Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utloppen äro af tre olika hufvudslag, nämligen dels strida isforsar, i hvilka det mäktiga istäcket, splittradt och sönderbrutet, frampressas med jemförelsevis hastig fart utför en föga bred, brant stupande dalgång, der isblock tumla om hvarandra med stort dån och buller, och hvarifrån verkliga isberg af jettelika dimensioner utskjutas i hundraoch tusental; dels breda, långsamt framgående glacierer, hvilka mot hafvet afslutas med en jemn, tvärbrant stupa, från hvilken då och då betydliga isblock, men inga egentliga isberg nedfalla; dels mindre, utsinande isbräer, hvilka framskrida så långsamt, att isen i brämet bortsmälter ungefär lika fort, som hela ismassan framglider, och hvilka sålunda afslutas mot stranden, ej med en tvärbrant stupa, utan med en af lera, sand och grus täckt issluttning. Inlandsisen på Novaja Semlja har emellertid en allt för obetydlig utsträckning för att bilda några stora isberg. Dylika förekomma derför ej i Kara-hafvet95, och sällan möter man der ens större kringdrifvande glacier-isblock. Namnet »iskällare», som Kara-hafvet erhöll utaf en berömd rysk forskare, föranleddes derför ej af isbergens96 mängd, utan deraf att istäcket, som om vintern till följd af köldens stränghet och ytvattnets ringa salthalt blir ofantligt mäktigt, icke kan, ehuru tidigt brutet, af hafsströmmarne föras bort och spridas öfver ett äfven om vintern öppet haf. 97 Det mesta af den is, som om vintern bildas i Karahafvet, och kanske åtskilligt af den, som dit neddrifver från polarbassinen, hopas tvärt om af hafsströmmarne mot Novaja Semljas ostkust, der den under försommaren spärrar de tre sund, som förena Kara-hafvet med Atlanten. Det är dessa isförhållanden, som betingat misslyckandet af alla äldre nordostfärder och gifvit åt Kara-hafvet dess dåliga rykte och dess namn af iskällare.
M. täcktes dels i nåder anbefalla, att prygelstraffet endast må tillämpas å de individer af arméen, flottan och beväringen, hvilka, på grund af föreg:de ransakning och dom, blifvit nedflyttade i en s. k. straffclass, och dels i öfrigt vidtaga de åtgärder, hvarigenom användandet af prygelstraffet, såsom extra judiciel bestraffning, skall kunna i möjligaste måtto inskränkas.” Härvid anmälde sig och yttrade: Hr Mannerskantz: Det är blott en stroph deruti, sorn jag icke kan erinra mig hafva nyttjat, nemi. orden ”såsom extra judiciel bestraffning.” Det finnes verkeligen ett och annat fall, der man genast mäste använda prygel, dels såsom extra judiciel bestraffning, men dels såsom af krigsrätt gjord tillämpning af bestämdt lagstadgande, och då sådant synts mig alltför hårdt, för att jag icke skulle söka åstadkomma snar rättelse, och då jag har afsett båda fallen, bar jag icke velat begagna förut nämnde uttryck. 11. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att slutmeningen i det af Hr Mannerskantz gjorda förslag följaktligen skulle lyda sålunda : ”hvarigenom användandet af prygelstraffet skall kunna i möjligaste måtto inskränkas;” samt framställde derjemte, att Gr. Cronhjelm föreslagit, alt ”R. o. Ad. mätte afslå Utsk:ns betänk., med förklarande, att dä Styrelsen redan till ärendets behandling nedsatt en comité, inom hvilken de mildare åsigterne lyckats göra sig gällande, men dess arbeten mäst afbrytas, i anseende lill fördröjandet af nya criminallagens pröfning; så finner R. o. Ad. för närvar, öfverflödigt att till K. M. ingå med und. skrifvelse i detta ämne.” 5 H. 40 314 Den 11 December f. m. Då härvid H. Ex. förklarade, att särskild propos. å hvart och ett af de sålunda framställda yrkanden skulle komma alt meddelas, anmälde sig och yttrade: Hr Munck:
