Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Borgerskapet följaktligen bör inom taxerings-kommittéen talrikare representeras, än någon af dessa, torde å Herr Flachs motion något afseende ej fästas. Hvad åter angår Herr Hagmans förslag; så enär det icke visat sig, att den vid sistlidne riksmöte gjorda förändring i sammansättningen af städernas och akademiernas taxerings-kommittéer, samt pröfnings-kommittéen för Stockholm, medfört någon olägenhet, får Utskottet hemställa, att den i nu gällande Bevillnings-Förordning föreskrifna sammansättning af nämnde kommittéer måtte bibehållas oförändrad. Utskottets uppmärksamhet har blifvit fästad derpå, att, genom den uti 88 §. efter orden »embetsoch tjenstemän» förekommande bestämmelsen »som icke lill något Riks-Stånd höra», hvilken bestämmelse antagits såsom gällande äfven för 89 §. angående de öfrige städerne i riket, städernas magistrats-personer, hvilka, såsom ej drifvande borgerlig rörelse, enligt 90 §. icke kunnat i egenskap af borgare inväljas i taxeringseller pröfnings-kommitté, ej heller ansetts valbara till ledamöter i nämnde kommittéer i egenskap af embetsoch tjenstemän, hvaraf blifvit en följd, att dessa kommittéer gått i mistning af den större insigt angående till taxeringen hörande frågor, samt den närmare kännedom om de skattskyldiges vilkor, som genom magistrats-personers inväljande kunnat vinnas. För att åstadkomma en rättelse härutinnan, och på samma gång bringa 88 och 89 §§. till öfverensstämmelse sig emellan, får Utskottet föreslå, att uti 88 §. de på andra raden förekommande orden »af Borgare-Slåndet» utbytas mot ordet Borgare, och att de förutnämnde 24 Bevillnings-Ulskoltets Betänkande, N:o 4. orden: »som icke lill något liks-stånd höra» utgå; att i 89 §. 4 morn. i stället för »Borgare-Ståndets ledamöter» sättes: de Bor gerliga Ledamöterne; samt ändlligen att åt 90 §. måtte gifvas den förändrade lydelse, förslaget utvisar. §. 104.
N:is 20 och 39.) S. A. K. Enär Askersunds stad, hvilken vid dess grundläggning i medlet af 1600-talet uti ecklesiastikt hänseende skiljdes ifrån den, staden till större delen omgifvande landsförsamlingen af samma namn och sedermera utgjort ett serskildt pastorat, alltid för sin kyrko-kassa saknat förmonen af sådant kronotionde-anslag, som under benämning af vinoch byggnadssäd tillgodonjötes af de fleste bland rikets församlingar, och hvaraf den känbara olägenhet för ifrågavarande mindre församling uppstått, att någon kyrko-kassa, motsvarande kyrkans behof, der icke kunnat bildas, har, med åberopande af detta förhållande, framställning hos Rikets Ständer blifvit gjord rörande behofvet för Askersunds stadsförsamlings kyrka att erhålla ett årligt krono-tionde-anslag, såsom vinoch byggnadssäd. IIih. till R. St.-s Prot. 1850 & 1851. 10 Samt. 1 Afd. 5 34 Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse, X:o 27. I betraktande häraf och då det kronotionde-anslag af tillsammans 4 tunnor spannmål, sorn förut varit anvisadt åt Askersunds stadsoch landsförsamlingar, men nu utgår endast lill sistnämnda församling, är så obetydligt att någon fördelning deraf icke synes med skäl kunnat ifrågasättas vid det tillfälle dessa församlingar från hvarannan skiljdes, samt Askersunds stadsförsamling, som består af endast omkring 1000, mestadels obemedlade innevånare, således måste anses vara i behof af det sökta understödet, hafva, med hänsigt jemväl dertill att alla öfriga städer uti Orebro län för sina kyrkor åtnjuta årligt anslag af vinoch byggnadssäd, Rikets Ständer pröfvat skäligt att, i likhet med hvad för Nora stadskyrka finnes anvisadt, bevilja Askersunds stadsförsamling ett anslag af tre tunnor spannmål, att, såsom vinoch byggnadssäd för kyrkan, i penningar, efter länets markegångspris årligen utgå. Hvilket Rikets Ständer få hos E. K. M. i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 1 Mars 1851.
