Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den upprättade planen erhöll Kongl. Majits Nådiga godkännande den 26 Mars 1861, och den 12 April samma år antog Styrelsen för Vägoch Vattenbyggnader det kontrakt, som utsedda Arbets-Direktioncn afgifvit om företagets verkställande och fulländande inom den 1 Oktober 1867. Vid förrättad inspektion å anläggningarne har blifvit utrönt, att desamma bedrifvils och fortgått med rättelse efter den Nådigt gillade planen. För bortsprängning af undervaltensklipporna Röda berget i Götha eif, nära Hanklon, kalkylerad lill en kostnad af 43,000 Ridr Rimt, anvisade Rikets Ständer ett anslag utan återbetalningsskyIdighet af 40,000 Ridr. Som Röda berget är beläget inom det distrikt utaf Götha eif, hvilket tillhör Kongl. Direklionen för Götheborgs Hamnoch Elfarbeten att tillse och underhålla, så har Kongl. Majit i Nåder beslutat, att nämnde Direktion skall draga försorg om verkställandet af undervattensbergsprängningen, hvilken blifvit påbörjad 1861 års sommar och sedermera fortgått oafbrutet. 1 följd af de anstalter, som å elfven måst göras för bergsprängningens bedrifvande, har en vida säkrare undersökning nu blifvit förrättad än som var möjlig förut, enär klippornas läge och omfång då måste bestämmas genom mätningar och piiktningar från smärre båtar, hvilka icke kunde fullt säkert manövreras å det strida vattendraget. 16 Härigenom är utrönt, att den bergqvantifcet, som bör undervatten sprängas och upptagas, blir betydligt större än hvad primitiva beräkningen angaf; och deraf följer äfven, att detta med många svårigheter förknippade arbete kommer att uppgå till vida drygare kostnad än den, som efter första mätningen blef beräknad. Kongl. Maj:t har också på grund häraf, sedan Götheborgs Hamnoch Elf-Direktion med underd. anmälan rörande förhållandet inkommit, behagat i Nåder meddela ett extra bidrag af 3,000 R:dr att utgå ifrån Handelsoch Sjöfartsfonden.
Föredrogs till remitterande Herr Boys, Johan Fredrik, den 4 dennes f. m. på bordet lagde. Motion, angående inrättande af en Ångbåts-communication emellan Stockholm och de Norrländska Städerne, jemte det af Grefve Sparre, Erik, samma dag i ämnet afgifne yttrande. Grefve Hamilton Johnj uppläste följande: Jag kan icke annat än på det högsta tillstyrka bifall å Herr Boys Motion, i synnerhet då jag i Budgeten sett högst få förslag, som gå ut på att genom förbättrade communicationer öka folkets resourcer. Det är således med särdeles tillfredsställelse, jag hört åtminstone ett, som har för afsigt att bereda någon ersättning för alla de uppoffringar man fordrar. Sådane bidrag, sorn det af Herr Boy föreslagne, långt ifrån att undergräfva allmänna välmågan, tvärtom bidraga betydligt att öka den. Jag glädjer mig dessutom åt en god början till den associationsoch företags-andan, jag skulle 222 Den 12 December o. m. önska se utvecklad inom vårt kära fädernesland; hvilken anda kanske Norra Amerika mest har att tacka för den rang det intager bland de civiliserade samhällsmagterna. Mine Herrar! huru hade det väl varit möjligt för Norra Amerika, att inom så få år hinna till sådant anseende, om ej Styrelsen, Lagarne och en allmän anda, om ej alla dessa häfstanger, säger jag, gynnat den productiva verksamheten; men också i sanning är det ej åt förflutna minnen detta folk högmodas, utan åt det framlida välstånd, mot hvilket det går med så kloka och raska steg. Lägg härtill att denna Stat under fredstider ej räknar mer än 6000 man reguliera trupper, och problemet är lätt upplöst. > Så väl Herr Boys Motion, som de, den 4 dennes f. m. och denne dag, i anledning deraf afgifne yttranden, blefvo, uppå af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken framstäld proposition, lill StatsUtskottet remitterade. Å nyo föredrogs Herr Cederschjölds, Pehr Gustaf, den 4 dennes f. m. på bordet lagde, Motion, om förhöjning af lönerne för JustitiaeStatsMinistern och JustitiaeRåden.
