Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror mig i min motion tillräckligt hafva ådagalagt, hvarföre jag ansåg sådan frihet att stifta lideicommiss, som före år 1809 existerade, böra upphöra, såsom oförenlig med samhällets fordel, och skälet, hvarföre jag tyckt mig finna, att undantag häri för Adeln bör äga rum, har hufvudsakligen varit den felaktighet jag tvckt mig finna uti det år 1809 inrättade nj^a Adelskapet. Vi hafva ännu ej upplefvat den tid, då bristerna i detta hänseende fullkomligt utvecklat sig; men i en framtid skall säkert inträffa händelser, då Adelskap skall öfvergå till aflägsna Slägtingar af efter 1809 adlade personer; desse hafva då kanske redan ingått i näringslifvet, och kunna befinna sig i förhållanden, som måhända sätta dem utur stånd, att mottaga Adelskapet med förmåga att deltaga i Representationen. Det synes således nödvändigt att vidtaga någon utväg, som sätter den, hvilken representationsrätten tillfaller, i till - Den ag D ecémber f. in. 73 fälle att utöfva densarrma. Det är äfveu besynnerligt, att Adeln i Sverige väl eger rättighet att representera; men ingen legal endast en moralisk skyldighet dertill. Med ett ord: flera omständigheter påkalla, alt något i delta afseende bör göras. För min del är jag ej intresserad för, att just mitt förslag blir antagit; men jag önskar, alt något annat då i stället blir vidtagit. Jag har emedlertid trott mig böra fästa uppmärksamheten på detta ämne och deruti framställa mina åsigter och det sätt, hvarpå jag tyckt mig finna, att en utväg till förbättring i representationen kunde vidtagas, ifall detsamma skulle förtjena något afseende. Jag kan icke föreställa mig, det våra MedSländer skulle vara så misstänksamma, att det förslag jag framställt, skulle kunna hos dem väcka några farhågor, eller i något afseende af dem tydas så, att vi vilja inkräckta på deras rättigheter. Herr Hjertaj Gustaf: Jag förenar mig i allt med Herr von Troil, och anhåller blott få fästa uppmärksamheten på, huru föga gällande de skäl äro, som af Molioliairen blifvit anförde.
Skolande, vid talans förlust, ett sådant missnöje hos Fullmäktige anmälas inom 14 dagar efter det beslutet blifvit vederbörande delgifvet samt besvären till Fullmäktiges expedition inlemnas, i förra fallet sist å den dag, R. St:s sammankomst inträffar, och i sednare fallet, eller vid Bancorevision, sist. 14 dagar före Rikets Ständers Revisorers sammanträdande, allt före klockan Tolf (12) å dagen.” De orden vederbörande delgifvet hafva troligen tillkommit af ett misstag, då man förut förklarat, att Fullmäktiges beslut i befordringsmål skall kungöras genom anslag. Jag hemställer derföre, att det måtte hela: ”14 dagar sedan det blifvit anslaget”. Derigenom öfverensstämmer den sednare föreskriften med den föregående; i annat fall skulle Fullmäktiges beslut i sådane frågor delgifvas hvarje sökande, hvilket vore en onödig och besvärlig omgång. Ilr von Hohenhausen: Emot det förtydligande, som Hr von Hartmansdorff nu föreslagit, liar jag ingenting att invända. Delgifvaudet bör ske genom anslag, och på det icke hvar och en af tjenstemännen i en hel tjenstegrad må kunna anses böra särskildt erhålla del af beslutet, må den föreslagna förändringen gerna äga rum. R. o. Ad. biföll 13:de punkten med den förändring, att i stället för orden ”vederbörande delgifvet” skulle införas ordet ”anslaget”. 14, 15, 10 och 17 punkterne. Biföllos. Föredrogs och bifölls BancoUlsk:s i gårdagens plenum på 484 Den 14 Maj f. m. hordet lagda mern. N:o 63, med förslag till Stskilliga förändrade föreskrifter i 7 artikeln af nu gällande bancoreglem. Föredrogs, men lades, på begäran af Hr von Hartmansdorff, Au g., Gr. Mörner, Carl Göran Detloff m. fl. ånyo på bordet StatsUtsk:s d. 9 dennes första gången bordlagda utlåt.
