Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
S9 ffränft fmibeSsrätt, ffatt berefter titt färfifitb märberiitg upptagas beloppet af få mäl ben för fjmarje SSruf tittåtna tittmerfning, beräfnab efter SSrufetS prioilegierabe ftnibe, four äfroen mib be $ruf, ber recognitionösfmibe är tittatet, beit tittmerfs ttiitg, font i fötjb af fåbatt tittåtelfe för bet föregåettbe året, ittöfmer bet prioiles gierabe finibet, blifmit å tråg leoererab. ftör be ©rut åter, mib Ijmilfa, på gruttb af i:a och 2:a §§ af npjjberörbe $ongl. görorbitittg, obegrättfab fmibeörätt fontmer att begagnas, uppffattaS tvärhet af näftförntgåitgita fmibcSsåretS tittmerfs itittgö Äungörelfeit af beit 27 5lpril 1846, aitgåeitbe .jpainmarffattenS ntgöraitbe, ttteb iafttaganbe benoib färffilbt af afbrag för refUfntibe, ber fåbant eger ruin. Söib fåbait toars bering af tittmerfitingen, för Ijmilfen fjmarje ortö haminarffattö @ebait tittmerfningsfojinaben fåtunba uträfitab bliftoit, afbrageS beit från märbet af bet prioitegierabe fautt recogititionös fntibet etter af bet föregångna årets tillmcrfniitgSsbelopp, bå återftoben antageS fås font fjelfma SBerfetS bevittna infomft, jjmilfen uträfitaS titt capital efter $eui procent. ?(f beit capitatsfumnta, font för fjmarje ©rut härigenom uppfontnter, ffatt erläggas lifa afgift för fjmarje Sttfenbe, font för Sanbtegenbom jfabgab är.
Utsk:t säger först, att »genom de lättade kommunikationerna med hufvudstaden de personer, som särskildt sysselsätta sig med konsthistoriens studium, komma i tillfälle att i och för dessa sina studier begagna de samlingar i denna rigtning, som blifva i National-museum uppställda.» Jag fruktar, att Utsk:t, om än icke h. o. h. förbisett, dock icke egnat tillräcklig uppmärksamhet åt den omständighet att hufvudändamålet med det föreslagna konstkabinettet icke är att samlingarne skola utgöra ett åskådningsmateriel för dem som egnat sig åt konsthistoriens speciella stu - Den 28 April e, m. fi47 dium. utan att de skola vara till Ilands vid den första och ständigt återkommande undervisningen af professorn på auditoriet; och icke kan man begära, att professor och åhörare skola samtliga begifva sig till Slockholm. Utsk:t har vidare förklarat sig befara, »att den föreslagna konstsamlingen, om den skulle utbildas till någon fullständighet, komme att för framtiden kräfva ytterligare och betydligt ökade anslag». Sjelfva det begärda anslagets obetydliga belopp tyckes dock just böra häfva denna betänklighet, ty det visar att här icke är fråga om att erhålla något fullständigt estetiskt konstmuseum, och för öfrigt får jag meddela, att man vid åtskilliga Tyska universiteter, af samma omfång som det i Upsala, lyckats åstadkomma enahanda inrättningar för samma kostnad, som här föreslagits. Så har jag från tillförlitligt håll erfarit, att man i Bonn anlagt ett dylikt konstkabinett för 4,000 Pr. Th. och i Göttingen för 3,000 s. m. Dessutom upplystes det vid denna frågas handläggning i Consist. Majus, att universitetets tillgångar medgåfvo att underhålla konstkahineltet, sedan det en gång kommit till stånd. Vid sådant förhållande och då Utsk:t sjelft erkänt den lifvande inverkan en sådan inrättning skulle på det vetenskapliga studiet utöfva, får jag anhålla om afslag å Utsk:ts hemställan och bifall till K. Hr Fåhrajus, Edvard: Det förslag, hvarom här är fråga, framställdes ursprungligen af en frejdad skald, hvars namn var en prydnad för Sverige och länge skall lefva i svenska konsthistorien.
