Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den mest sanningsälskande Konung och de utmärktaste rådgifvare, de må huru mycket som helst nitälska och bemöda sig för landets väl, kunna, om de äro öfverhopade af bestyr utaf den mest underordnade beskaffenhet, icke så, som de vilja, egna sin tid och arbetskraft åt de stora omfattande frågor, hvilkas ändamålsenliga utveckling utgör vilkoret för samhällets fortgående förkofran eller ock måste besvärsmålens pröfning och afgörande stå tillbaka mer än för medborgerliga enskilda rättsanspråk önskvärd! är. Emot förslaget hafva anmärknir blifvit framställda af Hrr Stjerngranat och Dalman. Jag anhåller att i största korthet få anföra hvad jag till vederläggning af dessa talares inkast anser mest talande: l:o. Har Hr Stjerngranat ansett, att afskiljandet från K. M. af de juridiska målen, livaratinnan K. M. tillförene såsom landets högste Domare ägde beslutande rätt, var af mindre betydenhet för Regeringen än öfverlemnandet af de ifrågavartde besvärsmålen skulle blifva, emedan de juridiska målens afgörande i sista instansen föga inverkar på det stora hela. på landets väl. Jag hemställer dock i hvad mån afgörandet af frågor om kroghållning, om upförande af plank, om anbringande af fenster på hus i städerne o. s. v. kan inverka på statens lif; och likväl kan jag, såsom tjensteman i Konungens Kansli intyga, att de, hvilka hos Regeringen hafva till afgörande mål af den nu utaf mig omnämnda beskaffenhet, ingalunda pläga inskränka sina yttranden eller sin talan till det ringa omfång, som det skulle synas, att ärendets beskaffenhet och vigt för det stora hela kunde kräfva. Detta kommer sig deraf, att ärendet eller målet kan för den klagande parten vara af ganska stor vigt och bevara eller ock beröfva honom hans välfätd. Han äger således anspråk på, att dessa mål grundligen pröfvas. Men hvad blifver följden om vederbör:de I)epart:s-Chefer måste sysselsätta sig med enskilda personers rättsanspråk, om icke den, att tiden för dem förknappas, så att de stora frågorna måste stå tillbaka?
Ehuru jag icke ifrar för jernvä gar, så ifrar jag likväl för ifrågavande anslags upförande på ordinarie stat. I ett land, sådant som Sverige, der det finnes så många vägar att omlägga, så många vattendrag att upränsa, så många 21 i Den 20 April. sjöar aU urtappa, der måste en _sådan corps, som den nu ifrågaställde, städse vara behöflig. Afven om man vore färdig med vägarne och vattendragen, ^å behöfves en mängd byggnader, hvilka i mån af näringarues framsteg vanligen tilltaga i hvarje land. I vissa andra riken finnes eo serskild minislére för allmänna byggnader och Gr. von Rosen bar antydt på behofvet deraf jemväl hos oss. Men detta är en grundlagsfråga, ty då skulle man få ett nytt Stats-Depart:t > och den saken får ej uti behandlas. Man säger, att de till denna corps anslagna medel ej äro tillräckliga. Jag medgifver det och tillägger, att ingen corps har större säkerhet än denna att erhålla ytterligare anslag, om del nuvartde ej förslår, ingen har så lätt att försörja sig oberoende af Kronans tjenst, som Vägoch Vattenbyggnads-corpsen. Om någon af dithörande tjenstemän finner sig obelåten med Statens updrag, så häller lian sig till de enskildte, och Kronan blifver utan dylika tjenstemän, så vida hon ej gifvetdem tillräcklig aflöning. Jag har redan hört påslås, alt de yngre tjenstemännen vid denna corps icke äro angelägna om ständiga löners erhållande, emedan de f. n., dä de endast hafva arfvoden, kunna mera obehindradt åtaga sig enskilda updrag. Sådant är dock icke förhållandet hvarken med Chefen eller den honom underlydande Byrå-Chefen. Om StatsUtsk. icke anser sig böra tillstyrka ordinarie anslag åt alla corpsens tjenstemän, så önskar jag att åtminstone de 2:ne nyssnämndes löner mätte pä ordinarie stat upföras, emedan de icke kuuoa sysselsätta sig med enskildla updrag.-
