Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skulle också några smärre indragningar vid ett eller annat Verk kunna göras, utan fara för Styrelsens jemna gång och utan deraf uppkommande nödvändighet, att på ett annat ställe tillägga hvadwan på det ena borttoge, så blefve dock, enligt min öfvertygelse, fördelen eller besparingen så ringa, att det föga skulle löna mödan för Riksens Högloft. Ständer att sysselsätta sig sjelfva eller sina Ombud med ett så inveckladt och tillika så otacksamt arbete. Vi hafva för oss ett lysande exempel i den„ år 1811 nedsatta Comité, hvilken verkställde experimentet med Indragningsförsök, under bibehållande af den hittills bestående formen. S dan alla Collegiernas Presidenter och andra ansedda ledamöter discuterat ämnet i flere månaders tid, och inhemtat Betänkandets från flere håll, blef resultatet i det närmaste lika med hvad som ägde rum innan Comité n sammanträdde, och man kunde gerna säga, att det varit öfverflödigt att göra så mycket buller af ingenting. Skulle den derefter flerfaldigt begärda Comitén, då den en gång hinner blifva verksam, utgå ifrån samma grunder, så ser jag deraf ingen vidar© verkan, än att några Tusende Riksdaler, beviljade för detta ändamål, varda årligen ut* Seiskildta Utskottets Retlirikanden. 705 .] gifne, för att i skrift slutligerr bevisa, att genom Indragningar icke så mycket vore att bespara som sjelfva Comitén kostat. Väl bar jag mig bekant, att 1812 års Stander medgåfvo, att något annat resultat icke kunnat af elen då upplösta Comiten vinnas, oell i det hela instämt uti dess omdöme öfver_ett inkommet och -granskadt förslag, hvilket ogillades; men sådant mäste nödvändigt tillskrifva* den öfvertygelse hos Sländerne, att felet legat i Comiténs instruetion och arbetsgrund; ty i annat fall hade det ju varit en orimlighet att af Konungen begära en annan Comité, som å nyo skulle företaga samma arbete.
Godkändes; N:o 245, i anledning af skomakare-enkan A. IVessbergs ansökning om eftergift af en riksgälds-kontorets fordran. Bifölls; N:o 246, angående gratifikation åt t. f. stats-kommissarien A. V. Kock. Bifölls; N:o 247, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga remiss å kammarkollegii berättelse, angående kungsgårdars och öfriga kronolägenheters i riket förvaltning. Lcides till handlingarne; N:o 248, angående rättighet för Dahls häradsboer till utsyning på Ombergs kronopark. Gillades; N:o 249, i anledning af väckt motion, angående rättighet för åboerne å de s. k. Hvitfeldska stipendii-hemmanen att inlösa dem till skatte. Bifölls; N:o 250, i anledning af väckta motioner, angående dels reglering af dagsverks-skyldigheten till boställen och kungsgårdar, dels upphörande af hofveri-skyldigheten i Skåne. Gillades; N:o 251, i anledning af väckt motion, angående försäljning till skatte af utarrenderade militie-boställen i Jemtland. Bifölls; N:o 252, i anledning af väckt motion, angående lax-taxans upp hörande för pastorerne i Norroch Westerbottens län. Godkändes. Prot.-utdrag den 19 Juli 1848. 565 och N:o 253, angående dels äskade stats-anslag för bevärings-manskapets underhåll, beklädnad och utredning, dels åtskilliga härmed sammanhang egande frågor. Godkändes. S. D. Föredrogos ånyo Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottets ltlåtanden: N:o 102, i anledning af erhållne återremisser af Utskottets betania nde N:o 68. 1 mom. — Med ogillande, lades detta moment i betänkandet N:o 18, och det motsvarande i utlåtandet N:o 102, till handlingarne. 2 mom.
