Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ljus. 28 Bevillning s-Utskottets Memorial N:o 13. Läder arbeten. Mattor. Vinner Nej, kommer, i öfverensstämmelse med de tre andra Ståndens mening, införselstullen för dessa slags ljus att utgöra 3 öre per skålpund. Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet hafva godkänt, men Presteoch Bonde-Stånden ogillat Utskottets hemställan att, vid iörtullning af “ej specificerade läderarbeten“, den för lädret, hvaraf arbetet hufvudsakligen består, stadgade införselsafgift borde förhöjas med endast 25 procent, hvilken förhöjning de begge sistnämnda Stånden ansett böra utgå till dess nu bestämda belopp eller 50 procent å tullen för lädret ; och såvida icke dessa Stånd härifrån afstå och biträda Ridderskapet och Adelns samt Borgare-Ståndets beslut, hvilket Utskottet föreslår, lärer derom böra föstas enligt en så lydande voteringsproposition: 70:o. Den som, lika med Utskottet samt Ridderskapet och Adeln och BorgareStåndet, anser “Läderarbeten, ej specificerade,“ böra förtullas med 25 procents förhöjning å tullen lör det läder, hvaraf arbetet hufvudsakligen består, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, förblifver tilläggsalgiften, i enlighet med de begge andra Ståndens beslut, såsom hittills 50 procent af tullen å lädret. Likaledes hafva Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet bifallit, men Presteoch Bonde-Stånden afslagit den af Utskottet för “Mattor af strå eller rötter“ tillstyrkta tullnedsättning från 3 till 1 öre skålpundet, under det samtliga Riks-Stånden godkänt föreslaget tillägg i rubriken utaf orden “spån, vass eller säf“. Utskottet inbjuder Presteoch Bonde-Stånden att öfvergå från deras till de begge andra Ståndens mening i afseende å afgiftsbeloppet, men hemställer, för motsatt fall, att öfver frågan må röstas sålunda: 71:o.
2:0 att, i anseende till bristen äfven på en Historia öfver den märkvärdiga Epoqven från Konung Carl XIl:s död till år 1772, hvilken vanligen kallades Frihetstiden, och då ännu icke, fastän 1 10 år derifrån voro tillryggalagde, stunden syntes vara kommen att teckna en sådan sann och oväldig Historia, det interessanta arbete, bestående af RiksStåndens och RådKammarens Protocoller, som Hr Cederschjöld P. G., under benämning af Riksdagen i Stockholm år 171g, utgifvit, och hvars fortsättning, i fall omständigheterne så medgåfvo, han i Företalet angifvit för de påföljande Riksdagarne till år 1772, måtte på Statens bekostnad fullföljas och vinsten tillfalla Herr Cederschjöld, om eljest i våra dagar någon vinst kunde härflyta från lilteraira företag. Utskottet har, hvad förra delen af denna motion beträffar, äfvenledes ansett af vigt, att den derutinnan angifna brist i Historiskt hänseende undanrödjes, som uppkommit genom saknaden af en grundelig och fullständig kännedom om Konung Carl XI:s verksamma Regering, och liändelserne under den tid som föregeck densamma under Förmyndare-Styrelsen. De många lyckliga förändringar i Rikets ställning, synnerligen i a66 Stats-Utskottets afseende på dess inre hushållning och förvaltningen deraf, som under denne store Kornings Regeringstid i verket sattes och utfördes, äro på en gång rika och värdiga ämnen för att bland anteckningarne af Fäderneslandets öden utförligare upptagas, än de hittills utgifne Historiska Afhnndlingar dem meddelat. Sättet åter, huru Rikets angelägenheter under samme Konungs omyndige ålder sköttes och behandlades, må ock, så vidt deraf kunna hämtas närmare vittnesbörd om de många svårigheter sora mötte Konungens bemödanden för Sveriges väl, förtjena en större utveckling; och Utskottet instämmer derföre i så måtto uti hvad Motionen i denna del innehåller, att Utskottet anser en uppmuntran från Statens sida, till framkallandet af ett fullständigt Historiskt arbete om ifrågakomne Regeringstid, icke böra saknas. Då likväl tillika, i niolin af ett sådant
