Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan emellertid genom Hofrättens utslag m&amp;let kommit under allmän domstol, är det rent obegripligt, att herr Th. icke påfordrade en ransakning i detta hänseende utan ansåg saken klar med den anklagades bestridande. Icke nog dermed. Då en sådan angifvelse som nu ifrågavarande förekommer, är det tydligen af högsta vigt att söka få utrönt, huruvida förbrytelsen verkligen är inskränkt till det mått, som i aogifvelsen föreligger styrkt, eller om den, såsom af sjelfva sakens natur icke är osannolikt, i sjelfva verket har långt större proportioner. Det är klart, att det gör en betydlig skilnad, om en em-betsman obehörigen i smärre poster uppburit 6 eller 60 eller 600 kronor. I detta fall förefanns en särskild omständighet, som gjorde det ytterst osannolikt, att icke den presterliga förvärfa-metoden tillämpats i större skala än som af de ingifna hand-lingarne framgick. Angifvaren yttrar nemligen i sin anmälan » att han, eom ej inlåtit sig i samtal i ämnet med eller förskaffat sig intyg af andra medlemmar af Odestngu församling äo sådcme, som tillhörde den hos angifvaren anstälda arbetspersonal, hvars intressen han ansåge sig böra bevaka, utan tvifvel skulle kunnat anskaffa flera intyg af samma beskaffenhet som de nu till j.-o. insända, derest angifvaren velat i sådant ändamål vända sig till andra församlirgsbor än dem, som hos honom hade anställning ». Häri måste man onekligen gifva angifvaren rätt. Ty det strider mot vanlig alldaglig sannolikhetsberäkning, att det skulle varit alldeles uteslutande af en enda grupp personer, nemligen de hos angifvaren anstälda arbetare som kyrkoherden mottagit betalning. För öf-rigt talar en något oförsigtig sats i hr kyrkoherdens egen förklaring till domkapitlet för samma sak, i det han säger sig ej kunna bestämdt yttra sig om beloppens riktighet af anledning att han » ej fört förteckning öfver dylika gåfvor », dermed till-kännagifvande, synes oss, att samma sak förekommit npprepade gånger, ehuru han från sin särskilda synpunkt betraktat dem såsom gåfvor.
Hvad hennes Man med det uttrycket menade, kunde Fru Wahl aldrig rätt förstå – Numera måtte väl all fara för ensidighet äfvenledes vara försvunnen – ty för att finna Elin, måste ju Gösta blicka åt himmelen. Med blicken riktad åt det hållet, trodde vår Fru omöjligt för någon att vara ensidig. Sannt är väl att Gösta länge såg blott Elins graf – på hela vida jorden ingenting annat än den – men i grafven var Göstas Elin ej – Gösta skulle nog söka rätt på henne. Undertiden skulle han få vara i fred. Inga utnötta tröstegrunder, inga vänliga uppmuntringar, inga slöa, ljumma ord skulle ständigt ånyo uppreta hans smärta.– Gertrud skulle till och med icke ens få komma med sin Konung David och hans botpsalmer, (Gertruds favorittext vid sorgliga tillfällen, till icke så ringa del emedan Gertrud trodde det vara andra en lika stor hugnad som henne sjelf att veta, det Konungar fingo smaka på samma som annat folk,) eller med någon önskan att Herr Gösta ändå täcktes litet tänka på sig sjelfver. Ty när Hennes Nåd någongång visste hvad hon ville, visste hon det fulleliga, och ibland Hennes Nåds allra fulleligaste vetanden var, att ingenting dummare vore än att be dem, som af ett eller annat skäl äro utledsna på sig sjelfva och hela sin tillvaro, göra någonting för sin egen skull. – ”Nej, skaffa dig lugn i din blick och öm”het i ditt hjerta – gå så till den lidande, den ”sorgbundne – bed honom, helst utan ord, göra ”någonting för din skull, för dens eller dennes, all”rahelst och bäst för Guds skull – Drag dig så li”tet tillbaka, vänta i tålamod och kärlek – och ”du skall få se, att hvad du bad om blir gjordt.” så lydde Fru Wahls sorg-recept, det vi ingalunda kunna ansvara för att vara enligt konstens reglor, men säkert är att hon var hela sin orts Trösterska på stat, såsom Gertrud en dag i vredesmode sade, när hon tyckte det gå för långt med näsvisheten att ingenting ledsamt kunde ske snart i hela Häradet, utan att alla ”pritangderade, att Hennes Nåd skålle ha sin näsa åppiett.”