Sitter benhinnan (Pericranium) fast vid huvudskålen eller är den bortsliten. Är tinningspulsådern (Arteria temporalis) eller något annat blodkärl utanpå huvudskålen skadade och givit mycket blod. Är blodet arteriellt (rött) eller venöst (svart). Ansiktets färg, om det är vanställt, hopfallet, uppsvällt, finns ärr, sår, nyligen skedda skador. Är näsans ben och brosk intryckta. Är ögonen insjukna, utstående, svullna, röda, blodsprängda, med utvidgad eller hopdragen pupill. Har något dolt våld kunnat ske uppåt hjärnan under ögonlocken. Är munnen och tänderna hopknipna eller öppna, läpparna bleka eller röda, upprivna, anfrätta eller mycket uppsvällda. Finns lösa eller utslagna tänder. Finns främmande saker instoppade i munnen. Är tungan fastbiten mellan tänderna, sårig, svullen, blodig, anfrätt, uthängande, tillbakadragen, omvänd eller svald och på så sätt stoppar luften till strupen. 2: o Halsen Yttre skador, som spår av rand eller streck eller annat våld. Har det uppkommit före eller efter döden. Är ådrorna ovanligt uppsvällda. Har en stilett genomträngt ådrorna med eller utan blödning. Skadans storlek, djuphet och riktning om något genomträngt ådrorna, luftstrupen eller matstrupen. Finns någon främmande kropp i strupen. 3: o Bröstet Är bröstet behörigen bildat eller vanskapt, högt, vitt, trångt, snett bakåt eller framåt utstående till vänster eller höger (knölformigt) eller intryckt (concavt). Känns några blånade, krossningar eller sår under huden. Är yttre bröstpulsådern (arteriae thoracicae externae) skadad och givit blod. Syns något sår eller fin punktur under brösten eller i armhålorna. Är revbenen (costae), bröstbenet (sternum), nyckelbenen (claviculae) eller skulderbladen (scapulae) krossade eller brutna. Brösten hos kvinnor undersöks efter särskilda anledningar, om de har mjölk, är hårda, runda, slappa, hängande, med knölar samt färg omkrets och beskaffenhet hos vårtan. 4: o Underlivet Utseende och färg, röd, blå eller med fläckar.
Detta är visserligen sant, men vi hafva uti ett föreg:de plenum sett, huruledes ett under discussionen väckt förslag i detta afseende blifvit, ehuru i öfrigt nyttigt, förkastadt på den grund, att ingen motion i ämnet var afgifven, och jag hemställer således, huruvida man kan hoppas att genom det sammansatta Bevilln.Utsk:s mern. N:o 3 något pä det hela blifvit gjordt till förbättring af lagarne för tullbevakningen. För öfrigt må dessa lagar vara huru förträffliga som helst, så hafva likväl alla länders tullbevakningar visat, hvad en blick på Svenska cbartan måste bekräfta, att det är alldeles omöjligt att endast genom lagar om tullbevakning hämma lurendrejeri, då tull-lagstiftningen är sådan att de höga afgifterna göra att det lönar sig att idka lurendrejeri. Detta har visat sig icke allenast vid Sveriges för denna rörelse så högst lämpliga kust, utan äfven i alla andra länder. Man må utgå ifrån så prohibiliva åsigter som helst, så kan väl ingen påstå, att näringarna hafva någon vinst deraf, att, i st. f. att Staten tager tullinkomsten, densamma stannar hos lurendrejaren. Om jag icke bedrager mig, så ådagalades inför den comité'', som för några år sedan omarbetade tulltaxan, alt man i Tyskland kunde för 25 procent försäkra de flesta för införsel i Sverige förbudna varor, likasom man ännu i dag kan få köpa varor derstädes att levereras i Sverige oförtullade, oaktadt de äro< belagda antingen med förbud eller med hög tullafgift. Derpå förlorar Slaten årligen stora summor, utan att den inhemska producenten derpå något vinner. Det är dessa missförhållanden, jag ansett böra afhjelpas, och detta är orsaken hvarföre jag framställt det förslag, som Utsk. har förkastat, och hvilket icke gick ut på annat, än att tull-lagstiftningen måtte bringas i ett sådant system, att sedan tullbevakningen blifvit bragt lill den största fullkomlighet, hvartill man kunde komma, stadganderne ang:de införselsförbud måtte utbytas