Prop. N:o 1, om Statsverket 1865. då således för det uppgifna behofvet ytterligare erfordras K:dr 1,105,800: — tilf hvilken brists fyllande Kongl. Majit nu begär, att, jemte det anslaget till flottans nybyggnad på hufvudtiteln oförminskadt bibehålies med 162,000: — dessutom må såsom extra anslag varda beviljad en summa af 943,800: — att under år 1867 utgå och tillika med öfriga uppgifna, för anskaffande af ny krigsfartygsmateriel afsedda tillgångar på anslaget till flottans nybyggnad öfverföras, för att samfäldt med detta redovisas på sätt med de vid sistförflutne riksdag för enahanda ändamål beviljade medel äger rum. Med anledning af Rikets sednast församlade Ständers begäran om vidtagande af nödiga åtgärder, hvarigenom rustoch rotehållarne vid båtsmanshållet kunde på enahanda grunder, som uti Kongl. Förordningen om båtmansbeklädnaden af den 22 December 1848 finnas antagna, befrias från skyldigheten att anskaffa och underhålla båtsmännens kappsäckar och s. k. småpersedlar, har förslag i ämnet blifvit af en för ändamålet nedsatt kommitté utarbetadt och kommer att med särskild nådig framställning till Rikets Ständer öfverlemnas; och vill Kongl. Majit derföre nu endast meddela, att, enligt de af bemälda kommitté uppgjorda beräkningar, nämnda bestyrs öfvertägande af kronan på föreslaget sätt skulle medföra en årlig statsutgift af omkring 50,000 R:dr, helst på Rikets Ständer ankommer att, i händelse förslaget vinner deras bifall, förordna om uppförande på 5:te hufvudtiteln af det för dess verkställande erforderliga anslag, hvilket i sådant fall lärer böra förslagsanslaget till båtsmännens beklädnad tilläggas. För handeln. Uti det under denna rubrik ensamt förekommande reservationsanslaget: Lotsoch fyrinrättning en med dertill hörande personal, hvilket å nu gällande riksstat är uppfördt med 362,900 R:dr, föreslår Kongl.
Äfven allt detta är utan karrikatyr, uttrycksfullt, och väcker vemod, hvilket ej vanligen är händelsen med dylika skildringar, som oftare hos den bildade väcka förargelse och åtlöje. Nederst, der de båda regionerna närma sig, söker en knäfallande ung qvinna att komma öfver till de saligas land – och en medlidsam engel sträcker derifrån mot henne en hjelpande hand. Så finnes äfven här försoning. Med denna enkla komposition, hvars öfriga bipartier förf. ej mera (efter ½ år) kan erinra sig, må man jemföra Rubens berömda «Yttersta Dom» i Pinakoteket, och man skall finna, huru litet intryck denna, oaktadt allt dess mästerskap i färg och clair-obscur, gör i jemförelse med den förra. Ludvigskyrkan innehåller en mängd andra fresker, som efter Cornelii dessin utföras af hans lärjungar, och bland dessa sådana, som i sjelfva måleriet vida stå öfver altartaflan, den nämnda Yttersta Domen. Bland freskerna i Glyptoteket äro förnämst Priami död och striden om Patroklos’ lik, båda kraftiga, fulla af eld och lif, den förra genom sjelfva kompositionen, likasom Virgilii beskrifning, retande sinnet till harm mot Grekerna. Man tadlar här öfverdrift och saknar skön form. Det må vara, men det hela gör intryck och skänker mera njutning, än mången blott formskönhet. I allmänhet är det grekiska, blott formsköna, uttryckslösa konststycket något, som icke utan en viss hedendom i tänkesättet kan njutas. Jag menar dermed icke skepticism eller liknöjdhet i afseende å kristendomen, utan en naturalism öfverhufvud, som icke erkänner andens absoluta värde. En sådan blott formförgudning har genom Göthe i Tyskland blifvit modern, och det är i min tanke emot den, som den nya tyska målareskolan arbetar. Den står häruti i förbund med den tyska bildningens djupare anda öfverhufvud.