B:co om dagen, hvilket utgör en summa af 175,993 R:dr 10 sk. 3 r:st. för deras årliga underhåll; när härtill kommer underhållskostnaden för Wanås 3oo man starka Pionniercorps, uppgående till närmare 3o,ooo R:dr, och alla fångtransporter, så synes, att beräkningen af 200,000 R:dr B:co, såsom årliga behofvet i och för delta anslag, är för det närvarande ett minus. De inkomster, som, vid de dels nya, dels förbättrade, Correclions-Inrättningar, börjat till vida betydligare belopp, än fordom, af fångarnes arbeten att erhållas, hoppas jag dock skall göra detta minus tillräckligt, och om Fångstyrelsens afsigter, önskningar och bemödanden mötas med möjlig framgång, i framliden åstadkomma en ytterligare sänkning af delta stora 26 H, i3 194 I)en 25 Maji. och, i anseende till sin orsak, bekymmergi. fvande Statsanslag. Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken hemställde, att Friherre Åkerhjelms berörde Anförande, såsom afgifvet i anledning af StatsUtskottets under N:o i/yj meddeldte, och den 22 dennes af Ridderskapet och Adeln återremitterade Utlåtande, angående RiksStalens Atttonde HufvudTitel, för Allmänna och Extra Utgifter, jemväl måtte till nyssnämnde Utskott remitteras. Bifölls. Herr Ribbingj Arviel: Då få Barm liertighetsanstalter lära uti varaktiga välgörande verkningar kunna förliklias vid Institutet för blinda och döfstumma, enär erfarenheten ådagalagt, att den religiositet, och deraf följande sedlighet, som man förmår att bibringa dessa af naturen vanlottade, mindre störes af verldens ondska och frestelser, hvilka äro mindre fattlige för den blinde och döfve.
Af hvad som under discussionen blifvit framstäldt har jag ej funnit något skäl för återreiniss från K. o. Ad., ty jag vet icke, hvarpå den skulle grunda sig, om icke på en önskan att afvakta BondeSt:s yttrande; men cj heller af sådan anledn. kan återremiss från R. o. Ad. vara behöflig, enär, enligt hvad Hr Stuart upplyst, återremiss redan af BorgareSt. blifvit beslutad, och frågans återupptagande af StatsUtsk. således beror på BondeSt. Af dessa skäl fortfar jag att bestrida återremiss, och jag skall ej underlåta att genom votering söka göra min mening gällande, i full återremiss ytterligare påyrkas. Hr Stuart: Jag hemställer till Hr Gunther och hvar och en annan af det Högloft. Ståndets ledamöter, huruvida icke skäl finnas för återremiss, då BondeSt. förklarat sig icke kunna bevilja 70,000 r:dr till arme'ens materiel, utan endast 45,ooo r:dr för att användas till en viss del deraf, och man i följd af detta förklarande vill påstå, att BondeSt. beviljat ett anslag af ii5,ooo r.‘dr. Då man således icke vill medgifva, alt de af BondeSt. beviljade 45,000 r:dr innefattas uti den vida högre anslagssumma, som af de öfriga Stånden blifvit för i fråga var. ändamål beviljad, tror jag, att man åtminstone bör afvakta den förklaring i ämnet, sorn af BondeSt. kommer att afgifvas, innan nian afgör, huruvida voterlsproposin är rikligt uppställd, och att pröfningen härom således bör uppskjutas, tills StatsUtsk. upplyst, huru BondeSt. förklarat sin mening. Jag förnyar min anhållan om återremiss. Hr Silfverhjelm: Jag vill blott hemställa till de Hrr, som bestrid t återremiss och hotat att söka hindra den medelst votering, huruvida de icke kunna derifrån afstå, då en återremiss icke betager dem möjligheten att få Saken afgjord efter deras önskan. i3 H. ITr Gunther:
Likaledes har med anledning af de under öfwer, läggningarne i detta amne hos Bonde »Ständer förekomne skal, Ståndet ansett sig icke i frod af Herr Assessor till Wallof!. Borgare - Ständet ingifne och derisrän detta Ständ communicerade Memoria!, om Bewillninq af ÄopparbergSstagcn böra i UtffottctS därom gifna utlätandc göra ändring. 2Z:o Slutcligcn har till de skattskyldigcs säkerhet Sch lättnad wid upgifternes aslemnande Ständct funnit någon större omständlighet wid formulaircn för upgiftcrne till Taxering,! synnerhet ä hemman, wara nvdwändig; ock får Ständer i stället foresta att de mä inrättas pä sätt bifogade fornrulair utwisar, hwarwid Ständer skolat tillägga dem önskan att tryckte exemplar af formularrcrnc alltid mä till behöfligt antal mara att i orterne mot betalning tillgä. Jalla öfriga delar har Bonde-Ständct gillat och godkänt Utskottets korståg till Bewillnings-Förordning, med därwid fogade Tabeller; och skulle häröfwer, pä sätt 77 §. stkegc» rings - Formen föreskrifwer , Bewillnings - Utstottet höras och dessa bcflut de Rcspcctive McdZStänden wördsammeligen meddela. Vt augra. Ux Urotocolls 8. L. rröLkrstk. För - Dcn 17 April. 855 F 0 r m u l a i r till Upglft för Hemmansägare bland Allmogen. Inkomst. NL. e. r. Utgift.