Också skall jag icke ytterligare falla Ridderskapet och Adeln besvärlig, så vida ej någon Talare ånyo skulle använda mitt namn till förevändning åt debattens förlängande. Friherre iSparre, Sixten: Jag skall icke besvära Ridderskapet och Adeln med någon repetition af Herr Hjertås reservation. Den har blifvit med lika mycken sanning, som sakkännedom, af flere Ledamöter vederlagd. Jag vill blott tillkännagifva, att den djupt sårat mig, såsom medlem af detta Stånd, och då det icke nu mera är brukligt, eller anses ridderligt, att besvara sådana uttryck, med annat än att ogilla dem, så förenar jag mig med Grefve Brahe uti att ogilla Herr Hjertås framställningssätt. Friherre Anckarswärd har förenat sig med Herr Hjerta, på det Herr Friherren icke måtte synas feg. Jag respecterar denna Friherrens tapperhet, att teckna sitt namn under reservationen. Jag vet blott icke, om sådant är brukligt, eller en - Den i4 October e. m. enligt med formen, enär det tyckes öfvergå från en reservation till en subscription. Jag förenar mig sluteligen med Friherren och Herr Anckarswärd deruti, att mitt yttrande icke måtte åtfölja till de andra Stånden. Hans Excellence Herr Grefve Löwenhjelm: Det motif, som förmått mig att åter uppstiga, är hemtadt från några Herr Friherre Anckarswärds yttranden, ställda till mig och mina tänkesätt. Friherren torde förlåta, om jag fäster lians uppmärksamhet på den parlamentariska kännedomen om hvad som föregår i andra länders representativa kamrar, och äfven kan anses som en princip för Svenska representationen. Det är ingenstädes brukligt, att i en öppen discussion framkalla uttryck, som i enskild väg blifvit meddelade. Det är likväl icke min tanka, att förebrå Herr Friherren det bruk han gjort af hvad som kunnat undfalla mig i enskilta samtal, ehuru jag nödgas förklara, att jag aldrig vet mig hafva yttrat mig till honom i detta afseende. Jag är likväl långt ifrån att undandraga mig, att öppet förklara de tankar man förunnar mig hafva yppat i enskilta samtal.
Befinnes den utgöra en mindre summa, så torde det icke vara skäl, att bevilja detta lån, men om, såsom jag har anledning förmoda, den upgår till ett ganska betydligt belopp, så hemställer jag om icke R. o. Ad. skulle finna för godt återremittera Betänk., hvarvid Utsk. torde taga i betraktande, att Wadstena, icke, såsom Mariestad m. 11. städer, erhållit något Statsanslag, utan endast lån, som återbetalas till Statsverket, samt att staden aldrig begärt, ej heller erhållit så 156 I)enl7 M aj e. m. beskaffade bidrag, sorn den gent midt öfver Wettern liggande staden Hjo. På grund af hvad jag nu anfört, får jag anhålla att denna fråga, hvilken af Utsk. torde närmare behöfva utredas, måtte blifva återremitterad. Hr Bildt, Didrik Gillis: Om man efterser, huru R.Stuåt kommunerne fördela anslag och låneunderstöd för utförande af allmänna arbeten, så skall man finna — hvilket icke heller torde kunna bestridas — att R. St:r dervid icke följt någon bestämd grundsats, emedan man t. ex., såsom den siste värde talaren ganska rigtigt anmärkt, finner att staden Hjo, som eger en hamn af vida mindre betydenhet än Wadstena och som sjelf förklarat att den icke vill af egna medel bidraga till hamnens upbyggande, likväl bar erhållit ett årligt anslag af 50,000 R:dr, då Wadstena med en vida större sjöfart bekommit endast 32,000 R:dr såsom lån. Men man måste dock tillse att, när R. St:r en gång beviljat ett anslag, detta anslag icke varder vidare tillökadt, utan att serskildta omständigheter förete sig, som dertill kunna gifva anledning. Efter hamnarbetets början vid Wadstena hafva visserligen, såsom den siste talaren uplyst, några serskildta omständigheter yppat sig, men härvid är att iagttaga, att lust dessa blifvit af K. M. tagna i vederbörligt betraktande, och att K. M. med anledning deraf helt nyligen beviljat Wadstena ett låne-understöd utaf 10,000 R:dr.
