Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jemte det jag alltså, på nu anförda skäl och förhållanden, reserverar mig mot det slut, hvartill Utskottet kommit, tillstyrker jag, för min del, vördsamt, att det begärda uppskofvet med kreditivets inbetalning måtte beviljas, eller ock Riksgäldskontoret berättigas, att af Rikets Ständers Bank erhålla för Juli och Augusti månader ett lån på 1,000,000 Riksdaler banko, utan annan säkerhet än förskrifning.» Uti denna reservation har Herr af Geijerstam, Carl, sig förenat, Af Herr Bogeman, C. A » Herr E. D. Grape. Banko-Ut$lwllcts Utlåtande M 34. 11 N:o 34. A.nk. till Exp.-Utsk. d. 2 Juni 1857, kl. 2 e. m. Utlåtande, i anledning af erhållen återremiss aj Memorialet Jtä 29. Sedan Banko-Utskottet i Ua punkten af berörde Memorial tillstyrkt, att Kontors-skrifvarne H T. Benckert, L. J. Hedberg och N. Ohlsson samt Kanslisten J. Wikström, med afseende å den ofördelaktiga stalbing, hvari de genom Banko-verkets sednaste organisation blifvit försatte, »måtte, så vida de dertill äro benägne, å Bankens indragnings-stat uppföras såsom öfvertalige tjenstemän, med åtnjutande af lönen enligt gamla staten eller 400 R:dr Banko årligen och med åliggande för dem, jemlikt 37 § i nu gällande Banko-reglemente, att, vid tillfälligt behof af Kontors-skrifvare-biträde utöfver stat, bestrida sådan befattning, som i afseende å omfång och beskaffenhet motsvarar den, hvarå de ega fullmakt,» så har, enligt Utskottet tillhandakomma protokolls-utdrag, omförmälda hemställan blifvit af Högloft. Ridderskapet och Adeln samt Hederv. Bonde-ståndet bifallen, men af Högvörd.
Ty på denna sidan af fjärden lekte kriget sin bullrande, blodiga lek. På hertigens befallning rigtades skotten mest mot fönstren af boningsrummen i nya slottet. ”Låt qvinnfolken få smaka litet på våra sötsaker”, hade hertigen sagt, ”jag tänker käringarna snart skola få nog af konfekten, och krypa till korset.” Men inne i fästet hölls som bäst bönestund i slottskyrkan, hvilken då befann sig i en annan flygel, än den nu begagnade. Der voro församlade månge af männen och nästan alla qvinnorna, som befunno sig i slottet. Der befunno sig fru Ebba jemte hennes döttrar, fru Elin Stålarm, fru Karin Kurch, fru Anna Boije och flera förnäma fruar, dertill många andra adeliga och oadeliga qvinnor. Högtidlig var gudstjensten; psalmernas toner beledsagades af dånet från de belägrandes kanoner; men tillochmed de unga flickorna syntes ej deraf låta störa sig i sin andakt. Nu afbröt ett häftigt brakande den nyss började bönen. En kanonkula slog in genom ett fönster och träffade en just invid stående knekt, som nedföll död. Bland fruntimmerna stod fru Ebba närmast den fallne. Ingen skiftning i hennes anlete förrådde bäfvan. Mången annan qvinnas kind bleknade. De unga flickorna foro rysande tillsamman och gömde sina anleten. Endast Sigrid gick, ehuru blek och med något osäkra steg, fram till fru Ebba, då hon såg denna resa sig för att gå till den fallne. ”Jag finner, att här är ingen hjelp mera”, sade fru Ebba. ”Herren vare hans själ nådig! Hans död var skön. Med bönen på läpparne fick han falla för konung och fosterland. En sådan död är icke skrämmande. Gode herrar och J, tappre krigare alle, måtte Herren skänka dem af eder, som han nu behagar hädankalla, en död lika herrlig, och måtte han åt dem som öfverlefva, gifva seger och kraft att fienden afslå. Stån manneligen, tveken icke att offra lif och blod, om så fordras. Skönt är att strida, herrligt att dö för sin konung och sitt land.
