Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det verkställes sålunda, att fången, under hela den fängelsetid, som ädömd är, om den ej öfverstiger sex dagar, och eljest hvarje sex dagar å rad, med lika många dagars afbrott emellan hvar gång, hålles inneslutne i enrum utan sysselsättning. För sådan fånge gälle hvad om straffarbetsfånge i 12 § sagdt är,” Annu 1839 ansåg Lagcomitéen ensligt fängelse böra endast i en så inskränkt scala begagnas. 1844 i December månad, om jag ej misstager mig, motlogo de respective RiksSt:n Konungens nåd. propos. ang:de en ny strafflag, deruti föreslås, att ensamhetsfängelse må såsom straff' tillämpas till en början ifrån och med 30 dagar till och med 2 år, och sedermera, enligt Konungens nåd. pröfning, inom de högre fängelsegraderne, lill och med 10 år. Man undrar pä om den allmänna öfverlygelsen icke ännu kan hafva hunnit stadga sig till förmån för della nya straff, åberopande, att förslaget till ny strafflag skall redan varit så länge öfverlemnadt till allmänhetens granskning att en opinion derom borde med säkerhet hafva kunnat bilda sig. Den ifrågasatta vidsträcktare tillämpningen af ensamhetsfängelse såsom allmän straffart är emedlertid en af de väsendiligaste olikheterne mellan det gamla förslaget och det nya, och detta sistnämnda har ännu ej lefvat öfver natt och år, ja icke ens ett fullt halfår. Uti punkten litt. i) siiges, alt straffen för embetsman böra vara l:o afsättning, 2:o mistning af embete. Här vill jag hafva tillagt ett 3:dje straff, eller suspension. Man bar anmärkt deremot, att det skulle nedsätta embetsmannens anseende, och delta skäl är äfven af Lagberedningen åberopadt; men då man vill stödja sig på ett argument, är det äfven angeläget att tillse att man conseqveut tillämpar det. Mistning af embete, mine H:rr, hvad betyder det?
Derom må man emellertid hysa hvad åsigt som helst; det säkra är att, då förslaget icke blifvit framstäldt hvarken i Strafflagen eller uti 16:de §:n af Promulgationslagen, så torde det vara olämpligt att på något annat ställe inrymma det i sistnämnde lag. Jag anhåller derföre om afslag å Preste-St:s inbjudning i den nu föredragna punkten. Efter härmed slutad öfverläggning framställdes först propos. på antagande af ifrågav:de inbjudning, hvartill svarades nej, och sedermera propos. på afslag derå, som med ja besvarades. § 18. Bilölls. § 19. lista—8:de momm. Biföllos. Hide momit. Hr Olivecrona: Emot hela denna ltbde § har jag att anmärka, att den ingalunda har sin rätta plats uti en författning »angide nya Strafflagens införande och hvad i afseende derå iakttagas skall.» Enligt min tanke hade hvad deri innehålles bort utgöra en särskild förordning augide häktning. Det är likväl icke min mening att nu söka erhålla någon rättelse häri. enär jag till fullo inser det omöjliga att, sedan den K. Proposin inkommit i sådan form som skett, nu mera vinna ändring; utan jag vill endast framställa några anmärkningar vid det nu före - 544 Den 18 Juli. dragna 9:de mom:t. Det lyder nemi. sålunda: »Konungens Befh:de i länet, så ock Borgmästare och Råd i stad, ege förordna om häkte å viss person, som för brott misstänkt hålles, efter thy i 5:te, öde och 7:de punkterna sägs: håfve ock kronofogde eller länsman å landet och stadsfiskal i stad makt att, på eget ansvar, sådan person häkta eller häkta låta.» Men någon viss tid finnes icke i detta mom. bestämd, inom hvilken kronofogde, länsman eller stadsfiskal skall vara skyldig att anmäla hos Konungens Befh:de eller domaren att han har häktat en för brott misstänkt person. Han kan således häkta och bibehålla den häktade beröfvad sin frihet kanske (lera dagar, innan han gör anmälan om häktningen hos Konungens Befhide eller domaren.