I anledning af denna motion anser Utskottet sig böra upplysa, att Kongl. Maj:t, genom nådigt bref af den 15 Maj 1843, för meranämnde vattenaftappnings-aibeten anvisat ett lån å 4,126 r:dr 24 sk., att utgå af de för dylika arbeten inom rikets medlersta och södra provinser vid 1840 och 1841 års riksdag anslagne medel; hvilket lån också under Juli månad samma år till hela sitt belopp blifvit från Riksgäldskontoret utbetaldl; börande lånesumman, enligt den derför afgifna skuldförbindelsen, återbetalas på det sätt, att, efter förloppet af 5 år från medlens lyftning, årligen erläggas 5 procent af lånets ursprungliga belopp, hvaraf 3 procents ränta beräknas å det återstående kapitalet samt ofverskottet utgör kapitalafbetalning. Då det af intressenterne uti ofvanberörde arbetsföretag sökta understöd utaf allmänna medel endast emot återbelalnings-skyldighet beviljats och utbekommits; då intressenterne ej allenast genom skuldförbindelsen underkastat sig de fastställda betalningsvilkoren, ulan ock genom det angående samma företag ingångna kontrakt förbundit sig til! dess fullbordande utan ytterligare bidrag från statens sida; och då den uppgifna, fastän icke på något sätt styrkta, omständigheten, att genom 2:ne andra dylika vattenaftappnings-arbeten det med nu ifrågavarande företag åsyftade ändamål motverkats, icke kan anses såsom giltig grund för den sökta eftergiften af besagde betalningsskyldighet, helst dessa arbeten hvarken för statens räkning eller genom dess försorg blifvit utförda; så får ULskottet, med derjemte fästadt afseende å de likartade anspråk, hvilka genom bifallandet af prosten Setterblads motion ofelbart skulle framkallas, hemställa, att densamma må förfalla. Ank. till Exp. Utsk. den 29 Febr, kl. 7 e. m. Utlåtande, i anledning af revisoren vid Riksgälds-kontoreb A. L, Kuhlaus enkas ansökning om förhöjd pension. (R:gls Afd.) Genom fullmäktige i Riksgäldskontoret, har Stats-utskottet emottagit en ansökning af revisoren A. L.
I afseende på detsammas föredragning i nästa plenum, har jag ingenting att erinra. Frih. Cederström: Gr. Anckarsvärd lärer förmodliicke erinra sig, hvad lian sjelf yttrat för några plenidagar sedan, då Hr von Hartmansdorff begärde att få fram ett mål på listan, utan afseende på alla andra före detsamma stående mål. Hr Grefven bestred då en sådan begäran, under påstående om det grundlagsvidriga deruti, och denna slags conseqvens i handlingssätt må alltför gerna stå för hans räkning. Jag bestrider att föredragningen af betänk, ronde extra-statsreglerm må kunna afbrytas af något annat mål, ty eljest skall man öppna vägen att kunna åstadkomma surpriser och få mål afgjorda, utan alt någon ens kunde ana att målet kunde förekomma. Hr Lefren, Joli. Pehr: Då för 4 eHel' 5 plenidagar sedan en allvarsam öfverläggning här ägde rum om sättet att förkorta riksdagen, och Hr von Hartmansdorff föreslog att R. o. Ad. skulle fatta det beslut, att man skulle kunna komma emellan med ärenden af beskaffenhet, som detta ifrågavar, och afbryta den ögonblickliga föredragningen af betänktn, som voro vidlyftigare och upptogo flera dagar innan man hunnit ventilera till slut, då upptogs ett sådant förslag med mycket ogillande ifrån den andra sidan, och R. o. Ad. beslöt att ej så skulle ske som Hr von Hartmansdorff begärde. Nu åter föreslås bestämdt motsatsen till hvad som då beslöts, och detta sätt att gå tillväga finner jag ej vara öfverensstämmande med conseqvensens fordringar. Frih. Tersmeden, Wilh, Fredr.: Jag utber mig få Dea 27 M» r 1 f. m. 385 få fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på den betydliga skilnad, som förefinnes emellan den propos., som Gr. Anckarsvärd hegart, oell den, som Hr von Hartmansdorff för några plenidagar sedan äskade. Gr.