Då gaf jag mitt hjärta tillbaka, Då svor jag att blifva hans maka, Och Flora befäste vår ed.» Hon lade ner arbetet, knäppte hop bägge armarna om nacken, lutade sig bakut i stolen och hviskade: – Jag älskar min Fredrik, jag älskar min Fredrik! Jag vill inte gifta mig med någon annan än honom – jag vill icke gifta mig med den stollige John Hall. Hon muttrade för sig själf om sina föresatser, hvad hon ville göra och hvad hon inte ville göra. Medan hon satt så, rann det henne i sinnet, att om hon gift sig med John Hall, vore hon nu värdinna för grefven af Artois, och då hade aldrig skandalen i förgår fått hända. Hela staden talade om intet annat än att John Hall på den storståtliga herrmiddag, han gaf för den franske prinsen, hade drumlat sig till den grad, att han vid densamma behöll sina halfstöflar och lät sin bokhållare, unge Geijer, sitta med vid bordet. Det hade inte fått ske, om hon varit fru i huset. Om han åtminstone haft det vettet att bjuda Fredrik Damm i stället för Jesper Geijer. Hon började åter sy den ena pärlan efter den andra, tills det sirliga namnet fått alla sina slängar. Hon kysste namnet och höll upp taskboken och beundrade den. Hon kikade ner i rummet, som skulle innehålla sedlarne. Djupt var det tillräckligt för den, som hade så få sedlar att lägga dit som Fredrik – och inga förde hon i boet till honom. Hon hötte i luften med sin lilla hand. – Jag hade riktig lust att taga ett grabbtag i John Halls tjocka taskbok och släppa ner en stor sedelbunt i den här. Det är så rent skamligt, att han skall vara rik och Fredrik fattig, mumlade hon. Nu hade hon intet mer att beställa, och tiden blef henne lång. Hon gick fram till den lilla spegeln, som hängde öfver byrån. Håret hade fallit ner. Constance vred upp lockarne i en hög knut öfver hjässan, en lock var ostyrig och föll ständigt tillbaka. Hon stampade i golfvet, då det ej lyckades henne att få upp den, men så flög en idé på henne. Hon tänkte: den här locken skall jag lägga i taskboken till Fredrik, den är för mer än alla sedlar i världen.
Denna fråga är helt och hållet af enahanda natur med den föregide, vid hvilken Ståndet redan beslutit att vidblifva sitt förut fattade beslut; jag anhåller derföre, för konseqvensens skull, att Ståndet afslår Utslcts i denna fråga gjorda framställning och står fast vid sitt förut i ämnet fattade beslut. Hr Printzensköld: Skulle man, som Gr. Sparre synes åsyfta, vid användandet af bankovinsten endast taga i betraktande Den 1 Augusti e. ra. 55 de tillfällen, då banken är i yttersta behof af sina vinstmedel och endast då använda dem till bankens konsoliderande, så komme, enligt mitt förmenande, det förhide ovilkorligen att inträffa, att banken skulle vid första annalkande kris sväfva i yttersta fara. Jag bar sjelf varit vittne till de ganska bekymmersamma omständigheter, som inträffade vid den sista stora penn ingekrisen, och om den ännu någon tid fortfarit, försäkrar jag Eder, Mina Hrr! att man ej skulle haft så brådtom, som man nu tyckes hafva, att afhända banken den i fråga vide millionen och öfverlemna den till statsverket. Det förefaller mig tydligt och klart, att man bör under de lugna tiderna, och synnerligast sedan man varit lycklig nog att uthärda en ganska farlig penningekris, vara angelägen om att försätta banken i tillfälle, att, om en än svårare skulle inträffa, kunna motstå densamma. Och det lyckas ej på det sältet, att man tager från banken, der det för tillfället finnes medel, och lägger till statsverket, som händelsevis är i behof deraf. Jag fortfar i mitt yrkande, att R. o. Ad. måtte, med vidblifvande af sitt förut lättade beslut, afslå Utslcts gjorda framställning. Hr Bildt: För min del lägger jag ej någon synnerlig vigt på, antingen R. o. Ad. bifaller eller afslår det i ifrågav:de punkt framstälda förslaget, emedan jag i alla fall är förvissad om, att detsamma skall inom det förstärkta Utsk:t komma att afgöras i enlighet med den åsigt, jag förfäktat.