Syårigheten, om icke omöjligheten, för denna person att, såsom sig bör, hålla en allvarlig tillsyn öfver ordningen vid de vidlyftigt spridda farleder och hamnar, samt fyrar, sjömärken, prickar och prickhållare, som, till följd af trafikens tiL1 vext, numera måste anskaffas, och derjemte undersöka de, tid efter annan, upptäckta grund m. m., hade vållat, att ifrågavarande anstalter, enligt ingångna berättelser, i flera afseenden lemnat rum. för anmärkningar, ehuru Direktionen öfver segelfarten å Wenern icke kunde tillvitas likgiltighet å dess sida, utan fastmer ådagalagt både nitälskan och ospard möda att, efter omständigheterna och med små penningetillgångar, underhålla och utvidga inrättningen för sjöfartens betryggande, hvilket ock visade sig af den stora tillökningen i så väl personal som sjömärken sedan Direktionens stiftelse. Sedan Direktionen för Götha kanal-bolag gifvit tillkänna behofvet af införandet af en krono-lots-inrältning å kanalen och de sjöar, hvarigenom denna sednare ledes, derom öfvertygelse!! under vissa vilkor jemväl syntes delas af Direktionen för segelfartens å Wenern beDämjande, hade, till följd af Kongl. Maj:ts nådiga skrifvelse den 25 Januari 1833, KommendörKapiteneu G. Warberg, som då innehade chefsskapet för södra lots-distriktet, fått sig anbefaldt att företaga en inspektions-resa längs hela kanal-Jinien från haf lill haf och öfver sjöarna i denna linea samt att ingifva förslag till en krono-lotsoch båk-inrättning derstädes. Denna inspektionsresa verkställdes år 1833 och berättelsen jemte förslaget inkom till Förvaltningen af Sjö-ärendena i Januari 1834, hvarefter lots-direktören, under den 28 April samma år, afgaf sitt utlåtande deröfver.
Under de flera, sedan våra Grundlagars stiftande, timade Riksmöten, hafva, efter hvad förhandlingarne dervid nogsamt bevittna, mångfaldiga, och säkerligen deribland alla vigliga ärenden af nyssnämnda beskaffenhet, rörande hvilka några anstalter funnits af nöden, varit föremål för Rikets Höglofl. Ständers egna åtgärder och beslut samt i följd deraf blifvit till Kongl. ■ Maj:ls bedömande öfverlernnade. Med skyldig uppmärksamhet härå och enär dessutom Rikets Höglofl. Ständer Sjelfve, otvifvelakligt närmare an enskild omtanka och erfarenhet förmå, lära pröfva och inse, hvad till befrämjande af Konungens och Rikets bästa och vältrefnad må lända, har jag trott mig lämpligen kunna inskränka mina förfoganden lill här ofvan omförmälda erinringar angående de med Lagskipningen gemenskap ägande frågorna om fångvården i allmänhet samt en förändrad Lagstiftning i afseende å försvarslösa personer och deras behandlande. I anledning af föreskriften i Instructionens 18 §., att ”de förklaringar öfver Lagen, som Högsta Domstolen, uppå inkommande förfrågningar af Domare och Embetsman, gifvit, skola af vederbörande i Högsta Domstolen föredragande opåmint Justitieombudsmannen tillställas, för alt af honom samlas och hos Rikets Ständer anmälas,” har jag, uppå derom hos Konungens JustitieKansler gjord förfrågan, emottagit vederbörande föredragandes till Herr JustilieKansleren ställda skrifvelser, hvaraf inhämtas, att någon förklaring i berörde afseende icke blifvit af Högste Domstolen, sedan början af sistförlidna Riksdag, meddelad; hvilket till Rikets Höglofl. Ständer härmed vördsamligen inberättas.