C. och D., bifogade 4 intyg utvisa, är sjuklig och jemte fyra oförsörjda barn, befinner sig i torftiga omständigheter sedan, efter mannens död, alla boets tillgångar blifvit till borgenärerne afträdda, hemtar jag häraf stöd för den förhoppning att Rikets Höglofliga Ständer måtte ett sådant förhållande behjerta och bifalla den ödmjuka anhållan jag nu tager mig friheten framställa, då jag vördsamt föreslår, att Rikets Höglofliga Ständer behagade tilldela Enkefru Wilhelmina Levin, född Grönblad, en årlig pension af allmänna medel å Trehundra (300) Riksdaler Riksmynt, att utgå under Enkefru Levins återstående lifstid. Om vederbörlig remiss anhålles. Stockholm den 4 November 1865. Oscar v. Knorring. Motioner hos Eidderskapet och Adeln 1865. Åf Herr von Axelson, Johan Fredrik, om beviljande af medel för skyndsamt fullbordande af Statens jernbana emellan Arvika och Norska gränsen. Sedan Rikets sednast församlade Ständer till nordvestra stambanan emellan Arvika och riksgränsen, som är beräknad kosta 3,893,998 R:dr R:mt, beviljade ett anslag af omkring en million R:dr, hvarmed under tiden, delen emellan riksgränsen och närmast derintill belägna trafikstation Charlottenberg, äfvensom denna station blifvit fullbordade, och alla de större och mera tid erfordrande bergsprängningsoch fyllningsarbeten samt brobyggnader blifvit påbörjade och icke obetydligt framskridit, så skulle denna bandel, under förutsättning att, icke alltför ogynnsamma väderleksförhållanden inträffa, kunna fullbordas under loppet af nästa år, ifall beslut derom fattas före innevarande års utgång, på det att dertill erforderliga räler och sleepers måtte under vintern kunna anskaffas för att vid första vårdag vara att tillgå, samt de större sprängningsarbetena under vinterns lopp må oafbrutet kunna fortsättas.
torde iirspriiiigligen seden liafva iippstått, a t t kvinnan Iios oss deltager Krigstiderna, hvarpå Finlands historia ä r ' s &amp; rik, och livilka, jämte sedermera utvandringen af män, har gjort, att kvinnokönets öfverskott öfver det manliga ä r större i vart land än i Eiiropa öfverhiif vud *) hafva i. detta afseende gjort sitt till a t t kvinnan i vårt land ofta nolens volew nödgats ägna sig åt jordbriiket och äfven sida vid sida med inaiiiien deltaga i det nyodlingsarbete, som följde efter krigen. Ehiirii de pk en del trakter synas ha varit förskonade från det allra tyngsta arbetet, deltogo de daremot ph andra orter i alla, afven de gröfsta göromål.^ I hiirii stor iitsträckning kvinnorna deltaga i jordbruksarbetet framgår afven af fdjande siffror: 1890 funnos i Finland 8,580 kvinliga possessionater ocli. bönder, 2,516 kvinliga arrendatorer, kronobönder ocli nybyggare, 4,093 jordtorpare, 1,538 öfriga torpare, 76.,857 i jordbrukets tjiinst anställda kvinliga tjänare (mot 67,438 ' manliga). Därtill koininer a t t den jordbrukande befolkningens kvinliga fainiljemedlemmar - iitom hiifviidpersonen - hvilka i regeln alla kiinna antagas deltaga i jordbruksarbetet, steg till 548,498 (mot 386,136 inanliga). D Ingen läroanstalt ä r i Finland öppen för lwinnor, soin önska studera j ' ordbruk; däremot fiinnos Kr 1892 ej mindre än 1 8 inejeriskolor. Antalet kvinliga elever vid dessa var 159.
Vår omtalade fiakerkusk hade åkt oss ut i Pratern, ända till Donau, samt derifrån tillbaka till linien och så åter ut till Brigittenau, och han lät oss, utan minsta tvekan, här stiga ur och blanda oss bland folkmassan, under väntan att först vid återfärden på aftonen få sin betingade betalning. Vi hade lätt kontroll på honom men han visste ej ens hvar vi bodde, emedan vi stigit uti på ett torg. Hans rättskänsla visade sig också deri, att han, då vi, efter att förgäfves hafva väntat uppå honom en half timma, ännu en gång gingo ikring fältet, icke gjorde något anspråk på högre lega ehuru han sålunda fick dröja tvenne timmar, öfver hvad som var aftaladt. Ett sådant sinnelag hos en hyrkusk hör i sanning till det ovanliga. Ingenstädes uppå värdshusen betalas förtäringen, förrän man lemnar stället. Vid de tillfällen, då, såsom vid Strauss’ eller Lanners soireer, sex till åttahundrade personer äro församlade, äta och dricka, vore ett sådant förtroende en oförlåtlig oklokhet i hvarje annan stad än Wien. Vid soireerna i Sperl’s trädgård försäkrades flera gånger af infödde Wienare, som kände sitt folk, att större delen af gästerna voro fremlingar, således obekanta för kyparne; men detta förändrade intet i den vanliga ordningen. Och likväl måste hvarje kypare ansvara för hvad som förtäres vid hans bord, d. v. s. vid 4 à 6 bord, för tillsamman 30 à 40 gäster. Ingenting hindrar ett möjligt bedrägeri. Man äter, dricker, låter vinbuteljen stå halftömd, stiger upp och promenerar i trädgården, återkommer eller – går, om man vill undvika liqviden. I en omnibus ser man likaså, huru den ena betalar, då han stiger i, den andra vid utstigandet, utan att kusken kan veta, hvem som betalt eller icke, lika litet som ekipagets egare kan kontrollera kusken. Hyrer man ett rum, uppstår ingen fråga om skriftligt kontrakt och likväl ingen tvist om hyreslega o. s. v. Ännu ett utmärkande drag hos Sydtysken, förnämligast hos Österrikaren och Wienaren, är folkets öppenhet.
