Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Efter mitt förmenande gilves det två sätt, hvarpå man härvid har att gå tillväga; det ena, alt från undervisningen uteslutas de ämnen, hvilka mera kunna betraktas såsom särskilda grenar af embetsmanna-bildningen ån såsom beståndsdelar af det vetande, lill inhemtande hvaraf hvar och en i skolorna bör lemnäs tillfälle, utan hänsyn till hans blifvande yrke; och det andra, att i de särskilda kunskapsarterna omfånget icke utsträckes utöfver den elementära undervisningen. Utgående från dessa grundsatser anser jag, dels alt Dogmatik och Kyrkohistoria böra utelemnas såsom examensämnen, dels ock att i nu gällande Skolstadga uppställda pensa i Mathematik samt Latinska och Grekiska språken böra minskas. Dogmatik och Kyrkohistoria äro ämnen, hvilka hufvudsakligen tillhöra prestbildningen och dessutom af den beskaffenhet att den veltgirige kan, sedan han lemnat elementarläroverket, lätteligen sätta sig in uti dem, utan behof af andra förstudier, än som i skolan meddelats. Ej heller må förgätas att det väsendtligaste af Kyrkohistoriens innehåll finnes intaget i de läroböcker i allmänna verldshistorien, som läsas i skolorna och sålunda fått af lärjungarne på den vägen inhemtas. Att emellertid berörda två läroämnen medtaga icke så ringa lid både för lärare och lärjungar är lätt alt inse, och beskaffenheten af läroböckerna gifva ytterligare stöd åt detta antagande. Medgifvas måste alt borttagandet från undervisningen af ett läroämne, sedan det en gång fått insteg i skolan, alltid skall ur någon synpunkt betraktadt, vara förenadt med hvarjehanda betänkligheter, hvilka utan tvifvel förefalla allt vigligare i den mån läroämnet vunnit häfd inom skolan; men jag tror likväl, med hänsigt till elementarläroverkens uppgift, all undervisningen i Dogmatik och Kyrkohistoria kan och bör derifrån utclemnas, på skäl som här ofvan af mig blifvit anförda.
Hennes bästa kunder voro ölkrog-värdarne, åt hvilka hon sålde döda mäns fingrar, som hon också föregaf sig ha ärft af sin make. Fingrarne af en hängd tjuf ansågos nemligen ha den egenskapen, att göra ölet på faten välsmakande och rikligt. Om man fäste en sådan hängd mans — särskildt en oskyldigt hängd mans — finger vid en tråd och lät den hänga ner i fatet, blef ölet välsmakande, och man kunde af detta fat tappa dubbelt, ja fyrdubbelt så mycket öl som ur ett vanligt fat af samma storlek. Mera upplysta ölkrogvärdar bruka använda ett mera rationelt medel att formera sitt öl, men ölet brukar förlora i styrka vid denna procedur. Också ungt folk med ömma hjertan vände sig ofta till mästarinnan, och hon försåg dem med kärleksdrycker, hvilka hon i sitt charlatanska latinraseri, med ett försök att ge latinet en ännu mera latinsk klang, kallade Philtrarium. Mannen, som gaf denna dryck åt sin sköna, kallades Philtrarius, och den sköna hette Philtrariata. — Men det var sannerligen icke trolleriet som gjorde att jag ibland besökte Gochan. Jag underhöll emellertid bekantskapen med henne, och jag måtte ha varit vid pass sexton år vid den tiden, då mina besök blefvo tätare än förr. Jag drogs dit af ett trolleri, som var starkare än alla käringens latinskt-bombastiska Philtraria. Hon hade nemligen en nièce, som också knappast var 16 år gammal, men helt hastigt hade börjat skjuta i vädret och fått en hög, smärt gestalt, som gjorde att hon såg ut att vara äldre än sina år. Det der plötsliga växandet var väl också skuld till, att hon var mager. Hon var mycket smärt om lifvet och som hon icke bar korsett och icke något halft dussin tröjor, så liknade hennes klädning, smygande sig tätt kring formerna, det våta omhöljet kring en staty. Men naturligtvis kunde ingen marmorstaty täfla med henne i skönhet; hon var ju det lefvande lifvet sjelft, och hvarje hennes rörelse uppenbarade kroppens rytmiska linier, ja, jag skulle nästan vilja säga också hennes själs musik. Ingen af Niobes döttrar kan ha haft ett ansigte med ädlare drag.