Då man nu kan antaga, att hemmanen per medium äro dubbelt sä mycket värda, som de äro taxerade till, så innefattar det ju en orimlighet, då man säger, att man får icke uppskatta hemmanen under deras rätta värde, men väl göra den nedsättning tariffen medgifver. För att undvika denna motsägelse, begagnade Utsk. ordet rättmätiga. Jag får för min del uppriktigt medgifva, att jag anser Frih. Raabs redaction bättre; men skulle Ståndet icke vilja antaga den, så har jag ingenting eller emot att ordet tillbörlig nyttjas, emedan äfven det leder till samma mål. Frih. Ridderstolpe: Minimitariffen lärer vara en effect af R. St:s åsigter af förhållandena länen emellan. I det län jag bebor, är i afseende på minimitariffen förhållandet sådant, att egendomarne der äro öfverhufvud beskattade till 75 proc. af deras verkliga värde. Jag gratulerar således de landskaper, der egendomarne endast äro uppskattade till hälften af den vanliga köpeskillingen. Hvad angår den föreslagna förändringen, beträffande or - 36 Den 2 December. tlet rättmätiga i jemförelse lill ordet rälta värdet, så kan jag icke annat än önska, alt förändringen mätte gillas, emedan ordet rättmätig möjligen kan medgifva någon rclativitet, men ordet rätta värdet naturligtvis skall föra taxeringsmännerna lill den öfvertygelse, att relati vi telen icke får tagas i betraktande, utan att hemmanen skola beskattas till det värde, som de verkligen äga. Frih. Haab: Jag vet i sanning icke livad betänklighet man skulle hafva för alt borttaga dessa ord. Den störsla olägenhet, som deraf skulle kunna uppstå, vore att hemmanen sattes ned lill minimitariffen, och hela förlusten för Staten kunde deraf blifva cn 8 å 10,000 r:dr. Jag begärde egentligen ordet i anledn. af Gr. Horns yttrande, att denna föreskrift icke skulle kunna tillämpas, med mindre än alt det funnes en enda laxeringscomite' för hela länet.
N:o 5o, pag. 5o.) g£) Örn Batikens nya Fastighetsbelå ning. §• 33- De äfbetalningar, sorn inflyta i afräkning på Bankens Capitalfordringar vid 1829 års slut, för intecknade Fastighets-Lån emot 4 och 5 procents ränta, och ställda till återbetalning i Sedlar (derunder jemväl inbegripne, så väl Lånet till Gagnefs Socken, som den vid 1829 års slut qvarvarande förskottsfordran efter förra Statsliqviden, och hvilka alla Capitalafbetalningar kunna antagas blifva emellan 150 och 200,000 Rdr Om året) må från och med innevarande år 1830 på nytt utlånas emot säkerhet af inteckning i fast egendom. $• 34- Härvid iakttagas följande hufvudbestKmtnelseri i:o - Banco-U tslits Memorial „ Nto x43. i 7 lid att de medel* som till utlåning hvarje år äro ätt tillgå, skola så förd felas* att 04 af ioo:de hållas tillhanda för Inteckningar på Land* t* och 16 af ioö:de för Inteckningar uti hus och jord i itäderne hitom Stockholm; 2:0 att grunden för Lånestimmans bestämmelse blifver 1828 års Taxeringsvärde, enligt vederbörligen styrkta Utdrag af Pröfnings - Comitéernas Taxeringslängder. En Tredjedel deraf kan såsom Lån erhållas* så vidt rnaximisumman för Låntagare dymedelst ej öfverskrides"; 5:0 att högst 6,000 Rdr må utaf desi sa fonder till en Låntagare utgifvas samt mindre Lån än i5ö Rdr ej beviljas; 4':o att å Lånen beräkoas 4 procents ränta; 5:0 att årliga afbetalningsskyldigheteri blifver 6 för töoide af Lånens primitivå summa och fortfar oafkortad till dess allt är iiqvidexadt. Upplupen ränta och förskjuten lånepåkostnad godtgöres vid hvarje skeende betalning, och hvad deraf sedall öfrigt är minskar Capitalskulden. (Dessa bada §§. innehålla de af samtl.
