Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Rikets vid nu pågående riksdag församlade Ständer ’ bifallit Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets Betänkande JV2 34, deruti Utskottet tillstyrkte att Rikets Ständer måtte i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t ville genom någon eller någre dertill utsedde Sammansatta Statssamt Allm. Besv. och Ekon.-Utskottets Utlåtande M 24. 3 skicklige personer låta utarbeta och till allmän kännedom sprida ett i möjligaste måtto fullständigt sammandrag af administrativa, kamerala och ekonomiska författningar, och hvarigenom således det ändamål motionären åsyftat torde vinnas, finner Sammansatta Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet sig böra hemställa, att Riksdagsfullmäktigen C. Dahlgrens ifrågavarande motion icke måtte till någon Rikets Sfänders åtgärd föranleda. Stockholm den 24 September 1857. Ank. till Exp.-Utsk. d. 25 Sept. 1857, kl. 7 e. m. Utlåtande, i anledning af väckt motion om Statens öfvertagande på passevolans af rustning sbesväret. Uti en hos Hedervärda Bonde-ståndet väckt motion har Riksdagsfullmäktigen Nils Andersson från Christianstads län föreslagit att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit anmäla den önskan, »att, derest Kongl. Majit skulle anse ändamålsenligt att Kro»nan öfvertoge passevolans på indelta kavalleriets hästar samt ryttares beklädnads-, »bevärings-, remtygsoch utrednings-persedlar, äfvensom sadelmundering och stall»effekter, en skrifvelse derom, sedan vilkoren derför för hvarje regemente blifvit be»stämda, måtte till rusthållarne aflåtas; anseende Rikets
Jag trodde då att Utsk. borde gå in till RiksSltn med ett memorial för att upplysa detta förhållande, men äfven detta ansågs icke behöflig!; hvarföre jag nu täger mig friheten nämna detta och med detsamma anhålla att förslaget till und. skrifvelse måtte blifva hvilande på bordet, på det att R. o. Adis ledamöter må komma i tillfälle att under tiden bedomina huruvida min anmärka, ur riktig eller icke. Exped.Utsk:s förslag blef i följe häraf hvilande på bordet. Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolph: Det är till följe och med anleda, af det af Ståndet i sista plenum afgjorda utlåt, angule grunderna och villkoren för hemmansklyfning (Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekon.Utkms betänk. N:o 28), äfvensom det i samma plenum afgjorda utlåt, från Statssamt Allm. Besvärsoch Ekon.Utsktn, ang:de uppodling och nybyggens anläggande å Kronans ouppodlade trakter, som jag går att väcka efterföljande motion. Flere hafva trott sig se de fattigare af allmogens stånd til! godo, då de sökt försvara principen af att lagen icke skulle lägga något binder i vägen för innehafvaren af jordegendom, att afyttra den uti huru små lotter som helst. Jag delar med dein begäret att göra den obemedlade bondehopens, de icke jordägandes af landsbygdens folkmängd tillstånd så drägligt, så lyckligt som möjligt; jag delar med Den io Februari c* m. i63 dem önskan, alt detta måtte ske utan de bemedlades betungande och med afseende på hela landels, det stora helas bestånd och förkofran; men jag delar icke deras tänkesätt, då de tro, att delta bör och kan ske genom att medgifva en obegränsad rättighet lill jordegendomnrnes styckning. Mina skäl dertill uro dels absoluta dels relativa.
Charta Sigillatae Recognition, I 1, s 837. — ■—. medel, I i. Redovisning för, år 1822, II s 534 — 536. medels Redogörelsen, angående verkstäld granskning af. StatsUtskottets Betänkande, IV 3. s 238 — 242, bif. af PresteStåndet, IX s 623, af BondeStåndet, IX s 628, af BorgareStåndet, IX s 657, af Adeln, IX s 662. Underd. Skrifvelse, X 1. s 517 <—5ip. Författning, angående en förnyad, jemte Förslag till Förordningen och Tabell öfver Städernes Classiflcalion. Bev, Utskottets Betänkande, V 1. s 5o5—- 58i, återremitt. af PresteStåndet, IX s 6o n43, af BorgareStåndet, IX s n5o, bif. af Adeln, s x 154- Ytterligare Utlåtande, V 2. s 53— 79, bif. med föreslagna förändringar af PresteStåndet, IX 3. s 129, bif. ovilkorligt af BondeStåndet, IX 3. s 172, dito af Adeln, IX 3. s 179, af BorgareStåndet, IX 3. Underd. Chartte Verk, om inköp af geographiska Inrättningens. StatsUtskottets Utlåtande, IV 1. s 892 — 897, bif. af Adeln, IX s 251, af BondeStåndet, IX s 256,afPresteStåndet, IX s 263. ClaraSjön, om upprensning af. Motion, remitt. till Statsoch Ekon. Utskotten, II s 1228.
