Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är icke mitt fel, om det ljus, som nämnde Organist först tändt, och jag sökt ytterligare sprida • öfver förhållandet med Lunds Domkyrkas inkomster och deras användande, om detta ljus, likt andra ljus, kan åstadkomma någon skugga; på hvem eller hvilka denna skugga faller, bör icke bekymra inig, hvarken som Medborgare eller Folk-Representant. ”1 hvilket Reglemente,” frågar han, ”stur eller kan stå, att afseende bör göras vid arrende-vilkor på fattiga eller rika?” Och jag frågar, när har jag påstått det? Tvertom, har jag anmärkt, att mycket lägre afgifter blifvit utsatte för den allmänt på orten som rik kände åboen i Önnerup, än för en del mindre förmögue åboer, och isynnerhet för de minst förmogne i Håstenslöf, hvilket äfven till i ULdrag bifogade Protocoll af den 18 Octo - 220 Den 28 October f. m. her i8a5 blifvit af mig i DomkyrkoRådet anmärkt, och af ingen bestridt, icke en gang af Domkyrko-Inspectoren sjelf, förmodligen derföre, att känd sak är så god sorn vittnad. Men en annan fråga, som straxt låter ganska rimlig, gör Herr Crusenstolpe äfven. ”Kan någon känna,” säger han, ”hvilken sorn städner för budet å en öppen Auction?” Jag svarar, att uti ifrågavarande fall har det varit ganska lätt att känna, ty, ehuru Auctionen kallades öppen, var ett maximum bestämdt, öfver hvilket Auctionen ej fick gå, och för hvilket förre åboen hade rätt alt erhålla arrendet, utan afseende på hvad andra kunde bjuda derutöfver. När nu maximum var lågt utsatt, kunde man med säkerhet känna, hvem som stadnade för budet, nemligen förre åboen. Blefvo nu af de åboer, hvilkas förra arrende upphört, de förmögnaste gynnade genom lägre utsatta maximioch minimi priser, än för de minst förmögne, så har jag uttalat ett sant factum, af hvilket nog Domkyrkolnspectoren förstått begagna sig så väl, som jag nu förstått begagna mig.
Jag skall göra dig ganska styggelig, och skämma dig, och göra dig till en vederstyggelse; Att alle de, som dig se, skola fly ifrå dig, och säga: Nineve är förderfvadt; ho vill ömka sig öfver dig, och hvar skall jag söka dig hugsvalare? Menar du, att du äst bättre, än den store staden No, som låg vid floderna, och hade vatten allt omkring sig; hvilkens murar och fäste var hafvet? Ethiopien och Egypten var hans otaliga magt; Put och Libya voro dine hjelpare; Likväl måste han fördrifven varda, och fången bortdraga, och hans barn äro på alla gator slagne, och om hans ädlingar kastade man lott, och alle hans väldige vordo satte i kedjor och bojor. Alltså måste du ock drucken varda, och bortgömma dig, och uppsöka ett fäste för fiendanom. Alle dine faste städer äro lika som fikonaträ med mogen fikon; när man skakar dem, falla de honom i munnen, som dem äta vill. Si, ditt folk skall i dig varda till qvinnor, och dins lands portar skola dinom fiendanom öppnade varda, och elden skall upptära dina bommar. Hemta dig vatten, ty du skall belagd varda; förbättra din fäste, gack uti leret och trampa det, och gör starkt tegel. Men elden skall upptära dig, och svärdet döda dig; det skall uppäta dig, lika som en flogmatk; det skall öfverfalla dig, lika som en flogmatk; det skall öfverfalla dig, såsom gräshoppor. Du hafver flera köpmän än stjernorna äro på himmelen; men nu skola de utsprida sig, lika som flogmatk, och flyga bort. Dine herrar äro så månge som gräshoppor, och dine höfvitsmän lika som flogmatkar, hvilke sig lägra uppå gårdar i de kalla dagar; men när solen uppgår, så draga de dädan, att man icke vet hvar de blifva. Dine herdar skola sofva, o Konung i Assur; dine mägtige skola lägga sig, och ditt folk skall uppå bergen förströdt varda, och ingen skall församla dem.
