Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständer, att hos Kongl. Majit i underdänigbct anhälla, det alla för Kronanräkning stämplade Ekar ä sädane Hemmans-ägor, där Äboen är Jordägare, möga, inom 1812 ärS flut, antingen för Kronans räkning sällås eller ock, där be ej för Den 6 September. iy§ för betz behof äro ersorderlige, genom allmänna Auktioner till StatS-CossanS förmän föryktras: att efter den tiben alla Hemmans - ägare mä äga fri disposition och ägande rätt till deras Ckeskogar, dock att äldre Författningar om Ekebarkens samlande mä fbrnyas och förbättras. Pä Krono - och BoställS-jord torde hushällningcn med Ekeskogen böra förblifwa under Krono. Betjeningens wärd, pä samma fot som 1805 ärs Kongl. Skogsordning stadgar; bock att till mer upmuntran för wärdén af desse träd, äboerne mä sättas i ätnjutande af den wid samma författning bifogade Taxas fulla belopp. 7:0. Akt hwad oftanämnde författning innehäller om masteträd, spiror och storwerksträd, mä fbrblifwa wid de deruti kemnade föreskrifter. Z:o. Som med full ägande rätt naturligtwis följer fri dispositions - och sörsälgningS-rätt; sä ansäg Utskottet nödigt, att de §§, som stadga om Sägningar, BräderS och Tiwbers försäljande, Tjärubränning och Barktagande samt om Swedjande, ej hädanefter mä lämpas till de Hemman och lägenheter, af hwilka innohafwarcn är ägare; men att de i anseende till Kro, no - och Boställs-jord, böra förblifwa oförändrade. yto Att till förekommande af Swerkan ä skog och i synnerhet ä planteringar, nägra föreskrifter i betta fall, ledande till lätthet i bcwiSningcn deraf och säkerhet för ägaren, mäga stadgar.
– Men det oaktadt nödgas vi bekänna, att hufvudkällan till hans motgångar, de verkliga orsakerna till hans alltmera betryckta ställning, måste sökas – inom honom; och endast der. Vid den tidpunkt, då han stod på höjden af sin vittra ära, ville hans vänner, att en samling af hans skrifter, på ett värdigt sätt, skulle utgifvas till hans förmån. En hans gynnarinna, Fru Fougt, sjelf litterärt bildad och ägarinna till det Kongliga Boktryckeriet, var till detta utgifvande beredvillig. Outredt synes vara, huru det tillgick, att saken råkade i en annan Förläggares händer. En offentlig strid fördes derom; i hvilken hans vänner ej lyckades fullt befria hans efterrättlighet från en tvetydig skugga310. Gifvet är, att en helt annan upplaga, än hans vänner önskat, utkom (1788, 1789), vanställd af mångfaldig felaktighet i redactionen; äfvensom, att han af denna upplaga skördade en ganska liten ekonomisk fördel. Lika visst är, att han i alla fall ej kunde lefva af det, som han författade. Förläggarne gåfvo i den tiden än mindre honorarier, än de göra nu; och de minsta åt Skalder. Under det alla Sveriges landsändar nu genljudade af Lidners namn, var således hans enskilda belägenhet lika torftig och tryckande, som förut. Han måste lifnära sig medelst grafskrifter och andra tillfällighetsrim, jemte något nytt skolmästeri; hvarunder han skref till Schröderheim: Här täres jag i qvalens sköt; Kring hjertat ovant blodet gäser; Min enda spis är vattengröt, Och Bibeln jag för pojkar läser. Föröfrigt hemsökte han flere af Konungens vittra gunstlingar, men i synnerhet Schröderheim och Rosenstein, med bref på bref, i hvilka han bestormade dem med böner om hjelp, om recommendationer, lån, allmosor; än på prosa (såsom till Rosenstein), än på vers, eller blandad prosa och vers (såsom till Schröderheim och Zibet).