fattigbostäder med dörrarna öppna så att man ser in i eländiga, en stor fabrik, där halfnakna män arbeta i hettan vid stora smutsiga kyffen, med trasiga barn och kvinnfolk. I bakgrunden ugnar; där bredvid ett bygge, till hvilket kvinnor bära tegelsten på sina hufvuden, andra kvinnor stå på murarställningarna och räcka bördorna vidare. Bredvid banken en krog, en annan krog i ett af de fattiga husen till vänster. Män och kvinnor hålla till där; somliga sitta på trottoaren utanför. till vänster en pantlånarbod, dit en del folk bär sina bylten. Där bredvid har frälsningsarmen sitt kvarter. Bredvid krogen Mycket folk i rörelse på torget, tiggare, gatflickor, försäljare etc.) Första scenen. DEN GAMLE MANNEN. VERA. VERA. Hvad är detta? Hvarför har du fört oss hit? komma gående i vanlig gatdräkt. SALVATOR. De FEMTE AKTEN 101 - DEN GAMLE. Jag för dig omkring i mitt rike. bostäderna och fabriken.) (Pekar på banken, där guldet rullar och sedan på fattigHopadt guld och hopade trasor i en sådan omgifning må du tro att min makt är oinskränkt, här har jag mina bästa undersåtar. Se på den här banken här! Det är arbetarnas guld, som är hopadt här! Se hur vackert det rinner mellan händerna på tjänstemännen. (De stanna utanför fönstret och se in.) Det är deras sparade styfrar, som de fått ihop med möda och försakelse af alla slag med dem gör denna bank utmärkta spekulationer och förtjänar nätta sumekipager. mor om året åt aktieägarna, som fara omkring i vackra VERA. Du talar nästan som om du gladde dig åt detta. DEN GAMLE. som kan lifva upp mitt gamla trötta sinne och återge mig något af min gamla munterhet, så är det när jag tänker på hur ypperligt jag organiserat det moderna samhället. I sådana här kontraster är det som mitt mycket arbete och lättja, glädjeflickor, krogar och gamla hjärta riktigt fröjdar sig. Guld och svält, för missionshus allt samladt på ett ställe det tycker jag om, här ser jag alla de yttersta konsekvenserna samhället är byggdt. af det fyndiga system, hvarpå mitt rike i det moderna Ja, visst gläder jag mig.