– Lyktan! – hviskade han befallande och ännu stående på Alis rygg. Han lyste kring rummet. Rigtigt. Det var det rätta rummet utan fönster, men med en dörr ut till apoteket. Rummet var tomt. Der stod endast vid ena kortväggen ett gulbetsadt skrin – skatten. Emin återlemnade lyktan i den hukade Alis hand. Derefter krängde han sig varligt upp på golfvet, vägledd af den svaga belysningen underifrån. Skrinet var ganska tungt. Det tycktes minsann icke vara få rubler som Blumenbach ännu hade i behåll. Just som Emin började maka skrinet, hörde han buller från apoteket. Han såg sig om efter något tillhygge. – En tegelsten! – och undan litet med lyktan! – hviskade han till Ali. Ali räckte honom en tegelsten och drog sig tillbaka några steg med lyktan, så att rummet der uppe blef nästan mörkt. En träregel knarrade. Dörren öppnades till hälften. Yrvaken och undrande, blek och glåmig stack Skandar in hufvudet. Han höll ett ljus, men för luftdragets skull höjde han handen framför lågan. Det hade till följd, att han ingenting såg och att rummet fortfarande försänktes i mörker, medan han sjelf stod i skarp belysning, gapande och enfaldig. Emin visste, att allt berodde på detta ögonblick. Skandar hade troligtvis sofvit i apoteket och väckts af bullret, då Emin började flytta det tunga skrinet. Ett rop vore nog att väcka huset. Derutanför stodo soldater med påskrufvad bajonett. En ofarligare tok än Skandar fans annars ej i hela kvarteret. Men ödet tycktes ha bestämt, att han alltid skulle komma i misshugg, då andras intressen brottades. Han hade ännu blåmärken efter de slag och sparkar, som han fick af det uppretade trasfolket utanför konsulatet några dagar förut. Emin gaf honom ett slag i hufvudet med tegelstenen. Utan ett rop föll han på ryggen. Ljuset knäcktes i fallet och rullade, ännu brinnande, fram mot Emins fot. Han tog upp det och lyste på den oskyldige stackaren, som en olycklig slump kastat i hans väg. Denne låg med öppna ögon och det ryckte i hans högra hand. Emin slog honom flere gånger i hufvudet med tegelstenen.
Hade jag sårat honom? O, Gud, hvarför skall jag vara grof, hvarför skall jag vara en igelkott, hvarför skall jag ständigt stöta honom, som jag håller mer af än någon annan menniska i verlden? Själsoron hade uttömt mina krafter; jag var trött som efter en genomarbetad natt. Och nu – jag är så matt, att det går rundt för mina ögon hvar gång jag reser mig. Men jag vill hålla ut. Jag vill icke resa härifrån förr än jag återsett honom, förr än jag kommit på det klara. Jag skall göra allt hvad jag kan för att hålla kroppskrafterna uppe. Jag skall ha jern och vin, jag skall ingenting spara. Sedan, efter afgörandet, sedan jag stridt igenom denna kris kan jag försjunka i stillhet och med en stark andes lugna resignation gå upp i arbetet. Nu gäller det bara att icke brytas, att vinna tid tills denna själsfeber lagt sig. Sedan blir det att söka bota de härjningar den kan ha åstadkommit. Det måste utveckla mig, detta. Kasta mig ännu mer tillbaka på mina egna resurser än förr. Jag hoppas att jag skall bli en bättre menniska genom det. Jag känner i dag endast ett djupt och stilla vemod, ingen harm, ingen sårad stolthet. Han har intet fel emot mig. Endast olyckliga yttre förhållanden ha velat att jag ingenting kunnat bli för honom. Men jag kan bli god emot alla andra, för hans skull, jag kan bli god i mitt hjerta, så att jag kunnat vara värdig hans tillgifvenhet, om den fallit på min lott; jag kan vara stark och sann, så att jag förtjenat hans aktning, om han stått mig så när, att vi lärt känna hvarandra. Jag skall blifva en verklig konstnär, ty mina skapelser äro det talrör, genom hvilket jag alltid skall kunna nå till honom. Det är första gången jag hyser verklig beundran för en menniska, första gången jag helt och i allt ser upp till en annan varelse. Den känsla, som härigenom väckts hos mig, vill jag taga vara på. Jag har ju år efter år, dag efter dag letat efter detta enda: en som vore större än jag, till sin inre menniska, till sin verkliga personlighet.
