Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Slottskapellet, der tacksägelse i anledn. af II. K. H. Hertigens af Södermanland frånfälle, i dag kl. 12 konnie att hållas, de 3 främste bänkarne på högra sidan af stora gången afsedde för de ledamöter af R. o. Ad., som ville bevista denna Gudstjenst, samt att II. M. Konungen och II. K. II. Kronprinsen lemnat Talmännen tillåtelse att infinna sig hos Dem efter Gudstjenstens slut, för att uttrycka R. St:rs deltagande i Konungahusets och Fäderneslandets ömma förlust. Opnades Hrr Elektorers lista vid val af en ledamot i Allm. Resv. o. Ekon.Utsk. efter M 253 Frih. De Geer till Leufsta, Carl Emanuel; och befanns dertill hafva blifvit utsedd: 1,233. Hr von Strokirch, Johan Paul Fredrik Otto. Öpnades jemväl Hrr Elektorers lista vid val af Utsk:s-ledamöter under permitlerades frånvaro; och hade dertill blifvit utsedde i Co nstitutions-Ut skottet: att inträda under den tid af 3:ne veckor, räknad från och med Den 15 Mars f. m. d. 16 innevande månad, ordinarie ledamoten JY3 245 Frih. Lagerfelt, Israel Carl Adam, erhållit tjenstledighet. A. Hr af Nordin, Fullm. Hr Tersmeden, Nils. Banko-Utskottet: att inträda under den tid af trenne veckor, räknad från och med d. 13 innevande månad, ordinarie ledamöterne M 661 Hr Klingstedt, Fullm. Hr af Geijerstam, Carl och JV2 1,038 Hr Bogeman, Carl Adolf, erhållit tjenstledighet. JVs 1,280 Hr Frölich, Fullm. Gr. Hamilton, H. B. J\s 1,477 ” Jägerhjelm, Fullm. Hr Carleson, Fr. Justerades 7 prot.-utdr. för d. 11 dennes e. 111.
Dessa skäl eller orsaker för sin begäran skall han styrka, om Borgenärerne bestrida hans anhållan ; meu om de ej bestridas, tyckes Gälder. ären ej böra belastas med en för honom ofta kostbar bevisning; hvilket skulle blifva, en följd af ett förändradt stadgande. Och hvarföre skall en sådan tyngd drabba otta en o. lycklig, men redlig Gäldenär, när i alla andra Rättegångar kärande parten ej behöfver bevisa förr, än den svarande genom sin vägran eller sitt nekande fordrar bevisning? Den andra omständigheten är: den projecterade förändringen i Gäldenärens rätt att begifva sig utur Riket, om han ej vill undergå en gifven dom. Förändringen kan vara bra och ej utan en god åsyftning; men man har förgätit, att rymde Gäldenärer, som återkommit på lejd, icke kunna betagas dem den rättighet, hvilken Konungens Nådiga Lejdebref dem tillägger. Herr Nordenstolpe, Anders Georg, uppläste följande: Den öfvertygelse, att om LagUtskottets Den 3 Juni. nu upplästa Betänkande blefve oförändradt antaget, skulle en lagförklaring, i öfverensstämmelse dermed expedierad , vid verkställigheten finnas mindre tydlig, om icke olämplig, föranlåter mig att framställa några anmärkningar. Utskottet har föreslagit, att 4 §. 3 morn. uti 1798 års Concours-stadga skulle innefatta det stadgande, att om Gäldenär beträdes hafva uppsåtligen gynnat en eller annan Borgenär med pant eller betalning, de sista 30 dar garna förr, än han sin oförmögenhet hos Domaren anmälte, eller under samma tid penningar eller varor blifvit af Gäldenären upplanda, eller under annan förevändning åtkomna, hvilkas användande han ej kunde behörigen redovisa, borde sådant anses för ett oredligt förhållande, och befrielse-förmonen icke äga rum för' det belopp, han undan Borgenärernes gemensamma rätt således försnillat, änskönt honom i öfrigt sådan förmån skulle förunnas; och Utskottets nya redaction af 14 §.