Stander nu mätte i underdånighet anhålla , det Kongl. Majn emedlertid, och s^i fort sig göra läker, käckes i Räder lata anbefalla en laga och wedcrbörlig un, dcrsöknilig ej allenast till utrönande af de kostnader Herr Grefwe ^röUKi ä Kungsgärdarne och Stuteriet kan hafwa nedlagt och den ärsättning, hwartill han derföre fin« nes berättigad, utan ock hurmvida de till berörde Kungsgärdar ätagne friwittige Härads dagswerken genast mäge kunna indragas och upphöra, sä att Riksens Högloft. Ständer wid nästa Lagtima Riksdag mä blifwa i tillfälle, att dä kunna desic omständigheter prvfwa och bestämnia, samt derefter om besia Kungsgärdars widare disposition och förwaltning widtaga den Författning Riksens Högloft. Ständer för Staten och det allmänna pröfwa nyttigast och förmånligast. Genom Protocolls - Utdrag af den Zr sistl. Mars och den 2 i denna mänad hafwa Högloft. Ridderstapet och Adcln samt Wälloft. Borgarc-Ständct bifallit Stats-dltftottets ofwanberörde hemställan ; hwarcmot Högwördigc Prcste-Ständet och Hederwärda Bonde-Ständet uti ProtocollSUtdrag af den Z och 6 i denna mänad förklarat, att dä Herr Grefwe kröilcb igenom nägot Lagligt och ordentligt Eon»
» Den är med ett ord väl värd att taga kännedom om, icke endast af alla samvetsgranna uppfostrare ex professo, utan äfven af alla tänkande och för sina barns bästa intresserade föräldrar och målsmän. » [2521] (Svenska Dagbladet). Anna Starck. född Schröder. Claestorpsboden [HtH CTH bok lgi 7:e för upplagan! Nu utkommen! En föräldrar, lärare UE^CjTHl och Adolf Fredriks skyddsföreningsarbeten — Lagningsbyrå — Linnesöm — Märkning — Monogramer — • Strumpor — Gammal prenumerant. m. m. Handarbeten emottagas tillförN:r 721. &gt;Nina » bedes vänligen gifva Iduns läsarinnor ett förslag till en praktisk tidsdagar g] Nytt för hemmet! Ett billigt o c h fördelaktigt medel att upputsa polerade möbler är användning af Monopolpolityr, hvilket gifver åt en fördunklad lackerad yta rent och propert utseende! Emballerade flaskor åtföljda af bruksanvisning, säljas ä 1 k r. från A. 16 Rue Marbeuf [2517] (Champs-Elysées). M:elle de Ron recoit des pensionnaires. Excellentes références. S ' adresser, pour renseignements, ä m: me Lundholm de Paris, 9 Smålandsgatan, Aout Sept. IKLevléjm., Hellestad. 16 Svenska [2335] E n eller två unga flickor få god inackordering hos en lärarinna härstädes. Franska talas och hjälp med lexor erhålles. Referens: herr Kommendörkapten Kreuger, Smedsudden. I 1 "? S ' « 3 B „ O &gt; na. ^ •5 H; ER " S K B 5 " ° »! &lt;] JOO 5 RS P; Ö " A A P: P ^R O. S. G * B 1 O? " KS " B CD O &amp; Ot? &amp;! " Q - PJ ^ B CD? &amp; B BAP; O Q CO 3! " O &gt; 3 " 3 CD Ö O. W » t? » ffl. P: i? I I G S tfo a.
För att kunna bestämma den punkt på riksgränsen, dit en jernbana från Sverige lämpligast borde ledas, i ändamål att sedermera inom Norrige fortsättas, har Kommitléen af vederbörande Norrska Regeringsdepartement begärt upplysningar om de uti sistnämnde land i sådant afseende vidtagne åtgärder, och såsom svar derå erhållit del af resultatet af de undersökningar, som för en jernvägs-kommunikation med Sverige der blifvit gjorda. Deraf har, bland annat, inhemtats, att en jernväg från Norrige endast på tvänne punkter mellan Fredrikshall och Kongsvinger kunde ledas till Svenska gränsen, nemligen mot Skillingsmark och Magnor, men att banan i förstnämnde riktning, ehuru den blefve kortare, skulle möta oberäkneliga svårigheter och, i anseende till den brutna terrängen öfver fjället, icke kunna anläggas utan branta' stupningar och stora kostnader, hvaremot terrängen vore särdeles gynsam för en jernbana, som utgående från Eidswold-Christiania-banan österut öfver Glommen och derpå, följande flodens venstra strand förbi Kongsvinger, framginge genom den dalgång till Svenska gränsen vid Magnor, der landsvägen nu löper, hvilken riktning dessutom vore ored de inom Norrige belägna orternas behof bäst öfverensstämmande. Sedan Kommittéen, med anledning af dessa uppgifter, låtit anställa preliminärunder - Kongl. Maj:ls Nåd. Proy M 26. 3 sökningar för stambanans anläggande frän Christinehamn öfver Carlstad till Arvika och derifrån alternativt öfver Sulvik till Skillingsmark och öfver Eda till Magnor, och Kommittéen under dess resor genom dessa trakter tagit närmare kännedom om deras terräng-förhållanden, samt dervid funnit att nästan oöfvervinnerliga hinder äfven på Svenska sidan ligga i vägen för en jernbanas anläggande från Arvika mot Skillingsmark, men att deremot en jernväg från Arvika mot Kongsvinger icke möter några svårare naturhinder, samt att den för trafiken mellan båda rikena vore förmånligast, har Kommittéen antagit denna linie och, i samråd med de Norrske jernvägs-ingeniörerne, ansett föreningspunkten mellan Norska och Svenska jernvägslinierna böra ligga på gränsen bredvid landsvägen, ‘/8 mil norr om Eda glasbruk.