Widkommande slutligen den' för desse båtars byggnad erforderliga kostnad, som, enligt uppgift skall utgöra omkring 700 R:dr Banco för hvardera; hafva Riksens Ständer velat hos E. K.. M. i underdånighet hemställa, att densamma kunde af g:de Hufvud-Titelns blifvande tillgångar varda bestridd. Riksens Ständer framhärda etc. 76 Underdånigta Skrifvelstri N:o 41I, Uppl. o. gotik, hos Ridd. o. Ad. d. 16 Dec. 1823, Preste-Ståndet d. 16 •— •— Borgare-Ståndet d. 16 Bonde-Ståndet d. 18 Riksens Ständers underd. Skrifvelse, angående utbetalande af ett för Öfver-Commissarien D. Ek, till 5oo R:dr faststäldt arfvode. S. A. K. 1 ill vedergällning för Över-Commissarien JD. Ek, hvilken under innevarande, likasom undec flere föregående Riksdagar, inom Bevillningsutskottet biträde med upplysningar, författande af Caiculer, Tabeller oell Formulair m. m.; hafva Riksens Ständer anslagit en summa af 500 R:dr Banco, att utgå af de till Riksdags-utgifter-* nes bestridande anviste medel; och få Riksens Ständer fördenskull hos E. K. M. i underdånighet anhålla, att vederbörande, som desse utgifter besörjer, måtte varda förständigad, att förenämnde Femhundra Rtdc Banco i behörig ord-t ning anordna och utbetala. Riksens Ständer framhärda etc. Underdåniga Skrif velter'. 77 N:o 419. Uppl. o. god k. hos Ridd. o. Ad. d. 16 Dec. 1823. Preste-Ståndet d. lfi — —- Borgare-Ståndet d. 16 Bonde-Ståndet d. j 7 Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse, om RandiTullbe rakningen och Gränse-Tullarne mot Norrige. S. A. K.
Fan i det ... magister ni skaffar mig samvetsqval ... jag prutade på ostron i förrgår ... jag... BRUUS. Och betalade öfver på biljetten i dag kanske? MAJOREN (generad). Ja ... en småsak ... hm! tänkte inte tusan på... MAJOREN. Nej ni har förstört aptiten för mig! Kom, så ta' vi oss en promenad i stället... BRUUS. Ska' vi gå in och se på tablåerna nu? BRUUS (skämtande). Ja, men majoren skall väl ha' något för sin öfverbetalning! MAJOREN. Gå för tusan, karl! reta mig inte! Kom nu, så göra vi ett slag ner åt sjön... (tar honom under armen) Anfäkta att jag skulle pruta på ostrona... pojkstackaren såg så blek och eländig ut... Fy fan! hvad vi ä' för ena stackare, magister! BRUUS. Vi naturens herrar Hvad tänker majoren på? (de gå till venster). Tredje Scenen. VALTER (kommer upprörd ut ur paviljongen). Jag kan inte tvifla längre ... hennes varma blickar, hennes uppmuntrande löjen ... de älska hvarandra, jag är öfvertygad derom! VALTER. Derpå STJERNE. Sedan HJELM. STJERNE (inkommer hastigt). Hvad kom det åt dig? hvarför skyndade du ut? VALTER. Det är en sådan odräglig värme derinne (hastigt) Nu har jag fattat mitt beslut, Stjerne ... jag skiljer mig vid henne ... vill du i morgon göra mig sällskap till Köpenhamn? STJERNE. Hvad tänker du på det vore ju att ställa till skandal... VALTER. Nåväl, då reser jag ensam ... det här måste taga ett slut ... jag uthärdar inte längre Och jag som älskade henne så högt, så innerligt! STJERNE. Du har inte älskat henne förståndigt ... deri ligger det jag sade dig ju det der, när du gifte dig... VALTER. Derför måste det bli' annorlunda! En skiljsmessa är det enda som återstår oss...