— Det solomgjutna hemmet, de gamla torftiga rummen, grandungen, smultronställena — • allt skall träda fram för oss just som vi sågo det. I verkligheten få vi kanske aldrig skåda det mer — och skulle vi ens vilja det? Vi förstå väl, hur diktaren kunnat sjunga så: Och det blef dag. Uppstånden är han vorden! med ljufligt budskap såsom en gång förr, ÄR RD Ä R O understundom så fattiga, helst när det gäller att ge uttryck åt något af det bästa och renaste, vårt hjärta vet och känner. Hvad som djupast och vackrast rör sig hos oss, blir oftast outtaladt. Sant är det sagdt, att » de fagreste Kvad er de udigtede ». Hemkänsla! — Kan du säga allt, som ligger häri? Det blir så underligt varmt någonstädes inom dig, inte sant, men du har svårt att ge form åt den stämning, som griper dig. Du finner inga ord. Likväl ser jag på dig, hvad du känner och tänker. Där sol och glädje värmt oss, där framtiden hägrat för oss, där lycka lett emot oss — där är vårt Eden. Allt, som där finnes, blir oss kärt, osägeligt kärt. Det kan vara än så oansenligt i andras ögon, för oss dröjer därikring nästan som en gloria. Hvarför? T y vi skåda allt, som hör detta vårt Eden till, i kärlekens förskönande dager. V i ville icke byta bort det mot all världens härlighet. Det är så hägnadt och varmt där hemma. Brasan lyser där långt vackrare än annorstä- des, solen skiner klarare in. — Ack, jag kan icke säga, hur det är — och du vet det ändå. Du vet, att ingen fläck på jorden är så härligt god och glad som den, där vårt hjärtas fristad är. Vårt hjärtas fristad, ja. Dit nå ej tviflets stormar, orons vågor, där är det så stilla lugnt. Där kan väl finnas sorg, men den är ren — och glädjen väger ändå alltid långt öfver, den barnsliga, vackra glädjen.
Herr von Hartmansdorff, Aitguft; Da så månge värde Ledamöter yrkat återremiss af Statsutskottets Betänkande i förevarande ämne, vill jag , för min del visserligen icke bestrida den 5 rnen jag anhåller, att få bifoga en anmärkning, den nemligen, att, om Staten erkänner sig vara förbunden, att godtgöra de handlande sådana förluster, sorn genom uppbringningar kunna dem tillskyndas, och man antager till praejudicat det besiut, som tillstyrkes af dem , hvilka yrka återremiss: sa torde dylika ersättningar i en framtid blifva nog dryga och betungande. Ty vill Staten erkänna en dylik grundsats, så skall den handlande icke hafva något att förlora, men desto mera att vinna i critiska tider, och Staten i samma teon utsättas för dryga ersättnings-kraf. Detta är en omständighet, sorn synes mig förtjena att tagas i betraktande. Afgörandet af en stor del bland de nu anmäldte anspråken måtte otvifveiägtlgt till hora Domstolarne; och att på. Den* lj Oclobcr c. m. 101 , förhand tiga erjättningsgifvande för så afgjordt, rom åtskiilige Talare här påstått, dertill skulle1 jag imedlertid tro att skäl icke vore för handen. Herr Munk af Rosenskjöld: I anledning af hvad den siste Talaren yttrat, vill jag blott anmärka, att ett sådant prrejudicat, som det han befarar, alldeles icke är farligt, utan tvertom ganska fördelagtigt, i fall nemligen det blifver af samma beskaffenhet sorn ifrågavarande händelse. Ty örn Staten först får uppbära en mångdubbel ersättning af utlänningen för de förluster Svenske Medborgare lidit, och sedermera slipper att utbetala mer än en liten del af uppburna surnrrian till dessa Medborgare, så gör åtminstone StatsCassan ingen förlust, och desse Medborgare' borde väl ej heller vidkännas någon. Grefve von Platén:
Almgren inom Vallofl. Borgare-Ståndet väckt och, jemte protokolls-utdrag den 22 nästlidne November, till Utskottet hänvisad motion, deruti, efter framställning af olämpligheten af ofvananmärkta föreskrift, tillstyrkes, att Utskottet måtte, genast och utan afvaktan på hela Bankoreglementets omarbetande, företaga en sådan förändring af Reglementets 167 §., hvarigenom en uppoch afskrifnings-räkning skyndsammeligen göres möjlig i Banko-Ulsholteis Memorial N:o 10. 3 Rikets Ständers Bank; anseende motionären ungefärligen enahanda vilkor, som Stockholms Enskilda Bank för sin uppoch afskrifnings-rörelse stadgat, blifva tillfyllest för att Riksbanken mätte snarligen se denna nyttiga bank-operation med samina fördelar äfven för sig användbar. Utskottet, sorn, med afseende å närvarande penningeslällning, trott sig böra denna fråga särskildt behandla, med Utskottet förbehållen rätt alt, i sammanhang med regleringen af Bankens laneoch krediliv-rörelse på det hela, få, oberoende af de beslut, som nu må kunna fattas, afgifva förslag till uppoch afskrifnings-rörelsens ordnande för framtiden, anser sig till en början böra fästa uppmärksamhet derå, hurusom ett ibland de naturligaste sätt för en ändamålsenlig bankrörelses bedrifvande måste bestå i uppsamlandet af ofruktbart liggande kapitaler och deras återgifvande åt rörelsen.