4’de gradeni Contorsskrifvare och Canzlisler. Tjenstemännens antal inom ofvanberörde tjenste-grader äro följande: Inom Första Tjensteg adert'. Commissarie i Cassa-Afdelningen . r. — i Sedel-Contoret .. 3. — i Deposilions-Afdelningen • 3. — i Låne-A fdelningen . 3. — i Låne-Canzliet —- i Controlloch Revisions-Afdelningen ! . — i Bokslutsoch Ekonom {-Afdelningen (. — i Banco-Disconlen . ,8 Secreterare hos Öfver-Styrelsen i. Advocat-Fiscal i. 20 Inom Andra Tjenste graden'. i Låue Afdelningen '2. — i Controlloch Revisions-Afdelningen t. 9* Casseurer (3 Special-Cassornri) 7. Referendaiie i Låne-Canzliet . 1. Notarien hos Öfver-Styiehen , . , j. Banco-Fiscal Secreterare hos Under-Styrelsen r. 20 Bänto -11 slottets Memorial, N.O I ^5. Inom Tredje Tjemtegraden: Bokhållaren Cassa-Afdelningen .. 2. — i Sedel-Gotl loret ' — i Depositions-Afdelningen ii. — i Låne-Afdelnihgen . 7. — i Controlloch Revisions-Afdelningen . ti. Inom Fjerde Tjen'tegraden: Sedel-Conloret ... 6. — i Depositions-Afdelningen 6. — i Låne-Åfdelningen 5. — i Bokslutsoch Ekonomi-Afdelningen 1. Canzlicter i LAne-Canzliet ... '5, — i Fisöals-Conloi et 2. — i Öfvei-Styrelsens Expedition . ; 1. — i Ui.der-Siyrtlsens Expedition . 2. -22 Revisorer i Controlloch Revisions-Afdelningen „ 2. Registrator, tillika Actuarie i Låne-CanEliet . 1. Notarier vid Under-Styrelsens Expedition 2. — i Låne-Canzliet r. ■28. 18 -26 2:0.
Nu kommer madame Bianca hit efter några månaders frånvaro, uppträder på samma lokal, inför samma publik, med samma tunna röst, samma falska toner och samma formidabla sparkningar, som man då tycktes betrakta såsom höjdpunkten af glad konst, oeh nu — nu hyssjar man och hvisslar åt henne vid första föreställningen, så att det söta barnet måste gå bakom kulissen och gråta af missräkning eller — raseri. Inte kan väl publikens förändrade hållning bero därpå, att Bianca reste sin väg som mademoiselle oeh kom tillbaka som madame, ty hvad skulle väl det kunna göra till saken, då hon i öfrigt är sig lik? Nej, jag kan endast förklara detta fenomen ur publikens nyckfullhet. Och Bianca är minsann inte den första, som fått pröfva på den. Hur var det inte med lilla Teresina Tua, violinälfvan, ni minns? Första gången hon var här i Sverige fick hon vagnslaster af blommor och kransar, som till på köpet drogos in i kyrkan. Andra gången fick hon inte ens så mycket som en löfkoja, utom dem som hon kostade på sig själf. M B E H. Redaktör! Då jag säger Er, att det är första gången i mitt lif jag skrifver till en tidningsredaktör, kan Ni nog förstå, att jag känner mig förkrossande rädd och dum. Ibland har jag tänkt, att det ej är så stor konst att skrifva tidningsartiklar; åtskilligt, som jag läst i den vägen, hade ingifvit mig den naiva tron. Men ' då jag själf skall till, förklarar jag bestämdt, att det är rysligt svårt, och att jag varit lika klok som bonden, hvilken på tillfrågan, om han kunde spela piano, svarade: » jag vet inf, för jag har allri försökt. » Jag skulle minsann heller aldrig ha försökt (att skrifva menar jag), om det ej gällde en för mig sä viktig sak som min husliga lycka. Ser Ni, jag är välbeställd fru på landet, med en riktigt rar gubbe, präktiga barn och naturligtvis är jag prenumerant på Idun.
