Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Karl Johan å sin sida gick och väntade. Efter samtalet med Pehr Ohlsson hade han varit för mycket upptagen af sina egna framtidstankar för att ens komma ihåg, att han lofvat träffa Sophie. Under veckan kunde han aldrig komma ifrån boden förrän sent på kvällarna, och när de icke hade aftalat något, så visste han ej, hvar han skulle träffa henne. Dessutom var han inte angelägen att råka Pehr Ohlsson igen – än så länge. Men han väntade, att Sophie skulle komma. Och en morgon, innan Karl Johan ännu hunnit öppna boden, gick hon också på bryggan och väntade honom. Hon var förgråten och såg utvakad ut. Det syntes mörka ränder under ögonen, och hela hennes ansigte var så sorgmodigt, att Karl Johan blef riktigt rörd. Han försvarade sig så godt han kunde, för att han inte hade kommit. Han sade, att han då varit så ledsen, att han inte kunnat se henne en gång, talade om, att han gråtit, när han kommit hem, och tillade, att han bort förstå hela tiden, att det skulle så gå. Sophie trodde honom, och han såg så olycklig ut, när han talade, att det blef hon, som måste trösta honom. Och i det hon ansträngde sig för att lifva upp honom, slog hon också bort sina egna tankar. – Vi får vänta och se tiden an, sade hon till sist. Karl Johan hade följt med henne ner i ängen. Genom den kom man ned till en liten vik, och där låg båten gömd bakom udden. Det var knoppar på hasseln, fjorårets blad prasslade under deras fötter, och vårsolen lyste blidt och varmt ned öfver blåsipporna, som växte upp ur det torra gräset. I ekarna kvittrade småfåglarna, medan de drogo ihop till sommarbo, och långt borta i skogen skrek gröngölingen. De gingo båda tysta en stund, Sophie höll Karl Johan i hand, och hennes ansigte hade fått ett gladare uttryck. – Jag tar ändå aldrig nå’n annan än dig, sade hon. Då stannade Karl Johan och såg stint på henne. – Är det säkert? sade han. – Det vet du väl, svarade flickan. – Då fins det bara ett sätt, sade Karl Johan beslutsamt och tog hennes arm, medan de gingo vidare. Han såg rätt framför sig, rädd, att ögonen skulle förråda hans tankar. Sophie förstod honom och blef röd.
Hvarvid nedannämnde Herrar Ledamöter sig reserverade: nemligen Herr Lagmannen Mannerstam, medelst följande till Protokollet afgifna yttrande: Den sorgfällighet, hvarmed Direktionen öfver Riks-Ban kot Bihang till Rlkt-St, Prat. 1817—Igi S. 6'tc Sami. N:« 12, JBanio-XJislottets Beiänkanden'. ko-Diskonten sökt införa ordning uti denna Diskonts rörelse , liar redan visat goda följder, och under en vanlig penningerörelsens gang skulle jag icke anse den minsta förändring af Direktionens antagne och kungjorde föreskrifter höra aga rum. X sådant.skick hade också den afvikelse fran dessa grundsattser, sorn Direktionen tillåtit sig, genom lemnadt anstånd med omsättningar under 2:ne månader, icke bordt vidtagas. Då likväl penninge-rörelsen uti åtskillige Provinser af Piket blifvit mer och mindre rubbad eller hämmad , och möjeligheten för låntagare uti Riks-Banko-Diskonten att uppfylla sine förbindelser i följd deraf otvifvelaktigt är försvårad, så anser jag mig icke böra lemna utan allt afseende de flera inom Piks-Stånden Väckta motioner, som åsyfta beredande af utväg för dessa låntagare, att, under nuvarande förlägenhet, undvika utmätning för deras Diskont k ulder. Det torde härvid äfven förtjena uppmärksamhet, att, sedan Banko-Utskottet inedgifvit Låntagares i Malmö och Götha-Canal-Diskont rättighet, att inbetala sine lån med desse Diskonters egne papper, hvilka icke kunna af Låntagare i Piks-Banko-Diskonten användas, de sednare således äro försatte uti svårare belägenhet fcn de förre.
