Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och jag förstår ej, hur jag blifvit räddad. Fattar ej, att det är jag, som står och ser allt detta. Känner mig blott som i svindel efter en gungande storm, vill springa bort för att komma i säkerhet, men måste stå kvar och se in i denna hvirfvel, hvilken tyckes mig hafva gräfts ned i marken på samma plats, där jag först tog miste om vägen. Just nu har det icke händt något annat, än att min hustru och jag gingo ensamma genom dessa öde rum, där gardinerna voro nedtagna, gingo som på afsked ur rum i rum och sågo den nedgående solens strålar falla genom almarnas gulnade blad. Vi gingo ur mitt rum in i salen, från salen ut i förmaket, från förmaket in i sängkammaren. Så gingo vi samma väg tillbaka igen, och på vår vandring följdes vi som af osynliga väsen, hvilka vi nu skulle lämna kvar, och från hvilka vi togo farväl. Vi stannade vid fönstret i förmaket, där vi suttit så ofta, och fyllda af detta underliga vemod, som kommer oss att minnas vissa ögonblick af vårt lif, liksom rymde de mera än lifvet själft, stodo vi där tysta och sågo ut öfver terrassen. Det var en af dessa milda höstaftnar, då bladen falla ett efter ett, sakta och darrande, som ville förintelsen obemärkt och stilla smyga sig öfver naturen. Det ligger något smeksamt i den milda ton, hvilken då breder sig öfver blommor och blad. Det är nästan, som om hösten icke nändes att med tung hand röra vid sommarens prakt. Med något af den lugna resignationens milda kyla breder den täcket af fallande blad öfver den alstringströtta jorden. Och när solens sista strimma glider öfver markens gräs och försvinner i trädens toppar, glider in i och smälter samman med det stora glödklot, som slocknar i väster – då lämnar den kvar en tankfull, tigande stämning, hvilken hvarken är smärta eller oro, hvarken uppror eller sorg, utan går öfver i den stilla fridkänslan: nu är hösten inne, och nu måste jorden få sofva.
Tänk att slippa henne, och att få göra som man vill och inte jämt höra gräl och ... o, en sådan god idé, Bellan! Gabrielle smålog och kysste de små flickorna, hvilka med den mest orubbliga tillit till » Bellans » förmåga att realisera sina planer började utmåla framtiden i idel leende färger. Och så sutto de här tryckta intill hvarandra och snattrade på detta ljufva, meningslösa sätt, som endast sextonåringar, hvilka ännu stå vid lifvets dorr och med barnets omornade ögon kika in genom dess nyckelhål, kunna göra det, ända tills sömnen öfverraskade dem och de, efter ett kärleksfullt godnatt åt stora syster, tassade in i sitt rum bredvid Bellans. Då flickorna gått, klädde Gabrielle hastigt af sig och lade sig. DärefterGENOM SKUGGOR; släckte hon ljuset och tände en liten nattlampa, som hon ställde på bordet vid sin hufvudgärd. Ty Gabrielle hade en oöfvervinnerlig förskräckelse för mörker och ensamhet; denna trotsiga unga flicka, som med kvinnans förstånds-lösa mod kunde skratta åt verkliga faror, skälfde som ett barn för nattens mörker. Det stora, tomma, ofattliga däri fyllde hennes fantasi med hemlighetsfulla fasor, hvilka hon måste bortjaga med den lilla lampans sken, som föll öfver hennes hufvudgärd och gaf någonting sjukligt oeh vemodigt åt det fina, ungdomliga hufvudet, som slumrade därpå. Klockan hade för en god stund sedan slagit elfva, då pastor Wallner, efter att ända ut i tamburen ha fortsatt samtalet med grefvinnan, slutligen för tredje eller fjärde gången sade farväl och begaf sig hem till sig. Grefvinnans mörka ögon glänste, och på kinderna syntes en svag rodnad, som gaf hennes annars bleka och magra ansikte ett återsken af ungdom. Sedan hon blifvit ensam i salongen, satte hon sig i en af hörnsofforna, lutade hufvudet i handen och försjönk under en lång stund i djupa tankar ... Så reste hon sig häftigt upp, såg sig omkring med en förvirrad blick, liksom vaknade hon ur en dröm, ringde på betjänten, som genast kom och släckte lamporna, och gick därefter in till sin man, hvilkens rum låg på andra sidan matsalen.
