Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna ryktbara sak är så många gånger behandlad både inom Utskott och Stånd, att den utan tvifvel kan anses vara väl bekant. Den omförmäles också med all möjlig utförlighet uti trenne utlåtanden från Banko-Utskottet, nemligen JM 51 vid 1850—51 årens riksdag, JM 24 vid 1853—54 årens riksdag samt uti det här afgifna. Nu har saken dock för tredje gången blifvit bragt å bane. Vederbörande äro oförtrutne. En Kongl. Maj:ts dom är oåterkallelig, och, sedan den fallit, får ingen komma fram 2 å 3 gånger och begära ny pröfning af samma mål. Men annorlunda är förhållan det med andra statsmakten. Hvad som icke lyckas den ena riksdagen kan få framgång den andra, ty både personer och opinioner äro ombytliga. Vid tvänne föregående har man varit nöjd med en välvillig gåfva af 10,000 R:dr Banko såsom ersättning för liden förlust. Den bar dock blifvit afslagen. Men anspråken växa. Lyckan står dem djerfvom bi, och ju starkare bågen spännes, desto säkrare träffas målet. Derföre begäres numera icke en gåfva, utan såsom rättighet fordras en ersättning af dubbelt så stort bilopp eller 20,002 R:dr Banko och dertill ännu ytterligare 10 å 12 års ränta. Och nu vinna vederbörande vida större benägenhet för sina större anspråk, än förut för de mindre. Det Högloflige Banko-Utskottet sätter sig ned och granskar handlingarne. Såsom af en aldrahögsta domstol pröfvas både Hofrättens och Högsta Domstolens sammanstämmande utslag. Motiveringen för dessa domslut, genom hvilka anspråken ogillas och Banken frikännes från ersättnings-skyiriighet, skärskådas. Och denna skarpsinniga undersökning förer till det oförmodade resultat, att eganderättens helgd blifvit på ett betänkligt sätt kränkt, hvadan Rikets Ständers värdighet krä/ver den tillstyrkta uppoffringen, m. m. Att eganderätten måste hållas i helgd kan icke bestridas.
Deputerade hafva meddelat, att, af det antal, utgörande 84, hvartill kofferdikaptenerne år 1860 uppgingo, 53 förde fartyg från Stockholm, 12 från andra svenska städer och 19 voro utan sysselsättning; att deremot icke mindre än 40 Borgare i andra städer voro såsom befälhafvare å Stockholms fartyg anställde, ett förhållade, som visade att sjökaptens-yrket för Stockholms Borgerskap vore i nedgående, hvartill orsaken borde sökas: 1. i - de betydliga kommunala afgifter, som drabba härstädes burskapsägande kofferdikaptener, hvilka, med eller utan sysselsättning, nästan lika högt beskattades, hvarför ock många söka burskap, der billigare afgifter förefinnas; 2. deruti att, nu för tiden, större antal främmande nationers skepp, än förut, hitkomma med laster och åter med sådane afgå; 3. i besörjandet af kustfarten samt seglationen på Östersjön och Nordsjön af den i allt större skala tilltagande ångfartygsflottan; 4. i en mängd af andra städers fartyg, som här på platsen trafikera; och 5. uti den i allmänhet högst beroende ställning, fartygsbefälhafvare intaga, utan afseende på de faror och missöden, för hvilka de äro blottställde under utöfning af deras mödosamma och ansvarsfulla kall; ty om ock kofferdikaptens-yrkets anseende till någon del ännu bibehölle sig, såsom följd hufvudsakligen af de borgerliga institutionernas vidmakthållande, vore dock ostridigt, att många af dess idkare, betraktade såsom individer, befunnos föga bättre lottade, än i allmänhet tjenstehjon, hvilka åtminstone tillgodonjuta fardag; och borde detta senare förhållande, enligt Deputerades åsigt, tillskrifvas den mängd sjökaptener, som från Navigationsskolorne årligen utgå; hvaremot Borgerskapets Äldste, för deras del, ansett den genom Navigationsskolorne framkallade bildning ofelbart böra för landets handel och sjöfart, dess anseende och båtnad, åstadkomma omisskänneliga fördelar.
