Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
att alla de för Hospitalen anslagne inkomster måtte bland Stats-Verkets öfrige tillgångar uti Riks-Staten och Råkenskaperne upptagas, och derifrån till det beståmda ändamålet disponeras, på det, i händelse af brister, eller åkade behof, Riksens Ständer måtte kunna, i ett sammanhang beräkna tillgångarne, hvilka dittills blott till obetydlig del igenfunnits uppå Riks-Staten, men för öfrigt utan Riksens Ständers kännedom blifvit disponerade. Riksens Ständers sålunda meddeldte yttranden, i frågan om Revision af Passevolance-Cassan, samt Hospitalsoch Lazaretts-Fonderne, instämma fullkomligt med Stats-Utskottets åsigter af ämnet, med den inskränkning likväl, i afseende på sistnämnde Fonder, att hvad private personer deraf sammanskjutit, och, enligt donations-brefvens innehåll, bestämdt ofverlemnat till särskild förvaltning af Öfverstyrelsen för Hospitalen och Lazaretterne, icke må underkastas Riksens Ständers och deras Revisorers granskning, men Stats-Utskottets Betänkunden. 931 hvilken granskning deremot bor dem tillkomma, i händelse sådant förbehåll å gifvarnes sida icke blifvit gjordt, hvarigenom desses bidrag iklådt sig enahanda egenskap som alla andra allmänna medel, hvilka åro ställde under Kongl. Maj:ts och Riksens Ständers gemensamma vård och inseende. Och till stod för ifrågavarande åsigters öfverensstämmelse, med Grundlagarnes både anda och ordalydelse, tror Utskottet sig endast bora hänvisa till Grundlagarnes innehåll, och det sammanhang de derutinnan på olika ställen förekommande Stadganden sinsemellan ega i detta afseende. Enligt 57 §. af Regerings-Formen, eger Svenska Folket, att sig sjelf beskatta. Den häruppå nästföljande 58 §• innehåller, att Konungen vid hvarje Riksdag låter uppvisa Stats-Verkets tillstånd i alla dess delar till Inkomster och Utgifter, fordringar och skulder, för det Statsutskott, som Riksens Ständer utvälja.
Jag hade trott, att det skulle varit öfverflödigt att åter upprepa det, emedan sjelfva den tryckta Riksdags - kallelsen och Kongl, Majus Tal vid Riksdagens öppnande, tydeligen säga: att Kongl. Majus Nådiga afsigt är att rådslå med Dess trogna Ständer öfver medlen att afhjelpa den tillfälliga förlägenhet, sorn i detta ögonblick bekymrar Svenska Folket. Jag ber Ridderskapet och Adeln att härå fästa en sär*. Den st December. deles uppmärksamhet. Att först tacka Konun. gen för Dess omsorger och bemödanden att ifrån Svenska Folket afvända olyckor, och att se4ermera bedja Hans Majit underrätta sig hvar. före sådant skett, synes mig vara err motsägelse, som man bör undvika, för att ej blottställa sig för grundade anmärkningar. Konungen rår ej för de olägenheter, som uppkommit af Discont - Verk, hvilka Hfan icke inrättat, och öfver hvdka Han ej hade någon myndighet; Men allt det som blifvit vidtagit att afhjelpa eller åtminstone förminska dessa svårigheter, det är man Konungen skyldig. Hvarjemte Hans Excellence munteliger. tilläde: Att ingen bättre än Hans Excellence varit i tillfälle att bedömma antalet af Hans Kgl. Högh. Kronprinsens välgerningar emot de behöfvande, emedan, till följe af Hans Kongl. Höghets höga förtroende, större delen af dessa Summor gått genom Hans Excellences händer, och kunde Hans Excellence intyga , att de voro betydligare, än man föreställer sig, och uppstego til] ett högre belopp, än hvad någon Sveriges Konung förut till dylika ändamål användt. Flere af Ridderskapets och Adelns Ledamöter yttrade härtill deras bifall. Undertecknad upplä>te derefter Grefve Anekarsvärds ol vanberörde yttrande. Grefve Lövenhjelm, Gustaf: Bland Dialectikens utvägar är ingen farligare än dä motståndaren framställer allmänt erkända och vördnadsvärda giundsattser, samt derifrån sedermera härleder resultater, som af dessa grundsattser ingalunda följa.