Imedlertid saknades salt i städerna, så att den fångade lisken icke kunde förvaras, utan man ål för tillfället sä mycket man orkade. Den öfriga fångsten gick förlorad. Den fria täflan hade visserligen fört sallladduiugarna på vägen; men de lågo utanför isbandel och kunde icke bringas i land. Hvarföre skall man skada vära fiskare och andra näringsidkare, samt oss öfriga, som tarfva födoämnen, derigenom att man icke i tid förser sig med den vara man hehöfver. Del är lika oklokt som om den enskilde hushållaren under höslen icke försåge sig med hvad han under vintren behöfver. Man har sagt, att salluplagen icke varit under en längre tid begagnade. Det öfverflödiga skadar icke, är en gammal regel, deremot har skadan att icke ega saltuplag under den innevar:de vinter visat sig, enär man här i Stockholm måst betala salt tre gånger dyrare än föreg:de år. Om f. n. tillräckligt salt finnes inom landet är mig obekant, men säkert är, att det icke är nog dermed att varan någonstädes i Riket kan fås, ty om, såsom nyss nämndes, salt i mängd är uplagt i Gefle och Götheborg, är bristen på denna vara å andra orter i Riket dermed icke afhulpen, såsom vi se. Derföre var enl. min tanke den gamla författningen riktig, hvilken föreskref, alt i hvarje stapelstad skulle finnas en viss myckenhet salt, på det att kringliggande bygder måtte derå hafva erforderlig tillgång. Om än såsom här upgifvits, salt i tillräcklig mängd är i vissa städer att tillgå, lärer väl en hvar inse svårigheten, för Den 16 Februari. 143 att icke säga omöjligheten, att under vintermänaderna då våra hamnar gemenligen äro tillfrusna, föra saltet till de ställen hvarest det brister. När sådant icke låter sig göra i vårt land, böra sjö- och stapelstäderna vara försedde med tillräckliga förråd. Man har sagt, det plikten vore så ringa att stapelstädernas köpmän heldre erlade henne än holle saltuplag. Ar förhållandet sådant har ju Regeringen tillfälle alt höja plikten så att köpmännen fullgöra sin skyldighet att förse landet med salt.
Grefwe lövenhjelm med fiere hördes önsta proposition pä Utffottets förflag, med der af Grefwe körner gjorde tillägg, hwarefter Herr Grefwe» och Landtmarskalken xroponerLäe bifall ä Utffottets Betänkande, med det rizo Den 27 Mars. det tillagg, at til Kongl. Maj.t i underdånighet ffnlle öfwerlemnas, at i den man rilgangarne sadant mevgifwa, jämka och ansia Löne-förbattringarne, sa wal för (lorpssr som dertil hörande Embetsmanna-grader, efter billighet och behof. Bifölls. Friherre »amilton utbad sig fa anmäla, ak han, enligt Ridderffapets och Adelns tillåtelse, med de öfrige Standen communicorat sit Dickamen rörande Krönings Taflan; men at han derifrån erhäilit den underrättelse / at de trodde sig ej detsamma kunna uptaga, innan Nidderffapet och Adeln deröfwer yttrat sig. Han önskade derföre, at Ridderssapet och Adeln genom ?iotocolls - Utdrag wille öfwer denna motion infordra deras yttrande. Efter en kort öfwerlaggning bifölls Herr Grefwens och Landtmarskalkens proposition, at de öfrige k-sp-Eive Standen genom protocolls-Utdrag matte tilfragas, huruwida de wille samtycka til förfärdigande af en sadan Tafla, pa sätt Friherre »amilton hade föreslagit. Föredrogs a nyo Stats-Utsiottets den 74 Mars pa bordet.lagda Memorial, innehallande Utskottets utlåtande, i anledning af Konungens Nådiga proposition, angäende allmänna Brandförsäkrings-Werket, aswen som k-mco-Utffottecs östr» r samma Nådiga proposition afgifna, den r?
