Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta möte och entrevue skall ha varit högst rörande och kostat tårar.Konungen och prinsarne hafva ioke sett grefven sedan den tiden. Kl. 9 gick han hem och bevistade icke cirkeln, men i går morgons dejeunerade han med konungen etc. och var redan ute kl. strax efter 9, så att jag gick miste den gängen. Fick likväl den ttran att äta med honom hos konungen sedermera. Der bullades upp just öfverdrifvet i går, och var en alldeles magnifik diner, såsom der ock draoks mycket skönt och fint. Då efter ett högst tröttsamt stående man ändtligen kl. 8 inemot fick retirera sig, gingo alla t. o. m. hertigarne, men konungen tog h. exc. med sig in i sängkammaren. Om grefveo bevistade den s. k. societeten kl. 9 till 11 vet jag icke, emedan jag icke orkade gä dit upp vidare. I dag är ett jagtparti formeradt, som alla bevista utom konungen och grefve Fersen. Jag tror ej att de göra rätt mycken fortune utom hvad rapphöns beträffar. Emellertid är omliggande jägeribetjening och all verldens hundar uppkallade och Gud nåde de harar som kunna förekomma i väderstrecket, tillika med alla coqs de bois et coqs de bruyère. Till middagen äro väl samtliga herrarne à rétour. Prof uppå konung Ludvigs och prinsarnes oförlikneliga höflig-het är det, att i lördags insändes konungens kammarherre duo de Pienne till friherrinnan Ankarsvärd, nyss hemkonftnen från Stockholm, för att anmäla sio herre etc. till visit ackompagnerad af hela sitt hof. Hon emottog dem alla och konversationen varade öfver en timmes tid. Hon entretenerade dem med all lätthet såsom hon med all fferdigbet talar språket. Deremot visar sig hennes fru mor generalskan Segebaden, nyligen hemkommen från Stockholm, alldeles icke och har ock skäl dertill af sina 78 år. De anga herrar kavaljererna hafva ock flera gånger gjort mig den äran och mina damer slå sig tämligen ut.
Den sednare farhågan vederlägges af Sveriges historia, som visat, att vördnad för lagarne och tillgifvenhet för Konungen städse utgjort ett grunddrag hos allmogen, och att det Stånd, hvars yrke är närmare fästadt vid den Svenska jorden, icke eller någonsin varit det, som undandragit sig sin andel i allmänna bördor, eller förorsakat omhvälfningar i det bestående. BondeSt. är förvissadt, alt dessa tänkesätt icke skola finnas stridande mot den högre upplysningen, utan vitsordas och delas af tänkande och ädla medborgare ibland alla classer; alt deruti ligger ett uttryck af hela Svenska folkets hopp, som, uti sina ombuds endrägt och beredandet af jemlikhet inför lagen, utan någons förfördelande, väntar åt efterkommande släglen en framtid af rätt oell sanning, och att ögonblicket nu, om någonsin, är gynnande, dä förändringen kan verkställas i frid och lugn, med bifall af en Konung, som nyss uppstigit på throuen, omgifven af folkets kärlek. Under upprepande af den förhoppning, att H. R. o. Ad. i denna vigtiga stund, så betydelsefull för samtid och efterverld, lifvas af samma grundsatser, hvilka BondeSt. här uttalat, hoppas BondeSt. att i fl. R. o. Ad:s välvilja och förtroende städse få vara inneslutet. fl. Ex. Ur Gr. o. Landtm, svarade, att Hederv. BondeShs genom Deputationen meddelta beslut oförtöfvadt skulle blifva för R. o. Ad. föredraget, samt anmodade på R. o. Ad:s vägnar Deputationen, att till sitt Stånd framföra den underrättelse, att det ämne, som communicationen afsåg, nu utgjorde föremål för R. o. Adis öfverläggning, äfvensom den försäkran, att det beslut, R. o. Ad. komme att fatta, skulle bära vittne om den varma känsla för fäderneslandet, som lifvade och alltid komme att lifva Sveriges R. o. Ad. Hvarefter Deputationen på vanligt sätt utbeledsagades. Gr. von Hermansson , Carl Johan: Jag har trott det vara en pligt äfven för mig att tillkännagifva min opinion i ämnet.