Iså äro vida mera värde. Detta är förhållanden, som icke böra vara främmande för Bancostyrelsens kunskap, som blott leda lill ondt samt varit skadliga. Då man helt simpelt bort följa den författning, som finnes; nemi. att Banken skall invexla sina sedlar emot riksmynt, efter 1830 års myntfot. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Då i denna punkt fråga ieke är, hvarken om Fullmäktiges ansvar eller frikännande för deras åtgärder, så tillåter jag mig att deltaga i öfverläggningen. Om man här i landet kunde frän våra gamla silfvermynt afsön dra den mindre, och från Bankens piastrar den större andel guld, som i dem finnes, utan en kostnad, som öfverstege vinsten; sä skulle Fullmäktige ulan tvifvel hafva vidtagit en sådan åtgärd. Då hade de ock kunnat till Svenska specier om-mynta det silfver, som piastrarne innehålla. Men förhållandet är icke sådant. De anstalter, som dertill fordras, äro alltför stora och kostsamma, för alt kunna åstadkommas utan förlust. Man kan, på sätt Frih. Cederström yrkat, visserligen utan svårighet afskilja guldet ur en specie eller en piaster, men ingalunda göra det sä lätt med flere hundra tusental af dessa mynt. Om Banken hade rätt att begära, det Myntet skulle göra en sådan skedning, och vidkännas omkostnaderne, hvad skulle följden blifva? Jo den, att Myntet gjorde den förlust, som icke drabbade Banken, och att hon i alla fall drabbade Riket. Någon uträkning, att på detta sätt skada sig sjelf kan jag ej inse. När nu sådant är förhållandet i allmänhet, så gäller det äfven om det gamla speciemvntet. Att utlemna det för 128 sk. vore detsamma som alt utlemna det mot ett preemium för dess nedsmältning. Det finnes alltså, efter min tanka, ingen annan utväg, än den Utsk. föreslagit, att behandla det guldhaltiga myntet såsom en handelsvara och försälja det efter dess värde. Frih. Cederström tror, att värdet är satt för lågt; men den undersökning man gjort, har tvertom bevisat det åsätta priset vara det rätta.
Jemte det Kongl. Majit sålunda äskat, att den personliga skyddsafgiften jemväl under nästinstundande statsregleringsperiod måtte till folkundervisningens befrämjande användas och att deraf på sätt och under de vilkor härofvan äro upptagna anvisas till seminarierna H:dr 65,000: „ understöd för seminarii-elever „ 50,000: „ arfvoden och resekostnader för Inspektörerne „ 30,000: „ undervisningsmateriel m. m „ 10,000: „ understöd för högre folkskolor „ 10,000: „ folkskoleväsendets utveckling och förbättring i allmänhet. „ 75,000: och till löneförbättring för examinerade lärare „ 65,000: tillsammans R:dr 265,000; har Kongl. Maj;t tillika föreslagit, alt hvad af skyddsafgiften icke för vissa behof anvisades, äfvensom de på de särskilda anslagen uppkommande besparingar, måtte af Kongl. Maj.t för folkundervisningen tdlhörande föremål disponeras. Slutligen har Kongl. Maj t fästat Rikets Ständers uppmärksamhet å ett annat med folkskoleväsendets ändamålsenliga ordnande nära sammanhängande behof, som hittills endast i gans! a olull-tåndig män kunnat afhjelpas, nemligen om folkskolelärares pensionering. Vid 1850—1851 årens riksdag, då eli anslag af 80,000 R:dr B:ko anvisats till fond för stiltsvis inrättade anstalter för folkskolelärare, hade desses antal utgjort 2,288, hvaremot detsamma nu uppginge lill närmare 5,000 och utan tvifvel ännu en tid kointue att betydligt ökas. Emellertid hade, lill följd af pensions anslagets otillräcklighet, dylika pensionsanstalter icke kommit till stand i mer än 4 still, men om statsanslaget ökades till sådant belopp, att pensionsinrättningarnes framtid blefve fullt betryggad, skulle sannolikt inom några lå år hvarje still ega en sådan anstalt.
