Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag gamla vänner petat Samt jämkat, jämkat litet smått I Iduns Tidsfördrif ibland I min salong, den rika Förströdd, min vän, du kanske tittar. Att plats det blifvit åt en ny, Men sök på allvar där ett grand, När gammal vän fått vika. Så kanske du mitt första hittar. Att en och annan hedning än Tar upp dess små fåtöljer Mitt andra ringa konst ju är, Bör ses med kristligt tålamod, Om konst man annars det kan kalla. Till dess en annan följer. De flesta dock en gång det lär ' Att så går till är ju en sed, Det kan, dess värre, icke alla. Och jag — min tid vill följa med. Mitt tredje illa är helt visst, Men just hvad många kunna göra. Dock — strafiet kommer Småorden. nog till sist, En af dem som ej fått rum Som också ofta man får I vår värds salong. höra. Kaffe 5 1898 patentrostadt och konserveradt i enl. med Professor Liebigs metod, bvarigenom det står sig i flere månader, i fina blandningar; J a v a, M o c k a, P l a n t a g e m fl. Fabriksbod 9 Biblioteksgatan, Sthlm» Faster tycker om min trumpet du, Sven! » — Det var hvad lillTontus frestade med. Lille Bengt kunde ingenting riktigt begripligt säga, därför teg han, där han satt i fasters knä, men det var dock, som om han förstått, att nå- gonting » var i görningen », ty en liten våt » labb » lade sig på fasters näsa. Det skulle vara mycket vänligt detta. Såg du, hur det skimrade fuktigt i hennes ögon, då hon tryckte lille Bengt intill sig och sakta sade: » Gud välsigne er, barn, jag vill komma och bo hos er allesamman! » » Och hos lilla syster också! » Det var den lilla varmhjärtade, moderliga Ulla, som sade detta. » Någon », klädd i hvitt förkläde, gläntade i dörren. » Hurra, nu ska hon badas! » Se dessa syskon, så stilla de stå, så andäktigt!
Ester uplasningcn häraf, bad Hans Lxcollenas Herr Grefwen och landttMarslalken Herr Hof-Canrzleren von Lfirenksim för Hans Mastt frambära Ridderskapets och ?idelns nnderdaniga wöronad; och Herr HofCantzleren begas sig äcer borrt, beledsagad såsom ivid ankomsten. Högstberörde Skrkswelse blef derpå a nyo Ridderskapet och Adeln förelåsen. 99 Sedermera återtogs krnmcolls justsrinAen, men blef a nyo afbruten genom ankomsten af twanne Kong!. Mastts Ofwerste Kainmar-Junkare, Herrar Grcfwar jsrcc-b Qultsk Oxenstierna och ^sbien karten, hwilka pa manligt sätt emottogos och infördes. Grefwe^ Oxenstierna, som förde ordet, förmälte, at Herrar Ofwerste Kamnrar-Junkarne undfäkt Hans Kongl. Majtts nådiga befallning, at underrätta Ridderskapet och Adeln, det Hans Mastts Kröning sa wäl som Hennes Maj:tS Drormingens, komme at nästa Thorsdag den z:djs i denna monad för sig gä, och at Hans Maj:t r noder mäntade ak samma dag klockan 9 om morgonen finna Ridderskapet och Adeln jämte de öfriga Riks-Standen församlade i Konungens Rum, för at sedermera wara Hans Majit följaktiga til Stadens Stora Kyrka och derstädes Kröningen bewista. Herr Gresmen och Landt-Marskalken bad Herrar Ofwerste Kammar-Junkarne i underdånighet försäkra Hans Majit ak Ridderstapct och Adeln skulle denna Desi nådiga befallning med listigaste glädje efterkomma. Herrar Ofwerste Kammar - Junkarne afträdde och beledsagades såsom wid ankomsten. Ater fortfors med justeringen af?rotoco!Isr för den 24. Martii. Wid följande ord: Friherre kljsi> ro, kkan5. Jag protesterar En röst. Kanske emot Hemliga Utskottet ? Anmärkce