Hos Riksens Ständer har en motion blifvit väckt, att Söderhamns Stad, hvars Donations» jord till en tredjedel innehafts( af det derstädes förut befintliga Gevärs-Factoriets Betjening och arbetare, och varit dem imellan fördelad uti små lotter eller så kallade rotskiften , nu, sedan bemälte Factori blifvit förlagdt till det vid Eskilstuna Stad belägne Carl Gustafs Stads Bruk, och de lediga Jofdlotterna , enligt Kongl. Maj:ts Nådiga förordnande under den 13 April 1813 blifvit för Kronans räkning på Auction till Arrende utbjudne, måtte erhålla sådan afskrifning eller transport af alia för ifrågavarande Jordlotter inflytande Arrende-medel, för närvarande och tillkommande tider, att Staden måtte af samma medel, till ett med egentliga afsigten af Donationen enligt bruk , i åtnjutande komma. Riksens Ständer hafva väl ansett sig, emot stadgandet uti 90 och 107 §. §. Regeringsfor men, icke kunna göra någon ändring uti hvad efter Eders Kongl. Majus ofvanberörde Nådiga förordnande härutinnan redan gatt i verkställighet. Med afseende likväl å Stadens fattiga Borgerskaps tryckande belägenhet, och den förlust Staden i sin näring och rörelse, genom Factoriets bortflyttning , lidit, hafva Riksens Ständer pröfva! skäligt bevilja Staden, som nu skall vara innehafvare af de omförmälta Arrenden, afskrifning å den åiliga Arrende summans erläggande till Stats»Verket; hörandes densamma deremot - 1038 Den u Juli. emot till Stadens Gassa inga , att till Stadens publika behof användas , och få Riksens Ständer hos Eders Kongl. Majit i underdånighet anhålla, det Eders Kongl. Majit täcktes utfärda Nådig befallning till Kamrnar Collegium, att härom förständiga vederbörande till underrättelse. Riksens Ständer få i öfrigt till Eders Kgl. Majrt framställa den underdåniga önskan, att Eders Kongl. Majit, i anseende till de för
Sådant motsäges likväl af erfarenheten; ty äfven i de af naturen mera gynnade länder har en öfverdrifven jordstyckning ökat fattigdomen, hvilken bittra följd ännu säkrare mäste inträffa i ett land, hvars lage oftare skall åstadkomma missvexter, och hvars beskaffenhet och folklynne icke medgifva lönande binäringar Det är ej nog, att lagarna befordra nya bosättningar, stiftande af äktenskap, barns tillvext och jordens odling. Staten har en större och heligare förbindelse, att bereda utvägar till befolkningens bergning, och trefnad. På jemnvigten emellan ett lands population och dess näringstillgångar beror hufvudsakligen landets styrka och sjelfständighet; och der denna jemnvigt saknas, kunna medborgare ej vinna förkofran, emedan den idoges, den förmögnares tillgångar måste fylla de lättjefulles, de behöfvandes brist.” ”Enligt dessa grundsatser och erhållna upplysningar, måste comiterade oförstäldt uttala deras öfvertygelse, att den i länet ända till sjelfsvåld utsträckta hemtnansklyfningen medfört de mest skadliga följder.” Hr von Rosen: Jag får börja med att begära ursägt derför att jag för 3:dje gången uppstiger; men jag anser mig böra besvara några af de yttranden jag här afhört. Jag trodde mig hafva gått så långt, som ändamålsenligt vore, då jag gjorde bemmansklyfningens pröfning till en communal-angelägenhet. Jag har aldrig yttrat annat, än att dea skulle få gå så långt, som vore förenligt med andras D c u 5 September e. lia. ratt oell ej blott med köparens fördel.
Vi ha nu betraktat hufvudgrupperna af de positivt religiösa som spela någon roll i det danska andliga lifvet (enstaka andra sekter, såsom irvingianism och mormonism existera väl, men utan yttre lifstecken) — återstå fritänkarne, denna grupp som jem-förelsevis är till antalet mycket ringa, men som icke dess mindre under det sista årtiondet (särskildt efter dr Georg Brandes ’ uppträdande) har hos oss blifvit en stormakt, i det literaturen småningom nästan uteslutande tillfallit den literära venstern. Genom den ställning de intaga gent emot kristendomen åtskilja sig fritänkarne bestämdt från rationalisterna, såsom de revolutionära skilja sig från de reformyrkande — rationalisterna vilja icke skilja sig från kristendomen och kyrkan, men rensa dem icke blott från menskliga tillsatser efter den apostoliska tiden (på samma sätt som reformatorerna), utan också från allt det, som härstammar från sjelfva stiftelsetidens föreställnings-krets och som är i strid med det menskliga förnuftet, sådant som detta senare har utvecklat sig: det som Kant träffande kallade det statutariska, den provisionela ställningen, hvars lott det är att falla bort, när bygnaden är rest, — men då de känna sig i fullkomlig öfverensstämmelse med sjelfva den kristna lifs-åskådningen, förfäkta de sin fullkomliga rätt till att heta kristna, ja, än mera, de betrakta sig som de rätta kristna, hvilka icke suga på skalet, utan hafva knäckt det och njuta kärnan. Fritänkarne deremot känna, att de stå på en helt annan ståndpunkt, och med all aktning för kristendomen såsom en andlig makt, hvilken har varit af utomordentlig betydelse i den historiska utvecklingen, kunna de icke i densamma erkänna någon absolut sanning, som de skulle böja sig för; i det de se framåt och icke tillbaka, vilja de icke bära namnet af en stor man, som är död för två tusen år sedan, och kalla sig ofta med för-# kärlek hedningar. Derför voro t. ex. Goethe och Schiller fritänkare, medan Lessing, huru det nu än må förhålla sig med hans spinozism, väsentligen uppträdde och kämpade för rationalismen.