4 Sami. 1 A/d, 18 Haft. 2 10 Stats-Ulskottets Utlåtande, N-o 53. nyad reglering af Sjöförsvaret kan komma att försiggå, må finna tillgång att af de å anslagen för Personal-Staterne uppkommande besparingar använda, hvad för ändamålet emedlertid tillfälligtvis kan erfordras. Beträffande den af Hr Dalman, W. I., väckte motion om llofjaktvarfvels indragning och försäljning af detsamma jemte dess inventarier; så enär frågan, huruvida detta serskilda Varf må vara af behofvet påkalladt, lämpligast synes böra till pröfning förekomma, i sammanhang med den generella plan for ordnandet af Sjöförsvaret, hvarom Utskottet här förut gjort framställning, och hvarvid följaktligen Flottans serskilda etablissementer böra närmare bestämmas, anser Utskottet berörde motion för närvarande icke böra till serskild åtgärd föranleda. Stockholm den g April iS/fo. Reservationer.
Diskonternes undsättning i anledning af derom gjorde motioner, hvilka ännu bero på vederbörande Utskotts föregående beredning; och det icke kan vara likgiltigt för Banken att större eller mindre del af Kanal-Diskont-Verkets säkre Gäldenärer, få godtgöra sina skullder med Verkets egna Sedlar, hvarigenom Banken skulle förlora sin rätt i desse säkerheter, och möje. ligen blifva lidande eller obetald; så finnér jag nödigt förordna, att Banko-Fullmägtige genast af - Banko JJtskoitets Befdiikanderi, 51 affarcfa ett Ombud till Canal-Diskontens Direktion I Götheborg, med det uppdrag, att, icke allenast underrätta Direktionen om ogillande af Banko Fullmägtiges ofvannämnde beslut, utan ock tillika, å Bankens vägnar, kungöra DiskontDirektionen detta Föreläggande, att, i samma stund bemulde Direktion tager någon befattning eller Eiqvid med Diskontens tillgångar och skullder, utan att Direktionen först skrifteligen åtagit sig att en sådan Utredning fullborda oell Diskontens skulder till fullo gälda, liar Ombudet sig uppdragit, att å vederbörlig ort söka qvarstad å samtlige Diskont-Direktörernes Egendom, till säkerhet för den förlust, som kan uppkomma genom en obehörig liqvid med den på obestånd varande Diskon(tens tillgångar. Skolandes bemälde Ombud qvarblifva vid Canal Diskont-Direktionen så länge och intill dess Banko-Styrefsen annorlunda förordnar, samt hålla, nödig kontroll öfver den befattning eller de liqviller, sorn Direktionen härefter vidtager, sa länge Direktionen denna befattning om händer, häfver; äfvensom Ombudet bör skaffa sig upplysning om de liqvider, som kunna blifvit verkställde sedan Direktionen upphört att betala. En lika beskaffad Instruktion bör afgå till Bankens ombud både vid Canal-Diskontens Contoir här i staden, och i Malmö Diskont, för att derefter sig rätta, vid iagttagandet af Banken* säkerhet. Ut supra Iji fidem Prolocolli G. Helsingius. Litt. A..
