Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jemte det Kongl. Maj.-t genom högstberörde Nådiga Skrifvelse underrättat RiBih. till R. St. Pral. »836—1838. 4 Sami. i Åfd. 4 Band. 11 Haft. 3 18 Stals-Ulskollels Ullålande JV§ H3S. kets Ständer om de underdåniga framställningarne, angående stals-bidrag för verkställigheten af de, enligt samma skrifvelse, föreslagna jernvägs-anläggningar, samt dervid meddelat de upplysningar och utredningar i afseende på dessa företag, som i de ingifna handlingarna förekommit, har Kongl. Maj:l förklarat, alt, ehuru de ifrågaställa nya kommunikations-lederna komme att medföra väsentligt gagn för de orter, der desamma skulle anläggas, hade Kongl. Majit likväl, enär de allmänna medel, hvilka af Kongl. Majit beräknats såsom tillgång för bebofven under nästa statsreglerings-period, tagits så i anspråk, alt några mera betydliga ytterligare anvisningar derå svårligen kunde ske för lokala eller kommunala ändamål, ansett så mycket mer betänkligt att till Rikets Ständer aflåta ovilkorliga förslag om beviljande vid innevarande Riksdag af låne-understöd för dessa jernvägars utförande, som, derest arbetena å Statens jernvägs-byggnader skulle fortgå med den drift, Kongl. Majit afsett vid aflålande af Sin särskilda Proposition derom, svårighet torde mota att samtidigt erhålla skickliga ingeniörer för flera andra dylika arbeten och isynnerhet att, utan en för jordbruket känbar afsaknad, kunna anskaffa arbets-manskap för större sådana byggnads-företag i de orter, som äro belägna i närheten till Statens jernvägs-byggnader. Inom Ridderskapet och Adeln har Herr Reutersvärd, Palrik Oscar, uti härom väckt motion, föreslagit, att det för ofvannämnde jernbanas anläggning bildade »Köping-Uttersbergs jernvägs-aklie-bolag» matte utaf allmänna medel för detta företags utförande erhålla det halfva anläggnings-kostnaden motsvarande lån, hvarom bolaget hos Kongl.
1858 års komité föreslog, att Rammar-Coll. ensamt skulle uppdragas granskningen af syneoch ekonomiska besigtningsinstrument öfver indelta arméns boställen etc.; vidare skulle Kammar-Coll. åligga beviljandet af besigtningstid å nybyggen och uppodlingar å utmark, tillhörande militärboställen. Detta är fullkomligen en kameralfråga, så mycket mer som Kammar.-Coll. uteslutande har att yttra sig rörande bestämmandet af frihetsår på nybyggen. Man ser således, att dessa tvenne saker hänga tillsammans. Vidare skulle Kammar-Coll. hafva befattning med upptagande af frågor ang:de skyldighet till rustning och rotering, pröfning af K. M:s Belhides beslut rörande boställsskogar, pröfning af besvär i fråga ang:de foders försäljning från boställen etc. etc. Under sådana förhållanden och då, med undantag af granskningen af de ekonomiska besigtnings-instrumenten, de öfriga frågorna äro af h. o. h. kameral natur, skulle, genom dessas öfverflyttande på Kamtnar-Coll., en stor enkelhet vinnas. Jag skulle således vilja medgifva, att såväl fondförvaltningen som boställsvården skulle skiljas (rån Krigs-Coll. och förläggas, den förra till det verk, K. M. kunde komma att bestämma, och den sednare till Kammar-Coll. Jag önskar detta så mycket hellre som jag anser det alldeles nödvändigt att tillsätta en 4:de afdelning, hvilken Hr Björck i sin reservation föreslagit. Sedan dessa rent civila mål blifvit från Krigs-Coll. afskiljda, finnes det icke någon enda sak, som icke den militära myndigheten kunde handlägga. Det är icke allenast derför, att den icke gör någon nytta, som jag ifrar för att denna afdelning ej må tillsättas, utan det är, emedan jag anser, att den skall åstadkomma skada. Funnes nemi. denna 4:de afdelning, är det naturligt, att den skall erhålla befattningen att så väl yttra sig ang:de nya författningar, som skola utfärdas, som ock gifva skäl, när K. M., rörande författningars tillämpning, gör någon förfrågan hos arméförvaltningen.