Majit uti nådigt Bref den 9 Juli 1816 yttrat, att vid denna åtagna och fastställda skyldighet, som innevånarne äfven dittills uppfyllt, borde för blifva, med iakttagande af hvad förrberörda nådiga Bref stadgade och föreskrefve, nemligen alt innevånarne vore förbundne att det lillämnade nya fängelset äfven framgent underhålla, Kongl. Majit likväl, i anseende till de särskilda omständigheter, som härvid förekomme, att nemligen länets i allmänhet mindre bemedlade innevånare varit föranlåtne att så nyligen uppföra ett alldeles nytt länshäkte, som genom olyckshändelse gått förloradt, och då åter skulle bestå kostnaden till en annan fängelsebyggnad, funne skäligt i nåder bevilja dem såsom bidrag till kostnadens bestridande hälften af den summa, som i upprättadt kostnadsförslag funnes upptagen, att med 1,514 Ridr 7 sk. 5 rst. Banko utgå af de till allmänna byggnader i landsorten på stat anslagna medel för samma år, hvilken summa Stals-kontöret erhållit bemyndigande att utbetala; och hade, efter användande af detta statsbidrag, återstoden af byggnadskostnaden, som på det hela utgjort 3,150 Ridr Banko, utgått från länet. Sedan derefter vid 1828—1830 årens Expedition vUIskaHets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 8. 19 riksdag fråga blifvit väckt om länsfängeisernas i Wester-Norrlands samt Westeroch Norrbottens län öfvertagande af Staten, emot befrielse för länets innevånare från byggnadernas framtida underhållande, hade Kongl. Majit genom nådigt Bref den 31 Oktober 1829, i enlighet med Rikets Ständers i ämnet gjorda hemställan, förordnat, att, under vilkor det. allt anspråk på vidare ersättning för sjelfva längelsebvggnaden förfölle och hvarken då eller framdeles finge väckas, Staten skulle underhållet af ifrågavarande fängelsebyggnad ensam bekosta. Efter meddelande af dessa upplysningar hade
Allt är klart som dagen! utbrast länsmannen. – Hon är nyss hemkommen från Satans gästabud, fortfor Suenonius. – Himlen gynnar oss på ett märkvärdigt sätt. Vi göra stora, förvånande upptäckter. Askelin, jag skall till domkapitlet i Strengnäs och theologiska fakulteten i Upsala insända en skriftlig berättelse om denna visitation, bestyrkt af dig och mig med ed och underskrift ... Men hvad är det för afgrundstyg, hon har bredvid sig der i skålen? utan tvifvel den trollsmörja, medelst hvilken hexorna förmå att höja sig i luften och på obegripligt kort tid flyga långa sträckor ... – För att vara smörja, tyckes den vara nog tunn, anmärkte länsmannen, i det han skyggt betraktade skålens innehåll. Skålen innehöll i sjelfva verket ett extrakt af Bella Donna, Hyoscyamus, frön af Datura och giftiga svampar. Gumman hade berusat sig med denna narkotiska dryck, hvars tillredningssätt var en hemlighet, uteslutande tillhörig de s. k. kloka qvinnorna, och hvars verkningar äro i hög grad besynnerliga 14. Angripen af den andliga farsot, som vi ofvanför skildrat, hade den gamla qvinnan, som länge älskat och i hemlighet begagnat denna dryck, emedan den för någon tid befriade henne från verkligheten med dess elände och försänkte hennes sinnen i en verld af det skönaste färgspel, hade hon, säga vi, på de sednaste tiderna med stegrad lidelse berusat sig af densamma och under ruset i ökad liflighet återfunnit de bilder, som i det vakna tillståndet uppfyllde hennes inbillningskraft. Hon drömde om mystiska fäster, firade under mörka nätter på herrligt belysta berg; hon drömde sig ung och skön sväfva i vilda hvirflande dansar än med vackra ynglingar, än med rysliga demoner; hon drömde sig sitta vid bord, dignande under smakliga rätter och vällusttändande drycker, dem hon tömde under tonerna af förtrollande musik; hon drömde slutligen, huru hon i ljuf halfslummer vid samma musik sväfvade genom rymden än på en lätt silfversky, än på resedon af vidunderligaste slag, en ugnsraka, en bock o. s. v.
