Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag ber att i korthet få omnämna förhållandet med den ifrågav:de sjukhus-byggnaden, för att dymedelst motivera den önskan, jag vill framställa. Denna byggnad skall enligt förslag bestå af en midtelbyggnad och två flyglar. Den ena af (te sednare, som nu är under byggnad, jemte midtel byggnaden äro tillräcklige för vanliga sjukförhållanden vid stationen, och andra flygeln skulle endast behöfvas, i händelse af krig eller vid truppers sammandragning på stationen. Då det således icke är för vanliga förhållanden oundgängligen nödigt att byggnaden f. n. helt och hållet fullbordas, hemställer jag om, då K. M:t i sin Propos. begärt 200,000 för verkställandet af flera angelägna arbeten utom sjukhusbyggnaden, det icke vore lämpligt att B. o. Ad. bifölle hvad StatsUtskit i denna punkt hemställt, med den förändring att ordet »fullbordande» utbyttes emot »fortsättning». Det vore åtminstone ett sätt att icke allt för mycket binda händerna på Regeringen i afseende å anslagets användande. Efter härmed slutad öfverläggning framställdes först propos. å bifall till Utskds hemställan oförändrad, dervid svarades nej, hvarefter gjordes propos. å bifall till samma hemställan med den förändring, att ordet; fullbordande utbyttes emot ordet: fortsättning; och biet denna sednare propos. med ja besvarad. 19:de punkten, angående anslag för anläggande af en fyrin rättning å Sandhammaren vid Skånes sydöstra kust. Utsk:ts hemställan bifölls. 20:de punkten, angående väckt motion om anslag till anskaffande af 2 loduings-ångbåtar för SjökarteKontorets behof. Frih. Oxenstjerna, Carl Gustaf: Det svues mig som om StatsUtsk:t på nog lösa grunder afstyrkt den af Prosten Söderberg väckta motion om anslag af 36,000 rdr till byggaude af 2:tie ångbåtar; och som jag under 3:ne år deltagit i sjömätningar, samt således icke helt och hållet saknar kännedom om hvad som dervid tarfvas, må man icke förtycka att jag vid StatsUtskds Be - Den 14 April e. m. 21» tänk. gör några anma-.
P. io/ji. — om Statsoch BancoUtskottens Utlåtanden: 1) angående Riksens Ständers RiksgäldsContoirs ställning, och inlösen af dess credit-sedlar; 2) angående sältet till bestridande af de penninge-anslag till allmänna arbeten och företag, hvilka Riksens Ständer kunna vid denna Riksdag finna skäligt besluta, samt hvad som möjligen kan brista i de tillgångar, som kunna utses såsom fond för mindre creditivet. P. io^i. 382 ProtocolIsUtdrag, Ridderskapets och Adelns: 0111 Statsoch BancoUtskottens utlåtande angående StatsVerkets förhållande till Riksens Ständers Bank. P. 1042. — om Statsocli BancoUtskottens utlåtande angående BancoDiscontens låne-rörelse, och de omständigheter, rörande densamma, hvilka ansetts äga sammanhang med allmänna finance-regleringen. P. 1042. 4—• om Statsoch-BancoUtskottens Utlåtanden: 1) an gående Bankens utlåningar å guld och silfver, metaller eller andre varor; 2) angående Fastighetsoch Odlingslån. P. 1042. — om remiss af Grefve von Schwerins anmärkningar vid Statsoch BancoUtskoltens utlåtande angående uppköp och inväxling af myntbara Metaller till Riksens Ständers Bank, samt framdeles skeende utvexling af reelt mynt. P. 1129. — om remiss af åtskillige ledamöters ytterligare anmärkningar rörande Finance-regleringen. P. 1129. — om remiss af Friherre Boyes memorial, angående förslag till Reglemente för DiscontDirectionerne. P. n 29. —• örn Statsoch BancoUtskottens utlåtande, angående Creditif-anslagen för JernContoiret och ManufacturDisconten. P. 1129, — om Statsoch BancoUtskottens utlåtande angående en föreslagen Ilypotheksinrättning för fastigheters beläning. P. 1 i3o. —- 0111 Statsoch BancoUtskottens