1. samt afförts flera förut inbetalda, men under depositionstitel i rä kenskaperna upptagna summor, af tillsammans . „ 8,©33: fö. 8. 9,347: 37. 9. 2:0 de af framlidne Kommerse-Rådet S. C. Björkmans konkursmassa och dess Syssloman , för längre tid tillbaka , inbetalda medel å hans s. k. Diskontens i räkenskaperna balanserade fordran för lagsökningskostnader afskrifvits med 5,667: 5- 8„ 4:0 behållningen å Diskont-Utredningens Bankoräkning vid 1840 års slut, 1,554 R:dr 35 sk, 7 r., användts till afbetalning å Bankens fordran för meddelade förskotter vid liqvideranclet af Diskontens skulder, hvilken behållning med , . _ . 676: fö. — Öfversteg de under de följande åren å samma räkning insatta och vid detta års början iunestående medel. samt att 5:o det bland Tillgångarne, i 1840 års Hufvudbok utbalanserade förskott till kontors-expenser . 1: j5. 6. sedermera blifvit härtill användt. Summa R:dr 26,812: 37. 8. — 63 — Malmö f. d. Diskonts Skulder uppgingo den 3i December t84<>» enligt Omslutet, till , . 2. och samma dag i84*> jemlikt årets räkenskaper, till „ 4^0,944: 26. 8. hvadan skuldförminskningen under denna tid utgjort R:dr 122,199: 5.6. Med undantag af den redan omförmälda afbetalningen å Bankens förskottsfordran R:dr i,554: 35. 7. härleder sig dock denna skuldförminskning endast från verkställigheten af Herrar Fullmäktiges, rörande förenklingen af Diskont-Utredningens räkenskaper, den 12 Juli detta år fattade beslut.
St. uti nåd. propos. da afgifva förslag tili en Författning ronde bränvinslagsliftningen, såväl i hvad angår de reglementariska föreskrifterna som ock Den 20 November e. m. 391 beräkningsgrunden derför.” Jag vågar hemställa lill motionären sjelf, huruvida i fall man önskar befordra sjelfva sakens framgång, det icke vore äudamålsenligare, alt inskränka den und. skrifvelsen blott till denna del af inolionen. Frih. Palmstjerna, Nils Fredr.: Det torde icke hafva undfallit det II. Siandet, alt syftet af min motion hufvudsakligen var det, att fästa Ständernas uppmärksamhet på svårigheten för dem alt uppgöra en ändamålsenlig lagstiftning för tillverkning och försäljning af bränvin och att, i sammanhang dermed, föranleda R. St. att hos K. M. i und. begära, det Regeringen med snaraste ville taga delta högst vigtiga ämne i särskildt öfvervägande, i den afsigt, att vid nästinträlfande riksdag ett förslag lill bränvinslagstiftningen i dess helhet måtte för R. St. framläggas. Jag tror, att äfven genom de ordalag, som IIr Frih. Raab föreslagit, detta ändamål kan vinnas. En sanning är det, att denna förändring i så måtto betydligen afviker frän det af mig framställda förslag, att K. M. medelst det sednare skulle ombedjas, att lill nästa riksdag sjelf vidtaga de åtgärder, som kunna anses ändamålsenliga; men då i alla fall det lärer komma all bero af K. M., alt antingen låta de nu gällande reglementariska stadgandena qvarstå, eller att ändra deni; så skulle den förändring, som genom antagandet af Frih. Raabs motion uppkommer, i det praktiska blifva af ringa eller ingen påföljd. Hvad åter angår gårdfarihandel med bränvin, så liar eli trovärdigt rykte berättat, alt ett beslut, ungefärligen öfverensstämmande med hvad i denna sista del af min motion åsyftats, redan blifvit af de 3:ue öfrige RiksSt:n fattadt; i hvilket läll mitt förslag i denna del är öfverflödigt och kan utan olägenhet bortfalla.