Gr. Mörner: Då så många talare redan yttrat sig i denna fråga skulle jag icke vidare hafva tagit R. o. Ad:s tid i anspråk, så vida man icke på detta rum framkommit boed en upgift, stridande emot verkliga förhållandet och anfört den såsom en vederläggning af hvad jag yttrat. Gr. Lagerbjelke har nemi. sagt, att K. M:s Propos. skulle innefatta, alt staten för Bergs-Colhm skulle ökas med 800 R:dr; att jag, söm trott, att dessa 800 R:dr skulle utgå af anslaget till befrämjande i allmänhet af Bergsbruket hade deruti misstagit mig. Det må då tillåtas mig att upläsa ordalagen i K. M:s Nåd. Propos. som jag har hä.ii handen. Orden lyda: ”K. M. äskar R. St:rs bemyndigande att från 1855 års ingång låta en dylik löneersättning, så länge rättigheten dertill, efter vanliga grunden, fortfar, till ett belopp af högst åtta hundra R:dr årligen, utbetalas af Sjette Hufvudtitelns anslag till befrämjande i allmänhet af Bergsbruket, hvilket anslag visar sig under tiden äfven dertill lemna tillgång.” Således, långt ifrån att vara en begäran om öfverflyttning på Bergs-Coll:ii gamla stat af dessa medel, så är det blott en anhållan alt temporärt få använda delta anslag på det upgifna sättet. Ordalagen äro alltför tydliga för att kunna förtydas. Det har af en annan talare blifvit sagdt, att genom bifall till K. M:s Propos. skulle en ökad utgift för Staten af 2,400 R:dr b:ko upkomma. En ökad utgift skulle likväl endast kunna sägas upsla, såvida det af StatsUtsk. redan tillstyrkta anslag af 5,000 R:dr b:ko till befrämjande i allmänhet af Bergsbruket icke användes och besparingarne ej eller stå till K.
I öfverensstämmelse med hvad Fullmäktige, uti sin afgifna och jemte Utskottets Memorial 'N:o 3 till Rikets Ständer öfvevlemnade Berättelse uppgifvit, hafva Fullmäktige hos Utskottet anmält åtskilliga, i afseende på reparationen och den förändrade inredningen af nämnde hus, förekommande omständigheter och förhållanden, hvilka Fullmäktige ansett böra Rikets Ständers bepröfvande underställas; och, som Utskottet följaktligen kommer att till Rikets Sländer afgifva serskildt utlåtande, angående hvad sålunda blifvit anmäldt och för Öfrigt med detta ämne eger gemenskap, så skall Utskottet dervid jemväl yttra sig öfver hvad åberopade Revisions-Berättelse härom innehåller; anseende sig således Utskottet nu endast behöfva hänyisa till samma utlåtande. 17:0 Angående afskrifning af målet, rörande hevillningen för aflidne Fröken F. L. Flemmings testamente till förmon för numera jemväl afidne Capitenen Friherre P. Cronhjelm. (i843 års Revisions-Berättelse, sid. 55, 56). Vid de i Revisions-Berättelsen uppgifna förhållanden får Utskottet äfven för sin del 12 Stats-Utshott e Is Utlåtande, ZV.-o 21. tillstyrka delta gamla bevillningsmåls af Fullmäktige föreslagna och af Revisorerne förordade afskrifning i de öfver dylika ärenden uti Riksgälds-Contoret förda antecknings-böcker; lärande, i händelse af Rikets Ständers bifall härtill, Utskottet få sig uppdraget meddela Fullmägtige föreskrift om afskrifningens behöriga verkställande. 18:o Angående förandet af serskilda s. k. justerings-protocoll, i afseende på utredningen af f. d. Filial-Disconterna. (i843 års Revisions-Berättelse, sid. 5^.)