Om den som svikligen drager till sig Kronans ingäld; så ock om Uppbördsman, eller annan Ämbetseller Tjensteman, förskingrar medel, sorn han i eller för Ämbete eller Tjenst emottagit. 80 Äng. upphiifvande fl/8 §. i I Cap. XJts. B. m. m. Griper någon till medel , vare sig Kronans, Städers, Menigheters eller Enskildes, dem han, i eller för Ämbete eller Tjenst, till förvarande , förvaltning eller 'redovisning mottagit och dem förskingrar, miste Ämbete eller Tjenst, förklares ovärdig att i Rikets tjenst vidare nyttjas , och straffes med fängelse och tjenligt arbete i ett till två år, då det tillgripna är under eller till Ettusende Daler; med arbete å Fästning i två till fem år, då till greppet är öfver Ettusende eiler till Tretusende Daler; i fem till åtta år, om det går öfver Tretusende eller till Sextusende Daler; i åtta till Elfva år , om det går öfver Sextusende eller till Adertontusende Daler; i Ellofva till fjorton år, om det går öfver Adertontusende eller till Sextiotusende Daler, i fjorton till sexton år, om det går öfver Sextiotusende, eller till Etthundrade Åttatiotusende Daler. Rymmer någor med uppbörd eller andre sådane medel, som förr sagde äro, straffes lian, då han ertappas, med fem års arbete å Fästning, utöfver hvad ofvan sagdt är. Vid fängelse eller fästningsstraffs bestämmande i de fall, då kortare eller längre tid derföre satt är, pröfve Domaren om tillgreppet af slöseri eller vårdslöshet föranledt varit eller ej; så ock andra omständigheter till strafftidens förkortande eller förlängande inom de stadgade gränsorne verka kunna. Hvad tillgripet är, skall återgäldas med sex Äng. upphäfvande af 8 §. i l Cap. XJts. B. m. m. 8r sex af hundrade i ränta.
Det är visserligen ej förgäfves, som den bild af honom, hvilken fällts ut i den allmänna uppfattningen, trots sitt bengaliska skimmer i grunden är enkel nog, bilden af en skämtare med geni, af en ögonblicksglädjens, det komiska ceremonielets och de lysande infallenas mästare, men omständigheternas makt gjorde denne ordensoch sällskapshjälte till det han minst af allt af naturen var danad, till en statsman, hvilkens lif blef sammanflätadt med ett helt tidehvarfs. Ett skärskådande af Schröderheims offentliga bana blir en granskning af den Gustavianska förvaltningen, ja nära nog en redogörelse för skiftets hela inre svenska historia; och ej nog därmed, genom den heloch halfconfidentiella roll konungagunstlingen städse spelade, blef han tillika en hofman, hvilkens motiv och uppträdande först kunna begripas och bedömas mot den växlande fonden af det gustavianska hofvets krönika. Lägger man slutligen härtill Schröderheims sällskapliga deltagande i hela det borgerliga och vittra Stockholmslifvet, inses lätt hur många olika arter af handlingar den blifvande biografen måste studera, hur många härfvor han måste utreda för att få sitt verk fullständigt. Under afvaktan på ett dylikt porträtt i helfigur af Schröderheim, är det jag vill gifva en silhouett med dess raskt tillklippta profilering, men hans typ är så litet invecklad trots de mångskiftande ting han mer eller mindre väl försökt, hans förtjänster och svagheter ligga i så öppen dag, att man kan hoppas redan i en flyktig skiss få fram det väsentliga i hans personlighet och öde. Det är därför långt mindre förmätet än det kan tyckas, om jag vågar tro, att äfven en metodisk och utförlig framställning skall lämna i stort ungefär samma resultat, som här nedan följer. Låt oss då först och främst gifva ett par data, några konturer af hans lif. Elis Schröderheim föddes 1747. Han tillhörde en gammal prästsläkt. Hans far – biskopen i Karlstad – var dessutom ochså Gustaf den III:s kristendomslärare, och den lille Elis lekte redan som barn i Drottningholmsparken med sin blifvande beskyddare.