Om förändring i förwaltningen af de, till understöd för Göcheborgs Gymnasii ungdom, donerade sä kallade Hwitfeldtska Godsen. §. 17 I enlighet med 105. §. Reqerings.Formen och 29. §. Riksdags Ordningen har Märt Constitutions Utskott äskat de i Stats.Rädet förde Protocoll, samt dem gemmläst och granskat. Dä Constitutions-Utffvttet funnit ingen anmärkning wid dem äga rum, hafwe Wi ansett, i stöd af den 76. §. Riksdags Ordningen, all an. swarigbet för Stats.Rädets Ledamöter, Föredragande och Konungens Rädgifware i Commando-Mäl för utökningen af deras Embeten, intill den dag detta nu till ända lupna Riksmöte börjades, haswa upphört. Li. Den 12 Nowember. Z65 Likaledes har den af Otz, enligt 10Z. §. Regerings-Formen, utsedda Nämnd röstat öf. wer den frägan, om alle Högsta D mstolenS Ledamöter äga Riksens Ständers förtroende, och böra wid deras syster bibr.hällas, hwilken med Ja blifwit beswarad. §. 18- Jemlikt Regerings Formens 96., 98- §. §. samt Riksdags. Ordningens 6z. §. hafwe Wr utsett och förordnat Wär Justitie Ombudsman, och den Man, som » händelse af hans afgäng bör honom i Embetet efterträda.
Jag hade derföre ämnat, när vi komma till den delen af Utskts förslag, som angår grundlagsfrågors behandling, hemställa, att hvarje förvaltnings-chef måtte föredraga dem, som röra hans departement, och alt endast sådana, hvilka ej kunna anses tillhöra något visst, såsom t. ex. frågor om representationssättet m. fl., måtte föredragas af Just.ministern, emedan han, såsom lagkunnig, bör hafva den största formella urskilining och kännedom af Rikets författningar i allmänhet och således vara till denna befattning den lämpligaste. Jag kan således icke helt och hållet instämma i Biskopen af Wingårds reservation. För min del befarar jag, att alla de särskilda meningar, som i denna fråga blifvit yttrade, icke kunna tillfredsställas på annat sätt, ån att Hr Gr. o. Landtm, benäget tillåter, att vid denna fråga, likasom vid den föregående, vi få företaga ett ämne i sender, hvarigenom Ståndets tanka lättare änhemtaS och vi snarare hinna till ett slut. Jag skulle derföre vördsamt föreslå, att Hr Gr. o. Landtm, täcktes först inhemta, huruvida R. o. Ad. för sin gemensamma tanke förklarar, att högsta åklagaremagten bör genom chefen för Just.- departpmentet utöfvas, och att vi sedan må komma till de öfriga frågorna. ii a *3 9» Den 6 Octo ber f. m. Frih. Åkerh jelm : Medan discuss.ionen livälfver sig kring denna punkt, anhåller jag alt fä yttra några ord. Oin med benämningen Statsminister man förstår en embetsman med ett kall af högsta vigt och en vidtomfattande verksamhet, skulle jag tro, att denna benämning, tillämpad pä den, som är chef för utrikes ärenderna, och Jin, sorn är chef för hela lagskipningens gång inom landet, är med skäl begagnad. Sådant har hittills varit iakttaget, och om det ej är alldeles nödvändigt att borttaga en benämning, hvarvid begreppet redan fästat en sådan betydelse, samt då hvad Hr v. Hartmansdorff yttrat, synes utgöra skäl för denna benämnings bibehållande, skulle jag tro, llt det ej vore olämpligt att bibehålla den.
