPITLET. Alexandra och Jernkrona voro gifta och bosatta i Stockholm. De bodde i samma hus som unga Stjernfeldts, blott en trappa högre. Alexandra gjorde mycket uppseende i societén för sin skönhet, och ingen tableau vivant eller slädparti kunde gå för sig utan henne. Jernkrona var mycket smickrad öfver att finna sin fru så feterad, och han blef sjelf för sin hustrus skull föremål för mycken artighet, ty hvar och en ville gerna ställa så till att han fick umgås i den briljanta fruns hus. Hela corps diplomatique låg på knä för Alexandra, hon blef presenterad på hofvet, och hennes man blef Nordstjerne-riddare i samma vefva, måhända hufvudsakligast derföre, att han skrifvit på borgen för en hög, inflytelserik herre. Äfven Nanna släpades omkring på alla möjliga enskildta och offentliga nöjen. Väl hviskades bland fruarne om att hon och hennes man ej just skulle lefva så väl tillsamman, men det kunde man åtminstone ej se när de voro i societén.
Län ännu lägre. Hade nu denna Daler behållit sitt goda värde, och ej beständigt gått nedföre, så att den slutligen endast validerat emot några styfver, så skulle man ej baft skäl att öfverklaga detta onda, utan det skulle verkligen hafva botat sig sjelf; men då, vid myntets försämring, den gamla bygg Bsh. till Riks. St. Prot. 1828. 1829. 6;te Sami. 2 B. ® Jtsta Häftet. 8a Bil. till Banco-Utsköttets Bet. N.o Si. n a rl s-sky 1 di gli eten s dalers-belopp, utnn valvation, blef qvarstående, säger det sig sjelf, att, på en tid af mer än gö år, öfverbyggnaderne skulle stiga, alldenstund det icke blef något rättvist förhållande emellan bvggnads-skyldigheten, 5 R:dr, och de med myntets försämring följande högre spannmålsoeh materialie-prisen. Enär således de ofverbyggnads-bördor, som nu med så många skäl öfverklagas, och hvarom endast de i orten boende kunna ega rätt begrepp, tillkommit genom de tid efter annan skedde myntförändringarne, har man trott, att det onda bäst skulle kunna afhjelpas genom Rikets Högloft. Ständers Bank, på det sätt, att vanliga Banco-Lån med 6 procents årlig afbetalning äfven finge utgå till Skånska Presterskapet, emot det att dels den genom laga Syn fixerade öfverbyggnads-summan å (det förstås den brandförsskradej) Prestgården, dels oek Tiondebeloppet hypoliserades, samt att derutöfver borgen för den erhållna Lånesumman praesterades. Härigenom uppkom lör Skånska Presterskapet den fördelen, att det så småningom betalte sin öfverbyggnads-skuld, emedan hvarje tillträdande då fick en summa till liqvid af afträdarens fordran, eller ock öfverlogBancoLånet och blott betalte hvad denne contant derpå fått afskrifvet och qvitteradt. Man Bil. till Banco-Utskotlels Bet.
I Herr Rosenblads Förslag äler star, att Banken allena skulle äga utgifva några sedlar, som för mynt skulle få erkännas. Detta kan jag, som önskar privatBankers inrättande, ej finna annat än betänkligt alt antaga, hvarföre jag anhåller, att denna mening måtte ur Herr Rosenblads redactionsförslag utgå. Herr Rosenqvist, Fredrik Leonhard: Med hänsigt till de reservationer, som åtfölja Memorialet, anhåller jag om proposition till afstyrkande af förslaget, eller qvarblifvande vid den gamla §:n. Jag anhåller, alt Professor Geyers reservation måtte blifva uppläst, med innehållet hvaraf jag mig förenar. Herr Hjerta: I anledning af Herr von Troils yttrande ber jag få fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på angelägenheten deraf, att ordet allena qvarstår, emedan det skulle vara ganska besynnerligt, om privatBankernas noter skulle såsom mynt i Riket anses, i händelse sådane Banker skulle komma att inrättas. Man må gerna tillåta sådana noter att finnas, och låta bero på hvars och ens enskilta godtfinnande att mottaga dem eller icke, men att låta dem antagas såsom mynt, vore så vådligt, att till och med sjelfva StatsBanken ej bör få sina assignationer ansedde såsom mynt med annat vilkor, än att de efter deras va - Den t? Fehr n a r i i f. ni. leurer med mynt inlösas. Ordet album liar alltid stått i denna §, på det alt enskille personer icke må behöfva taga PrivatBankernas noter såsom mynt, och i intet land i verlden är någon enskild förbunden, alt mottaga privata assignationer såsom mynt. Jag kan således icke frångå denna del af Herr Rosenblads förslag, ehuru liela förslaget är af den beskaffenhet, att jag ej begriper, hvarföre det skall antagas. Jag vill dock på intet vis hindra att det får åtfölja lill Constitutions-Ulskottet, men anhåller blott, att mitt förslag om de sisla ordens förtydligande i den nuvarande §:n må få till ConstitutionsUtskotlet åtfölja. Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf:
