Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Min vördsamma anhållan är således, att momentet måtte få följande ordalydelse: Vid fö Ikskolelär ares tillsättande skall,antingen hans befattning är med klockarebeställning förenad eller ej, sedan ledigheten af förstnämnda befattning blifvit kungjord och behörigen docu men terade sökande sig dertill anmält, det åligga skolstyrelsen alt å förslag uppföra af dessa sökande tre, som företrädesvis utmärkt sig för gudsfruktan, sedlighet och kunskaper; hvarefter försa rall 11 gens röstägande ledamöter genom val utse den, hvilken de t jeni igas t finna." Hr von Rosen: Jag tillstyrker det af Hr von Hart mansdorff nu upplästa förslaget till förändrad redaclion af 5 morn., men får gifva tillkänna, att Utskm i början af mom. hafva förutsatt alt klockareoch skollärarebefattningarne framdeles skulle blifva förenade, och det var således då frågan om huru en sådan förening skulle kunna åstadkommas. Då Hr Frih. o. Landtm, nu upptog de olika förslag, som blifvit framställda af Hr af Sillen, Hr Gripenstedt och Hr Ribbing, Bengt, anmälte sig Hr Ribbing, Bengt, och yttrade: Som den redaction, Hr von Hartmansdorff föreslagit, omfattar både hvad jag och hvad Hr Gripenstedt yttrat, så instämmer jag deruti. Hr Gripenstedt förenade sig med Hr Ribbing. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att då återstode, i afseende på detta morn., endast tvänne nya redaetionsförslag att pröfva, nemi. Hr af Sillens och Hr von Hartmansdorff», 264 Don i3 Februari e. m. hemställande Hr Landtm, nu, om R. o. Ad. behagade antaga llr af Sillens förslag. Ropades nej. Uppå derefter framställd propus, antog R. o. Ad.
Sista numret i hvarje månad Träffas å byrån kl. 9 — 10 och 4 — 5. innehåller en fullständig modeo. mönstertidning. A l l m. Telef. Prenumeration sker: T landsorten: a postanstalterna. I Stockholm: hos redaktionen, å Stadspostens hufvudkontor, i de större bokladorna samt å tidningskontoren. |n qvinna läkare! Den tid ligger ej så långt till baka, då i vårt land blotta tanken på något sådant ansågs för en orimlighet; en förmäten dröm af öfverspända qvinnohjernor, omöjlig att förverkliga, eller, i fall den kunde bli verklighet, skulle de dertill erforderliga studierna ovilkorligen beröfva den feminina lä- karen hvarje spår af äkta qvinlighet och behag. Så dömde man. Och nu ha vi henne här lifs lefvande, denna framtidsqvinna, som man tänkte sig så ohyggligt karlaktig, utmanande och vigtig! Låtom oss se något närmare på henne! Sen I den der gruppen af unga qvinnor, bland dem finnes hon, Sveriges första qvinliga läkare. Försöken att finna henne! — • Nej, icke hon med det käckt kortklippta håret och den hälft manliga drägten! — Icke heller damen med pincenez, och det är ej heller den närsynta, bleka damen, som står med tidskriften i handen och demonstrerar så lifligt, himlen vete hvarom. — Åh, I finnen henne ej; kommen, så skall jag presentera henne! Med.-licentiaten Karolina Wider ström — Iduns läsarinnor. » Ah, Gud ske lof! » sägen T. Ja, icke sant, det gör godt att bli öfverraskad på ett så behagligt sätt? Det är skönt, att der man fruktat finna en karlal (apolina Wi dep strö ni. vulen, stortalande dam, få se en liten fin ung qvinna med rosiga kinder, klara lifiiga ögon, de allra friskaste tänder och ett vackert slätkammadt hår samt med en min så hjertevinnande glad, som om hon vunnit » prinsen och halfva konungariket ». Nå ja, det har hon ju också, vunnit sitt faststälda mål under en trägen flit, som dock aldrig har fått nedsjunka till trälarbete och pluggning.