I långa år ha systrarna sent in på nätterna sträfvat vid sitt arbete till Guds ära, ty hvad kan mer förhärliga Gud än just ett människoverk som är skönt, ett verk af tänkande varelsers bemödanden och färdighet, ett verk af hans egna barn! Men i lägret utanför staden sitter ännu Sigurd Jorsalafar vid det allt för långvariga och bullersamma gästabudet. Där skrattas mycket, men han lyssnar icke utan trycker handen mot hjälmringen, och mellan fingrarna hänger det gula håret långt ned öfver hans kraftiga kämpaarm. Han längtar. Han längtar hem till den hafsvik, där man vid stilla väder kan höra det första hundskallet från Lade kungsgård. Han stirrar ut i skymningen och fyller den med sitt eget svårmod. Solen är hans, skyarna äro hans. Han är ett med skymningen och luften och bergen. – Kristmän, nordmän! ropar han och knuten faller handen mot bordet. – Hören hvad jag säger! Om ryktet mäler sanning, tänka stadsborna där inne i morgon breda sina kostbaraste mattor på gatorna. Nordmän, vi skola icke visa oss bländade och häpna som fattiga stafkarlar eller stiga af hästarna. Lugnt skola vi rida på, så att hofvarna slå hål i mattorna och lära dessa korsets riddare hur föga vi akta fåfängliga människoverk! Människoverket synes nämligen gärna naturdyrkarna från Norden fåfängligt, men då det ligger i deras raceuppgift att sammanföra och hopsmälta och då de följaktligen icke på längden kunna fortfara ett åtskilja naturen och människoverket civilisationen, blir det merendels humorn, som blir den slutliga försonande medlaren. Humorn är icke blott kristnad satir utan den mest oblandade droppe af germansk subjektivism som någonsin kunnat upplösa de fastaste kristaller. Historiskt sedt måste humorn med sin destruktiva förmåga gent emot den marmorhårda apolloniska strängheten enkom ha uppstått för att varda germanernas handvapen i striden mot klassiciteten. Ett oväldigt granskande af humorn är oss nordbor öfver hufvud taget icke möjligt, ty instinktivt veta vi, att denna är det palladium, under hvars hägn vi värna vårt Troja mot sydländingarna. Om ett konstverk saknar humor, förklara vi till och med utan vidare, att detta är ett afgörande fel.
I afseende på kostnaderna inser en hvar, att tre likstälde personer, af hvilka alla fordras vetenskaplig bildning och särskild insigt i mindre allmänna grenar af vetandet, skola fordra en större aflöning, än som är behöflig för en sådan person och för tvänne Kanslister eller med dem jemförliga tjenstemän; och att kostnaden nu kunnat inskränkas till enahanda belopp, som vid sista riksdagen anslogos, härrör deraf, att anslaget i verkligheten var vida högre, än som vederborde. De framtida anspråken skola dock snart visa att den nu gjorda anordningen af embetsverket medför en vida betydligare kostnad, än om Rikets Ständers beslut blifvit i verket satt. Det är vidhållandet af detta, med ogillande af den Kongl. Propositionen, som afses genom donna reservation.” Emot I9:t!e punkten (angående löneregleringen för Landtstatens ombetsoch tjenstemän) af Friherre Åkerhielm, Herrar Bildt. Stjerngranat, von Printzencreutz, Gripensvärd, Fåhreeus och Prosten Tellbom. Emot 28:dc punkten (angående anslag till agrikultur-kemiska försöksanstalter). Herrar Björck, Berger och Wahlström sand Riksdags-fullmägtige Jan Andersson, Anders Fricsson, Gustaf Hultman och C. J. Svensén förenade sig om följande reservation: ”Om jordbruket i vårt land verkligen skulle befinna sig på den låga ståndpunkt, att idkarne deraf icke förmå att sjelfve utfinna de methoder, som bäst egna sig för tillämpning af vetenskapens allmänt kända läror, torde det ej heller kunna antagas, att de allmänna iakttagelser, som vid några få agrikultur-kemiska försöks-stationer kunna göras, skola erhålla någon allmännare tillämpning vid de oändligt vexlande förhållanden, som vid de särskilde jordbruken förekomma. Det vill derföre synas, att en mera allmänt spridd insigt erfordras, innan någon nytta kan uppstå af sådane anstalter och att desse, i den mån en sådan insigt förefinnes, skola till erforderligt, betydligt antal framträda utan någon åtgärd å Statens sida eller fasthellre, att de blifva öfverflödiga i samma stund de blifva användbare.