Enkelheten och lättfattlighelen af denna grundsats, gör bevisningen om dess vigtighet öfverflödig, men tillämpningen deraf lemuar emedlertid det vigtiga resultatet af en oinskränkt arbetsoch näringsfrihet, och jag erkänner öppet, att jag icke kan inse någon annan utväg, alt en gång vinna reda och ordning inom näringarne, än beviljande af en sådan frihet. Att anse en sådan frihet skadlig för Staten, vore att betrakta frågan från en alltför inskränkt synpunkt; ty med Statens fördel måste det vara Öfverensstämmande, att alla dess medlemmar frambringa eller tillverka så mycket deras förmåga medgifver. Deraf skulle tvärtom följa, att samhället icke skulle lida brist på sådana förnödenhetsvaror, som kunna tillverkas inom Riket, och att varupriset skulle komma att bestämmas efter varans rätta värde, i mon af den tid, flit och konstskicklighet, som dess tillverkning fordrade. Att städernas, åtminstone de mindres, undergång skulle genom näringstvångets upphörande förorsakas, är ett påstående, som ofta blifvit framställdt, men om hvars rigtighet jag icke kan öfvertyga mig. Tvärtom synes det tilltagande, eller föregifna, armodet hos åtskillige handtverkare i de mindre städerne böra till en stor del tillskrifvas detta tvång. Men monopolisten vill ej inse, att den vinst, han tror sig draga af andras utestängande från sitt näringsfång, försvinner ur hans händer genom ökade utlagor lill Staten, hvars behof ej tåla afdrag, men af färre skattdragande måste fyllas. Han vill ej erkänna, att den allmänt stigande dyrheten nödvändigt måste minska hans egen arbetsförtjenst och inskränka varuconsumtionen. Han vågar icke inrymma någon plats åt en medtäflare i yrket, som möjligen kunde tvinga honom att vika från de urgamla bruken och rigta sin uppmärksamhet på nyare uppfinningar och förbättrade methoder i lrandtverket, och vill icke besinna, att, då täflan upphör, all näringsproduct slutligen skall aftaga i värde och duglighet, ty det är endast under oinskränkt täflan, det kan lyckas att uppdrifva arbetsskickligheten till den högsta möjliga fullkomlighetsgrad.
Det förra har mottagit gåfvor af böcker och omfattar nu 150 band. Läsesamp~am för unga flickor ur arbetsklassen hafva varit anordnade en g5ng hvarje vecka, på fyra olika stiillen, med inalles onikring 50 deltagarinnor. Genom nrbetsbydns försorg hafva, af 2 I 2 arbetsgifvande I i 8 erhållit tjenarinnor, 2 0 fått anvisning p % sömmerskor, samt de öfriga erhållit tillfalligt biträde för olika göromål. De öfriga hafva sökt anstallriing som hushållerskor, kontorseller butiksbiträden, larariiinor etc. A serveri~zgsstäGlet ~Po ' reninge7zs har an tale t mi ddagsspisande unga .qvinnor varit vexlande; störst har det varit vintertiden, då det uppgått till 30 pr dag. Skollofskolonier anordnades under sommaren för 163 fattiga skolbarn. Medel härtill erhöllos dels genom gåfvor från enskilda personer, dels genom ett anslag af stadsfullmäktige om 2, 0 0 0 kr. Bespisningsstädlen under vintermånaderna för fattiga skolbara öppnades sistlidne Januari m %nad, 13 till antalet, i olika stadsdelar. Har hafva under årets fyra första månader åt 1,002 skolbarn utdelats til !- sammaix 48,133 måltider, s i, att hvarje barn under sagde tid erhållit 3 niåltider i veckan. En sjkIfhjeelpskassn har varit i verksamhet sedan September d. å., i hvilkeii hvarje valfrejdad qvinna, som ej ar under 18 och ej öfver 50 år samt tillhör Göteborgs samhälle, kan blifva medlem. Föreningen raknade vid arbetsarets slut 88 medlemmar. Styrelseledamöter för det kommande arbetsgret äro: fru M. Alm.qvist, samt fröknarna M. Hedlund, L. Silfversparre, A. Larsson, J. Schiitz, A. Akermark och M. Fernlund.