Under samma tid hafva i Götheborg blfvit inskrifne 297 och utexaminerade 115 elever; i Gefle inskrifne 195 och utexaminerade 145, i Malmö inskrifne 271 och utexaminerade 212 samt i Kalmar på 4 års tid inskrifne 174 och utexaminerade 84 elever. Den 24 April. 110 Häraf synes att Stockholms navigations-skola i afseende på antalet utexaminerade elever i intet afseende står efter de öfriga. I afseende på undervisningens grundlighet torde den obestridt äga företräde framför dem alla. Då Staten genom sitt bidrag en gång framkallat en dylik anstalt vore det i hög grad obilligt all genom anslagets indragning föranleda dess tillintetgörande, helst då man tager i betraktande de stora omkostnader Stockholms stad deruppå nedlagt. På denna grund anhåller jag att Hr Frih:n o. Landtm, täcktes föreslå H. o. Ad. att bevilja hvad som här är föreslaget ronde navigationsskolan i Stockholm i det sednare mom. af denna punkt, men att deremot återremittera den återstående delen af densamma. Hr Rosenblad; R. St. beslöto vid sista riksdagen alt endast vilkorligt eller förskottsvis utbetala kostnaden för navigationsskolan i Stockholm, under förutsättning att den skulle blifva obehöfliggenom Rydbergska testamentet. Frågan är nu: kan det Rydbergska testamentet göra Statens förut uprättade navigationsskola i Stockholm obehöllig eller kunna R. St. eller Staten något inverka på sättet för dess begagnande? Jag har visserligen den enskilda tankan alt med den stora fond, som Rydbergska stiftelsen har, de, som efter Testators bestämda förordnande hade rätt att göra dispositionen om huru den skulle förvaltas, hade kunnat göra något bättre än hvad de gjort. Nu hafva de gjort en s. k. praktisk undervisnings-anstalt för sjömän, der det går till på sådant sätt, att pä ett fartyg, som ligger pä strömmen, öfva sig ynglingarne i sjömanskap och det der fartyget gör en eller två gånger om året en utfärd till Furusund eller Sandhamn, eller högst ett par mil utom hafsbandet.
Det i 6:te punkten af den Nådiga Propositionen förekommande förslag att, i sammanhang med beslutet om preglingen af det nya skiljemyntet, hvartill skulle räknas så väl det minsta silfvermyntet pä 10 öre som de nya kopparmynten, borde, i öfverensstämmelse med hvad nu är stadgadt, förklaras, att ingen är pligtig i betalning ' eller växling på en gång emottaga mera af delta skiljemynt än 1 rdr riksmynt, hafva Rikets Ständer bilällit hvad kopparmynten beträffar, men icke ansett en sådan föreskrift behöflig i afseende å nämnda silfvermynt, enär detsamma, enligt hvad Rikets Ständer för sin del beslutat, komme att blifva af lika finhet med de öfriga gångbara silfvermynten. 486 Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 17 i. Då det nya räknesättets införande under loppet af ett år skulle föranleda två bokslut för samma år, och enär E. K. M:t i Nåder ansett, att det nya räknesättet kunde redan under loppet af år 1855 träda i verkställighet, i följd hvaraf något hinder ej heller torde möta för detsammas tillämpning efter utgången af nämnda år, hafva Rikets Ständer för sin del beslutat, att det nya myntsystemet må tillämpas från och med början af år 1856. 1 öfverensstämmelse med hvad sålunda är vordet i underdånighet anfördt, hafva Rikets Ständer antagit och få härmed underdånigst anhålla om E. K.
Sala äro fruktbara på spanmål och foder, ehuru i olika grader, dock öfverallt i samma mån, som jordbrukaren med mer eller mindre omtanka och drift förstår att väcka och begagna sig af jordens alstringskraft; och äfven i sjelfva Bergslagerne börjar naturen, understödd af en omtänksam och klok jordbruksmethod, visa sin kraft att producera rika sädesoch foderskördar på inskränkta, men väl odlade inegor. Också har, oaktadt åtskilliga års mindre gynnande väderlek, och inträffade skador genom mask å ängarne i flera delar af Länet, dock ingen allmän nöd uppkommit, utan denna provins förmått, att gifva betydliga frivilliga bidrag till lindrande af den nöd, som genom eldsvådor och missväxter i andra delar af Riket uppkommit. Belägenheten i hjertat af Riket och den genom sjötransporter å Mälaren, Arboga å och förenämnde tvenne kanaler, lättade kommunikationen så väl med hufvudstaden som flere af Rikets provinser, innehar dessutom en förmån, som detta Län njuter framför flera andra; och den förökade liflighet, som sjöfarten, genom ångkraften, under de sednare åren vunnit, samt den regelmässigt fortsatta Diligence-farten genom Länet hafva gifvit ytterligare anledningar att erkänna och inse förmånen af denna Länets belägenhet. Oaktadt Länet är föga vidsträckt, är dock skillnaden i klimatet uti den södra och norra delen betydlig. Södra delen af Länet utgöres nemligen, till det mesta, af slättland, och den Norra samt Nord-östra delen deremot af Bergsoch Skogstrakter. Uti den södra delen är jordmånen mera gynnande för sä. desoch foderkulturen, bestående till det mesta af lera och lermylla samt föga svartmylla. Skogsorterne och Bergslagstrakterne bestå deremot för det mesta 5 af Sandoch lättjord, eller så kallad skogsjord, som för sädesodlingen är mindre gynnande. På slättlandet utgör jordbruket, i följd häraf, hufvudnäringen, men i Bergslagsoch Skogstrakterne äro Bergs och Bruksnäringen och den deraf beroende kohlningen hufvudnäringarne. I södra delen är klimatet något blidare än i den norra.