Erfarenheten lärer emellertid, att alltför mycken lätthet alt upplösa äktenskap le der lill ett obetänksamt ingående deraf. Dessutom tillhör det lagstiftaren, om lian än bör bereda en utväg till äktenskaps-skillnad för makar, hvilkas sammanlefnad blott är en 168 Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse N:o 78. källa till ömsesidig bitterhet och hvilka omöjligen kunna (örenas, att härvid gå lill väga med den varsamhet, alt icke nycken, den tillfälliga missämjan eller lättsinnets förvillelser gifvas för stort ulrvinme. Tiden bör derföre få utöfva sitt inflytande pä de tilläfventyrs blott tillfälligtvis väckta lidelserna och alltså en längre besinning städse fordras innan ett band brvtes af den vigt och betydelse, som det, hvilket lörenar makar. Till en sådan besinning lemnar dock lagen, hvad ifrågavarande fall angår, ej nog rådrum. Den inedgifver nemligen den maka, som blifvit öfvergifven, att, genast efter öfvergifvaudet, begära domarens stämning eller lysning å den andra; och den underlättar derigenom tillställningar af makar, som blifvit oense. Oenigheten kan likväl möjligen hafva mindre djupa röt ta r; och någon tids besinningj skulle tilläfventyrs mången gång vara nog för makarnes återförening, något sorn svårligen slår att vänta, sedan deras förhållande, genom stämning eller lysning, blifvit allmängjordt samt den ena offentligen upptriidt såsom den andras anklagare och dymedelst ökadt de anledningar som åtskilja dem. Och sorn, vid dessa förhållanden, behofvet påkallar att i lagen inlägges den återhållande kraft, som den i omförmälda hänseende nu saknar, samt det för sådant ändamål skulle, enligt Rikets Ständers åsigt, göra tillfyllest, om det stadgas, att hvarken stämning eller lysning må utfärdas förr, än sex månader efter öfvergifvandet, hafva, i öfverensstämmelse härmed, Rikets Ständer, för sin del, beslutat en författning, af innehåll:
Enligt den af Herr Majoren Adelsköld uppgjorda kalkyl skulle en jernväg här vid ändan af den stora linien redan till en början ega att påräkna en trafik af 15 å 20,000 passagerare, och 1,000,000 centner gods om året; och denna godstrafik skulle vid tillfällen af inträffande missvext i de efter linien belägna orter, såsom t. ex. förhållandet nu är i Jemtland, i högst betydlig mån ökas, då fördelen af en förbättrad kommunikation blefve till stor båtnad för de af missvexten hemsökta, hvilka derigenom lättare erhölle sina förnödenheter af spanmål till billigare pris. Måste nu här den gamla landsvägen, hvilken dels besväras af en mängd backar, dels eljest i anseende till en lös jordmån är, särdeles höstoch vårtiden, svår att helara, fortfarande begagnas, så är det fara värdt, dels att de fördelar, som Rikets Ständer genom anslag till kommunikationsledens utsträckning från Bräcke till Hemgrafven åsyftat, komma att till hufvudsaklig del uteblifva, dels ock att Jemtlands handel tvingas att taga sin rigtning åt Norge, dit en lättare farled redan är färdigbyggd ända till hafvet. Enligt det af Majoren och Riddaren C. Adelsköld under sommaren 1859 i och för utsträckning af kommunikationsleden Riksgränsen—Bräcke till Sundsvall uppgjorda och afgifna förslag, hvilket, i hvad det rörer chausséanläggning från Bräcke till Torp samt kanalisering af Ljunga eif från Torp till Hemgrafven, redan är under utförande, skulle kostnaden för den jernväg, hvilken han ansåg böra blifva liniens fortsättning från sistnämnda ställe till Sundsvall, utgörande 2,41 mil af 4 fots spårvidd för lokomotiv, uppgå till 1,540,000 R:dr; af hvilken kostnad 2/3 troddes böra beviljas såsom lån åt det bolag, som kunde vilja försträcka återstående tredjedelen, åtaga sig utförandet af anläggningen, framtida underhållet och besörja trafiken efter fastställd taxa.