Directioner hår i Staden träffat sådan öfverenskommelse, att emot billiga vilkor, veneriska patienterne intagas å Curhuset på Kungsholmen, och alla de öfrige å Kongl. SeraphimerLazaretteti Södertelje Lazarett hade ingen treskillingsafgift och till dess underhåll utgick af llospitalsfonden, vida mer ån des6 andel i det bestämda Lazarettsanslaget. StatsUtskottet har äfven gjort anmärkning vid fördelningen af det till understöd för I.azaretten af Allmänna HospitalsFonden hittills utbetalte understöd i5,ooo R:dr årligen. I anledning häraf får jag åran upplysa, att Kgl. Majit, innan Riksens Ständer förJ. Riksdag beslutat, det treskillingsafgiften skulle utgå, genom Nådigt Bref den 4 Februari 1818 faststålt Hen 6 Augusti f. m. 91 en af Kongl. OrdensGillet uppgjord fördelning af nämnde anslag, vid hvilken fördelning Kgl. OrdensGillet tagit till grund, ungefärliga beloppet af det understöd, som för flere förflutna år, per medium vid hvart och ett ställe behöfts. Sedermera korn Kongl. Maj ts Nådiga Bref den 8 Juli nämnde år af innehåll, att treskillingsafgiften var stadgad , och att de från SeraphimerOrdensGillet till Lazaretten ditintill utgående anslag skulle fortfara, beräknade efter de sjukes antal inom hvarje Lån. Som nu, efter hvad redan blifvit anmärkt, underhållskostnaden vid Lazaretten, hvarken år eller kan blifva i förhållande till sjuknummern lika stor i alla Lånen, och det för öfrigt icke år möjligt, att vid årets början, då anslagen böra utbetalas, beräkna huru många patienter, som för samma år komma att intagas, så kunde det aldrig blifva billigt att uppgöra fördelningen endast efter något supponeradt eller ett föregående års sjukpersonal. Det år äfven bekant , att sedan Läkare i någon ort företagit besigtningar, och ett större antal veneriska patienter då blifvit upptäckte, sjuknummern derigenom för tillfället ansenligen ökas, men att deremot personalen ett annat år vanligen blir mindre.
Så hade Sigrid småningom fattat en slags instinktlik förskräckelse för Fleming, hvilken väl icke helt hastigt kunnat skingras, ens om hon vetat att hennes mors funderingar slagit om betydligt till hans fördel, sedan hon sjelf lidit af böndernes framfart, och han dessutom hedrat hennes hus med att der dröja en natt, och slutligen och mest, emedan han visat Siri välvilja. När Siri hörde af att Enevald skulle stanna i Åbo, rodnade hon, det undrade hon sjelf i sin själ öfver; men nog vore det bra roligt, att der få se honom ibland, tänkte hon. Det blefve ändå en bekant bland alla dessa fremmande menniskor, som hon nu skulle träffa tillsamman med. Hon fruktade stundom att ungdomen i Flemingska huset skulle se henne öfver axeln. Till namnet kände hon dem alla, äfven något till lynnet, genom sin fars berättelser. Johan, den äldste, den unge, ridderlige, ende sonen; Karin, nästan jemnårig med henne sjelf, Hebla, några år yngre, och slutligen den unge Peder Banér. Då tiderna började mörkna för dennes fader, riksrådet Johan Banér, hade han sändt Peder, sin andre son i ordningen, till Finland. Den unge Peders mor, fru Christina Sture, anförtrodde gerna sin son i sin goda väns, fru Ebbas vård. Finland var, åtminstone tills vidare, en säker vistelseort för dem, som hade något att frukta af hertig Carl, och vägen derifrån till Polen var öppen. Det syntes derföre föräldrarne godt att gossen trifdes på Åbo slott, och fru Ebba hade skrifvit till fru Christina och bedt att i det längsta få qvarhålla honom, hvilket ock bifölls. Fru Christina hade ändå många barn omkring sig hemma, och hennes tankar voro ofta upptagna af bekymmer öfver hennes herres då redan osäkra ställning till hertigen. Så väl Fleming sjelf, som isynnerhet fru Ebba, hade med nöje fattat tillfället att göra herr Erik Liljeholm en tjenst, genom det vänliga anbudet att beskydda Sigrid. Klas Fleming hyste mycken godhet för sin blygsamme vän, som följt honom i många faror och alltid varit att lita på.