Att LandsKammererarnes lönevilkor åro ganska olika, lärer nogsamt vara bekant, Lönetillökning är Den 24 Fehruarii, 677 således nödvändig för en del, men öfverflödig för andra; och skall någon reglering härutinnan äga rum, år det gifvet, att dervid hör noga afses befattningens trägenhet och förhållandet emellan göromålens mångd, Man har tillstyrkt för LandsContoiren anslag af ved från Kronans parker. I anledning häraf bör jag ej lemna obemåldt, att det finnas Lån, der icke några gådane parker existera. Det år derföre nödvändigt att nämnde anslag anvisas å Kronans rånteved, ty annars blir bifallet dertill en död bokstaf. I öfrigt instämmer jag med Hr Ehrenborg i framställningen, att så vål LandsContoiren som Canzlierne och LandtRånterierne måtte af Staten förses med ved, men sorn denne fråga egentligen ej hörer till det förevarande, så lärer den ej nu kunna upptagas, Grefve De la Gardie, Jaeob: Då flera anmärkningar blifvit emot Stats-Utskottets Betänkande framställde, så öfverlemnar jag till Herr Grefven och LandtMarskalken samt Högloflige Ridderskapet och Adeln om Betänkandet kan utan återremiss genast bifallas och anhåller således att proposition om återremiss må göras. Friherre Hjerta 1 Om pluraliteten skulle anse återremiss af Betänkandet böra äga rum, har jag visserligen ej något att deremot invända; men det tyckes mig dock som detsamma, i dess närvarande skick, kunde bifallas. Friherre Anckarsvärd, Carl Hindric; Af alla de anmärkningar, som emot Betänkandet 66$ Den 34 Februari^ blifvit gjorde, har jag ej funnit någon af dea beskaffenhet att den synes mig påkalla en omarbetning af målet I öfrigt förenar jag mig med Friherre LÖvenskjÖld i den begäran, att frågan må hvila intill dess den kan, i ett sammanhang med förslaget till den nya organisationen af Styrelse-Verken i allmänhet, förekomma. Friherre
Hr Slats-rådet Gripenstedts serskilda mening som linnes inlagen i det Slals-råds-prot. som kr 408 Den 13 Mars. den K. propos. i ämnet vidfogad, och hvilket yttrande jag torde få upläsa, det lyder som följer: ”på grund af de skäl, som af Kammar-colkm blifvit anförda, äfvensom med stöd af den omständigheten, att ifrågavar:de skatt utan anmärkn. utgått efter markegång under loppet af ett helt århundrade, hvilket ytterligare syntes bevisa rättmätigheten af samma beräkning, icke kunde finna, att de sökandes anspråk hvilade på någon bestämd rättsgrund, utan trodde, alt dessa anspråk mera borde betraktas ur billighetens synpunkt; och ansåg Statsrådet derför, att frågan borde i dess helhet hänskjutas till B. St., så att K. M:s nåd. propos. icke endast komme alt innefatta en hemställan om anvisande af det anslag, som, för tillvägabringande af ofvanberörda förändring i afseende på sättet för salpeterhjelpens framtida utgörande erfordras, ulan att det äfven mätte öfverlemnas till R. St:s pröfning, huruvida nämnda förändring må ega rum eller icke; hvilket behandlingssätt af ärendet Statsrådet så mycket hellre ville i underddiet tillstyrka, som endast derigenom, enl. dess tanke, någon verklig säkerhet bereddes ät indelningshafvarnes obestridliga rätt att varda bibehållna vid sina nuvar:de inkomster och lönförmäner, enär dessa eljest syntes Statsrådet blifva helt och hållet beroende af bifall eller afslag ä det äskade ersättningsanslaget.” Frågan i sin helhet har hos StatsUlsk. varit under behandling, och af de handlingar, som voro den K. propos:n bifogade, visade sig, att under tidernas lopp eller från och med är 1638, då det Kammar-colhii circulärbref ntkom, intill sednare tider flere i detta ämne rör:de, K. författningar utkommit. Förutom förutnämnde circulär af 1638 utkom äfven en resolution 1644, hvilka bägge man under tidernas lopp på olika sätt velat tolka. Utaf ett annat K.