Programmet är, då detta skrifves, ännu ej bekant. Den 16 april. För en dag utbyttes det tysta, nästan förnäma lugnet på villan mot en splendid herrmiddags bullrande uppsluppenhet. På den stora verandan voro middagsborden dukade, och långt ut öfver fjärden ljödo i den svala aftonen de skallande hurraropen och skrattsalvorna, som beledsagade skålar och tal. V i d 12-tiden på natten fördes gästerna med särskildt förhyrd båt åter in till stadea; Fritz Ritter, hvilken som sekreterare på mötet ej kunde vara ifrån, gjorde dem sällskap till baka. Så var allt åter lika tyst och rofullt. Ruth hade under festdagen hållit sig undan så mycket som möjligt, och Klara, som väl förstod, att det bullrande, obekanta sällskapet endast kunde verka tröttande och pinsamt på henne, hade ej på något sätt påyrkat motsatsen. Den lilla V i van fäste sig hastigt vid Ruth med denna naiva och icke så litet efterhängsna tillgifvenhet, som plötsligt kan uppflamma hos barn. Den nya tanten med sitt tysta, mjuka, sorgbundna sätt, med de blåa, drömmande ögonen, som ofta kunde stirra framför sig långa stunder, som såge de in i en annan verld • — det egendomligt melankoliska öfver hela hennes väsende, så vidt skiljaktigt från de glada menniskors sorglösa obundenhet, den lilla var van att se omkring Jnga ofrankerade försändelser lösas. sig, verkade på barnasinnet med fängslande magt. Snart nog kunde hon knappast en minut vara från Ruths sida. Hon var nöjd, om hon blott i timtal fick stå vid hennes knän och hålla hennes smala, hvita hand mellan sina bruna, knubbiga små näfvar. Hon plågade henne ej med frågor eller barnslig nyfikenhet, då hon såg, att detta tröttade Ruth; i tystnad stod hon der och blickade oafvändt med klara, bruna barnaögon upp i Ruths ansigte, som denna, sänkt i tankar, höll vändt ut åt sjön. Ruth hade redan tillbringat en vecka hos Klara, och ännu var ej ett ord från någondera sidan sagdt om annat, än hvad som rörde angelägenheterna för dagen. En morgon kom hon emellertid ned från sitt rum tidigare än vanligt.
Ar 1849, det sista året öfver hvilket man har offentliggjorda officiella upgifter, funnos i samtlige städer och köpingar 6,858 och på landet, gerningsmän inberäknade, 12,177 d. v. s. tillsammans 19,035; antalet hade således ökats med 983, eller endast 5 proc. utöfver det antal som fanns år 1846. Då vi veta att folkmängden stiger med omkring 1±- proc. årligen, svarar således den ifrågaslällde tillökningen i det närmaste mot denna folkmängdens tillväxt. Jag kan följaktligen icke finna att deruti ligger något bevis på att näringarne blifvit mer öfverbefolkade än förut. Hvad bevillnm angår för samtlige industriella yrken i städerna, är det enl. samma officiella handlingar ådagalagdt, att är 1846 utgjorde 124 Den 18 Junie m. summan 212,400 r:di' 46 sk. 7 rst. samt år 1849 218,980 r:dr 46 sk. 4 rst. Afven dessa siffror torde ådagalägga att icke näringarne lutat till förfall från den tid då den nya handtverksförordn. utkom. I afseende på min aomärkn. att man äfven i detta fall borde söka stadga i författningen, har det erinrats alt man från handtverkeriernas sida hade haft enahanda förtröstan innan denna författning utkom, .lag her att deremot få påminna alt just från handtverkeriernas sida klagomål öfver det gamla författningssystemet vore högljuddast. Förhållanderne voro nemi. högst oregelbundna, så alt man nära nog icke visste hvad som borde eller icke borde hänföras tili handtverk. Såsom jag förut erinrat, var det nödvändigt att reglera detta sakernas skick; att låta det blifva såsom del var, hade väl icke kunnat försvaras. En talare har beklagat alt man helt och hållet lemnat till spillo de gamla skrå-korporationerna och ieke sökt ersätta dem med nya.