Diligence-inrättningen serskildt beträffar, är det kändt, alt inkomsten deraf icke motsvarat kostnaden, hvartill orsaken hufvudsakligen torde igenfinnas i svårigheten för den enskilda speculationen att täfla med de allmänna skjutsnings-anstalterna, sådana de varit och ännu äro, genom hvilka de skjulsningsskyldige i allmänhet oslridigt fått vidkännas betydliga uppoffringar till de vägfarandes fördel; men om också detta förhållande upphörer, qvarstå andra svårigheter, som påkalla fortsatt ansträngning för att besegras. Då Rikets Slä nder funnit, hurusom denna Inrättning, sådant oagtadt, ovedersägligen beredt landel fördelar, fullt motsvarande hvad derå blifvit uppoffradt, samt att dess upphörande skulle menligt inverka på trafiken, hvaremot den för inrättningens underlättande förut ifrågaställa anstalt, medelst medgift Expeditions-ZJtskotlets Förslag till und. Skrifvelsej IV.-o 201. 457 medgifvande af rättighet för Diligence-Bolaget att entreprenera om hållskjuts, motsvarande det antal resande, som med Diligencen fortskaftas, onekligen skulle leda till hinder för den förändring af skjuts-inrättningen i allmänhet, som med det nu framställda förslaget åsyftas, få Rikets Ständer i underdånighet anhålla, alt E. K. M. af de under Dess disposition ställde postmedlen täcktes bevilja Diligence-inrättningen det understöd och de fördelar, som, efter E, K. M:s Nådiga ompröfvande, må finnas lämpliga för ändamålet och tillgångarna kunna medgifva. På det den föreslagna stegringen af skjutslegan icke må verka till allt för kännbar tillökning af Statens och enskildes kostnader för embetsmäns resor, hafva Rikets Ständer ansett en lämplig förändring af 1827 års
— Utaf 1861 och 1862 års anslag, 20,000 R:dr årligen, till understödjande af mindre hamnbyggnadsföretag och årensningar 20,000: — 9,125: — det utan återbetalningsskyldighetbeviljade statsbidraget, 37,500 R:dr, till byggande af hamn vid Grenna 25,000: — 12,500: — dito dito, 8,000 R:dr, till hamnbyggnad vid staden Åmål 5,000: — 2,000: — dito dito, 40,000 R:dr, till bortsprängande af uudervattensklippan Röda berget i Göta eif vid Hanklon 20,000: 1861 och 1862 års anslag till understöd för fårjhållningen vid Röhälla, Färjestaden och Beijershamn på Öland 1,500: — 3,000: — Utaf anslaget, 100.650 R:dr, till inköp af landshöfdingeresidenshuset i Hernösand samt uppförande af en byggnad med embetsrum för dervarande landsstat 40,650: « 1861 och 1862 års anslag, 24,700 R:dr årligen, till verkställigheten af beskattningsväsendets förenkling samt de nya jordeböckernas afslutande och granskning 83: 33. 502: 76. Anslaget till ersättning för upphörande af de s. k. frisocknarnes tjenstbarhet under Dylta svafvelbruk och för afstående af de till samma bruk anslagna Transport: 9,190,681: 79. 5,652,709: 53. — 11 — Transport: 9,190,681: 79. Hålahults och Östra allmänning ar ne inom Orebro län 88,587: 80. 1860 -1862 års anslag till fortsättande och vårdande af Kamreraren C.
Och slutligen torde för Amiralitets Krigsmans-Kassans Direktion i Carlskrona Lagfartuppbudsförteckniirgar och flera på hvarannan följande års Mantalslängder icke alltid vara tillgängliga, hvilka dock erfordras, för att kunna fullständigt och tillförlitligt kontrollera, att afoch tillträdesafgifterna vid båtmans-rusthållshemmans köp allestädes varda riktigt debiterade, uppburna och levererade. Sorn nu, under de båda revisions-ären, dylika medel, enligt hvad Tabellerna utvisa, ingått ifrån Blekinge Län, dock utan att till uppbördsbeloppet vara behörigen verificerade, men deremot från Södra Möre Härad i Kalmar Län, några sådana afgifter, under samma lid, icke synas till Amiralitets Krigsmans-Kassan hafva influtit, ehuru en, för annat ändamål bifogad, Förteckning på de hemmansköp , hvarå första uppbudet erhållits, tyckes utvisa, att ensamt under år 184° åtminstone omkring 2,Boo ft:dr bordt såsom afoch lillträdesafgifter derifrån inflyta , anse Revisorerne sig hafva största anledning att härpå fästa vederbörandes synnerliga uppmärksamhet, på det en noggrann undersökning icke blott för de nu ifrågavarande Sine åren, utan äfven för de föregående, må i detta afseende företagas. Och torde sådant vara så mycket mera af nöden, som Amiralitets Krigsmans-Kassans Räkenskaper icke heller ingått till Kammar-Rätten eller varit föremål för dess granskning. Kongl. Topografiska Corps em, (Riks-Statens 3ulje Hufvudtitel). Af räkenskaperna, som blifvit uti Kongl. Kammar-Rätten granskade för åren i84o och 1841, med anmärkning, inhemtas ©ebet. år l§IO. år 1841. Balans från föregående året: Behållning .. 35o: 27. x. — 212 — Uppbörd: Statsanslag å Riks-Statens 3:dje Hufvudtitel: Löner och arfvode» samt expenser för Corpsen .. 12,716:39» — ia,58i: — Inqvarterings-ersättning 1,878: 26.
