Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
En person af hundrade i Sverige nyttjar visst guldsmycken, Facit 25,000 å 1 R.dr j 85,000 R;dr, Fem tusende Equipager finnas visst i Riket; om dessa beläggas med 1 R:dr minst Och 10 högst tor ett Equipage , jemte billig progression lör den som har flere Equipager, vinnas minet 30,000 R;dr, Genom lika princips användande 1 anseende Den 29 Maji. 567 till Luxe-betjenters beskattande, skulle minst lika summa vinnas, eller 30,000 R:dr. Det är således en förhöjning af circa 336,000 R dr jag härmed föreslår. Utskottets project upptager 416,000 R:dr. — Summa 752,212 R:dr Banco, hvarmed vårt öfverflöd skulle rikta StatsCassan. Att denna Summa hos oss förtjenar uppmärksamhet, lärer ej behöfva be visas, men bör och kan den på detta sätt uttagas? Se der hvad jag nu går att undersöka. Våra Statsbehof äro ofullkomligen uppfyllda. Detta ligger för ögonen, och ändå gränsar beskattningen, i flera punkter till den yttersta tyngd som kan bäras, i flere punkter öfverskrider den till och med de skattandes krafter. Då vi ovedersägligen befinna oss i denna svåra collision emellan verkliga hehof, och svårigheten att dem uppfylla, är det då ej vår pligt att söka utvägar. Tvänne finnas, ökad production och lämpligare beskattningsmethoder. Den förra hörer ej till mitt ämne i dag, vidare än i anseende till den sanning jag i af. seende på den sednare nu anförer, den nemligen, att productions-kraften ofelbart ökes genom beskattningsbördornas jemnare fördelning efter förmågan att dem bära, och detta är just hvad jag, i anseende till den sistnämnde utvä* gen, föreslår. Jag känner, och skall nu i förväg söka besvara en del af de invändningar, 563 - Den 29 Maji, som vanligen göras emot mitt och mot alla förslager af samma åsyftning. Vanligast förebrår man öfverflöd?- skatter, att vara af en småaktig ej nog omfattande natur.
Uti det i Berättelsen för år 1860 (sid. 13—34) upptagna mål rörande behandlingen af ett emot Boktryckaren Magister N. R. Munck af Rosenschöld vid Rådstugurätten anhängiggjordt tryckfrihetsåtal, hade bemälde Boktryckare anfört underdåniga besvär öfver Kongl. Hofrättens öfver Skåne och Blekinge den 11 Juni 1860 gifna utslag; men genom nådigt utslag, meddeladt den 13 November 1861, har Kongl. Majit förklarat skäl icke hafva förekommit till ändring i Kongl. Hofrättens berörda utslag. Ett mål, som af nedannämnda anledning blifvit, efter Justitie-Ombudsmannens förordnande, anhängiggjordt, har varit föremål för mycken offentlighet och torde derföre böra med större utförlighet här redovisas. Under den 2 April 1861 ingaf Smideshandlaren Wilhelm Lindgren från Stensgård i Sätila Socken och Elfsborgs län till Justitie-Ombudsmannen en skrift, innefattande klagan deröfver, att Länsmannen Carl Berggren skulle hafva, på allmänna landsvägen öfver Torps gärde i Husby Socken af Södermanlands län, häktat, med rep om fotter och hals hård t fastbundit samt sedermera med jernblack belagt och i öfrigt misshandlat och oqvädat klagandens dotter, hvilken klaganden, som befunnit sig på en resa i sistnämnda län för att afyttra af honom tillverkadt smide, nödgats, i anseende till hennes hafvande tillstånd, afhämta i Eskilstuna, der 44 der hon innehaft årstjenst; och att bemälda dotter, såsom försvarslös, emedan hon ej varit omnämnd i klagandens förpassning, blifvit forslad till Nyköping, der hon i häkte qvarhållits under tjugofem dagar, innan hon försattes i frihet; i anledning af hvilket allt klaganden, enär hans dotter icke begått något brott, anhöll om Uga åtal emot Länsmannen Berggren samt om godtgörelse för eget lidande och besvär; uppgifvande namn på åtskilliga personer, hvilka såsom vittnen skulle kunna bestyrka förutnämnda öfverklagade förhållanden.