Bref vidare innehölle, bestraffningen kunde blifva sådan, som bade den genom ett Utslag varit bestämd; men detta icke iakttagits, hvaraf handt, att Stina Cajsa Gustafsdotter, som, enligt den i 66 § i ofvanåberopade Kongl. Förordning den 25 Juni 183o stadgade förvandlingsgrund,' bordt sina förbrytelser försona med en månads fängelse, kommit att sex veckors fängelse undergå, och de omständigheter LandsSecreteraren, hvilkens. tjenstebefattning detta ärende egentligen tillhört, såsom anledning härtill uppgifvit, eller att Fångvaktmästaren i häcktet emöttagit Stina Cajsa Gustafsdotter, utan att sådant för LandsSecreteraren tillkännagifva, samt att LandsSecreteraren icke eller af Fånglistan, under Stina Cajsa Gustafsdotters fängelsetid, erfarit förhållandet, emedan fånglistan icke skulle blifvit af LandsSecreteraren sjelf granskad, i stället att urskulda denne sednare, deremot utmärkte, dels som skulle LandsSecreteraren ägna så ringa tillsyn åt häcktet och huru Fångvaktmästaren sin tjenst fullgjorde, att denne deraf kunnat tilltro sig ett så eftertänkligt missbruk af sin befattning, som omförmäldt vore, dels ock att LandsSecreteraren åt annan, ( H ) mindre uppmärksam person öfverlemnat det LandsSecreteraren tillhörande vigtiga åliggandet, att fånglistorna genomse och glanska; alltså och då det mäste LandsSecreteraren, hvilken, enligt Instructionen, vore ansvarig för behörig expedition af Konungens Befallningshafvandes å LandsCanzliet beslutade skrifvelser, såsom fel tilhäknas, att Konungens Befaiiningshafvandes skrifvelse den 27 Juni 1834 till Kongl.
Den 25 Augusti et m. 315 drns, lärer eli annan militsir praktik svårligen flerstädes siå att utöfva, då till orh med recognoscering, ej med erforderlig nytta kan läras, på de flacka trakter, dår våra Universiteter åro belägna. Deremot kan all praktisk undervisning med mycken lätthet vid KrigsAcademien verkställas. t. ex lnfanterie manövern, Jkj hitting och kajlning med Artilleriepjecer, hvarigenom utgående Cadetter varit gen st användbara som Officerare vid Artilleriet, der ett större ant»! vid inf.dlahde krig vanligen behöfva», än som finnas på Stat under freden, hvarföre hela utgående Glassér från KrigsAcademien blifvit oommenderade att vid detta vapen tjenstgöra.' Förtijications arbeten hafva vål icke nog utförligt kunnat öfvas vid KrigsAcademien, i anseende till dermed förknippad kostnad; likväl undervisas dår i alla slags Fältskansars utstakning och något mindre Fältverk brukar vanligen uppkastas, hvarigenom Cadetterne låra sig kånna aibets-methoden och åro således i stånd, att i falt vid förekommande behof, på egen hand utföra sådana mindre Fältarbeten. Denna undervisning torde äfven lätteligen kunna utvidgas till mindre förhuggningar med flere hinder mot en anfallande fiende, som kan vidtagas ef en Fältvakt, till skydd emot öfverrumpling eller till förstärkande af en mindre position. Fältmätning , så vål den geometriska som den i fält, eller recognosceringen, undervisas utförligt; och kan ingen lemna Academien, utan uppgifvit prof på nöjagtiga kunskaper deruti. Fåltijenjim, eller den del af taktiken, som innefattas uti tjenstgörings Reglementets 4:de def, undervisas 346