Såsom orsak dertill, att tross-passevolance-medlen varit lill nya mötes-passevolance-cassan försträckte, har Collegiurn uppgifvit, dels att den sistnämndes behållningar varit otillräcklige för bestridande af koslnaderne för Armeens vapenöfningar, dels att mötes-passevolance-afgiften för året, till dess halfva belopp inflyter senare än de tider, då Regemenlernes möten eg a rum. Under förutsättning, att Rikets Ständer, med bifall till mötes-passevolancens upphörande, anslå ett årligt bidrag lör Armeens vapenöfningar, hvarigenom de för detta ändamål behöfliga medel alltid blifva tillgänglige, då behof deraf uppstår; i följd hvaraf hinder icke vidare torde möta emot tross-passevolauce-fondens förkofran medelst utlåning emot högre ränta och fullgod säkerhet, anser sig Utskottet böra föreslå, att Rikets Ständer hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, det tross-passevolance-medlen hädanefter icke mätte användas lill andra behof, än de med dem afsedde, och att, Cassans behållningar malte emot fullgod säkerhet förräntas. Stockholm den a3 April 1840. Reservationer. Af Herr Prosten Stenhammar: ”dag föreställer mig, att hela delta betänkande lämpligast kunnat uteblifva intill dess Rikets Ständer meddelat bifall till Stats-Utskottets förslag att mötes-passevolancen må upphöra och möteskostnaderne bestridas med Stats anslag. Skulle det förutsatte bifallet icke kunna meddelas, hvilket lärer få anses tänkbart, uppstår det besynnerliga förhållande, att delta betänkande till hufvudsakligaste delen förfaller, yjn tirip a t ion er äro i alla händelser förenade med äfventyr. Vid den år 18377 förrättade Stats-revisionen bar jag deltagit i det tysta beslutet, alt fråga om granskningsrält öfver gamla passevalancecassan icke skulle ålerväckas.
Visserligen förmodar jag, att detta icke så lätt inträffar, men jag tror det ej vara skäl att antaga en grundlagsförändring, som är behäftad med en dylik brist, hvarföre jag anhåller om denna §:s ogillande. Gr. Lagerbjelke: Det sätt hvarpå utländningar hos oss erhålla naturalisation, är i flera hänseenden bristfälligt. Några allmänna föreskrifter i ämnet finnas icke bestämda, hvaraf mer än en gång följt, att utländningar blifvit naturaliserade utan att de afsagt sig sitt förra underdånighels-förhållande inom andra Stater, med flera andra olägenheter, hvilka R. St:r i underd. skrifvelse!- lill K. M. öfverklagat; men detta är likväl icke enda eller största bristen. 28 § Reg.F:n börjar sålunda: ”Konungen eger i Stats-Rädet utnämna och befordra inf odde Svenske män”. Om nu Konungen än har en ganska stor makt, att naturalisera hvilken utländsk man som helst, finnes således ingen möjlighet för denne att någonsin blifva Svensk medborgare i ordets fullständiga bemärkelse. Jag föreställer mig t. ex., att om en utländning enl. 28 § Reg.F:n utnämnes till militär eller, i enlighet med det af Ståndet nyligen antagna tillägget till §:n, lill lärare vid något af universiteterne, och denne vid inflyttningen har en son, som är några dagar gammal, kan denne son aldrig blifva infödd Svensk man och således icke utnämnas till andra befattningar än dem utländningar nu få bekläda. Det är således af högsta vigt, att en naluralisations-lag finnes, som bestämmer de grunder, som böra följas vid naturalisation af utländningar samt de vilkor, hvarunder de kunna erhålla fulla medborgerliga rättigheter. Återstår 1111 att tillse, huru en sådan lag bör vara stiftad. Att det icke bör bero af Konungen ensam att stifta densamma, då den medför så vigtiga följder, är naturligt, utan R.