En af de mest himmelsskriande orättvisor, som öfvergått från vår gamla till vår nya lagstiftning och ännu der qvarstår, är stadgandet om rösträtt vid sockenstämma. Der kan en person, tvärs emot de öfriges önskan tillsätta icke allenast själasörjare utan ock alla andra kyrkans och kommunens tjenstemän; der kan han beskatta dem efter eget godtycke och, med ett ord, utöfva både den lagstiftande Bili. till B. St. N:o 217. och verkställande rnagten, ulan att derom ens rådfråga de öfrige. Behöfver en sådan medlem af församlingen, för utöfvande af denna magt, större kunskaper än de öfriga tillsammantagne? — Nej visst icke. Skall lian för della ändamål ega mer insigt och erfarenhet ån den de öfrige besitta? — Lika litet. Han behöfver icke ens ega sundt förnuft, så vida han icke blifvit förklarad för vansinnig och såsom sådan ställd under förmyndare. lian behöfver endast ega en aldrig så obetydlig del af socknens — förr mantal — nu fyrktal — mer än de öfrige tillsammans, och så qvalificerad är han den allena styrande. Äro än dessa andra, såsom på mångå ställen är händelsen, hundratals individer och derutöfver, så är det dock han ensam, som bestämmer och lagstiftar om deras snart sagdt både andliga och lekamliga väl. Alt, vid utskiftandet af hvars och ens rättigheter härutinnan, tillbörligt afseende jemväl bör fästas vid förmögenheten, är en billighet och rättvisa, som jag, åtminstone med våra nuvarande begrepp om menskligt värde, icke vill bestrida, men att rnagten uteslutande skall läggas i förmögenhetens hand, ulan alt något deraf skall tillerkännas menniskan såsom sådan, i mån af den erfarenhet och insigt hon eger, torde, jemväl med våra begrepp om menskligt värde, stöta något hvar för hufvudet.
Sill får inte utföras till utrikes orter utan särskilt tillstånd. Detta beror på sillens höga pris och rikets eget behov av denna nödvändighetsvara. Den som bryter mot bestämmelsen förverkar varan, som delas mellan kronan och angivaren. Stockholm den 1 april 1808. J LILJECRANTS Kungörelse om den mellan Sverige och Preussen avbrutna gemenskap. Stockholms slott den 5 april 1808. Vi tillkännager att Hans Maj: t Konungen av Preussen låtit kungöra att all gemenskap med Sverige har upphört. All handel har därför upphört mellan länderna. Dessa steg har inte skett från Vår sida. Det är den Franska regeringens förtryck på de stater, som inlåtit sig i någon förbindelse med den franska styrelsen. En olycklig efterlåtenhet, som fört Preussen i den belägenhet att landet måste underkasta sig det franska maktspråket. Stockholms slott den 5 april 1808. GUSTAF ADOLPH Reglemente hur förhållas bör med uppbringningar till sjöss och delning av lagliga byten samt vad i anseende till fartyg och gods, varpå embargo är lagd, kommer att iakttagas. Stockholm den 12 april 1808. Då de tidigare reglementena för uppbringningar av fartyg och delning av lagliga byten inte längre är tillämpliga utan bör förbättras, har Vi låtit sammandraga och författa ett nytt regemente samt upphäver det gamla. Art I. Om fartyg, vilka bör och kan uppbringas. All krigsoch handelsfartyg som tillhör fiender till Sverige vare sig de tillhör regering eller är enskilda bör uppbringas var de påträffas, dock inte närmare neutral kust än 1 sjömil. Även neutrala makters krigseller konvojfartyg, om de är i fiendens tjänst och kan tillfoga Våra undersåtar skada. Neutrala makters fartyg, som är på väg till fientlig ort och har last av myntade pengar, bomber, fyrbollar, krut, luntor, kanonkulor, spjut, värjor, granater, salpeter, hjälmar, sköldar, harnesk, hästar, pistoler eller liknande krigsredskap. Svenska fartyg, som blivit uppbragte skall vederbörande försöka återta. Anländer neutralt fartyg till blockerad hamn, skall det hövligt avvisas. Åtlydes inte tillsägelsen får man bruka våld och insmyger det sig ändå, må det uppbringas.