Skrifvelse, S:o HB. Rikets Ständer, som åt förevarande ärende egnat sorgfällig uppmärksamhet, hafva derom tillika inhemtat: att sedan Rikets åren 1847 och 1848 församlade Ständer, i anledning af då väckt fråga om afhjelpande af flerfaldiga anmärkta brister uti hospitals-väsendet, väl funnit delta ändamål lämpligast kunna vinnas, om förbättringar komme att efter en för hela riket gemensamt uppgjord plan verkställas samt bestämda stadganden och föreskrifter för förvaltningen i dess helhet blefve meddelade, men tillika, att, för erhållande af fullständig utredning så väl af de brister, hvarmed de nuvarande hospitals-inrättningarne och den i detta ämne gällande lagstiftning voro behäftade, som af sättet för deras ändamålsenliga afhjelpande, en noggrann undersökning af alla härmed gemenskap egande förhållanden och ett derpå grundadt fullständigt förslag till ett systematiskt ordnande af dessa anstalter erfordrades, hvarföre Rikets Ständer i underdånighet hemställde, det E. lv. M:t täcktes låta genom dertill skicklige, i ämnets särskilta detaljer sakkunnige, män upprätta förslag till de förbättringar i hospitals-väsendet i Sverige, så väl i medicinskt som i administrativt hänseende, hvilka utan Statsverkets stora betungande kunde utföras och befinnas nödige, äfvensom att, efter det i anledning häraf särskildt i Nåder förordnade kommitterade i ämnet afgifvit underdånigt betänkande och förslag, E. K. M:t under den 22 April 1851 för Rikets dä församlade Ständer i Nåder framlagt fullständig plan till samtlige hospitalernes dels förändring och dels ombyggnad, med begäran af de för planens verkställande till en början erforderliga medel, hvilka af Rikets Ständer jemväl beviljades; och har under innevarande Riksdag ytterligare anslag för fullföljande, af meranämnde plan blifvit af E. K. M:t hos Rikets Ständer äskadt. Det visar sig häraf, att Rikets år 1848 församlade Ständer redan insett och erkänt behofvet att afhjelpa icke blott hospitals-inrättningarnes utan äfven den i detta ämne gällande lagstiftnings brister, ehuru denna sednare fråga icke uti deras till E. K.
Uti nyss äberopade Lagrum har Lagen uttryckeligen bestämt bäde bestaffenheten af de an. spräk, som kunna blifrva föremäl för den säkerhet, som medelst Intekning winnes, och ds händelser, dä begärd Intekning blir faststän, dande. I förra hänseendet har lagen älaat Borgenären att mid sin ansökning foga bestyrkt afskrift af skuldebref eller afhandling, eller riktiga bewis att hans fordran eljest godkänd eller lagligen faststäld är; och i sednare fallet bär lagen tydligen utsatt det förhällande, dä begärd Intekning är fastständande, ett förhällande, som inträffar när Gäldenären antingen wid. kännes skulden eller sedan wist dag blifwit honom förelagd att smara, han icke inkommer med sivar, ehuru Borgenärens ansökning bewisligen blifwit honom kungjord; i hwilka bägge händelser Intekning warder fast, och gäller frän Len dag, dest i Rätten söktes; äfwensom In. teknivg warder bewiljad, dä Gäldenär ej gtt ter - Den 21 April. 135 ter wisa, att skulden är gulden eller för. swunnen. I alla tre dctza händelser, dä Intekning warder fastständande eller bewiljad, bär säledes Lagen sörulsatt den wigtiga omständighet, att Gäldenären antingen stall bafwa förklarat sig öfwer ansökningen, eller ock försuttit den tid, som till förklarings afgiswande blifwit honom förelagd; men med detta förhällande instämmer icke den begärda förklaringen, att Intekning skulle medföra förmånsrätt, ehuru Gäldenären sig icke förklarat, innan han sökt afträdes för. mon. Kongl. Stadgan om Concourser af den 28 Junii 1798, förringar ej eller werkan af hwad Lagen l förenämnde mätto förordnat. Högstberörde Stadga innehäller i 20. §. bland »nnat, att Längifwarcn är pliktig att ä landet wid nästa Ting, och i Staden inom en mänad sedan Intekning begärdes, Gäldenärens stulde. bref till pästrift uppwisa: Att
Den oro och de oordningar, hvilka särdeles uti ett af stridiga elementer sammansatt land skulle uppkomma, om thronföljden icke på förhand varit bestämd, hade gifvit Europas magter anledning att i tid taga denna fråga i öfvervägande, och efter långvariga underhandlingar afslutades i London, den 8 Maj 1852, mellan Danmark å ena sidan, samt de Förenade Rikena, England, Frankrike, Preussen, Ryssland och Österrike, å den andra, en konvention beräknad att trygga den Danska mornakiens sjelfständighet och integritet, och "hvarigenom Prins Christian af Holstein-Gliicksburg förklarades arf - Den 24 November. 311 tagare till Danska thronet) med alla de till denna monarki hörande länder. Denna högtidliga afhandling har ingått i Europas statsrätt. Dess giltighet är ej underkastad tvifvel. Också beslöt K. M. genast att till Köpenhamn afsända ett otomordentligt sändebud för att betyga sitt ömma och hjertliga deltagande i Danmarks förlust af en älskad Konung, och dess egen sorg vid mistningen af en bepröfvad och trofast vän, samt att tillika frambära dess lyckönskningar till Konung Christian IX med anledning af dess uppstigande på Danmarks thron. Denna beskickning besvaras genom afsändandet af ett Danskt utomordentligt sändebud, redan på väg till Stockholm. Den politik, de förenade Rikena med afseende å Danmark följt, har ingenting att förneka, ingenting att förhemliga. Den ligger öppen som en dag för hvar och en, som behagat deraf taga kännedom. Den har, — åtminstone under de snart 6 år, som jag haft mig anlörtrodt Statsministersembetet —, alltid varit densamma, utan att vackla, utan att svigta. Vi hafva alltid förklarat att de federala tvistigheter, uti hvilka Danmark, med afseende å de Tyska hertigdömena, varit med Tyska Förbundet inveckladt, icke vore af egenskap att påkalla eller medgifva vår inblandning; men tillika att vi aldrig med likgiltighet skulle kunna åse ett anfall på de öfriga, till Danska monarkien hörande landsdelar. Riktigheten af de skäl, som begrundat denna åsigt, träder nu i dagen.