Vid 25 års ålder kan qvinnan blifva myndig öfver sitt gods, men Utsk:t anser henne icke ens då vuxen att sköta sig sjelf och sitt hjertås angelägenheter. Utsk:t anför vidare om enka »att hon är sin egen giftoman på den grund att hon bildat sig egen familj och sjelf är familjemoder. Det yttrades redan vid förra Riksdagen, då myndighetsfrågan var å bane och måste äfven här blifva ett argument, att om en qvinna gifter sig och hennes man dör några månader derefter, så är hon sin egen giftoman. Frågan blir då, om hennes förnuft skall anses efter dessa få månader så utveckladt att det då finnes mera förhoppning om att hon skall inträda i ett klokt äktenskap. Jag kan icke tro det, ty naturligt är, att, då det är fråga om lagstiftning, måste man framför allt se på —»menniskan», icke på några möjligheter eller förmodade qvalifikationer. Jag utbeder mig hos H. Exc. Hr Gr:n o. Landtm, om propos. på min först uttalade tanke i frågan, eller att qvinnan medgifves den rätt, som hon efter naturen skall förr eller sednare erhålla, och som jag önskat måtte henne beviljas nu, nemi. att qvinnan vid 15 års ålder måtte vara befriad från andras giftomannarätt. Hr v. dvanten, Emil: Det resultat, hvartill Utskrt kom mit i denna fråga, kan jag för min del icke gilla. Utsk:t yttrar i sitt Betänk., öfver hufvud taget, ganska sannt-, beträffande giftomannarätten. Den fråga, som sålunda påkallat upraärksamhet, är ett bland de vigtigaste föremål för lagstiftarens pröfning. Den rörer m Den 25 Januari f. m. nemi. familjens rätt — familjens, det forsta vilkoret för hela sani» hällets bestånd, jordmånen, hvarur samhällets finaste rötter hemta sin näring. Hvarje rubbning i denna rätt kan hafva betydelsefulla följder —- och kan innebära frön till omgestaltning af alla samfundsförhållanden. Här, om någonsin, är traditionen en makt, här, ora någonsin, är folkens från fadren ärfda föreställningssätt den högsta lagstiftaren.
Vördsamt anhåller jag hos H. R. o. Ad. om tillgift, för det jag måhända varit alltför vidlyftig i min framställning; men jag har haft att behandla ett amne af icke obetydlig *) Del ta mynt måste tilt en början preglas, emedan det svarar emot 12 sk. r:gs, men framdeles utbytes detsamma emot ett myntstycke, svarande mot 4 krona eller a kransstycke, för att befordra vexling med tieloch half-kronor, så att man kan, ulan behof af kopparskiljeroyntet, utbetala 1, a , 3, 4» 5, 6, 7, 8, o och 10 kransar, det vilt säga 10, ao, 3o, /jo, 5o, 60, 70, 80, po, 100 slantar, hvilket är en betydande fördel, och utgör en af tio-delningens väscndtliga fördelar, hvarföre ock rättast vore att genast utbyta fjerdcdels kronan (a5 slantar) mot femtedels kronan (ao slantar), hvarigenom systemet blefye rent och fullständigt. Den 37 Maj e. ra. vigt, och har derföre trott mig kunna påräkna ett billigt öfverseende af en församling, som älskar att följa fäderneslandets verkliga angelägenheter med uppmärksamhet, och icke skyr de bemödanden, som deras ändamålsenliga behandling klafver. Hr von Qvanten, Carl: Det finnes väl ingen bildad, som ej föredrager decimalräkningen framför hvilket annat räknesätt som helst; och hvad som förundrar mig, är, att de som antaga och erkänna fördelen af tioräknings-systemot, likväl genast afvika från grunderna för detta sysleme på sfi sätt, att de antaga T7s50:delar fint silfver såsom enhet och dela den i 100 delar. Kopparen, utgörande T^^:delar, bör icke räknas lill enheten. Jag anser derföre lämpligare vara, att till enhet antaga ett skalptd fint silfver och dela det i 100 delar.
Morgonen var kall, och endast den långa ridten hade skänkt hennes kinder deras varma färg. »Svarta prinsen» nickade sjelfbelåtet med sitt vackra hufvud och lät emellanåt höra en frustning, i det han böjde på halsen och spärrade ut sina näsborrar, så att en immig andedrägt hvirflade fram derur. Selma var tjugutre år, men såg nästan äldre ut. Hållningen hade blifvit fastare, blicken lugn, och det låg någonting medvetet i sjelfva hennes sätt att sitta till häst. Då hon red ut på den öppna trädgårdsgång, som bildade uppkörseln till boningshuset, kom gruppen med ens i full belysning; rodnaden på hennes kinder glödde och hästens hud glänste mot solen. Strandmalet rasslade under hofvarne och hon kastade en blick upp åt fönstren för att se om någon gaf akt på att hon kom. I ett af dem syntes ett blondt qvinnohufvud och en hvit peignoir. Selma log gladt dit upp och helsade med ridspöt. Stallknekten, som red efter, närmade sig för att taga emot tyglarne. Hon hoppade af utan hjelp, såg pröfvande på hästen om han blifvit mycket svett och strök honom smekande på halsen under den långa manen. Han vände sig om för att nosa på hennes klädning och gned derpå sitt hufvud mot hennes skuldra, så att der stannade stora hvita skumflingor. »Ack du sjelfsvåldiga krabat!» sade hon skrattande och torkade af klädningen med sin näsduk. Derpå kastade hon tygeln åt det monstrum af fulhet, som tjenstgjorde som stallknekt, och gick in i huset, medan »Svarta prinsen» stod qvar och såg efter henne med stora melankoliska ögon. Han tyckte väl att hon dröjde för länge derinne, ty han lyfte sin ena hof till en skrapning, som endast skedde i luften. Prins var en grannlaga natur. »Nej har man sett! Är du verkligen otålig, du hjertans toker?» ropade hon ned till honom, der hon kom på trappan med en stor skifva grofbröd i handen. Prins sänkte nosen och lät höra ett huttrande ljud, som skulle antyda en den kärvänligaste lilla gnäggning.