Contoiret har jemväl vid detta tillfälle bordt till Eders Kongl. Majus Nådiga otnpröfvande i underdånighet anmäla de olagenheter, som mött vid, den Stats Contoiret under de sednast framflutna trenne (3 1 åren i Nåder anbefalite befattning med emottagandet och hit transporterandet af det Kronans behållna Rente, Hö och Halm i Södermanlands och Westmanlands Län, som är anslaget till fyllnaden i utfodringen vid Eders Kongl. Majus Hof Stall, och af Rentegifvare i Södermanlands Län leve* re ras Den 14 Juli. reras till Gorsingeholms och Ängsholmen^ HofStallängs Hölador, och i Westmanland vid Kungsör , samt einottagas der af Krono-Eetjeningen. Det borde väl icke förmodas någon annan brist häruti, än den, som uppkommer under liggningen i Eadan och spillningen vid inoch utlossningen af fartygen vid hit transporten ; men erfarenheten har ifrån' längre tider tillbaka vi* sat, att äfven andra förluster tillkomna, orri ej den yttersta vaksamhet iakttages, så vid emot* tagningen, som hit-transporten , af någon dertill särskildt förordnad och härutinnan skicklig och kunnig person; vid Stall-Staten, med hvars in* teresse det är förenadt, att på det nogaste tillse, att härvid allt måtte ordenteligen tillgå. Stats-Contoiret, som i detta ifrån dess Em* hetsmanna befattning helt skiljaktiga ämne måst betjena sig af främmande och legda personer, har väl sökt vidtaga sådana anstalter och försig» tighetsmått, sorn synts nödiga, för att göra bri* sten så liten som möjligt är, men har ändock icke kunnat förekomma , att ju icke förlusten blifvit större, än som bordt väntas.
1 afseeende på den föreslagna nämnden, skulle måhända åtskilligt vara att erinra, och jag skulle, i likhet med en föreg:de 54 Den 17 Oktober. talare, af sådan anledning hafva påyrkat återremisS, hade vi icke befunnit oss i riksdagens ir.te timma. Jag inskränker mig derföre till att anhålla om bifall till Betänk:t. Frih. Armfelt: Jag har begärt ordet med anledning af det yttrande, som en talare nyss fällde, att äfven inom Frankrike vore en ersättning af 50 proc. öfver värdet stadgad; och jag ber i anledning deraf att med Franska expropriationslagen i hand få upplysa att det enda stadgande, som en värderingsnämnd der har att rätta sig efter, är att priset icke får sättas lägre än hvad arbetsentreprenören bjudit, och aldrig högre än hvad jordegaren begärt. Frih. af Ugglas har sagt, att han ansåg det vara inkonseqvent att en person, ifall han nödgas afstå sin mark eller qvarn för en jernvägs anläggande, derför blott erhåller fulla värdet, under det att han, derest qvarnen skulle utrifvas i och för en vattensänkning, deremot för densamma erhölle 50 proc. öfver värdet. Jag kan icke för min del se någonting orätt härutinnan. I sednare fallet är det en enskild person, som vill komma åt den andres egendom; och han erhåller rätt att lösa densamma, allenast det gagn, som tillskyndas honom, anses vara större än den skada, som tillskyndas den andra, hvarför också jag för min del anser ganska rätt att förhöjning i värdet der eger rum. Frih. af Ugglas har vidare sagt, att, så länge nämnden vore så sammansatt som den nu är, det enligt hans tanke vöre vådligt att åt densamma öfverlemna bestämmandet af värdet, utan att förhöjning med 50 proc. skulle få ega rum af den egendom, som skall afträdas. Vi böra likväl komma ihåg att denna nämnd är sammansatt alldeles på lika sätt som andra dylika nämnder i vårt land, nemi. utsedd till ^ af domstolen och till £ af hvardera parten, i detta fall naturligtvis staten och jordegaren.