Maj:ts Nådiga Proposition, angående ändring uti 25 Cap. 1 § Rättegångs-Balken, och i sammanhang dermed, äfven i 12 Cap. a $. 2 Mom, 368 Prat. Utdrag, den 23 October 1829. samma Balk, sådant det lyder uti Kongl. Förklaringen den 10 September i8j3,- N:o 91 , i anledning af väckt motion om Bergstings-Rätternes bibehållande i deras nu varande skick m. m. S. D. Föredrogs å nyo och återremitterades, på grund af dervid gjorda anmärkningar, Xag-Utskottets, den i5 sistlidne Augusti, under N;u 89, afgifna och, den 10 derpåföljande September e. m., på bordet lagda Betänkande, i anledning af åtskilliga motioner om indragning af Lagmansoch KämnersXätter samt serskilda Domstolars organisation och i Rättegångs-ordningen. S. D. Vid förnyad föredragning af LagUtskottets, den 28 sistlidne Augusti, under 3S":o 94, afgifna och, den 17 derpaföljande September, på bordet lagda Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets, under M;o 2, förut meddelade Betänkande öfver väckt motion om anstalt till beredande af noggrann efterlefnad af Kongl. Förklaringen den 14 Maji i8o5, och öfriga Xagbud, rörande Lagfart I fast Egendom, hlef förstnämnde Utlåtande af Ridderskapet och Adeln afslaget, S. D. Vid förnyad föredragning af LagUtskottets, dea 2 sistlidne September, under Fröt.
Jag anser det vara enligt med så väl Theoretiska sorn erfarenhetsreglor, och skulle våga påstå att Motionärens yttrade ovilja mot detsamma härleder sig från Canaler, som dermed in» gen gemenskap äga, och från ett missförstånd, må uttrycket ej såra, om hvad man i allmänhet bör förstå med Centrala fästnings-systemet. Jag skulle tro alt man lättast inser dess vigtighet genom att betrakta dess motsats: Gränsbefästningssystemet. Det var en tid, då man trodde att fienden kunde aldeles utestängas från ett land derigenom att man späckade landets gränser med fästningar. Man missräknade sig. Fienden genombröt fästningslinien och inträngde i landet, der ingen fast punkt fanns, under hvars skydd förstärkningarne kunde organiseras och den tillbakaslagne armeen stödja sina försvarsoperationer. De många gränsfästningarne fordrade talrika besättningar och stora omkostnader till sitt försvar; den activa armeen blef derigenom försvagad och krigsförnödenheterne medtagne. Landets innevånare, som trott sig skyddade genom sina dyra gränsfästningar, kände sig svaga i det inre; fienden använde en del af sin annee att intaga de för honom fördelaktigaste, och använde dem sedan till att trygga sina eröfringar och fästa sig i landet. Denna erfarenhet har väckt upp - Den 8 December e. m. märksamheten på ett. sådant systems både »tjenlighet och kostsamhet. I alla Euro-* peiska länder och synnerligen i Frankrike, der Gränsfästningssysteinet nått sin hogsta fulländning, och der man haft den klaraste erfarenhet om dess svaghet, har man begynt vända uppmärksamhéten på det så kallade Centrala fästningssystemets företräden, såsom på en gång kraftfullare och mångfaldigt mindre kostsamt att tillvägabringa, underhålla och begagna. Man hav nemligen, vid begrundandet af ländernes naturliga beskaffenhet och de krig sorn tid efter annan inom dem blifvit förde, märkt, att i hvarje land finnas vissa naturliga anfallsvägar, som leda till vissa i militäriskt hänseende vigtiga nejder i det inre, hvilkas eröfring är för henden af största vigt, så vida han skall lyckas i det hela.