Prot.-Utdrag den 9 April 1851. 221 S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Stats-Utskottets Utlåtanden: N:o 93, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition, angående upplåtelse åt staden Jönköping af plats till skolhus å den Jönköpings f. d. fästning tillhörande mark; N:o 94, i anledning af väckt motion om anslag af Statsmedel till uppförande af en fast bro öfver Dalelfven vid Näs färjeställe; N:o 95, i anledning af väckt motion om anslag af allmänna medel till förbättring af Häradsskrifvares löneviikor; och N:o 97, i anledning af väckt motion om lönefyllnad åt Häradsskrifvare!) i Wadsbo fögderi af Skaraborgs län. S. D. Föredrogs ånyo och remitterades till Stats-Utskottet Herr Wcerns afgifna och bordlagda motion derom, att nästa riksdags början måtte utsättas så tidigt under år 1853, att det blir för Rikets Ständer möjligt att under detta år uppgöra hela, så väl den ordinarie som extra ordinarie statsregleringen. S. D. Ånyo föredrogs Herr Lagergrens, med anledning af 56 § Riksdags-Ordningen, väckta motion, om tullbestämmelser å rafflnad-socker samt socker-sirap, jemte särskilda, i sammanhang dermed stående, föreskrifter. Motionen, jemte diskussionen i ämnet, remitterades till Bevillnings-Utskottel. Från ILederv. Bondeståndet. S. D. Vid förnyad föredragning af Lag-Utskottets Betänkande, N:o 13, angående dels förändring i ordningen för val till Härads-Nämnd, dels ock minskning i det antal Nämndemän, som fordras för fullsuten rätt, blef samma Betänkande, jemte hvad dervid blifvit mundtligen och skriftligen anfördt, till Lag-Utskottet återremitteradt. Den 9 April. Frän Högloft, llidderskapet och Adeln. S. D. Föredrogos och biföllos Stats-Utskottcts nedannämnda, den 2 dennes, på bordet lagda Utlåtanden: N:o 93, i anledning af Kongl.
Ständer kunnat förbehålla sig öppen och ovilkorlig rättighet att framdeles förändra eller förkasta de författningar , som tillkommit utan Rikets Ständers hörande och bifall, men de likväl icke gjort ett sådant förbehåll , utan fastmer i 87 §• af Regeringsformen, der de utstakade ordningen för stiftande, förändring eller upphäfvande af allmän Civil-, Criminaloch Kyrkolag, uttryckligen förklarade, att Konungen ej inå, utan Rikets Ständers samtycke, och icke Ständerne, utan Konungens samtycke, någon ny lag gåra, eller gammal afskaffa, Ständerne nu mera, sedan 1809 års statshvälfning är slutad och lagbunden samhällsordning åter stadgad, icke eller hafva magt att annorledes, än på det sätt Regegeringsformens nyssberörde §. föreskrifver, tillvägabringa ändring eller upphäfvande af meiberöide Författningar. Härmed vill dock 30 LagUtskottets Bethilantle N:o 34. Utskottét ingalunda hafva uttryckt den mea ning, som skulle alla dessa Författningar ännu vara gällande, fastän de icke blifvit formligen upphäfne; ty de ibland dem, som uppenbarligen äro stridande antingen mot nu gällande grundlagar, eller mot allmän lag i som i grundlagsenlig ordning sedermera blifvit stiftad, äro utan tvifvel olämplige , och. följaktligen kraftlöse, icke för sättets skull, pä. hvilket de tillkommit, utan i stöd af deni sunda förnuftet grundade, allmängiltiga och af Utskottet förut åberopade, regel, att, enär tvänne mot hvarandra stridande lagar omöjligen kun-] na på en gång bestå , allmän lag skall vika för grundlag och en äldre lag för en nyare.—- Så mycket om den första satsen. Hvad den andra satsen angår, så har Utskottet ej förmått upptäcka något skäl,' hvarföre oftänämnda Författningar böra betraktas och behandlas såsom lagforklaringar, ehvad de äro lagförklaringar eller ej. Icke kan deras lagvidriga ursprung gifva dem denna egenskap, För öfrigt gäller om denna sats, han må vara rigtig eller origtig, allt hvad om den förra blifvit yttradt.