Hon var van, att ha stort hushåll och stor ladugård att sörja före. Nu, vintertiden då hon ej ens hade något att syssla med den lilla kryddgårdstäppan, eller det ringa jordbruket, gaf ingalunda ladugårdens fyra kor, eller drängens och pigans göromål tillräcklig sysselsättning för hennes omtanke. Sittarbete var hon ej särdeles fallen före, och hade ledsamt vid sin spinnrock, när hon ej hade Siri till sällskap derinvid. Hon hade nu tillräckligt god tid att sitta vid spinnrocken och fundera på allt som händt, under det förflutna året, att sörja öfver sin man, som nu, en flykting i ödemarken, ej ens der kunde göra sig säker på att icke bli upptäckt, att harmas öfver huru hennes arfvegods öfvergått i hennes värsta fiendes hand, och öfver huru fattig och förskjuten hon nu satt här, under det fru Brita yfdes på hennes ägor. Men oftast hvilade dock hennes tankar på Sigrid. Hennes enda barn, sörjande, och bedröfvad för den löftesbrytarn Enevald Finckes skull! Ju mer hon tänkte härpå, dess mer retades hon öfver den skymf han tillfogat Sigrid och hela hennes hus, och allt mer grodde hos henne begäret att söka upprättelse. "Nå ja, nog vet man hon, lammet", sade hon vid sig sjelf, "hvad skulle hon nännas oroa honom. Hon som är så from, så hon knappt näns trampa spinnrocken, för att ej göra ondt åt trampen! Kantänka, som om han skulle fara illa af att få en sån from hustru! Icke Guds englar kunna vara stillare och frommare. Om hon än inte är någon så drifvande menniska, så tror jag visst ej hon så vanslägtats, att hon icke skall vårda sitt hem när hon får eget. Och skulle han inte ha dött som en hund, om icke hon så raskt hade räddat honom! Täcks han väl förekasta henne att hertig Carl roffat hennes fars egendom? Akta han sig bara vackert sjelf, herr Enevald, att inte hans tur kommer en vacker dag! Hvem vet om inte kungen kan komma till riket igen, och då sitter herr Erik högt i vädret. Tror J, att hederligt adelsfolk äro skyldiga att tåla sådan förolämpning?
Som del uttryckligen står på sidan 3, ”att, i händelse förslaget om sockenstämmor och sockennämnder antages, de sednare alltid må utgöra fattigvårdsstyrelserna;” och då den 5 §:n är till ordalydelsen lika med det förslag, som är uppgjordt för sockennämnderna, så ser jag ingen våda för bifall till den framställning, som är gjord på sidan 3. Skulle deremot författningen om sockennämrid antagas, så är redactionen i 5 §;n fullständig, och det behöfves blott att parentbesen Csockennämnd) bortfaller. Jag anhåller likväl, att Hr Ridd.Secrettn ville upplysa om det ej förhåller sig så, alt R. o. Adis beslut ronde sockennämnden är till ordalagen lika med 5 §:n. Underl. R i d d. S e c r e t. Om jag rätt fattade Hr von Hartmansdorffs mening, så är det 16 §:n i förslaget till sockennämnd, som skulle vara svarande emot den ifrågavar. §:n. Denna i6 § är bifallen med den förändring i irainom.. att i stället för orden ”från hvarje af dem,” skulle införas orden: ’’af de röstägande inom hvarje af dem.” Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla Utsktns å sidan 3 gjorda hemställan. Ropades ja. Hr Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade oförändradt bifalla Utskms förslag till 5 §:n. Ropades nej. Hr Landtm, yttrade, det den anmärkn. blifvit gjord, att §:n borde till ordalagen sältas i noggrann öfverensstämmelse med 16 §:n i lagen om sockennämnder, sådan den blifvit af R. o. Ad. besluten, och att således orden ”från hvarje af dem,” borde utbytas emot orden ”af de röstägande inom hvarje af d e m;” hemställande Hr Landtm., om R. o. Ad. behagade bifalla i:a punkten i i:a mom. af 5 §:n med denna förändring. Ropades ja.