Jag kan således icke inse att annat af saken återstod att afgöra, än Qm Bonde-Ståndets, vilkor skulle blifva beståndande, att nemligen lindring i Bevillningen skulle lemnäs jordbruket, eller om detta vilkor skulle försvinna. Detta mätte ovedersägeligen tillhöra Bsvillnings-Utskottet, för att sedan komma till Nämnd, om Stäuden sig Den i Augustii c, ml iake förena. Att de två öfrige Stånden ej öfverlemnat frågan till Bevillnings-Utskottet, kommer sig derutaf, att de ej gjort någon erinran vid jemkningsförslaget. Men sedan BondeStåndet beslutit en sådan remiss, är det ej något hinder för Bevillnings-Utskottet att, i anledning deraf, framställa sin tanka. Jag får derföre ödmjukast anhålla, att Betänkandet måtte återremitteras till Bevillnings Utskottet, på det Utskottet må yttra sig öfver denn^ fråga. Herr Tham, Wollrath: Då BondeStåndet ensamt, gjort det vilkor, att jorden skulle f& ersättning, men intet af de öfrige Stånden deruti instämt, tror jag ej, att Bevillningsutskottet pä förstnämnde Stånds ensamma begäran, kunnat dermed befatta sig. Dessutom är det ej verkställbar!, ty Bevillningen måste först beslutas innan den kan reparteras, och mankan, väl ej besluta afdrag af en bevillning, som ännu ej är fastställd. Detta har varit orsaken till Bevillningsutskottets framställning. Skulle nu en återremiss beslutas, lärer Utskottet förmodeligen inkomma med det svar, att Utskottet ej kan repirtera något sorn ej är beviljadt. Man kan ej eller rabattera något på bevillningen, ty då uppkommer Statsbrist. Grefve af Ugglas: Det är ej fråga om här att Utskottet skall repartera eller icke repartera något, Jag instämmer deruti, att det vöre högst svårt, att ställa så till, sorn BondeStån™ det yrkat, men hela frågan reducerar sig der^ Den i Augustii e. irt, 77 hän, huruvida en sådan lindring bor eller kan existera.
En på grund häraf upprättad värdeberäkning på befunna öfverskott och brister visar, att de förra uppgått till R:mt 505,190: 13. och de sednare till » 314,664: 92. hvarigenom ett öfverskjutande värde af R:mt 190,525: 21. uppkommer på öfverskotten. Dessa summor ådagalägga vigten utaf den skedda inventeringen; och hemta Revisorerne häraf anledning till den hemställan, att likartad inventering hädanefter, t. ex. hvart sjette år eller oftare, må verkställas af materialförrådet vid Kongl. Flottans station i Carlskrona, enär det största förrådet der förefinnes. Då ett specifikt upptagande i revisions-berättelsen af alla de vid den under revisions-året hållna inventering befunna öfverskott och brister skulle föranleda till alltför stor vidlyftighet, och Revisorerne hafva sig bekant, att vederbörande embetsmyndigheter med synnerlig uppmärksamhet följa detta hos dem anhängiggjorda ärende, få Revisorerne blott meddela, att, med ledning af det vid inventeringen upprättade instrument, en rescontrering i afseende å befintlige öfverskott och brister jemväl är under handläggning, och att anledning är til! den förmodan, att genom denna åtgärd Statens rätt varder till fullo iakttagen. § 5. Under den med innevarande år tilländalöpande statsreglerings-period hafva 360,000 R:dr R:mt varit anvisade för lotsoch fyr-inrättningen i riket. Härför utförde fyr-anläggningar äro: vid Gottska Sandön, der fyrarne tändes den 10 Oktober 1859; på klippan Björnen, der fyrarne tändes den 29 September 1859; vid Agön-, fyren tänd den 10 September innevarande år; — 107 - vid Bjuröklubb; fyren tänd den 17 September 1859; vid Bremön; fyren tänd den 15 Oktober 1859; derjemte har å Finngrundet blifvit utlagdt ett fyrskepp i Juli månad sistnämnde år, då. äfven den derå befintliga fyr tändes.
