Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Min motion liar äfven velat anses som grundlagsstridig. Jag kan icke finna det. Jag påminner mig, i anledning deraf, hvad ett visst Utskott under denna Riksdag yttrat, nemi. att Religionen vore den bästa Riddarhusordning. Jag lånar en del af detta yttrande, och säger, att Religionen är den bästa GrundLag. Om likväl Ridderskapet och Adeln ogillar min motion, och finnér det vara onödigt, att ens önska, det Hennes Maj:t Drottningen ville antaga vår EvangeliskLutherska Lära; så skall jag, för min enskildta del, ändock aldrig ångra, långt mindre skämmas, för det jag offenteligt hemburit min skyldiga gärd af vördnad,. kär - Den 19 Augusti. lek och tillgifvenhet för en Religion, den Jag anser sorn mitt högsta goda, och den jag önskat mätte på samma sätt anses af hvar och en, som kallar sig Svensk. Emedlertid, och för att komma till det önskade målet, vill jag ännu göra ett försök, det nemligen att hemställa, om icke frågan kunde öfverlemnas till Högvördiga PrästeStåndet, med vänlig anmodan, att deröfver enskildt meddela sina tankar. Denna utväg har af Ridderskapet och Adeln under 1815 års Riksdag blifvit uti en religionsfråga begagnad, då Högvördige PrästeStåndet inbjöd sine MedStänder, att till laga åtal anmäla Författaren till en under Riksdagen utkommen tryckt handling, å hvars titelblad voro i parodierad styl använde vissa ord utur Christi Pinos-Historia. Vinner denna min hemställan bifall, hvarom jag icke hör tvifla, emedan Prästerskapets rättighet att bevista Riksmötet egenteligen lärer hafva för ändamål, att vårda Religionens angelägenheter, så heredes härigenom tillfälle för Högvördiga Ståndet, att låta Svenska Folket erfara, hvad begrepp dess Prästerskap gör sig om det ämne, jag framställt. Och i händelse det då visar sig, att jemväl Högvördiga PresteStåndet anser samma ämne vara en bagatelle och af intet värde, så må min motion allt för gärna förfalla och förkastas. Friherre Anckarsvärd:
Och tillika torde böra märkas, att Konungens Befallningshafvandes åtalade åtgärd icke är gillad eller förklarad oklanderlig, utan endast betraktad såsom icke föranledande till ansvarspåföljd. Lysings Häradsrätt hade, såsom vid granskning af fånghstorna anmärktes, genom Utslag den 23 December 1851, under åberopande af 5:te Kap. iide § Straffbalken och Kongl. Förordningen den '19 Augusti 1845, stadgat, att drängen Isak Andersson från Bankaby, i händelse han saknade tillgång till de böter dels Två Ridr 32 sk. för fyra mindre sår och dels tjugufem Ridr för begagnande af lilsfarligt vapen, hvartill han genom Häradsrättens Utslag den 14 Maj samma år blifvit dömd, skulle undergå fyra dagars fängelse vid vatten och bröd, samt arbete å fästning eller korrektionsinrättning i tre månader. I anledning af denna bötesförvandling infordrade Justilie-Ombudsmannen förklaring utaf den t. f. Domhafvande, sorn nyssnämnda dag i Häradsrätten fört ordet; och anförde bemälde Domhafvande, att han visserligen trott 99 det vara med lagstiftarens mening öfverensstämmande, att böterna för bruk af lifsfarligt vapen, lika med dem för såramål, förvandlades efter de i allmänhet rörande förvandling stadgade grunder, men att han till följd af ordalagen i ofvananmärkta Kongl. Förordning, att den, som missbrukade dylikt vapen, skulle straffas antingen med böter eller med arbete å fästning eller korrektionsinrättning, ansett sig icke berättigad att vid ifrågavarande förvandling besluta om annat straff, än det i lagens bokstaf bestämda, nemligen arbete å fästning eller korrektionsinrättning.