E nligt från Bonde-Ståndet ankommet Protocolls-Utdrag onder den 17 dennes, liar Constitutions-Utskottets Memorial, N:o 36, med Betänkande i följd af Stats-Råds-Protocollens fullbordade granskning, blifvit återremitteradt, på grund af en Ståndets Ledamots yrkande om uppgift å Slats-Rådels Ledamöter oell Föredragande, som deltagit i de under irsta och aldra punkterna anmärkta rådgifvande åtgärder, Constitutions-Utskottet anser väl en sådan ytterligare upplysning, hvars äskande ej linnes af någon äldre praxis sanctioneradt, icke vara ovilkorligen nödvändig för det allmänna bedömandet af anmärkningarnas grundlagsenlig® verkan; och enär dessutom i Betänkandet Herr Stats-Rådet Grefve Löwenhjeltn ensamt uppnämnes såsom frånvarande vid rådslagen 0111 gillad Cons thut ions-\Jt skot tets Memorial N:o 43. indragning af Tidningen Oonyersations-BIa Stats? Ministrarne Grefye (gyllenborg och Grefve ftf Wetterstedt, DD. EE. Herrar Stats? Råden Grefvarne Rosenblad, Cederström, Skjöldebrand och förner, Hrr Stats-RAden Friherre Wirsén och Grefve Löwenhjelm, samt Hr Hof-Cancelleren VPVt Schulzenheim, äfvensom att föredragningen i Krigs-Expedj-, tionen då bestriddes af Stats-SecreterafOft Arnell. Memorial, rörande Caspér Wijkmans (inmärhnings-(inledning, i afseende på 1826 års Förordning pm Rusthålls afgifterna till Wadstena Krigsmanshus.
Härvid kunde icke befaras, att skatterne skulle blifva högre, än under nuvarande förhållanden, utom i det, knappast tänkbara, fall, att de till penningar förvandlade räntepersedlarne skulle framdeles falla i värde, och förlusten för staten syntes heller icke kunna blifva af någon betydenhet, om förenklingen verkställes så, att icke mera än | eller högst 1. af de persedlar, som för närvarande lösas efter markegång, förvandlas till penningar, och att denna åtgärd hufvudsakligen vidtages i afseende på sådana persedlar, hvilkas värde minst är underkastadt förhöjning eller omvexling. Emot en dylik åtgärd vore väl anmärkt, att den proportion, hvari de persedlar, som kunde komma i fråga att bibehållas, ingå i hemmansräntorna, är högst olika ej blott i serskilda provinser, utan till och med för hemman inom samma ort, hvaraf således följde, att den andel af hvarje hemmans ränta, som komme att innefatta persedlar och godtgöras efter markegång, i jemförelse med hvad i penningar utsattes, blefve betydligt olika, samt Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition, N:o 66. 41 samt att med antagande deraf, att räntans bibehållande i persedlar skulle kunna föranleda förändring i dess medelbelopp, de skattdragande i rikets serskilde provinser, genom på dylik grund fotad förändring, skulle blifva högst olika lottade. Dessa inkast skulle otvifvelaktigt förtjena afseende, om grundräntornas belopp för närvarande vore lika; men, enligt hvad kommitterade upplyst, voro dessa belopp högst olika, icke blott uti serskilda provinser, utan äfven vid jemförelse mellan hemman inom samma provins. Denna olikhet, som jemväl vid en ränteförvandling till blott penningar, enligt första alternativet af kommitlerades förslag, komme att fortfara, skulle ock, i händelse, enligt samma förslags andra alternativ, alla de räntor, hvilka hittills utgått efter markegång, förvandlas till persedlarne spanmål och smör, blifva större i samma mån, som beloppen af de persedlar, hvilka skulle förvandlas, äro större eller mindre för serskilda egendomar, samt priserne för spanmål eller smör framdeles förändras.
Ridder skåpet och -»deln wid Urtima Riksdagen i örebro den 17 Julik 1812. S. D. 2)-fölls Lag-Utskottets uti^ Memorial af den t 4 dennes, i afseende pa göromalens mängd yttrade önskan, att Auditeuren Schough matte kran och med Junii manads början och till Riksdagens stat anses wara lill CantM wid bemalte Utstött antagen. vt supra. Lx krotocollrr, R. 6. 811 verstolps. Utdrag af protocsllet, hållet hos Hedecwärda Bonde-Gländet wid Urtima Riksdagen i (örebro den 17 Juiri 1812. SD. ^btd ytterligare föredragning af Allmänna Beswars-och Economie-Utskottets sedan förleden gårdag pa bordet lagde Förstag till jemkning » RikSStandens bestut, angående Bränwins-tillwerknmgen, stadnade Bonde-Ståndet i följande Bestut: wid 2:dra Mom. B^änwinS-Pannornes antal har Bonde »Ståndet tillåtit ester wärdet af den Egendom, som brukades med eget Folk och egna Dragare, men pa oskiljaktig grund af den tillika antagne särskilda afgift efter Egendomens warde. Om detta genom de öfrige Skandens eller Nämdens pluralits skulle blifwa ändradt etter Högloff. ^Ridderstapet och Adelns samt Wallof!- Borgare-Standets Beskattnings-Princip och läggas pa Pannor^ och Personer pa Landet; da förklarar Bonde-Standet i öfwerensstämmelse med Ukstottets Betänkande och i?7r Den 17 Juslk. Högwördige Preste-Ständers Besiut, att icke mera au Eu 90 kannors Panna, hur stor Egendomen au ar, derwid ma tillatas, hälst omdömet öfwer