Hr Tornerhjelm, Rudolf: Då Hr Dalman nyss yttrat, att han sällan varit i tillfälle att vara af lika tanke med Frih. Palmstjerna, så får jag å min sida säga att jag sällan varit i tillfälle att instämma med Hr Dalman, men i denna fråga finner jag mig verkligen föranlåten att göra det, och jag kan icke finna något skäl att rubba min öfvertygelse att det vore orätt icke låta BondeSt. sjelf välja sin Sekret., i likhet med de öfriga St:n. BondeSt. skulle i annan händelse anse sig tillbakasatt och liksom stående under förmynderskap, och man kan icke klandra dem för denna känsla eller att de önska komma ifrån nämnde förmynderskap. Jag tror likväl att BondeSt. fästat mera vigt vid denna fråga än den förtjenar, men just derföre anser jag att man bör gå deras önskan til! mötes, då man deremot vid ett annat tillfälle, då en fråga af mera vigt för fäderneslandet är å bane, skall kunna påräkna deras understöd, och jag tror således det är stora skäl till att söka vinna sympathier och understöd inom detta Stånd, som visat sig äga samma intressen som R. o. Ad. De flesta af de här närv:de som bevistade Riksdagsmötet år 1853, hafva voterat bifall för detsamma, och jag finner icke alls något skäl hvarför de skulle gå från denna åsigt. Jag får förklara att jag af politiska skäl ämnar rösta bifall till detsamma. Hr Cederschiöld, Rob. Teophron: Sedan jag begärdo ordet, hafva de skäl jag ernade anföra, redan blifvit fullständigt uttalade af Hr Bildt, hvarföre jag icke anser mig böra uptaga R. o. Ad:s tid med att uprepa desamma, utan inskränker jag mig till att förklara, att jag på de af Hr Bildt anförde skäl röstar för bifall till förslaget. Frih. Stjernstedt, Au g. Wilh.: Mot nu förev:de Betänk. afgäf jaS vid förra Riksdagen en reservation, hvilken jag anhåller att få upläsa. Den lyder sålunda:
Förr än rikshufvudboken är färdig, känner man ej den indelta spanmälens värde, uppbördsmedel priset å spanmälen, besparingarnes verkliga belopp o. s. v., hvaraf följden blifver, att den ingående balansen i den tiliärnade hufvudboken måste blifva felaktig. Vill man dä, för att undvika denna stora olägenhet, uppskjuta med afslutningen intilldess rikshufvudboken blifvit färdig, så varder den föreslagna bokens umbärlighet desto mera ögonskenlig. Denna sednare, som, enligt författarens förslag, skulle aflemna» till Kammar-rättens granskning två månader efter årets slut, kunde också svårligen räknas till de af slutade räkenskaper, hvilka, enligt 5:fe punkten i instruktionen för Rikets Ständers Revisorer, höra till deras granskning. Vissa summor i balanserna och annorstädes voro nemligen osäkra och boken skulle i granskningshänseende medföra misstag, skriftvexlingar, och lör ganska många poster kontine fullständiga verifikationshandlingnr att, saknas, enär dessa ovilkorligen borde åtfölja redogörelserna för de Känterier, från hvilka de af Stafs-kontoret anordnade medlen utbetalts. De mångfaldiga detaljer, som, med afseende å deri ifråga ställ da hufvudboken, blifvit al' författaren samt vederbörande tjenstemän behandlade, hafva Kollegierna måst förbigå, och Revisorerne, som anse vidlyftighet, böra, sä vidt möjligt är, undvikas, fä endast i korthet anföra några af de olägenheter, hvilka blifvit dels af Kollegierna, dels af tjenstemännen, uppgifna såsom följder af förslaget, om det antoges. Allmänheten komme att vid medels insättning och aftagning blifva uppehållen. Stats-lcontorets räkenskapsföring, lili enkel och lättfattlig, blefve dunkel, äfven för dem, hvilka äga mer än vanlig kännedom i räkenskapsväg, — föranledande derjemte till vidlyftigare annot,atiorisbestyr och mera skrifvande, särdeles hvad angår extra statsregleringens medel. Verklig utgift komme i de flesta fäll ej att synas såsom utgift, emedan anslag skall föreställa utgift. Ouffagne anslag, eller delar deraf, framstå såsom skuld, m. m.
Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken yttrade derefter, att då Utskottets senare Utlåtande endast upptog de artiklar i Tulltaxan, emot hvilka, vid föredragningen af Utskottets först meddeldte Betänkande, anmärkningar inom RiksStånden blifvit gjorde, samt Ridderskapet och Adeln hittills inskränkt sin pröfning af den speciella tullbestämmelsen till Utskottets senare Utlåtande; finge Hans Excellence nu hemställa, om Ridderskapet och Adeln godkände Utskottets först meddeldte Betänkande, i hvad angick den speciella tullbestämmelsen i Taxan, i alla de delar, hvaröfver Ridderskapet och Adeln icke redan fattat beslut. Bifölls. Örn underrättelserna vid Tulltaxan. Angående Utskottets förslag^ att Fabriksoch HandtverksSocieteternas Ombud må öfvervara varustämplingenj och å piacatstämpeln teckna sitt namn. Friherre Åkerhjelm: Jag kan icke frångå den anmärkning jag gjort emot Utskottets förslag i donna del, och hvilken jag linner, att Utskottet icke undanröjt. För 47 II 3t* 484 Den 3o October e. m. slaget kan icke verkställas, derföre att det icke kan anbefallas fabriksidkarne och deras ombud, att infinna sig vid dessa varustämplingar. Det är blott verkställbar i Stockholm, der man äger fabriker för alla slags tillverkningar. Äfven jag skulle önska, att en sådan controll, som Utskottet föreslår, kunde vinnas; men när man icke alltid kan erhålla fabriksidkares anteckning på afstämplingen, blir controllen blott partiel, och anstalten skadlig, och då hemställer jag, hvartill förslaget skall tjena. Skulle meningen åter blott vara, att Tullverket Borde visa en loj^aute, medelst tillåtelse för hvilken fabriksägare som helst, att öfvervara afstämplingen, så instämmer jag gerna deruti, men får i det fallet föreslå den förändring i redactionen, att det må slå hvarje fabriksägare eller dess ombud fritt, att å packhuset öfvervara afstämplingen, och tillse, alt dervid ordentligt tillgår. Herr Tham:
Sl. Prot. 1834. 6 Sami. 1 Afd. 5 i2:te Iiäftet. , 34 Banco-Utshotlets Utlåtande N.-o 16. ena sidan, för en öfverdrifven Sedelutsläppning och, å den andra, för en öfverdrifven varsamhet, i fråga om Rörelse-Capitalets ökande. Att ej blott ett minimum af Silfverfond, oberoende af Sedelstocken, bestämmes, utan en proportion verkligen bibebålfes emellan Silfverfond och Sedelstock, anser Utskottet vara af den vigt, att derpå, i förening med det vilkor, att proportionen, vid Silfver-utvexlingens början är större, änden, som sedermera behöfver bibehållas, hvilar till största delen den förutsättning Utskottet, efter noggranna beräkningar, trott sig kunna våga, så väl att lånerörelsens och sedel-capitalets förminskning icke ens vid början af Silfverutvexlingen skall medföra någon olägenhet, som äfven alt näringarne icke böra blifva i saknad af de ökade förlag, deras efter hand stigande utveckling kan påfordra, hvilket Utskottet långt snarare skulle befara deraf, att allenast ett minimum för Silfver-fonden bestämdes. Tilt tydligare ådagaläggande af de olika resultat, hvartill desse serskilde föreskrifter skulle föra, torde det tillåtas Utskottet begagna följande enkla ziffer-uppställ ning: Man antager, att vid ulvexlingens början proportionen emellan reela fonden och sedelstocken är 17 till 34
(Angående det sken, som hjelpt prinsen till en så vigtig upptäckt, påstodo danskarne att det härledde sig från en itänd ammunitionsvagn, hvilken sprungit i luften i det svenska retranchementet. Ransakningsprotokollen öfver affären vid Qvistrum angifva deremot att det endast var några patroner som af ovarsamhet råkat antändas.) De danske dragonerna ryckte således öfver bron, men i samma ögonblick som första divisionen kom fram till svenska retranehementet och var färdig att storma detsamma, slogs derifrån chamad, hvarpå prinsen ögonblickligen lät stöta i trumpet, och elden upphörde. Öfverstlöjtnant Friesendorff och kapten Fock sändes då till fienden att göra ”accord”, men möttes under vägen af en norsk kavalleriofficer, som ”under hotande sqvadroneringar med sabeln” fordrade att de med den öfriga truppen skulle gifva sig till krigsfångar. ”Det är väl meningen”, svarade Friesendorff, ”men vi vilja hafva anständiga vilkor.” ”Åh ja, derom är intet tvifvel!” återtog den norske officeren. Och härmed öfverlemnade öfverstlöjtnant Friesendorff – utan att dertill vara befullmäktigad – den svenska truppen som krigsfångar till fiendens godtfinnande. Klockan var då half 7. Det majestätiska dån, som under en timmas tid skakat och genljudit mot de höga bergväggarne kring strömmen, den tjocka af blixtrande eldgnistor genomkorsade rök, som i sina mörka skyar insvept skog, luft, vatten, land och krigare, rullade småningom bort och lemnade höstaftonens döende ljusstrimmor tillfälle att belysa den förändrade scenen. Slagfältet var visserligen, om man så får yttra sig, ett slagfält i miniatyr, men ett sådant, stort eller litet, måste dock alltid väcka högtidligt allvarliga känslor. Alltid finnas der minnen af brustna band, minnen för blödande hjertan.