629 samt enskilda motioner om dylik afskrifning, i så väl berörde, som i andra Län. S. D. Lades till handlingarne Stats-Ulskottets den 16 dennes, på bordet lagde Utlåtanden: N:o 306, i anledning af erhållna återremisser å Utlåtandet N:o 204. N:o 307, i anledning af erhållen återremiss på Stats-Utskottets Utlåtande N:o 228, S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Stats-Utskottets den 16 dennes på hordet lagda Utlåtanden: N.o 305, i anledning af Olof Olofssons mot'on om rättelse i förment 0- rigt:g tillämpning af den för Vesterbotten gällande skattläggnings-method. N:o 308, i anledning af väckt motion örn afskrifning af Grosshandlanden C. J. Liljewalchs återstående skuld till Stats-Verket, i och för erhållna försträckningar till Vesteroch Norrbottens Läns undsättning. S. IX Vid förnyad föredragning af Constitutions-Utskottets den 12 dennes på hordet lagde memorial, N:o 41, angående en af Herr Ro sj C. U.3 anmäld anledning till anmärkning emot Siats-Rådet och f. d. Stats-Secreteraren Grip > fann Ridderskapet och Adeln den anmälda anledningen till anmärkning icke erfordra någon åtgärd. S. D. Då nu ånyo föredrogs Constitutions-Utskottets den 12 dennes på hordet lagda memorial N:o 40, angående två Stånds återremisser på memorialet N:o 25, fann Ridderskapet och Adeln icke för godt att antaga Ulskottets inbjudning, ulan godkände den föreslagna voterings-propositionen. S. D.
Hvad sedan vidkommer Direktionen, så är jag af den mening, att endast en skall vara verkställande direktör, hvarigenom tvifvelsutan större enhet skulle uppstå uti Bankens förvaltning, och ärendena erhålla en jeinnare gång. Det måste äfven verka fördelaktigt, att hedern och ansvaret blifva concentrerade, så att en får uppbära båda delarna, utan rätt eller skyldighet att af någotdera dela med sig. Man invänder, att arbetet blifver allt för ansträngande för en och ätt, om den ene får förfall, man icke skulle hafva någon att sätta i hans ställe. Jag svarar härpå, att en lycklig enskild erfarenhet gifver vid handen, att en verkställande direktör uti en, visserligen mindre men likväl ganska betydande, bank till delegarnes stora båtnad medhunnit sina göromål och dessutom ganska mycket annat. Det skulle tillkomma Öfver-styrelsen att bestämma, hvilken, i händelse af verkställande Direktörens förfall, skulle bestrida dennes tjenst under tiden. Framgången och nyttan af bankens nya organisation beror i hufvudsaklig mån deraf, att och huruvida man kan till verkställande direktör eller direktörer erhålla öfverlägsna förmågor. Sådana kunna alltid arbeta mycket och förtjena mycket. Man kan således hafva stora fordringar, men måste betala bra. Då man nu känner, att mer än ett Svenskt handelshus gifver sin förste bokhållare ända till 25,000 R:dr i lön, så måste ännu mera betalas för en verkställande Direktör i banken, om man skall kunna hoppas få en som duger. Under förutsättning att lönen borde uppgå till omkring 30,000 R:dr, har jag föreställt mig, att den borde utgöras af dels fast lön dels dagarfvode, hvilket sednare alltid tillfölle den, som förrättade tjensten. Ar det troligt, att Rikets Ständer kunna förmås att så aflöna 3 verkställande direktörer? Nej! Hvilket är svårare, antingen att få tre skickliga personer, som man betalar måttligt, eller att få en skicklig som man betalar utmärkt? Svaret gifver sig sjelft. Slutligen reserverar jag mig mot den af Utskottet antagna benämningen Sveriges Bank, såsom mindre väl vald. Båda bankerna tillhöra Rikets Ständer, och Rikets Ständers representera Sverige.