Till bordläggning anmäldes vidare följande från Utsk:n inkomne mern., ullål:n och betänkm nemi, från Constitutions-Utskottet: N:o 4, ang:de fullbordad granskning af de uti Statsrådet förda prot.; Stats -Utskottet: N:o 92, i anledn. af erhållen återremiss å utlåt. N;o 58; N:o 93, i anledn. af erhållen återremiss å utlåt. N:o 61; N:o 94, i anledn. af erhållen återremiss å utlåt. N:o 72; N:o 95, i anledn. af K. M:s nåd. skrifvelse, ang:de eftergift i arrendet för Mörrums krono-laxfiske i Blekinge län; N:o 96, i anledn. af K. M:s nåd. propos. ang:de upplåtande åt Ulltuna landtbruks-instilut af kronoparken Lilfa Djurgården; N:o 97, i anledn. af väckte motioner, ang:de nedsättning i det bidrag, som af landsbro i Wermlands län erlägges till ränta å och amortisseraent af landsh.-ackordet; N:o 98, i anledn. af väckt motion ang:de befrielse för hemmanet Fårhult från utgörande af s. k. skolmästare-skäppa; N:o 100, ang:de arfvoden för granskningen och liqviderandet af inkomna reqvisitioner och räkningar å riksdagskostnaderne; Lag-Utskottet:
Sju månaders fängelse, och det jemväl vore ledande till ordning och redighet, om förvandlingen af böter, der sådane ega rurn eller ansvaret der det är urbota på ett ställe intogs, hemställde Högste Domstolen att, med uteslutande af hvad i särskilda meningar derom finnes stadgadt, ett särskildt moment tillädes, af följande lydelse: ”Böter för Lurendräjeri eller Tullförsnillning under 50 R:drs värde, iler de efter denna Stadga ega ruin, förvandlas enligt den i Kongl. Förklaringen den 23 Martii 1 807 stadgade grum!; Böter från 50 till 400 R:dr förvandlas vid bristande tillgång i Fängelse sålunda, att från rich med 50 till roo R:dr svara Tre månader; från och med 100 till 200 Fem månader; från och 730 Proposition om Lurendr. o. Tullförsnillning. med 200 till 300 Sex månader; frän och med 300 till 400 Sju månader. Den Fängelsetid, för hvars bestämmandet värdet af förbrutne dömde varor till 400 R:drs belopp och deröfver tjenar till grund, beräknas salunda, att mot ett varuvärde af 400 R:dr och deröfver till 500, svara Atta månader; från och med 500 till 600, Nio månader; från och med 600 till 700 R:dr, Tio månader, och så vidare med tillökning, af en månad för hvarje loo
Tvänne svarta, lurfviga bandhundars gläfs och gnisslandet af en rödmålad grind, som öppnades, väckte general Pechlin ur hans middagssömn. Han steg upp från sin soffa, perlfärgad och öfverklädd med grönt schagg, hutade åt en spets, som, liggande på en skinnkudde vid kakelugnen, begynte morra, och gick till fönstret. En vagn körde just då fram på gårdsplanen, höll vid trappan, och Curt steg ur. – «Nå se det kan jag kalla ordhållighet!» – yttrade generalen och sträckte ut armarna åt sin vän, då denne trädde in i salen. – «Af hela min själ välkommen, du hjertebror!» – «Färska hälsningar från din friherrinna och edra söta barn, samt en smula fullständigare underrättelser, än man lämpligen kan meddela i bref, äro den förning jag har åt dig,» – svarade Curt, under det han tog af sig öfverkläderna. – «Har du ätit middag?» – «Längesedan.» – «Nå, en kopp kaffe först, ett glas gammalt franskt längre fram på qvällen och en pipa både först och sist: det hoppas jag du icke försmår.» – «Nej vasserra tri! Låt mig bara, att börja med, liqvidera skjutsbonden och få mina saker på sina ställen.» På andra sidan salen, midt emot generalens arbetsrum, anvisades åt Curt en gästkammare, der hans betjent bar in hans kappsäck och hvad som fanns löst i vagnen. De begge vännerne befunno sig korrt derefter sittande i den gröna schaggsoffan, med ett litet fyrkantigt bord, hvars skifva bestod af inlagda alrötter, till utseendet som ett grått sidentyg, framför sig och en kaffekanna af glänsande koppar samt tvänne ifyllda koppar af blått och hvitt ostindiskt porslin på bordet. – «Se så, berätta, berätta, bror! jag är nu bara öra.» – «Med vilkor, likväl, att mina öron emellanåt få lyssna till dina omdömen.» – «Rätt gerna.»