Dessa uppgifter, huru ofullständiga de än i många afseenden äro, ådagalägga emellertid, att ett icke ringa antal dylika inrättningar finnas i landet, samt att desamma tyckas ganska mycket anlitas. Så vidt uppgifter öfver försäkringsbeloppen blifvit lemnade, antyda äfven dessa en icke obetydlig kapitaltillgång i ordets vidsträcktare, nationalekonomiska betydelse. Hvad först beträffar anstalter till försäkring af egendom mot brand, finnas dels sådane, som utsträcka sin verksamhet till hela landet antingen med afseende på all slags egendom eller särskildt fast och särskildt lös, dels sådane, hvilka blifvit inrättade till försäkring endast af den inom ett visst läns, stads, härads, pastorats eller sockens område befintliga vare sig både fasta och lösa egendom eller blott ettdera af dessa slag. Väl hafva för ett par brandstodsföreningar uppgifter blifvit lemnade å antalet delegare, försäkringsbeloppet vid periodens början och slut, särskildt för fast och lös egendom, antalet brandskador och det derför utbetalade ersättningsbeloppet, allt förhållanden af största vigt och intresse att känna, men för det stora flertalet föreningar saknas dessa data. Den enda öfversigt, som här kan gifvas, måste derföre inskränka sig till angifvandet af försäkringsbeloppet vid periodens slut, och oaktadt för Statistiska Central-Byrån tillgängliga Revisionsberättelser dervid blifvit begagnade för att fylla de luckor, som äfven i detta afseende förefinnas i femårsberättelserna, har dock icke någon fullständig öfversigt kunnat vinnas.
Deremot ål andra hållet sammanllyta och förena sig alla dessa mindre vägar, och der ligger den breda, raka kungsvägen, på hvilken man lättast hinner det stora, heliga mål, som vi säkert alla hafva för ögonenfäderneslandets sällhet ära och bestånd. Jag hade ämnat att äfven följa Hr Gr. Gyldenstolpe i hans anmärkn:r mot det förevarande förslaget till gemensam tanka, och är beredd dertill, men jag förmår för tillfället icke fortsätta längre, och fullt öfvertygad derom, att andra, skickligare än jag, skola göra det och upptäcka bristerna i hans resonementer, är jag nöjd alt ej vidare behöfva trötta R. o. Ad. Jag sammanfattar mig således i den conclusion, alt det enligt min tanka vore politiskt klokast, för den goda saken nyttigast, och R. o. Ad. värdigast, att icke handlöst kasta ifrån sig del förslag, som nu är under öfverläggning, (det sista, som innefattar någon benägenhet å R. o. Ad:s sida för en möjlig och fredlig reform), utan att, i öfverensstämmelse med den opinion vi här hört yttrad från en af Styrelsens organer, och med hänseende till den bestämdt prononcerade riktning, hvaruti förslaget är afgifvet, nemi. att uppträda såsom en medlare, en skiljedomare emellan å ena sidan de stegrade anspråken och å andra sidan den styfva oblidkeliga protesten emot allt hvad det allmänna tänkesättet i detta afseende fordrar, visa att man är villig till eftergift för billiga önskningar, och säga bestämdt, en gång för alla: detta är gränsen, hvartill vi vilja gå, men icke vidare. Härtill yttrades bifall af åtskilliga ledamöter. Hr Mannerskantz: En värd ledamot af Const.Utsk., Hr Gr. Gyldenstolpe, behagade nyss mot mig rikta den beskyllning, att jag nu framställt ett förslag, som betydligt afviker från det, som jag afgaf d. 24 Oct. 1840.