Såsom lön för ytterligare en Ingeniör, hvars hufvudsakliga åliggande skulle blifva att med sitt biträde tillhandagå Landtmäteri-sekreteraren och Landtmäteri-fiskalen, har E. K. Maj:t begärt ett belopp af 1,200 R:dr, att i staten uppföras i stället för nu „till skrifvarebiträde vid Kontoret, anslagna 1,000 R:dr. Uti ofvanåberopade memorial har Öfver-direktören i afseende å denna fråga anfört, hurusom Landtmäteri-sekreteraren och Aktuarien redan länge haft stort 4 Expedition*;- UIsko Hets Förslag till underd. Skrifvelse, iV:o -14.9. behof af arbetsbiträde, utan att någon sakkunnig person dertill kunnat erhållas för ens hela det „till gratifikationer åt e. o. tjenstemän och vaktbetjente“ anslagna belopp af 1,000 R:dr; och som äfven Landtmäteri-fiskalen borde undfå biträde vid åtskilliga bokförings-göromål, hvarigenom han skulle kunna odeladt använda sin tid på ämnen af större vigt, deribland arfvodesräkningars granskning, när sådant erfordrades, har Öfver-direktören ansett berörda anslag böra höjas till 1,800 R:dr eller ock ett motsvarande belopp uppföras såsom lön för ännu en Ingeniör, med skyldighet att lemna ofvanberörda arbetsbiträde. I sammanhang härmed har hos Rikets Ständer blifvit anfördt, hurusom erfarenheten ådagalagt, att landtmäteri-arfvodestaxan ofta blefve, till stort mehn för jordegare, af Landtmätare origtigt tillämpad, och att i följd häraf det vore afvigt att Landtmäteri-fiskalen, hvilken genom E. K.
Allra: minst kan Dagny liimna sidans uttalanden opisktade, om hon vill fylla sin uppgift shsom den tanlraiide kvinnans målsman inom pressen. ' ' s Den ifrågavarande ' afhandlingen har till öfverskrift: Il~ (uirznccns slti7ctZ~f i non~icdt ocJb sju7cligt tillst6nd s, och i dess tredje hiifte förekommes .ett kapitel om den Mnliga Iiarak teren eller, s&amp;soin f örfattaren siirskildt betecknar uttrycket: » 7winnans andliga slia2&amp;~nne och ~zcrtzcrn. Förf. framst&amp;ller hiir p i ett kortfattsdt, men t&amp;ligeu inkonsekvent sätt en del kvinlige iigenskaper och dessas olikhet med motsvaraiide agenskaper hos mannen. Härvid lcunde nog vara iitskilligs anmsirkningar att göra saviil för soni emot förf: ns åsiLi-er, men har liimna yi allt detta isido för .att uteslutande sysselsiiha oss med förf: iis uttalanden om den. 7cz.&amp;ipii fåflingan i dess förhillsnde till kviauans uppgift. LE ' tifangaiiw, sager förf., » har en djup grund i kvinnans naturliga skaplynne. Den grundar sig p&amp; hennes behof att behaga och pal hennes naturliga skönhetssinne: K2; imzci~s qyj$ är att genom de yttre Gge ?is7~cq~ev1~a, s7; öjz7iet ocJ~ belurg, d~) " agc till ~, 112m2ne12. g Det tir db tij %en henrm ~) " att (: gl~et, ja 1112: I; t: citt. pi bast (% satt fi.&amp; ?vjcc clettci syfte genom sin 7ilädse1, shia pyclunde~; .sitt skick och heln sk? tqq~tl-tidnmde.
Den stora prisskillnaden mellan Svensk och Engelsk plåt framkallas ej endast af det nuvarande förbudet, utan måste stå i direkt förhållande till det olika priset mellan Svenskt och Engelskt tackjern. Våra plåtfabriker tillverka en utmärkt vara och gå med stora steg framåt; det synes då obilligt alt icke medgifva dessa ett skydd, jemförligt med det, Utskottet trott sig böra tillstyrka för öfriga näringar. Jag anser således, att tullsatsen borde för den gröfre sorten höjas lill 4 R:dr Banko och för den tunnare till 4 B:dr 24 sk. pr skeppund, hvilket ungefärligen motsvarar 15 proc. af varans värde. 86 Bevillnings-Utskotlets Betänkande, N:o 3. 6:0. Tackjern. Utförsels-tullen härå är af Utskottet bestämd till 1 R:dr Banko pr skeppund. Den borde, enligt mitt förmenande, höjas till 1 R:dr2isk. pr skeppund, såsom ett högst behöQigt skydd mot den för hela -vår jerntillverkning så ytterst farliga förfalskningen af Svenska stångjerns-stämplarne. 7:o. Malm. Utskottet, som ganska välbetänkt öfverallt föreslagit förbudens borttagande, har i denna punkt frånträdt sin grundsats, och export-förbudet å malm qvarstår ensamt i tull-taxan, troligen som en påminnelse om den lyckliga tid,! då det der räknade hundradetals medbroder. Otroligt är väl, att Utskottet, med en föreslagen utförsels-tull af 1 R:dr 16 sk. Banko pr skeppund, kunnat förmoda en så betydlig malm-export, att Svenska jernbandteringen derutaf skulle hotas. Om än Gellivara-verken i en framtid af Engelsmän inköptes, och i stort drefvos, samt denna ödemark sålunda förvandlades till en rik och välmående trakt, ser jag deri ingen riksolycka, och vågar tro, det våra bruksegare kunna lugna sig, äfven om Gellivara-malm till England utfördes med en transportkostnad af minst 6 å 7 R:dr Banko pr skeppund. Bräder och Plank af furu och gran. För dessa har Utskottet fortfarande föreslagit tullfrihet.