Under revisions-året har nu, efter hvad riks-liufvudboken utvisar, utaf ofvannämnde till rikets försvar afsedda kreditiv ytterligare ett belopp af 500,000 R:dr blifvit lyftadt och till bemälde Kommissariat anordnadt äfvensom återstoden, 100,000 R:dr, af kreditivet för neutralitetens upprätthållande. Dock äro af förstnämnde kreditiv-medel 230 R:dr 29 sk. under revisions-året och af de sednare 26,620 R:dr 40 sk. 8 rst., allt banko, under loppet af innevarande år till Riksgälds-kontoret återlevererade. § 14. Såsom uti sednaste revisions-berättelse omförmäles, äro åtskilliga, dels genom enskilda donationer tillkomna, dels af statsmedel bestående kassor och fonder, till följd af särskilda derom meddelade föreskrifter, ställda under Kongl. Stats-kontorets förvaltning, för att genom utlåning göras fruktbärande; och utvisa räkenskaperna öfver dessa kassor och fonder följande förhållande: Norénska Testaments-fonden. Debet. Balans från år 1855: Inkomst: Utgift: Kadett-underhåll , ^94: Balans till år 1857: Filceiiska Testamentsfonden. Debet. Balans från år 1855: Utlånta medel 20,000: Inkomst: ltänte-medel 1,020: Summa 21,020: Credit. Balans från år 1855: Till folkundervisningens befrämjande 900: Balans till år 1857: Summa 21,020: — •—■ Fonden för blcsserade Officerare och Fnder-officerare. Debet. Balans från år 1855: Inkomst: å.rs-alislaget ••• 5,000: Ränte-medel 075: 5,675: —- — " Utgift: Pensioner oell gratifikationer 5,695: 24. Balans till år 1857: Skogsplaiitcrings-kassan. Debet. Balans från år 1855: Tillgångar ■. Inkomst:
Men då det ansvar oell de böter, som i ofvanåberopade lagrum bestämmas och af klaganden (Boktryckaren Landin'1 blifvit påyrkade, endast gällde det obilliga kungörandet af saker, hvilkas meddelande och offentliggörande är förbudet, och Rektor Forssells beinälte vägran icke helt och hållet saknat skäl, med hänseende till Rektors åberopade fadersförhållande till lärjungarna vid Elementarläroverket, och hvaraf Forssells åsigt om sin befogenhet att i fråga komna protokoll utlemna eller dess lifgifvande vägra lätteligen kunnat förvillas; så ansåge Domkapitlet den af honom sålunda begångna förseelse, ehuru visserligen derigenom ökad, att han emot Kongl. Skolordningens 4 Sekt. 4 kap. 4 § i ett tvifvelaktigt läll icke understäilt sin åtgärd Ephori pröfning, likväl såsom icke uppsåtlig, utan härledande sig från origtig uppfattning af gällande lagbud, icke kunna medföra annan ansvarspåföljd, än den första i 1780 års Kongl. Cirkulärbref § 1 påbudna, nemligen att Domkapitlet, med ogillande af hans åtgärd, meddelar honom varning att för framtiden sorgfälligare ställa sig lag och författningar till efterrättelse, hvilken varning, så snart beslutet vunnit laga kraft, komme att honom