Friherre Lsstorsrröm, fsacob. Det kan aldrig bli min tanka att foresta någor, som skulle bidraga till oenighet. De yttranden, som i dag af flere sa respecrable Ledamöter till Protveollet blifwit aflämnade, göra ren, och Ständer en utmärkt ära, sä i anseende till ben Fosterlandskänsla som deruti räder, som till uplyöningar rörande National bewärjngsfrägan. Men för öfrigt anser jag mig böra criiidra, art ingen äger läkt, akt frän Protokollet uttaga eller ändra ett ffrifteligt ingifwir yttrande. Endast Ståndet kan afgöra om det sär utgä ester ej. W d Justeringar äger man rättighet att ändra uttryck, men detta är ingen justering; och enligt hivad hittills warit brukeligt behöfwer endast en Ledamot neka att lata m sak utgä ur protocollen för att det ej kan s?c. I grund häraf protesterar jag högtidligt emot att något, som rör denna sak, mä ur Protocollet Mestutas. Ropades äter Ja och t7?ej. Herr Grefwen och Landtinarskalke',. J'g är förundrad och finner med bedröfmelse i själen ' art man sa litet begggnar tillfällen att sörena sinnena som warit sä uprörda. När den wäcde Ledamoten H.rr Generalcn Wi-ssts will lata sitt anförande utgä, när Ofwerste-Lieurnanten 6ri^Lr>v8lar, som gifwit anledning trll denna öswerläggnmg äfwen mcdgifwit att hans yttrande sär försWin»,» mi Protocollet, och när Stats ^ Nä - Dm 4 December. Zvz ' Rådet genom RiddeeMpet och Adelns yttrade tänkesätt, sätt den fullkomligaste reparation, hwarföre icke mine Herrar samtycka, akt hela denna discusion mä anses såsom förfallen? Ropade starka V7ej och Ja. Herr Landt-Marskalken.
FUllM. I. kersmeäsn. I.. 8. l6§8. Lraunerkjelm. I.. 8. ^ 1579- VO. Linllecrona. I§86- Raab. Fullm. Lric klack. L. 8. 1693. Larl ^.xel Voltemar. L. 8. ^ l6v2- L^llendLZt» I.. 8. IZ66- Lröningsrver-l. L. 8 FUllM. Lust. O. Lilljeström. L. 8. r592. I. VLannerstjerna. L. 8. !§97- krieöenreick, Fullm. di. V. lllrrlrs v. Vurkembere. Larl klack. 1612. l. kcutsrslsiölkl. 16Z7 kuäbsclc. I.. 8. I.. 8. Larlll. Lllrenst-lm. 1696- V. Lergsnrträllls. FlllllN ä.krölick. L. 8. I.. 8. 1657-^4. kioriiencreuir.. FvllM, cllriskian Vrsngs!. I.. 8. l/og. (7. 8snä«llljelm. Vulfscllmiör. Fullin. c. L. von bruse. FvllM. 6. ä,. LilljsllSök. L. 8. l.. 8. Liintller. 1/23. von (^kristierson. Fullm. l. -1. kersmrllen. L. lllsrclls von Viirtenderg, 17^1. k. Volksle. l.. 8. ^ I.. 8. 1747. L. Vi^elsrjern». 1749. l. V. Lruner. IZZVL. l. v. 8ckoting. I842. k. IV!. FUllM. Larleson.
Hvarje departements-chef skall föredraga och expediera alla ärenden, rörande befordringar, förordnanden, tjenstledighet och afsked, till och ifrån embeten och tjenster, vid de verk och stater, som under departementet höra. Hr von Hartmansdorff: Jag torde få fortsätta uppläsningen af min angule denna, punkt afgifne reservation, så vidt den rörer det förslagna 2:dra tillägget. Den lyder så: ”Till beställningar, som borde kunna genast besättas med utländske män, synas läkarebefattningar jemväl höra. Hvem påminner sig ej behofvet af främmande läkare under choleratiden? och den försakelse, hvarmed sådane hitkommo från Danmark och tjenade oss, utan alt sedan hafva kunnat få beställningar i Svenska Statens tjenst? Orden: under iakttagande af de för dylika tjensters tillsättning i allmänhet stadgade villkor synas böra utgå. Om en främling är sä förtjent eller så behöflig, att han inkallas, nså händer troligen, att han ej underkastar sig våra specimina. Ät vederb. må öfverlemnas, alt i sådane fall efter omständigheterna förfara. Att alltid fordra utmärkt förtjenst hos en lärare, är nog mycket hegardt. En sådan t. ex. i främmande lefvande språk, kan för något af våra läroverk blifva särdeles nyttig, äfven med vanlig skick - Den 19 Januari e. m. 187 lighet. Norrmännen göra i 92 § af deras grundlag icke så stora anspråk på utländska lärare. Ordalagen i sednare alternativet: ”Konungen vare afven obetaget” synas antyda, som skulle det vara andra betaget att befordra utlänningar till lärarebeställningar. Enär sädane vid elementarläroverken vanligen icke besättas af Konungen, så skulle främlingar blifva från dem uteslutna, om dessa ordalag antages. Af alla dessa skäl afstyrker jag äfven detta tilläggs antagande. Frih. Cederström, Claes Rud.: Jag anhåller att få yttra några ord i anledn. af de utaf Hr von Hartmansdorff uti den upplästa reservationen anförde betänkligheter emot det nu under pröfning varande tillägget.