Han hade alltjemt en känsla af att vara en främling, en som stod utanför. Det kunde aldrig falla honom in att han borde deltaga i en dans som denna, eller att han skulle kunna röra sig på samma sätt som dessa unga löjtnanter. Men han fann det vackert att se på. De strama uniformerna, som kommo de manliga figurerna att se så smidiga och välväxta ut, passade väl tillhopa med damernas långa släp och bara lemmar. Men allt detta gjorde luften liksom het, drömfyld, rusande, det väckte längtan efter något, – efter något rikare, fullare, mångsidigare. Han tänkte på någonting långt, långt bort, på någonting som han aldrig sett, utan endast längtat efter: klar, djupblå himmel, pinier och oliver, och så öfver allt detta det varma, varma solskenet. Allt hvad Börje endast hemligt vågat åtrå, det skulle Pål gripa efter och nå. Så hade det alltid varit. Det var som om den fattige lille pojken i sammetsblus haft Aladdins lampa. Och hvar fans han nu? Huru rik måste han icke vara på erfarenheter och intryck! För ett ögonblick drog det någonting likt vemod öfver Börjes jemna, glada lynne. Alltid skulle andra stå högre än han, alltid skulle han känna sig fattigare än de. Hvarför? Och allting skulle han ha så svårt för att glömma! Det som en gång kommit in i hans sinne, det bet sig fast der. Som till exempel med Marianne. Hur hade han inte sträfvat efter att glömma henne innan han skref sitt första bref! Men det hade icke varit honom möjligt. Han såg henne för sig hundra gånger om dagen, med denna alltför fylliga figur, denna tillbakaböjda nacke och denna korta hals. Och han liksom törstade efter henne. Det blef allt värre och värre, ända tills han måste skrifva sitt bref. Det var som om han icke kunnat lefva utan att få se henne igen. Och nu skulle hon bli hans. Hela sitt lif skulle han ha henne i sin närhet, se dessa loja, vårdslösa rörelser, höra denna späda, smekande lilla röst. Han var i alla fall lycklig. Han satt och såg på Marianne. Det låg någonting dämpadt öfver hennes glädje, det var som om hon icke vårdat sig om eller icke orkat med att vara så lifligt munter som de andra unga flickorna. Men Börje fann detta mycket vackrare.
Om arbetet 1812 hade börjats med alt lagstiftningen då hade fastställt grunderne för utarbetandet af den nya Lagen, så hade 1815, någon Balk tili Rikets Ständers granskning och antagande kunnat öfverlemnas; 1818, i8a3och 1828 sammaledes; och man hade sett en möjlighet, att bringa lill slut ett verk, som jag är säker, åtminstone för den närvarande generationen skulle fått ett ökadt värde derigenom, att Stift arne af en ny Dynasti äfven tryckt inseglet på de nya lagarne. Förbiseendet af sättet för någon möjlighet till det nya Lagförslagets slutliga antagande, har äfven medfört den olägenhet, att mångå behöflige lagförändringar blifvit uppskjutne, i hopp om den under arbete varande nya lagens förväntade ankomst. Huru Rikets Ständers JustitieOmbudsmSn kunnat uraktlåta att å bane bringa detta ämne, är för mig aldeles oförklarligt; och detta jämmerliga tillstånd måste på något sätt förflyttas i ett bättre skick. Jag tager mig i denna mening friheten, .till Ridderskapets och Adelns pröfning framlägga förslaget lill en ny Civil-lag, med anhållan, att clct måtte till LagUtskot - I 2i6 Den 12 December e. m. tet remitteras, med begäran, att Lagutskottet ville derutur lill Rikets Ständer framställa grunder i afseende på giftorätt, arfsrätt , personers myndighet att råda öfver sig och egendom j testamente, credit och utsökningsförhållanden, arfvejord och börd, samt domstolsinrättningen; och att Lagutskottet i de fall, der det ej gillade de uti förslaget antagne grunder, måtte uppgifva alternativer, på det Rikets Ständer måtte komma i tillfälle att öfver detta vigtiga ämne ännu vid denna Riksdag fatta sitt beslut och Kongl. Maj:ts tankar deröfver inhämta. Åtskillige yttrade härtill deras bifall. Friherre Cederström, Jacob: Det är i anledning af hvad Friherre Anckarswärd yttrat om föregående Ständers beslut, och det med nya Lagverket inträffade dröjsmål, som jag anhåller att få upplysa, att i8i5 års