TJti detta Beslut hade Herrar JustitieRåden Themptanderj Bredberg, Nybla1 lis Engelhart, Nordenstolpe och Grefve Sparre sammanstämt; hvaremot Herr JustitieRådet Stråle för sin del ansåg hvad emot t. f. Domhafvanden blifvit åtaladt icke vara af den beskaffenhet, att något ansvar och ersättningsskyldighet i detta mål kunde honom åläggas. Emedlertid hade af mig i lika måtto blifvit anmärkt, huruledes Edsbergs HäradsRätt, som medelst beslut den 27 Februari 1837, under åberopande af 35 Kap. 2 och 3 §§., 3 Kap. 2 och 6 §§. samt 14 Kap. 2 och g §§. Missgerningsbalken, dömt drängen Per Eric Jonsson att, för slagsmål, svordom och sabbatsbrott, böta 5 R:dr 24 sk. och, för sin husbondes öfverfallande, undergå- sexton dagars fängelse vid vatten och bröd, derjemte, vid förvandling af dessa olika bestraffningar till den svåraste, förordnat, att den sakfällde skulle straffas med tjugofyra dagars fängelse vid vatten och bröd, i stället för blott tjugo dagars dylikt fängelse, som högst bordt äga rum, så vida icke bötessumman serskildt förvandlats, utan, jemlikt n punkten af Kongl. Straffbalken, nämde summa i6|- daler silfvermynt tagits i beräkning tillika med det emot urbota straffet högst svarande penningebelopp eller 60 daler, och kroppspliklen derefter i ena bot blifvit stadgad; Öfver hvilken anmärkning Häradshöfdingen afgifvit infordrade utlåtande och deri, med förmälan, att han icke ville bestämdt söka försvara riktigheten af den grund, HäradsRätten för bestraffningens stadgande antagit, vidare erinrat, att 1807 års åberopade Kongl. Författning, angående serskilda bestraffningars förvandling R. St. ^fust. Ombudsm. Emb.-Ber■ den 14 jfan.
Hr Landtm, hade ansett Måndagen vara den första dag, han kunde föreslå R, o. Ad. för valets förrättande, men någon öfverenskommelse Talmännen emellan om någon viss dag, hade ej träffats förliden gårdag, emedan de voro af olika tankar derom. Gr. Frölich, David: Så vidt jag kunnat fatta, står det icke i grundlagen, att öfverenskommelse härutinnan ovillkorligen skall vara träffad mellan Talmännen. En sådan öfverenskommelse kan ske på många sätt, visserligen genom Talmännen, men också på sätt som nu, att 3 Stånd förena sig om en dag och väcka fråga om, huruvida icke det 4;de Ståndet skulle vilja biträda. Jag vill, för min del, förbise hvilken möjlig vigt kan ligga i orden, som Frih. Boye yttrade: nemi. brådska, som icke vore fri från passion, och endast yttra, att jag icke tror R. o. Ad. har annat att göra, än conformera sig -med hvad de 3 öfriga Stånden beslutat, för att icke uppväcka strid. Frih. Boye: Sedan Hr Frih. o. Landtm, gifvit tillkänna, att å hans sida icke något begifvande ägt rum för någon viss dag, kan jag icke finna annat, än att R. o. Ad. är oför» hindradt att afgöra, huruvida-de vilja skrida till val af opiuionsnämnden nu, då Ståndet, så till sägandes, saknar upp - Ben 18 Mars e. m. 3,9 lysning om de förhållanden, hvarom opinionsnämnden skall döinina, eller uppskjuta dermed, intilldess Ståndet af Just.- ombudsm:s berättelse förnummit, huru han anser, att lagskipningeu försiggått sedan sista riksdag. Jag för min del tror, att det ligger en besynnerlig skyndsamhet i denna inbjudning nu, då man jemför hvad som i detta afseende ägt rum vid förra riksdagar.
"Min Gud! min Gud!" suckade S., då jag slutat, och stora svettperlor rullade härvid långsamt utför hans panna, "och du har redan gifvit honom ditt bestämda afslag; hvad har du förkastat Mathilda? O! ehuru all blod härvid af ursinnig glädje strömmar tillsamman i mitt hjerta kan jag likväl ej afhålla mig att ännu en gång utropa: hvad har du förkastat genom afslåendet af en sådan varelses hand: lycka, välstånd, börd och hvad kan jag väl erbjuda dig, som till en ringa del kan ersätta allt detta. Gud! det var för mycket, och just han! han!" Jag hade ej kunnat föreställa mig att erfarandet af en i det hela så ringa sak, till den grad skulle uppröra S. och var nu verkeligen rätt brydd, att bos honom kunna återställa lugnet. Med ömhet föreställde jag honom, att endast den sanna upprigtiga kärleken kan utgöra menniskans lycka; att jag alldrig alldrig kunde hysa annat än en vänskaplig känsla för C., huru jag skulle bedragit honom och hans arma hjerta, om jag hycklat den ömhet jag ej kände samt, huru mitt samvete alldrig kunnat gilla en förbindelse, der, i sådant fall endast verldsliga uträkningar kommit i fråga. O! huru lycklig var jag nu deremot att äga en persons kärlek, den jag af hela min själ för dess eget rika inres skull fick älska och akta; vid hvars vedermälen af huldhet, min ömtålighet ej behöfde lida af den tanke, att ifrån motgång och medellöshet blifvit upphöjd till rikedom och rang, ty hvar finnes väl den man, hvilken vid dylika omständigheter, under lifvets ombytliga skiften icke lätt glömmer qvinnans högsta enda goda, hennes finkänslighet, den der en gång vårdslösad och förglömd, ovilkorligen måste förtvina och dö.
