Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hennes mor hade dött medan hon ännu låg i vagga, hon hade inga syskon och blef uppfostrad af en moster och af fadern, hvilka båda förgudade henne. Från sitt tredje år hade hon varit hemmets tyrann. Med den säkerhet, som alstrats af denna uppfostran, hade hon kommit ut i verlden; och öfverallt hvarthän hon än kommit hade också verlden böjt sig för denna lilla sjelfsäkra tyrann från det rika hemmet. Hon var egentligen snarare ful än vacker; men hon hade i utseende och sätt det obeskrifliga som heter karltycke och de sju åren som förflutit efter det hon fick långa kjolar hade för henne varit en fortsättning af den dyrkan hon var van vid från hemmet, blott att faderns och mosterns roller öfvertagits af åtskilliga småstadslejon från Lund och Malmö samt några mystiska utländingar, som hon träffat under sina resor. Sjelf var hon af naturen kall och hennes erfarenhet af det motsatta könet hade tidigt gjort henne blaserad. Det fans numera nästan blott en enda egenskap hos män, som kunde väcka hennes intresse i någon högre grad: det var likgiltigheten. I detta fall hade William Zimmermann redan från början imponerat henne. Det sätt på hvilket han närmade sig henne gjorde intryck af att det i sjelfva verket var honom alldeles likgiltigt hur hon upptog det; och hans konversation med dess sarkastiska grundton och ogenerade uppriktighet, som slog öfver i en märkbar sträfvan efter det paradoxala, roade henne derför att han dervid, utan att veta det, kom att spela samma roll gentemot henne, som hon sjelf var van att intaga gentemot medlemmarne af det goda sällskapet. För öfrigt var William från föregående somrar känd vid badorten och åtnjöt ett visst anseende bland stamgästerna af la haute volée sedan det året, då han var deras egen erkände festdiktare. Det lilla badortsorganet, som aldrig försmådde en fashionabel nyhet hade också förkunnat hans ankomst i en notis öfver hvilken hans namn stod med fetstil. Det ena med det andra hade gjort, att fröken Hagberg så småningom kommit att utvälja William Zimmermann till sin riddare för sommaren. Sjelf var han från början indifferent; det var egentligen Pelle Wahlberg som varit den förmedlande länken.
Ännu klarare framstår detta deklamationssätt om det jem-föres med fröken Björkegrens i Dumas ’ skådespel Denise, som samtidigt gifvits på kungl. dramatiska teatern. Ehuru Dumas * skildring af Denise är mycket konkretare och i alla afseenden bättre än Clareties af Marsa, så kan det ej nekas att fröken Björkegrens framställning af Denise ej på långt när väcker samma intresse som fröken Sjöbergs af Marsa. Och detta beror just på, att man ser Marsas själslif framför sig i alla dess skiftande växlingar, under det att Deniseframställningen utmärker sig för en fullständig monotoni. Detta märkes i synnerhet i bekännelsescenen mellan Denise och André i slutet af tredje akten. Visserligen är den ej så rik på omkastningar i själsstämning, som de flesta af Marsas scener; dock strida i Denises hjerta kärleken till André, känslan af hennes vanära, sorgen öfver det förlorade barnet samt hatet mot förföraren, och gör man sig besvär att genomläsa scenen med * tanke på, hvarest dessa olika känslor borde få ett uttryck, och sedan åhör framställningen på dramatiska teatern, skall man förvånas öfver att det hela der ger intryck endast af en i hög grad larmoyant berättelse, med uteslutande den nyansen, att mot slutet Ur Dagens Krönika. 