Domkyrko-kommissionen i Westerås i underdånighet gjord samt af Westerås stifts Konsistorium till Kongl. Majit insänd och förordad ansökning om aflåtande till Rikets nu församlade Ständer af nådig proposition angående samma statsbidrag, som motionären begärt för de i motionen uppgifna reparationsoch byggnads-arbetenas utförande; varande denna underdåniga ansökning, jemte dertill hörande handlingar, sedan förevarande fråga, genom den derom väckta motion, blifvit Rikets Ständers pröfning underställd, öfverlemnad af Kongl. Majit 8 Stals-Utshollcts Utlåtande N:0 23S. till Stats-Utskottet, för att vid densammas behandling komma under öfvervägande. Då den Stats-Utskottet sålunda tillställda underdåniga ansökningen innefattar hufvudsakligen enahanda framställning rörande ifrågavarande ämne, som den motion, för hvars innehåll Utskottet nu redogjort, anser sig Utskottet endast behöfva tillägga nedanstående, ur de ansökningen åtföljande handlingarne hemtade, upplysningar, angående det gemensamma föremålet för denna ansökning och Biskop Fahlcrantz's motion. Uti det af Arkitekten P. J. Ekman, efter dertill erhållet uppdrag, i Juni ,1856 uppgjorda samt af Domkyrko-kommissionen åberopade och dess underdåniga ansökning bilagda förslag till nödvändiga reparationer och förändringar å meranämnde domkyrka, äro kostnaderna för dessa arbetens utförande beräknade att uppgå till ett sammanlagdt belopp af 41,584 R:dr 32 sk. B:ko; och har Öfver-Intendents-embetet, uti deröfver infordradt underdånigt utlåtande, anmält: att, vid verkställd granskning af detta förslag och dertill hörande ritningar, ingen anledning till anmärkning förekommit emot kostnads-beräkningarne och de föreslagna förändringarne; dock hafva vissa, i förslaget och ritningarne angifne, detaljförhållanden ansetts, utan betydlig tillökning i arbets-kostnaden, kunna, genom några anmärkningars iakttagande, vid utförandet erhålla ett värdigare och prydligare utseende samt medföra större ändamålsenlighet.
"Hvart då?" sporde Erik, något öfverraskad och synbarligen nyfiken. "Det får du väl höra någon gång, förrädiske kavaljer." Jenny helsade med solfjädern och försvann leende i uppgången till den våning hon bebodde tillsammans med tanten, den femtiåriga fröken Agatha Stråle. Den sistnämda damens broder, häradshöfding Jakob Stråle, var de två kusinernas morbror samt den faderoch moderlösa Jenny Bertrams förmyndare. Han var en af Sverges berömdaste sakförare samt en ganska välmående och jovialisk gammal ungkarl. Då man frågade honom hvarför han icke velat gifta sig, svarade han skämtsamt: "att han alltför mycket älskade rättvisan för att, genom ett äktenskap enligt svensk lag och sed, vilja beröfva en qvinna hennes frihet." Till denne sin morbror begaf sig nu Erik för att taga afsked och tillika möjligtvis få veta något om Jennys resplaner, hvilka intresserade honom mera än han ville erkänna inför sig sjelf. Han hade nämligen hittills på de flesta af kusinens och tant Agathas talrika resor utrikes varit deras manliga följeslagare och kände sig liksom litet stött deraf att denna gång vara alldeles förbigången samt icke ens ha fått del af målet för den tillämnade resan. Men morbror Stråle var i denna punkt förbehållsam. Han tog ett hjertligt afsked af sin systerson; om Jennys resplaner gaf han leende blott den förklaring att hon denna gång ville resa "inkognito", tilläggande derjemte i ganska allvarlig ton: "Jag kan inte ogilla Jennys beslut och jag önskar den präktiga flickan all framgång i utförandet af sin mycket egendomliga idé, men jag har lofvat tystlåtenhet och inte ens tant Agatha känner Jennys afsigt i hela dess vidd; det är imellertid frukten af ett moget öfvertänkt beslut." Detta meddelande kunde naturligtvis blott stegra ung Eriks nyfikenhet. Han trodde sig känna Jenny och hennes egendomligheter och förutsåg i andanom något besynnerligt påhitt. Men hvad var hennes plan, hvart skulle nu resan gälla? Till Schweitz's, Skotlands eller Norges fjell? Dem hade Jenny ju besökt förut; nej, det var bestämdt någonting alldeles splitter nytt.