Jag förmodar, att de fleste af Ridderskapet och Adeln äro i samma belägenhet, som jag, att nemligen ganska litet förslå sig på juridiska frågor. Likväl då Lagutskottet, som måste antagas förslå saken bättre, än de fleste af oss, i sitt första Betänkande afstyrkt motionen, meni det sednare frångått sin mening, och tillstyrkt motionen med blott en enda Ledamots reservation, samt det således är alt förmoda, att detta tillkommit på grund af bättre skäl, enär det skett med uppoffring af Utskottets egenkärlek och personliga äregirighet, anser jag denna omständighet tillika med det skäl Herr Crusenstolpe anfört, vara tillräckligt bevis på öfvervigt.en af de motiver Utskottet i dess sednare Utlåtande andragit, och tillstyrker derföre bifall till detsamma. Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken gjorde proposition lill bi 49 H. i5 ii 6 Död i 3 November f. m. fall af LagUlskottets under N:o 129 afgifne sednare Utlåtande. Ropades Ja och Nej. Hvarefter Hans Excellence hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade, med afslag å berörde Utlåtande, antaga Utskottets under N:o 66 i ämnet först meddeldte Betänkande. Ropades äfven Ja och Nej. Hans Excellence förnyade ännu en gång dessa propositioner, men de blefvo åter båda med Ja och Nej besvarade. I anledning hvaraf Hans Excellence förklarade, det han icke kunnat tillförlitligen utröna Ridderskapets och Adelns pluralitet. Herr von Hartmansdorff begärde votering. Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken framställde följande Voteringsproposition : Den, som bifaller LagUtskoltets under N:o 129 afgifne senare Utlåtande, öfver väckte motioner, om utsträckning af Arfsrätt för sidoarfvingar i fjerde och fjermare led, voterar Ja; Den det ej vill, voterar Nej; i Den i3 November f. m. Vinner
STOCKHOLM, Ecksteimska Tryckeriet, i834* Lag-XJiskflttets Bil. Ankom till Exp.-Utsk. den 39 Julii. Betänkande öfver väckta motioner, angående förändring af Högste Domstolens organisation samt arbetsordningar för Högste Domstolen j Hof-Rätterne och Justities-Revisionen m. m. Hos Vällofl. Borgare-Ståndet har Herr T. Petré anfört: att om icke de vid Konungens Högste Domstol hvilande oafgjorda målen skulle med hvarje år alltför mycket tillväxa, trodde Motionairen det vara nödigt, att en förändrad arbetsordning inom Högste Domstolen med det första tillvägabringas. Den tid af 4 till 5 månader, som hvar och en af Högste Domstolens Ledamöter egde att såsom semester begagna, syntes kunna betydligen inskränkas. Då erfarenbeten visat, att skiljaktiga åsigter och olika principer inom Högste Domstolen ofta gjorde sig gällande, borde ej något hinder förekomma att der arbeta på tvänne divisioner, hvilka, med undantag af Justitia Stats-Ministern, kunde utgöras, den ena af sex och den andra af fem Ledamöter. Om också, vid förefallande vigtigare mål, arbetstiden för Högste Domstolen utsträcktes till eftermiddagar, så vunnes derigenom mycket i tid, och arbetet i denna högsta instantie förmentes ändock blifva ojemförligt mindre mödosamt än vid Härads-Rätt, hvarest Domhafvanden öfverhopades af mångartade göromål och icke ens finge resa ifrån Tingsstället förrän alla ärenden äro behörigen afgjorda; då deremot hos den högsta domaremagten, der alla förekommande mål voro fullständigt utredda, och mödan inskränkte sig antingen till läsning af handlingarne eller till afhörande af Referentens yttrande och någon gång till författande af serskildt votum, ärendenas definitiva afgörande kunde, till skada för många enskilda personers välfärd, ansvarslöst uppskjutas år ifrån år. Äfven inom Kongl. Svea HofRätt vore en ny arbetsordning af behofvet högeligen påkallad. Visserligen hade Hof-Rättens göromål under senare åren i betydlig mon ökats, men också vore Hof-Rätten förstärkt af flere på Stat uppförde nya Ledamöter.