Man vili nu åstadkomma förändringar i denna stora massas rätt; det kan svårligen ske nu då desamma, som då uttalade sin vilja, äro borta. Kanske man tror alt denna massa skall komma upp igen. Det såg ut som den skulle haft mycket brådtom att resa hem igen, efter som man sä mycket skyndade med representations-förslaget. Det är således troligt att den icke infinner sig här åter; men om hon icke gör det, sä har man väl måhända juridisk rätt att afgöra frågan men ej mo ralisk. Har ett ringa antal af 50, 100, ja kanske 10 personer verkligen rätt alt bestämma hvad som angår hela Ståndets rätt? Men om nu så vore, skulle R. o. Ad. afsäga sig sina personliga rättigheter, sådana de nu äro, så återstår alt fråga, huru delta skulle tillgå. Det kan finnas 2 vägar lill vår representations ombildning genom val, nemi. antingen provinsvis eller sålunda att valet sker på riksdagsorten vid riksdagens början. Det medgifves att detta sednare vore ett godt sätt, att när man kommer tillsammans låta majoriteten disponera öfver minoritetens rätt. Om sådant val skulle ske vid början af hvarje riksdag, så skulle det bestämma riksda gens utseende och färg en gång för alla eller för hela riksdagen. Det vore ju mycket enkelt, det medgifves? Deremot är del äfven här en annan fråga, huruvida det vore moraliskt rätt? Det andra sättet för valens verkställande vore att välja provinsvis, antingen samfäldt eller efter familj. Detta sista vore i min tanka det enda rättvisa. Skola vi vidhålla R. o. Adis representationsrätt i allmänhet, så måste vi vidhålla hvad som rationelt ligger till grund derför, nemi. familjens rätt. Det är den adeliga slägtens rätt som måste uprätthållas; men huru skall den bevaras? Det har redan blifvit yttradt här, att ganska många familjer skulle hafva svårighet att finna bland sig någon, som vore passande lill representant. Nåja; då kunde den familjen låta bli att välja, och de andra finge utöfva sin rätt. Men sannolikt skulle det bli svårt 22 Den 4 Januari. för de flesta. Det finnes icke någon talrikare familj, som icke är spridd i olika provinser och del är derföre icke lätt för familjernas medlemmar att alltid veta af hvarandra och äfven i sådant fall känna de likväl icke hvarandra tillräckligt.
Denna diskussion om just ingenting synes mig hafva räckt nog länge, för att R. o. Ad. nu kan vara dermed belåten, eller rättare missbelåten. Jag har dock begärt ordet med anledning af det nya upslag, den siste talaren gjort, då han ansett att en viss tid alltid borde stadgas, efter hvars förlopp först Fullnns beslut om förändring i guldpriserna skulle inträda. Ett sådant sätt att sköta Bankaffärer kan jag åtminstone icke begripa. En leverans af guld till Banken är icke annat ån en vanlig spekulation, och det må vara hvars och ens ensak att göra sina beräkningar. Om deremot en sådan tid alltid funnes, skulle, vid fattandet af ett beslut om nedsättning, alla menniskor på en gång strömma till och leverera guld för att få det högre priset, hvarigenom Banken kunde förorsakas stora förluster. Så hafva likväl Fullm. i detta fall ej handlat; utan anser jag dem hafva fullkomligt rätt. Något förnärmande kan jag icke finna deruti att Utsk. begagnat ordet »aftal», utan anhåller, då nu nog torde vaiai yttradt i detta ämne, endast om bifall till denna punkt. Flera Ledamöter hördes ropa på propos. Hr Wolffelt, Mauritz Constantin: Jag begärde or det, då jag hörde Gr. af Ugglas yrka på bestämmande af en preskriptionstid, hvilket jag anser så mycket mera olämpligt, som jag har mig bekant, det BankoUtsk. är sinnadt föreslå ett stadgande i instruktionen, hvarigenom leverantör af guld är betryggad för prisnedsättning, sedan han till Myntet inlemnat guldet för probering. Hvad för öfrigt beträffar ordalagen i Utsk:s Uti., så kan jag icke neka, att äfven jag funnit dem något skarpa, och att de kunna anses innehålla ett väl strängt klander mot Fullm. Gr. af Ugglas: Jag synes hafva blifvit af Gr. Sparre miss förstådd. Jag har nemi. icke yrkat någon lång, utan tvärtom en ganska kort preskriptionstid.