Solen sken in på barnets hår, ett sådant starkt, lockigt, mörkt hår. Eller var det egentligen mörkt? Några små lockar tycktes nästan gullgula, andra hade en rödaktig glans. Mina satt och tänkte på, att det både fans blått och grönt i skuggorna, och der det var mörkast, var det nästan svartblått; men förtjusande var det, och i ring efter ring hängde det ned öfver de fina ögonbrynen och den lilla svettiga pannan, som stack upp öfver kudden. Hvarifrån hade barnet egentligen fått lockigt hår? Ingen af föräldrarne hade det ju; men Anders sade, att han också haft ett sådant lockigt hår, då han var helt liten, men att det alltid ändrar sig; han hade blifvit kortklippt, kammad och borstad med vatten, och då kan till och med det lustigaste hår blifva rakt. Men ögonen? Nu, då den lilla flickan slog upp ögonen och med ett allvarligt, nästan högtidligt uttryck lät dem följa flugorna, som dansade i taket, tyckte sig Mina se samma ögon som den der aftonen nere vid granen, då ett ungt, lyckligt ynglingaansigte böjde sig öfver henne och hon såg in i två varma, bruna ögon, som trängde rakt till hennes hjerta; men det var länge sedan, ack så länge sedan! Anders hade fått något strängt, något enformigt mörkt i blicken nu »Nu vet jag, hvad vi skola kalla vår lilla flicka» sade Anders, i det han tog pipan ur munnen, — den hängde der för det mesta — »vi skola kalla henne Rakel.» »Du menar», log Mina, »att du tjenade så länge för att få mig — mer än fjorton år.» »Ja, också derför», sade han och lade sin stora, magra hand på täcket öfver Minas knän, »och så är det ett namn, som betecknar trofasthet. Du väntade ju också på mig, Mina, och ser du, trofast, det är hvad jag mest önskar att vårt barn skall blifva; trofast mot Gud, mot oss, mot sig sjelf. Det är så mycket fram och tillbaka nu för tiden. Menniskorna veta hvarken, hvad de tro eller vilja, de äro ingenting att lita på. Rakel skall blifva en, som man kan lita på. Hon skall blifva vår ålderdoms stöd.»
Om man låter honom vara, glömmas lätt uttrycken den andra dagen. jjtn i o Julii e. m, 427 Största delen af läsare läser blott för sitt nöje, ganska få för att af journaler hemta någon verklig kunskap om saker, och kunna föga vinna detta mål såvida de journalister äro få, som ej låta förleda sig af enskilt interesse utan med full sanning gifva rättvisan äran. Det må tillåtas mig vid detta tillfälle påminna om Fredric den Endes åtgärd, då ett pasquill emot honom blifvit anslaget på knutarnej han lät endast flytta ned det längre, så att det lättare skulle kunna läsas. Deremot kan jag icke dela Friherre Anckarsvärds mening, att indragningen af ett pär Dagblad skulle vara af den betydenhet, att Fäderneslandets väl deraf skulle vara i fara. Jag tror ej, att Landet ar på ett så farligt vågspel, att det beror af några Dagblad* Af sådan anledning anser jag denna anmärkning lämpeligen kunna förfalla. Herr Hjerta, GuJtaJ, uppläste följande: (Se Bilagan N;o 5.) Friherre Boije, Ludvig: En värd Leda mot Herr Ehrenborg, har, angående mitt afgifne anförande, yttrat sig, på ett sätt; sorn sätter mig i nödvändighet att dervid göra några erinringar. Jag har trott mig finna, att den värda Ledamoten fallit i tvenne stora irringar. Derigenom, att han, rörande Baggiska Målet, icke skilj t emellan Contracts-frågan, och frågan om JustitiacCanzlérens action emot KrigsCollegium, har han tillagt Kongl. Maj:ts 428 Den io Julbi e, ni. sluteliga handling en egenskap, som den aldrig haft. Yore det sannt, att Kongl. Maj:t genom dess bref till JustitiaeCanzleren, hade på minsta sätt lagt hinder i vägen för Contracts frågan, så skulle äfven jag hafva ansett ConstitutionsUtskottets
Jag anser det vara tillräcklig latitud lemnad åt Fullmäktige, då det står: ”när Bankens säkerhet det fordrar”, det mätte vara tillräckligt, och således anhåller jag att uti ingressen till denna punkt, det'må heta: ”Banko-fullra. ega att vidtaga ifrågavande åtgärder, när Bankens säkerhet det fordrar”. Jag anhåller följaktligen om propos. derpå, att ingressen till punkten skall sluta med ordet ”fordrar” och det öfriga utgå. Hr Rå fel t, Anton: Jag anhåller att få instämma med Gr. Gyldenstolpe, ty jag tror, att det ligger någonting högst obestämdt i orden: ”sedelstockens betydliga ökning,” och anser alt det andra uttrycket: ”Bankens säkerhet fordrar” innebär tillräcklig garanti för hvad man åsyftar. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Jag förmodar, att Ulsk:s förslag, att insätta orden: ”penningeställningen i landet, genom sedelstockens betydliga ökning för öfrigt sådant påkallar” äfven afser en längre sträckt omtanka för Bankens säkerhet än Utsk. förmodar eljest skulle hos Banko-Fullm. ega rum. Nu hafva i allmänhet Den 12 Juli. 383 Banko-Fullm. endast tagit i betraktande den minskning i Bankens reella fond, som inträffar eller som har inträffat. Utsk. tyckes mig här afse de förhållanden, som, genom sedelstockens ovanliga ökning i landet, skulle, efter en längre tids förlopp såsom en viss reaktion eller följd af en onaturlig tillökning i rörelsemedlen, upkomma. Fullmäktige skulle således erhålla bemyndigande att, när det kan förmodas att sådana hastiga förändringar uti penningeställningen i landet, som inträffa, kunna medföra en för framtiden skadlig inverkan på Banken, Fullmäktige skulle hafva i sin makt att indraga utlåningen och derigenom i råttan fid i någon mån förminska det på onaturligt sätt upkomna beloppet af penningar i landet. I alla fall har denna åtgärd afseende på Bankens säkerhet och således kan den i min tanka vara inbegripen i det åliggande, som Fullmäktige hafva, att vidtaga utvägar till förstärkande af Bankens metalliska kassa, när Bankens säkerhet det fordrar.