Alt för delta ändamål laga besigtning å godset, så fort ske kan, bör anställas af Kronofogden i 01 ten, eller annan behörig kronobetjent, biträdd af t vänne sakkunnige oell ojäfvige män, och i närvaro af vederbörande Tullförvaltare, som eger att, under tjenslemanna-ansvarighet för bevakande af Kronans rätt, besiglnings-utgärden kroutrollera, och om fog till anmärkning Expedilions-Ulskotlcls Förslag till und. Skrifvelse, N.-o 377. 925 icke förekommer, å besigtnings-instrumentet, som ej edsvurne förrättningsmäu äro pligtige att, der så äskås, med ed fästa, anteckna sitt godkännande, 3: j Att minst en månads tid må bestämmas för auctionens hållande, efter derom af Kongl. Maj:ls Befallningshafvande i Länet utfärdad kungörelse; dock om någon vara belinnes så skadad, att, utan äfventyr al dess förderfvande, något längre uppskof med försäljningen icke kan ega rum, må denna, så snart kungörelse derom i strandnings-ortens och närmaste stads kyrkor Blifvit uppläst, verkställas; börande i besigtnings-instrumentet, vid slik händelse, meddelas intyg, såväl om behofvet af en skyndsammare försäljning, som om verkställbarheten af godsets försändande, i försäljuings-ändamål, till stad. 4:o Alt alla de varor, sorn genom väta icke äro underkastade förskämning, eller som eljest vid besigtningen finnas oskadade, skola såsom fullgoda varor enligt Tulltaxan förtullas, hvaremot med tullberäkningen för de öfriga må förhållas, såsom i l;a mom. af denna §. stadgas. 5:o
Uppå derefter af Herr Grefven och LandtMarslcalken gjord proposition, fann RidderskaRidd. <?, j£d, Prot, a Band. 22, 338 Den 7 Martti. pet och Adeln för godt, att så vål Herr von Wahrendorffs ofvannämnda Memorial, som Herr von Hartmansdorff i anledning deraf nu afgifne yttrande, till Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottet remittera. Föredrogs å nyo Friherre Boijes, Ludvig, den 3 dennes förmiddagen på bordet lagde Memorial, angående åtskillige ändringar uti RiddarhusOrdningen. Herr Mannerhjerta, Ulric Ernanuel: I det jag till alla delar instämmer uti Friherre Boijes motion, vågar jag fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet dervid, att frågan rörande Bånkmåns afsk a Ilande redan vid i8i5 års Riksdag till pröfning förehades, och att deras uppliåfvande då biet af Ridderskapet och Adeln beslutit. Detta beslut kunde likväl icke då verkställas, emedan det reglementariska deraf ej var tillfyllest utveckladt, hvarföre återremiss till Utskottet skedde, som skulle i den förändrade redactionen af RiddarhusOrdningen uppgöra formen, i enlighet med den af Herr Munck af Rosenskjöld föreslagne och då antagne princip; målet förekom sedan icke förr, ån mot slutet af Riksdagen 1818, då man stannade i beslut, att förklara detsamma hvilanda intill nästkommande Riksdag. Då således sjelfva principen redan år fastställd, och endast i de reglementariska formerne någon åtgärd år att vidtaga, lärer blott en anmodan till RiddarhusUtskottet Den 7 Martil, 339 behöfvas, att inkomma med den nya redactionen, samt Friherre Boijes motion, i hvad sorn rörer denna del, icke tarfva någon ny handläggning. Friherre Boije, Ludvig: Utan att motsä ga den sista värde talaren, skall jag blott erinra, att om förhållandet år sådant, så blir det otvifvelaktig! af Utskottet uppgifvit.