Brasan hade brunnit ner, men rummet såg varmt och hemtiefligt ut i skenet från den glimmande kolhögen. » Är det inte underligt, » hviskade hon, medan de stodo lutade öfver barnet, » att fyra trånga väggar kunna rymma så mycken lycka? » » Här inne har jag allt, hvad som är mig kärt i världen, » sade han sakta och tryckte hennes hand. Plötsligt rätade han upp sig. » Stackars mamma — jag glömde henne! » » Du kan väl inte hålla af henne lika mycket som af hustru och barn? » Återigen kom det något skarpt i hennes stämma. » När Albert blir stor en gång. Tänk, om du då inte har mer än honom? » Hon såg förskräckt upp i hans ansikte. » Och dig! Tala aldrig om, att du. att du. » » Se så, gråt inte! » » Det blir alltid ledsamheter, bara du talar om svärmor, » fortsatte hon med en snyftning. » Har hon inte allt hon kan önska? » » Hon har mistat mycket. Tycker du, hon ser lycklig ut? » » Hon har väl varit det en gång. Nu är hon ju gammal och kan inte begära att ha roligt. » Den lille rörde sig oroligt i sömnen. Thyra lade täcket till rätta, föll på knä och började sjunga en vaggvisa, medan Hugo stod bakom med ögonen fastade på hennes mjuka, behagliga gestalt, guldglänsande hår och vackra profil. Ett ögonblick syntes han tveksam, så smög han sig ut på tåspetsarne för att ej väcka barnet. * * * Inne i gårdsrummet satt en gammal kvinna med blekt, färglöst ansikte. Dragen voro ädla och rena, men vissnade och illa medfarna efter den långa, fruktlösa kampen mot tid, ålderdom och bekymmer. Dräkten var helsvart, det grå håret stack fram under den hvita spetsmössan, och de förr så lifliga ögonen skyddades af ett par ljusgrå konserver. Kring munnen låg ett drag af lidande. De skrynkliga händerna arbetade med nervös ifver på en barnstrumpa, men sjönko emellanåt ned overksamma, medan den gamla tänkte på hvad som var — men ändå mer på hvad som varit. Tidningen låg oläst framför henne. Hon hade varit ovanligt verksam. Nu hade hon intet att sköta — ingen behöfde henne längre — och ändock måste hon lefva.