Är den som Testamentet eller Gäfwan undfått gifwarens lagliga Arfwinge i fjer - L8o Den 16 October. i fjermare skyldskap än ofwan sagdt är, erläg. geS ofwannämde afgift endast för den del af Testamentet elier Gäfwan, sorn öfwersti,ger hwad Testamentseller gäfwo.tagaren Lagligen deraf ärfwa bordt, för hwilket senare Bewillning pä det sätt och under lika willtor, som om af. gift af arfwemedel i allmänhet här nedanföre stadgas, betalas bör. Bewillning för Testamente och Gäfwa erlägges enär deras belopp emottages, böran. des behörigt intyg att denne afgift blifwit betald, eller säkerhet derföre hos Upbördsmannen ställd, alltid uppwisas dä med Testaments. el. ler gäfwo-brefwet lagfares. Af alla Arfwemedel, ware sig i lös eller fast Egendom, Capital eller fordringar, som tillfalla andra än Arfwingar i rätt upp och nedstigande led eller spsikon och deras barn, bör utaf behällna förmögenheten erläggas tre för hundradel i Bewillning; en lika afgift äger jemwäl rum för Fidei-Commisi, som i arf till. faller fjermare än nytznämde ffylldemän, men för efterlefwande Makas giftorätt i bo betalas icke nägon Bewillning efter denna Artikel. För de Fidei-Commitz som hädanefter stlf. tas, ware sig till förmon för närmare eller fjermare Slägtinge eller! oskylld person, stall Bewillning utgöras till Tio procent af det wärde ortens Taxeringsmän derä utsätta, och mä icke Fidei.Commitzbrefwct i Domstolens Protocoll införas, innan genom behörigt intyg är Den r6 October. 28» styrkt att afgiften blifwit til fullo betald, eller säkerhet derföre hos Uppbördsmannen ställd." III. Art. Mom.
Hvarje ledamot eger att från sin plats fritt tala och yttra R. O. sig i alla de frågor, som under öfverläggning komma. En hvar yttrar sig i den ordning, han dertill sig anmält och upropad d:o §. 30.blifver. Ingen må tillåta sig personligen förolämpande uttryck; Rhs-O. sier det, eger Ståndet pröfva, huruvida den ledamot, som sålunda sig förgått, må af Ordföranden erhålla tjenlig föreställning och varning. §. 21. Utom de i § 16 omfärmälda frågor äfvensom sådana, hvilka angå bestämmandet af arbetssättet, må under de allmänna Sammankomsterna till öfverläggning och beslut förekomma alhnast: ho Framställningar, som af Konungen till Ridderskapet och Adeln a flåt as; 2:o Frågor, som föranledas af den utaf Riddarhus-Directionen afgifna berättelse angående förvaltningen af Riddarhusoch A del i ga Stifts-ärendena äfvensom framställningar, hvilka i öfrigt må af Riddarhus-Directionen göras angående nämnda samt andra dermed sammanhang egande ärenden; 3:o Riddarhus-Utskottets eller serskildt tillsatt Utskotts utlåtande och förslag enligt hvad i § 18 säges; och 4:o Motion, som af någon ledamot väckes angående ej mindre förenämnda ärenden, än äfven frågor, sorn afse dels de Ridderskapet och Adeln tillkommande privilegier, förmåner rättigheter och friheter, dels förslag till ändring i denna Riddarhus-Ordning dels ock hvad i öfrigt till Ridderskapet och Adelns gemensamma angelägenheter är att hänföra. Å serskild Sammankomst må, förutom först omför malde frågor-, förekomma allenast det eller de ärenden, som föranledt Ridderskapet och Adelns sammankallande. §• 22. Motion må ej väckas under längre tid än till och med den 4:de' dagen efter valet af Ordföranden, så framt den ej af något Riddarhus-Utskottets Betänkande N:o 8. 13 fatladt beslut eller annan under sammankomsten inträffad tilldragelse omedelbarligen föranledes.