Domstolen förutsatt, lika litet lärer vara af nöden, som en föreskrift, att protokollet bör till framtida upplysning i myndighetens arkiv förvaras; men dä anmälan om det civila äktenskapet bör, likasom angående de med vigsel fullbordade, göras hos vederbörande presterskap för behöriga anteckningar i kyrkobok, och en särskildt meddelad föreskrift härom lättare kan förbises, än om den intages pä samma ställe, sorn öfriga föreskrifter angående det civila äktenskapet, så, ehuru ett sådant stadgande icke är af civillags egenskap, hemställer jag att i slutet af 3 § mätte göras följande tillägg: ”Magistrat eller Kronofogde åligger, att inför dem afslutade äktenskap hos vederbörande presterskap anmäla, pä sätt om anmälan af vigsel för vigselförrättare stadgadt är.” Pä grund af det nu anförda hemställer jag i underdånighet, att Eders Kongl. Maj:t täcktes, jemlikt 87 § Regeringsformen, till Rikets Ständers antagande framställa det af mig anmälda förslag med nu föreslagna tillägg.” Uppå Stats-Rådets öfrige ledamöters tillstyrkan täcktes Hans Majit Konungen, med bifall till hvad Hans Excellens Herr Justitie-Statsministern sålunda hemställt, godkänna detta förslag till nådig Proposition, sådan den, nu justerad, finnes detta protokoll bilagd. Ex protoeollo Oscar David Egge. 12 Kongl. Maj-.ts Nåd. Proposition JV$ 33. JV? 38. Ank. till Exp.-Utsk. den 17 Mov. 1862, kl. 1 e. m. Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer, om antagande af en författning, angående allmänt kyrkomöte; Gifven Stockholms Slolt den // November 1862.
Satsen om skärgårdsflottans stora vigt för Sverige bör visserligen såsom hvarje annat påstående stödjas på skäl, för att äga något värde; meri då detta ämne redan i utförliga skrifter och afhandlingar blifvit så väl utredt, skulle det af mig vara förmätet, och dessutom öfverflödigt att här inför R. o. Ad. vidare vilja deducera alla bevisen. Gr. Björnstjerna har vidare sagt, att nu sedan ängkraften börjat spela en så vigtig röle i andra nationers sjöförsvar, sä vore icke skäl att här offra så mycket på en roende flotta. Jag får fästa uppmärksamheten derpå, att delta är en helt annan sak, eu 3:dje sida af frågan, som egentligen först längre fram förekommer till discussion, och att här endast afscs en proportion emellan den stora seglande och den roende flottan. Det är sä naturligt, alt skickliga sjöofficerare med förkärlek betrakta den seglande flottan. Det är först der, som deras skicklighet och kunskaper hafva fullt utrymme att göra sig gällande och kunna visa hvad konsten förmår; men detta är likväl icke egentligen det yttersta ändamålet, med de dryga anslagen, som naturligtvis endast afse att slutligen bereda ett starkt sjöförsvar för landet, hvilket enligt min bestämda öfvertygelse måste vara, om icke väsendtligen, åtminstone till en ganska stor del, grundadt på en talrik och öfvad skärgårdsflotta. Man har här åberopat flere utmärkta namn för den motsatta meningen, men om jag på samma sätt ville citera auctoriteler, så skulle jag visserligen icke eller sakna dylika. Jag tror t. ex. att en Ehrensvärd, en Sydow m. fl. kunna i detta afseende mäta sig med de personer, som blifvit åberopade. Jag anhåller, på grund af hvad jag nu anfört, att detta förslag, sådant det hittills varit, matte bifallas, och anser mig dertill hafva^ett ytterligare skäl i den omständigheten, att K. M. i Sin nåd. propos. icke derutinnan äskat någon förändring. Gr. Horn: Det vill synas mig, som om de af Utskrs ledamöter, hvilka uti fördelningen af anslagen för flottans underhåll och nybyggnad vilja söka en garanti mot K.