slå nog ut, när de komma i vatten. » De Den unga flickan drog med en viss långsam försigtighet sin smala, behandskade hand ur den ljumma muffen och tog den lilla blå- sippsknippan mellan sina fina fingrar. Det bleka barnets ansigte ljusnade i hoppfull förbidan. » Stackars små, ni behöfva väl komma in i värmen. » Den unga damen tryckte dem mot sina friska röda läppar och räckte derpå den lilla hennes slant. » Jag tror den här är vackrare. » H o n gräfde upp och ned i korgen och undersökte hvarje knippa. Nej, den första var bäst. Och så ilade hon uppför trappan. » God dag Gustaf, » det var sin fästman hon helsade, » ser du hvad jag har! Det blir nog vår snart ändå. » » Ah, se blåsippor! » Han skänkte dem en flyktig blick. D e n unga flickan gick med lätta steg öfver golfvet, fylde en dyrbar vas med vatten och satte varsamt sina blommor deri, sedan hon klipt upp tråden, som skar in i de fina stänglarna. Hennes täcka ansigte återspeglade så mycken öm omsorg, att hennes fästman beundrande tänkte vid sig sjelf: » Så öm hon är mot några fattiga knoppar! Hvilken god engel måtte hon ej vara i nö- dens och sorgens hem. » Der nere på gatan hejdades en och annan af blomsterflickans bedjande: köp / Hon längtade så innerligt att få slutsåldt; hon frös, så att de små fötterna nästan stelnade. Ännu hade hon fem buketter qvar. Ack, att hon varit en sippa, som fått sin plats i ett varmt, vackert hem och blifvit omhuldad af lena smekande händer! Men nu var hon blott ett fattigt menniskobarn, ett af de många, som stå utanför. Ingen öppnade sin famn för den fula, outvecklade knoppen. Ingen värmde de veka hjertbladen; och ändock begärde man, att plantan skulle växa kraftig nog att göra gagn i lifvet. Utan solljus och kärlek var det ju dock så naturligt, att den stackars plantan skulle vissna bort eller blifva förkrympt och bräcklig. Och barnet kände dunkelt, att man gjorde blommorna mera rättvisa än hvad alltid kom de ringaste bland menniskor till del. E — th.
S;o Från Lagsamt OeconomieUtskotten , ai den i8 Maj, hvaruti Utskotten, uppå anförda grunder , a/ise sig icke kunna tillstyrka bifall å ett till Utskotten remitteradt förslag af Herrlow Zanzen , att för betalningen af alla Lån, med derå löpande rentor, samt betydligare arrendesummor, tvänne terminer om året mätte antagas och lagligen fastställas, sä att, utom på dessa terminer, ingen uppsägning och betalning af Låncapital må äga rum, Den \g Juni, e. m. 46 7 utan alla penningeaffärer i Riket då blifva afgjorda. ;o Från Lagsamt OeconomieUtskotten , af den 18 Maj, i anledning af yrkad ändring och upphäfvande af allmänna Lagens stadgande i 23. Cap. 4. §• ByggningaBalken, att i hvarje Socken, der det tarfvas och ske kan, alia, som der bo och jord äga, skola, hvar efter ägodel sin, bygga en varggård eller varggrop och den uppehålla 3 hvarjemte blifvit föreslaget, att, p| de orter i Riket, der vargar finnas, Sockneboerne boide i stället årligen uppsöka skadedjurens hiden till affödans utrotande, äfvensom att, enär något större kreatur af odjur skadas, det borde åligga Sockneboerna att gemensamt deltaga i ersättningen af förlusten; tillstyrkandes Utskottet, att förenämnde 4. §. af 23. Gap. ByggningaBalken, samt i förening dermed äfven den 5.