Det kunde således hända, att R;g:sGontairet på en gång skuldsatte sig utrikes för de ifrågavarande 2,000,00a R:dr Silfver eller millioner R:dr Svenskt Banco, utan att mera än i eller en hel million R;dr Banco blefve till en början begagnad, och att af återstoden endast 1 eller 200,000 R:dr årligen utginge, R:g:sContoiret finge då, under väntan på inhemska låntagare, betala räntan till de utländska, af Statens me - xn Stats-Utskottets del, hvartill ingen annan tillgång än nya lån befinnes. Skulle åter R:g:sContoiret icke upplåna större summor utrikes än som årligen till följe af inkommande låneliandlingar erfordrades, och f o I jag te I igen endast söka 37, eller 74, eller 100,000 litdr silfver i sönder, att återbetalas på 37 år med 4 Procent ränta och 1 Procents afbetalning: så skulle utländska Bankierer antingen icke anse mödan värdt, att befatta sig med sådane småsaker, eller ock låta oss betala lånet så mycket dyrare; och i håda fallen skulle vi för vigtigare händelser skada Rikets credit, lika som enskildt man skulle skada sin , örn han på främmande ort sökte låna 10 R:dr, med årlig afbetalning af 24 sk. i Capital och ränta. R;g:sContoiret får blott ränta 1 gång om året; men skall sjelf betala ränta 2:ne gånger. Antingen skall räntebetalningen från Länen fördelas på olika halfår eller quartal: så att medlen derigenom inflyta på flera tider, eller ock mäste R:g:sGontoiret alltid ligga i förskott för ett halft års räntor. Då fastighetslån få tagas till så ringa belopp, som 3oo R:dr och de smärre låntagarne skola hafva företräde för de större: så kunde fastighetslånen i den nya Låne-Banken, som upprättades i R:g:sContoiret, uppgå ej mindre i antal, än i totalbelopp till likhet med den gamla LäneBankens fastighetslån.
Slå då ihop boken och låt den ligga i » pressen » ännu ett dygn! Gör sedan ett nytt försök! Ha blommorna legat lagom länge, bör det äfven gå lätt för sig att släta ut möjligen uppkomna veck och skrynklor. Ännu en eller par gånger måste du se om » dina älsklingar ». Nu vill du väl ha reda på, huru länge det dröjer, tills blommorna äro färdigpressade. Därvidlag kan jag ej uppställa någon allmän regel. Jag brukar prof va växterna genom att med nypan bryta en liten smula af en eller annan stjälk — är den spröd och går lätt af, antar jag, att växten är pressad, i motsatt fall icke. De pressade sakerna förvaras bäst inlagda i gamla böcker, hvilka i sin tur läggas på en fuktfri plats. Kanske torde det också vara skäl i att ibland » lufta » på växterna — det hände mig en gång att malen förstörde några penséer, hvilka lågo i en ask. Eljes är det förunderligt, huru länge väl pressade blommor kunna bibehålla sig. Ha vi en vacker samling af blommor, gräs och strån, m. m. redo att användas, så köpa vi oss hvit kartong. Det brukar finnas tillskurna kort k ett öre stycket. Så taga vi vår goda smak till hjälp och ordna små, vackra buketter, här midt på ett kort (då baksidan af kortet användes för gratulationen), där åt ena sidan till, då en lyckönskan får rum bredvid blommorna. Af mycket små blommor kunna vi ordna en krans och därinuti skrifva årtal och datum. På en » blankett » sättes en liten blomma uppe i hörnet — ett sådant kort kan du nyttja som brefpapper. i. en annan göres med en hvass knif två sneda skåror, och under det härigenom bildade bandet stickes in t. ex. en vacker ljungkvist, som sedan ytterligare fästes med gummi. Litet omväxling i vår kortfabrikation kan ju icke skada. Det ginge nog för sig att få köpa kulörta blanketter, men dessa torde falla sig dyra, också ser det finast ut med den hvita kartongen. Så tycker jag, men vill därför ej lägga något band på dig. Endast ett välment råd bör du följa: lasta ej för mycket blommor på ett och samma kort, ty då skämmer du bort den goda saken. När du ordnat en del kort, vidtager gummeringen.