Systern, som knäböjer vid sängen, uppsänder brinnande böner för denna trötta själ, som går så långt, långt bort, och som går med sådan glad ifver, och under det lätta buller, som uppstår, då lazarettet vaknar upp, helsande solens första strålar, erfor hon, parian, den ensamma, den öfvergifna, en outsäglig fröjd, den första och den sista jorden skänkt henne, och från de kallnade läpparne, som tryckas mot de purprade blommorna, flyr lifvet i ett leende. O, så många blommor, så många blommor! Wt Sen till, ärade läsarinnor, att Idun finnes hos alla edra bekanta! För hvarje 5-tal abonnenter, som samlas, och f ö r hvilka afglften Insändes till Redaktionen af Äktenskap och skilsmessa. Af Max von Weissenthurn. Så pröive då enhvar, som band för evigt knyter, Att hjerta emot hjerta rätt han byter. ||ktenskapet är de unga flickornas ideal! Man föreställer sig den saken så i rosenrödt, så länge man betraktar den som ett oupphinneligt mål. Missräkningen kommer först, när det tagna steget icke låter sig göras om igen, som det särskildt är förhållandet i de katolska länderna. Hvaraf kommer sig då, att olyckliga äktenskap hardt när äro blifna en modesjukdom? Äro alla män så dåliga, som de skildras, och qvinnorna så ytliga, så hjertlösa och njutningslystna, som männen påstå? Har äktenskapet verkligen blifvit en föråldrad institution, såsom de säga, hvilka äro eldade för allt nytt? Ha egenkära ungkarlar och kantiga gamla jungfrur rätt, när de triumferande håna dem, som icke följt det exempel, de gifvit genom sitt (visserligen mer eller mindre ofrivilliga eller nödtvungna) celibat? Statistiken säger oss, att skilsmessornas antal » stiger år från år, och detta är, hur man än vänder och vrider saken, mycket sorgligt.
För närvar, tror jag, att man måste inskränka sig lill att yrka riksdagarnas återkomst hvart 3:dje år, hvilket, efter min öfvertygelse, icke obetvdligen skall verka till riksdagarnas förkortande. Frih. Cederström har väl framställt, huruledes vi under den korta tiden sedan 1809 haft riksdagar nästan hvart 3:dje år, men att motionsraseriet icke desto mindre snarare lillän aftagit. Jag får härvid erinra, att dertill mäste såsom orsak hufvudsakligen räknas beskaffenheten af det statsskick, hvaruti vi lefva, och som Hr Frih. tyckes önska bibehållet. Största anledningen till urtima riksdagarna har, så vidt jag kunnat fatta, varit bristen på mynt. 1 den mån oredan i myntet kan afhjelpas vid denna riksdag, skulle jag tro, att, då ett mera ordentligt statsskick kommer i ordning, hvar och en skall finna nödvändigheten af att icke med enskilda motioner alltför mycket besvära Representationen. Jag anhåller om propos. till 11. o. Ad. att såsom sin gemensamma tanka förklara, att Constit Utskts förslag måtte undergå den förändring, att, i stället för hvart 5:te, R. St. skola till lagtima riksdag sammankomma hvart 3:clje år. II. Ex. Ilr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att plenum komme att fortsättas i eftermiddag kl. 6. Frih Boye: Af den grannlagenhet, som otvifvelaktigt följer vår Landtmts Urskillning af de ämnen , som utgöra föremål för vår öfverläggning, förväntar jag, att den propos., som varder oss gjord, kommer att omfatta ingenting annat än det, sorn utgjort föremål för öfverläggningen. Jag inlåter mig således icke i frågan 0111 de biämnen, hvilka under namn af vilkor blifvit framställda, nemi. om förändring »ti representationsoch arbetssättet. Rörande det sednare delar jag deras tanke, som yttrat sig derom, ehuru jag skiljer emellan det ämnet och det, som vi nu förehafva.