Oeconomie-Utskodens, under N.o 30, af. gifna Utlåtande , i anledning af gjorda anmärkningar vid Betänkandet, N:o 18, angående väckta motioner , i afseende på Kongl. Alaj:ts Nådiga Förordning, emot oloflig införsel eller utförsel af varor, af deri *3 Junii 1825. Från Högloflige Ridderskapet och Adeln* S* D* Dl nu 3 nyo föredrogs Stats-Ut« skottets, den 5i sistlidne October, under N:o 5ig, afgifna och, den 13 derpåfoljde No« vember e. m. , på bordet lagda Utlåtande , i anledning af gjorda amnarkningar vid Utskottets, under N:o 62, förut meddelade Betänkande öfver Rikets Ständers åren ib25 och 1827 törsamlade Revisorers Berättelser; stannade Ridderskapet och Adeln i följande beslut t iiö Utskottets yttranden, i afseende i första punkten 1 §. * andra punkten ti, boch ii §§. , femte punkten 2 $., ellofte, tolfte och femtonde puukterne, iades till Handling garne ; ato Utskottets yttranden, rörande första punkten 2 §•, andra punkten 7, 1 g, 14 och lä §§. , treitje punkten 1 , fjerde punkten, femte punkten 1 , tionde punkten samt frågan, angående det för f. d. Arméens Flottas Officerares räkning upptagna lån , ansägog icke föranleda till någon åtgärd; gG Prof. Vidrag den qo Januarii 1830: 3:0 Utskottets hemställanden, i afseende å andra punkten 1 , 2 , 3 , 4 , 5 , 9 och §§. , tredje punkten 2, 3 och 4 §§. , sjette j sjunde, åttonde, nionde , trettonde och fjor» tonde punkterne, bi föllos; 4:o Utskottets yttrande i andra punkten 10 §.
en ande, som säger det länge sökta ordet, är han med ens blifven samtidens heros. Hans namn lefver på allas läppar, hans lära framställes på skilda tungomål, och hvad forntidens vise nådde genom århundraden, det når han genom en dhg — ett allmänt kändt hamn, en stod i minnenas Panteon. En sådan ande synes Taine vara. Hans lära har vunnit anklang öfver hela Europa. Det skrifves numera knappast ett enda arbete inom den tillämpande ästetiken, som icke eger en bismak af hans åsigter. Man söker klargöra naturbetingningarna, yttre förhållanden, uppfostran, “ tidsandan “, och på denna grund konstruerar man sedan upp en personlighet, som skall kunna klarligen fattas och inses. Individen blir sista satsen i en slutledning, konsten en naturprodukt, och det sköna endast en utväxt på verklighetens stam. Men lika litet som sanningen i och för sig är beroende af samfärdselns underlättande, lika litet är samtidens allmänna åsigt endast såsom sådan den rättä. E11 tänkares lära må utbasunas öfver hela verlden — vetenskapligt sedt är den ej för * den skull sann. Man må derför med varsamhet mottaga nutida storheter. De gamle vise häfdade sitt namns rätt under århundraden, och genom denna skärseld kunna få vandra utan att förkolna eller utplånas, nutidens vise födas för dagen, erhålla millioners hyllningsrop och blifva en af de “ hundra dagarnes “ hjeltar. Taine må hafva inhöstat en rik skörd af hyllning, men vi skulle vilja kalla denna “ telegrafisk “, för att dermed utmärka, dels att.den är vår tids barn, dels att den är snart Öfvergående^ Han intar nämligen en realistisk ståndpunkt, och mensklig-heten är nu en gång sådan, att den dock i sitt minne helst bevarar det ideela. Historien är det starkaste beviset för idealismens ovedersägliga rätt. Hvad vi föresatt oss är att framställa och granska Taines spekulativt ästetiska åsigter.