Rektor Forssell meddelas. Besvär öfver detta utslag hafva hos Kongl. Svea Hofrätt blifvit af Lektorn Forssell anförda och ankomma på pröfning. Sista årets berättelse visar, hurusom, i följd af åtal, hvarom jag förordnat, i anledning af fördröjd anstalt om verkställighet af Kongl. Svea Hofrätts återförvisningsutslag rörande en häktad person, samma Hofrätt genom utslag den 16 Dec. 1851 dömt Landssekreteraren i Gottlands län m. m. Herr Doktor Lars Hambraeus att för hvad honom i fråga om den anmärkte försummelsen till last lage, böta tjugu riksd. banco samt ersätta den häktades underhåll och lidande under 30 dagar, som lian i följd af Kgens Bfhdes lelaktiga förfarande lått längre än vederbordt den ytterligare ransakningen i häktet afvakta.
Och äfven om fadern faller ifrån, inträder därmed icke modern som oinskränkt förmyndare för sina barn, utan begränsas hennes rätt, åtminstone enligt vår svenska lag, af ett familjeråd vid hennes sida. Inom skilsmessolagstiftningen må nu villigt medgifvas, att någon egentlig orätt icke gjorts kvinnarj, så till vida att de gällande bestämmelserna här måste anses lika betungande och oförmånliga för ömse parter. Ett viktigt försteg har dock mannen äfven här, inom de olyckliga förbund, där icke två hjärtan längre kunna enas: han har barnens öde i sin hand. Hvarthän han med denna makt kan föra det med deras moder, kan lätt hvarje kvinna tänka sig. Hvad allt nu här har sagts, de mörka skildringar, som framlagts, gälla äktenskapslagen, icke äktenskapen. Att den hjärtats humanitet, som den sanna kärleken närer, inom de enskilda äkta förbunden förmildrar bokstafvens tyranni och bär öfver formens stötestenar, må med glädje erkännas. D e svåraste missförhållanden dock både kunna uppstå och göra det, så länge ej den mänskliga ordningens anda här förändras. Att jordmånen för ett tidsenligt reformerande af äktenskapslagordningen måtte vara gynsam, därom hysa vi godt hopp. Och reformen härvidlag heter i få ord • — ett helt nytt system. J. N-g. Ydr Bettu. Skiss för Idun af Elin A m e e n. (Forts. o. slut fr. föreg. n:r.) » Men hur skall det gå, om Betty en dag gifter sig och lemnar er? » frågar jag. De gamla se på hvarandra och le åt min obefogade oro för den saken. » Det är långt dit, hon är bara barnet ännu, » svarar gumman, — » nyss sjutton år och inte en tanke dit åt. » » För resten, » faller gubben io, — » så när den tiden blir, finns det rum för båd ' Betty och hennes man här i huset. Och inte ska ' det gå som med hennes mor — ingen kringstrykande utländing ska ' springa i väg med vår Betty, utan vill hon ha ' en man, ska ' hon ta ' den, som jag ser ut åt henne, så sannt jag heter Peter Olson. » Han skickar en energisk stråle af tobaksspott långt ut ät rummet.