Må alltid det blifva djupt inpräglat i hvarje Riddersmansj i hvarje Svensk mins hierta, att delar i följe af den år 1809 timade förändring, som Sveriges Statsförfattning erhållit den utbildning, hvilkenerfarenheten ochtidehvarfvet*fordringar påkallat; att det är under skygd af denna Statsförfattning, sorn Sverige i en tidpunct rik på vådor, då Thronet ömsom stört?des och upprestes, då ibland Staterna af andra rangen inom Europeiska Statsförbundet, nästan ingen funnit annan utväg än att sluta sig till den mägtigare och blindvis följa dess politiska regeringssystem®, att det ar då som Sverige ensamt valt och bibehållit det, som för tillfället var för detsamnia mäst passande; att det ar under skydd af denoa Statsförfattning och linder en stor Konungs ledning, som Sverige sett den så länge önskade föreningen med Norrige verkställas; att Sverige derigenom fått naturliga gränsor och en större lätthet vid de - Bil, till Ridd, o. Ad. Pr. III Band. 35 536 Den 17 April e, mi ras försvar; att under samma tid Riket blifvit befriadt ifrån sin utländska gäld; att Sverige således för sina inre behof kan utgifva eller bespara hvad det annars, skulle hafva betalt i årlig skatt till utländningen; att den största offentlighet och den noggrannaste redogörelse är införd vid förvaltningen af Statsinkomsterna} att således hvar och en kan öfvertyga sig om deras behöriga användande och att inga afsteg ifrån vidtagne grunder blifva oanmärktej att sedan denna sakernas ordning infördes hafva alla Riksdagskostnader, Kröningsoch Begrafningeutgifter blifvit bestridde, utan att särskildta gärder, såsom alltid fordom för dessa ändamål behöft påläggas, och att vid sistledne Riksdag, för dessa vigtiga och högtidliga tillfällen, intet annat än för hand varande tillgångar behöft användas. Inom detta Riddarhus, der så manga ännu finnas af de män, som delat och bidragit till Svenska vapnens ära, tror jag mig icke behöfva påminna om de lagrar som blifvit eröfrade, om det anseende som blifvit återvunnit.