Han sålunda med Hertig Carl och Rikets Råd rådslagit och beslutat, såsom det hette, om »visst köp på de förnämsta inländska och utländska varor», förordnades genom ett Mandat af 1573, att den, som emot denna Ordning handlade, skulle första resan böta 40 Mark och mista godset, andra resan 80 Mark och godset, tredje resan hafva förbrutit edsöre och straffas till 1 ifvet. Under samma Konungs tid (1575) infördes accisafgift, att i alla städer utgöras af allehanda slags dryck, som ulmånglades kannetals; och tio år sednare förbjöds införseln af Tyskt öl, med förklarande att hvar och en i stället ägde köpa malt och humle och brygga sig »godt Svenskt öl.» I en 4 år derefter utfärdad Taxa påbjöds, att de som införde främmande drycker, jemväl skulle utgöra accis; och här förekommer åter Tyskt öl såsom importartikel. Men deremot uphörde plötsligen ali införtel-lull. I ett Patent af 1591 förklaras nemi., att, på det hvar i sin stad måtte vara dess välvilligare alt göra K. M:s Riken och undersåter den mesta »tillförning» dem möjligt vore, afskaffades tullen å inkommande varor, så att alle derföre skulle blifva »frie och förskonade.» Det kan anmärkas, att detta Patent — i sammanhang hvarmed ny tulltariff för utgående varor utfärdades — stod mindre väl tillsammans med den grundsats, som vid denna tid börjat tillämpas, att förbjuda vissa medborgareklasser nyttjandet af dyrbarare kläder. Befrielsen från införseltull varade ock icke länge.
(Beviljadt vid 1853 och 1854 års riksdag samt utbetaldt under åren 1854 och 1855) • 375,000: — » staden Jönköping, å 100,000 R:dr, för den derstädes vid samma tid nedbrunna stadsdels återuppbyggande; dito dito 100,000: — » staden Eksjö, å 200,000 R:dr, för återuppbyggande af den i November 1856 nedbrunna del af denna Transport: 1,479,633: 70. 443,480: 29. 21,119: 36 299,341: 81. 39,030: 31. 126,304: II. 59,879: 92. 375.000: — 100,900 — 17464,155: 80 22 — Transport: 1,479,633: 70. stad; hvilket lan tar utan ränta innehafvas till 1861 års slut, hvarefter årligen skola inbetalas dels 6 och dels 7 procent, dervid räntan beräknas efter 4 procent för lån till byggnader af sten eller annat icke eldfarligt ämne, och efter 44 procent för lån till trädhus. (Beviljadt vid 1856—1858 års riksdag och utbetaldt under år 1857) 200,000: — tili staden Malmö, å 75,000 R:dr, för kasernoch stallbyggnader åt den der förlagda garnison. Genom verkställda liqvider var lånets belopp vid medlet af Maj månad 1835 minskadt till 32,000 R:dr, af hvilket kapital 2 procent, jemte 4 procents ränta å den återstående lånesumman, skola årligen erläggas. 17,930: 44. » Bruksegaren C. B.