Uti en af Magistraten i Wisby den 11 September 1839 utfärdad och af Konungens Befallningshafvande i Gottlands Län den 13 i samma månad allmängjord kungörelse, hade, bland annat, blifvit stadgadt, att hvar sorn å de för afsalu bestämda torg och allmänna platser i staden Wisby å annans vägnar afslutade köp, utan att derför genast erlägga betalning, skulle, vdd vite af En R:dr banko, vara försedd med en af köparen underskrifven fullmakt, deri borde nämnas, jemte personen, å hvilken fullmakten vore utfärdad, varan, som ombudet ägde uppköpa, och tiden, för hvilken fullmakten gällde, derifrån likväl undantagne tjenstehjon, som för deras husbondefolks räkning verkställde inköp; äfvensom att upphandlare!!, det oaktadt, vore skyldig att vid köpets afslutande erlägga skälig handpenning, om säljaren det äskade, och att, för underlättandet af lifsförnödenheters anskaffande åt stadens mindre bemedlade innevånare, icke någon, vid vite afEn B:dr 32 sk. banko, finge före klockan tolf på dagen med landtmannen inlåta sig i köp om malen eller omalen spannmål eller potates, till större parti än en tunna; Och som denna kungörelse, i anmärkta delar, syntes mig vara emot lag och författningar uppenbarligen stridande, anmodade jag, uti skrifvelse den 13 December förrnämnde år, med framställning af mina i sådant hänseende gjorda anmärkningar, ÅdvokatFiskalsEmbetet i Kongl. ö *) Detta mål är sedermera afgjordt genom Kongl. Maj:ts med Dess Högsta Domstol beslutade och under den 13 Juli utfärdade Utslag, innehållande, att Kongl. Maj:t funnit Dess Befallningshafvandes anförda underdåniga besvär ej föranleda till ändring i IlofRättens utslag; uti hvilket beslut, efter hvad Högsta
I hvarje dylik lagstifuingsfråga niå man ock derföre gå med varsamhet till väga och vid hvarje föreslaget nytt lagstadgande tillse huruvida detta finner sin grund i ett oafvislig!, i det dåvarande tidsmomentet sig yppande behof, och huruvida detta behof derigenom blifver utan någon betydligare rubbning af den förut bestående ordningen afhulpet. Denna grundsats synes hafva varit den hufvudsakligen ledande vid uppgörandet af de genom Kongl. Maj:ts nådiga Proposition framlagda båda lagförslag, hvilka äro föremål för detta Utskotts Betänkande. Deremot kan man icke undgå att anmärka, att Utskottet vid pröfningen af lagförslagen i vigtiga delar .'frän densamma afvikit genom flera väsendtiiga i särskilda stadganden vidtagna dels utvidgningar dels inskränkningar, hvilkas godkännande vi för vår 4el måste afstyrka, och mot hvilka vi på nedananförda skäl nedlägga vår reservation. Lag-V'(skottets Betänkande N:o 21. 43 Betänkligheter kunna härvid så mycket snarare uppstå, som i allmänhet de motiver, på hvilka Utskottet stödjer sitt utlåtande i denna fråga, synas sakna full klarhet och sanning. Utskottet antager att frihet i religiöst hänseende ligger i protestantismens idé. Ehuru riktigt detta yttrande är om den opposition emot Romersk-katolska kyrkan, som yrkade dess rening ifrån menskliga stadgar för att återställa den på dess rena, gudomliga grundval, och om de kyrkor, hvilka reste sig bredvid densamma, ehuru riktigt det är med afseende på begreppet om rätt till forskning jemväl i trosfrågor, och deraf härrörande fördragsamhet, så kan det icke godkännas om man, såsom Utskottet både i grundsats och tillämpning synes vilja göra, icke skiljer, inom det kyrkliga området lika väl som det måste ske inom det borgerliga, mellan forskning och samhällslif, utan vill låta yttrandet gälla äfven om opposition emot ali kyrklig sammanhållning, om den enskildes godtycke i en gemensam mensklig angelägenhet. Allraminst gäller det i sådan utsträckning om den Evangelisk-Lutherska bekännelsen, och kan i allmänhet icke gälla om en kyrklig trosbekännelse.