N:o 99, i anledning af väckta motioner, rörande Handcls-ördningeu den 22 December 1846', jemte åtskilliga1 dermed sammanhang egande författningar, äfvensom om rättighet till fri handel med salt inom riket; N:o 100, i anledning ali väckt motion om upphörande af den allmogen i sju härader af Elfsborgs län samt städerna Borås och' Ulricehamn beviljade särskilda handelsfrihet; N:o 101, i anledning af väckt motion om föreskrifters meddelande till förekommande af missbruk utaf allmogens rättighet att försälja siria tillverkningar m. m.; samt N:o402j i anledning af Väckta motioner om ändring i* Fabriksoch HandUverks-ordningen den 22 December 1846. S. D. Jemlikt ineddeladt Prolokolis-utdrag N:o 297 hade Borgare-Ståndet inbjudit Bonde-Ståndet alt instämma uti Borgare-Ståndets vid föredragningen af M\- månna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 9 7 fattade beslut rörande dels Utskottets yttrande i 5:te mom. sid. 1 I af Betänkandet, i fråga om den vid Universitetet i Upsala nuvarande medicinska fakultetens förening med Carolinska medieo-chirurgiska institutet till ett medicinskt undervisnings-verk i Slockholm och dels Utskottets tillstyrkande i 6:te monn sidd. 12 och 15, angående Carolinska medico-chirurgiska institutets i Stockholm rättighet alt förklara der examinerade för medicine och chirurgic doktorer, med desse sednares hefordrings-rätt; men som, hvad förstnämnde 5:le moment beträffar, Bonde-Ståndet återremitterat detsamma till Utskottet för närmare utredning i ämnet, beslöts, alt med algörandet utaf BorgareStåndets inbjudning härutinnan skulle anstå, intill dess Utskottet inkommit med yttrande i anledning af återremiSsen och detta lill behandling förekommer hvaremot Bonde-Ståndet, som fattat i hufvudsaken lika beslut med Borgare-Ståndet, rörande ö:te momentet af förenämnde Utskotts Betänkande N:o 97,. antog sistnämnde
Genom protokolls-utdrag af den 12 nästlidne Augusti, har Utskottet undfått del af Riks-Ståndens beslut, i anledning af Memorialet J\s 44, med förslag till förändring af åtskilliga föreskrifter i lista, 2:dra och 3:dje Artiklarne af Bankoreglementet. I detta memorial har Utskottet föreslagit, jemte annat, dels i l.sta punkten, följande tillägg till 5:te §:n af nu gällande Banko-reglemente, nemligen: »För den dagliga tillsynen öfver göromålen inom Bankoverket utse Fullmägtige, nom eller utom sig, tre verkställande Direktörer och två Suppleanter för desse». »Nytt val anställes före hvarje års utgång, då de afgående kunna åter inväljas»; dels i 5:te punkten att, i stället för 32 § i Banko-reglementet, som angår Understyrelsens sammansättning och åtskilliga dithörande föreskrifter, i blifvande reglemente må inflyta några allmänna stadganden, beträffande verkställande Direktörerne och dels i några af de följande punkterna, förändringar och uteslutningar, som ansetts erforderliga, i följd deraf att, genom Under-styrelsens upphörande, vissa denna styrelse nu tillhöriga förvaltningsbestyr skulle komma att till Fullmägtige eller verkställande Direktörerne öfverflyttas. Som uppställningen af en och annan föreskrift i lista Artikeln af Bankoreglementet och flertalet föreskrifter i 2:dra och 3:dje Artiklarne af samma reglemente är beroende af Rikets Ständers beslut, i fråga om anställande i Banken af verkställande Direktörer och Under-styrelsens upphörande såsom kollegial myndighet, Bih. till 11. St.
Uti 2 § af rättegångsbalkens 17 kapitel stadgas, att der böcker öfver handel och köpenskap finnas innehålla hvad borgadt och betaldt är, med dag och år, då det skedt, utan någon ändring, och den, som sökes, ej gitter visa fel deri eller att allt ej rätteligen upptecknadt är, eller eljest omständigheter, som boken och personen misstänkta göra, sådan bok skall gälla för fullt bevis, der han, som den hållit eller hålla låtit, den med ed sannar; och det vilsord, som således tillkommer handlande, är, genom Kongl, förklaringen den 15 Oktober 1810, utsträckt lill varutillverkare och förädlare, hvilka öfver sin rörelse hålla bok och räkning. Enligt dessa lagbud innefattar alltså en handlandes eller varutillverkares egen anteckning, sedan han densamma lill riktigheten med ed bekräftat, full bevisning om verkligheten utaf ett af honom mot annan man väckt fordringsanspråk. Lrgen klafver väl, att anteckningen finnes i en med den synbara ordning och redighet förd bok, att fel deri ej kan ådagaläggas, samt att handlanden eller varutiilverkaren innehar det anseende, att edgång må honom anförtros. Men bokens yttre felfrihet utestänger dock icke möjligheten af anteckningens oriktighet; och hvari ligger då egentliga be viset om motsatsen, om icke i den förmenta fordringsegareus edliga försäkran derom?