Om icke följderne af det sist nämnde förhållandet hos oss visat sig skadliga, torde orsaken böra sökas i det fördomsfria och samhälliga i Folklynnet, Ledares och Lärares sorgfällighet att mildra Undervisnings-anstaltens; ensidighet och sedan, det Nationliga i vår Krigsväsende - inrättning. Det är dock icke sagt, att den befarade ensidigheten alltid skall utehlifva, hvarföre, och då den allmänna andan, som är lifvet i en Constitutionel Stat, måst väckas och underhållas i de offentliga Undervisnings - Verken, Utskottet anser det 4 Sami. 3 B* 3a 498 Stats-Utskottets vara af vigt, att icke, utan der den enskilda omtnnkan fullt förberedt subjectet, undantag egde rum i den regel, att Statens blifvande Ämbetsmän, äfven i dess allmänna Läroverk undervisades, och således äfven Officerare, för så vidt de icke supleras af Under-Officerare, der förbereddes. Till det sistnämnde ändamålet erbjuda sig Apologist-Scliolorne såsom tjenlige, heldst Löro-ämnena, enligt Kongl. Schol-Ordningens i Sut. 2 Gap. 1 §., äro Christendom, Välslmfning, Svenska språkets rättskrifning, Mathematik , Historien och Geograpliien, åtföljd af Elementar-kännedomen af Naturens alster och allmänna Phenomener, hufvudbegreppet af Fäderneslandets Lag och Statskunskap, åtföljande Svenska Historien, samt Fransyska och Tyska språken. Då samma Kongl. Författning, för lägre LärdomsSchola föreskrifver Christendom, Yälskrifning, Svenska språkets rättskrifning, Latinska och Grekiska språken, Mathematik, samt Historien och Geographien, åtföljd af Naturens Elementar-kännedom. Och för högre LärdomsSchola tillägger ”Theologi och Hebreiska språket, äro bland dessa stycken egentligen intet, som för den bildade Militairen är rent af öfverflödigt, utom Hebreiskan, ty Latin borde hvarje Yngling kunna för språkets, Författarnes och Romerska Historiens skull.
Ni ryckes med, all osäkerhet är försvunnen, ni talar, ni öfverraskar er sjelf med er spirituella otvungenhet, och han lyssnar, lyssnar med det mest lefvande intresse, som om han aldrig hört maken till de visdomsord, som flöda öfver edra läppar. Så gå timmarna snabba som minuter — farväl, min herre! — farväl, min fru! — och så märker ni, när allt är slut, att hvad ni talat om, det var egentligen ingenting. Han har suttit der, den skicklige konversatören, som en annan magie professor och trollat fram blommor och fjärilar och all himlens och jordens härlighet ur sin tomma hatt. Ja, så skall det gå till. Man konverserar icke för att visa prof på sin boksynthet eller för att öfverträffa hvarandra i mer eller mindre äkta srillrikhet. Sällskap, der man lägger an på sådant, kunna nog också i allmänhet betecknas som » sällskap, der man har tråkigt ». Nej, konversation är till för att roa. Det roar säkert högst få menniskor att höra andra lägga i dagen sin andliga öfverlägsenhet. ' Men kan den verkligt öfverlägsne föra samtalet så, att den han talar med får visa sig från sina bästa sidor, så är det högst sannolikt, att bägge två bli roade, och då har deras konversation varit sådan den bör vara, den har uppfyllt sin bestämmelse. Det är helt visst den Vanligaste orsaken till att menniskor, som bland sina närmaste äro kända för ett gladt och behagligt väsen, i främmandes sällskap ofta sitta tysta och slutna inom sitt skal: de äro rädda att icke förefalla tillräckligt intelligenta eller bildade. Och när de så nödgas lemna sina förskansningar och deltaga i en konversation, yttra de sig cirkladt eller kanske rent af högtrafvande, i sin fruktan att » dabba sig » icke inseende, att just det sättet att tala vittnar allra minst om intelligens. Intet ämne är för obetydligt att tala om i en krets, der man kommit tillsammans för att ha roligt. Lynnen, erfarenheter, sätt att se saker och ting äro så olika hos olika menniskor, att äfven det obetydligaste samtalsämne kan göras roligt genom de skiftande belysningarne från olika håll.