Ola inte ta ' na med? » gar Karna efter det, » sade han ut i luften, skrat, » » det kan väl göra Karna detsamma, hvad som blir af mig. » » Ja, Förslag när Ola tror det, så gör det mig väl till matordning för veckan 1 6 — 2 2 mars. S ö n d a g, fin middag: Kräftsoppa; fläkt, stufvad gädda med champignoner (och ostron, om så behagas); höns med ris; stnfvad silleristjälk; stekt kyckling; madeirapudding: frukt. M å n d a g: Kött och potatispudding; fisksoppa. T i s d a g: Kokt salt oxbringa med potatispuré; tisdagssoppa. O n s d a g: Surstek med makaroni; dansk rödgröt (se Idun n:r 4). T o r s d a g: Kejsarsoppa; stekt oxtunga med grönsaker. F r e d a g: Soppa på torra gröna ärter (för vegetarianer); kallops med potatis. L ö r d a g: Köttbullar; äggöl. Recept. Tisdagssoppa: Pärlgryn sättas på elden med spad af kokt salt kött, utspädt med vatten till lagom sälta. Då grynen äro nära kokta, iläggas morötter, kålrot, palsternackor, skalade och skurna i fina strimlor, samt, om man så vill, råskalad, finskuren potatis en stund därefter. Så snart rötterna och potatisen äro kokta, afredes soppan med grädde eller mjölk, hvari vispas en matsked mjöl, om så behöfves, samt finhackad persilja, hvarefter alltsammans får koka fem minuter. Serveras. Grädden kan äfven, och det är ännu bättre, vispas i soppskålen. Fisksoppa: Till omkring 400 gram fisk af alla slag tages omkring 60 liter vatten samt dessutom efter smak, morötter, silleri, persilja och lök, ett par nejlikor, ett hälft lagerblad, litet smör, hvilket allt får koka tillsammans, till dess att fisken är sönderkokt, då buljongen silas och fisken får afdunsta utan att pressas. Tages mera fisk än ofvan angifves, blir buljongen starkare och finare.
Denna farhåga förefinnes såväl på landet som i städerne hos näringsidkare, och derföre vore det icke ur vägen att på förhand försäkra sig om arbetare för Statens jernvägar, utan att man genom deras dragande från industrien nedtrycker densamma och omöjliggör dess förkofran. Man beräknar en ökad produktion ej allenast af jordbruket utan ock af öfriga näringar, VI II. 16 242 Den 13 Jnnt f. m. för att såmedelst kunna erlägga räntan på de blifvande statslånen; men huru skall man väl kunna lyckas häri, om näringarne sakna arbetare. Ur denna synpunkt instämmer jag med min namne Frih. Baab, C. A., och föreslår ett så lydande tillägg: »Skulle det visa sig, att den arbetsstyrka, som för jernvägs-byggnaderna erfordras, icke kan frånryckas den enskilda industrien, med mindre, än att densamma varder derpå märkbart lidande, torde för en del af arbetsbehofvét corpser af inoch utländska arbetare blifva bildade för byggnadens verkställande.» Jag tror, att den kostnad, som Staten härigenom skulle få vidkännas, icke blir i proportion större, men säkerligen mindre, än den kommunerna tillskyndas derigenom, 'att männerne äro borta på jernvägs-arbeten och kommunerna få öfvertaga vården om deras hustrur och barn. Gr. Anckarsvärds förslag, i hvilket jag instämmer, måste på detta rum vinna understöd, men jag hemställer, om icke, då 2:ne serskilda förslag blifvit framställda såsom tillägg till denna punkt, det vore lämpligast, att återremittera densamma, hvarom jag anhåller. Frih. Alströmer, Carl Jonas Oscar: På det att Utskrs förslag må blifva antaget, anser jag mig böra lemna den uplysning, att K. M. under sisth år bestämt aflöningen till befäl och manskap vid Statens jernvägar, med hvilken aflöning de äfven varit belåtna. Under den 30 Maj innev:de år har K. M. för arbetschefer och manskapet äfvenledes fastställt aflöningen, hvarom Nåd. Bref till Öfverste Ericson afgått. Denna aflöning bestämdes efter de af Gr.