Ett sätt är att taga upp lån, men jag hemställer, huruvida under närvrde penninge-förlägenhet i landet det vore väl handladt, såvidt man kan undvika 362 Den 22 April. det, att börja annonsera det Riksgrslvont. behöfver uplåna 800,000 Rdr innan d. 1 Juli, och upmana allmänheten att lemna denna summa på sådana, säkerligen ganska höga räntevilkor, att lånet med säkerhet erhålles, och om icke det är vida bättre, att, på sätt som nu skett, hos R. St:r begära ett anstånd med afseende på fullgörandet af en pur formalitet, ty något annat innehåller icke denna motion, som yrkar att Riksg:sKont., om så behöfves, måtte erhålla något upskof med inbetalning af dess kreditiv i Banken å en million, som enl. BankoReghtet bör ske d. 1 Juli, med rättighet för Riksg:?Kont. att åter uttaga hela beloppet d. 1 påföljande Sept, Det begärda anståndet afser derföre alldeles icke att inblanda Bankens affärer med Statens, utan endast att få ett upskof. I början af Aug. blir Riksg:sKont. i stånd alt till fullo betala in k red i t i vet, och derefter skall jag åtminstone icke med min röst bidraga till förnyande af ett sådant förhållande, som gifvit anledn. till denna öfverläggning; ty svårligen kan någon högre än jag hysa ovilja för en inblandning af Statens och Bankens affärer. Det är sagdt, att ändamålet kan på ett bankmessigt sätt vinnas, om man, i st. f. begagnande af dessa 6 veckors an stånd, lemnade Banken motsvarande belopp obligationer. Det kan visserligen så synas, men mig förefaller det indifferent om man har lån i Banken mot eller utan pant, då låntagaren är säker — och obligationerno voro ju icke annat än en slags pant. Men äfven om man anser det nyssnämnda sättet fördelaktigt, så har likväl en dylik affär den olägenhet med sig, att de HypotheksFöreningar, som fått sina obligationer upsagde, hafva af Fullmäktige erhållit tillåtelse att äfven före för fa 1 lotiden göra inlösen till större eller mindre belopp.
— N:o 127. angående stämpelpappers-afgiften samt afgiften för stämpling af tidningar, andra periodiska skrifter och tryckta afhandlingar; X, 160. — N:o 128. i anledning af Kongl. Majrts Nådiga Proposition om anslag för åvägabringande af ifrågasatt förstärkning af Högsta Domstolen: X. 161. — N:o 129. angående beviljadt anslag till Magister M. Wiberg såsom honorarium för en af honom uppfunnen räknemachin m. m.: X. 161. — N:o 130. angående skiljande från Vester-Norrlands Läns arkiv af de allmänna handlingar, som röra Jemtlands Län: X. 161- — N:o 131. angående ifrågaställd ersättning af allmänna medel till Häradsskrifvaren C. E. Ruckman för den förlust, han lidit genom för hög uppskattning af hans innehafvande boställe: X. 161. — E — 69 Expeditioner till Kongl. Maj:t, Rikets Ständers: — N:o 132. angående regleringen af utgifterna under Riks-Statens Andra Hufvud-Titel: X. 161. — N:o 133. angående regleringen af utgifterna under Riks-Statens Tredje Hufvud-Titel: X. 161. — N:o 134. om utvidgande af de rättigheter, sorn äro Mosaiskn trosbekännare här i riket tillerkända: X. 161. — N:o 135. angående grunderna för en förändring i sättet för ut görande af Presterskapets aflöning: X. 247. — N:o 136- i anledning af år 1859 verkställd revision af Stats Verkets m. fl. allmänna fonders förvaltning: XI. 3. — N:o 137. angående anställande af jemförelse emellan Svenska och Engelska för Statens jernbanor inköpte jernvägs-3kenor: XI. 3.