Jämra dig, du port, ropa, du stad, hela Philistea är förtviflad; ty nordanefter kommer en rök, och ingen ensam är uti hans tjäll. Och hvad varda Hedningarnas båd sägande? Nämliga att Herren hafver grundat Zion, och der skola hans folks elände hafva tillflykt. Detta är tungen öfver Moab: Om nattena kommer förstöring öfver Ar i Moab, det är sin kos; om nattena, kommer förstöring öfver Kir i Moab, det är sin kos. De gå upp till Baith och Dibon till altaren, att de skola gråta och jämra sig öfver Nebo och Medba i Moab: All hufvud är rakad, allt skägg är afskuret. På deras gator gå de omsvepte i säcker; på deras tak och gatom jämra de sig alle, och gå neder gråtande. Hesbon och Eleale ropa, så att man hörer det intill Jahaz; derföre jämra sig de väpnade i Moab, ty deras själ går illa. Mitt hjerta ropar till Moab, deras flyktige fly ifrå den treggaåra kon allt intill Zoar; ty de gå upp till Luhith och gråta; och på den vägenom till Horonaim upphäfver sig ett jämmerrop. Ty de vatten i Nimrim torkas bort, så att höet förtorkas der, och gräset förvissnar, och växer ingen grön ört. Ty de ägodelar, som de församlat, och de folk, som de tillrustat hafva, förer man öfver pilträbäcken. Ropet går omkring uti Moabs gränsor de gråta allt intill Eglaim, och gråta vid den brunnen Elim; Ty de vatten i Dimon äro full med blod; dertill vill jag ännu låta mer komma öfver Dimon, både öfver dem som behållne äro i Moab lejonens, och öfver dem igenlefda i landena. Sänder ut, I landsherrar, lamb ifrå Sela utur öknene, till dottrenes Zions berg. Men såsom en fogel bortflyger, den utaf sitt näste drifven är, så skall det ske med Moabs döttrar, då de draga framom Arnon.
— Hvad härefter angår förslagen till nytt kokhus med dertill hörande inrättningar, samt till förändrad inredning af kasernhusen för beredande af nödigt utrymme för regementets manskap, hvilka behof äfven af Rikets Ständers år 1861 församlade Revisorer blifvit framhållna, så finnér jag, på grund af den utredning, dessa frågor nu genom Sekund-Chefs-Embetet och öfriga vederbörande ytterligare erhållit, samt då Kongl. Majit för närvarande saknar inedelstillgångar för afhjelpande af de olägenheter, som genom de omförmälda bristerna nu sig förete, mig böra i underdånighet hemställa, att de till förslagens genomförande behöfliga medlen måtte hos Rikets Ständer åskas; lärande för öfrigt hinder af hvad Sekund-Chefs-Embetet vid LifGardet till häst anfört, icke muta att till plats för kokbuset använda erforderlig BiL M 3 till Kongl. Moj:ts Nåd. Prop. M 1, om Statsverket 1862. 85 del af den kronans tomt, 6om nu af Lif-Gardet till hast innehafves, så att laget för denna byggnad kan bestämmas, enligt hvad så väl Sekund-Chefs-Embetet, vid Andra Lif-Gardet och Chefen för Ingenieur-Corpsen, som äfven Krigs-Kollegium numera föreslagit, helst betydligare kostnad för kokhusets grundläggning derigenom undvikes samt genom vidtagande af nödiga försigtighetsmått någon eldsfarlighct för Lif-Gardets till häst i granskapet varande stallbyggnad icke är att befara. — Jemväl föreslår jag i underdånighet framställning till Rikets Ständer om anvisande af det begärda anslaget till vaktoch arrest-byggnaden, hvilken är behöflig, dels för behörig tillämpning af föreskrifterna i Kongl. Förordningen den 29 Mars 1859 angående förmanskap och extra-judiciel bestraffningsrätt vid krigsmakten, dels för möjligheten att kunna tillvägabringa det hittills saknade bättre utrymmet för manskapets kasernering.