Ingen skilnad i lullafpilten göres, om uti batfsidenband silket utgör blott en ringa beståndsdel. andra slag, derunder inbegripna sådana, äfven af silke, hvari kautschuk, gutta percha eller likartade ämnen ingå Bark, alla ej specificerade slag, Bast och Bastrep Bastmattor Beck och Beckolja Ben: oarbetadt, alla slag, derunder inbegripna tangentskifvor till s. k. klaviaturer, klofvet, spjelkadt och sågadt ben samt förmalda ben eller s. k. benmjöl, arbeladt: elfenoch hvalrossländer ... andra slag Bensvarf, Benkol eller Bister Berberisrötter Bernsten, rå och oarbetad arbetad, oinfaltad, inlällad med Guld eller silfver, väges med infattningen och förtullas såsom den; inlättad ined andra ämnen, tullbehandias såsom Bijouteri-varor. Qvantitet för Tullberäkningen. Införsels tull. Riksmynt. R:dr | öre. ! •> Fri ' ! Fri. Fri. Fria. Fria. Argentan eller Nysilfver; hänföres under Meuller, sammansatta. Årrak; hänföres under Bränvin. Aska, tennoch bly-; se Tennaska. Aska, koppar-; se Kopparskrot. Asfaltfill; hänföres under Papper: förbyduingspcb press-. Assa foetida (Dyfvelsträck); hänfÖres uuder ApoIheksvaror. Auripigment; hänfiires under Färger, ej specificerade. Barometrar; se Inslrumenter, fysiska ni. fl. Bayerskt eller Tyroler-beck ; hänföres under Harts. Benspan; han fores uuder Spillning. Bister; se Bensvarf. Förslag tilt Tulltaxa. 301 Qvantitet Införselsför Tullberäktull. ningen. Riksmynt. Bijouterivoror af annat ämna än guld och silfver, enkla R:dr öre eller sammansatta, såsom armband, bröstnålar, kedjor, körs, ringar, sigiller, spännen, urhakar m. m. 1 skålp.
som icke fir underskattas, men skulle den val blifva af mindre betydelse om den understöddes genom eftertanke och studier? Det ar icke möjligt för en moder att i förhållande till sina barn vid hvarje tillfälle länge öfver-, lagga om hvad hon bör saga eller huru hon bör handla. Oftast följer hon sina Ögonblickliga ingifvelser; men just derför ar det nödvändigt att hon fördjupar sitt eget vasen, derföiniåste hon hafva gjort sig förtrogen med den menskliga naturen och med sina. barns natur; hon måste förstå lifvets lagar. i deras vaxelverkan, på det hon, utan fruktan för farliga missgrepp, må kunna hvad ögonblick som helst öfverlemria sig åt sina instinkter. Pestalozzi och efter hononi Fröbel hafva visat oss vägen, d i de betecknat lifvet sjelft? synnerligast hemlifvet, s k o m all uppfostransoch undervisnings grundval. Sätten för genoniföraride af denna princip kunna vara niångahanda. Vi vilja liar frainhålla ett af de enklaste. Antag att tillsammans med de egna barnen i ett hem ännu några flera samlas från familjer inom vänkretsen, och att de under några timmar dagligen gemensamt sysselsättas samt vid högre ålder, anda till det nionde eller tionde året, samfaldt undervisas. Mödrarna tura om, helst månadseller terminvis, att hvarje morgon föra sina barn af tre till sex ars ålder till det öfverenskomna skolhemmet. Kunde till biträde erhållas en syster eller annan ung flicka, som i någon god läroanstalt, en sådan som t. e i. fröken Rohdes i Göteborg eller fru Schraders i Berlin, vunnit vana att i någon mon metodiskt sysselsatta och handleda de små samt bibringa dem de första enkla grunderna för en fortsatt undervisning, vore detta af stor fördel. - En frisk morgonsäng förenar den lilla skaran till andakt, hvarefter barnen fördelas efter ålder. De äldsta följa den tjenstgörande smammamo till lärorummet; de yngre få göra tanten sallskap till arbetsoch lekrummet eller till husliga bestyr. Laroamnen ensamt för de större äro: tal-, dasoch skrz~o~ ?zzingar en halitimme fyra gånger i veckan; räkning ett par gånger i veckan hvarvid undervisningen tillämpas medelst 2skådnhgsmati.rieL.