Flere personer i hufvudstaden hafva anmodat mig begagna min motionsrätt, för att få en partiel olägenhet i beskattningsväg afhjelpt, som angår de trafikerande, hvilka måste passera K. Djurgården. För att få befara de vägar, som leda derigenom, måste man först betala en betydlig af3 II. 49 386 Dill 5 Mars e ra. gift af 6 sk. b:co för en vagn med ett par hästar om sommaren, oell 2 sk. b:co om vintern, och detta ej blott vid den s. k. Blå Porten, der en bro passeras, utan äfven vid de öfriga avenuerna vid Ladugårdslands lull, Fredrikshof och åt Roslagsvägen. Om nu denna afgift kan anses billig på det första stället, i egenskap af bropenningar, så tyckes detta ej vara händelsen för de öfriga inkörsställena. Man kan bär i landet resa ifrån Stockholm till Torneå, utan att betala en skilling för vägens begagnande; men för att hefara den landsväg, som går öfver denna egendom, som likväl ej tillhör enskild man, utan kallas kunglig, skall betalning erlägeas, lill och med af innevånarne på Lidingön, som sjelfve dellaga i en del af vägens underhåll. Detta synes böra afhjelpas, och del är i detta ändamål jag ansett mig böra efterkomma den bär ofvan omförmäldu önskan, och som jag vågar på detta i sig sjelf mindre betydliga ämne fästa R St:s uppmärksamhet. En enkel framställning af sakens beskaffenhet hos K. M. skall utan tvifvel blifva tillräcklig lill rättelses vinnande, då meningen säkert icke är, att Djurgårds-cassan skall vinna inkomster på ett fagstridigt salt, mera un någon annan. Då jag kommit i erfarenhet deraf, atl till R.
Nära 17 år äro redan fÖrlidne sedan EnskiftesFörordningen den 3i Mars i8o3, efter en Nio årig tillvarelse, upphörde att tjena till efterrättelse och efterträddes af Kongl. Förordningen den 24 Julii 1812, Att nu å nyo för Skåne införa förstnämnde Förordning till hela sitt innehåll, torde destomindre finnas lämpligt och nyttigt, som erfa - Lagsamt Allm. Besv. o. Oec. Utsh. Uti. N:o /£/. 7 renheten tvifvelsutan antjdt behofvet af de ändringar deri, som genom senare Författningar blifvit gjorde. Utskotten hafva icke från Skiftes • Stadgan kunnat hemta ringaste anledning dertill, att Gode Männen i och för denna deras befattning kunna besväras med inställelse vid Domstolen, eller inför den samma ställas till ansvar såsom svarande för deras i berörde egenskap vidtagna åtgärder och beslut, så alt i händelse, på sätt anfördt blifvit, God Mans befattningen nu mera blifvit mera besvärlig och brydsam, än den fordom varit, sådant torde böra bärledas från andra förhållanden, än de som äro beroende af SkiftesStadgans föreskrifter eller med den slå i något samband, Skiftes-Stadgans syftemål kan ingalunda sägas vara ali jords enskiftande. Den afser fastmer alt, genom sammanjemkning af de olikheter, som finnas i grunderna för så väl Storskifte som Enskifte, befrämja egodelningar i så stort sammanhang, i så få lotter, sora belägenheten, ulan någon delegares förfång, möjligen må medgifva. Nyttan och fördelen häraf torde lika litet kunna bestridas, som att Skiftes-Stadgan, rätt förstådd och tillämpad, skall leda till detta ändamål, utan att bereda någons lidande, enär den bestämdt antyder, att antalet af 8 Lagsamt Allm. Besv. o. öcc. Lisk. Uti.