Betähkandén, ftåf Ställning, att en till torfskörd åt några vissa byelag anslagen mosse måtte, med undvikande af årlig utsyning, en gång för alla till begagnande, så länge den räcker, emellan dessa byar fördelas; så kan Utskottet dertill icke styrkas Äfven detta bränningsämne, ehuru af mindre allmänt värde, dock af betydenhet för dem, hvilka ej äga annat bränsle, af ser tillräckligheten för ett framtida behof och afsalu, och -synes således ej böra handlöst åt slumpen eller det enskildta hugskottet öfverlemnas, heldst icke här såsom med skogen, hvilken äger ett vida högre värde både till eget behof och afsalu, den enskilde ägaren alltid torde finna samma nödvändighet af sparsamhet och omtanka. Dock anser Utskottet detta böra vidare, samt i sammanhang med allmänningarnes fördelning, vid de ofvan föreslagna öfverläggningar provincevis efter hvarje landsorts serskildta läge, behof och tillgång på bxänntorf behandlas och afgöras. 4:0 Dl enligt Prosten Hassélroths andragande den, uti i4 § af nu gällande Skogs-Ordning, stadgade betalning eller så kallade Stubbelön blifvit affordrad Prester, hvilka, i och för deras egen i Dag utsatte byggnadsskyldighet å sina Boställen, fått på allmänningar Utsyning af dertill nödigt byggnads-virke; syne3 sådant hafva tillkommit af missförstånd. Man har ej erinrat, att Byggnadsskyldigheten å Prest-Boställen är af tvänne slag. Det ena tillhörigt Församlingen, som af egna tillgångar bör å Bostället gög fiesv. och Ekon. Vtsk. Betänkanclen. bestå vissa hus3 Det andra tillhörigt sjelfva Innehafvare!!. Och då Miiitaire och Civile Boställens Innehafvare äro frie för ofvannämnda Stubbelön elier någon betalnings erläggande; så följer klart deraf, alt äfven Prestman äro i samma predicament. Utskottet tillstyrker derföre, att R. H.
Då nyttan af en sådan utgift icke kan ifrågasättas, men Utskottet likväl anser behofvet vara ett bland dem, som, utan någon serdeles svårighet eller ökad kostnad, kunna skyndsamt fyllas, när angelägenheten sådant påkallar, har Utskottet för det närvarande ansett sig böra inskränka sig till att för complettering af sådane persedlar för 5 Batterier tillstyrka hälften af det äskade anslaget, eller 24,000 R:dr. 2:0 Tili complettering af beklädnad och utredning, för den dass af Beväringen, som årligen skall exerceras, 186,000 R:dr. Enligt ett af Krigs-Collegii Utrednings-Afdelning upprälladt sammandrag, har kostnaden för Bevärings-manskapets beklädnad och utredning blifvit sålunda upptagen lill anskaffning i reserv för första Bevärings-classen, beräknad till i5,5oo man: Materialier till klädesbyxor 101,718: 36.— tschacots, skjortor, strumpor och skor 189,870. ^ för •Stats-Utskottets Ut låtande, N.-o 354- Litt. Ä. 9 för complettering af nuvarande reservförråd för 15,ooo man, så att det erhåller materiel för i5,5oo man: till materiel för en til lök t numeraire af 5oo man . -» 3o,8i4: 22. 4- till tschacots, skjortor, strumpor och skor för den förut beräknade styrkan i5;ooo man . . 183,750: — och ersättning för persedlar , som från reserv-förrådet blifvit utlemnade under loppet af åren 1835 lill och med 1838, men ännu icke ersatte .. 3o,i44: >6. — 244,708: 38. 4- •'
Då härvid tillika bör ihågkommas, att de ständiga titlar i hufvudboken, som kunde tryckas, äfven äro underkastade förändringar i så måtto, att en titel, hvilken ena året har fordran, kan vid det påföljande komma att utvisa skuld, hvaraf måste följa, för att ej åstadkomma förvillelse, att antingen på debeteller kreditsidan den sålunda obehöfliga titeln finge öfverstrykas, hvilket ej heller skulle befordra den i en räkenskap så gerna önskade ordentlighet och ett snyggt utseende, samt härvid slutligen ej bör förbises, att en del titlar i hufvudboken, genom de specialrubriker, som derunder skola införas, erfordra olika utrymme det ena året emot ett annat, hvaraf måste betingas en utvidgning i utrymmet emellan de tryckta rubrikerna, som stundom vore onödig; sa är det, af sålunda anförda skäl, som den redan i reglementet för styrelsen och ekonomien vid Flottans sta - / — 332 — tioner, § 282, eifna föreskrift om tryckning af blanketter till handlingar med kolumner och titlar ansetts ej vara tillämplig på hufvudboken och kassaräkningen. Hvad slutligen beträffar Revisorernes framställning om upphörande af den årliga kommenderingen af båtsmän till handräckning vid krigsskolan på Karlberg, anser jag mig i underdånighet böra deruti instämma. Stockholm af Kongl Flottans Stations-befälhafvares kansli den 29 December 1865. JOH. LILLIEHÖÖK. C. A. Sundin. Kongl. Styrelsens öfver statens jernvägsbygnader underdåniga utlåtande, i anledning af de framställningar om statens jernvägsbyggnader, som förekomma i Rikets Ständers Revisorers år 1865 afgifna berättelse angående statsverket. Stormäktigste, Allernådigste Konung! Till åtlydnad af Eders Kongl. Maj;ts genom remiss af den 20 sistlidne Oktober meddelade nådiga befallning, får Styrelsen öfver statens jernvägsbyggnader härmed i underdånighet afgifva utlåtande öfver Rikets Ständers Revisorers underdåniga berättelse om den innevarande år af dem verkställda granskning af räkenskaperna vid statens jernvägsbyggnader för år 1863.