Tryckta hos Johan Hörberg } i834« Måndagen den i September 1834- Pleiniin kl. £ till 10 f, ni. Justerades io prot.utdr. för d. 29 Aug. f. och e. m. Inyo föredrogs StatsUtsk:s d. i5 sisth Aug. e. m. på bordet lagda utlåt. N:o 2a5 i frågan om försäljning till skatte dels af kungsgårdar, dels af kyrkohemman och boställen. Hr Hjärne, Harald: Då jag i sista plenum begärde StalsUtskrs nu föredragna utlåt, på bordet, hade jag ännu cj hunnit deraf taga erforderlig kännedom. Sedan jag nu varit i tillfälle att ytterligare granska detta utlåt., instämmer jag i Utsk:s. åsigt af ämnet, och får, om ej återremiss yrkas, endast inskränka mig till begäran om bifall på utlåt. Frih. Cederström, Jac.: Utsk. har, beträffande försäljningen lill skatte af militie-boställshemman, afstyrkt densamma, såsom varande, enligt nu gällande författningar, förbjuden; men Utsk. tillstyrker deremot, ”att om någon kungsgård, kungsladugård, eller annan till boställe icke anslagen kronolägenhet skulle finnas af den beskaffenhet, att verklig fördel för slaten uppkonune genom försäljning till skatte af sådan egendom, K. M. måtte låta vederbörligen Utreda förhållandet och förslag i ämnet derefter till R. St:s pröfning öfverlemna.” Då man läser 77 5 Reg-F., sorn innehåller, att ”kungsgårdar och kungsladugårdar, med dertill lydande hemman och lägenheter, kronoskogar, parker och djurgårdar, kronooch stallängar samt laxfisken och andra Kronans fisken samt Kronans öfriga lägenheter må Konungen icke utan R. St:s samtycke, genom försäljning, förpantning eller gåfva, eller på annat sätt, Kronan afhända. De skola förvaltas efter de grunder, R.
Derföre kan och bör denna kyrka, stödjande sig i detta ofs:de på aposteln Pauli och Luthers auktoritet, antaga såsom grundsats: all kyrkan bör från sig skilja de villfarande. Dertill finns också en ganska naturlig orsak. Eller är det icke en sanning, att jag känner mig mera upbyggd genom en gemensam andakt än genom den enskilda, att jag känner mig mera tillfredsställd, då jag ser omkring mig liktänkande, samstämmiga med mig upsända sina böner. Förökas icke min andakt, blir jag icke starkare i min tro om jag vet alt denna andakt och denna tro delas af mina grannar, af min omgifning? Men deremot om jag vet, att vid min sida sitter en tviflare, som tror, att den bekännelse jag hyser, är en dårskap, som förnekar sanningen af de« 166 Den 3 Februari f. m. lära jag bekänner, skall icke detta älven hos mig upväcka tvifvel, den sämsta af all religiositet? Dessa klyftiga spörsmål och tvister, ang:de troslärans dogmer, leda ingalunda till en förökad andakt, utan tvertom motverka densamma, och ju mera de vinna insteg inom kyrkan, desto mera försvagas hon. Styrka vinner hon deremot, om hon fastare sammansluter kretsen af sina bekännare och från sig skiljer dem, som med dessa icke kunna dela öfvertygelse. Om man i detta afsido skulle fordra något exempel, så kan jag äfven anföra ett sådant. England, ett land der den reformerta bekännelsen varit förherrskande, har medgifvit religionsfrihet, utan att från kyrkan skilja separatister och dissenter. Hvad har följden deraf blifvit? Jo, vid den sista statistiska folkräkning, som blifvit gjord i England, jag tror det var 1851, befanns det att icke mer än ,j-:del af befolkningen tillhörde Statskyrkan och att de öfriga fudelarne antingen voro separatister eller dissenter. Böra vi med ett sådant föredöme underlåta att från kyrkan skilja de söndersprängande och söndersplittrande elementar, som nu finnas inom densamma?