9rösten forceras och tårarna strömma stridare. Ej ens utbrottet mot Fernand lyckas afpressa Bkådespelerskan en verklig m du cœur, utan säges med absolut samma klang&amp;rg i rösten som det öfriga, endast med mer ansträogd stämma. Det hela blir endast en målning med grått i grått, i stället för ett skiftande färgspel. Jag erkänner att det är förenadt med alltför stora svårigheter att med ord fullständigt kunna akildra de båda framställningar jag här nämt, man måste sjelf höra huru replikerna i det ena och det andra fallet framsägas för att rätt förstå mina exempel. Men om jag genom dessa antydningar lyckats fösta läsarens uppmärksamhet på nyanseringens stora betydelse för dramatisk konst, så att han vid nästa teaterbesök verkligen ger akt på just detta i deklamationen och sedan stadgar sitt omdöme, på det att åtminstone en opinion om detta måtte uppstå, då anser jag mig ha uträttat något godt med dessa rader.Om Norges betvingande år 1814. Ett ord till hr Winter-Hjelm
Inbilsk„ dårar den sig dermed, att de förstummade äro dess anhängare; och har på detta sätt mera än en gång bedragit sig sjelf, då den trott sig beherrska Nationens majoritet, hvars intressen den alltid förbisett, eller låtsat att icke förstå. Men äfven en opposition mera redlig, mera upplyst — skild ifrån alla småaktigheter — är efter min åsigt icke heller hos oss af behofvet påkallad såsom ett Statselement. Jag tror icke, att Styrelsen hvarken kan, eller bör, antaga en Minoritets åsigter, i strid med sin egen, så vida icke dessa De ii 04 Ju I i i f. in. 133 gjort sig gällande hos Majoriteten af Folket. I detta sednare fall blir det dennas opposition emot Styrelsegrundsatserne, hvilken då, under en eller annan form, kan framtränga till Thronell och begära förändringen — sällan lärer under ett sådant skick den kunna förvägras — men att en Regering, tvertemot det icke öfvertygade Folkets önskan, och för att blidka några högst få inom representationen, skulle antaga deras uppgjorda förslager, om de äfven ägde ett dertill nödigt sammanhang, vore icke troligt; ty då först skulle Riksskeppet blifva gungande, och äfventyra kantringen, genom en beständig ebb och flod af ombytta systemer. Det är således, efter min tanka, endast det resultat, som uppkommer, om jag så må säga, genom de olika åsigternasfriction inom en Riksförsamling, som bildar henne lill en opposition, så vida det enhälligt antagna står i strid med de varande Styrelseprinciperne. För att åstadkomma detta, behöfves ingen sammansättning till ett partie; ty blott en enda Representant, med insigter och redlighet, kan inverka detsamma hos hela församlingen. Ifrån allt detta kommer jag ändtligen till den slutsatts, att en partiel opposition, under hvilken form som helst, hvarken är nödvändig eller nyttig för vårt land, med Den 24 J 111 i i f. ra. afseende på de institutioner vi för närvarande äga. Jag får fördenskull reservera mig emot allt, både i ord och handling, som kan syfta till ett motsatt antagande.
Att alf denna jord stoll i allt fall till vest närwaronde ägare under full ägande rätt till ewärdelig tid uppläkas och ö"verlemnas; men att derest Grufarbete! helr och hällek upphör och Kronan blir t mistning af desi olwonnämnde ärliga inkomst af LvO Marker Silfwer, stoll den ifrän de med Gruf-arbete Htföljande yrma således befriade Jorden, Den ro Januaris. 487 den, statlkäggas till en emot detza sednare prästanda svarande MM. Dä enligt 24 § af Sala Stads priwillgker af ten 24 Aprils td24, hwarje Tomt tör betz lilldelka Äster och Äng, undantagande endast Trädet af 6 lotz Äng, stulle halla Folk 06) Hästar lör Grufwe-drstlcn samt d.Hucnn betala 2:ne lod godt fint Silfwer/ hmflannat til Kronan och ett halft till Staden, men denna lenare afgift i följe of de är 1667 fvrlänte Bergslagsftiheterne kommit alt upphöra; synes StatsUtstoller alt ivid GrufwanS nedläggande statlläggningen i förhällande till ofwannämnde afgift och ffyldigheler dör bcräkiios. 4:0 Art den Stadsoch Grufwe-Jorden ätsöljande Skog bör rcfwas och hwod som tillkommer hwarje lott drnsamma bestämt tilldelas, samt hwad till odling är ljenligt och ej os Tomtägarne kan begagnas, till anläggande as Torp eller Nybyggen upplätas. 5:0 Att sä länge som Silfwer - Grufwan as Bergslaget arbetas och Kronan derföre ätnjuter den utsatte Räntan stola de Bergslaget onllagne Recognilions Wmännmoar med samma rätt och friheter sam hittills af Bergslaget begagnas, i anseende till de alla ädlare Werk förunie frihet för Recognitions-afgift; mm att derest Grufman helt och ballet nedlägges / sto-a dctze Allmänningar till Hemmantal indelas och till Skatteköp upplätas. 6:0