Balans till år 1860: Kontant Utlånta behållning. medel. Fordringar. Summa. Tillgångar: Konsistorium: Ahllöfska stipendiefonden Nsesseniska dito Herdmanska dito Frangeliska dito Gagnero - Stamberg ska dito Sernsköldska dito Troilska dito Brunmarkska dito Hallenstjernska dito Maureliska dito Stranghska dito Westmanska dito Hellsteniska dito Fahlcrantzska dito Besparade domprostelönemedel till fattiga prestenkor Bentzelstjernska medlen till dito Kollektmedel för fattige studerande .. .. Fordringar. Westerås elementarläroverk: Fahlu elementarläroverk: Transport: Fernströmska stipendie-fonden ... .. Lidmanska dito . Pihlska dito. Westlinska dito Flygarska dito Hallenstjernska dito Albrechtsonska dito Bokutdelningsmedlen Kontant behållning. 984: 39. Sala elementarläroverk: Revisorerne få vid denna räkenskap endast erinra, att vid Sala elementarläroverks redogörelse saknas låneräkning. Konsistorium i W exiö. Af denna räkenskap, som blifvit med anmärkningar granskad i Kongl. Kammar-rätten, inhemtas i afseende på inkomster och utgifter följande förhållande: Debet. Balans från år 1858: Tillgångar: Uppbörd: Balans till år 1860: Skuld: Wexiö elementarläroverk: Premieoch fattigkassan 11:63. Stipendieoch donationsfonden 31- Summa Gr edit. Balans från år 1858: Konsistorium Wexiö elementarläroverk Jönköpings dito Balans till år 1860: Kontant Uti&ata behållning. medel. Tillgångar: Konsistorium: Kontant Utlåntn, behållning. medel. Fordringar. Wexiö elementarläroverk : Stipendieoch donationsfonden — Jubel-stipendie-fonden 191:72. Trolleska dito 263:76. Ankarlooska dito 343: 49.
Jag tillägger, att genom en så enkel bestämmelse, som jag föreslagit, minskades nödvändigheten af att vara betänkt på bildandet af en i sträng conservativ mening inrättad andra kammare, en svårighet, som jag förutsett och hvaruti jag vunnit bekräftelse att icke hafva misstagit mig genom riktningen af den diseussion, som inom detta Stånd ägt rum. Jag tror således, alt hvad mitt förslag innehåller förtjena!- att af Const.Ulsk. tagas i betraktande, innan det förkastas såsom overkställbar!. Hr von Hartmansdorff: Nuvar. Riksd.Ordn. säger i 12 §:n: ’’R. o. Ad. infinner sig till riksdag och representeras enl. Ridd.Ordn, hvilken, lika som öfriga stånds-ordningar, hör vara i öfverensstämmelse med grundlagarna författad." R. o. Ad. torde deraf finna, att frågan om stånds eller detta Stånds represeutationsordning fullkomligen hörer lill sjelfva vallagen, och att således frågans upptagande nu, på sätt Hr F rih. Den 2 November e. m. 49 Frih. o. Landtm, anfört, är i sin ordning. Emot redactionen liar blifvit anfördt, att deri skulle finnas något, sorn rörde den äldre kammaren, och att derföre kunde den ii §:n icke antagas. Der finnes ingenting annat sagdl, än att "detta stånds på riksdagen närvar, ombud af begge kamrarne skola sammanträda.’’ Utan tvifvel lärer det väl komma alt finnas ombud för begge kamrarne af alla stånden, och i sådant fall är §:n icke på något sätt oriktig, [lär har blifvit satt i fråga, att hvarje stånd skulle behandla sin representations-ordning oberoende af de öfrigas. Detta har jag ansett hvarken vara rätt eller öfverensstämma med hvad som tillförene ägt rum. Hittills har R. o. Ad. för sin del utgjort ett stånd, sorn på eget runi afhandlat ärendena.