Jag medger dock, att det finnes hinder, hvarföre icke fabrikanten här kan täfla med utländningen. Ett bland de hufvudsakligaste af dessa hinder tror jag ligga deri, att icke inrikes vexlar finnas hos oss; ty dessa äro en nnigtig häfstång för näringarnas utveckling. 1 Frankrike, der industrien utvecklat sig till en sådan höjd, finnes intet annat gångbart sedelmynt än vexlar. Bancosedlar, som blott utgifvas å 5oo francs, äro endast gångbara i Paris. För öfrigt finnes endast hardt mynt; men behofvet är afhjelpt genom de gångbara vexlarna. Här deremot har näringsidkaren att sträfva mot de svåraste förhållanden. När fakrikanten skall lemna sin vara till försäljning, får han antingen en bokförd fordran eller också en revers, som ingen •vill belåna. Hans förlag är således ofta borta, kanske öfver år och dag Gifvet är, att fabrikantens rörelse skall utvidgas eller inskränkas, allt efter som hans capital ärmer eller mindre disponibelt. Såsom jag redan nämnt, behöfver jordbruket afsättning. Denna afsättning kan endast vinnas derigenom, att statsmannanäringarna tilltaga i flor. Statsmannanäringarna kunna endast tilltaga derigenom, att de erhålla tillgång på penningeförlag. Penningar torde i landsorten saknas; men att det icke finnes penningbrist i Stockholm hör man öfverallt. Penningar finnas, men de circulera icke. Deras circulation bör således befordras, hvilket kan ske genom inrikes vexlars införande. Det vore visserligen icke nog med, att dessa vexlar funnos; de skola äfven disconteras. I Frankrike vet jag, att inga privatbanker finnas; men der finnas deremot en mängd enskilda personer, som discontera dessa vexlar. Här, der sådana personer icke finnas, behöfvas privatbanker. Jag tror således, alt till jordbrukets upphjelpande det är ytterst nödvändigt att ändra och förbättra våra utsökningslagar och införa inrikes vexlar. Sedan de blifvit införda, erhålla äfven privatbankerna en function, som är nyttig både för näringarna och jordbruket. Under närvar, creditförhållanden kan jag ej inse någon nytta hvarken för jordbruket eller för samhället af det föreslagna lånet.
Anförande, och sedan jag deruti hört rättvisa åberopas, vågar jag ej dervid göra några anmärkningar, innan jag af hela innehållet får tillfälle taga närmare kännedom, hvarföre jag anhåller, att Grefve Löwenhjelms Memorial må få ligga på bordet till nästa Plenum. Grefve Anckarsvärd, Michael: Mer än en gång, och äfven nu har det väckt min för. Undran, att under detta Riksmöte, hvartill vi äro 1 Den 2 Ehvad ett säj? dant bidrag skall tillvägabringas, antiag»n genom nya anslag af Siatsinedien, eiler geoom en särskild Bevillnings-afgift, ell.r på hvad annat sättsom hcllst, skall sådant dock falla tungt på den fattigare Folkmassan. Jag har lefvat den tid , då inga Spectacler funoos i Stockholm , utom ett Franskt Spectacle för Hafvets räkning, men tror, att Svensk redlighet och mannamod äfven då fanns. Det förundrar mig att höra, att man vili mäta Stockholm med andra Rikens Hufvudstäder, hvarest Folknummern uppgår till nära 1 million. Om dessa Städer kunna utan svårighet underhålla lysande Spectacler, så böra vi ej missunna dem sådant. Jag tror väl, att Stockholm bör hafva ett NationalSpectacle, men det bör så inrättas och dermed så hushållas, att det kan bära sig sjelf. Jag bestrider af sådan orsak Spectaclernas öfvertagande af Staten, samt förenar mig till alla delar uti Stats.} Utskottets afgifne Betänkande. Det har smär^1 tat mig mer än en gång, att då de Harrar Ridd. 0. Ad. Prot, VI> B. II, Afd. 31, 3?. 24* Den 2 5 Maji. i StatsUtskottet, hvilka fått sig det besvärliga Och ansvariga uppdraget aaförtrodt, att föreslå Statens behof och utfinna medel dertill, ofta med bekymmer måst se sig sakna tillgång till fyllande af Statens mest nödvändiga utgifter, man äfven fordrar sådana, som med skäl anses mindre nödvändiga , och ej kunna fyllas , utan genom ökade Bevillningar på Folket, hvilket jag anser för en orättvisa.