– Och du vill dö, fastän du så väl kommer ihåg honom – sade ängeln – då kan du ju ej mer få se honom. Då han sade detta, tyckte sig den skendöda förnimma all kärlekens ljufhet, men ej ens detta kunde locka henne. – Nej, nej – sade hon – jag är rädd för att lefva, jag vill hellre dö. Då vinkade ängeln med handen, och Ingrid såg framför sig en stor, öde sandöken. Den var trädlös och ofruktbar, torr och het och sträckte ut sig i det oändliga. På sanden låg här och där något, som vid första påseendet liknade förspridda klippor, men då hon såg bättre efter, var det djur, ofantliga lefvande vidunder med mäktiga klor och stora tandfyllda gap, som lågo på sanden och lurade på rof. Och mellan dessa förfärliga djur kom studenten vandrande, han gick där sorglös, utan att ana, att gestalterna omkring honom voro lefvande. – Men varna honom, varna honom – sade Ingrid till ängeln, fylld af en outsäglig ångest – säg honom, att de lefva, att han skall akta sig. – Mig är det ej tillåtet att tala till honom – sade ängeln med sin klingande röst – du måste själf varna honom. Den skendöda kände med förfäran hur hon låg förlamad och ej kunde ila bort och rädda studenten. Hon gjorde det ena fruktlösa bemödandet efter det andra för att kunna resa sig, men dödens vanmakt band henne. Men så ändtligen, ändtligen, hon kände hur hennes hjärta började klappa, blodet trängde fram genom ådrorna, dödsstelheten smalt bort ur kroppen. Hon reste sig upp och skyndade bort mot honom Ingenting är så säkert och visst som att solen älskar de öppna platserna framför de små landtkyrkorna. Är det icke någon, som har lagt märke till, att man aldrig träffar på så mycket solsken, som under högmässan utanför en liten hvitstruken kyrka. Ingenstädes knyta strålarna ett så tätt nät af ljus, ingenstädes håller sig luften i en sådan vördnadsfull stillhet. Solen står där riktigt och håller vakt öfver att folk ej skall stanna ute på kyrkvallen och prata. Den vill, att alla skola vackert sitta inne i kyrkan och höra predikan, därför låter den en sådan rikedom af strålar falla ned utanför kyrkväggen.
Schwartz, ÖfverDirecteur, om ett årligt arfvode för. Julii P. 1037. Aug. Sept. 2 A. P. 4oi. Oct. P. 56, 10r. Schwerin, Grefve Curt Philip von, yttrande. Oct. 2 A. P, 537. Schwerin, Grefve Fredrik Bogislaus von, yttranden. Schäferier, om anläggning af. Dec. 2 A. P. i63. Schönström, Pehr, yttranden. Jan. Sedelväxli.ig i inno”ne, angående ytterligare allmänna ansta 'r för. SerTerh ofras ka arfviugaifte i Finland, om deras r rdrings-anspråk. Maji P46. Sedlar, Bankens, angående inlösen af, och utgifvande af nya. Dec. P. 32g, 355. — falska, om lika ansvar för utprångling af dom, antingen de äro stälde på Banken eller RiksgäldsContoiret. Junii p. 120. Sedligheten, om medel till dess befordrande hos de lägre folkclasserne. Seglations-frihet, om utsträckning af mellan Blekinge och Skåne. Oct. 2 A. P. 4^2» 56o, 5go, 622. Nov. P. 3g5. SeglationsOrdningen, angående jemkning uti, till förmån för Rikets mindre Sjöstäder. Dec. P. 463, 477* —. angående straffbestämmelserne deruti. Julii P. 22. B. 6. Dec. P. 521. Seraphimer-Ordens-Gillets räkenskaper, ora granskning af. Se Revisorer. Sessionsrum angående inköp af ett lius till, för Utskotten och för BondeStåndet. Seth, Johan, von yttranden. April P. 485. B. 418. Sigtuna, om uppförande af en hro vid Färjesundet derstädes. Silfver, angående skyldighet för Banken att efter en viss cours emottaga. Febr. Silfver och Guld angående förändring i nu gällande beläningssätt och beläningsvärde derå uti Banken.