Det är just delta förklarande, som jag inom det förstärkta StatsUtsk. afgifvit och sorn jag nu här förnyar, nemi. att jag anser min pligt som ordförande inom detta Utsk. bjuda, det jag tillser att det förstärkta StatsUtsk. organiseras sotn vederbör, d. v. s. att 3o ledamöter af hvarje Stånd aro närvar. innan Ulsk. sätter sig i verksamhet; men jag får tillika förklara, att jag icke kan befatta mig med att efterse, huruvida en eller annan af desse ledamöter qvarsitta på sin bänk, gå fram till bordet och aflemna en blank, en sönderrifven eller en dubbel voterts-sedel. Jag tror mig således icke bafva brutit emot någon praxis, då jag förklarat en votering för gilltig, ehuru icke mera än i ig personer deruti deltagit, då likväl alla ledamöterne varit närvar, när Utsk. samlades. Jag får för min del fortfara att yrka, det R. o. Ad. icke måtte ingå i någon grundlagsförklaring, hvilket skedde, om R. o. Ad. skulle förkasta den ifrågavar. voteringen; och på det R. o. Ad. icke af den tillfällighet, att en röst vid denna votering fattats, mätte låta föranleda sig att förklara densamma ogiIIlig, vill jag för Ståndet anföra, att äfven en gång förut en votering inom det förstärkta StatsUtsk. försiggått, deruti verkligen icke mera än iig personer deltagit. Denna votering har likväl blifvit godkänd utaf alla fyra RiksSUn, och jag tror således att det skulle stå ganska illa tillsammans med detta godkännande, om R. o. Ad. nu skulle förkasta en votering af den orsak, som en gång förut icke föranledt något afseende. Jag tror att äfven denna omständighet bör inverka något på R. o. Ad:s beslut. Frih. Rehbinder: Det var egentligen med anledn. af Frih. Cederströms påstående, att i grundlagen funnes ansvar utsatt för de ledamöter, hvilka icke skulle inställa sig vid de förstärkta Utsk:ns sammanträden, och alt ett sådant ansvar borde vara tillräckligt för att förmå dessa ledamöter att fullgöra sin pligt, som jag begärde ordet.
Jag varnade för denna åtgärd, men min röst hördes icke då. Man har nu vid denna riksdag myckel undrat öfver hvad orsaken kunde vara till det trångmål Banken har erfarit. Jag lyckor, att. saken är ganska klar. Genom de lätta lånelillgängarne har man fält medel i händerna att tillfredsställa sitt begär efter lux, och derigenom har importen kunnat öfverstiga exporten, samt silfret följaktligen fält ersätta bristen. Man har sålunda begått samina fel, som man ville bola genom realisationen, dä man nemi. har utsläppt nya sedlar fast under ett annat namn. Det är således otvifvelaktigt, alt om man ännu ytterligare förökar de utelöpande mynlrepresenlativen, sä skola olägenheterna blifva ännu svårare, och Banken kan dä snart blifva ursländsalt att honorera sina förbindelser. Jag har ifrån början sagt, att det finnes tvä sätt alt tillintetgöra realisationen. Det ena vore att göra privalbanksedlarne gångbara i Kronans uppbörd, och detta har redan blifvit i någon män föreslaget ; det andra att köpa silfver till högre pris än Banken erhåller i vexling. Jag lemuar derhän om icke äfven denna sednare mesureu har blifvit försökt, genom köpen utifrån mot räntefria län o. s. v. Det ges i allmänhet icke mera än ett enda sätt, hvarpå rörelsecapitalet rätteligen kan ökas, nemi. genom införsel af silfver, dä exporten öfversliger importen. På det sättet endast kan mynlstockeu naturligen ökas; men vi hafva brukat anticipera pä hoppel alt rörelsen skulle ökas och likasom växa i det artificielt ökade rörelsecapitalet. Sä har det också nu börjat ske; och vi se nu att cursen äter har fallit och länge hållit sig under pari, hvilket bevisar, alt förhållandet har börjat rälta sig lill och med till vår fördel.