Flottans stationer försök för utrönande af dels s. k. pansarplåtars af Svenskt jern förmåga att motstå skott, dels ock lämpligaste konstruktionen af refflade, gjutna jernkanoner till fartygs bestyckning m. m skiften och afvittringar dito, i och för tillbyggnaden å Lomma för samlings kyrka utdelande vid landtbruksmöten af prisbelöningar för husdjur, redskap och ladugårds produkter m. m fortsättande af de geologiska undersökninne och utgifvande af derpå kartor uppförande af en ny byggnad för Svenska slöjdföreningens söndagsoch aftonskola lärares aflönande och elevers underhåll m. m. vid skeppsbyggeri-institutet i Carlskrona . aflöning åt Styrelsen för allmänna vägoch vattenbyggnader samt dess tjenstebiträden . För 117.8 117.9 117.10 118,1 118,2 118.3 118.4 118.5 118.6 118.7 118.8 118,9 118,10 118,11 „ 118,12 118,13 Transport reseoch inspektionssamt undersökningskostnader och expenser för allmänna arbeten arfvoden för undervisnings meddelande åt civil ingeniörer stipendier åt elever, som genomgå den för civil-ingeniörer bestämda kurs anläggning af nya samt förbättring eller omläggning af backiga eller eljest mindre goda vägar kommunikationsled mellan Bräcke gästgifvaregård och staden Sundsvall anläggning af väg från Öhrträsk till Fredrika kyrka och vidare till Åsele inom Westerbottens län anläggning af väg mellan Östmarks kyrka och Norska gränsen i närheten af Kaikelands - R:mt. torp anläggande af en jernbro öfver Lilla Harn marsundet i närheten af Askersund understödjande af mindre hamnoch brobyggnader samt upprensningar af åar och farleder anläggande af en dragväg vid samt verkställande af muddringsarbeten ofvanför Falkenbergs hamn utvidgning af hamnoch lastageplatsen vid Askersund Indalselfvens upprensning, så att densamma må kunna med ångbåtar befaras från Klingerfjärden vid Östersjön till Utanede by i Jemtland upprensning och rätning af det vid inloppet till Nyköping belägna s. k. Skanssundet.
Striden härom hade 4 Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottels Betänkande N:o 37. bort blifva och säkert blifvit ganska kort, utan Svenska regeringarnes eftergifter i detta, som i andra fall, der det varit fråga att värna den statshöghet, sora inom unionen måste lemna Sverige främsta rummet, och hvilket åtminstone icke af Svenska folket ännu blifvit bortskänkt, om det också af dess fullmägtige varit lemnadt utan uppmärksamhet. Likaledes påginge i Norge en stark agitation för Svensk mans uteslutande frän Ståthållare befattningen, dertill, enligt Norska grundlagens 14 §, äfven en Svensk kunde nämnas. Förslag om denna förändring hade redan vid sednaste storthing blifvit väckt och Svenska regeringen hade härvid, likasom vid alla andra tillfällen, gifvit närande luft åt Norrmännens oafbrutna bemödanden att undanrödja allt hvad som i deras ögon kunde hafva något sken af en inom unionen underordnad ställning tili Sverige. Den Svenske Regentens och förenings-stiftarens politik syntes icke hafva afsett något högre mål än den dynastiska glorian att regera tvänne riken, inom hvilka det svagare uti sjelfva förenings-fördraget lemnades anledningar att nära anspråken på undanrödjande af allt, som kunde antyda ens det minsta sken af yttre företrädesrätt för det mägtigare riket och talrikare folket. Svenska regeringarne hade äfvenledes varit eftergifvande i allt, och detta i naturlig följd af Regentens större makt inom den mäktigare staten, än inom den svagare, der han blott vore folkviljans lagbundna verkställare. När Föreningen icke afsäge någon verklig och innerlig förening, kunde derigenom icke uppkomma någon starkare kraft, hvarken till gemensam förkofran eller gemensamt försvar. I sjelfva verket vore, förenade länder emellan, ingenting så försvagande, sorn det ena landets afundsjuka och misstänksamma ovänlighet emot det andra. Sådan hade Lkväi omisskänneligen sinnesstämningen inom Norge varit emot Sverige allt ifrån Föreningens början, då man deremot inom Sverige utmärkt sig genom idel eftergifter och undfallenhet.