Det du som folkets son i grund föraktar. Han kyrkan rensa vill från syndigt bruk, Du med att det försvara himlen vinna. Han hatar jesuiterna och adeln, Och du, du älskar båda uti grund Och derför gör du ganska rätt uti Att slagtas här för dem och slagta. Skjut! KNEKTEN(betänksamt). Hvad pratar ni? DANIEL HJORT. Hör på, hvem var din far? KNEKTEN. Det angår icke er! DANIEL HJORT. Visst ej en bonde, Ty bondehertigen föraktar du Och skjuter ner hans folk. Nu vänder stäfven. Skjut ner den dumma rorman der, som tjenar En herre, som på lumpet småfolk tänker. KNEKTEN. Skjut sjelf, här har ni luntan. DANIEL HJORT. Nej, min gosse! Om ock en knekt jag vore såsom du, Jag icke för din lilla sold det gjorde, Två gånger mindre än den knektarna Hos hertigen med skuldfritt samvet njuta. (Drager sig undan.) KNEKTEN. Hvad mente han? Bor satan eller Gud I den der svarta rocken. All min kraft Han pratat bort. Nå, gudskelof, det är För sent att skjuta. – Tvenne gånger mindre Än solden, hvilken hertigen består! Hvad rör det mig? Om icke bort han gått, Jag huggit honom ner. – Ett sällsamt tal! Hvad skall jag göra nu? När i ens hufvud Rätt underliga tankar vakna upp, Är bäst med en god vän att derom språka. (Han går.) Andra Scenen. DANIEL HJORT (inkommer, sätter sig på kanonlavetten och blickar efter knekten). Det var det första – skall det bli det sista? Tredje Scenen. DANIEL HJORT. SIGRID STÅLARM. DANIEL HJORT(för sig). Åh, jungfru Sigrid! Se så blek hon är, Den lilla engeln slokar sina vingar, Som om hon vandrat öfver lik och blod, Som om hon varit ner i fängselhvalfven Och sjungit Johan Flemings kärleksvisor Till kedjors rassel. Det var god idé! (Högt.) God morgon, fröken Stålarm!
Den allmänna meningen inom detta Stånd synes dock kunna resumeras till ett erkännande af behofvet utaf reformer: det har för mig, som, under en längre lid än mången och kanske de fleste ledamöter af detta Hus, lifligt och innerligt sysselsatt mina tankar med den glada föreställningen att få se vår lagstiftning under andra förhållanden annorlunda sammansatt, varit en sann tillfredsställelse, alt jag funnit resultatet af de fleste talarnes yttranden hafva gått ut på behofvet och nödvändigheten af reformer; och detta är redan så mycket, att jag förklarar, det jag erfar den högsta tillfredsställelse blott genom delta erkännande af nödvändiglie - Den -ii OctoLer e. m. 87 ten, ty derefter måtte det ej skall blifva omöjligt att kunna komma öfverens om siittet för reformernes verkställande. Från den ena sidan yi kas ståndseathrgoriernes bibehållande; men på andra sidan måste man medgifva att allmännna val påkallas som det enda verkliga uttrycket af folki ätligbeten, jag vill icke Suga af folkopinionen, ulan af folkrältigheten. För bibehållandet af ståndscathegorierna talar blott häfden. Jag bar för mera än 10 år sedan, i sällskap med en af vår tids mest fräjdade tänkare, som medarbetare deltagit i uppgörandet al ett representationsförslag och deruti utgått från principen af allmänna val, och jag har under loppet af dessa to år icke fått tillfälle att ändra min åsigt i denna del. Hvad jag här, äfvensom i Const.Utsk., yttrat i afseende på det föreslagna projeetet eller den möjlighet till jemkning af de olika åsigterna, som framställts, att nemi. jemte ali» manna val äfven slåndsval skulle äga rum, var en verklig uppoffring af min egen öfvertygelse, och att icke söka förfäkta hvad jag för egen del anser vara det fullkomligaste, då fråga vore att vinna ett stort ändamål, det stora nemi., att kunna förflytta sig ifrån den splittrade fyrdelningen med alla dess obehagligheter, alla dess för fäderneslandet och det allmänna mindre båtande resultater.