Förordn. om rikets mynt af år 1855, finner man af 6:te §:n att remedium är olika på 4, 2 och l-rdr:ne, så att detsamma utgör en skillnad af j^-.delar. Det kommer således att bero på om jag vill uttaga silfver af den ena myntsorten eller den andra, i fall jag skall förtjena mer eller mindre på verkliga silfvervärdet. Det är visserligen sannt att en rättelse härutinnan skulle medföra mycket bråk, men då alltid dessa olika slag af remedium är en oegentlighet, får jag för min del anhålla att R. o. Ad. behagade bifalla den af Hr Wallenberg i hans motion föreslagna skrifvelse till K. M., att nemi. blott ett remedium i rikets mynt må vara tillåtet. Gr. Björnstjerna: Utsk:t har, hvad denna fråga beträffar, från myntverket inhändigat en utredning af förhållandet, hvarigenom blifvit upplyst att i intet annat land finnes mindre remedium, än här i Sverige, samt att ju mindre silfvermyntet är, desto större remedium måste sättas. Remedium på 1 franc är ofantligt mycket större, än på vår l:rdr. Detta bevisar säle - Den 16 Oktober. 35 des, att man hår gått så noga som möjligt tillväga, ehuru vi hafva sämre machiner än utländningen i allmänhet. Jag kan icke finna hvarföre, då hvarken Tyskland eller Frankrike vågat göra ett mindre remedium, vi då skulle göra det, helst då man besinnar att vinsten af en nedsättning af remedium icke kan tillfalla någon annan än den, som vill uttaga silfver ur banken för att nedsmälta detsamma. Jag vill slutligen fästa uppmärksamheten på huru motionen tillkommit. En viss handlande tog nemi. ut en stor summa silfver och begärde att utfå densamma i hela specier. Då följden häraf sannolikt skulle hafva blifvit den, att han kommit att uttaga hela förrådet, kom man på den lämpliga idéen att svara denne handlande att han visserligen skulle utfå hela den äskade summan i silfver, men ej i hela specier, utan i 1-riksdalrar. Då nu, såsom vi veta, remedium der är mycket större, kunde han ingenting förtjena på denna vexling.
Herr Murén har föreslagit, att detta mom. måtte få följande förändrade lydelse: »En hvar, som i någon stad vunnit rättighet, jemlikt § 1, att handel idka, eger jemväl att i andra städer och på landet drifva handel med alla slags inhemska och lofligen införda utländska varor.» Utskottet har inhemtat, att Kongl. Maj:ts, af Herr Murén åberopade Nådiga Proposition till Rikets nu församlade Ständer, i fråga om medgifvande af rättighet för Svensk man, att i två eller flera inrikes städer samtidigt drifva handel, redan varit föremål för Ständernas öfverläggningar, men icke vunnit bifall; hvadan Utskottet anser, något särskildt yttrande i anledning af motionärens förslag i denna del icke erforderligt; hvarjemte och som, hvad derefter beträffar förslaget om rättighet för köpman i stad att jemväl drifva handel på landet, grundsatsen att köpman skulle ega att utom den ort, der han har sitt hemvist, idka minut-handel, måste anses hafva genom nyss omförmälda beslut blifvit af Rikets nu församlade Ständer underkänd, Utskottet finner sig böra afstyrka nyssnämnda förslag. § 4. Beträffande denna § är föreslaget: a) af Herr Murén ett tillägg af detta innehåll; »Under de vilkor, som i 1 § mom. a) omförmälas, Vare qvinna jemväl be^ fättigad att i stad och på landet idka all annan minuthandel.» b) af Herr Almgren, att qvinna måtte förunnas samma rätt till idkande af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N.-q 93. 11 minuthandel, som borgare i stad, emot erläggande af de för sådan handel stadgade afgifter. Billigheten häraf insåges, enligt Herr Almgrens förmenande, vid granskning af Kongl. Kommers-kollegii Kungörelse den 22 Februari 1847. Den sedan äldre tider rådande åsigt, att qvinna ej i likhet med man skulle ega förmåga att genom arbete sig försörja, har mer och mer blifvit undanröjd och numera har till och med den mening temligen allmänt gjort sig gällande, att qvinna, vid viss ålder, må sjelf ega råda öfver sig och gods sitt.