Konungabalken Landslagen, hwarest i judes att Kronans >gcndom ej sär minstaö elter abalicneras utan att den Konung, som efterträder äger »väld att densamma Återtaga - dä ändteligen RcoeringsFormen in ehäller att de personer svin, efter hittflls gäls lande författningar, innehafwa eller nyttja Kronans tiflhörighcter, mä njllta Laglig ratt derä li^ godo och denna rätt, säsom grundad i ofwan uppgifne förordnanden icke warit eller kan förklaras widsiräktare än att de ägt hegag» na förlante Kongsgärdar blott för ben Ävnu-^gs Rcg.s mentstid, hwarunder förläningö- eller besittningsrätten tillkommit, haftva Riksens Ständer pä alla desia stal profwat billigt att de större förmoncr hwilka innehafwarne af ifrägawaraude lägenheter till Kronans kärstara förlust redan under mängfaldiga är ätnjutit, nu mera widStatens ökade behof ej widare böra fortfaraTill någon modifikation häraf, hafwa tikwäl Riksens Ständer, med afseende pä cyntractens bestämd i förening »ned Kronans fördel, beflutit att nu »varande Innehafware af de i denna afhandling uppförde Kongs-och Kongs-Ladugärdars arrenden, mä begagna den äterstäcnde contractstrden mot wilker, 'att den fastsiälde arrendc-sumnian erlägges, reducerad till Spannemäl efter det ärets Marttgäng dä pcnninge-rantan bestämdes, eller arrende-rättigheten bewiftades « och att detta säledes fiperade Tunntal Spannemäl ärligen betalas efter gällande markegängspris.
Nd. mä under nämnde Dewillnings-summa inbegripas. 6w Beträffande Realisationen afk-c ännu utelöpande Riksgälds - sedla , nkönver hwae Banqu n, enligt sitt sttagande wid lssoo str» Riksdag, älegat att realisera, gillades Stats Utskottets Betänkande otb Förflag pä det sätt, att fstiksgälds-Cöntoi els Discont-rättighet i Banquenmst utsträckas till r,ooo,000 Rd., som sär anwändas till underlättande af realisationen efter faststälda gnmder, att Riksgälds-sedlar ma kunna ingä i Kronans upbörd och wid läns gnwande emottagas as Riksgälds-Contoiret; skolandes deremst Riksgä!ds!Contoiret altid, när sstdant for. -ras Den 17 April. 743 dra?, och '.vid upwisandct realisera Riksgälds - sedlar med Banco, enligt Realisations-grundcrnc. 710 Godkändes hwad Stats-Utstottet hemstält, angående de Utländske länen och afbetalningar derä, med den af Högloft Ridderstapet och Adeln beflntna förändring, att ivid mremitterandet af medel ingen wist Cours bestämmes, utan förestrift i detta satt stadgas i den Instruktion Stats-Utstotket RiksgäldS - Contoirets Futtmägtige meddelar, men hwilken förestrift ej behöfwer Riksens Ständers pröfning underställas; hwarjemte i anledning af Staks-Utstottcts förfrägan, Borgarc-Ständet särffildt fann, att dä Utrikes län altid äro kostsamma och betungande ' för Staten, borde Futtmägtige i Riksgälds-Contoiret ultrhckeligen förbjudas, att nägot nytt Utrikes län uptaga. 8:0 Bifötts, att i enlighet med hwad Stats-Utskottet hemställ och Högloft.