Då det är en hufvudgrundsalts i all criminallagstiftning, att straffet bör vara rättvist, d. v. s. öfverensstämmande med graden af förskyllandet, så måste lagen antingen göras så fullkomlig, att den stadgar ett mot hvarje grad af brott fullt motsvarande och adaeqvat straff, hvilket åter icke är möjligt, emedan intet fall af förbrytelse ar fullkomligen likt det andra, eller sätta Domaren i tillfälle att afpassa strallet efter det serskilda fallet. Så till vida har jag instämt i Utskottets generella tillstyrkande, i enlighet med 6 Cap. 1 §. Strafflagen, att Domaren skall ega att mäta straffet inom de i lagen bestämda gränser, och detta ej blotT inom en viss straffart eller grad deraf, utan äfven till mer an en straffart eller grad.” Ty om äfven tidsmåttet inom hvarje gradbestämning af t. ex. frihetsstraff uti alla graderna, utom den första, som motsvarar lifstidsfängelse, tilltoges ännu rymligare, eller till tre år, som det i LagCommittéens är 1839 utgifna förslag var stadgadt, så skulle ändock fall kunna inträffa, då Domaren, i följd af minskadi tillräknande, behöfde nedsätta straffet från första till andra grad. Ännu angelägnare är detta, da brottet ligger på gränsen af dödsstraff och lifstidsfängelse. Detta vidgade utrymme för Domarens pröfning vid valet al llere straffarter är en förbättring, som i allmänhet tillhör de nyare brottmålslagstiftningarne, och som ej heller är obekant för vår nu gällande lag, ehuru hvad der gällde såsom undantag nu blifvit stadgadt nästan såsom allmän regel. För att emellertid icke öppna för stort spelrum för Domarens godtycke, serdeles vid frestelsen att för lågt nedsätta straffet, hvarigenom så väl rättvisan, som lagens energie någon gång kunde gå förlorad, så anser jag nödigt, att laltet för Domarens pröfning begränsas inom tvänne straffgrader, och alt derjemte i lagen augifvas de förmildrande eller försvårande omständigheter, som kunna gifva anledning alt höja eller minska straffet med en straffgrad.
St:r, då genom lätlheten alt komma i erfarenhet af rätta beloppet utaf hvars och ens lonevilkor, så beskaffade SpecialStater höra leda till mångå vigtiga upplysningar för en allmän öfversigt af förhållanderne, då den difinitiva regleringen af LäroVerken ifrågakommer* och tillika vara af nytta i Statistiskt afseende ,för bedömmandet af Boställens beskaffenhet, beslutat: att hos K. Mit i undén]. anhålla, det K. Mit behagar i Nåder anbefalla vederbörande ErabetsVerk, alt intill nästa Riksdag uppgöra fullständiga SpecialStater för Clereciets saint Gymnasiaeoch ScholocStaternes anslag i KronoTionde och Penningar, samt uppgifter å Taxeringsvärdet af Ecclesiaslique Boställen. G 8a StatsUt. slottets Allmänna Indragnings Staten. (se Bil. N:o ii.) För denne Med undantag af den ytterligare tillökning^ som vid sluteliga utredningen af f. d. Allm. MagazinsFonden kan uppkomma, hafva R. Sttr, i anseende till den på Staten inträffade större afgång 1828 och innevarande år, ansett något större anslag, i följd af de i öfrigt beviljade tillökningar, icke erfordras, utan funnit detsamma kjinna bestämmas till p;gr 270,000. — r För Allm. MagazinsStaten anses be höfvas 20,000. — - hvartill kommer, hvad till jemnkning i StatsbristSumman erfor dras tö: 29.10. 20 o|6. ^ 10, 290,016: 29.10. Indeldta räntor, TiondeSprml och Span nemål in natura .. 16,900:21. - S:a, R:dr 306,917: 2.10. 1:0
Yid den tid, då fråga först uppstod om anläggande af jernvägar på Statens bekostnad, voro meningarne mycket delade derom, huruvida dessa vägar borde erhålla sin nuvarande rigtning eller hufvudsakligen afse att med hafvet förbinda landets inre, af brist på ändamålsenliga kommunikationsanstalter lidande och i sin utveckling hämmade trakter. Utan att nu vidare ingå i denna fråga, lärer man väl kunna antaga såsom allmänt medgifvet, att det sistnämnda syftet med jernvägsanläggningar på Statens bekostnad ur statsekonomisk synpunkt förtjenar ett synnerligt afseende och att anläggningen af en jernväg, som afser att förena i det inre landet belägna, af naturen rikt gynnade trakter med hafvet, möjligen kan vara för fäderneslandet lika gagnelig, som eröfringen åt detsamma af en ny provins skulle vara. Redan för ett tiotal af år sedan har den starka trafiken mellan Smålands inre och bördigaste trakter framkallat förslaget, att genom en jernväg från Hvetlanda till Oscarshamn förena dessa trakter med deras naturliga afsättningsort vid Östersjön och derigenom på det kraftigaste befordra utvecklingen af dessa trakters jordbruk och öfriga näringar. Yid 1856—1858 årens riksdag söktes af ett för en sådan jernvägsanläggning bildadt bolag af Staten ett låneunderstöd af 2f millioner R:dr. Denna jernvägsanläggning, som, då vägen till större delen af sin längd skulle genomlöpa Etnådalen, vore af naturförhållandena synnerligen gynnad och i följd häraf borde blifva ovanligt billig, har ock ofta blifvit inom Riks-Stånden och deras delegationer vid riksdagarne framhållen såsom synnerligen ändamålsenlig och af behofvet högt påkallad, i hvilket afseende särskildt torde förtjena nämnas, att Stats-Utskottet vid 1859—1860 årens riksdag om densamma och dess utsträckning till södra stambanan yttrat sig särdeles gynnsamt (Utlåtandet N:o 86 pag. 41 — 43), ehuru samma Utskott förordade den s. k. Laga-linien. Såsom ett synnerligen vigtigt motiv för södra stambanans rigtning åt Nässjö åberopades ock vid sistnämnde riksdag behofvet af stambanans förening med Östersjön genom en jernväg till Oscarshamn.