Gr. Spens: Jag saknar visserligen i det upplästa prot.- nldr. upplysning 0111 den frågan, för hvars skull jag begärde detta niemis hvilanda på bordet. Jag hoppades då, att man genom PresteSPs beslut skulle fullkomligen komma ifrån tviflel i detta fall. Maj. hafva tillslyikt borttagande nf 11 §:n i ansvarighetslagen, på den grund, att den är stridande emot 76 §:n i Riksd.- Ordn. Ett Stånd har ogillat detta Utsk:s förslag och bibehållit 1 t §:n i ansvarighetslagen. Ett annat Stånd, nemi. PresteSt., har bibehållit berörde §, men tillagt, att 76 §:n Riksd.Ordn., det oaktadt, borde gälla. Vid detta tillfälle har LagUlsk. ansett, ali frågan, enär 1 Stånds beslut vore uppställda emot de öfriga 2tne Ståndens, borde förfalla, såvida icke PresteSt., hvats beslut syntes närmast öfverensstämma med Borgat eoch BondeSltns, funne sig böra öfvergå på deras tanke. Nu har PresteSt. hvarken öfvergud på den tanken, hvarigenom det skulle blifvit 3 Stånds beslut, och icke heller ölvergått på R. o. Adis mening, hvarigenom ovedersägligen 2 Stånd skulle stannat emot 2, utan det har vidblifvit sitt första beslut, men tillika godkänt CJtskts yttrande, att frågan borde förfalla. Jag erkänner alt delta är ett förhållande, hvars behörighet jag alldeles icke kan fatta, eller hvars möjlighet jag kunnat föreställa mig; roen då jag alltid varit öfvei tygad, ali de frågor, som angå huruvida ett mål hör till förstärkta Utsk:s behandling eller icke, äro bland de kinkigaste mål, hvartill Sveriges grundlag föranleder, och att sådana mål, så vidt möjligt är, böra undvikas, så anser jag mig icke böra, för det att jag icke uppfattar hvad PresteSt. härmed menat, framställa något yrkande, utan inskränker mig till en reservation. Hr Lagerheim, Lars Magnus: Jag begärde ordet för den händelse, att Gr.
Maj:t måtte, så vida sådant utan Statsverkets betungande kan ske, i nåder tillåta, att den afgiftsfrihet för transitoförsändningar på jernväg, som för Göteborg redan blifvit medgifven, måtte få utsträckas till alla andra med transitorätt försedda stapelstäder, mellan hvilka transitoförsändningar på jernväg utan behof af särskild med transporten följaktig tullbevakning kunna tillvägabringas, äfvensom att, vid försändning af transitogods annorledes än på jernväg, transitoafgiften för gods, som, utan att uppläggas i magasin under tullverkets vård, endast omlastas i en hamn för att till en annan transporteras, må eftergifvas i de fall, att godsegare, som äskar transitoförsändning, åtager sig godtgöra tullverket den för bevakningen utgående kostnad. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 20 Juni 1866. 30 Expeditions-Utskottets Förslag till Rikets Ständers anderd, skrifvelse, JYs lil. Uppläst ooli godkändt hos Ridd. och Adelli den 20 Juni 1866. » Preste-Ståiidét » 20 — » — » Borgare-Ståndet « 20 — » — » Bonde-Ståndet » 20 — » — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående ändring i Kongl. Förordningen om fattigvården i riket. (Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk:s Bet. N:o 90.) S. A. K.
Jo, pag. 3 uti Betänkit upplyser Utsk:t, att vid inventering i förråden af mynt, ädla metaller och sedelblanketter tillgått sålunda, att man kontrollerat, d. v. s. uppräknat antalet påsar, fjerdingar och bundtar, men huruvida dessa påsar, fjerdingar och bundtar verkligen innehållit hvad de skolat innehålla, derom har man icke gjort någon undersökning. Ehuru jag villigt medger, att det icke kunnat fordras, det Hrr Fullnuge skolat undersöka innehållet uti hvar och en af dessa påsar, fjerdingar och bundtar, vågar jag dock påstå, att det varit Hrr Fullm:ges pligt att, sedan antalet af nämnde lörvaringsanstalter blifvit kontrolleradt, låta öppna en eller annan af dem och undersöka deras innehåll, samt att, då sådant icke skett, hela förrättningen innefattar en parodi pä en kassainventering. Att Hrr Ful!m:ge på detta sätt ansett sig hafva behörigen fullgjort sin uti 6:te §:n af Bankoreglementet föreskrifna pligt Den 3 Oktober. 3 att årligen inventera Bankens general-kassa, kan derföre icke annat än väcka förvåning, och detta destoheldre, som bland Hrr Fullmige finnes en och annan eljest ganska sträng medlem, som visserligen, derest han såsom statsrevisor upptäckt att någon statens embetsman på sådant sätt fullgjort sin inventeringsskvldighet, skulle ansett sådant böra blifva föremål för ganska allvarsam anmärkning. Nu, ehuru R. St:r ganska knapphändigt behandlat denna fråga samt bifallit Utsk:ts hemställan att den af mig väckta motionen ej må till någon R. St:rs åtgärd föranleda, anser jag likväl ändamålet med motionen uppnådd, enär uppmärksamheten derigenom blifvit fästad på det anmärkningsvärda förhållandet. Jag hyser nemi. den förhoppning att, fastän R. St:r för denna gång ansett sig ej böra i anledning häraf vidtaga någon åtgärd, Hrr Banko-fullmige likväl skola vid framdeles blifvande inventeringar i Bankens general-kassa anse sig pligtiga att anställa någon undersökning derom, att uti nämnde kassa verkligen finnes hvad der bör finnas.