Därigenom att vid elemeutar-läroverken högsta lönegraden för adjunkter och kolleger ".är högre än lägsta lönegraden för lektorer, —de förra erhålla i lön 2,590 de sednare endast 2000 R:dr, — äro innehafvarne af förstnämnde befattningar hindrade att söka lektors-beställningar, såvida de icke vilja under fem års tid årligen uppoffra en del, eller 500 R:dr, af deras förra inkomster. Då tillgång på skicklige lärare nu är så knapp att ordinarie lärare-befattningar icke sällan erhållas genast efter aflagd filosofie-kandidatexamen, kan den invändning icke gerua göras, att ordinarie skollärare skulle efter 15 års tjenstgöring icke mer vara lämplige till lektors-beställningar. Hädanefter måste åtminstone en och annan gång inträffa att det vore en vinst för det förr såkallade Gymnasium att tillegna sig erfarna lärare från de lägre afdelningarne. Men att då vara hindrad att söka en mer magtpåliggande plats, derföre att denna plats icke ger samma inkomst, som den förut innehafda platsen, kan icke gerna vara välbetänkt och nyttigt för det allmänna. Jag föreslår derför att: adjunkt eller kollega, som innehar högsta lönegraden vid elemeutar-läroverken, må, om han erhåller lektors-befattning, få bibehålla sin förut in - Motioner i Borgare-Ståndet 1862. A^’ 86, 87. 183 nehafda lön, likväl utan rättighet att uppflyttas till 3:dje lönegraden för lektorer förr, än efter tio års tjenstgöring som lektor. Stockholm deu 26 November 1862. F. .A. Rinman. JV»' *©. Af Herr Hillman: Angående upphöfvande af 12 Kap. 5 §. Kyrkolagen. Det stadgande i Kyrkolagens 12 Kap. 3 5-, att» uti städerne skal på alla Sökne»dagar klämtas, om morgonen klockan Tio och om aftonen klockan
Den n % ken allmänna skjulsen genom åkarelag eller entreprenad bestrides, eller hållskjuts finnes, eller postföringen genom frivilligt åtagande af Postmästare eller Gästgifvare besörjes, åligge vederbörande LandshöfdingeEmbeten att draga försorg om brefposternes noggranna fortställande, antingen och så vida ortliga förhållanderne det tillåta, genom gästgifvarnedfagd postföring, eller i annan händelse, dels genom särskilt och endast derföre anbefallt hållskjuts, dels genom uppbådade hästar af de gästgifverierne anslagna reserv-skjutslagen, allt efter som omständiglielernc låta lämpligast finna. För den sålunda uppbådade hållskjuts galle hvad förutgående §. stadgar. Den reservskjuts, som till post - anuarii. sin ankomst till gästgifvaregårdarne efter den, som är utsatt för postens inträffande. —■ I afseende på de skjutsombyten, som komma under den i 9 §> omförmälta kathegori, bar man ansett det vara bäst, om postföringen ålades gästgifverierne; men när sådane fall kunna förekomma, då dessa antingen icke äro med någon skjuts-skyldig jord förbundna, eller endast för ett så ringa antal hästar, att det för postföringen funnes otillräckligt, eller ock för inträffande kurirers eller förbuds fortställande kunna anses omisteliga, så måste man för sådana fall taga sin tillflykt till de andra begge i §. föreslagna utvägar, af hvilka man dock förmodar att den, med afseende på en extra hållskjuts, åtminstone D e n 11 J föling kan blifva uppbådad, vare ovilkorligen skyldig att afvakta postens ankomst. 10:0 De gästgifvare, som på sätt 6 och 9 §§. stadga, kunna få sig postföring uppdragen, äge att tillgodonjuta motsvarande frihet från annanskjutsningsskyldighet; börandes denna frihet noga antecknas ochbestämmas i de vid gästgifverierne varande dagböcker. Samma frihet tillgodonjute de Postmästare, som postföring bestrida, och innehafva skjutsnings-skyldighet underkastad jord. a nu ar ii. 181 sällan skall behöfva komma i fråga.