N:o 469-|, innehållande inbjudning till AledSlm att förena sig i BondeSt:s beslut, att den af Utsk. föreslagna summa, som borde för befrämjande af utdikningar och aftappningar af sanka trakter och sjöar till beredande af odlingsföretag årligen under hvartdera af åren 1858. 1859 och 1860, ställas till K. M:s disposition, skulle höjas från 100,000 till 150,000 Rdr Rmt för hvartdera året att utgå till jh:delar såsom lån och •J:del såsom anslag utan återbetalnings-skyldighet. Hr Bildt: Den summa, som i K. M:s Propos. blifvit uptagen, har upkommit på det sätt att, sedan till Vägoch VatlenbyggnadsStyrelsen från Distrikt-Cbeferne inkommit, de särskilda orternes ansökningar om sådana arbetens verkställande, så har nämnde Styrelse sammanfört de summor, som för hvartdera af de nödige ansedde erfordrades. Det finnes nu 2 sätt att gå tillväga: antingen att, såsom K. M. föreslagit, bevilja 100,000 Rdr årligen, och sedan särskildt pröfva motionerna, eller också att bevilja en Den A December e. m. lil högre summa, för min del anser det bättre att gå till väga på det sednare sättet. Då komma naturligtvis de enskilda förslagen att af Vägoch Vat tenbyggnadsStvrelsen pröfvas i sammanhang med andra arbetsföretag, samt deras relativa värde sinsemellan att säkrare bedömas. Skulle R. o. Ad. välja denna utväg, vore jag för min del villig att så till vida understödja BondeSt:s inbjudning, att jag ville höja summan; men att i likhet med nämnda St. tillika bifalla de särskilda motionerna anser jag vara för mycket, då man nödgats säga nej till så många andra nyttiga företag. Jag får således anhålla om bifall till StatsUtskis förslag, och att BondeSUs inbjudning måtte läggas till handlingarne. Uppå härefter framställd propos bifölls förev.-de punkt af StatsUtsk:s Utlåt, och lades det från BondeSt. ankomna prot.-utdrag till handlingarne.
Med afseende å Bergmästaren von Schéeles under en långvarig tjenstetid ådagalagda nitiska bemödanden för bergsbruksnäringens förkofran, äfvensom till åstadkommande af allmännyttigt gagn i öfrigt inom den landsort, der han hade sin verk samhet, samt i betraktande jemväl af den behöfvande ställning, hvaruti hans efterlemnade enka sig befunne, har Kongl. Majit nu föreslagit, alt enkan Maria von Schéele, hvars pension från Civil—statens enskilda Enkeoch Pupillkassa, enligt in hemtad upplysning, komme alt, intilldess stadgade årsafgifler blifvit tillfullo erlagda, utgå med 575 Ridr, men sedermera med 500 R:dr årligen, måtte af Rikets Ständer å allmänna indragningsstaten uppföras till en årlig pension af Sexhundra Riksdaler; och får Utskottet, med hänseende till de af Kongl. Majtt åberopade förhållanden, tillstyrka, att Kongl. Maj-.ts ifrågavarande nådiga framställning måtte af Rikets Ständer bifallas. Ånk. till Exp.-Utek. den 13 Okt. 1863, kl. 12 midd. Utlåtande, angående ersättning för sådana af Kongl. Stats-kontoret förskottsvis bestridda utgifter, för hvilka statsanslag ej blifvit af Rikets Ständer beviljade. (U. A.) Uti den vid början af innevarande riksdag aflåtna nådiga Propositionen om Statsverkets tillstånd och behof bar Kongl. Maj:t meddelat, hurusom Stats-kontoret i underdånighet aflemnat dels en förteckning å de af detta embetsverk intill den t Juli nästlidet år under förskottstilel anordnade medel, hvilka borde hos Rikets Ständer till ersättande anmälas, uppgående lill en summa af 101,547 R:dr 96 öre, och dels, i samma ändamål, en uppgift å några under åren 1858, 1859 och 1860 af vissa länsstyrelser anordnade poster, hvilka, i öfverensstämmelse med föreskriften i då gällande länsstater, afförts å öfverskotten på Statsverkets inkomster, men sedermera, i följd af den genom Kongl. Brefvet den 5
Har förbrytelsen skett å söneller helgedag, ökas strafTet med böter från och med 15 till och med 30 R:dr, utom det ansvar, som, enligt allmän lag, bör för sabbatsbrott ådömas. § 42. Om den, som till minuthandel med bränvin berättigad är, andra gången beträdes med oloflig utskänkning, vare lian tillika denna sin handelsrättighet förlustig. Annan handlande, som tredje gången beträdes med oloflig partieller minuthandel med eller utskänkning af bränvin, vare likaledes sin handelsrättighet förlustig. § 43. Öfverträdes förbud, som i § 27 gifvet är, vare lag som i § 41 sägs. § 44. Underlåter den, som erhållit rättighet lill minuthandel med eller utskänkning af bränvin, att afgift derför i föreskrifven tid erlägga, varde afgiften genast utmätt. Vid sådan underlåtenhet andra gången vare minuthandelseller utskänkningsrättigheten förverkad, och varde försäljningen genast inställd, i stad af magistraten och å landet af kronofogden; men näringsidkaren vare ändock pligtig att, under försäljnings-året, afgiften fortfarande utgöra. Den, som idkar minuthandel med eller utskänkning af bränvin under tid, hvarför afgift icke blifvit i föreskrifven ordning erlagd, bote första gången från och med 15 till och med 30, och andra gången från 30 till och med 60 R:dr. 12 Sammans. Bevilln-, Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk.