Detta allt har Utskottet i öfvervägande tagit; och soln Utskottet afanmäfkningarne icke funnit anledning att frångå dess fattade öfvertygelse derom, att ett stadgande, som ovillkorligen ålade Handlande, att hålla Motbok med dem som varor på borgen uttaga, och vid försummelser deraf, betoge den Handlande rättigheten , att Edeligen styrka utborgningarnes rigtighet, skulle medföra betydeliga hinder och uppehåll i dagliga handelrorelsen; att, så Och uppå de llere i Utskottets Betänkande upptagne skäl, dem Utskottet ytterligare får åberopa, och hvarvid Utskottet jemväl tror sig böra fästa uppmärksamheten derå, att, enligt 17 Gap. 2 §. Rätteg.Balk., rättigheten för Handlande att med Ed fästa dess Handelsbok och deraf dragne räkningar, icke ovilkorligen är honom medgifven, utan förfaller, när den som sökes gitter visa fel deri, eller att allt ej rätteliga upptecknadt är, eller ock andre omständigheter sorn boken eller personen misstänkte göra, genom hvilken Gäklenären lemnade bevisni ngsförmån , dess säkerhet synes vara vårdad, så vidt uppå Lagstif» 853 LagUtskottcts Betätiknnåett. tarén ankommer, kan Utskottet icke fordra dess redan afgifne, samt af Vällofl. BorgaraStåndet, enligt ankommet ProtocollsUldrag, godkände. Utlåtande, hvilket alltså till de öfrige Resp. RiksStåndens ytterligare pröfning vördsamligen öfverlemnas, med tillkännagivande, att en Ledamot åberopat dess i denna fråga förut yttrade och Betänkandet bifogade särskilda mening. Stockholm den 7 Augusti 1823, N:o 144* Ankom d. 19 Åug. i8.23» Utlåtande ofver Anmärkningar vid Utskottets Betänkande N-.o 80 , angående yrkad skyldighet för Konungens Befallningshafvande, att genom Promotorialer befordra enskildas Lagsöknings-är ender , då Gäldenärerne vistas i andra Lån. Sedan Lagutskottet, genom ifrågavarande den nästl.
– Håll, nådig herre, inföll Suenonius; – besluta ingenting förhastadt! Vi må betänka, att om herr Adolf än genom syndiga studier beredt sin själs jordmån till emottagande af afgrundens utsäde, så är han dock här att betrakta såsom ett beklagansvärdt offer för ondan list och försåtliga anläggningar, för hvilka äfven den bäste kan falla. Jag anar hela sammanhanget af denna historia. Vill ni höra, huru jag uppfattat den, nådige herre? – Tala, min redlige vän! Ni inser väl sjelf, huru ångestfullt jag söker en anledning att tillbakahålla en förbannelse öfver mitt eget kött och blod! – Tror ni ej, nådig herre, att Satan ömmar om sina tjenare och vill bevara dem för de värf, som han genom dem hoppas utföra ibland oss? Var öfvertygad derom! Derför har han ock helt säkert gifvit dem en vink att taga sig i akt för den stundande räfsten. Af denna vink har Ingrid på Tallmossen begagnat sig och hopspunnit en plan, hvars trådar nu ligga tydliga för mina ögon. Mig har hon velat skrämma med svåra hemsökelser; hos er, i hvilken hon ser den man, som skall döma öfver hennes onda dåd, har hon sökt en mäktig förspråkare i er son och i den skuld, ni skenbarligen står till henne för räddningen af hans och unga frökens lif. Jag har väl hört och läst, att trollqvinnor kunna göra oväder; visst är, att om de ej äro mäktiga häraf, kunna de dock leda den uppkomna stormen åt det håll, de önska: det intygas nämligen af många lärda och fromma män och bestyrkes af hexornas egna bekännelser. Nu är min tanke, att den förskräckliga snöyra, under hvilken herr Adolf och fröken voro nära att omkomma, dragits öfver denna nejd genom Ingrids konster, och att hon genom sina besvärjelser ledde hästens gång ... huru skulle han annars tagit en så besynnerlig krokväg och stannat just utanför hennes stugudörr? Och detta gjorde hon, för att sedan till ert samvete kunna säga: se, jag har räddat er sons lif, men ni vill taga mitt och mitt barns!