eller a:ne sådane i Apologist-skola, eller ock ådagalägger insigter, motsvarande sådana, som för genomgång af samma classer äro bestämda, bör tillgodonjuta ett årligt stipendium af 5o R:r Banco; och U) att den, som endast eger det bestämda minimum af kunskaper och derefter vinner inträde uti Seminarium, må erhålla ett årligt stipendium af 33 R:dr 16 skil lingarberörde mynt; börandes, uti begge fallen, behörigt afseende fästas vid elevernes anlag, skicklighet och uppförande, samt, der förhållandet härutinnan är lika, den af eleverna, som är mest behöfvande, företrädesvis af stipendiet i åtnjutande komma. 7:0 att stipendiaterna, sedan de sin läro-cours i Seminarium fulländat, äro förbundne att minst för 3:ne år antaga Skol-lärare-befattning, då en sadan dem af vederbörande erbjudes. 8:0 att hvar och en, som vili anses behörig att söka Lärare-befattning vid Folk-skola, skall minst ett år begagna Folklärare-Seminarium eller annat motsvarande Läroverk, samt i begge fallen, vid Seminarum aflägga prof och, enligt betyg af dessFöreståndare, ega full färdighet i rättoch väl-skrifning, jemte innanläsning samt fullgiltig insigt och ådagalagd förmåga att undervisa i följande ämnen: Biblisk Historia, all - Statssamt Allm.
Jag anhåller, att detta mitt yttrande må medfölja återremissen. Frih. Boye: Hos H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, anhåller jag, ätt någon af cäncellisterna må få uppläsa Hr Hagelstams reservation emot detta betänk., samt att H. Ex. derefter täckes bibehålla mig vid ordet. Denna uppläsning verkställdes, hvarefter Frih. Boye yttrade: För ätt tillstyrka fullt ut allt, hvad K. M. begärt för flottans exercis, behöfvés icke mer än le gros sens commun, enär det lärer Vära en lätt fattlig sak, att detta vapens gagnbarhet till så hufvudsaklig del beror på practisk öfning hos manskäpeti Jag åberopar en utaf Utsk. sjelf på ett annat ställe uttryckt princip, att då en arme är behöflig och finnes, böra utvägar jemväl beredas för densammas bibehållande i tjenstbar! skick; Meit Utsk; synes hafva bortglömt denna - Dc a aS Maj f. m. 321 na princip i afseende på flottan. Skall detta vapen finnas, mäste man lemna medel till dess öfning; eljest ligger det endast staten till last såsom en pensionsanstult. Jag hembär Utsk. min tacksamhet för det Utsk. tillkännagifvit den åsigt och tillstyrkt densammas uttryckande jemväl af RiksSt., att nemligen Rikets sjöförsvar egentligen hvilar på skärgårdsflottan. Jag har ej bevistat öfverläggningen från dess början; men man säger mig, att tvenne röster höjt sig för linieflottan, men icke någon för skärgårdsflottan. Jag vill icke tala emot den förra; men jag vill likväl icke hafva onämndt, hvad sunda förnuftet säger mig, att nemi. ett fartyg, som seglar i både motoch medvind, är bättre än ett sådant, sorn endast seglar i medvind.
Men då den af Utsk:t föreslagna skrifvelsen är af 3 Stånd antagen, torde det ändock ega sitt värde, att R. o. Ad. uttalar sin åsigt, synnerligast för att fästa uppmärksamheten på ett förhållande, som Utsk:t förbisett. Om Utslct, såsom Frih. Alströmer yttrat, hade stannat vid ordet »vatten», hade intet varit att anmärka. Men genom de följ:de orden anser jag det hafva blifvit nödvändigt att utsträcka omfattningen af Utsk:ts tillstyrkan till alla, som kunna anses ega intresse i saken. Jag tror der - Den 11 Februari e. m. 359 före, att det är skäl att R. o. Ad. antager det förslag, sorn Frih. Sprengtporten framställt, hvarom jag får för min del anhålla. Frih. Tersmeden: Jag får först anhålla om upplysning, huruvida protokollsutdrag ankommit från de andra Riks-Stånden rörande deras beslut i denna fråga, äfvensom att jag sedermera måtte återfå ordet. I ani. häraf tillkännagaf undertecknad, att, enligt ankomna prot.-utdrag, Presteoch Borgare-St:n bifallit ifrågav:de Betänk , men att någon officiell underrättelse om Bonde-St:s beslut i ämnet ännu ej erhållits. Frih. Tersmeden: Efter den upplysning, jag nu erhållit, anser jag att man torde kunna behandla frågan oberoende af de andra Riks-Ståridens beslut. För min del skulle jag tro att det lämpligaste vore, att de, som icke äro belåtna med den redaktion, som Utsk:t föreslagit, förena sig om att yrka återremiss. Utsk:t finge då taga saken i vidare öfvervägande och dervid jemväl skärskåda det af Frih. Sprengtporten framställda förslaget. Jag anhåller derföre om återremiss. Frih. af Schmidt, Georg: I)å jag tillhör den afdelning af Ekon.-lJtsk:t, som behandlat denna fråga, kan jag icke underlåta att till besvarande upptaga den beskyllning, som Frih. Tersmeden gjort Utsk:t, då han säger, att denna fråga blifvit af Utsk:t lösligt behandlad.