“Om alla damer ville passa hvar på sin kärlek, brukade hon säga till Anna Saxe, och inte bråka med andras, så skulle du se, att vi aldrig i verlden behöfde ödsla bort vår tid och våra halsar på federationsmöten och sedlighetsdiskussioner“ Hon kunde det, hon kunde sätta in sitt lif på att behålla den man som älskade henne, utan att hon medvetet bemödade sig om det. Men hon var nog intelligent, retande, med en alltid vaken, instinktlik behagsjuka, och kunde alltför väl konsten att taga igen med ena handen, hvad hon redan gifvit med den andra, för att hon någonsin på allvar behöfde frukta se sin man föredraga en annan. Hon å sin sida var fullständigt tillfreds med hans beundran, och brydde sig föga om andra. I sällskap var hon, som sagdt, ännu lika konventionel och korrekt, hemma kunde hon deremot tillåta sig hvad för något som helst. I Schweiz, der hon ju också hade haft frihet att vara sig sjelf, hade engång Katja Rostoff, som egde en viss romanerfarenhet, på skämt sagt om Alice, att hon hade “la câlincrie capricieuse d’enfant gâté et les goûts extravagants de cocotte“. Båda dessa drag utvecklades och skärptes under hennes äktenskap. Deras kärlekslif var rikt, ömt och raffineradt, men Alice kunde ibland känna liksom en tomhet midt under smekningarne och pratet; hon visste inte hvad det var som fattades, men något var det, det började hon känna allt mer och mer tydligt. Der var ögonblick, då hon tyckte Georg talade för mycket – hon skulle velat se honom stum, flämtande som ett djur, beherskad blott af en tanke, af en känsla, hon skulle velat krossas i hans armar, kräfvas under hans kyssar. Men det var alltid samma innerliga, varma och blidt raffinerade smekningar – så lika, hans och hennes! I ensamma ögonblick, när hon någongång tänkte på detta, trodde hon, att denna obestämda saknad och längtan helt enkelt kom sig deraf, att de icke hade barn.
Stats-, Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Bet. 29. 23 tesman icke, under skiftets lopp, någonsin ina ega rätt, att af skifteslaget fordra mer än arfvodets halfva belopp, intill dess han, genom kartans aflemnande, afslutar skiftet och derigenom blifver berättigad till hela arfvodets utbekommande, såsom en, af erfarenheten vitsordad, behöflig anledning att fortskynda skiftets afslutande; samt att, vid uppgörandet af ny taxa, uti mätningsarfvodet måtte inbegripas vid förrättningen förda protokoller, äfvensom allt öfrigt, som andra länders landtmäteritaxor förbinda Landtmätarne att för det i ett för allt bestämda arfvodet aflemna. A. W. Uhr har yrkat att samma komité, som han föreslagit böra nedsättas för granskning och omarbetande af Landtmäteri-instruktionen och Skiftesstadgan, jemväl mätte erhålla uppdrag att föreslå de ändringar och tillägg i arfvodestaxan, sorn kunna finnas behöfliga. Anders Medin har erinrat att, i 1857 års Landtmäteritaxa, vore arfvodet för mätning, taxering och delning af jord ungefärligen fördubbladt emot dess belopp i förut gällande taxa; men för enahanda åtgärder med vägarne vore arfvodet nära tredubbiadt, sä att, då förut för hvarje 1,000 fot erlades 75 öre, så erlades derföre nu tvä R:dr. Detta vore så mycket obilligare, när man besinnade att en Landtmätare utan ringaste svårighet pä en dag medhunne uppmätandet och delandet af minst en mil eller 36,000 fot och understundom kanske ända till 54,000 fot; hvartill kimime att Landtmätare, vid delningen af vägar inom ett härad, egde att derförutan af hvarje helt hemman bekomma 50 öre.