Om ändring i åtskilliga §§ af Riksdags-ordningen, angående Ridderskapets och Adelns representations-rätt; hvilket förslag blifvit af samtliga Riks-Stånden förkastadt. Om ändring i 13 och 16 §§ Riksdags-ordningen, angående Preste Ståndets representations-rätt; hvilket förslag förkastats af Presteoch Borgare-Stånden. Om den ändring i 14 § 1 mom. Riksdags-ordningen, att valberättigade inom rikets städer böra vara mantalsskrifne och tillika verkligen boende i den stad, der val till Riksdagsfullmäktig eger rum; hvilket förslag samtliga Riks-Stånden förkastat. Om den ändring i 14 § 3 mom. Riksdags-ordningen, att valrätt och valbarhet till Riksdagsman för stad må utsträckas till egare af hus och tomt m. 11., som Irälsémän äro eller till Preste-Ståndet höra; hvilket förslag af Preste-Ståndet förkastats. Om ändring i 14, 16 och 22 §§ Riksdags-ordningeu, rörande vilkoren för valbarhet till Riksdagsman; hvilket förslag blifvit af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet förkastadt. Om ändring i 14 § 5 mom. Riksdags-ordningen, angående Bruks egares representations-rätt; hvilket förslag Bonde-Ståndet förkastat. Om den ändring i 18 § Riksdags-ordningen, att Mosaiske trosbe kännare må erhålla rättighet att deltaga i Riksdagsmanna-val; hvilket förslag af PresteStåndet förkastats. Om ändring i 21 § Riksdags-ordningen, i fråga om pröfningen af Riksdagsmäns behörighet; hvilket förslag blifvit af Borgare-Ståndet förkastadt. Om den ändring i 53 § Riksdags-ordningen, att beslut icke må af något Stånd fattas, derest icke minst tretio ledamöter tillstädes äro; hvilket förslag förkastats af Presteoch Borgare-Stånden. Om ändring i 76 § Riksdags-ordningen, angående Stats-Rådets decharge för dess åtgärder; hvilket förslag blifvit af Preste-Ståndet förkastadt; samt N:o 27. Om ändring i 1 § 11 mom. och 4 § 2 mom.
Om det nemligen sedan hände, att propositionen på sakens utförande genom ändring i RiddarhusOrdiiingen afsloges, skulle propositionen på det andra al - 98 Den 3 Februarii f. ro. ternativet, nemligen genom ändring endast i Ordnings-stadgan, kunna antingen af Ordföranden vägras eller af Ståndet äfvenledes afslås, och man sålunda sättas alldeles ur stånd att utföra hvad man på förhand hade beslutat. Detta torde vara tillräckligt för att visa, att det förfarande, som Herr Lefren uppgifvit, vore det aldra rättaste. När nemligen en allmän fråga i detaillerna innefattar flere alternativer, är det vådligt att först besluta om den allmänna frågan. Det har fordom en gång handt i ConstitutionsUtskottet, att proposition först gjordes, huruvida anmärkning mot en viss Rådgifvare borde göras. Denna proposition bifölls; men när det sedan skulle bestämmas, huruvida anmärkningen borde ske efter 106 eller 107 §, blefvo båda de särskilt framställda propositionerna med Nej besvarade, och Utskottet sålunda satt ur stånd att verkställa sitt första allmänna beslut. När derföre en allmän fråga innefattar flera alternativa detailler, synes det vara bäst att först på ett när undanrödja dessa sednare, innan man skrider till sakens slutliga afgörande. På sådant sätt synes man, likasom i algebraisk räkning, böra hyfsa propositionen, innan man kan hoppas alt finna det man söker. Vid sistlidne Riksdag föreföll här den t4 Dec. 1823 en discussion af någorlunda likartad beskaffenhet. Hufvudliågan var nemligen delad i tvenne alternaliver. Då beslöts, att man Den 3 F e b r u a r i i f. m. 99 först, genom det ena alternativets bortvoterande, borde förskaffa sig en bestämd och enkel contraproposition lill den sedan blifvande voteringen om sjelfva hufvudfrågan. Jag vågar derföre hemställa, om det icke vore bäst, att äfven nu förfara på samma sätt. Friherre Anckar sivär d: Jag kan ej föreställa mig, att en proposition kan få till föremål annat, än det hvarom fråga egentligen är.