Herren välsignar väl förrådet igen, hoppas jag!” Innan fru Kathrina gick, bestyrde hon att gubben Askenberg kom till hvila. Hon var ett af dessa lugna, betänksama lynnen, som vid en sinnesrörelse ej glömma sina vanliga åligganden. Gamle löjtnanten skulle ej blifva lidande för de andras skull; och gumman Arnman kunde ej riktigt lugnt vara från hemmet, om hon fört någon oro med sig derifrån. Men gubben kände ej mera frukterna af detta vänliga deltagande, hvilket var så vackert, emedan det, utan att få någon tack, aldrig tröttnade. Den gamle invalidens tillstånd var nu sådant, att han ej mera visste om han låg eller satt: han liknade snarare ett trädstycke än en menniska, och han röjde ej någon känsla af välbefinnande, sorg eller förnöjelse. Det enda, som synbart roade honom, var pappersdockorna, dem också fru Kathrina hvarje dag uppställde i långa rader utmed hela bordskifvan. Emellertid gingo tillredelserna icke långsamt. En knapp halftimma sedan Arve inträdt, stod gumman Arnman färdig att, lik en vänlig apostel, begifva sig ut på sin svåra vandring. ”Blif hemma du, så att Josefina ej behöfver vara ensam!” sade hon åt Arve, som ernade följa henne. ”Annicka och jag stödja oss på hvarandra i halkan. Men bed i stället Gud, barn, att han upplyser mig, så att jag rätt talar hans ord för dem, som behöfva hugsvalas!” Fru Kathrina tillslöt dörrn; och lysande vägen med sin lilla lykta, gick hon till bedröfvelsens hem. Vi låta henne vandra hugsvalelsens och tröstens stig, och vilja i stället lyssna på Arve och Josefina. Från den dag, då vår unge jaktlöjtnant trodde sig hafva kastat en blick i Josefinas hjerta, undvek han allt närmande, som kunde få ett förtroligt utseende, en dubbel tydning. Han blef uppmärksam på sig sjelf, han blef försigtig. Antingen hans gissning nu var sann eller falsk, röjdes likväl hos Josefina ej den minsta förändring. Hon var alltid densamma, behöll samma skick och samma vanor, och tycktes ej gifva akt på att han med skygg obenägenhet drog sig tillbaka. Grunden för
Då den siste värde talaren slutade sitt anförande med förklaring att han icke ämnade framställa något yrkande på afslag å Utslr.ts Betänk., behöfver jag icke derom yttra många ord. Jag vill endast söka gendrifva den åsigt, han yttrat, att det skulle vara orätt att, när man funnit sig hafva begått ett misstag, då man ena riksdagen stiftat en lag, ändra den genast vid påföljande riksdag, äfven om lagen, såsom med den nu ifrågav:de förhåller sig, ännu icke trädt i utöfning, så att man sett verkningarne af det förmenta felet. För min del anser jag, att så snart det är fullkomligt utredt, att man misstagit sig, när man stiftade en lag, är det skäl att ändra den; men frågan är just huruvida man på en dylik kort tid Den 2 December. 385 tid kan blifva öfvertygad derom. Vid bedömmaudet häraf måste man betrakta saken både ur teoretisk och praktisk synpunkt. Den teoretiska principen är diskuterad i många land och äfven vid sista riksdagen, då frågan afgjordes, som den förev:de § 35 i konkurslagen utvisar. Mot denna princip vet jag ej om Gr. Mörner hade något att invända, — jag vill likväl minnas att förhållandet var sådant, — men hvad jag med full visshet erinrar mig, är att motionären, Hr Dalman, var en af dem, som ifrigast kämpade mot förslaget. När det emellertid af it. St:r godkändes och af K. M. sanktionerades, så tror jag att man icke deri bör vidtaga några förändringar endast ur teoretisk synpunkt, utan, innan man ändrar lagen, åtminstone vänta till dess deri praktiska tillämpningen visat att man misstagit sig. Då man icke ännu bar någon erfarenhet om de svårigheter, som kunna förorsakas af detta lagstadgande, emedan hela lagen icke trädt i verksamhet, är detta åter tillräckligt skäl för mig att icke vilja ur praktisk synpunkt medgifva den önskade förändringen. För öfrigt, hvad Gr. Mörner yttrat, om att den nya konkurslagen icke passar för Svenska förhållanden; det är hans åsigt, men huruvida den i sjelfva verket gör det eller icke, återstår ännu att se.