Jag skulle vara nöjd med detta förslag, om ordet »plenidag» utbyttes mot endast • »dag», så att meningen blefve den, att yttrandena skulle vara färdiga påföljande dag. Detta är en ganska ringa skillnad mot hvad som blifvit föreslaget, då det ju ofta händer, att plena hållas två eller flere dagar å rad. Jag anhåller om propos. på bifall till Utsk:s förslag i denna punkt med denna förändring. Den 18 November. 137 Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder endast hade yrkats bifall till Utslets hemställan med den förändring, att ordet plenidag utbyttes emot ordet dag, framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan oförändrad, hvartill svarades många ja, blandade med nej, och sedermera propos. på bifall dertill, med utbyte af ordet plenidag emot ordet dag, då svaren utföllo med många nej, jemte åtskilliga ja; hvarefter och sedan propos. på bifall till Utsk:ts ifrågav:de hemställan oförändrad ånyo blifvit gjord samt med många ja jemte åtskilliga nej besvarad, Hr Gr. o. Landtm, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. U t sk: t s sednare hemställan. Frih. Raab: Ehuru jag icke vidare vill väcka något förslag i detta ämne, som tycks så litet intressera R. o. Ad., kan jag dock icke underlåta att yttra några ord äfven i anledning af denna sednare punkt af Utsk:ts Utlåt. Den af mig föreslagna tidningen har icke något annat ändamål, än att, genom den inkomst den skulle inbringa, minska kostnaden för tryckningen af prot:ts tryckning. Hvad jag hufvudsakligen afsåg, var att yttranderna skulle genast uppsättas och öfverlemnas till tryckning, hvarvid ett korrekturark skulle blifva tillgängligt åtminstone för talarne sjelfve till lättnad vid justeringen, och såsom ledning för tidningsreferater.
Utjorbar od) urfjällar, forn ej äro i hevmau?värbet inbegripue, anfe?, efter bera? bcffaffeul)et, lifa meb annan jörb. 8- 20. p-ör kronohemman famt alia antra haiman odi lägenheter, fritta innes hafva? meb åborätt, böra åbeerne erlägga cnabanba bevillning, font vöre be fjclfve egare. sftboer, forn befitta jevman lif?tib?;ftäbja, erlägga bevillning få Utom benna bevillning efter egenbom?vävbet, fontina nebaniiämube förut erlagbe utffplbcr, fåfotn af grnnbffatt? natur, att för rante I t tt t tt g § Befttttnett rufitfcufWäugb oct) forbeBof t bet Sätt, ber cgenbomcit är Betagen. ©enna afgift ttpplför tilt tolften, bå rttfhttitgcit uppfätteS, od) eger tcfc rum för 0ätc3 Itta ttteb attbra itärntafl Belägna fyrätfe^cimitaitr tncb lftutlfa be funna jcmföraB, ntcn för utfocfnc 0rätfe S£re ftttgc ©c 9ttfsbaler 0crton 0fttttngar fantt t <§>attanb od) SotfitB Sätt ©e ÖttfBbater (Stftua 0fitttngar Sattco, aftt efter Bett mantal, oct) t (tfa förffätlanbe för mtttbre ftcinntanBbctar. 5'ör 9tå •<yör färffitbt ffatttagbc ©matmar od) Sägctitfeter af fyrätfe 2,3. fyör be ^ofts oct) SotB