Då således erfarenheten visat, att utom ofvannämnde skäl, orsaken till landtmannens nu varande förlägenhet, är bristande afsättning på Spannemål, till någorlunda emot alla andra varor och arbetslöner svarande pris; och utom denna product de flesta icke hafva annat att förvandla till penningar, hvarmed Kronoutskylder och mångfaldiga andra utgifter skola afbördas; och som StatsVerkets är i behof af såväl penningar som spannemål till aflöning; så finner jag ingenting lämpligare till Landtbrukets upphjelpande, än, att Riksens Ständer genom dess Statsoch Bevillningsutskott så föranstalta, att Landtmannen må äga rättighet att afbörda sig sine Kronoutskylder antingen i spannemål eller penningar; hvilket efter min tanka bäst verkställes sålunda, att debiteringen nu som vanligt sker i penningar, hvars hufvudsumma efter Riksmarkegångeo förvandlas till Tunnor och Kappar i Spanmål, som alltid består af hälften Råg och hälften Korn. Dessa Spannemåls* tunnor utföras i Debetsedeln bredevid penningecolumnen, hvarefter den skattskyldige inom en viss tid, till exempel innan andra uppbördsstämman i Februarii, äger rättighet och ovilkorlig skyldighet, om han sig deraf begagna vill, att på nät mäste KronoMagazin in Den 6 Februarii, natura aflemna hela beloppet i säd; vore det då ej fullgjordt, borde penningar ofelbart erläggas. Härigenom undginge Landtmannen den olägenhet, sorn eljest är så vanlig, att höstetiden föra sin säd till torgs och sälja den till underpris för Kronoutlagornas anskaffande i contant; och löntagaren kunde sjelf, om han så ville, få anvisning på närmaste Magazin för att disponera om den andel af lönen,’ Söm beräknas i Spannemål. Genom detta enkla medel, tror jag att Landtmannens hufvudsakligaste penningeförlägenhet skulle komma att upphöra, emedan han, naturenligt, finge erlägga sine Kronoutskylder med den vahra, han kan producera.
Om lika med Friherre von Platen tillfor, ordnade Stats-Secreterare» önskade, alt all lättnad matte kunna at den inre rörelsen färwaras, och ehuru ingen lärer wilja neka, att det wore ett mera tillfredställande föremal för Regeringens omsorg, att den Den i; Maji. den befrämja än betunga, trodde tillförordnade Stats, Secreterarcn likwäl att, fran ett sadan! åberopande af allmänt erkända förwaltningsarunder, aldrig borde skilias en noggrann beräkning af hwad andre för Statshushållningen lika wigtiga föremål, samt den närwarande nödwändighetcn, i detta fal! kunde medgifwa eller icke. De öfrige af Stats-Rådets tillstädes svarande Ledamöter, trodde sig, med erkännande af de grundsatser och skäl, som i den nu uppläste Propositionen finnes anförde, sa mycket häldre böra densamme i underdånighet tillstyrka, som Kongl. Majtt derwid uttryckligen till Riksens Ständers egit vmpröfwande hade öfwerlemnat att antaga Tullsafgiften, eller att t desi ställe söka utfinna andra likwägar till Statsbehvfwens fyllande, pa sätt Riksens Ständer ansag lämpligast och för Swensta Folket minst betungande. Och som KonglMajit i Nader gillade det nu upplästa underdåniga sörsiaget, sa skulle i enlighet dermed Nådig Proposition till Riksens Ständer med ätföljande Proiocolls Utdrag expedieras. Lx krotocollo, kkenr. Uppläst hos Ridd. och Adeln d. 2z Maji, Preste-Ständet den 2; Borgare-Ständet d. 2; - , Bonde-Ständet den 2; - , - Äongl. Majtts tnädiga proposition till Rik sens Ständer, angående Tullwerket; Gifwen Orebro Slott den 1z Masi 1812. ^nder det KonglMajit med oafbruten uppmärksamhet sökt erfara werkningarue af de förändringar 266