E)enoin Nådig Proposition, har Eder KonglMajit pa anförda grunder, i Nader förestagit förändringar i 4 Cap. Mitzgernings, Balken, hwarf, ehuru straff utsättas för de Swenste Undersaker, hwilka taga gafwo eller förläning af Främmande Herrskap, laka sig bruka såsom desi Sändebud, eller ga främmande Sändebud tillhanda i de ärender, som desi förrättning anga, likwäl saknas bestämd föreskrift hwarefter de maga dömas, som utan Eders Kongl Mants samtycke söka eller mottaga tjenst hos Främmande Magter. Riksens Stander, som till alla delar i Eders Majus förstag instämt, fa således till Eders Kongl. Maj:tS Nådiga stadfästelse töresta följande tillägg och förklaring till 4 Cap. 6 §. Misigrs-Balken. »:o Den 9 Julik1245 i:o "Täger någon gafwo eller förläning af Främmande Derrstap, att främja desi fördel mot Konungens och Rikets bästa, hasme förwerkat lifwek och det han njutit. Tager eljest Konungens Embetsman gäfwo eller förläning af Främmande Herrskap, och hafwer ej förut eller straxt derefter gifwit det tillkänna och fatt Konungens lof dertill, imste Ära och Embete, och hasme förbrutit det han fatt hafwer. Söker eller rager någon Swensk Undersate tjenst hos Främmande Herrskap, utan förut erhållit Kongl. Majus i behörig ordning utfärdade tillstånd dertill, hasme han för alltid förwerkat den räll och förman, som Swensk Undersåte tillhörer, samt warde ansedd och behandlad såsom Utländsk Man.
Det återstår således att tillse huruvida Const.Ulsk. i sitt förslag åstadkommit en sådan förbättring eller icke. Om man härvid först genomgår ifrågavartde förslag och efterser huruvida sjelfva arbetsordningen har undergått den förändring att derigenom upstätt någon verklig förbättring, så är det otvifvelakiigt att man genast finner att införandet af den s. k. Riksnämnden, hvarigenom alla fyra Stånden skulle sammankomma till öfverläggning på ett rum, har borttagit en af de väsendtligaste olägenheter, vår nuvarande representation eger. Det finnes nemi. inom de andra Stånden flera utmärkta representanter, som måhända högst få af R. o. Ad:s medlemmar, någonsin hafva sett och ännu mindre fått höra. Och då Stånden icke fä sammanträda pä ett rum och utbyta sina tankar, är äfven gifvet, att de uplysningar, som meddelas i det ena Ståndet icke kunna komma de andra Stånden till godo. Hvilka omogna, hvilka förhastade beslut hafva icke varit en följd deraf, att icke uplysningar blifvit tillräckligt och ifrån säkra källor meddelade? Sjelfva den Ståndssplittring, som nu förefinnes, får härigenom en ökad näring, som genom detta förslag otvifvelaktig! skulle försvinna. Jag tror lika med en föregående talare att känslan för hemmet och lokala intressen bör få tillfälle, att göra sig gällande inom representationen. Men då lian nämnde att denna känsla skulle förqväfvas genom det förevande förslaget, har han enl. min upfattning misstagit sig, emedan det nya förslaget ej lägger hinder för densamma, utan tvertom ökar den genom sammanförandet af representanterna härför från de serskilta Stånden. Men det hindrar, genom den motvigt som upstår genom föreningen af alla landels lokalintressen, ali ensidighet, och detta är en en ny fördel hos förslaget. En annan fördel hos förslaget finnes, om man efterser huru ärendena efter detsamma skola behandlas, — jag vill t. ex. taga en stalsregleringsfråga.