Om vi nu antaga, att den ifrågaslälde jernbanan emellan Orebro och Hult skulle blifva försedd med 10 lokomotiver, skulle man på densamma kunna transportera 10 bataljoner, och detta på en tid af 3:ne limmar. Om jag nu antager, att dessa lokomotiver hinna göra 4 reseturer på dagen, kunde man pä sistnämnde lid transportera 40 bataljoner, och detta vore väl i militäriskt hänseende ett icke origtigt resultat, som jag t vidar, att genom någon durchmarch skalle kunna åstadkommas. Således och utan att behöfva vidlyftigt orda om de stora militäriska nperationerne, tror jag mig hafva tillräckligen ådagalagt nyttan af att en sådan kommuuikationsanstalt finnes. På intet af de fartyg som kunna passera kanalen, kan jag föra mera än 500 man, och vi känna alla, hvilken skilnad i transportens hastighet förefinnes. Lägger man härtill, att kanalen halfva äret är tillfrusen, måste man väl medgifva, att nyttan i militäriskt hänseende icke vore så ringa. Man har förundrat sig öfver, att så stora svårigheter hafva mött anskaffandet af det till detta arbete erforderliga kapital. Ja, Mine Hrr, så stora svårigheter hafva härvid mott, alt de Hrr, som talat derom, icke ens kunna föreställa sig vidden deraf. Man har förvånats öfver, att detta kapital icke kunnat sammanbringas, ehuru Ständme vid förra riksdagen garanterade företaget 4 proc. I detta hänseende får jag förklara, att den utsatta tiden var för kort och den garanterade räntan för låg. Det nu ifrågavande förslaget undanrödjer till en viss grad dessa svårigheter, och ifall jag verkligen skulle lyckas alt få detta företag utfördt, tror jag mig icke hafva förtjent de förebråelser, jag upbnrit för ett projekt, som skulle komma alt kosta Staten 10 mill.; ty vi måste ihågkomma, att Staten efter 40 år blifver egare af denna bana, kanske utan att derföre hafva behöft betala annat än en i jemförelse med banans värde högst obetydlig summa, och icke några 10 milhr, som vissa talare så ihärdigt hafva ställt fram för våra ögon.
»Du, som reser så mycket på Etna,» sade hon med mycket mild röst, »har väl också kommit till Gela?» Cavalieren såg upp och tycktes söka i minnet. »Gela, Gela?» »Gela är en by på hundra hus, som ligger på sydsidan af Monte Chiaro, alldeles vid dess fot,» fortfor donna Micaela med den oskyldigaste min. »Det ligger inklämdt mellan Simeto och bergväggen, och en gren af floden tar som oftast vägen genom Gelas gata, så att det är mycket ovanligt att kunna komma torrskodd genom byn. Kyrkans tak störtade in vid sista jordbäfningen, och man har ej kunnat laga det, ty Gela är utfattigt. Har du verkligen ej hört talas om Gela?» Cavaliere Palmeri svarade med obeskrifligt allvar: »Mina forskningar hafva fört mig uppåt berget. Jag har ej tänkt på att söka den store filosofens villa i Gela.» »Men Gela är en intressant stad,» sade donna Micaela envist. »De hafva inga särskilda uthus där. Svinen bo i undervåningen, människorna en trappa upp. De hafva också en oändlighet med svin i Gela. De trifvas där bättre än människorna, ty människorna äro nästan alltid sjuka. Där råder ständig feber, malarian lämnar det ej. Där är så fuktigt, källrarna stå alltid under vatten, och träskdimmorna omsvepa det hvar natt. I Gela finnas inga bodar och icke heller polis, post, doktor eller apotek. Sex hundra människor lefva där helt bortglömda och förvildade. — Du har då aldrig hört talas om Gela?» — Hon såg trovärdigt förvånad ut. Cavaliere Palmeri skakade på hufvudet. »Namnet har jag väl hört » Donna Micaela kastade en forskande blick på sin far. Hon böjde sig därpå hastigt fram mot honom och drog ur hans bröstficka upp en böjd, liten knif, en sådan knif, som begagnas vid beskärandet af vinstockar. »Stackars Empedokles,» sade hon, och på en gång glittrade hela hennes ansikte af skalkaktighet. »Man tror sig uppstigen till gudarna, men Etna kastar alltid upp ens sko.» Cavaliere Palmeri sjönk tillsammans som för ett skott.