Efter besvarande af de gj >rda anmärkningarna, förmäler sig Utskottet äga full anledning att ej frångå sin förut i detta ämne fattade mening; tillkänna gifv^andes tillika, att Utskottets första Betänkande blifvit af Borgare-samt BondeStåndsn afslaget. 3:0 Fran ÖeconomieUtskottet, af den 24 Juli, i anledning af väckt fråga om medels vidtagande till vinnande af en skyndsammare Postgång inom Riket m. m. Utskottet föreslår, att hos Kongb Majit i underdånighet måtte anhållas: 1:0 att, sedan Herrar Landshöfdingarne blifvit hörde och fullständiga undersökningar föregått, Kongl. Majit täcktes i Nåder så lämpa, att Posthemmanen måtte förläggas så nära intill de allmänna Landsvägarna som möjligt är; och 2:0 att Kongl. Maj:t i Nåder matte genom Öfver - Post - Directionen låta vidtaga så kraftiga mått och steg, att allt obehörigt dröjsmål under Posternas färdande mellan PostContoiren och allt uppehåll med Postens utdelande och expedierande vid dem måtte förekommas; * hvilket afseende vederbörande kunde undfå nådig befallning, att hålla alfvarsam hand deröfver, att icke allenast de för dröjsmål utöfver Den 27 Juli e. m. >551 förelagd tid uti Kongl. Canzli-Styrelsens och Kongl. KammarCollegii Kungörelse den 24 April 1812 utsatte böter för Postförare och Postiljoner alltid, vid inträffande försumlighet, utkräfva?, utan ock att sistnämnde personer, vid passerandet genom Städerna, tillhållas att ovilkorligen bläsa i Posthornet ifrån ankomsten lill Tullen ända till PostContoiret, äfvensom derifrån intill andra Tullen, på det en hvar må kunna blifva i tillfälle, att iakttaga huru länge Posten varit å PostContoixet uppehållen, äfvensom huru lång stund förflutit ifrån hans ankomst dit och till Brefvens litlemnande. Anseendes
Allt hvad man åsyftat i afseende på ulländnings befordran till embete eller tjenst, hade varit vunnit, om § fått denna lydelse: ”Konungen äger alt i Statsrådet utnämna och befordra infödde Svenske män der sådana hittills ägt rum; vare likväl Konungen obctaget att uti vetenskapliga och militära embeten nyttja utländske män commendanter i fästningarne.” Stadgandet om naturalisationen hade kunnat blifva en särskild §, hvilken, för alt ej störa numerordningen, lämpligen kunnat bli den 115:de; hvarigenom det, sunn rörer utländning hade sist i grundlagen förekommit. Denna § hade då kunnat erhålla följande lydelse: ”Utländsk man af protestantisk bekännelse, som varit inom riket tio år bosatt, samt mantalsoch skattskrifves och hvars förbindelse lill främmande makt, efter allagd trooch huldhetsed åt Sveriges Konung, före de sednasle fem åren upphört, njute enahanda rättigheter med infödd Svensk man, dock utan att kunna till vissa embeten och tjenster befordras, pä sätt i 28 § är stadgadt.” 2 II. 31 2}2 Den 7 September. Jlin mening ur likväl ej att vilja föreslå något sådant. Jag liar blott genom det anförda sökt visa, alt det nu förevar, grundlagsförslaget är systemlöst författadt och ej bör antagas. Hr von Hartmansdorff: Äng.: Jag anser det vara rätt, alt Const.Ulsk. velat införa ett stadgande, som för närvar, saknas, och genom hvilket tillfälle lemnades Konungen att naturalisera främlingar. Men jag anser likväl det framlagda förslaget, sä till redaction som innehåll, vara misslyckadt, och derföre icke böra antagas. Det heter nemi : ”Utländsk man af protestantiska bekännelsen, som varit 10 år bosatt inom riket samt mantalsoch skaltskrifven, och hvars förbindelse till främmande makt, efter aflagd trooch huldhetsed åt Sveriges Konung, före de sednaste 5 åren upphört etc.”