Då nu dervid tillika tages i beräkning att mången gång en hel familles välfärd kan genom dylikt förfa-, rande alldeles förstöras , helst om den olagligen fordrade, sedan hans tillgångar förut blifvit medtagne , dömdes att träda i bysättningshäkte innan han ännu kommit i tillfälle att genom långsam och kostsam rättegång ådagalägga bedrägeriet och få sitt åter , hvilket senare dessutom blefve omöjligt i fall tillgång hos bedragaren saknades, funné Herr Rosenqvist sig böra föreslå, att ofvanherörde lagrum måtte erhålla följande lydelse ’’Fordrar någon hos Konungens Befallningshafvande eller Domaren den gäld, han kan öfverbevisas hafva afvetat vara gulden , löte fulla beloppet af det han salunda fordrat. Dar svarandens egendom tillika blifvit utmalt och försåld, eller han i bysättningshäkte inmanad , ersätte sökanden fulla skadan och bote den fordrade summans sexdubbla belopp, eller, i brist deraf, arbete å någon Kronans fästning från ett till fem är, allt efter som svarandens skada och förlust vara kan. I hvilkendera händelsen sorn helst , skola böterna, ther the utgå LagUtskottetx Betänkande. N;o l» vara mälsegarens ensak , och sökanden skyldig att oafkortadt ersätta svaranden all den kost• nåd lian visar sig hafva pä sin rätts försva~ rande användt.,i Detta förslag jemte de skäl, som till stöd derföre blifvit anförde, har Utskottet öfvervägat. Utskottet har dervid, hvad angår den del af förslaget, som afser de nu stadgade böternas förhöjning från halfva till hela värdet af det fordrade, tagit i betraktande, att det ansvar, hvars skärpande sålunda yrkas, är lika med det, som lagen på andra ställen utsätter för brott af enahanda natur och beskaffenhet med det ifrågavarande, det vill säga för sådane, som bestå uti sanningens uppsåtliga döljande och förnekande eller vetterligen falska uppgifters meddelande, i afsigt att derigenom tillegna sig elle söka åtkomma annans egendom. Så är t. ex. i 10 Cap. 6 11.
Framfarne Konungar hafwa wid hwarje Riksmöte med ömhet och wältalighet föreställtsine trogne undersåtare - 43o Den 26 Julik. re Rikets behof, och af dem äskat medel til behofwens fyllnad. Den goda Nationen har alltid warit färdig at upoffra yttersta stärfwen för at wisa sin fosterlandskänsla och undersätliga tilgifwenhet med et alltid förenadt hopp at medelst dest upoffringar återföra en stadgad ordning och säkerhet uti Rikets finander, til beredande af sållare tider för sig, barn och efterkommande. I ordets högsta bemärkelse war denna princips gällande wid Riksdagen i Norrköping är 1800, större upoffringar lära idäl alldrig frän Nationen utgätt, och mer bedragen lärer knappast häfdetecknaren kunna wisa at Nationen nägonfin blifwit. En Bewillnings-Förordning, fanste ej nog tydeligen ffrifwen har undergätt de besynnerligaste förklaringar och anmärkningar, det förskär sig, alltid til ffattdragarens förlust, nog längt gängit med handhafwanoet af en bestattningslag, da den liksom nekat den fattige uslingen rum pä jorden. Den goda men. niffo-wännen har kl straff för ömandet af likars nöd, da han af barmhertighet lemnat en sadan plats pä fina ägor, mäst utan skonsmål betala hwad frän armodets usta hydda ej kunnat utgå. Efter sädan härd behandling, och dä wi likwäl äro förde til den punct pä mistLdets wida fält, som wisar ost de grufligaste mälningar för framtiden, och den som har barn och älskade efterkommande lärer wid betraktelsen häraf ingalunda kunna finnas känslolös. Högtärade Mebröder! ingen af Eder lärer finnas, som ej känner allmänna misttankan pä Den 26 Julik. 4Zr pä redligheten af förwaltningen af Le ofantlige medel som dels af land och städer utgätt, dels Kronans öfrige tilgängar frän andre werk, som alttid med påökning blifwit uttagne.