Jag anset' det da bättre, att Riksens Ständer kunna på full kännedom af förhållandet, grunda sina beslut, än att de skola blindvis stödja dem på BancoUtskottets omdöme, hvilket måhända ofta lika lätt sorn Riksens Ständers eget kunde i dylika frågor missledas. Vid 1809 års och påföljande Riksdagar, har åtminstone detta Uskott för uppehållande af Bankens kredit antingen icke tillstyrkt de bästa utvägar, eller ock hafva Utskottets tillstyrkanden måst vika för omständigheterne eller för Rik - Banlin-Utsiltets Betänhanden. iyg sens Ständers beslut. Det är troligt, att, om Bankens ställning åren 1809 och 1810 varit känd om inan vetat att Bankens kredit redan 1808 varit så hardt anlitad , och dess Sedel-utgifning sä stor, att' hvarje ny tillökning skulle förstöra den, man må hända mera varsamt yrkat på nya förskott till Staten, då andra utvägar icke helt och hållet saknades. Men det gifves , efter min tanka, ett skäl af ännu mera vigt för Bankens publicitet. Man bör erindra sig, att dess Sedlar, ehuru nu mera kredir-papper, utgöra Rikets enda mynt; att följakteligeu hvar enda medborgares förmögenhelstillstånd i mer eller mindre mohn beror af dessa Sedlars värde, och att det derföre är deras rättighet att begära säkra upplysningar för sitt omdöme i detta fall. Afven om publiciteten vore for Bankens kredit menlirr, om värdet af dess Sedlar derefter skulle falla, så vpre det ändå för det allmänna vida bättre att förhållandet blefve kändt och att hvar och en kunde säkrare än nu bedöma värdet af sin egendom, samt att således opinion om Sedlarnes värde blefve mera stadgad än den nu är.
Det dåliga vädret därute, som påminde om höst, det stora, låga, ombonade rummet med sin prägel af gammaldags prästgårdsidyll, skymningen, musiken, – allt bidrog till att stämma sinnet vekt. Man känner sig till mods ungefär på samma sätt som då man var barn och satt och väntade få höra en historia; man sveper sig in i hemtrefnaden. Agnes satt inkrupen i soffhörnet, jag sjelf på en stol framför henne. En stor nerium hängde fram öfver henne med sina stora blekröda, söttdoftande blomster. Hon var klädd i rödt – årets färg –, och det låg liksom ett återsken däraf öfver hennes bleka ansikte, en varm glöd i matt rose. Men hennes ena hand, som hvilade på soffkanten, låg framme i fulla dagsljuset, – en lång, smal, hvit hand. »Nå!» började hon. »Hvad är det?» »Vill ni nu bikta?» »Gärna. Hon lutade sig fram mot mig och sade allvarsamt: »Är ni lycklig?» »Ja.» Det blef en paus. Hon såg på mig, hennes ansikte mörknade, och hon kröp tillbaka in i soffhörnet, medan de långa, smala, hvita fingrarna ormade sig öfver soffkanten. »Hvarför kan ni inte vara uppriktig mot mig, liksom i gamla dagar?» »Hvad har ni för anledning att tro, att jag inte är uppriktig?» »Tror ni inte jag känner er så pass väl, att jag kan se utanpå, hvad ni gömmer invärtes. När det så där skälfver på pannan, så vet jag att ni lider; och så är där något så underligt med edra ögon: det är som om nånting irrade inne i dem. Detta kunde jag aldrig rå med; men ni sade alltid det hjälpte, när jag lät min hand hvila öfver er panna. – Det är nånting som fattas er. Vill ni inte ge mig ert förtroende numera, sedan ni fått fästmö?» Jag berättade för henne, hvad jag grubblat öfver dagen förut, alltsammans, utan att dölja det minsta. När jag slutat, satt hon en stund tyst. »Säg mig, hvad tänkte ni, när ni i går fick se mig viftande med näsduken?» frågade hon. »Jag hade sannerligen inga vänliga känslor emot er, fröken Agnes. Jag tänkte: hvad skall hon egentligen att göra på min gata.» »Tack!»