I sammanhang med frågan om afkastningen af fåren vid Ultuna, så utbeder sig Styrelsen att särskildt få erinra, att de till största delen utgöras af ett Staten tillhörigt stam-schäferi af elektoral-race, samt att Institutet betalar till Staten årligt arrende för detta schäferi, som dock aldrig kan lemna någon synnerlig behållning, alldenstund fären af denna race hafva ett underordnadt värde såsom slagtdjur och icke heller kunna genom sin ull så synnerligen betala fodret, då den högfina ullen så ansenligen fallit i pris, emot hvad t. ex. på 1820- och 30-talet var händelsen. Styrelsen har derföre hos Eders Kongl. Maj:t långt för detta anmält det ofördelaktiga uti att underhålla ett schäferi af elektoral-får och hoppas, så fort som möjligt, blifva i tillfälle att utbyta detsamma. 4:o Vid Svinhusets konto har den anmärkta förlusten uppstått dels derigenom, att slösäd oeh åtskilliga andra affall, som användts till utfodring, ej dervid realiserats till dem äsatte priser, dels beror den deraf, att af de störtade djuren hafva åtta varit äldre, och behållningen sålunda minskats med de summor, som för dem måst afskrifvas. Beträffande vidare anmärkningen, rörande de under året störtade grisarne, så torde det vara tillfyllest att erinra, huruledes det för de flesta enskilde hushållare rätt ofta plägar inträffa, att några grisar gå förlorade genom att mödrarna dels ligga ihjäl, dels någon gång äta upp sin afkomma, samt att det icke heller plägar vara ovanligt, att svinkreatur, mera än andra husdjur, gå förlorade genom sjukdomsfall. Båda dessa händelser måste blifva vanligare, ju större den svinahjord iir, som vid en egendom underhålles. Yid Ultuna har dels för Institutets eget hushåll, dels till afsalu för spridande af bättre afvelsdjur, uppfödts ett icke obetydligt antal grisar, och till upplysning uti ifrågavarande fall torde det tillåtas att ur journalen för räkenskapsåret, som omfattar tiden från den 14 Mars 1858 till samma dag 1859, meddela följande: 1858. I April månad födde grisar 49 stycken, störtade dito 4 stycken.
Svanberg, af det, genom Kongl. Brefvet den 3o Mars i833, honom tillagda årliga arfvode, 600 R:dr Banko, för inseende öfver de för Flottans räkning skeende jern till verkningar, a5o: I ofvannämnde utgiftssumma å nu ifrågavarande anslag för år 1841 äro jemväl inbegripna 7,506 R:dr 14 sk. 8 rsb, utgörande återstående kostnaden för Ångfartyget GjlJes utrustning och expeditioner år j83(), och hvartill tillgång å exeicis-anslaget saknats. Enligt underdånig skrifvelse af den 19 December i84o och på deri anförda grunder, hafva Rikets Ständer ansett utgifterna för Linieflottan böra inskränkas och större omsorg egnas åt Skärgårdsflottans tillökande samt, i öfverensstämmelse med denna åsigt, vid beviljande af 582,997
Jag har äfven hört sägas alt före den sista Organisationen, indelta Armeens financiela förhållanden voro lycklige, Befälets lönings-vilikor för dess utkomst tillräcklige, men nian får ej förbise, att det ej är organisationen, men väl tidens skickelser, som orsakat att de nu mera ej äro det. Spanmålen och andra räntepersedlar voro ej dåivanpiis; man hörde ej talas om Markegång af 7 R:dr Rgs, som till exempel i år är händelsen inom Nyköpings Län, och änskönt detta låga pris, uppsäga räntegifvare ändock Spanmålen att lefvereras in natura. Hvarthän detta skall föra löningslagaren är ej svårt alt inse, nemligen lill nöd och armod, samt 46 Den 22 December f. m. slutligen efter åsamkade skulder, dem lian ej kan betala, tvinga honom att som tiggare lemna tjensten. Indelnings-verket, delta Monument af en stor och Statsklok Konung var, förträffligt för det tidehvarf det stiftades och är det ännu i de flesta hänseenden, men har det gemensamt med alla menskliga inrättningar, att då snart ett och ett halft sekel förflutit sedan dess stiftelse denna tiderymd kan hafva vållat behofvet af förändringar inom detsamma, påkallade af närvarande tiders kraf. Med dessa anledningar, och i den öfvertygelse att intet annat än Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om Löneregleringen kan, uti Befälets inom indelta Armeen närvarande bekymmersamma ställning, medföra någon verklig och snar förändring, (jag säger snar, tyden påkallas af nödvändigheten, och sen hjelp är ofta — ingen,) som jag för min del ej kan underlåta att innerligen önska att den måtte af Rikets församlade Ständer antagas, på samma gång, som vi säkerligen alla hysa inom Armeen det hopp, att fosterlandet åt sina försvarare vill bereda möjligheten afen tarflig utkomst. Krigarens yrke, mine Herrar! är ärofullt, men det leder ej öfver rosenstigarsjelfförsakelse, mödor och uppoffringar af allt hvad menniskan har kärast är desslott.