LaaUtstottet stöder tillstyrkande af denna Lagförändring pä flera stal, såsom: art oinskränkt frihet 1 Dlspofl'ivns rätren öfwer egeiidvm, synnerligen dcn, ali förkstnfwa huru eiler ens död dermed stall sörhaUaS, icke ska t wara nägot wäsendtilgt i ägande rätten: att FideiCommihers stiftande otta är en följd af fä änga: hindrande Succeflwns-oldningar: haima mänga wlhbruk: gifwa förmän ät en pä, fleras bekostnad: leda till Borgenärers stada. göra hinder i jordens odling och att ej sä mänga kunna födas pä en ladan egendom som om den more i flereS händer: förvis ka F.mille oeniqheter och flureilgen stola wara stridande emot Riksens Högloft. Ständers nu fattade beslut, om frihet för en hwar att kunna förwärfwa all flags jord. Deremot fär lag anföra: att till ägande rätten ej stulle höra en fullkomlig Dispositivns-rä t ester ens död, ar en ny sats, som icke lärer fä wänga medhållare och alldraminst olliwa sä allmänt antagen, att Len fär tjena till grund wiv Lagstiftning. D>an kari roal icke äga något sedan man är död, mcn akt disponera huru med enö egendom derefter stoll förhällas, har » alla tider och i aila hyfsade länder warit en fri menmskas rättighet, grundad t uaiurliga Lagen och sunda förnuftet. Alt göra inskränkning häruti, torde wara detsamma som att säga, det man 1 lifstiden wä! fär werka till stada, meu icke tili gagn etter sin död; ty ingen Lag förbjuder en flösare att, fä'om oska händer, förstöra en ärid e, gendom list stada för efterkommande, men efter berörde grundfors, stulle en sparsam bushällare till sin posieritets fö-män icke fä öfwerläta en med möda wuiinen förmögenhet.
hvilka nu icke kunna förutses, synes det Utskottet otjeniigt och t?ilika snart sagdt omöjligt, att gå en dylik åtgärd i förväg, och på förhand uppgöra myntfoten eller grunderne för halten af det Speciemynt, Rikets Ständer framdeles, i förening med Kongl. Maj:.t , kunna finna lämpligt att antaga i Sammanhang med beslutet om en re* alisations verkställbarhet. Och da Rikets Ständer utomdess vid närvarande Riksdag förordjiat, att Silfver, sora i Riket införes, får i åBanquen emot sedlar utbytas, lärer äfven derigenom en förökning i circulerande bytesmedel blifva beredd, sorn i sin man medverkar dertill, att några särskilde utvägar till förstärkning af Rörelsecapiialet i metalliskt mynt, icle för närvarande behöfva påtänkas. Utaf desse förenade anledningar tror Utskottet så mycket mera skäl vara, att alla härtill hörande åtgärder tills vidare uppskjutas och blifva åt Kongl. Maj:ts egen omsorg öfverlåtne, som en MyntCommiltée allt sedan år 1817 finnes tiltförordnad, hvilken egentligen fått sig uppdraget, att anställa afla de förberedande under, sökningar, som i och för uppgörandet af en py myntordning kunna blifva erforderlige. Hvilket dock vördsamt underställes Rikets Ständers närmare upplysta bepröfvande» Stockholm deri 17 November 3 82 3- M*n«é-Utskottets Betänkande»». »34 N:0 75. Ankom den IS Nov. IgJ3 Betänkande , i anledning af de från RiksStånden inkomne Beslut, i frågan Cm periodiska uppgifters meddelande cm JjancoVerkets ställning. •A-f jnkomne ProtocollsUtdrag ifrån de Respective RiksStånden, rörande deri till vidare upptagande förbehållne fråga, huru vidt uppgifter iifver BancoVerkets ställning, framdeles skola ega ruin, och på vissa tider allmängöras, har BancoUtskottet inhemtat: att Högloft.
Försöket att härifrån i båtar ro ned till Ishafvet, för att sedan längs hafskusten framtränga vidare, misslyckades till följd af ishinder, men förde dock till upptäckten af floden Pjäsina och till beskattande af der boende samojeder. För den vidare utbredningen mot öster användes i stället för hafsvägen Jenisejs bifloder. Följande dessa mötte man vid Tunguskas öfre lopp den bergsrygg, som skiljer Jenisejs och Lenas flodområden. Denna öfverskreds, och på andra sidan stötte man på ett nytt vattendrag, som år 1627 ledde äfventyrarne till Lena, utöfver hvars flodområde kosacker och pelsjägare, sina vanor trogna, genast utbredde sig för att jaga, för att tillbyta sig pelsverk och framför allt för att med »jassak» belägga kringboende folkstammar. Men man var ej nöjd dermed. Redan 1636 utsändes från Jenisejsk kosacken Elisej Busa med uttrycklig uppgift att undersöka de floder, som längre bort falla ut i Ishafvet, och att skattlägga infödingarne vid dess stränder. Han åtföljdes af 10 kosacker, till hvilka sedermera sällade sig 40 pelsjägare. År 1637 kom han till Lenas vestra mynningsarm, från hvilken han begaf sig utmed kusten till floden Olenek, vid hvilken han tillbringade vintern. Följande året återvände han landvägen till Lena och byggde der tvenne »kotscher»42, med hvilka han begaf sig utför floden till Ishafvet. Efter fem dagars lycklig rodd längs kusten mot öster upptäckte han Janas mynning. Tre dagsmarscher uppför floden fann han en jakutstam, hos hvilken han gjorde ett rikt byte af sobel och andra pelsverk. Här tillbragte han vintern 1638–39, och här byggde han nya farkoster, drog med dem åter till Ishafvet, kom till en annan, i Janas östra mynningsarm utfallande flod, der han träffade en jukagir-stam, boende i jordhyddor, hos hvilken han tillbragte ytterligare två år för indrifvande af skatt från de kringboende folken. Samtidigt upptäckte Ivanow Postnik från landsidan floden Indigirka.