Hos äldre, på 1780- och 1790-talet uppfostrade, personer går det i föga förminskadt svang; och värre är, att det dagligen näres till en för yngre slägter vådlig förkofran, genom massan af i fyrsprång skrifna tidningsblad och öfversättningar. Hvad Stjernhjelm angår: så var han mellertid, i sin person ensam, en hel Svensk Akademi. Hans sträfvan, att utbilda en ren hög-svenska, var egentligen derigenom renande, att den var uppfinnande. Dels upptog han ur det äldre språket – stundom äfven ur sjelfva Norränan – ord och ordasätt, som voro komna ur bruk, eller ock brukades endast i dialekter; dels skapade han sjelf nya. Icke alla af dessa val och nybildningar kunde lyckas. Men i afseende på de flesta, så af de förra, som af de sednare, måste man beundra hans takt och fyndighet. Med dem har han ock vunnit sitt syfte, att bringa dem i omlopp; så att de ännu i våra dagar allmänt begripas och nyttjas. Sammanbindningen, eller construction och periodbyggnad, sökte han återföra från den tysk-släpiga arten till den gamla, och med detsamma till större likställighet med den latinska. Honom föresväfvade idealet af en Svenska, der uttryckssättet vore starkt, concist, tankdigert, välljudande, på samma gång majestätligt och enkelt. Kanske hade i första rummet bort nämnas hans mod, att, ehuru sjelf lycklig latinsk poet, föredraga till diktspråk ett modersmål, som då var så helt och hållet endast råämne. Stjernhjelm såsom Skald. Troligen har man af det föregående tillräckligt insett, hvilken poetisk natur Stjernhjelm var, redan i sin Språkforskning, sin Philosophi, sin Mathematik. Så mycket mer torde nu kunna väntas, att detta skaplynne fram träder, med fullständig sjelfbekräftelse, i hans Poesi; eller att han – ehvad han än föröfrigt inlät sig med – ändock var egentligast Poet. Också öfvergår den förmodan, att han var framförallt begåfvad för Skaldernes yrke, till fullkomlig visshet, sedan man gjort sig förtrolig med hans skaldskap.
Desi:a främlingar i hufvudstaden, till ett antal af 4000, skulle alla begifva sig till kungliga palatset, gå uppför den breda marmortrappan med sina olika fanor, helsa konungen och drottningen, se på dem båda oeh noga i sitt minne inpränta deras drag, för att vid hemkomsten kunna bestämdt försäkra, att Rumänien nu hade fått en riktig, verklig konung och en dito drottning. Sannerligen, denna dag måtte för det rumäniska konungaparet icke varit den minst tröttsamma! En fransk diplomat, som nyligen — förra sommaren — fick göra ett besök på Sinaia, har deröfver lemnat en liflig skildring, och då denna så att säga bringar oss i konungaparets närhet, vilja vi med den samma afsluta denna lilla teckning af en qvinna, som utan tvifvel är en af de märkligaste vår tid frambragt, om hon äfven i politiskt hänseende ej spelat nå- gon roll. » Genom vår ambassadör, » säger den franske diplomaten, » öfverbringades mig en bjudning att följande dag klockan ett frukostera på slottet Sinaia. Kort före den utsatta tiden infann jag mig i klostret, hvarifrån en väg ledde midt in i skogen, som jag tyckte. Men snart kommo vi fram till en öppning i skogen, der på en höjd visade sig ett slott af rätt egendomligt utseende med spetsiga tak, spiror och klocktorn, balkonger och små hängtorn, ej olika peppardosor; ett slott, som tycktes genom någon trollmakt hafva blifvit förflyttadt hit midt i vilda skogen. Inkommen i bottenvåningen, fördes jag af en lakej i livré af blått och silfver uppför den med röda smyrnamattor belagda trappan in i ett galleri, dekoreradt med gamla vapen och rustningar från olika tidehvarf, och der dagern föll in genom fönster med färgade rutor. Här mötte mig en af konungens adjutanter och förde mig in i en stor aflång sal med fyra höga fönster och som åt söder hade ett galleri, afstängdt med gardiner af mattblå silkesplysch, rikt broderad. Samma tyg och samma broderier voro öfverallt förherskande i salens möblering. I plafonden af trä var en utmärkt vacker gobelin uppspänd. Det såg ut som en tafla i präktig ram.