Medan vår Josephine lutade sig ned för att rätta min franska kria, af klippte jag behändigt, henne ovetande, en liten, men förtjusande nacklock. Flickorna sutto stumma och förstenade, men vågade ej omtala eller härma handlingen. Den bekändes åratal därefter för ägarinnan, då vi gemensamt, ehuru med fuktade ögon, skrattade åt dessa ungdomligt sprudlande känslostämningar. Så gingo många, många år — Jenny Lind drog på triumftåg genom världen, hon blef firad, beundrad, älskad alltjämt som få före henne. Hon hamnade slutligen i ett eget hem i England. Make, barn och vänner, musik då hon önskade det och lugnt välstånd — så lydde hvad man i Sverige visste om henne. Vid besöken hemma hade vi aldrig åter träffats; hon bodde då helt enkelt hos sin gamle förmyndare, kammarrådet Munthe, eller hos anspråkslösa vänner, alltid tillgänglig för några få, men undvikande mängden. Ju allvarligare hennes lifsåskådning blef, dess mindre uppfattades hon af flertalet. Man hörde henne t. o. m. klandras, och hon drog sig alltmera ifrån Sverige och stannade i sitt nya hemland, där hon så varmt uppskattades. Så fördes äfven min lefnads farkost till England. Att uppsöka henne föll mig ej in, man sade, att hon undvek svenskar, och troligen hade mången missbrukat landsmanskapet och tröttat ut henne. Långmodig var hon just aldrig, och med åren kommo ock krämpor till den, som man gärna ville minnas i ungdomens blomstring med upplyftadt hufvud och ögon glänsande af inspiration. Den som sett Jenny Lind sådan och hört henne sjunga i en af sina bästa roller, Norma, ville ej se henne gammal, grå, hopkrumpen. Utan att vara vacker efter klassiskt skönhetsmått, var hon förtjusande och oändligt själfull, hennes leende oefterhärmligt och intagande, till växten medelstor, smidig och fyllig; det var en frisk, hurtig nordens mö — som tusendetals andra, man dagligen mö- ter, och ändå därjämte med något så oändligt öfver mängdens begåfning, något man ej kan med pennan skildra, blott med hjärtat känna och i själens djup förnimma.
Revisorer ansett sig böra fortsätta och komplettera uppgiften å de från Riksgälds-Kontoretj till följd af 1840 ock 1841 års Riksdags extra statsreglering, utbetalda anslagsoch lånesummor; innehållande denna uppgift ej mindre de utbetalningar, som under den tid Revisorernes granskning af Riksgälds-Rontorets förvaltning omfattat, blifvit verkställda, än äfven upplysning om hvad förut, i afräkning å hvarje särskild anslagsoch lånesumma, blifvit utanordnadt, jemte de §§ i nu gällande Reglemente, hvarpå dessa utbetalningar sig grunda. Jf Ri/csgälds-Kontoretj till följd af 1841 års extra statsreglering, ■verkställda utbetalningar frän den 10 September 184b till den /5 September innevarande år t84y - holms Pantläneinrättniug. Förre LandtRäntmästarne M. Tollins och E. G. Harlins balanser. Utbetalda anslagsoch lånesummor, tillhörande 1841 års extra statsreglering. Utaf anslaget till Länshäktenas ombyggande och förseende med celler, 900,000 R:dr, hvaraf förut utbetalts 414,820 R:dr 30 sk. 1 rst., ytterligare (41 § 1 mom. i 1845 års Reglemente) R:dr Utaf anslaget till Häradskäktenas ombyggande och förseende med celler, 100,000 R:dr, (41 § 2 mom.) „ Utaf anslaget till nya Fängelsebyggnaden i Stockholm, 170,000 R:dr, (41 § 3 mom.) Utaf det för Luleå elfs upprensning beviljade och af Kongl. Maj:t till beloppet bestämda anslag, 5,533 R:dr 16 sk., hvaraf 4,766 R:dr 32 sk. förut lyf tats, återstoden (42 § 1 mom.)