Fran hennes rum hördes den ena skrattsalfvan efter den andra; d&amp; och d&amp; nhgra toner .frlin pianot, som snart tystnade och öfverröstades af det standigt. kvittrande pratet. I förmaket sutto brukspatronen och hans fru. Herrnl laste sitt Aftonblad, frun stickade strumpor. DA och dA tittade han upp frAn tidningen, sköt glasögonen i pannan och sade med en lugn, förnöjd min: " nu har dai. Hedvig roligt, det hörs. " Modern nickade, och fadern fortsatte att Iasa riksdagsredogörelsen under det gliidjer~ öfver dotterns nöje 1Ag Itvar som ett solsken i det gamla ansigtet. Det var synbarligen nAgot som Itlg honom narrnare om hjartat an bhde Bismarck och skyddslagstiftning. Nu kom det ett alltför lockande akta flickskratt derinifrh, si$ der undertryckt i .början och sedan oemotstllndligt framvbllande, precist som en liten fördamd v&amp;rback. Brukspatron vek ihop tidningen, och 8thlde sig p&amp; tröskeln. Der stod en grupp af tre unga damer med armarna ' om hvarandras iif, en fjarde satt p&amp; pianostolen, till halften vand mot pianot, till halften mot dem. " Kanner n i igen det har? * frhgade hon och slog nágra ackorder. S8 en liten hviskning, ett litet. fnitter och SA ett friskt skratt igen. " Hvad de gro nayna! Den ungdomen! Hvad de ha roligt med litet! " hviskade brukspatronen tiil sin hustru, nar han kom in igen. Det Mg som en musik i de graciösa flickgestalterna, som alldeles förtrollade honom. Emellertid satt Hedvig sjalf temligen tyst derinne. Hon hade. icke det der begaret att alltid hanga p&amp; nhgon vaninna, stryka hennes. hár och trycka hennes arm; hon var " kalln, tyckte ocksh hennes jamnáriga. Och inte var hon " glad " heller, men det var en " rysligt bra " flicka, det kande man ju alltid p8 sig.
Och medan uppe i gårdarne slägt efter slägt ständigt växt sig större och rankare, frodades här i hyddorna ett allt mindre och allt mera förkrympt yngel med långa armar och stora, tomma hufvud nere mellan oformliga skuldror – en lågväxt, märglös slägt, hvilken kull på kull, från vaggan till grafven, spriddes omkring för att lägga sina »värden» rundt ute i bondens marker och mossar, som de förbättrade. Det kunde nog emellanåt hända – i synnerhet mot vintern, när dimman tryckte sig ned öfver byn; när lemmarne värkte af den långa sommarens slit, medan bonden gassade sig inne i sina varma trefliga gårdar och mellan de välfylda ladorna – att en och annan, som våt och utsliten släpade sig hem i skymningen till sin nakna stuga, plötsligt stannade med handen öfver sitt stora, tomma hufvud, liksom för att fråga, hvart väl egentligen dessa deras värden togo vägen? Om de någonsin kommo igen? Och hvem som lyfte räntorna? Och der kunde komma liksom en tryckning inne i bröstet, något obestämdt något, som klappade och trängde på och ville fram. Men det kom icke fram, det kom aldrig fram. Det stod der en kort minut och dog så stilla bort i nytt släp – liksom ån, som sipprade ut i den stora, sumpiga mossen.» Så skildrar Pontoppidan ställningen på den danska landsbygden. Och hans skildring är tvifvelsutan sann. Jag kan åtminstone af egen erfarenhet intyga, att förhållandet är alldeles enahanda nere i Skåne. Pontoppidan är i sin diktning alltid polemisk och tendentiös. Han lägger icke så mycket an på någon detaljerad psykologisk analys som på att belysa ett samhällslyte, hans noveller äro mera af social än af psykologisk natur. Han skildrar lifvet och menniskorna, icke derför att en sådan skildring i och för sig eger intresse, utan fastmera af den orsak, att han derigenom får tillfälle att framhålla en sak, som ligger honom om hjertat, säga något, som han tror att menniskorna ha godt af att höra, angripa ett socialt missförhållande eller en gängse irring.