Revisorerne hafva deraf inhämtat, att denne Fond, om hvars disponerande Riksens Ständer vid sista Riksdagen afiutit underdånig skrifvelse den q 3 Junii 1 8 t 8 , eger i Cassa-behållning: Silfver Specie - 1,792:2.- Svenska Bankosedlar contant - 35229:46.7. Riksgälds-Contoirets Obligationer för Disconterne - 18,900. 22,129:46- 7- hvarförutan Fondens tillgång hufvudsakligen består i följande balancerade fordringar hos Kongl. Preussiska Staten, nemligen: Revisorers Berättelse. 27 Återstoden på Loseskillingen för Pommern R:d. 1,<200,000 Preuss. Cour. och andel i KrigsContributionerne under Faitt, i Tyskland 1,193,389 Francs 1 xCent. hvilka fordringar .'ro till Liqviderande forfallne. Och har för öfrigt Räkenskapen hår olver funnits upprättad med enahanda noggranhet som tillforne. Vidare hafva Revisorerne genomsett och granskat de af Committén för Salpetter-Arenderne afgifne Räkenskaper för åren 1817 °ch 1818 > sorn utvisa, att vid sistnämnde års slut denne Fonds behållningar och fordringar utgjorde - R:dr 764,313: 27. 3. samt skulderne „ 379,763: 28- 3* Och som förvaltningen häraf funnits lord i fullkomlig enlighet med derom gifne föreskrifter samt Råkenskaperne upprättade med utmärkt ordning och redighet, så hafva Revisorerne jemväl skolat sådant hos Riksens Höglofl. Ständer anmäla. Stockholm den 14 December 1820. På Hoglofl. Ridderskapets och Adelns vägnar: Joli. Herm. Gyllenborg. G. F. Åkerhjelm. P. Lagerhjelm. J. G. Gyllenkrok. Carl F. Hammarhielm.
Är Skriften brottslig efter det Lagens rum Åklagaren åberopat? Då 15 338 Riksdagen 1812. 2/3-delar af Nämnden eller derutöfver rösta Ja, anses Skriften brottslig, och Domaren äger att med saken vidare lagligen förfara; men i annat fall har han endast att pröfva den tilltalades reconventionstalan; och slutligen att, der Nämnden förklarar Skriften så brottslig, att Författaren gjort sig skyldig till urbota ansvar, Namnsedeln genast bör brytas, hvarefter Justitise-Ombudsmannen ålåge att fordra vederbörandes handräckning till Författarens gripande och insättande uti häkte. Sådant är i korthet det rättegångsoch behandlingssätt, Constitutions-Utskottets Betänkande innehåller, i mål, som angå förbrytelser emot Tryckfrihets-Lagen. Det är i min tanka af mycken betänklighet att i vår Svenska Rättegångs-Ordning, enligt hvilken en anklagad endast genom laga skäl och fulla bevis kan pröfvas förvunnen till brott, införa en Opinions-Nämnd eller så kallad Jury, hvilken utan annat rättesnöre eller annan grund för bedömmandet än sin blotta öfvertygelse skall kunna ansvarsfritt bestämma denna så vigtiga fråga, om en anklagad är skyldig eller ej till det honom tillvitte brott, eller, som detsamma är, om en åklagad Skrift är brottslig eller icke brottslig. Oaktadt all den fullkomlighet, man tror sig finna uti Engelska Lagen och dess rättegångssätt, och det bifall man skänker detsamma, är det likväl min på någorlunda erfarenhet grundade öfvertygelse, att Svenska Lagen fullkomligen skyddar en anklagads oskuld, och att, med betänksamt iakttagande af dess föreskrifter, en oskyldig aldrig bör kunna anses förvunnen till brott.