Probabilitets-kalkyler öfver netlobehållningen samt Godsoch Person-trafiken pä den ifrågasatta jernvägen. Desse kalkyler, som härjemte öfverlemnas, men hvilka skulle blifva för vidlyftiga att nu här upläsa, — utvisa — att inkomslerne böra blifva, af Gods-trafiken minst 267,59.4 R:dr 18 sk. och af Person-trafiken 135,379 R:dr 8 sk. eller tillsammans 402,973 R:dr 26 sk.: — att då driftoch underhålls-kostnaderne, beräknade efter 16,666 R:dr 32 sk. b:ko per mil och således upgående till 270,833 R:dr 16 sk. afdragas, den årliga netto-behållningen bör blifva 132,140 R:dr 10 sk. b:ko, att om K. M. och R. St:r bifalla de erforderliga medlens tillvägabringande genom aktié-teckning till en tredjedel och genom anslag af allmänna medel till två tredjedelar och på de vilkor, som i öfrigt äro föreslagna, aklieegarne skulle ärligen erhålla 6| proc. på sina insalta penningar samt den föreslagna Amorterings-fonden till aktiernas framtida inlösande 2| proc. å samma penningar; — och att således denna inlösen skulle kunna ske omkring 23 år efter banans öpnande, hvarefter banan tillhörde Staten ensam. Sedan Styrelsens för Allmänna Vägoch Vattenbyggnader underd. utlåt, öfver ofvannämnde ansökning blifvit inhemtadt, bar K. M. genom Chefen för Kongl. Civil-Depart:tet låtit underrätta intressenterna i företaget att K. M. visserligen ansett ifrågavande jernvägs-förslag, såsom åsyftande väsendtlig lättnad för en betydlig trafik mellan tvänne provinser med ymnig tillgång på naturprodukter, vara förtjent af mycken upmärksamhet; men att då K. M. nyligen till R. St:r aflålit nådig propos. ang:de sättet och vilkoren för Statens medverkan till jernvägars anläggande i allmänhet, K. M., under afvaktan af R.
» Nej, tusen gånger nej », ropade det inom mig, Och med hela öfvertygelsens värma besvor jag sedan min svägerska att skaffa sina barn en dugligare lärarinna. Men förgäfves. » Flickan såg söt och anspråkslös ut, hade lofvat att hvarje ledig stund hjelpa till i hushållet, » sade hon samt ville lugna mig med, att det inte behöfdes så mycket kunskaper för att undervisa nybörjare. Jag märkte, att det tjenade till intet att resonnera. Hon tyckte, att » affären » var lysande, och jublade vid tanken på att få sig ett biträde i hushållet. D å jag följande vår gästade min brors familj, hade jag tillfälle att få se frukterna af den » husliga » lärarinnans verksamhet. » Nå, barn, är det roligt att hafva börjat läsa? » frågade jag mina små lifliga brorsbarn. » Nej, hu då! » svarades i korus. » Men nog är väl eder lärarinna snäll mot er? » sporde jag vidare. » Ja, men i synnerhet när vi koka knäck, se det är en sak hon är skicklig till, det, » svarade Ragnar, äldste gossen. Jag frågade icke vidare, utan beslöt att följande dag åhöra en lektion. V i d mitt inträde i skolrummet i och för detta syftemål öfverraskade jag lärarinnan med att finna henne liggande på soffan. H o n höll ett bref i handen. Vid ett bord sutto de två yngsta barnen och skrefvo. På en stol bredvid lärarinnan satt Ragnar och läste innantill ur folkskolans läsebok. » Ä r det någon ni önskar tala vid? » frå- gade den unga flickan och reste sig upp. » Jag önskar endast få höra, hvilka framsteg de kära småttingarne gjort, » svarade jag och slog mig ned i gungstolen. » Åh, det är intet att höra än, » svarade hon förläget. Och jag fann, minut efter minut, att hon talade sanning. Bland annat kom jag att få höra det sätt, hvarpå hon undervisade i kristendom. På ett kallt, ointresseradt, ja, rent af liknöjdt sätt behandlade hon detta så vigtiga ämne. Och barnen bara gäspade och sågo sömniga ut. Då jag reste mig upp för att gå, beklagade hon, att jag just skulle kommit att få höra » ett så tråkigt ämne ».