M. ett preliminärt utkast, antydande den rigtning i allmänhet, hvaruti stamlinierna borde sträcka sig; att Styrelsen för allmänna Vägoch Vattenbyggnader, deröfver hörd, instämt uti General Akrells åsigter i afseende på jernvägsstamlinierna och deras lmfvudrigtningar; samt att K. M., som den 31 Mars 1853 till ompröfning förehaft vederbörandes öyssomförmälda förslag och yttrande om jernvägs-stambanor i Riket, jemte en underd. ansökning af serskilde kommilterade om understöd af allmänna medel för undersökningar ronde jernvägsanläggning genom Skaraborgs län, funnit godt att å besparingarne på öde hufvudtitelns anslag för jordbruket, handeln och näringarne härtill anvisa en summa af 4,000 R:dr, i ändamål att, såsom orden uttryckligen lyda, ”efter föreg:de topografiska och statistiska undersökningar, en derpå grundad, fullständig plan för jernvägsanläggning genom nämnda län, från lämplig punkt af den oktrojerade Köping-Hults-banan, i sträckning åt Götheborg, måtte varda utarbetad till begagnande för sådan jernvägsanläggnings utförande, om och när den framdeles kan komma till verkställighet.” Häraf torde R. o. Ad. finna, att just de topografiska och statistiska undersökningar, i afseende å Stockholm-Gölheborgs-banan, dem Utsk. förmenat, hvad beträffar den del af banan, som är ämnad att löpa genom Skaraborgs län, ännu icke hafva ifrågakomrait, blifvit af K. M. anbefallda, samt att vigten deraf, om äfven hvarken tid, omständigheter eller tillgång på medel ännu föranledt deras företagande, i den utsträckning Utsk. synes önska, således icke blifvit af Regeringen 212 Den 23 September f. ni. förbisedd.
F r å n Iduns läsekrets. En promenad och dess följder. Ett » gif akt » till föräldrar. Ja, där låg han, den tvåårige mannen i sin lilla vagn, feberhet och med stirrande ögon, utan att kunna andas eller svälja. » Difteri? Ja, fröken förstår nog det, jag vet inte. Om jag bara kunde begripa hvar han fått ' et ifrån, » säger den bleka modern. Jag visste det, men skall inte säga henne det, ännu åtminstone. Det bodde i samma egendom som jag en arbetskarl inne på gården, och jag undrade på, att han fick bo kvar, ty nog sågo både jag och andra, att utskänkningsställena fått sin dryga del af veckopenningen. Thilda, kokerskan hos grosshandlarens i andra våningen, såg det också, men ändå gifte hon sig med honom för tre år sedan. Janson blef nu en ordentlig människa, som ingen behöfde frukta för, men hur detta gick till visste bara Thilda och — jag. Ensam som jag blifvit, hände det sig så lätt, att jag kom att se in till dem, då jag ännu höll skymning, men de tändt lampan. Thilda hade genast maten på bordet, när Janson steg in, trött och hungrig. Brännvinsflaskan saknades aldrig, men grep Janson efter den, innan han förtärt första portionen, så sade Thilda nej och log därvid, så hennes friska tänder lyste och Janson lät sig nöja. I rattan tid en sup — och sedan flaskan in i skåpet. Hon bad honom aldrig stanna hemma, när han om aftnarne ämnade gå ut, men innan han gick, var det alltid något han måste hjälpa henne med: att lägga in litet i spiseln, hon ville värma sig med litet kaffe, och så skulle det gepast vara färdigt, så han kunde få en tår, innan han gick. Så blef det för sent för den gången, tyckte han. Eller han skulle vara snäll och hämta det sista numret af det illustrerade veckobladet, så att hon hade något att roa sig med i ensamheten. Det var en rysligt vacker tafla, ville han inte se på den? Och verser sedan I Det var synd, han inte hade tid att ' läsa dem för henne, han gjorde det sä bra.