Jag skall 1111 icke längre uppehålla K. o. A. Jag har efter bästa förmåga sökt framlägga mina åsigter och visa förhållandena och ställningen sådana de liro, och dervid ingalunda erfarit något serskildt begär att måla i för dystra färger. Men jag har också sökt akta mig för alla illusioner, som kunnat på min tafla framkalla någon förvillande clair obscur. Hvad för öfrigt illusioner beträffar, så beklagar jag dem, sorn ej vela hvad sådana vilja säga. För min del har jag. till följe af mitt lynne, lyckligtvis haff dem både under min ungdom och sedan i min mannaålder! De äro ofta under sorgens stunder trösterika vänner; men i statsfrågor, och framför allt i finansfrågor äro de deremot ett högst farligt sällskap, emedan de likna vägvisare, guider, som sjelfva icke känna vägen utan derföre föra oss på afvägar och icke till det af oss efterlängtade målet. Jag har derföre för min del sökt framlägga sanningen, sådan jag funnit den, ty i sådana kritiska ögonblick, som detta, är sådant oundgängligen nödvändigt; och jag har gjort det utan tvekan, emedan jag är förvissad, att finansfrågan vid denna Riksdag aldrig kan urarta till en part ifråga, såsom t. ex. på 1760 talet, utan att vi alla lifligt kämpa och strida endast på det att ur dessa debatter må framgå det rätta och sanna. Jag beklagar hjertligen, om min framställning hos en och annan väckt misshag och om dess syfte blifvit missförstådt, men det gifves tillfällen i lifvet, det offentliga som det enskilda, då en half sanning icke blott iir en svaghet, utan då den till och med uphör att vara en sanning! Äfven detta anförande framkallade bifallsyttringar. Hr Mannerskantz, Carl Axek: Det skulle vara alltför svårt, att här ingå i någon motbevisning af den framställning, som den siste värde talaren nyss gjort. Min tanke är icke nog hastig och mitt minne icke xiog skarpt., för att kunna bibehålla alla de siffror, han upgifvit.
Men ännu en gång får jag den äran förklara, att, ehuru jag ej kunnat dölja den öfvertygelse, jag härom nu yttrat, är jag dock långt i från att i detta afseende begära Återremiss af Betänkandet. Men det är uti utvecklingen och tillämpningen af de , utaf Utskottet antagna grunder, jag trott mig finna några felaktigheter, hvarpå jag anhåller att få fästa Hög. välborne Herr Grefvens och LandtMarskalkens samt Höglofl. Ridderskapets och Adelns upp-, märksamhet. Bland ifrågavarande Jagbackar finnes en Glass, som ligger innom Rågångarne af Kongl. Majus och Kronans Egendomar omslutna alldeles af dessa : Denna Class har Utskottet tillstyrkt skulle lika med de öfrige försäljas, efter den af Utskottet uppgifna method5 der - Den 7 Martii. jyg vid får jag endast anmärka, att genom det så-; lunda tillstyrkta försäljandet, skulle sannolikt en del af dessa, om icke alla, inropas af Enskildte, hvilka således {ingo innom Kgl. Maj:ts och Kronans ägorymd, sådana Lägenheter till full ägo Hvad olägenheter sådant skulle medföra för framtiden, behöfver jag här icke upprepa ; ingen af Ridderskapet och Adeln kan. undgå att känna dem och jag vädjar till hvilken af Ridderskapet och Adeln som hellst, om han med nöje skulle se en annan få tilt full ägo en Lägenhet i hjertat utaf sin Egendom. Samma och enahanda förhållande skulle här tillskyndas Kronans Egendomar, och om Ock man dervid svarar mig, att Arrendatorerne af Kongl. Maj ts och Kronans Lägenheter kunna inropa och med sina innehafvande Arrenden förena dem, så svarar jag, att, vid hvarje Arrendes utgång, uppkommer ändå alltid den af mig befarade olägenhet , ty då är den inköpta Lägenheten Arrendatorens Egendom, och kan aldrig af Kronan disponeras.