Derjemte har jag ej så stor tillit till mig sjelf och min opinion, attjsg ju ej önskar se den allmänna i detta hänseende utbildad och stadgad; och således, ehuru min öfvertygelse nu är, att Kongl. Maj:ts Proposition ej bör bifallas, anser jag mig likväl, af skyldig aktning för andras öfvertygelse och billigt misstroende till min egen, icke böra på denna vigtiga Proposition yrka ett Cathegoriskt afslag. Herr Lefrén, Johan Pehr'. Jag anmälte mig för att fästa uppmärksamheten å de sednare orden i 8 i § 5 men är af Herr von Hartmansdorff förekommen. Jag ansåg mig böra framställa detta , för att ådagalägga , att Riksens Ständer nu icke äro belägne att uppskjuta målet, eller bifalla Betänkandet, och att följakteligen 56 §. ej äger den skarpa betydelse, 60m Herr Cederschjöld förmodat, att Riksens Ständer skulle vara absolut tvungne, att uppskjuta ärendet. I sådant fall frågar jag, hvartill hela denna öfverläggning skulle tjena? Den vore då endast en föreläsning för kommande Ständer. Min öfvertygelse är att Betänkandet bör antagas; meo jag anhåller på det högsta, Den 5 September /. m. 243 att det må varda hvilande, på det opinionen må vinna en ytterligare stadga på ena eller andra sidan. Herr Hjerta: Jag anhåller Få fästa uppmärksamheten å vigten deraf, att vid detta tillfälle handla efter 81 §. RegeringsFormen. Denna §. sätter Ridderskapet och Adeln i den ledsamma belägenhet att, om Ståndet nu bilfver det enda eller ett af de 2 Stånd, som af-t slår Propositionens hvilande, den samma likväl i trotts deraf hvilar. Kongl. Majit har säkerligen beräknat tidens kraf, och Ridderskapet och Adeln bör åtminstone ej vara det Stånd, som ej tillåter en allmän opinion i denna vigtiga angelägenhet att, redan vid nästa Riksdag, göra sig gällande.
De flesta flickor vid hennes ålder skulle hafva rusat skrikande ut ur rummet för att söka någon, som kunde hjälpa dem — någon som kunde släcka. Om hon gjort så, skulle hon efter all sannolikhet blifvit bränd till döds och möjligen också orsakat, att andra blifvit brända. Men på ett mycket förståndigare sätt hjälpte hon modigt sig själf. Naturligtvis hoppade hon strax ned från sin upphöjda ställning, och så snart hon uppnått golfvet, hade lågorna redan vunnit sådan häftighet, att de flammade upp i hennes ansikte, men oaktadt spetsarna af hennes långa, mörka ögonhår blefvo svedda, hann elden icke skada henne, så ögonblickligt kastade hon sig ned på golfvet. Genast erfor hon lindring, då hon intog den horisontella ställningen. Hon berättade sedermera, att hon ämnat taga upp en matta och svepa om sig; men hon fick ingen tid härtill, ty lågorna flammade omkring henne, äfven då hon låg. Icke ens då förlorade hon ett ögonblick sinnesnärvaron, utan rullade sig tappert fram och tillbaka; öfverallt där hon såg några lågor, rullade hon öfver på dem o c h släckte dem sålunda. Så hastigt skedde allt detta, att oaktadt hela tarlatansklädningen var uppbränd, förblef likväl stärkkjolen inunder alldeles oberörd af elden. Elden kan inte brinna utan luft; att utestänga luften alltså eller, med andra ord, att kväfva elden är ett ännu säkrare sätt att släcka den än att hälla vatten på lågorna, ty det tar lång tid att fullkomligt genomdränka en person med vatten, och tills detta är gjordt, fortfar elden att brinna; men om man lägger sig ned och rullar, kan man fullkomligt släcka lågorna på några sekunder. På samma sätt om ett barn fattar eld, så slut det utan fruktan intill er, med lågorna närmast, och lägg er ner med det. Om ni icke trycker del nära intill er, skall ni icke lyckas utsläcka elden; men då ni ligger bredvid det, så svep edra egna kjolar tätt omkring barnet, och om ni blott kan rulla det på lågorna, skall ni genast kunna kväfva dem.