(Hon kastar blommorna ut genom fönstret, tar fågelburen och ämnar gå ut). OLOF. Christina, kära barn, förlåt mig! Du förstår mig inte! CHRISTINA. Alltid samma du förstår mig inte! O, nu vet jag! Jag blef så brådgammal det der ögonblicket i sacristian, att jag blef barn på nytt! OLOF. Kära vän, jag skall se på dina fåglar och jollra med dina blommor. CHRISTINA (bär undan buren.) Åh nej! Det är slut med joller nu här skall bli allvar; var inte rädd för min bullrande glädje, den var blott gjord för din skull, men eftersom det ej passar dig och ditt allvarliga kall, så (Hon brister i gråt.) OLOF (tar henne i armarne och kysser henne.) Ghristina! Christina! Nu har du rätt! Förlåt mig! CHRISTINA. Olof, du gaf mig en olycklig gåfva då du gaf mig friheten, jag kan icke sköta henne! Jag måste ha någon att lyda! OLOF. Det skall du få; men låt oss inte tala mera härom. Nu gå vi till bords, jag känner mig rätt hungrig! CHRISTINA (gladt). Kan du verkligen vara hungrig! (Ser ut genom fönstret MÄSTER OLOF - och gör en rörelse af häpnad). Gå du, Olof, jag skall strax vara efter, jag vill städa litet först. OLOF (går). mig! Låt mig inte vänta så länge som du fått vänta på CHRISTINA (sträcker händerna som till bön och ställer sig för att genom dörren åt gatan). (Paus). MODERN (inkommer, går förbi Christina utan att vända sig om). vänta någon som skall komma Är mäster Olof hemma? CHRISTINA (som gått emot henne med vänlighet, stannar först häpen sedan anslående samma ton som modern). Nej! Behagar ni sitta skall han komma snart. MODERN. Jag tackar! (Sätter sig.) (Paus). MODERN. mig! Ge mig ett glas vatten! (Christina betjenar henne) Lemna CHRISTINA. Som husmoder är det min skyldighet hålla eder sällskap. MODERN. Jag visste inte att en prestmans hushållerska kallade sig husmoder! CHRISTINA. Mäster Olofs hustru är jag inför Gud!
Sevill/ungs-Utskottcls Betänkande 3 N:o 3z. 3 Bestämma de förändringar i Kongl. Förordningen den i4 November 1835, sorn, till följd af hvad här ofvan föreslagits, blifva af nöden. Stockholm den. i3 November 184,0. Reser va tio ner; Af Herr Grefve Posse: ”Emot Höglofl. Utskottets beslut att förhöja »tämpel-afgiften på kort, får jag anmäla reservation, då jag anser denna förhöjning endast komma fabrikanten och ej eonsumenten till last — samt dessutom tror Staten fullkomligt få ersättning för den ökade kostnaden genom den nogare controll, som nu är föreslagen. Äfven får jag reservera mig emot det fattade beslut, att hvarje kortlek, sorn till salu utbjudes, bör uti stämpladt papper vara inlagd, jag tror det bordt heta hvarje nyt eller obrukad! kortlek, som säljes, bör uti-sådant convolut vara inlagd. Det ar en känd sak, att handel äfven sker med gamla kort, och då omslagen ej mera. än en gång kunna begagnas», bl ifver ju genom denna föreskrift en fördubblad utgift pålagd. Då stämpel äfven är på korten tyckes derigenom faran för missbruk vara undanröjd”.. Af Herr Billberg-.: ”Mot Utskottets beslut att öka be vi Ilningen å spelkort ifrån 6 till 8> sk. för hvarjelek * får jyg, anmäla min reservation: dag har icke kunnat för min egen del inse något giltigt skäf till en slik åtgärd, och har förgäfves uppmanat den majoritet, sorn nu åstadkommit beslutet, att uppgifva något sådant. Summan af hvad som blifvit sagdt, är att ”denna bevillning vöre en indireel beskattning, som icke drabbade någon annan än den, sorn förbrukade korten, hvilken åter gerna kunde och borde betala, samt att ett sådant tillfälle att förskaffa Staten ökade intrader, icke finge förbises;” mea denna argumentation kan jag för min del icke godkänna.