H. vid — utgifter, bilagorna litt. C. & E.vid Roterings-kassa, Jemtlands Räkenskaper, stats-verkets, formulär till Räntekammarens hufvudbok Räntekammaren, in visningar å Rönnowska testaments-fonden Sala Elementar-läroverks räkenskap Salpeter-fonden Bilagan litt. H. vid Salpeterförsäljnings-medlen Sammandrag öfver samtlige i 1858 års 413 — Revisions-berättelsen. A. vid sid. 5. Serafimer or dens-gillet » 207—209. S er afimer-lazar ettet » 210—211. Sifferuppgifterna, ansvarigheten för » 282. Sjöfarts-fond, Sveriges enskilda » 66—67. Sjöförsvars-departementets Kommandoexpeditions räkenskaper » 109—110. Sjötulls-medlen » 56—59. Sjöärendena, Förvaltningen af » 101—108. Skara stifts Konsistorii räkenskaper » 233—236. — veterinär-inrättning » 64. Skeppsholms brobyggnad » 116, 120. Skiften och afvittringar » 176—180. Skog s-institutet » 38—39. Skog splantering s-kassan » 18—20. Skogsstyrelsen » 40. Sköfde stads pedagogi » 236. Slite hamns fästningsbyggnad » 77. Slottsbyggnads-medlen » 188. Sockenkartor, anslagen till » 41, 42. Spanmål in natura, stats-verkets » 29—30. Sqvadrons-fond, Norrbottens hästjägare» 81—82, 87. Bilagan litt. S. vid » 160. Stambanorna, jernvägs» 120—149. Bilagorna litt. A, B, C, D och E. vid » 136, 137, 139. Stamholländerierna » 169—170.
Mantalsskrifne personer . 709. Befriade, öfveroch underåriga .. 399. Summa personer 1,108. Sedan 1844, dä folknummer!! utgjorde 944, har den således ökats med 164 personer. De egentliga näringsgrenorne äro handel, som likväl i jemförelse med andra städer är obetydlig, och något åkerbruk, men mest handtverkerier. 15 Staden har, i öfverensstämmelse med författningarne, en inrättad folkskola, jemte en af Borgerskapet för dess barn ensamt underhållen skola. Stadens Fattigvård tarfvar, jemförelsevis med andra städer, ej stora utgifter, då de verkligt och till understöd berättigade fattige äro få och inrymde i ett stadens fattighus. Staden allönar en Läkare och är derjemte station för en Provincial-Läkare samt en Bataljons-Läkare. Staden har en gästgifvaregård och derjemte 3:ne tillåtna näringsställen med utminuteringsrätt af starka drycker. Äfven här har fråga blifvit väckt om en hamnbyggnad. Flere såväl af stadens som omkringliggande orts invånare äro i denna fråga intresserade, genom de fördelar som af en öppen sjöfart förväntas. Öfverläggningar derom hafva hållits och undersökningar gjorda i detta afseende, men som dessa undersökningar blefvo så sent på året 184? färdiga, kunde Bolaget, vid då varande påbörjade Riksdag, ej medhinna att begära nödigt anslag eller lånebiträde dertill. Hvad som framdeles dervid tillgöres blifver föremål för nästföljande underdåniga Berättelse. Cimbrishamn. Stadens folkmängd uppgafs vid 1847 års mantalsskrifning belöpa sig till 1,259 personer, hvaraf 556 voro skattfrie. Folkmängden har sedan 1844 ökats med 147 personer. Handtverkerier och fabriker hafva på dessa sednare 4 åren ej undergått någon anmärkningsvärd förändring. Handtverkerierna bedrifvas af 40 mästare, 32 gesäller och 50 lärlingar. De sysselsättas hufvudsakligen af stadens egna invånare.