Af i mantal ej satte lägenheter, qvarnar, fisken m. m. utgöras de i nästföregående punkt nämnde hufvudpersedlar o fö ränd ra dt tili deras nu åliggande belopp, med rättelse endast i afseende å minsta enheten af hvarje slag; 3:o Alla öfriga nuvarande, uti första punkten ej nämnde, men hittills uti ordinarie räntorna inbegripna persedelräntor, dagsverksräntan derunder jemväl beräknad, förvandlas till bestämd penningeränta att, jemte de till penningar förvandlade bråklalen och nuvarande skattetiteln penningar, utgå enligt i allmänhet stadgade grunder. Härförulan och då Rikets Ständer icke varit i tillfälle all ingå i närmare granskning, huruvida de för hvarje mantal inom provinsen Helsingland nu af Rikets Ständer bestämda persedeloch penninge-ränlor fullt motsvara den gamla räntan, hafva Rikets Ständer stadgat, att, derest det vid ränteförenklingens verkställande skulle visa sig, att för denna provins sammanlagda beloppet af nja persedeloch penningéräntan, efter beräkning af medel-markegångsprisen lör åren 1834 till och med 1853, för ett mantal komme att icke fullt öfverensstämma med gamla räntan, motsvarande jemkning i den 216 Expedilions-Utskötlels Förslag lill underd. Skrifvelse, N:t> '103. ständiga penninge-räntan då må ega rum, så att efter samma beräkningsgrund den nya rähtan kommer att till beloppet blifva lika stor med den gamla. x // esler-Norrlands län. Af nuvarande ränte-persedlar bade E. K. M:t ansett spanmål, smör, kö/l, strömmingoch lax, hö och dagsverken samt dessutom penningar kunna komma i fråga alt såsom särskilda skatte-titlar bibehållas; äfvensom att nuvarande ränte-persedlarne oxe och får kunde förvandlas lill kött, samt halm till bö. I länet valde deputerade hade ansett detta förslag böra antagas och E. K.M:ts Befallningshafvande hade dervid intet erinrat.
Ropades äfven Ja och Nej. Hans Excellence förklarade sig icke kunna af de lemnade svaren med tillförlit - 5a H. 8* Den 4 December f. m. lighet. utröna pluralitetens mening, samt framställde ånyo proposition till bifall å Herr Hjertås förslag. Ropades starka Ja, jemte några Nej. I anledning hvaraf Hans Excellence förklarade, att sorn, efter hvad Hans Excellence tyckt sig finna, Ja öfverröslät Nej, Ridderskapet och Adeln således bifallit den sist framställde propositionen. Herr Cederschjöld: Jag anser saken så vådlig i sin princip, att jag icke kan underlåta att besvära Ridderskapet och Adeln med begäran om votering, för att få deras antal bestämdt utröndt, som inom detta Hus hylla den mening, att Banken skall upplåna en och en half million å vista, för att sjelf utlåna på längre tids uppsägning. Herr Rosenblad: Jemte det jag förenar mig med Herr Cederschjöld i begäran om votering, i anseende lill sakens vigt., utbeder jag mig att få fästa uppmärksamheten derpå, att då Herr Hjertås förslag lemnar BancoFullmägtige rättighet alt efter omständigheterna förändra den bestämda proportionen, skulle det komma att bero af en votering inom BancoStyrelsen, att upptaga adelar af totalsumman på Afskrifningsräkning. Herr Hjerta: Till besvarande af den siste talarens anmärkning behöfver jag blott Den 4 December f. m. "7 ei indra, att besluten inom BancoStyrelseo fattas efter muntligt anförande lill Frotocollet, hvaruti jag tror finnas en tillräcklig garanti. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken framställde följande voterings-proposition: Den, som bifaller, att, af den bestämda summan 3 millioner Riksdaler Banco, hälften eller i* million må uppiånas mot Obligationer, samt hälften, eller \\ million, på Afsluifnings-iåkning, dock under vilkor, att, derest på den ena af berörde låneutvägar den stadgade summan ej skulle ti 1 f
Maj:t godt förordna om förnyad granskning af de för omkring 15 år tillbaka uppgjorda förslagen, på det att fullt tillförlitlig plan med kostnadsberäkningar för berörda anläggning måtte kunna Rikets näst-sammanträdande Ständer föreläggas; i följd hvaraf sedermera, efter verkställd lokal-undersökning, blifvit af Öfverste-löjtnanten m. m. Leijonancker uppgjordt ett nytt förslag med ritningar, deri dock flere delar af den äldre planen och kostnadsberäkningarne kunnat oförändrade bibehållas och således endast summmariskt upptagits. Såsom hufvudsakligt resultat af denna vattenledningsplanens omarbetning fram stode: att då den äldre kostnadsberäkningen uppgick till ett belopp af R:mt R:dr 500,547: 91. hvarifrån likväl borde afdragas beräknade värdet af de redan inköpta jernrören med 117,900: — hvadan ytterligare för anläggningens komplettering ansågs erforderlig en summa af 582,647: 91. så uppginge kostnaden, enligt nya förslaget, oberäknadt de inköpta användbara lednigsrören: när endast reservoir för daqliqa vattenbehofvet i beräkningen intoges, till 559,000: — om dessutom 2 extra bassiner, nemligen vid högvakten och i Höglands park, tillvägabringades, till 554,000: — och, om det större antalet bassiner för reserverande af vatten vid utomordentliga fall skulle anläggas genast vid ledningens utförande, till 569,000: — hvadan således det fullständigaste alternativet efter den omarbetade planen erfordrade 15,647 R:dr 91 öre mindre i anläggnings-kostnad, än som i det äldre förslaget beräknats. Uti underdånig skrifvelse af den 29 Augusti nästlidet år hade, — med hemtad anledning af det svåra lidande, Carlskrona stad länge fått och ännu fortfarande finge vidkännas genom brist på vatten, tjenligt till matlagning och dryck, och hvilken brist under nästföregångna vinter, då nästan alla brunnar voro tomma och vattenhemt - Stats-Utskottets Utlåtande N:o 85.