Att ett sådant behof verkligen finnes är icke något tvifvel underkastadt, och de mångå anstalter vi hafva, sparbanker, ränleförsäkringar etc. bära derom vittne. Jag gillar således Hr Sondéns motion till dess anda, men jag finner, i likhet med Utsk., tiden ännu icke vara inne, att deraf draga såsom slutföljd stiftandet af en lag, som skulle tvinga samhällets medlemmar att genom afsättning af sina inkomster till vinnande af detta mål bidraga. Jag finner dessutom Hr Sondén hafva utgått från en allt för trång synpunkt, då han upställt full fattigdel såsom yttersta målet för en sådan lagstiftning. Jag skulle vilja hafva denna lag så ställd, att den verkligen betryggade arbetarens framtid, och att han derigenom icke allenast skyddades för svält på sin ålderdom, utan äfven, innan han nått den yttersta gränsen af lifvet, kunde njuta af detsamma. Huru detta resultat skall kunna vinnas är ännu icke utredt, men saken har slagit så djupa rötter i folkets hjerlan, att den numera icke kan falla; den mäste förekomma vid framtida Iliksdagar, så väl som vid denna. Hvarföre detta behof af en betryggad framtid nu framstår lifligare än förr, skall man lätt finna om man ser något tillbaka. Man beliöfver icke taga lång lid för att finna att tjenaren förr var en medlem af den familj dit han hörde, och mångfaldiga exempel finnas, der icke blott fadren utan äfven sonen dragit försorg om den tjenare, som troget upfyllt sina pligter. Tiden har i sådant afseende förändrats; tjenaren är nu ofta, jag vill icke säga alltid, ett verktyg, som man begagnar så länge det är tjenligt, men sedan bortkastar. Häraf har den följd upstått, att tjenaren betraktar sin arbetsförmåga som en vara, den han utbjuder åt den högstbjudande, och han flyttar ofta för att få bättre vilkor. Det är klart att han på detta sätt icke kan för sig betrygga någon framtid, ty hans löneförmåner kunna aldrig blifva sådana, att han derpå kan något bygga, utan han måste slutligen falla fattigvården till last.
Enligt hvad Bankens Fiscals-Embete ytterligare härutinnan upplyst, och enär, å 20 Banco-Utskottcts Memorial N.o 4°' ena sidan, ett itererande af de åtgärder, som förut mot Löftesmännen blifvit försökte, skolat blott ådraga Banken nya kostnader, utan att det ringaste dermed vunnits, samt, å den andra, det blifvit af Directeuren Steffens uttryckligen förbehållet, att full och laglig frikännelse från allt vidare kraf, så väl å Gäldenären som Löftesmännen, skulle från Banco-Styrelsens sida lemnäs i och med detsamma det erbudna beloppet erlades, men Fullmägtige , såsom ofvan nämndt är, ej ansett sig kunna bestämdt och ovilkorligt härtill samtycka, befinner sig saken ännu i samma oförändrade skick, endast att Bankens bokförda fordran årligen ökes genom tillägg af upplöpande Räntor. På grund af det sålunda utredde förhållande har Banco-Utskottet funnit sig böra hos Rikets Ständer vördsamt tillstyrka: att Herrar BancoFullmägtige nu måtte autoriseras, att i allo antaga det af Directeuren Steffens } i afseende på liqvid af sin skuld lill Banken, år 1826 gjorda anbud; så att, om och enär de af honom då erbudna 20 Pund Sterling varda behörigen inbetalda, återstoden af Bankens of - Baiico-Utskottcts Memorial N-o 41- 21 tanämnda fordran till capital, ränta och omkostnader, må, under frikännelse för allt vidare kraf, så väl å Gäldenären som Löftesmännen, utur Räkenskaperne afskrifvas och försvinna ; hvilket vördsamt öfverlemnas till Rikets Ständers upplysta bepröfvande. Stockholm den 25 April 1829. Ank. till Exp.Utsk. den 27 April 1829. Memorial, i anledning af Revisions-Berättelsen år 182gangående afskrifning af ett till Bonden Anders Andersson (Dahlin) pä Åttingsberg af Elf sborgs Län„ utgifvet Odlings-Lån.