* Att likväl en lag, sorn så helt och hållet låter bevisningen i mål ankomma på moraliteten hos den ena parten och just den, som har en omedelbar fördel af bevisningen, icke tillräckligt sörjt för den allmänna säkerheten, torde ej kunna förnekas. Dessutom är omförmälde bevisningssäll stridande emot lagens allmänna grundsatts, att med ed kan man svara, men ej kära, och emot det visa förbudet i 30:de domareregeln, att ”ingen må svärja sig penningar till.’-' Det har emellertid blifvit anmärkt, alt handlandens eller varutil!verkarens edgång egentligen vore att anse lika med de af lagen i serskilta fall medgifna fyllnadseder; men i anledning deraf må erinras, att i alla dessa Lag-Utskottets
Räkenskapen öfver desse Subsidiioch Krigs - Fonds-medel för nu ifrågavarande 3,me år, 1815, 1816 och 1817, så har Utskottet funnit densamma upprättad och förd med utmärkt redighet och ordning samt vara behörigen verificerad, så att ej något förekommit att dervid anmärka; hvarföre Utskottet hemställer, det mått© Stats-Utskottets Bettinkanden. 1687 Riksens Höglofl. Ständer uti deras underdåniga Skiifvelse i detta ämne sådant anmäla, såsom decharge för Herrar Committérades förvaltning och redogörelse för ornförrnälte mede . I sammanhang härmed får Stats-Utskottet jemväl afgifva dess yttrande öfver den, uti Riksens Högh Ständers Herrar Revisorers den 20 November sisth år 1817 författade och till Utskottets handläggning remitterade Berättelse om granskningen af Stats Verkets medel, gjorde anrnä an, dels att utaf de under Herrar Committérades förvaltning stälde Fonder, mer än En half Million Riksdaler, varit insatt på afskrifnings-räkning uti Götha Canal Discont-Verk, dels att Revisorerne skola hos Kongl. StatsContoiret 2:ne gånger begärt men ej erhållit underrättelse om ifrågavarande, af Herrar Committérade förvaltade Fond. Af hvad Kongl. Majit i Dess ofvan högstberörde Nådiga Skrifvelse tillkännagifva, inhämtas, hvad dessutom af Herrar Cbrmnitterade uti afgifven underdånig Förklaring häröfver, som blifvit Utskottet meddelad genom Nådig Remiss den 22 sisi. Januari, upplyst blifvit, att Comtnilterades Förvaltning helt och hållit grundat sig på äf Kongl. Majit i Nåder gifne föreskrifter, samt att den i Götha Canal DiscontVerk gjorde insättning af 522,300 R:dr, hvarvid Riksens Ständeis Revisorer, såsom berördt är, uppmärksamhet fästat, varit af Kongl Majit i Nåder anbefalld genom Skrifvelse t i! I Committerade af den 12 Febr na c i i18.17.
DEN OKÄNDE. Hvad är det då? Det är att du icke mer kan akta mig. Säg, att han blef en varulf, derför att han som barn förlorade samvetsqvalen, och huru jag utgick ur den religiösa kris som följde, - DAMEN. Inte det heller! DEN OKÄNDE. så är det slut mellan oss. Då är det derför att jag skall känna skammen inför dig, och TILL DAMASKUS DAMEN. Nej! DEN OKÄNDE. Eva! DAMEN. Icke så! ty du väcker onda tankar... DEN OKÄNDE. Du har brutit ditt löfte, du har läst i min bok DAMEN. Ja! DEN OKÄNDE. Det var illa gjordt. DAMEN. Men afsigten var god; endast god! - DEN OKÄNDE. jag sprängd i luften, men jag har bestått krutet själf. Tänk att allt skall gå igen, allt: pojkaktigheter och storstreck; att man får se en god handling ges sin lön, men det får jag aldrig se! Skam skörda ondt der man ondt sått, det är rent spel; men om jag fick får den som skrifver upp alla små fel och stora fel, det gör ingen aldrig. Resultatet tyckes bli ondt af de goda afsigterna också; nu är AUGUST STRINDBERG menniska ens, och menniskor kunna förlåta, men gudarne förlåta DAMEN. Säg icke så! Icke så! Men säg att du kan förlåta! DEN OKÄNDE. förlåta dig? Jag är inte småaktig som du vet; men hvad har jag att DAMEN. O, det är mer än jag kan säga... DEN OKÄNDE. Säg, så äro vi qvitt sen kanske! DAMEN. öfver dig... som förstört hans lif... Det var så: han och jag brukade läsa Deuternomions förbannelse - DEN OKÄNDE. Hvad är det för en förbannelse? DAMEN. går in... Den ur Mose böcker, som presterna läsa i chorus när fastan TILL DAMASKUS DEN OKÄNDE. mindre? Jag mins den inte, men hvad skulle det göra? en mer eller DAMEN. träffad...