Ty det är och förblir i alla händelser hufvudsaken. Men de, som resonnera på så sätt, de äro och för-^blifva ohjelpligt ensidiga. Medan deremot de, som akta sig att röra vid en bok med författarnamnet Zola, eller som af princip aldrig läsa böcker, der qvinna stafvas med kv, de som våga streta emot allt nytt, de ha det sanna modet de, — eller berömma sig åtminstone sjelfva för att ha det. — Men strid har det emellertid blifvit, ensidig, hänsynslös strid, en sådan, då till och med den, som utropar “ heder åt hvarje försonlig sträfvan, “ snart glömmer dessa vackra ord och blir lika orättvis som de unga påstås ' vara.Hvem som har rätt? “ Det är aldrig ens fel, när två träta, “ säger ett gammalt ordspråk. Och man får lefva i hoppet om att striden måtte leda till något resultat, måtte alstra andra frukter än endast bitterhet och öfverilningar.Björnsons sista stycken. i. En handske. Af Anselmus. Hvarje nytt skådespel af Björnson afvaktas numera med en spänning, som är blandad med en icke så liten tillsats af oro. Det var en profetiskv aning, som förestafvade Auerbachs ord, när han som Brändes berättar i sin bok Men-nesker og Vserker efter att hafva genomläst Magnhild lät helsa de§s författare, att han lugnt kunde skrifva tre sådana ' böcker till — hans anseende skulle icke lida derpå — men tilläde han, sedan får han heller icke skrifva flere. Det är med växande bekymmer vännerna af Björnsons diktning se honom nalkas de stora samhällsproblemen, kasta sig in i striden om dem och i sin blinda tilltro till sin saks seger förakta alla vanliga försigtighetsmått. En handske är ett af dessa ströftåg på social mark, som diktaren företagit. » Problemet, som han här uppstält, hör till de svåraste och minst utredda. För att utredas fordrar det kanske mera erfarenhetsmaterial än vår tid möjligen är i stånd att gifva, för att klart framställas fordrar det en skarpsinnighet, hvarpå Björnson åtminstone icke gifvit några prof i detta stycke.
St. ega att genom bevillningar fylla hvad Staten utöfver de ordinarie inkomsterna kan tarfva. Således utgöres Svenska folkets beskattning utaf de pålagor, som R. St. ålägga detsamma, och huru denna beskattning skall åläggas finnes uti de följande §§:na bestämdt. Gr. Lagerbjelke har förmenat, att det vore skillnad emellan grundskatter och bevillningar, samt kommunal-afgifter, sådana sorn den ifrågavar:de, men jag anhåller att få fästa Hr Grins upmärksamhet derpå, alt grundlagen icke gör denna skillnad emellan kommunal-afgifter och annan beskattning. Alla allmänna afgifter, som » Den 28 Oktober f. ni. 71 åläggas det Svenska folket, utgöra beskattning, utgöra bevillning, och någon serskildt kommunal-afgift omtalas icke i grundlagen. Enl. min tanke ega icke eller R. St. rättighet alt ålägga elen ena eller andra kommunen någon serskildt s. k. kommunal-afgift. Åläggas deremot alla kommuner inom riket en afgift, så blir det en allmän afgift, d. v. s. en beskattning, lika med hvarje annan sådan. Frågan är således den, huruvida den ifrågavar:de afgiften är en allmän afgift eller icke, och att den verkligen är en allmän afgift lärer väl icke af någon kunna bestridas, då den är ålagd alla kommuner. Skulle man antaga Gr. Lagerbjelkes åsigt, så leder det dessutom lill en annan påföljd, som här icke blifvit omnämnd, nemi. den att Konungen skulle ensam kunna förhöja denna afgift, emedan sådant icke är förbjudet för annat än allmänna afgifter. Del stadgas nemi. uti 60:de §:n R. F. att ”Ej må några allmänna afgifter, af hvad namn och beskaffenhet som helst, utan R. Sltrs samtycke kunna förhöjas, tullen å inkommande och utgående spanmål allena undantagen.” Om nu Gr. Lagerbjelkes åsigt godkändes, och denna afgift således icke ansågs såsom allmän, så skulle Konungen sedermera ensam-kunna förhöja densamma, och män torde sålunda lätt inse, hvarthän denna åsigt skulle kunna leda.