Direktören själf och h r Eliason och h r V. Lundberg och h r Hedlund och fröknarna Oottschalk, Borgström och Eustan bilda en briljant lustspelsensemble, det måste medgifvasl Ej ens en fonograf, som genom t r e akter spelar ärkeengeln Gabriel, kan på allvar taga u p p täflan. Men här är ju ej heller fråga om något allvar, allraminst något etiskt. F ö r det estetiska svare h r Bisson och teaterdirektionen. Vid d e n första, som hålles i första veckan af februari 1899, skall utföras Beethovens väldiga Missa solemnis (D-dur messan), som Sällskapet introducerade i Sverige för 4 ' / år sedan. Andra konserten upptager Liszts oratorium » Legenden om den heliga Elisabeths, h v a r u r förut endast spridda stycken sjungits h ä r vid en Sällskapets konsert 1887. Att abonnementskonserternas antal för denna säsong inskränkes till två i st. f. de sedvanliga tre, beror n ä r m a s t därpå a t t inöfningarna af Beethovens stora messa erfordrar ansenligare tid för att mogna. Dirigent är h r Wilhelm Stenhammar. Abonnement å 6 kronor kan tecknas i Lundquists hofmusikhandel, Malmtorgsgatan 8, samt vid Sällskapets repetitioner måndagsaftnar i Musikaliska akademien. Abonnent äger disponera en biljett till dyraste plats vid hvardera af de två ofvannämnda konserterna samt h a r tillträde till sällskapets öfningar, musikföredrag och samkväm. 2 Fru Dagmar Möller gifver sin tiedje svenska romansafton i n s t u n d a n d e onsdag med benäget biträde af h r V. Stenhammar. A. Josephson och Emil Sjögren. " Familjemeddelanden ". Under rubriken » Familjemeddelanden * ha vi anslagit en bestämd plats på andra sidan i vår annonsbilaga för s. k. legala annonser och för dem fastställt ett pris, som rätt mycket understiger vårt annars beräknade annmspris, eller för födelse-, förlofningsoch vigselannons kr. 1: 50 samt for dödsannons inom ram kr.
Efter först till bifall å Utskins förslag framställd propos., som Den 13 November. 9 besvarades med Nej, blef detsamma af R. o. Ad. bifallet, med den af Frih. Utsk:ns härom afgifne yttranden biföllos. 7:0. S:le kap. 3ulje §:n. Frih. Raab: Nils Nilsson har föreslagit: ”alt till förekommande af obehörig tidsutdrägt med skiften, det stadgande måtte så som tillägg till sagda § meddelas, att tvist om förut icke fastställd rågång bör genom stämning vid vederbörlig domstol anhängiggöras inom 2:ne månader från den dag, landtmätaren lill de tvistande utgifvit kajta och protokoll.” Då det nu icke lärer finnas någon bestämd tid för stämnings afgifvande, samt parterne derigenom kunna draga ut på tiden med tvistefrågans afgörande, äfvensom följaktligen landtmätaren förhindras med skiftes verkställande, synes mig det af Niis Nilsson gjorda förslaget vara ganska nyttigt, såsom befrämjande fortkomsten af laga skiften, men då denna fråga, hvilket Gr. Sparre troligen känner, lärer vara afgjord uti de andra Stånden, vill jag icke längre orda härom. Gr. Sparre: Jag känner icke, huru frågan blifvit afgjord i de öfriga Stånden, men vill försöka, alt för Frih. Raab och R. o. Ad. utreda, hvarföre Utsk:n icke kunnat tillstyrka förslaget. Skiftesstadgan föreskrifver en viss tid, inom hvilken stämning skall anhängiggöras af den som, då en bestämd rågång finnes, samt rågångens rätta sträckning är gifven, är missnöjd med förrättningen. Men det fall, som här afses, är, att emellan 2:ne skifleslag bestämd rågång icke finnes, och i sådan händelse utgöra skiftesmannens och gode männens åtgärder ingenting annat, än att på karta uptaga ställets belägenhet, äfvensom de möjliga anledningar, som förefinnas dertill, att rågången kan gå så eller så.
A. i25i. P. U. ia63. VI. E. 53. 61 Luderplatser, om afskaffande af. IV. B. 539. Å. 649. P. U. 669. V. U. 547. E. 62g. A. 834- P. U. 840. Lumpsamlare, angående deras rättighet att kringresa i landet, och om lumpors anskaffande åt pappersbruken. IV. B. 244* A. 36g. P. U. 385. V. B. 1161. A. i293 P. U. 133g. — Se Glasförare. Lånesummor, om maximum af, utur de under Riddarluis-Directionens samt Adeliga Jungfru-Stifts-Directionens förvaltning befintlige cassör. III. Läkarebetyg, att de icke må vara behöflige vidalia tillfällen, då sjuklighet skall styrkas. Läkare-Sällskapets handlingar, öfverlemnade af. V. 609. P. U. 736. Läktare om uppbyggande af tvänne i Riddarlius-Salen. I. 73. II. B. 10. P. U. 3ig. Läns-Bokhållare och Läns-Contorister, om förbättrade löner för. III. 523. V. B. 3o2. A. 5og. P. U. 519. VI. E. 53. Läns-Lazaretterna, angående anslag af medel för. III. IV. A. iio.^P. U. 115. y. e. 1270. 62 Länsmän, angående lönerne för. II. B. 3a5. i. 5gg. P.' U. 604. P. U. 732. IV. B. 190. A. 359. — om förhöjning i dagtraktamente för. V. E. 629. Läroverken i Riket. Se Undervisnings-Verken. Löfås Silfververk, angående. V. B. 127. A. 241. P. U. 997.