M:t anhålla, det. K. M:t måtte täckas, genom en af Svenska och Norska män bestående komité eller på annat sätt, som K. M:t pröfvar lämpligare, låta verkställa revision af stadganderue för föreningen mellan Sverige och Norige och upgöra förslag till ett nytt fullständigt föreningsfördrag, grundadt på båda ländernas uniouelia likställighet, samt derefter lill R. St:r och Norige» Storthing aflåta Nådig Propos. med förslag till fullständigt ordnande af föreningsförhållandena de båda rikena emellan.» Hr Nordenfelt, Enar: Innan jag går att besvara de svåra anmärkningar, som blifvit gjorda mot Utsk:ts Betänk, i denna fråga, vill jag här inför R. o. Ad. högtidligen förklara, att jag ej inom mig hyser någon den ringaste afvoghet mot vårt brödrafolk; att jag erkänner dess fullkomliga rätt till frihet och 238 Den 17 Mars e. m. sjelfständighet; och att det skulle göra mig en djup sorg, om några försök att inskränka densamma från Svensk sida eller från annat håll skulle göras. Derjemte måste jag äfven förklara att det i detta fall, likasåväl som i de flesta andra, ej är den enes fel, när två tvista; och fastän Utsk:t har i sitt Betänk, hufvudsakligen upgifvit, hvad man i allmänhet kallar Noriges fel, så hindrar det icke att äfven från Svensk sida misstag blifvit gjorda. Hvad jag nu nämnt, har jag velat på förhand uttala, på det att jag icke mätte blifva missförstådd i mitt yttrande. Mot Utsk:ts förslag hafva så många och motsatta anmärkningar blifvit gjorda, att det skulle fordra mycket mera tid att vederlägga dem, än man kan rimligen begära att R. o. Ad. skall egna deråt. Jag vill derföre söka att hålla mig till hufvudpunkterna och ställa mig till efterrättelse en talares påminnelse, hvilken förebrådde Utsk:t att hafva affattat sitt yttrande i polemisk stil.
Emellan Hemliga Utskottet och annat Utffott äge ej sammanträde rum. i44- I Konungens propositioner, äfwensom allmänna frägor, hwarmed förstäs sädane, som kunna eller böra komma under samtelige Riks-Ständens öfwcrläggning och pröfning, mä ej i Riksens Ständers Plena tit omedelbarligt afgörande uptagas, utan ffola öfwerlännäs til utredande af behörige Utffott, hwilkas yttranden, hwaraf alltid et exemplar mä hwarje Ständ tildelas, böra enligt hwad här ofwanföre samt widare i Regeringsformens 46 Z. stadgas, fö - 744 Den 8 Augstk. regä Riksens Ständers Beslut, och kunna Riksens Ständer genom Ständens pluralitet, när sä nödigt pröfwas, förelägga Utskotten tid til deras Betänkandens afgifwande. Hwarje RiksStänd ware obetagit at utan de öfriaes hörande til wedcrbörligt Utffott hänförwisa et i desi Plenum framstäldt Förflag, dock inä alltid MedStänden underrättelse härom meddelas. Will Utffott återlemna något frän et eller flera RiksStänd til detsamma remittcradt mål sälvin til des befattning ej börande, äligge Utskottet at sidst inom ätta dagar afgifwa sit utlätandc med deruti anförde skäl, til det eller de Ständ, som remitterat; hwareftcr samtelige Stånden, ester erhällen communication, böra ffyndesamt yttra stg under hwilket Utffott de anse mälet höra. Äro de fleste Riks-Ständcn härom ej ense, eller stadna twä Ständ mot twä, afgöre Constitutions-Utskottet hwarthän frägan bör förwisas. §- 45.
Slutligen, och med anledning af anmärkningen , att Utskotten stillatigande förbigått en väckt motion om Gesällherbergens atskaftande, få Utskotten förklara, det de hade förmodat, att Motionairen skulle, i Utskottens tystnad, funnit ett svar; men då s8 Lag s, Allm. JSesv. o. Otc. UibL Uti. N:o <ji, lian icke destomindre förnyat samma motion, böra Utskotten vördsamt erinra, att frågan om Gesällernas lierbergen icke synes stå i någon beröring med Kongl. Majrts Nådiga Stadga, angående husbönders och tjenstehjons inbördes förhållanden j hvadan alltså Utskotten hemställa, att både motion och anmärkning må lemnäs utan afseende. aidra Art, i:o, Atl den stora classen af Fabriks*, Murareoch Timmermansarbetare blifvit utan serskild uppmärksamhet i Betänkandet lemnad; och ehuru dessa menniskor äro, i anmärkarens tanka, genom oordentlig lefnad, i hög grad förstörde , skulle det dock icke blifva omöjligt att corrigera dem , om deras Mästare blefve ålagde , icke allenast att öfver dem hafva tillsyn, utan också att, för sådane arbetare, som ej äro gifta, accordera med någon om deras mathållning på närmaste ställe intill arbetsstationen. 2:0. Att, ehuru medgifvas borde, det ett correctiv mot missbruket med försvarssedlar ligger i böter för den husbonde, som obebörigen utfärdar dem, vore likväl den rättighet för vida utsträckt, sorn Artikelns Lags. Allm. Besv. o. Oec, Utsk. Uti.