»hvem rår om de sköna hästarne, som J vakten?» Svennerna genmälte: ’de höra till jätten.’ Då sade hunden: »om en stund kommer konungen farandes här fram. Då skolen J säga, att hästarne höra till den unga prinsessan, som åker vid hans sida. Om J det icke gören, vill jag rifva eder så små som kol.» Svennerna lofvade säga som hunden hade sagt, och Prisse lopp fram, intill dess han kom till några män, som vallade oxar på en grön väg. Här aflopp allt på samma sätt. Likaledes ock med några herdar, som vaktade getter i skogen. När så konungen for förbi, och hörde, att all denna herrlighet tillhörde den unga prinsessan, blef han mycket förundrad, och tänkte att hon väl måtte vara den yppersta konungs dotter. Fram emot aftonen kom hunden till ett slott, som stod på gull-stolpar, och var långt fagrare än någon man rätteligen kan fatta. Han gick så in, och sporde hvem som rådde öfver det sköna slottet. Folket svarade att det hörde till jätten. Då sade hunden: »om en stund kommer konungen farandes här fram. Då skolen J säga, att slottet tillhör den unga prinsessan, som åker vid hans sida. Om J det icke gören, vill jag hacka eder små som mjöl.» När tjenarena förnummo sådant, räddes de för sina lif, och lofvade hörsamma hundens befallning. Konungen och hans följe blefvo nu emottagna på det aldra präktigaste, och undfägnades med kostelig mat och dryck. Men Prisse höll sig utanföre vid borg-porten, och aktade uppå att jätten skulle komma hem igen. När det led emot morgonen och alla lågo i sin sömn, vände jätten hem utur skogen, och klappade på borg-porten. Men hunden hade förvandlat sig till en bulla, och satt i nyckel-hålet, så ingen kunde slippa in. Då ropade jätten: »låt upp, och släpp mig in!» ’Nej,’ svarade hunden, ’du kommer icke in, förr än du hört huru jag blef till en bulla. Först kasta’ de mig i en graf, så växte jag upp som ett strå’
Man kan ~ t i l Syvende og sidst, satta saken på dess spets och säga, att vilja qvinnorna söka en så riklig användning son) möjligt för sina krafter, men ' möta motstånd h o i männen, som frukta, att det kommer att arbetas för mycket, s5 kan ju förIiållandet vandas om. Det fins tillräckligt med manliga individer, som icke önska ' att arbeta; låt dem bli underhällna af qvinnorna! Att - tvinga menniskor att ingenting göra, ar ju dock orimligt, så länge det fins s i minga, som man maste tvinga att göra något. I längden behöfver samhället qvinnornas arbetskraft. De flesta qvinnor arbeta ju också. Men hvad männen särskildt frukta ar, att qvinnorna skola upptaga platser för dem, g5 in i de förvarf, dzr mannen vilja vara ensamma. Satsen: wflytta dig, så att jag kali fä platsw (nôte-toi que je m ' y mettew) vilja männen förbehålia sig för livakandra inbördes, i iiödfall för qvinnorna inbördes, men den förargar dem, begagnad af qvinnorna gent emot mannen. Hvad koninier d5 att inträffa, om qvinnorna, dels frsn de klasser, der de nu icke fullt ut taga del i arbetet, gripa in i produktionen, dels frin samtliga arbetande klasserna söka större utbildning, så att de också kunna konkurrera med männen i de niera qvalificerade förvärfven? I så fall kommer antagligen en. stor del af de qvinnor. som nu söka arbete i de rent elementara förvarfven (de förvarf, som krafva blott ringa eller ingen fackbildning), att söka mer qvalificerade arbeten (de förvarf, för hvilka facltbildning ar nödvändig). Beträffande de elementära förvarfven, kommer följden häraf knappast att bli den ' att det blir brist på arbetstillg5ng, ty den lägsta arbetsklassen kommer, åtminstone i de gamla samhällena, beständigt att rekryteras gcnom födelseöfverskottet, - så länge man icke vagar rakna med en regelbunden och reglerad utvandring till de stallen och de nya samhällen; der det rader brist på sådan arbetskraft.