Hvarje med klok beräkning vidtagen förändring i Sådana fall kan deremot icke förfela sitt mål, som är verklig förbättring; och de rättelser, tiden sjelfmant medgifver, skola , i samma nion nyttan deraf hinner visa sig, i sin ordning leda till andra, och allt vidare framåt, så att omsider de ifrågavarande anstalterna skola uppnå den fullkomlighet, som de naturliga förhållandena medgifva. Ifrån dessa allmänna synpunkter hafva R. St. betraktat ämnet i dess serskilda delar; och då, hvad först Kronoskjutsen angår, billigheten synes påkalla, att all möjlig lindring beredes de skjutsningsskyldige, samt det icke är skäligt, att Kronoskjutsen godtgöres mindre än vanlig Gästgifvarskjuts, och Kronan i detta fall ej bör ega bättre rätt än den enskilde, helst enahanda besvär bör lika gäldas, hafva R. St. funnit sig böra till E. K. M. frambära deras underdåniga önskan om de förändrade sladganden i förevarande afseende: 550 Exp. Utsk. Förslag till und. Shrifv.
Säg mig, hvad skall jag sjunga? » » Åh, fröken, jag vill ej föreskrifva något, hvad som helst. » Den stora primadonnan satte sig på en låg stol vid sidan af den enkla sjukbädden och sjöng sång efter säng på ett sä fulländadt sätt, som om hennes åhörare varit Europas alla krönta hufvuden i stället för en döende man och en uppskakad gammal kvinna. Han lyssnade med » Det re ' n är sent! Farväl. » Den. sjuke stämde in. Hänryckningen satte lif och artistisk eld i hans sång, och han sjöng med förvånande kraft och behag: » O dröj, jag dig besvär, o dröj. » » Låt själ i själ sig tränga, ännu en salig stund — » sjönk han utmattad tillbaka på kudden med kallsvett på sin panna. » Margaretha » fortsatte: » O dröj kvar, lysta kväll. » Hastigt varsehlef hon förändringen i hans ansikte, och hon tystnade vid ett ångestrop från vårdarinnan, hvilken förskräckt hviskade: » Se fröken, han är död. » Det var sannt. Han hade lämnat denna sorgens värld. De ljufva tonerna hade följt hans ande hem. Sångerskan böjde sig under tårar öfver den döde, kysste hans panna, lade blommorna på hans bröst oeh hviskade: » Stackars, stackars gosse, hvile han i frid. » Grefvinnan von P:s mottagning var misslyckad, ty den saknade närvaron af den firade sångerskan, hvilken tillbragte en sömnlös natt, medan en sång beständigt ljöd i hennes öron: » Det re ' n är sent; Farväl! » Från l i d a n d e t s oeh b a r m h ä r t i g h e t e n s v ä r l d. Frälsningsarméns räddningshem. SjpMljer man den långa, dystra Luntmakaregatan till dess slutpunkt, där den skares af Surbrunnsgatan, har man till höger ett långt, högt plank, från hvilket tid, väder och vind borttagit hvarje spår af färg; alldeles invid detsamma ligger en likaledes grå envå- ningsbyggnad af trä, så oansenlig, att man &lt;iå *) lätt nog kan förbise densamma.