För Staten är det ock af vigt, att -ega säkerhet i beräkningen af små inkomster, hvilka böra stå i ett lamp ligt förhållande till -myntvärdet och tidernas fordringar, och det lärer således erkännas rigtigt, att Landets modernäring tillhandahåller Staten någon del af sina alster, äfvensom det svårligen kan bestri - ^6o S fa t s-Utskottets Ee tån k an den, dys, att detta beskattningssätt eger den fördel, att icke hufvudsakeligen bero af täta och stundom våldsamroa myntförändringar. Då Stats-Utskottet, som utur sådane skäl ansett uppmärksamheten böra fästas vid de förslag, hvilka åsyfta de oumgängliga Statsbördornes jemnare fördelning Utan förnärmande af egande rätten, samt följagtligen jejnuväl hafva till föremål, att göra dem mindre tryckande, och undanrödja ofta framburnc klagomål öfver Skatternes olika tyngd, följaktligen icke kan instämma uti de af Ekonomi-Utskottet yttrade gr undsatts er, nien för vidlyftighets undvikande anser sig icke böra vidare motivera denna slulsatts, förenar sig Utskottet likväl nu mera uti den hemställan Ekonomiutskottet slutligen gjort, att någon åtgärd i anledning af förevarande Motioner för det närvarande icke må tagas, heldst någon del af det ändamål StatsUtskottet, med den pd dess förra Utlåtande tillstyrkte underdåniga hemställan hos Kongl. Maj:t, åsyftat synes kunna vinnas genom den underdåniga anhållan Utskottet tillstyrkt, uti Betänkande af den 8 sisth September, och som vunnit Riksens Höglofl. Ständers bifall, angående Hemmans-Räntornes utgörande efter en förenklad bs - Stats-Utskottets Be t änkan den. 261 räkning, eller sammanslående af Jordeboks-Persedlarne; Anseende Utskottet sig härigenom hafva besvarat de anmärkningar, sorn vid dess förra Utlåtande i detta ämne blifvit gjordp.
Häraf följer tydligen, -alt då ovedersägligen upplyst blifvit, att den af motionären öfverklagade förstöringen af rikets forntida monumenter fortgår öfver hela riket, och att de åtgärder, deni Utskottet föreslagit, redan äro utan verkan försökta, det varit Utskottets ovilkorliga skyldighet att, med ledning af de upplysningar, som under diskus sionen förekommit, föreslå sådana åtgärder, hvarigenom det mål, sorn af motionären åsyftats, kan uppnås. En sådan lämplig åtgärd för befordrande af lagens tillämpning är en allmän uppteckning af alla minnesmärken öfver hela riket, och öfverlemnande åt hvarje församling af en sådan förteckning att från predikstolen uppläsas och i socknestugan anslås; fy förr än någonting sådant företages, kan allmogen omöjligen förutsättas veta hvad som är ett fridlyst fornlids-monument eller icke. Af den ädla enlhusiasm, hvarmed frågan inom Utskottet blifvit omfattad af män från rikets särskilda provinser, torde med fog kunna slutas, att Antiqvitets-akademien ganska lätt, genom att sätta sig i beröring med patriotiska män inom alla rikets landskap, skulle kunna åvägabringa frivilliga föreningar, som utan betydlig uppoffring å Statens sida upprätta ifrågavarande förteckningar och i öfrigt öfvervaka minnesmärkenas fredande. Till följd häraf vågar jag vördsamt föreslå, att Rikets Ständer måtte till Kongl. Majit ingå med en skrifvelse att Kongl. Majits läcktes i Såder vidtaga sådana åtgärder, att Författningen rörande forntidsminnenas vårdande måtte ändras, med ledning af den efter dess lifgifvande vunna erfarenhet, samt att Antiqvitets-akademien måtte sättas i tillfälle alt på ett verksamt sätt åvägabringa dess efterlefnad."