Ständer icke måtte af ett längre dröjsmål med vidtagande af nämnde åtgärder hemta skälig anledning till den anmärkning, att det af dem till lön för samma profession beviljade anslag blefve användt icke för sitt ändamål, utan till förstärkande af Universitetets reservfond; — samt att Professoren Lundell, enär han behöfver odeladt egna sin tid och sina krafter åt undervisningen i de vetenskaper, som tillhöra den profession, han innehar, finnér sig icke kunna ännu en längre tid fortfara med den undervisning i statsrätten, som han dittills åtagit sig att bestrida." Konsistorium biträdde Fakultetens mening om professionens ledigförklarande, men anförde tillika i underdånig skrifvelse till Kongl. Majit af den 1 April samma år: “Uppenbart är dock, att det icke står i en enda mans förmåga, att vid Universitet fullständigt föredraga samt bearbeta dessa tvä vigtiga och vidlyftiga vetenskaper (kriminalrätt och statsrätt), hvilkas omfång i vår tid alltjemnt vidgas; utan blifver af en sådan förening, derest den äfven framgent skulle fortfara, följden den, att antingen blott den ena vetenskapen framhälles och den andra eftersättes, eller ock att de hegge på ett ofullständigt sätt behandlas, hvadan och då intetdera af dessa alternativer är tillfyllestgörande eller förenligt med det vilkor, som Ständerna vid anslagets beviljande uttryckligen fästat, Konsistorium i underdånighet anser nödigt, att, innan frågan om ledig-förklarandet af den juridiska professionen till Eders Kongl.
Men om ett sådant förslag här skall uppgöras, och om discussionen derigenom får urarta till en grammatikalisk och tidsödande ordstrid, så 186 Den 39 Jan »ari i f. m. erindrar äfven jag mig, såsom ett slags vägledning för dylika definitioner, att i England, der frågan om stämpelafgiftens utgörande är en betydlig artikel, stadgar lagen ett visst tidsmoment, efter hvars förlopp den periodiska egenskapen upphör, och ett visst arktal utöfver hvilket en skrift icke anses för periodisk. Så kunde här äfven möjligen stadgas ett visst maximum af 4 lill 6 ark, som qualificerade den periodiska skriften, äfvensom att den på bestämda tider, och i nummerföljd utgåfves, dock icke med längre mellantid än 1 månad, efter hvilken tid den periodiska beskaffenheten skulle upphöra. Detta är visserligen ingen definition, utan, om det så tillätes mig yttra, blott ett fragment till definition. Men jag hemställer, om icke, i händelse återremiss i detta hänseende kommer att äga rum, äfven dessa omständigheter höra tagas i betraktande. Om åter Ridderskapet och Adeln fäster afseende på Herr von Schulzenheims anmälan, att hittils icke något missförstånd af den närvarande definitionen uppstått, så anhåller jag, att discussionen i sådan händelse må utan anmärkning fortlöpa till nästföljande artikel. Grefve Frölich: Att icke med vidlöftigliet trötta Ridderskapet och Adeln, är en moralisk lag, hvarom Herr Friherre Lagerbjelke erinrat, och hvilken jag skall söka följa. Jag vill blott i förbigående nämna, Den 2g Januarii f. m. 187 att Herr Cedersehjölds argument emot mitt förslag, att införa ordet sådant, icke lär få grund, emedan jag icke föreslagit, det ordet annan skall gå bort. Deremot bar Herr von Schulzenheim på ett för mig ganska upplysande sätt utvecklat, att en verklig definition skulle blifva ganska svår alt göra. Jag hade verkligen vänlat mig, efter den exposé Herr von Schulzenheim i detta afseende gjort, att man icke skulle komma till det resultat, att Ridderskapet och Adeln borde bedja ConstitutionsUlskottet ge en annan difinition i den förras ställe.