Ställer man likväl den ifrågavarande förordningen vid sidan af de många anmärkningar, som här blifvit mot densamma gjorda, vill jag tro, att en stor del af dessa anmärkningar hafva sin grund mera i svårigheten att lämpa sig efter ett nytt stängselsystem, sedan man under långliga tider vant sig vid det gamla, än uti något hos författningen inneboende väsendtlignre fel. Frågan är emellertid af största vigt; och då genom denna författning, oaktadt de mindre bristfälligheter, som möjligen kunna vidlåda densamma, ett stort steg framåt inom den ekonomiska lagstiftningen, enligt min åsigt, blifvit taget, skulle jag önska, att Ståndet, hvars intresse i denna fråga onekligen är vida större än Med-Ståndens, nu ville, på det att vi icke måtte göra en återgång till det beslut, som genom de öfriga tre Riks-Ståndens samverkan vid 1853 års riksdag blef Rikets Ständers, uttala den allmänna åsigt, att den nya stängselförfattningen, om än i sina detaljer erfordrande en eller annan ändring, likväl af Ståndet önskades i sina hufvudsakliga delar, och deribland främst i afseende å den s. k. hälftenprincipen, fortfarande bibehållen » Några af de nu ifrågavarande motionerna äro emellertid sådana, att de angripa en eller annan af sjelfva de grunder, på hvilka sednaste stängselförfattning hvilar; och dit räknar Utskottet hufvudsakligen följande: l:o) Liss Lars Olssons från Stora Kopparbergs län: att, med frångående af den nu antagna grundsatts, att när stängselvitsord begagnas, hvardera sidan skall taga del i hägnaden till hälften hvardera, stadgas måtte, »att stängselskyldigheten, vare sig i afseende å uteller mellan-gärdesgårdar, alltid skall grundas på det värde, hvarje jordegares teg eller skifte innehar, under hvilken benämning som helst, förmedladt eller reduceradt jordtal;» 2:o) J.
Hvar och en är således satt i tillfälle alt inhämta mitt sätt att betrakta denna magt, vare sig såsom skyddsmedel eller såsom reipressif åtgärd, samt äfven att bedöma de betänkligheter, som hos mig uppstått rörande den vanligast följda tillämpningsmethoden i ett allmännare syfte, i det syftet nemligen, att mera egenteligen värna sak, den jag trott oftast böra försvara sig sjelf. Men rättvisan hade ock bjudit mig tillägga, att anmärkningar, ledande till verkelig påföljd, icke billigtvis kunna äga rum i sådana hänseenden, der Lagen sjelf tilldanat en arbitrerande myndighet. Äfven jag, likasom andra, liar vid några händelser af den art, hvarom nu öfverlägges, kunnat hysa en motsatt mening; äfven jag, likasom andra, har i vissa fall trott mig filina, att åklagelse, oaktat vanligheten af dess förfelade utgång, torde hafva varit lämpligare, än indragning; men hvarken någons, aldraminst min serskildta tanka bevisar ovedersägeligen, att ett inträffadt indragnings1’all, stridande emot de anmärkandes sätt att se, derföre bordt i deras mening betraktas af den verkställande, sorn äfven har sin öfvertygelse, och som af Lagen är uttryckligen authoriserad, ja ålagd, att följa densamma. Den enas samvete har ju icke Den 21 Julii f. ni. S9 någon naturlig Domsrätt öfver den andras. — "Anser HofCanzlern en tidning vara af ”samhällsvådlig natur, eller anser lian den ”utan skäl och bevis förnärma enskild rätt, ”eller anser han den vara af fortfarande ”smädlig egenskap , då må han &c.” — detta är allt hvad TryckfrihetsLagens \ §, 8 moment stadgar. — Nåväl, nu inträffar ett fall, der HofCanzleren anser den åtgärd, hvartill han af Lagen är bemyndigad, tillämpelig. Han pröfvar på den enda grund han äger att stödja sig vid, på sin samvetsöfvertygelse; och är således i detta hänseende en verkelig Jury-man. Ilan beslutar, han verkställer. Åtgärden förekommer, till ogillande eller stadfästelse, i Konungens StatsRåd.