Huruvida för öfrigt det är skäl, att ändra det förhållande, som nu existerar, innan Domsagorna undergått den indelning, som nya Lagen föreslår, eller om tiden ännu är inne, att hos Kongl. Maj:t framlägga en önskan om DomareCorpsens aflöning, anser jag problematiskt. Hvad åter angår Herr Danckwardts anmärkningar får 5‘ag äran förklara, att det visserligen målända varit Utskottens skyldighet, att förskaffa sig kunskap om, huru Kongl. Maj:t afgjort denna fråga, i anledning af Rikets Ständers Skrifvelse vid forlidne Riksdagen, och jag nekar icke, att Utskotten i detta afseende gjort sig förtjente till den anmärkning de erhållit; men Utskotten hafva följt JustitiaeOmbudsmannens uppgift på de mål, som af Kongl. Maj:t blifvit pröfvade, och då det saknades bland dessa, trodde Utskotten, att det ej varit föremål för Kongl. Maj:ts 3NTådiga pröfning. Utskottens underlåtenhet i detta fall ger mig en ökad anledning till den önskan, att Justitieombudsmannen, genom ett tillägg i sin Instruction, måtte åläggas redovisa, icke blott för sådane utaf Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse!’, som blifvit af Kongl. Maj:t bifallna, utan äfven för dem, som blifvit afslagna med delaillerad berät - Den 7 Maji e. m. telse om, på hvad sätt, och af hvad anledning håda delarne skett. Om en sådan uppgift nu funnits, hade Utskotten icke fallit i detta misstag, som nu torde kunua ursäktas äfven ur den synpunkt, alt Ulskotten icke hafva tillgång till StatsRådets Protocoll. Beträffande Friherre IlermeLins anmärkningar, hvilka gå ut på detsamma, som Herr Ribbings, har jag intet annat att svara derpå, än att jag tror det vara öfverflödigt besvära Kongl. Maj:t med någon serskild undersökning i ämnet. Jag tviflar icke, att, när Kongl. Maj:t ser liden vara inne, att aflöna
(Beviljadt vid 1856—1858 års riksdag samt utbetaldt år 1858). ■— » Arboga ås upprensning, å 15,000 R:dr, emot dito dito. R:dr, emot dito dito. (Dito dito) 19,151: 20. 18,661: 92. » slussanläggningar i Clara eif vid Dejefors och Forshaga inom Nedre Ulleruds och Grafva socknar i Wermland, å 150,000 R:dr, emot dito dito. (Beviljadt vid 1853 och 1854 års riksdag samt utbetaldt år 1856) 147,000: — 147,000: — till Hanekinds och Ghdlbergs härader i Östergötland, å 20,000 R:dr, för uppförande af en jernbro öfver Svartån, på landsvägen mellan Linköping och gästgifvaregården Berg, emot dito dito. (Beviljadt vid 1850 och 1851 års riksdag och utbetaldt år 1852) 18,028; 46. 17,398. 18. » Gustafs socknemän inom Stora Kopparbergs län, å 6,000 R:dr, för brobyggnad öfver Dal-elfven, i närheten af nämnde sockens kyrka, emot dito dito. (Beviljadt vid dito och utbetaldt år 1853) 5,754: 55. 5,629: 21. » byggande af ny bro öfver Helge å, vid Christianstad, 100,000 R:dr, emot dito dito. (Beviljadt vid 1853 och 1854 års riksdag samt utbetaldt år 1858) — 100,000: (Beviljadt vid 1847 och 1848 års riksdag samt utbetaldt år 1849) 81,799: 22. 78,962: 12. » dito af dito mellan Nora och Ervalla, å 150,000 R:dr, emot enahanda betalningsvilkor.