Beträffande sedermera Motionärens hemställan, att Fabriksidkare i allmänhet må erhålla rättighet, att till säkerhet för lån utur ManufacturDiscontFonden få ställa äfven annat hypothek än förskrifningar för sålde tillverkningar, har Utskottet inhemtat, att 4 §• det för ManufacturDiscontFonden nu gällande Reglemeqte af den 12 Februarii 1817, innehåller, det de Reverser eller aecepterade invisningar, sorn anmälas Betänkanden, N:o 202. i43 till discontering, skola vara utgifne för Svenska Manufacturvaror, | ställde på viss nian eller ordres. Anledningen till denna föreskrift, har, i Utskottets tanka, troligen haft sin grund uti den ytterligare controll, som derigenom vinnes på rigtigheten af den lånsökandes tillverkningsuppgift; men denna controll är likväl icke af någon betydenhet i annan händelse än då Fabriksidkaren blir i tillfälle att försälja hela sin tillverkning, och hans lånerättighet beror i allt fall af dess hos HallRätten afstämpiade eller edeligen uppgifna tillverkning. Och då i öfrigt Fabriksidkaren vid de tillfällen, då han saknar afsättning af sin tillverkning, snarast är i behof af lån-biträde, hvilket han, enligt hittills gällande föreskrifter, icke kan erhålla, utan mot reverser af de personer, som af honom köpt bans tillverkningar, samt Fabriksidkaren vid ett sådant förhållande, måhända ofta sättes i frestelse att begagna sig af förskrifningar , hvars innehåll icke äro med verkliga förhållandet öfverensstämmande, finnér Utskottet sig böra tillstyrka: att, i likhet med hvad någre Fabriksidkare redan är medgifvit, det må blifva alla lanbernttigade Fabriksidkare i allmänhet öppet lemnadt, att för lån ur ManufacturDiscontFonden äfven ställa annan säkerhet af godkänd borgen eller andra godkände skuldsedels hypothek, än förskrifningar för upphandlade Svenska Manufactiirvarpr; hälst i Utskottets tanka Fondens säkerhet derigenom icke det ringaste förminskas. 0 2^4 Stats-Utskottets Om R. H.
En poet, som ej uppbar pension af hofvet, som var utan anställning i statens tjenst och utan särskildt lefnadsyrke, var en anomali, som ingen förstod. Ty hvar skulle han finna erkännande och stöd? Det fanns ingen press och publicitet. Vi kunna nu knappt föreställa oss den tidens snäft åtdragna samhällen. Utom den råa hopen af dagsarbetare, funnos endast fyra klasser medborgare: aristokratin, presterna, militära och civila embetsmän samt handelsmän. Och till på köpet dessa strängt afsöndrade. Hvilket yrke skulle då poeten tillgripa, som alltid har svårt att finna sig bland de så kallade positiva menniskorna? Hvilken plats skulle hans af motsatser kombinerade själ intaga bland så enkla förhållanden? Och hvilken lefnadsuppgift den att arbeta för poesin, som ej ännu fanns till, hvars sjelfständighet ingen begrep? De förnäma vände sig med afsmak från de muser, som nu för första gången framstapplade sina toner på ännu barbarisk svenska. De voro vana att lyssna till andra på ett naturligare tungomål, Roms och Italiens konstmessiga språk, eller de vände sig mot den uppgående solen, den franska klassiciteten från Ludvig XIVs hof. De öfriga fattade ej det nya intresse, som ej hade någon egentlig nytta till följd. De undrade blott på, att en så begåfvad och lärd man kunde drifva omkring utan stadig sysselsättning och utan att begagna sig af sina företräden. De fingo deraf en ofördelaktig tanke om hans karakter och lefnadsmål. Denna besynnerliga menniska nalkades deras hem och umgänge blott på afstånd såsom bröllopsgratulant eller begrafningspoet. Och när han då vände sig ifrån dem, återstod honom blott larmet på gatan och värdshuset. Men dylika ställen lifvades ej då af de samtal om teater och konst, vetenskap och litteratur eller förskönades af den smak och lyx, som nu draga sin lysande fernissa öfver restaurationslifvet i hufvudstaden. De liknade i stället de kyffen och sällskaper, som underhålla oss på vissa holländska genretaflor. Dertill kom, att ingen uppmuntran, intet solsken från tronen träffade de stackars sånggudinnorna.