Sedan Kommerce-kollegium, efter vederbörandes hörande, afgifvit infordradt underdånigt utlåtande i ämnet, blef detta ärende den 5 November 1858 i underdånighet anmäldt, hvarvid, enär från synpunkten af tullkontrollens noggranna handhafvande, äfvensom för undvikande af de med en till talrika stapelorter utsträckt tullbevakning oundgängligen förenade dryga kostnader, det vore af vigt att, på sätt hittills i allmänhet varit iakttaget, stapelrätt medgifves blott åt sådana städer, der handel och sjöfart uppnått någon större betydenhet, men detta förhållande, enligt de af Kommerce-kollegium meddelade uppgifter öfver staden Wadstena tillhörande fartyg och den för handelsrörelsen derstädes utgående bevillning, icke inträffade i afseende å nämnda inuti landet belägna stad, Kongl. Majit förklarade Sig icke finna skäl att till den nu gjorda framställningen om stapelrätt för staden Wadstena lemna bifall. 118:o af den 25 April 1857, i fråga om beviljande af stapelrätt för staden Falkenberg (67). Enär Kommerce-kollegium, uti häröfver, efter vederbörandes hörande, afgifvet utlåtande, upplyst icke allenast att mer än fem fot djupgående fartyg ej kunna från den vid Falkenberg belägna redd genom Etraelfven inlöpa till staden, utan äfven att staden ännu är i saknad af hamn, der större fartyg kunna tillägga, samt då under sådana förhållanden staden icke genom någon betydligare handelsoch sjöfartsrörelse kan af de med en fullständig stapelfrihet förenade rättigheter komma att hämta några väsendtliga fördelar, har Kongl. Majit vid ärendets föredragning den 5 November 1858 funnit den ifrågasatta stapelrätten för nämnde stad icke för närvarande böra i nåder medgifvas. 119:o af den 20 Maj 1857, angående afsöndring af jord från åtskilliga kronolägenheter för utvidgning och rätning af Köpings å (76). Hvad genom Rikets Ständers bifall till Kongl. Majits framställning i ämnet blifvit beslutadt, har Kongl. Majit under den 30
Ut supra. Ex Rrotocollo J U. Almqvist. O S. D. Återremitterades Cohstitutior.s Utskottets Memorial rörande tillstyrkta förändringar i Tryckfrihets-Lagen , samt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottets Betänkande örn Båtsmans fördubblingens återstäilande. Ut supra. Ex Rrotocollo .7. U. Almqvist. S. D. Upplästes å nyo Coristitutions-Utskottets sedan den 14 dennes på bordet hvilande Memorial , innehållande; 1:0 förslag till en ny §. att införas imellan 37 och 38 §• §• Regeringsformen; 2 0 förslag till ett tillägg vid slutet af 60 §. Regeringsformen; 3:0 förslag till tillägg uti Riksdags Ordningens 46 och 56 §. §• 4:0 i 37° Den 16 Juli. 4 o hemställan om möjligheten att vid nästa Riksdag afskaffa Jury. Och sorn emot dessa Memorial inga anmärkningar gjordes, alitsa skulle de samma jemlikt Regeringsformens $6 §. till afgöran de vid nästa Riksdag uppskjutas. Ut supra. Ex Protocollo J. U. salmqvist. Uppläst hos Högloft. Ridd. och Ad. den 16 Juli. Högvörd. Prest-Ståndet den 14 Vällofl. Borgare-Ståndet den <4 Hcderv. Bonde - Ståndet den 14 __ Riksens Högloft. Ständers Allmänna Besvärsoch Qeconomie - Utskotts Betänkande, i anledning af Kongl. Majit s den 24 sistl. Maj me ädelt a Nådiga Skrifvelse till Riksens Ständer, angående de af Hedervärda Bonde-Ståndet, vid åtskilliga Riksdagar , gjorda underdåniga ansökningar, om förändrade bestämmelser i afseende på lever er ingen af hö och kahn. Uti Högstberörde Nådiga Skrifvelse, hvilken äfven innefattar fragan om en fri victualiehandel, men hvaröfver Utskottet redan, i förening - Den 16 Juli. *371 ening med Riksens Ständers Rag-TJtskott, den 16 sist i.