Hvad denna beväpnings krigsbildning beträffar, vill man anse den öfning beväringen nu erhåller göra till fyllest, enär, genom militär-undervisning i skolorna och genom skarpskytte-rörelsens starka utveckling, en god, åtminstone förberedande, vapenoch manöverfärdighet allmänt skulle erhållas. Man förbiser härvid att m ilitä r-u rider visningen i folkskolorna, ifrån hvilka barnen vid 12 å 13 års ålder vanligen utgå, föga eller intet kan uträtta, äfvensom att på landet, uti glest befolkade församlingar, inom hvilka skarpskyttarnes antal blifva för ringa att bilda ens ett kompani, och der manöver således endast kan ifrågakomma vid de högst 2 ä 3 gånger om året för några timmar skeende sammandragningar af skarpskyttar ifrån flera angränsande församlingar, manöver - Den 7 Maj f. lil. 85 färdighet icke kan vinnas. Jag vill nu möta klandret emot komiténs förslag och återkommer sedan till nationalbeväpningen. Sannt är att den försvarsstyrka, komiténs förslag uppställer, icke är tillräcklig för att på hvarje punkt af vår vidsträcka kust, emot hvilken en fiende kunde rigta anfall, med hopp om framgång möta honom; men månne någon organisation mäktade åstadkomma detta. Dessutom, Mina Hrr! må besinnas att strandhugg ingenting afgöra. Den fiende, som allvarligt emot oss vdl uppträda, måste uti hjertat af landet tillkämpa sig eftergifvenhet för sina fordringar. Hufvudstyrkan af armén bör derföre koncentreras och endast smärre korpser till aflägsna landsdelar afsöndras. Under förutsättning att så sker, och så måste det ske, vågar jag påstå att den försvars-organisation, komitén uppgjort, kan, då den betraktas i sitt sammanhang, armén med dess reserver, landstormen och befästningarne, anses nöjaktigt trygga landets försvar. Jag nämnde befästningar. Ibland dessa intager Stockholms befästande en framstående plats. Stockholm måste befästas, icke egentligen derföre att den är vår hufvudstad, ehuru ej kan förnekas att äfven blott utur denna synpunkt hufvudstadens (med det myckna der är förlagdt) intagande af fiende skulle kännas såsom en olycka; men af tvenne vida vigtigare skäl.