Var det i ett annat äktenskap du sökte det kloster, der du i likhet med Valborg ville begråta din förlorade jordiska lycka? Ah, qvinna, qvinna, stråla gerna för grafven, ikläd dig för den din himmelska gloria, men hoppas ingenting af honom, som under åtta år utstått marter nog förskräckliga att de hade bort kännas i den trogna makans själ ... Men vet att mina djupaste marter bestodo deruti att jag förlorade tron på din ståndaktighet. Ja, ända ifrån det ögonblick, då jag af en obarmhertig våg vräktes upp på en af fartygets spillror för att, räddad af en marockansk sjöröfvare, föras in i djupet af Afrikas aflägsnaste trakter till fångenskap och slafveri, ända från detta ögonblick har jag med en fullkomligt söndersliten själs hela grymhet oupphörligt sagt mig: ’Hon anser mig för död – hon skall bryta sin ed’ ... Och när jag tänker på att jag en gång före denna varit nära att rymma, just kort innan du svor dessa nya band, då ... då ...” Han fattade sitt eget brännande hufvud mellan händerna, medan qväfda snyftningar arbetade genom det tunga bröstet. Men åter resande sig, liksom trampande på sin egen svaghet, blef det samma nerv i tonen, samma ljungande blixt ur ögat. ”Hör ... en dag – det är nu sex månader sedan – firade min ihärdighet, min slughet, min kraft en segerfest: jag lyckades genom otroliga utvägar att rymma. Mellan faror och plågor, mellan hunger och törst gick min väg för friheten under otaliga strider med både vilda djur och vilda menniskor. Ändtligen kom stunden, då jag fick kyssa den europeiska jorden. Med detsamma återvände den förlorade tron på dig, och jag sade mig att jag i nära åtta år varit vansinnig, då jag tviflat på min dyra, älskade, med mig för lif och död förbundna maka ... Ah, du är då ännu icke kufvad, du underbara, förhärdade ande! Ännu blickar du på mig som om du ginge på solens strålar, medan jag förtäljde dig sagan från ett längesedan urbleknadt jordlif. Men för mig finnes det ännu, detta törnlif ...
Visserligen kunde ju jag hjelpt honom med att öfvervinna svårigheterna i det sista afseendet; men derom ville han ej ens höra talas, hvarföre vi också afstodo från tanken på detta förvärf. Vidare föreslog han sjelf att förbereda lexor med barn, som gingo i skolorna. Jag afrådde honom derifrån, emedan han ju ej hade den ringaste pedagogiska erfarenhet. Hälften på skämt tillrådde jag honom då, att han, som hade sitt ursprung ifrån sjelfva Knalledonien, borde söka en plats på något kontor. Han kunde ju bli en stor grosshandlare med tiden, skämtade jag, och det vore åtskilligt styfvare än att möjligen behöfva ambulera från rote till rote i en bondsocken mot en ringa skolmästarelön. Funne han ej »grosshandlarelifvet» i sin smak, så kunde han ju i alla fall på sina lediga stunder hinna med att preparera sig för inträdet på seminarium till nästa höst. Ögonen började tindra i hufvudet på honom under detta mitt tal, och då jag slutat, sade han på sin goda kindboska: »Fasen i det!» sade han. »Far min var knalle, så nog har la jag godt att brås på. Jag blir grosshandlare. Här har du min hand på det. Jag skall visa både rektorn på seminarium och de andra snushanarna der, att af stenen, som byggningsmännerna bortkastade, skall varda en hörnsten. Lita på det! Grosshandlare här i Göteborg, det låter allt ett strå hvassare än mäster nere i bondbygden. Men då får du lofva att lära mig räkna Sorter och Regula de tri och Intresseräkning, för det kommer allt att behöfvas. Jag skulle trott, att äfven han endast gycklade, om ej det bestämda uttrycket i hans ansigte vittnat om det djupaste allvar. Det var med möda, jag kunde låta bli att skratta åt hans storartade framtidsvyer – en nyligen kuggad inträdessökande till seminarium tänker bus bas att bli en stor grosshandlare, innan han ens kan göra flera bråk liknämniga, ty det var ju en af de saker, i hvilka han blef kuggad.