Det har visat sig att genom denna tull nedsaltes importen ganska betydligt, så att då den 1859 uppgått till 513,631) skålp. och 1860 till 588,000 skålp., utgjorde den deremot 1861 endast 215,471 skålp. och 1862 171,989; d. v. s. den hade under dessa år minskats med omkring 70 proc. Denna minskning synes mig gifva vid handen att den nu gällande tullsatsen är fullkomligt tillräcklig. Jag anhåller derföre alt den nu föredragna punkten måtte af R. o. Ad. bifallas. Ofverläggningen förklarades härmed slutad och UtskUs hemställan bifölls. Föredrogs ånyo Lag-Utsk:ts den 15 och 17 dennes bordlagde Utlåt. N:o 48, i ani. af återremisser af Ulsk:ts Betänk. N:o 21, i fråga om tillägg till lagstiftningen ang:de äktenskapsskillnad. Gr. Sparre, Erik: Det Betänk., Lag-Utsk:t här afgifvit, är, efter min tanke, icke rätt öfverensstämmande med grundlagens anda ocii mening. En motionär hade nemi., i okunnighet om lagens föreskrift, trott att den K. Förordning, hvarigenom oense makar kunna dömas till skillnad till säng och säte, icke skulle leda till något vidare resultat, utan att, om man dömt till skillnad under ett år till säng och säte, skulle makarne, äfven om oenigheten fortfor efter denna tids förlopp, ovilkorligen flytta tillsammans, utan att någon utväg funnes för dem att få äktenskapet upplöst. 1 denna okunnighet hade han föreslagit ett tillägg till K. Förordningen den 20 November 1860, hvarigenom antingen K. M. eller Domstolen skulle berättigas att upplösa ett dylikt äktenskap. Vid detta förhållande borde Utsk:t icke hafva gjort annat än tillkännagifva, det motionen grundade sig på okunnighet om lagens stadgande och hemställa, att i följd deraf den icke borde till någon åtgärd föranleda. Utsk-.t har ock gjort så i Betänk:t N:o 21. Men till följd af frenne
Våg-attester öfver effekter, liggande å Stockholms och Götheborgs vågar, skola, så vidt de derå utgifna lån icke under tiden varda inbetaide, inom Tolf månader från deras utgifnings-dag på det sätt förnyas, att ett ytterligare, genom låntagarens försorg, anskaffadt bevis af våg-betjeningen, derom att panten finnes i behåll och att derför ansvaras, tillställes Banken eller Låne-kontoret; och böra således skuldförbindelserna för belåning af dylika effekter jemväl innefatta åliggandet för låntagaren att, vid påföljd af lånets utsökning, berörde föreskrift iakttaga. e.) Angående Bih. till B. St. B Sami. 4 sättet och ordningen för lånens utgifning, relaxering eller frigifvande, slutbetalning, bevakning i konkursoch års-proklama, utsökning m. m. innefatta tjenstgörings-reglementen och allmänna författningar nödiga föreskrifter. Till Götheborgs Låne-kontors disposition är i och för denna iåne-rörelse af den dertill anslagna fond afsatt ett kreditiv af Sexhundra Tusen R:dr Banko. Förstärkning af detta kreditiv får, uppå Direktionens derom afgifvande reqvisition, meddelas i mån af behof, såvida om förmälde fond dertill lemnar tillgång samt under vilkor tillika att det belopp, som sålunda utöfver den bestämda kreditiv-summan från Banken utgått, till densamma oförAfd. 42 Haft. 3 18 Banko-Utskottets Betänkande, N:o 34. dröjligen, och då låne-rörelsen det med "ifver, af Låne-konloret återgäldas. Yid assigneringen på detta kreditiv iakttages hvad angående Låne-kontorets assignering i öfrigt är stadgadt. De i denna låne-rörelse inflytande räntor skola efter hvarje qvartals slut till Banken inbetalas. Anm. 7. Det under mom. 1 lit. c. införda stadgande grundar sig på Ilikets Ständers beslut vid 1828—1830 årens riksdag. (Se Banko-Utskottets Mern.