Jag anser StatsUtsk. hafva för farit rätt, som icke inlåtit sig i något bedömande af den upgjorda löneregleringen för landtstats-tjenstemännen, i hvad detaljerne be - 198 Den 20 April. träffar så mycket heldre, sorn, då någon egentlig lönereglering för närande tjenslemannaklass icke blifvit af K. M. definitivt beslutad, någon sådan icke heller kan blifva föremål för R. St:s slutliga pröf-^H ning. Deremot synes mig Utsk. hafva bordt ingå i bedömande af flfl de hnfvudgrunder, från hvilka K. Sig vilja utgå vid ■ rfegleringens slutliga fastställande. Utaf det StatsRädsprot. för den I 9 November sisll. år, sorn åtföljt K. M:s Nåd. Propos. om Stats■ verkets tillstånd oell behof, finner man, all en af dessa hufvudfl grunder består deruti ”ali de boställen och den boställsjord, Slaten fl tillhörig, som Lands-kamererare. Lands-sekreterare, Landträntmästare I och vaktbetjent^ innehafva, skall indragas, så fort sådant lagligen ske fl kan, emot ersättning efter angifvet upskattningsvärde. Men när fl man granskar förhållandet med dessa upskattningsvärden, så belin nes, fl att de i allmänhet äro ganska låga, hvaraf följer att, förbemält» fl klass af tjenstemän, om de mäste afträda sina boställen emot er I sättning i kontant efter upskattningsvärdet, derigenom skulle blifva i fl väsendtlig måtto lidande, enär lönerne pä detta sätt, åtminstone i fl de fleste fall kom me ali understiga hvad K. M. ansett böra utgöra fl minsta lönen för hvarje tjensteman.
Remitterades till Stats-utskottet. 110 Prot.-utdrag den 29 December 4841. 8:0 af herr PVinge, med anmodan till Lag-utskottet att afgifva serskilda förslag, med afseende på kämners-rätters och lagmans-rätters indragning, hvar för sig. (N:o 139); Remitterades till Lag-utskottet. 9:o af herr Win ge j angående upphörande eller inskränkning af den akademiska jurisdiktionen. (N:o 145); Remitterades till Lag-utskottet. lOo af herr Malmstedts angående anslag till Warbergs hamnbyggnad. (N:o 145); Remitterades till Stats-utskottet, och skulle med-stånden kommuniceras. liro af herr Malmstedt, angående närmare reglering af den före år 1830 ålagda dubbla ordinarie postförings-skyldigheten, m. m. (Nro 146); Remitterades till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet. 12:o af herr Wahlgren_, med begäran af fortsättning uti de i tulltaxan förekommande afgifter, med afseende på skydd för Eskilstuna smides-manufaktur och all annan dermed jemförlig industri i riket. (Nro 153); Remitterades till Bevillnings-utskottet. 13ro af herr Bjuhrj angående inrättande af ett folkskole-lärare seminarium i staden Piteå och anslag dertill. (Nro 154); Remitterades till Stats-utskottet. 14:o af herr Bjuhrj angående förflyttning till Luleå af landshöf dinge-residencet för Norrbottens län. (Nro 155); Remitterades, jemte hvad vidare i ämnet yttradt blifvit, till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet. 15:o af herr Palmeerderom att Rikets Ständer må hos Kongl. Majrt i underdånighet begära, att förhandlingarne af de tvänne kommileer, som haft uppdrag att föreslå reglerings af Sveriges och Norriges unionsförhållanden, må för Rikets Ständer framläggas.
Och då I ju ändå viljen ut till främmande menniskor, in i nya förhållanden, kunnen i på denna plats om någonsin påräkna att så att säga smälta samman med familjen, den i visen en så stor tjenst, och blifva såsom äldre, goda systrar till barnen i hemmet. Sådana exempel från eder sida skulle sä- kert blifva afgörande inom de behöfvande, bildade unga flickornas klass, då det, som man vet, just fordras att få ett föredöme » uppifrån », som det heter, för att ett förslag skall allmänt antagas. En tete å tete. Af ©o-fvtozE — lh. &amp; dvatd 1 — 2 t. &lt;s lVci^ m. Här måste det alltså vara. Ingrid vände blicken från den blanka adress-skylten på dörren och vred raskt om låset. Derinne sutto många och väntade, men hon lyckades ändå få en stol vid ena fönstret, så att hon hade god öfverblick öfver de närvarande. Hon kom i sista laget. Dörren stängdes nu för besökande, och den eleganta förgylda bordsstudsaren på konsolbordet tillkännagaf med långa klingande slag, att tiden var ute. Hon satte sitt parasoll i vrån och drog upp handskarne bättre på de små, barnsligt späda händerna. Sedan lutade hon sig helt litet framåt för att se efter i spegeln, om hatten satt rätt. Det var ett förtjusande flickansigte glaset återgaf: blek, fin hy, mörka, uttrycksfulla, fast kanske något matta ögon, en vek, känslig liten mun med djupröda läppar och ett mjukt, ljust här som likt ett fint silke böljade fram under den bredskyggiga sommarhatten med det högröda sidenfodret. Hon jemkade litet på kappkragen och satte sig sedan med en trött suck tillbaka mot stolens ryggstöd. Det var så tyst härinne, att man kunde höra ett och annat ord ifrån mottagningsrummet. En ung dam med oefterhärmlig elegans kom nu långsamt ut. Ingrid följde med intresse hvarje hennes rörelse. i r \ | I kl I LJ U IN Idun, erhållas o it gratlsexemplar för hela den tid, under hvilken abonne mentet räcker. Aro de samlade abonnenterna färre än 6, torde prenumera » Kokett », tänkte hon föraktfullt.