M. ännu icke fattat sitt beslut i fråga om Invalidinrättningens indragning, ulan R. St., om StatsUtsk:s förslag af samtlige RiksSt:n gillas, nu blott göra en und. framställning derom, att ofvannämnde inrättnings fond må på annat sätt varda disponerad, så synes det mig i alla afseenden oriktigt, att uppföra Invalidfondens medel å allmänna indragningsstaten. Hade den blifvit å en pensionsstat uppförd, så hade den åtminstone i formen stålt riktigt, hvarhelst den äfven befunnit sig, vare sig på 4:de eller 9:de hufvudtiteln; men dä nu R. St. till K. M. ingå med en så beskaffad anhållan, som den jag haft äran nämna, så synes icke skäl vara, att, under afvaktan af K. M:s nåd. beslut i ämnet, denna öfverllyttning äger rum. Hr Mannerskantz, Carl Axel: Just i anledn. af Hr Råfells anmärkn., att K. flottan äfven äger en andel i den ifrågavar. fonden, tyckes det mig vara lämpligt, att densamma öfver - Den 7 November. 137 verflyttas på den 9:de hufvudtiteln, emedan den i annat fall skulle komma att fördelas. Föröfrigt instämmer jag med Hr Westerstrand deruti, att det vore lämpligare om samma fond uppfördes på pensionsstalen än på allmänna indragningsstaten, hvarföre äfven jag anhåller om älerremiss af betänk. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, alt Frih. Cederström väl hegart, att vid den yrkade återremissen skulle förklaras, att H. o. Ad. ansåge Invalidhusfoudeus hcmmansräntor höra upptagas pä 4:de hufvudtilcln, men andra ledamöter, som också yrkat älerremiss, dels fästat uppmärksamhet derpå, att en del af ifrägavar. hennnansräntor kommer flottan till godo, dels ansett samma räntor böra uppföras under pensionsstalerne å 9:de hufvudtiteln.
— Ack, låt mig stanna, mäster Skarp — bad hon. — Låt mig, i Jesu namn, slippa att följa denne herre. Han vill mig endast ondt. Mäster Skarp såg på henne och log. Det var den gamle gårdshundens blick, när han ser en råtta drunkna i dammen framför sin koja. — Hå, hå, min vackra dufva — svarade han, skrattande — kanske du tror, att jag går i kolt och icke sett maken till broken förr en gång. Han lade, medan han talade, kappan öfver hennes skuldror, satte filthatten på hennes hufvud och, förmanande henne vid lifsstraff att iakttaga fullkomlig tystnad, hvad än skulle hända, förde han henne ut i korridoren. Grefven skyndade före dem. Han var, som nämndt, klädd såsom stadsvakt och i halfdunklet var detta en ypperlig passer-sedel. De fingo också ostörde lemna korridoren och hade äfven trapporna bakom sig samt skulle just vika af öfver fängelsegården, då en af borgarvakten, som hade sitt vaktställe midt emot stadsvakten, stälde sig i deras väg. Grefven sade fältrop och lösen, men mannen var drucken och tycktes söka tvist. — När stod det skrifvet i plakatet — skrek han mot dem — att en stadsvakt icke först skall göra honnören för borgarvakten? Det var ett gammalt tvisteämne, som han syftade på med denna fråga. Mellan de båda hedervärda korporationerna hade nämligen otaliga trätor och slagsmål haft denna tvist om honnören att tacka för sitt upphof. Grefven var emellertid okunnig om denna, de båda vakternas, cause celèbre, och han glömde sig dess utom ända derhän, att han, i stället för svar, gaf borgarvakten en mindre vänlig spark, samt hotade honom med värjan, om han inte fort packade sig undan. Men karlen var hvarken feg eller tillräckligt drucken, för att icke fästa sig vid skymfen. — Hej, så'n karl! — skrek han och drog sjelf värjan. — Han vill se hur handskmakaren i Arboga sydde förskinn åt stora tjuren! — Der har du då till både kaskett och förskinn — sade grefven och gaf honom ett kraftigt slag på handen, så att han släppte värjan. Mäster