Sin nådiga bemedling och medverkan för den erforderliga lånesummans erhållande mot så fördelaktiga vilkor för svenska statsverket, som vid lånetransaktionernas uppgörande kunde beredas», men Fullmäktige, efter hvad Herrar Revisorer yttra, »underlåtit att begagna sig af denna nådiga bemedling», har äfven detta blifvit fördt dem till last, jemte det Herrar Revisorer särskildt funnit sig böra uti en till Fullmäktige afläten skrifvelse, med åberopande af 2 § af instruktionen för Revisorerne, för vissa uppgifna eventualiteter fästa Fullmäktiges uppmärksamhet på innehållet af Rikets Ständers nyssnämnda underdåniga hemställan. Denna hemställan var Fullmäktige så mycket mindre obekant, som den äfven finnes omförmäld uti 171 § af reglementet för Riksgälds-kontoret. Men Fullmäktige hade sig äfven bekant, att alldeles enahanda hemställan i afseende å föregående jernvägsbyggnadslån egt rum, utan att densamma då ansetts kunna föranleda till sådan efterföljd, Herrar Revisorer nu synes förutsätta. Förut har den ansetts innefatta att, om vid iåneuegociationer på utrikes ort Fullmäktige eller deras ombud funne sig i behof att om något biträde eller bemedling anlita Kongl. Maj:ts antingen Regering, eller sändebud, eller andra diplomatiska eller konsuiara agenter på respektive orter, sådaut biträde eller sådan bemedling måtte Fullmäktige beviljas; och någon annan tolkning af nämnde hemställans innehall har, sä vidt till Fullmäktiges kunskap kommit, tillförene ej varit satt i fråga. Deremot vill det nu synas, som skulle Herrar Revisorer föreställa sig, att i följd af meranämnda underdåniga hemställan, det hade ålegat Fullmäktige, att icke annorledes än i samråd med Kongl. Maj:t eller Dess utsedde Ombud vidtaga något beslut eller någon åtgärd i afseende å iåneoperationen.
Ständers Lag-Utflotts. och öfwer den sistnämnde Stats Utstottets utlätande; hwilkct härigenom skulle til Respeclive Med Ständens underrättelse wördsamt och wänligen meddelas. Ut supra. Lx protocollo, P H. ?eter80n. Utdrag af Protocollet, bällit hos Bonde. Ständet den Z Augusti 18O9. S. D. Bonde Ständet har i dag lätit sig föredragas et af Fullmägtigen för Aska Härad i Östergöthland /rnclkis fo«cl,im88on ingifwit Memorial, angående den ändring af det hittils brukliaa omröstnings-sättet bos Banco-Fullmägtige, Banco-Utskottet och hos Riksens Ständers til Banco-Zsterkets öfwerseende tilförordnade Revisorer, at Bonde-Ständet mätte äga lika röstningsrätt med sine Respective Med-Ständers Fullmägtige. Det har härwid icke kunnat undfalla Bonde-Ständets upmärksamhet, huruledes genom stadgandet i 1M0 ärs Riksdags-Bestut, at dä,wid infallande omröstning twä Ständ stadna emot twä, de twenne Ständ böra utgör.a beflutet, hwilko före Bonde Ständet deltagit i Förwaltningen af 96Z Den 11 Augusti. af BancmMerkel, Ständer blifwit uteflutet frän den oinskränkta Förvaltningsrätt, sorn borde wara en följd af den ätagne garantien för en sä stor Summa, sorn swarade emot kwardera af de öfrige Ständens ägande andel i Banquens Fond. Om det lärer wara ostridigt, at denna garantie utgör full säkerhet, har Bonde Ståndet leke kunnat finna nägot stal, hwarföre de tre öfrige Ständen skulle äga efter deras godtfinnande förordna om en Egendom, som t>l z del tilhörde Bonde Stäadet.
Dervid anse sig Utskotten först böra anmäla, att, med anledning af vid sistför flulne Riksdag i samma ämne väckta motioner, Rikets Ständer, uti skrifvelse al den 9 Juni 1841, hos Kongl. Majit i underdånighet anhållit, bland annat, att, da postförings skyidighelen i sednare tider betydligen ökats samt förhöjd betalning i mon derefter syntes böra postförarne tillkomma, Kongl. Majit mätte täckas, sedan undersökning rörande posthemmanens olika behof af lättnad i postföringsskyldigheten, med möjligaste skyndsamhet blifvit verkställd, efter sig företeende omständigheter, i Nåder tilldela de hemman, som mest funnos tryckte af postförings-besväret, en förhöjning i Statssamt Allm. Bcsv. och Ekon. Utsk. Uti., N:o 129. 15 postskjutslegan från 2 ä 4 skillingar till och med 50 procent för milen samt att, till förekommande för framtiden af de tvister, hvilka kunde uppkomma, rörande den tyngd, som vid postföring finge medhalVas, Kongl. Maj:t ville, efter Ofver Posl-DirecteursEmbetets hörande, såsom tillägg till Kongl. Brefvet den 19 Februari 1812, utfärda Nådig föreskrift, att samma stadganden, hvilka, i afseende å beloppet af den tyngd, som finge fastas efter en häst, vid gästgifvare-skjuls vore gällande, äfven måtte utsträckas till och vinna tillämpning vid postföringen.