Äfven har föreskriften, angtde voterrs-sedlarnes beskafTenhet, blifvit i den t8§:n inflyttad från den i>3 §:n Riksd.Ordningen. 3i och 34 SS:naDå skandra uppropet, sorn för närvar, äger rum vid alla val och voteringar, bunkmansvalet ollena undantaget, dels icke hemtar sin anledning från grundlagen, dels borttager en, isynnerhet för ett så talrikt Stånd, som R. o. Ad-, behöflig tid, har R. o. Ad. beslutat afskaffandet af detta upprop och ansett endast ett sådant vara af nöden vid alla val och voteringar ulan undantag, i enlighet hvarmed de förändrade redaclionerna af ofvannämnda 3i och 34 §§ äro affattade. 2:0 Angtde fortfarande af en årlig capitationsafgift utaf hvarje adelsman, som betalar bevillning af lön eller förmögenhet. S. A. K. f anseende till behofvet af åtskilliga reparationer å Riddarhuset, samt för att åt Riddarhuscassan bereda en capitalförstarkning, så att denna cassa må för framtiden kunna bestrida alla utgifter för Riddarhusets underhåll, har R. o. Ad. under den 4 sisth Juni beslutat, att den capitationsafgift, hvilken Ståndet vid sista riksdag sig åtagit, må intill slutet af det år, då nästa riksdag upphör, fortfarande utgöras med en r:dr b:co årligen af hvarje mantalsskrifven adelig mansperson, som betalar bevilln. för lön eller förmögenhet; och får R. o. Ad. derför hos E. K. M. i underd. anhålla, det R. o. Ad:s sålunda fattade beslut må varda genom E. K.
Sedan förde de, hvar på sitt tungomål och i sin kammare, det bittra &gt; revanche-kriget * mot De Geerska ministéren. Ett annat band förenade dem. De voro bägge grefvar och af dem var grefve Posse visst icke den som höll minst på bevarandet af den ärfda glansen kring grefvenamnet.uppgift, hviken ansags som officiös. Samma dag innehöll bulletinen, att konungen haft god matlust och åtnjutit flere timmars sömn, utan begagnande af rogifvande medel. Der-efter fortforo bulletinerna att meddela underrättelser, att puls och temperatur voro normala och att krafterna tilltogo, intill dess de upphörde den 3 april. Allt detta har undfallit det starka minne hvaraf Marcellus är i en så lycklig besittning. Men sedan han nu derom blifvit påmind, lärer han väl svårligen kunna föreställa sig att de som minnas det skulle vara med honom om det antagandet, att det för konungen, som redan den 19 mars gaf tillkänna sin vilja i vigtiga saker, skulle ännu den 4 april förhemligats den vigtigaste, Hamiltonska katastrofen. Men låtom oss antaga att han vidhåller eller vill ingifva andra den föreställningen-, hvad säger han då derom, att kronprinsen redan den 18 mars,förordnades att förestå regeringen under konungens sjukdom och att det är hans namn och icke den &gt;maktlystne partichefens » som förekommer under afskedet? Det är visst icke något ovanligt, att äfven de sam-vetsömmaste historiske forskare och författare kunna göra sig skyldiga till * minnesfel, men på minnets blotta ingifvelser tillåta de icke en otyglad och okontrollerad fantasi att utslunga beskyllningar af den sanningslösa och vanärande art, som Marcellus här framstält mot grefve Posse. — Följer så i ordningen ett slags redogörelse för grefve Ha-miltons lysande embetsmannabana och riksdagsverksamhet intill 1865.