Dessutom finnas andra inrättningar, som icke kunna hänföras under namnet banker, hvilka nu äro, men icke böra vara uteslutna från kreditivrätt i Banken. Vid ordnandet af Bankens lånerörelse måste i främsta rummet tillses, att Banken alltid förmår fullgöra sitt åliggande, alt med silfver inlösa sina sedlar och sålunda upprätthålla värdet af dessa; men i öfrigt bör lånerörelsen lämpas i möjligaste måtto efter beskaffVnheten af landets produktion och de utvägar för omsättning, som slå denna till buds. Om den kapitalstyrka Banken eger, icke ansetts vara och icke eller varit tillräcklig att på en gång motsvara anspråken på en hypotheksinrättning för fastighetsegarne och derjemte fullgöra sina öfriga förbindelser och om derför det måste gillas, att de till fastighetsbelåning använda fonder ställts till indragning, så vore det deremot orätt att antaga, att Banken icke skulle ega förmåga att understödja produktionen med lån på vilkor, som af denna med fördel Banko-Utskottets Memorial N:o 10. 17 fördel kunna begagnas. Det är visserligen nödvändig! att Banken är i tillfälle all indraga en stor del af det belopp i sedlar, som är i omlopp utöfver metallisk kassa och det är derföre af vigt, alt en lämplig del af detta belopp endast utlånas på kort tid, men detta belopp kan icke beräknas så högt att det kan anses motsvara det nuvarande anslaget till handelsoch näringsdiskonlen, helst det befinnes, att sällan mera är 12 millioner utöfver den metalliska kassan i verkligheten på en gång cirkulerar bland allmänheten, deri inberäknadl hvad som utgör privatbankernas vexlingskassor. Det kan således icke ligga något äfventyr deri, att Banken med sådana belopp, som lösgöras från numera indragna lånegrenar, söker stödja de näringar, som bedrifvas i större omfattning och fordra större förlag; utan synes det tvärtom lämpligt alt, likasom Banken nu tillhandahåller och fortfarande mäste tillhandahålla den mindre jordbrukaren och näringsidkaren förlagslån på längre tider, Banken ock understödjer de större näringsidkare, helst lånen till dem hvarken behöfva eller böra utsträckas till lika lång tid.
Af locala omitändighHer beror ock hulvudsakeligen att det bidrag sorn fordras «f allmänheten ordentligen utgår ■, ty i Jönköpings Län hvars Styrelse Konungen mig Nådigst anförtrott inträffar den händelsen, att dervarande Lasarett länge sedan är sorn gammalt, odugligt och tiångt alldeles otjeniigt. En ny byggnad är af största angelägenhet, så vid* en verksam och ändamålenlig sjukvård skall äga rum och Direction, som förutsett krafvet af ett nytt Lasarett, har med sorgfäi1g omtanka redan inköpt en för nybyggnaden passande Tomt , samt i förväg samlat nödig Slen till grundläggningen. Längre har ej inkomsterne medgifvit tillgörande!; ty så länge den begtämda 3 skafgittens utgörande, ej längre varit bestämd än till nä^ta Riksdag, så har Dirnctiorjsn ej vågat ingå i ett kostnadsförslag, för h vars följder Dirtction endast skulle kunna anses ansvarig. Utan anspråk att gsnom denna min framställning värka eller förändra andtts öfvertygelse, kan jag då ett för det allmänna 6å vig - Den September c. rn. 87 tigt ärende är i fråga ej underlåta, att ödmjukast föreslå, det mätte afgiften hädanefter sorn hittills bestämmas af Riksens Ständer såsom ett vanligt B villningsmål , och om hvad till älventyrs ej torde kunna stadgas, vissa år till exempel 5 skulle vara den tid inom hvilken afgiften ej kunde upphöra, så tror jag attoni ock ej högre bidrag än 3 å 4 sk af hvarje Mantalsskrifven person erlades, försattes LasareitsDirectionerna derigenom i tillfälle, att för Sjukvården vidtaga sådane anstalter, hvilka i möjeiigaste måtto skulle befordra det välgörande ändamål som åsyftas-»• Hvad det bidrag angår eom kommer att utgöras af OrdensGillet, tror jag största billighet vara deruti att det to:a!a anslaget , ehuru efter min tanka allt för mycket nersatt emot hvad det förut varit, bör tili hvarje