Hvad nu först beträffar hans anmärkning, att frågan blifvit för sent väckt, har motionären vid besvarandet deraf utförligen framlagt sin motsatta mening. För mig gör det i detta hänseende tillfyllest, att 56:te §:n R. O. icke bestämmer någon preskription för väckandet af nya frågor, då »under riksdagen inträffande händelser» dem föranleda. Vidkommande åter den anmärkning, att 16:de §:n Bevilln.- Förordningen, hvilken å innev:de riksdag blifvit genom förstärkt Bevilln.-Utsk. beslutad, lägger hinder i vägen för motionens upptagande, alldenstund en gång fastställda bevillningsafgifter icke kunna under samma riksdag af R. St:r förändras, skulle jag i denna del vara ense med Hr Frih:n, såvida här vore fråga om upphäfvande af stadgandet i berörde §; men såsom jag uppfattat motionens innehåll, åsyftar den endast att R. St:r skulle genom särskildt förklarande bemyndiga K. M. att, vid handelstraktaters ingående, från den bestämda afgiftens utgörande med - Den 27 Oktober. 151 gifva undantag för den eller de nationer, som härutinnan erbjuda reciprocitet, — alldeles såsom fallet i alla tider varit med tullbevillningen, från hvars speciella bestämmelser, — dessa må hafva tillkommit genom Riks-Ståndens sammanstämmande beslut eller genom omröstning i förstärkt Bevilln.-Utsk., — K. M. kan medelst konvention mer eller mindre frikalla den ena eller andra främmande nationen. Frih. Leijonhufvud, Garl: .lag medgifver, att det med afseende å handelstraktaten vore önskvärdt, om den föreslagna förändringen kunde åstadkommas; men anser mig, såsom ledamot af Konst.-Utsk:t, böra förklara, att jag, på de skäl, som af Frih. Armfelt blifvit anförda, anser motionen icke kunna komma under pröfning, och yrkar derföre att densamma måtte läggas till handlingarne. Hr von Koch: Det är med ledsnad jag finner, att den siste värde talaren instämt med Frih Armfelt, enär jag trott mig hafva vederlagt Frih. Armfelt.
Efter föreskrift intog han både det första och det andra; men utan påföljd. Nu tog han tvenne på en gång: – och detta försök kostade honom lifvet. Han dog den 5 Mars 1796. På begrafningsdagen, den 12 Mars, uppfördes hans ”Bergslags-Fröken” nittonde – och sista – gången. Med all sin flygtighet, var Kexél ändock – enligt alla sina bekantas enhälliga skildring – lika afgjordt i botten hederlig, som i umgänge angenäm. Beträffande originaliteten af sina snillefoster var han lika oförlikneligt obrydd. När Cederstedt ibland enskildt gaf tillkänna sina upptäckter af hans vittra lån eller stölder, och sade honom: ”Detta har du tagit der”, svarade han helt fryntligt: ”Ja, har du läst den boken? den är rar”! och dermed slöts talet om det ämnet. ”Af dem bland hans skrifter”, fortfar Cederstedt, ”i hvilka han tyvärr något lekt med Religionen, är ingen enda original; alla dessa äro sammanrafsade ur Laurents, med flera dylika arbeten, och nästan ord för ord öfversatta. Men denna lek härrörde mera af lättsinnighet, än af hjertats böjelse. I de tjugu år jag känt honom, har jag aldrig hört omtalas honom hafva någon ovän; ej heller har jag någonsin sett honom i något sällskap, hvarest han ej med allas fägnad blifvit emottagen. Hans glädtighet var medfödd och af omständigheterna oberoende. Den gjorde ock, att han i sällskap var mycket behagligare än sjelfve Bellman; hvilken ofta, innan han af drufvornas saft blef uppvärmd, satt ganska tyst och mulen. Kexél åter, alltid lika, alltid munter, alltid den förste så väl i de bacchanaliska lekarne som i sången, lät aldrig bedja sig. – Allt detta, tillsammanlagdt, gör honom saknad hos alla hans vänner och bekanta, och det så länge de lefva”. Vid samlandet af hans skrifter var Sondéns ”hufvudsyfte, att bibehålla allt, som är karakteristiskt för författaren”; hvarvid han således ock – så vidt möjligt – undvek att upptaga något stycke, som kunde ”anses såsom blott lån eller öfversättning”.