Det är denna punkt, som alden väsendlliga i hela den speciella fråga, som nu är före; och del är derföre jag tror, att BancoUtsk:s hela framställning i denna sak hade hort förekomma på samma gång som BancoUlsk. låtit Ständerna få vela om de ämna tillstyrka det villkorets antagande, som Hr von Troil nämnt. Förr än man i sitt sammanhang ser hvad Utsk. vill tillstyrka för att upprätthålla realisationen, så kan åtminstone jag icke säga om jag vill bifalla eller afslå detta förslag. Finnes Utsk:s plan innehålla en tillräckligt stark dam deremot, alt man icke utsläpper nya sedlar annorlunda än emot inlemnade silfver, sä säger jag ja lill denna operation, ty då är den riklig; men om nya sedlar oupphörligt skola i låneväg utsläppas här hemma medan man säljer vexlar dragne på Bancocredilivet i Hamburg, så säger jag nej lill operationen, ty då är den grundfalsk. Jag har begärt ordet blott för alt särskildt fästa BancoUtsk:s uppmärksamhet på denna punkt af Hr von Troils deduetion, som jag anser vara villkoret för framgången af denna operation, och utan hvilket villkors uppfyllande man icke kan antaga den föreslagna åtgärden. Hr Stråle, Nils Wilh., hade inlemnat följande: Vid granskning af det utaf BancoUtsk. uti dess mern. N:o 22 framställde förslag, alt Bancofullm. mätte berättigas både alt uppköpa och att försälja vexlar, hafva många betänkligheter hos mig uppstått. Till en början torde det tillåtas mig att erinra, att då Utsk. yttrar, att ”en vexel i sjelfva verket icke är annat, än en anvisning på metallisk valuta”, torde Utsk. icke hafva alldeles rätt uppfattat förhållandet.
Härifrån undantagas de fall: l:o då något af det bränvin, som tillverkas, från mätning till beskattning undansnillas ; 2:o då för sådant ändamål begagnas tillverkningsredskap eller sprithållare med dold öppning eller afledning, hvarigenom bränvin kan lönligen uttagas; 3:o då tillverkare bryter försegling eller öppnar eller borttager lås, som Kontrollör åsatt, till förekommande af det tillverkade bränvinets lönliga uttagande; samt 4:o då tillverkare försummat att föreskrifven afgift erlägga. § 68. Redskap, som i beslag tages, skall, till förekommande af dess utbyte mot annan, af beslagaren med särskild stämpel utmärkas, der ej redskapen vid beslaget egaren fråntages, i hvilket fall den skall i allmänt förvar sättas. § 69. Vid beslag skall, till säkerhet för de böter, som ådömas kunna, det i bränneriet och dertill hörande förvaringsrum befintliga, lofligen tillverkade bränvin i förvar tagas. § 70. I bränneri skall under tid, då bränvinstillverkning eller distillering der verkställes, städse vara i bevittnad afskrift anslaget vederbörandes bevis, att tillverkningsafgiften för samma tid blifvit erlagd. Beviset bör derjemte i hufvudskrift vara att tillgå, när dess uppvisande påfordras af Bränneri-kontrollör eller den, hvilken tillsyn vid bränneri såsom tjenstpligt eljest åligger, eller som är skyldig alt förbrytelser mot denna författning åtala. § 71. De afgifter och böter, som i denna författning äro stadgade, beräknas i riksmynt. Bill. till B. St. Art. Om inlösning af enkel redskap. § 72. Hitintills begagnad enkel redskap, med eller utan mäskvärmare, skall, till de delar densamma utgöres af kappar eller malm, för allmänna medel inlösas med en fjerdede/s förhöjning utöfver del värde af gammal koppar och malm, Kongl. Maj:t bestämmer. Rcdskapsegare, som vill sig af sådan förmån begagna, skall dock, inom 3 månader efter det denna författning träd t i verkställighet, redskapen anmäla och aflemna å de mölen, Konungens Befallningshafvande för sådant ändamål utsätta. Nio lOT.