Boye, har yttrat, att det vore tids nog att pröfva lagligheten af frågan , då den från Utsk. återkommer. Men då blefve det för sent; då måste ett beslut i sjelfva saken fattas, och det stöde Ståndet då öppet att tilläfventyrs kunna besluta en uppenbar kränkning af grundlagarna. Den sista talaren har andragit, att R. St. med samma skäl, som de antogo lagarna af d. 1 Mars i83o, äfven nu Den 8 M a r s f. m. 85 skulle kunna antaga den ifrågavarande banklagen. Men dem emellan ar en stor skillnad. Då öfverlemnades till K. M. att bestämma dagen, då utvexlingen skulle boijas, och att kunna försätta Banken i concurstillstånd, i händelse den komme på obestånd. Detta var, så vidt jag vet, de enda rättigheter, som då lemnades K. M. I förevarande förslag till banklag skulle deremot delaktighet i lagstiftningen för Banken blifva K. M. inrymd. För öfrigt skall jag alldeles icke låta förvilla mig af den värde talarens taktik att genom lätta utflygter afvända uppmärksamheten från hufvudsaken. Jag vill hälla mig vid sjelfva formfrågan och inom mina förskansningar. Men då talaren, efter en lång elliptisk utvandring, ändtligen återkommit till ämnet med den förklaring, att om stadgandet icke kunde tillvägabringas på ett sätt, så borde man söka vinna ändamålet på ett annat, vill jag upprepa, att det är just detta, som jag velat motverka; och jag hoppas, att om det icke lyckas att få grundlagen ändrad i laglig form, skola R. St. icke vilja deruti åstadkomma ändring i civil lagstiftningsväg. På dessa skäl får jag förnya min anhållan, att Hr Gr. o. Landtm, täcktes följa den vink, K. M. sjelf gifvit, att nemligen anse hela den Nåd. Skrifvelsen, med dess bilagor, endast såsom en upplysning, och icke företaga den till remiss förr, än 72 §. blifvit afgjord. Gr. Spens, Carl Gust.:
I öfverensstämmelse med UtskoLtets nu yttrade åsigter, anser sig Utskottet böra föreslå: 1:0 att den summa, som, enligt Regerings-Formens 63 §., skall till utbetalning från Riksgälds Contoret anvisas, för att, vid infallande krig, kunna af Kongl. Maj:t lyftas, sedan StatsRådet blifvit in pleno hördt och Rikets Ständer sammankallade, må, vid innevarande Riksdag, bestämmas till Två millioner Riksdaler; 2:0 att derest denna creditiv-sumina kommer att lyftas, bör Riksgälds-Contoret för densammas utbetalande använda de till Contoret influtna, odisponerade öfverskotter på Stats-Verkets inkomster, äfvensom Contorets öfriga härtill disponibla tillgångar samt derjemte anskaffa hvad för öfrigt kan erfordras genom upplåning emot Riksgälds-Contorets obligationer, ställda att efter minst ett och högst tre års förlällo-tid, inlösas med de medel, som af Rikets näst sammanträdande Ständer varda härtill anvisade; 3:o att den creditiv-summa, som jemväl, enligt ofvan åberopade §. Regerings-Formen, bör å Riksgälds-Contoret anvi{„ sas, för att, på sätt samma §. innehåller, under tiden emellan innevarande och nästkommande Riksdag, vara tillgänglig, (i StatsUtskottets Memorial, N:o 3og. då Kongl. Maj:t till Rikets försvar eller andra högst vigtiga och angelägna ändamål, sedan hela Stats-Rådets tankar deröfver blifvit inhemtade, finner den vara oundvikligen nödig, må af Rikets nu församlade Ständer fastställas till ett belopp af Femhundrade Tusen Riksdaler; 4:o att för bestridandet af de utbetalningar, som å sistberörde creditiv-sutoma kunna ifrågakomma, böra Riksgälds-Contorets härtill disponibla tillgångar begagnas och, ifall dessa icke äro tillräckliga, de derutöfver erforderliga medlen af RiksgäldsContoret upplånas, enligt de grunder, som, af Rikets