Från 2 till 6 hästar kunna bestämmas, .‘•åsom det vanliga antalet, hvilket dock Gästgifvaren i nion af vägarnas svårighet bör hafva rätt att föröka, likväl titan att kunna fordra skjutspenningar mera än för en häst på hvarje 20 Lisp. Ej mer än 4 resande kunna medfölja posten, men paketer emottagas så många som hälst, då allt efter behofvet bondkärror eller bondvagnar få tagas till hjelp, enär tyngden för en postvagn Den z( Februarii. 799 nied 2;ne hästars anspann i annat fall skulle öfverstiga iao Lisp. 6:0 Emot den skjutslega, sorn för resande med postvagn bestämmes, får hvarje person fritt medtaga saker af a Lisp. vigt; hvad som öfverstiger den vigten, ersättes lika med ansande paketer enligt den tariff, sorn längre fram kommer att föreslås. 7 0 Under hela vägen begagnas för sam» ma postvagn, samma kusk, likväl bör på hvarje station flera sådane vara att tillgå i händelse att ombyte vore af nöden. Till en dylik post-kusks’ skyldigheter, hörer att hafva uppsigt öfver och ansvara för alla medförde saker och paketer. På hvarje mil skall postvagnen frånoch förspänningstiden inberäknad, ej använda mera än i| timma. Dessutom beräknas för frukost J och för middagen 1 timma på dagen å de ställen som dertill blifva utsedde. Postvagnen bör färdas minst 12 mil örn dygnet. De timmar som efter denna beräkning blifva öfrige, användas till hvila; skulle kusken förorsaka onödigt uppehåll, så tillkommer det närmaste Postmästare, att i anledning af de resandes sammanstämmande an^ gifvelse , sådant till beifrande upptaga. 8:0 Så väl för mera säkerhet som förmera redighet böra alla inkomster och omkostnader beräknas per mil. 9:0 Posthemman tillslås reservskjutsens Den 26 Fclruarii.
Jag liar möjligen misstagit mig om hans mening, men så har jag uppfattat den. Jag får då blott fästa uppmärksamheten på svårigheten att göra ett tillägg af :del utaf 12 sk. eller 6 sk. Detta skulle visserligen medföra en oändlig bråkräkning och förorsaka stora svårigheter vid debiteringen och uttaxeringen. För min del åter tror jag att den fördelning Utsk. föreslagit med '.idel utaf den nuvar. bevillningen är ganska lämplig såvida U. o. Ad. ej skulle vilja i detta afseende gå längre än Utsk. För min del måste jag nemi. öppet erkänna att jag i motsatts mot Hr Rosenblad tror alt Utsk. hade förfarit vida lämpligare, om Utsk. föreslagit att den personliga skyddsafgiften måtte förhöjas med t. ex. OjTsk. för man, och 3 sk. för qvinna. Detta måtte väl inte kunna anses vara en för hög afgift för det personliga skydd hvar och en af samhället åtnjuter. Om man påminner sig det fordna förhållandet med denna afgift, sä utgjorde den år 1812 En r:dr för man ochu24 sk. för qvinna. Denna afgift nedsattes är 1823 för man till 44 sk. och för qvinna till 32 sk., hvilken afgift bibehölls ända lill år 1840, dä den ytterligare nedsattes nemi., för man till 24 sk. och för qvinna till 12 sk. Såsom hvar man vet beslöt R. St. vid sistlidne riksdag att hälften af denna afgift skulle helt och hållet upphöra att till Statsverket ingå. Den personliga skyddsafgiften utgår,; således numera med endast 12 sk. för man och 6 sk. för qvinna. Jag hemställer huruvida man icke lämpligen skulle kunna förhöja denna skyddsafgift sä att mannen betalte 18 och qvinnan 9 sk. Denna förhöjning vore föga, om ens något kännbar; men genom en sådan beskattning skulle minst 150,000 r:dr kunna åstadkommas. De öfriga 150,000 r:dr kunde då lätteligen läggas på bevillningen efter 2:dra artin.