Skrifvelse, N:o 43. 63 Rikels Ständer ansett detta för diskontfondens förkofran och utvidgade verksamhet menliga förhållande hufvudsakligen böra tillskrifvas beskaffenheten af nu gällande föreskrifter angående säkerheten för de lån, sorn af nämnda fonds medel utgifvas; och få Rikets Ständer, på grund häraf, i underdånighet anhålla, det E. K. M. täcktes låta granska berörda föreskrifter, samt derefter i nåder utfärda sådana nya eller förändrade stadganden, hvarigenom manufactur-diskontens säkerhet för derifrån utgifna låns behöriga återbetalning, på ett i möjligaste måtto tillfyllestgörande sätt, betryggas, samt dylika kapitaloch ränteförluster, som diskonten hittills måst vidkännas, så vidt utan åsidosättande af de med ifrågavarande lån afsedda ändamål, sig göra låter, för framtiden förekommas. I afseende å redovisningen för de kronan tillhöriga lar, hvilka vid stamschäferierna underhållas, har blifvit anmärkt, dels att de vid gamla ull-diskontens hufvudböcker hilagda årliga förteckningar, upptagande antalet af dessa får, icke uplysa om de förändringar, som genom tillkomst och afgång vid hvarje serskildt stamschäferi, med hänseende till kronans dervarande får, under årets lopp inträffat, dels ock att, fastän nämnda diskont merendels tillskjutit kostnaderna för fårens anskaffande från utrikes orter samt bestridt de för stamschäferiernas vidmakthållande erforderliga utgifter, förefinnes icke bland diskontens räkenskaper någon redovisning för de medel, hvilka kunna uppkommit genom verkställda försäljningar för kronans räkning af, dessa schäferier tillhörande, får. Då R. S. härvid ansett omförmälda förteckningar jemväl böra innehålla de upplysningar, hvilka, såsom här ofvan blifvit nänmdt, för närvarande icke af desamma inhemtas, och då redovisning för de genom nyssberörda försäljningar uppkomna tillgångar synes böra till Kommerce-kollegium aflemnas, för att gamla ulldiskontens räkenskaper bifogas, fa R.
Om den föru aamoi Transito - Handeln med Utrikes waror werka» pä C. nr sens stigning, sä bör densamme t warom wid samm - -varors utförsel, förbättra wär Handeis-balance; Men innan någon werkan af en gladare uchgk för nästa och följande Handels-är mä rönäs, fa kan en tärande Wexel-Cours hafwa medfört mycken enskild och allman förlust. Da Coursin annorstädes blifwit mistgynnande, sa hafwa Handlande Nationer widlagit det kl-k.. rä, det, att nedsätta den samma med de adla metaller, som blifwit -erldens mest allmänna Handels-instrument eller Waru-representant. Silfwer-plamsar, och äfwen Guld stanger, hafwa utgjort den stora Merkantila Republiquens hufwudmynt; och Landers egne preglade penningar hafwa blott blifwit ansedda för skiljemynt. Sädana penningar hafwa dock mera frän de Länder blifwit utförde, hwarest, säsom hos ost, ingen siignenriage eller stogstaki erlägges, och hwilken afgift för myntnrngen, eller ks^sn, öker metallens nominala warde. Dä Wexel-Comfen hos ost upsteg, är 178?, för inskrifna 1,-255,289 tunnor Spanmal och, är - 784 för 1,065,452 dito, lä widtog en dä warande - Fi - Den 12 Febrnarii. 41Z Financs-Minister, mä jag namna honom, wär arefulle Al erman, Hans Excellence Riks-Radet m. m.