Jag förklarar öppet, att jag tillhör dem, som anse den nuvarande representationen med vördnad, aktning och tillgifvenhet; jag hyser för den representationsform, vi nu ega, samma känslor som sonen för sin fader, hvilken han har att tacka icke allenast för iifvet, utan äfven för uppfostran och utveckling, ty, om vi i detta ögonblick med stolthet kunna säga, att Svenskarne äro ett fritt och sjelfständigt folk, så är det den nuvarande representationen, som vi hafva att tacka derför. 1809 års män planterade på enväldets ruiner det unga frihetsträdet samt gåfvo det ett sekelgammalt stöd i ståndsförfattningen, och vid detta stöd har det unga frihetsträdet vuxit upp och bär den kraftiga krona, i hvars skydd vi lefva. Men, Mina Hrr! dessa statsmän insågo 220 Dea 4 December. dock, såsom här vid flera tillfällen blifvit anfördf, att de former för statsförfattningen, som voro de bästa 1809, icke borde bestå längre än som behöfdes för att låta samhällsförfattningen lugnt utveckla sig, och att en representationsreform var nödvändig i den rigtning, att de särskilda ostånd och klasser, som då funnos, borde framdeles försvinna. Ät detta testamente har vår tids starka kraf på en ny och lämpligare form för representationen gifvit en ytterligare styrka, och jag är öfvertygad om, att det f. n. icke finnes någon tänkande man i vårt land, som icke anser en reform vara nödvändig, men så mycket mera olika tankar råda om sättet derför.
Således tror jag, att all fråga om den af Utsk. föreslagne garantien bör förfalla. Hr von Hartmansdorff har i dag yttrat något, som förefallit mig oväntadt, emedan det helt och hållet strider emot de berättelser jag förut hört, nemi. att Banken lätteligen skulle kunna för det ifrågasatta ändamålet begagna sina redan innehafvande statsobligationer, eller de af Riksg.cont. till Banken utfärdade förbindelserna, samt äfven, utan användandet af några statspapper, genom sin egen credit kunna erhålla lån på utländsk ort. Det är alltför beklagligt, i händelse Banken varit i tillfälle anskaffa ett sådant lån, att den icke begagnat sig deraf under den svåra conjunctur Sverige under de sednaste åren måste vidkännas, isynnerhet i afseende på dess förnämsta exportvara. Mycket bekymmer hade här undvikits, om Banken, då den samtidigt med denna ofördelaktiga conjunctur och inom ganska kort tid måste inlösa hela den i Finland utelöpande sedelstocken, hade öfverflyttat sin skuld för samma sedelssoek till Hamburg eller London; hvarigenom Bankens utländska skuld icke blifvit till sitt belopp förökad, utan endast öfverflyttad ifrån en utrikes ort till en annan. Genom en sådan öfverflyllning, i st. f. den nu på en gång, underh särdeles missgynnande omständigheter, verkställda betalning af besagde skuld, hade vunnits och underhållits ett allmännare förtroende till realisationens bestånd; hvarförutan Bankens förmåga att framgent fortfara i sin rörelse på oförändradt sätt hade blifvit betryggad, samt Bancostyrelsen kommit i tillfälle att, utan afvikelse från föreskriflerne för Bankens förvaltning, till detta verks och hela landets fördel begagna en inträffande förbättring i Rikets utländska handelsoch vexelförhållanden. Jag kan för öfrigt icke föreställa mig annat, än att, på sätt jag äfven hört allmänt berättas, Bancostyrelsen skall, ehuru förgäfves, hafva försökt att på utländsk ort erhålla lån emot antagliga villkor.