Stånden med mer och mindre anmärkningar emot Utskottens Betänkande afgjorde fräga om BränminS - Bränningen i Riket, efter anstäld omröstning de fläste Utskottens Ledamöter warit af den mening, att sedan Hrendet till Dest Ooconomilka egenskap, redan warit kwenne gänger af BeswärSock Oeconomi^ Utskottet handlagt, samt äfwen af trenne Ständ fluteligen blifwit granskade och afgjort t allt, utom hwad Bcwillningen och asgisterne härwid beträffade; sa hörde de nu ingängne Remitzer och anmärkningar icke till bada Utskottens, uran endast till Bewillnmgsr Utskottets befattning; hwaremot de öfrige Ledamöterne trode, att dä bada Utskotten förut gemensamt förchafk ifrägawarande ämne, samt den at. Den 3 Januarki. gard som defiförinnan hos BeswärS - och Oeconomiw-Utskottet söregadt, ej kunde annorlunda betraktas än som en beredning, sa borde frägorna, hwilka i alla fall i anseende lill rättigheten att tillvärka Bränwin samt skyldigheten att derföre erlägga Beroillning agde ett nära sammanhang, icke atskiljas, utan af bägge Utskotten gemensamt afgöras, hwilkek allt Riksens Ständers pröfning bljfwit underställt. Bonde, Ståndet har wid öfwerläggning här, om, funnit likasom ds fläste Ledamöterne i Utskotten akt da fragan i dek OeconomUka osseendet reds» bör anses wara genom Tre Stånds Beslut afgjord, sä kan den ännu återstående åtgärden endast tillhöra Bewillnings, Utskottet, kill hmars slutt! :ga utarbetande, ärendet således kommer att sönvisaS. Härom skulle de Respectiwe Med » Skönden genom Promcolls, Utdrag wördsamt och wänligen underrättas. l^t luxra. Irägäräir.
Nu sedan Ständerne sjelfva fått stadga sin Regering, och allmänna Rösten utmätt gränsorne för dess magt uti den antagne Regerings-Formen, kan det väl någonsin förenas med en sann principe, med den anda, som bör råda emellan Konung och Folket, och med det förtroende för Regeringen, som för öfrigt i Grundlagarne allestädes röjes, att genast uttryckeligen stadga ett Embete, som skall med sin Embetsåtgärd åtala de mål, dem Justitise-Cancelleren af en eller annan orsak supponeras ej vilja upptaga. Föreställningen af en sådan overksamhet hos en JustitiaeCanceller förutsätter antingen en directe -befallning af Regeringen, eller ock en sådan efterlåtenhet och svaghet hos densamma, att Justitise-Cancelleren i hela sin befattning kan handla efter godtycko; i båda fällen framlyser påtageligen ett ej obetydligt och förolämpande misstroende Bilaga till Exped. N:o 9. 637 till sjelfva Regeringens afsigter. Bör man i sjelfva Regerings-Formen framställa möjelighet, att denna Regering, som vi sjelfve stadgat, skulle kunna lemna åt brott eller vissa brottslingar sådant skydd, att Justitise-Cancelleren ej skulle våga utöfva sitt Embete, och att en Justitieombudsman vore nödvändig för att rycka brottslingen från Regeringens skydd? Ilar man väl beräknat, att om vid en sådan möjeligen inträffande händelse alla de högre Embetsmännen och äfven Justitie-Cancelleren följde Regeringens afsigter, Justitise-Ombudsmannen ju äfven kunde göra detsamma, eller åtminstone förmås till tystnad? Ar då blott denne den enda Embetsman, som bör tänkas värdig att vara Svensk Embetsman; skall uti en Stat, så upplyst som mitt Fädernesland, der lydnad för Regeringen och aktning för dess Embetsmän alltid utmärkt sig, der det oinskränktaste förtroende öfverlemnat Regeringen att vårda och skydda vår dyrbaraste Egendom, nemligen vår personliga Säkerhet och Egendomsrätten, skall i en sådan Stat ett så sårande misstroende för Regeringen och en så skymfande misstanka ådagaläggas för aktningsvärde Embetsmän ?