Hvad vidare den sednaste nedsättningen angår, så, om ändamålet dermed endast åsyftade, att bringa alla Generals-löner till lika storlek, eller rättare, göra dem allesammans lika otillräckliga, hade sådant lika lätt och med mera skäl kunnat vinnas på det sätt, alt Fortifications-, Artillerioch Cavalleri-Generalernes löner med 5oo R:dr ökats till 5ooo, då samma paritet uppkommit. Tre personer hade väl då fått tillökning, men 6 deremot undgått, alt å en redan nedprutad lön ytterligare vidkännas betydlig förminskning. Jag anser mig derföre pligtig bestrida nedsältningen i de af Kongl. Maj:t för Generalitetet föreslagne löner, och hemställer, att den Kongl. Propositionen må antagas. Herr Jnekar swärd, åugust: Vid de flere fall, då frågor uppstått om ökade anslag, och blifvit af Ridderskapet och Adeln afgjorda, har det åtminstone hitintills alltid varit sådane löner, hvilka ansetts för icp Den 3o September f. m. små. Viri detta tillfälle åter förekommer formerandet af en alldeles ny Stat af icke obetydligt belopp, och det torde då vara en de skattdragandes allmänna fordran, att nyttan och behofvet deraf först undersökas. Jag anhåller derföre, att få upptaga de skäl Utskottet framlagt för sitt förslag. Utskottet har hufvudsakligen stödt sig vid, att 1696 års IndelningsVerk Upptar en GeneralitetsStat sådan som den nu föreslagna, och söker deraf leda sig till den slutsats, att alla tiders erfarenhet visar en sådan stat behöflig. Jag deremot skulle tro, att enär Armeen i i34 år kunnat undvara ett sådant Generalitet, utgör det just ett bevis, attalia tiders erfarenhet icke fordrar ett sådant. Jag skulle dessutom tro, att jemförelsen emellan våra militära förhållanden år 1696 och nu, visar en alltför påtaglig olikhet, för att af det förra kunna hemta något stöd för de inrättningar, som nu böra vidtagas. Yi hade då fästningar, garnisoner och General-Gouvernementer, vidt skilda från centern af Riket.
1) artill kom den besviirliga omstGndigheten, att de b i d s redaktrisernu bodde lHngt i£rh hvnrandra, den ena i Stockholm, den andrn i V ~ ~ p s a l a D. A, fore jarnviigarnas tid, var detta a f s t h d bet~dligt. Tidskriften try&amp;- tes for det mesta i Uppsala, men den verksammaste redaktrisen bodde i Stockholm, h u a f mycken tidspillan och iikadt arbetc. Db med S: e 4rgdngen tryckningsorten forlades till Stochholm, ansig fru Olivecrona, som annu bodde k r a r i Uppsala, det liimpligt att draga sig tillbaka h8n redaktionen. Hon iifvertalarles fiir den gdngen a t t kvarstS, och fostbrodralaget fortgick alltsii iiil ett par 81 .. Nen 1868 satte hon i verket sitt Lelut att afgg, och frtn denna tid skref hon blott som tillfallig medarbetare i tidskriften. Att afst % fr&amp;n foranldrav&amp;rden om sin andes barn var h e m e dock piikostande, och hon siiger sjalf, att om hon dB auut sin egen flyttning till Stoclcholm hosten 1868, ekulle steget lnthiinda ej blifvit taget. Strax fore och under tidskriftens fiirsta fir intriit ' fade t ~ e n u e for de bdda vannernas framtid och verksamhet viktigu tilldragelser. Pd sommaren 1S5.7, kort efter frn Olireeronas gifterm81, antrKdde de bdda makarna, &amp; tfoljda af frijken Leijonhufvud, en ut-rikes resa och besolcte darunder Tyskland, Schweia och Italien. De h5da unga damerna njoto i fillla drag a£ konstskatternu i storvtiidernas musher och naturskonheternn i de schweiziska Iandskapen och vid Medelhafvets blB boljor.