Åtskilige talare hafva yttrat att de ej skulle hålla på unionen, utan till och med gerna se att den uplöstes, i fall Sveriges fordringar ej blefve upfyllda. Detta är en tanke, hvari jag för ingen del instämmer. Jag har deltagit i den önskan, att Sverige bör begära en revision af stadgarne för föreningen de båda rikena emellan; men jag har icke tänkt mig dessa revisionspunkter framstälda |såsom ett ultimatum för föreningens bestånd, utan tvertom, att de å ömse sidor fordrade förändringarne voro så många och vidtomfattande, att de ej alla skola bifallas hvarken af det ena eller andra riket. Man har ^vidare förebrått Utsk:t, att det uttalat sä mycket ogillande i alside på Noriges handlingssätt under sednare tider. Dör min del får jag förklara, att hos mig den åsigten gjort sig gällande att, då man skall talas vid om en sak, antingen man anser den vara till sin princip riktig eller oriktig, man vinner mest genom att genast fritt och öppet omnämna, hvari missnöjet består, utan att tänka efter hviken sanning som sårar, och hvilken som icke sårar. Jag vidhåller i detta fal), hvad en af våra skalder yttrat, nemi.: »litet gnabb ibland, skadar aldrig grand, endast man älskar hvarann.» Och att en välvillig känsla, närmande sig kärlek, finnes hos båda folken lör hvarandra, derom tviflar jag ingalunda; vore så ej förhållandet, vore det en historisk lögn, att vi äro stamlörvandter, att båda länderna äro till sin natur och klimatiska förhållanden likartade, att vi hafva gemensamma intressen i alside på andra makter, att vi tala ur samma grundstam utvecklade språk, som förstås på båda sidor om fjellen, och att vi Svenskar vid åtskilliga tillfällen bevisat vår välvilja mot Norige. Jag tror således att det hos sjelfva folken i grunden finnes en känsla af slägt skap och välvilja emellan de begge nationerna, fastän Noriges Storthingsmän och tidningar låtit förleda sig till bittl-ii yttranden mot vårt land, hvilka härifrån stundom besvarats i samma fou.
Ilärförutan skulle, för alt behandlas i sammanhang med Nils Anderssons från Christianstads län till Utskottet förut remitterade motion, angående säteriernes förpligtande att deltaga uti prestgårdsoch tingshus-byggnad, till Utskottet öfverlemnas: 8:o Ett af Nils Svensson från Jönköpings län i samma ämne afgifvet anförande. S. D. Till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterades: l:o Erik Johan lindbergs från Calmar län motion, angående brefpost-föringen på Öland; 2:o Anders Anderssons från samma län motion, angående Smålands Hussarregementes afsittande och förändrande lill Infanteri-bataljon; 5:o Anders Bäckströms från Norrbottens län motion, angående förständigande för Krono-fogdarne att, i sammanhang med öfrige krono-utskylder, uppbära och redovisa alla indelta räntor; och A:o Anders Janssons från Wermlands län motion, angående förtydligande af föreskrifterna, rörande fattig-procenten vid bouppteckningar. S. D. Hvar efter annan föredrogos och remitterades till Stats-Utskottet: l o Nils Anderssons från Christianstads län motion om beviljande af dels anslag och dels lån för sänkning af Ifö sjö i Skåne; 24 Vrot.-Utdrag den 12 November 1856. 2:o Erik Johan lindbergs från Calmar län motion, angående underdånig skrifvelses allåtande till Kongl. Majit i fråga om skattläggning efter ortens method och på Statens bekostnad af f. d. Kronoparken^ llölla Tall, Sörby Tall och Linby Tall å Öland; samt 3:o Josef Smedbergs Irån Elfsborgs län motion, att all kronobrefbäring måtte bekostas af Staten. Den 12 November. Från Högloft, Ridderskapet och Adeln. S. D. Remitterades till: Stats-Ulskottet: l:o Kongl. Maj:ts denna dag ankomna Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående beviljandet ar en gratilikations-vedergällning åt Kapitenen A.