För öfrigt är ju här hufvudsakligen fråga om att bringa enkla brefvigten i öfverensstämmelse med decimalsystemet, och det är väl då lämpligast att sätta den till det tal, som står närmast hvad som litt gäller eller till fyra ort, sorn med icke fullt !/,„ ort öfverskjuter nuv:de vigten, och ej låta allmänheten här betala systemets fördelar i allmänhet med en nedsättning, som upgår till 9/jo ort. Postverkets behof af inkomster, för att kunna införa tidsenliga förbättringar, kan ej bestridas, men icke synes mig verkets ställning så förtviflad, att det behöfver gripa efter ett sådant halmstrå, som den föreslagna nedsättningen i enkla brefvigten. Af 1858 och 1859 års Revisorers berättelser finner jag nemi. att Verkets samlade behållning vid 1857 års slut upgick till 613,094 Rdr 33 sk. 4 rst bko, deraf dock circa ,200,000 Rdr torde utgjort assuransmedel, och att behållningen sedan 185 5 års bokslut ej obetydligt förökats, oaktadt betydliga utgifter lör inköp af ett postångfartyg och ett posthus i Helsingborg. lJtsk:ts Betänk, innehåller väl att utgifterna under åren 1858 och 1859 öfverstigit inkomsterne med circa 328,000 Rdr Rint, men detta förhållande är ofelbart en följd af stora utomordentliga utgifter, sorn ej reguliert återkomma. Af dessa skäl får jag således vördsamt anhålla om återremiss å den nu föredragna punkten. Gr. Lagerbjelke, Gustaf: Först i afs:de å frågan om brefvigtens bestämmande finner man af de gjorda prof-vägningarne, att för enkelt porto kan enl. Utsk:ts förslag afsändas ett bret om 4 postpappersark med kuvert, såvida man tager särdeles fint papper, eller om 1’/2 ark, såvida postpapperet är något tjockare. Likaledes kan rnau sända under samma enkla porto ett helt ark hamp-papper med kuvert och sigill.
Det har nemi. af en af de militära administrationscheferna blifvit yttradt, att Wanäs fästning endast vore grundad på erhållandet af förrådshus, då deremot en annan påstått, att man med nämnde fästning afsctt äfven inneslutandet af betydliga stridskrafter. Således hafva häröfver tvenne stridiga åsigter yttrats. Jag har äfven besett fästningen, och jag liar trott mig finna planen vara att der kunna innesluta en arme'. Jag tillstår, att nied den skyldighet, jag ägt, då jag tillhört det militära yrket, att instruera mig deruti, jag bestämdt fattat den öfvertygelse, alt centralförsvaret är alldeles otjenligt; hvarföre äfven hos mig stadgats den öfvertygelse, att Wanäs icke uppkommit på rent militäriska grunder, utan är ett appendix till Götha canal. Jag vidhåller denna opinion, till stöd hvarför jag kan åberopa ganska kända militära auctoriteter. Olyckligt skulle det vara för landet, om vi skulle grunda våra stridskrafter på en sådan retraite och bringa vår arme' inom Wanäs murar. Det har af en sakkunnig man blifvit yttradt, att om en fiende skulle i detta ögonblick förklara oss krig, skulle det saknas kanoner att försvara Stockholms avenuer. Endast detta medgifvande vittnar om brist på system i ordnandet af Sveriges försvar; ty om stora summor äro använda till uppbyggande af en fästning i hjertat af Riket, under det att medel saknas till anskaffande af nödiga kanoner för försvarandet af hufvudstaden, så tilltror jag mig det omdömet, alt deruti ligger ingen plan för försvarsverket. Man har sagt, att Stockholms befästande, som vore nödvändigt och som äfven jag medgifver vara i militäriskt hänseende af nödvändigheten påkalladt, skulle erfordra större summor, än de, som blifvit begärda. Det har äfven jag trott mig finna. Men äfven här visar sig en planlöshet. Behöfver Stockholm befästas, bör sådant ske skyndsamt, emedan det är ett behof icke blott för framtiden, utan äfven för den närvarande; och under sådana förhållanden måste ärligt uppgifvas, hvad som err fordras för att skyndsamt åstadkomma ett sådant försvar.