Jag tror derföre, att ett stort fel ligger i det ifrågavar. förslaget och att om, pä sätt en värd talare upplyst, det icke går an för andra än handlande i Hamburg, att insätta silfver i Banken derstädes, så skulle jag tro, att Utsk. borde föreslå, att det handelshus, med hvilket transactionen afslutas, borde åläggas att förete bevis derpå, alt ett motsvarande depositum blifvit i ofvannämnde Bank gjordt för Svenska Bankens räkning. Möler något hinder äfven 56 Den 7 0 c t o b e r. derföre, så anser jag förslaget vara af beskaffenhet att icke böra antagas. Hr von Hohenhausen: De betänkligheter, som den siste värde talaren anfört i afseende på det juridiska ansvar, som skulle följa, i fall Fullm. i Banken vore nog olycklige att vända sig till ett hus, som icke vore solid, äga visserligen enligt nu gällande reglem. sin fulla riktighet, men de reglementariska stadganden som ytterligare kunna komma, torde dock, med bibehållande af fullkomlig trygghet derför, att icke Bankens medel skola äfventyras, äfven i den vägen kunna ställa någon säkerhet. Jag föreställer mig, att Hrr Fullm. icke lära kunna tillåta att silfver för Bankens räkning deponeras i andra handelshus, än sådane som de känna sjelfva äga betydliga summor insatte, antingen i Hamburger Banken eller i andra banker. Alt frun dessa hus få bevis derom, att i dervarande bank deposition skett för Svenska Bankens räkning, beror af de omständigheter som i Hamburgs Bank äro gällande och föreskrifne. Kunna dylika bevis erhållas, så är det naturligt, att dessa skulle i första rummet begagnas, för att pä samma gång trygga såväl Banken som Bankens Fullm. När den Norrska Banken kunnat i flere år begagna denna utväg med stor fördel, så ser jag icke eller hvarföre den Svenska Banken skulle derifrån uteslutas.
I öfrigt och som detta ämne rörer tredje mans rätt, sä har S:akS-Urch'otket ansett sig ej kunna neka, att lill Riksens Högloft. Skänders npkysning, härjämie bifoga Capiten kor^ensrräliles Brrgs^Rädet Oabllre-gs och boving (ldarl. 8ssle8 kill StatsUkckottek ingifne Memorjaler Litt. E. G. angående Bra orgs, Rådmansö och Laholms Kungögärdar. ^ssweiisoni häryoS sölja äkffillige Ledamöters säcffilde tankar i detta ämne. Litt. D. E. Till Riksens Högloft. Ständers egit uplnfta bepröswande, hemsräUcs alt derta »vördsammeligen Stockholm den 29 November 1809. > Pä Högloft. Nidderl?apct och Adelns Ledamörers wägnar, Oass kleming. Pä Högwördige Preste StändetS Ledamöters »vägnar, l^i». VVeillmkin. Pä Wällofl. BorgcrffapetS Ledamöters »vägnar, Larl L.anäber§. Pä Den i6 December. io;§ Pä Hederwärda Bonde-StandetS Ledamöters wägnar. Jok. Lricsson, 1^. kröäelius. Ladcs pä bordet jämte följande kettil hörande bilagor. LL^ A. - AfskriftEitt. Ä. ^ -— 1064 Sammandrag af de frän Kongl. Kammar-Colltgium afgifne Förtekningar pä de Kungs-Gärdar, hwilka efter de f Kongl. Förordningen den ^ December 1759 utstakade grunder blifwit korrtarenderade,som tillika utwisar deras Hemmantal och Grundränta, det ärliga arrendet, samt tiden da det löper till ända. Län. Upsala Södermanl Östergöthl. Skaraborgs. Calmars. Jönköpings. Hallands. Ryda Kungsgård - » Elfkarleby d:o med Fiske och Qwarn.