Emedlertid och hvad angår det af inlressenterne gjorda yrkande att få till skatte lösa den lill Silfververkets drift upplåtna allmänningstrakt; så enär möjligt är, att någon ny silfverådra kan upptäckas inom Löfås grufvefälls utmål, hvilken, inmutad och beai betad af enskild person, kunde bereda Staten inkomst af vanlig kronotionde, hafva Rikets Ständer ansett skäl icke förekommit att för närvarande alhända Staten ifrågavarande Allmänning, hvaremot Rikets Ständer godlfunnit på det sätt antaga berörde förlikningsförslag, att, för inlösen af ifrågavarande förläningar, en summa af 15,000 R:dr B:co, i ett för ailt, från Riksgälds-Contoret utbetalas till intressenterne i nämnde Silfververk, under vilkor, alt samtlige förläningarne öfverlämnäs tiil Kronans disposition, samt att grufvedriflen för Kronans räkning upphör, äfvensom under medgifvande från Statens sida, att, om icke, inom fem år efter förlikningens afslutande, enskild man bearbetat någon ny Silfvergrufva å Löfås gr u f ve fa 11, hvaraf Kronan har alt påräkna årlig inkomst, delegarne då må ega optionsrätt att oruförmälde Allmänningstrakt, efter författningarne, till skatte losa; med anmälan hvarom Rikets Ständer få i underdånighet anhålla, det vederbörande embetsmyndigheter måtte få sig i Nåder aubefaldt att om förliknings afslutande gå i författning. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 15 Maj 1845. N:o Expeditions-Uukotltls Förslag lill und. Skrifvelse, IV.-o 465 N:o 184. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den i3 Maj j845. Preste-Ståncfet den i4 Borgare-Ståndet den — Bonde-Stundet den i5 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af dels Kongl.
S. D. Wid föredragande af Hederwärda Bon« be-Ständrts genom Protocolls-Utdrag af den 11 dennes communlccrade beflut, att icke allenast med sitt un-> bcrdäniga fkrmäle understödja Riksdagsmannens ifräa Westerbotten lasters ^nUerslon kbergs underdåniga anhällan om lämpcligt understöd af allinänna medlen till Kreaturinköp för det olyckliga Westerbotten, utan ock lika underdånigt förcslä, att genom eN öfwer hela Riket utgäendc Stambok, wederbbrande mätte upmanas att widare biträda med nägon hjelp till de nödställde jnncwänarc i berörde ort, som hittils warit ett förcmäl för Fiendens wäld och förtrycks kcflbt Stöndet icke allenast, att berörde Stambok i underdänighct tillstyrka, utan ock att, i händelse densamma blifwer i näver bciviljad, anmoda betz hemmawarande EmbctS-Brbder att sä wäl medelst egen frikostighet som genom bcwckande föreställningar, till deras Åhörare om berörde orts utomordenteligt olyckliga belägenhet pä det kraftigaste bidraga till ett rundcligt och i möjligaste mätto emot ändamälet, mänga tusendes räddning ifrän en total undergäng, swarande sammanskott. — Hwad äter angär det af Hederwärda Bonde-Ständct beslutade undetdäniga förord ho§ Kongl. Maj:t till winnande af understöd för berörde Landsort utaf de allmänna medlen, ansäg Ständet det hwarkcn wara med 56 § uti RegeringS-Formen förenligt, att denna fräga till ett omcdelbarligt afgörande i Ständet uptaga, eller wara nbdwändigt att inför en nald och nödig Konung, hwarS sbrnamsta spftemäl altid warit Folkets wäl, och de nödställdes undsättning, samtelige Riks-Ständen understödja en ansökning, som nogsamt talar för sig sjelf; Den 19 September. 62g htvadan
Dessa 4 punkter, som blifvit af Presteoell BorgareSt:n godkände, blefvo äfven af R. o. Ad. bifallne. 11 punkten. Denna punkt hade blifvit bifallen af PresteSt., men afslagen af BorgareSt. Hr von Hartmansdorff: Jag tillstyrker bifall på punkten, endast summan, som blir förändrad, borttages. Gr. Anckarsvärd: Om summan borttages — hvad kommer då alt stå qvar? Hr von Hartmansdorff: Vissa procent. Gr. Anckarsvärd: Jag föreställer mig, att då man så rundeligen förfarit vid sjelfva anslagen, så skulle dessa 5 proc. kunna afkortas och punkten utgå, på sätt BorgareSt. beslutat. Hr von Hartmansdorff: Enär R. o. Ad. icke funnit för godt att, enligt Frih. Tersmedens förslag, borttaga mellanmeningen i 5 punkten, utan den qvarstår; så måste också denna 11 punkt antagas för de medels skull, hvilka lemnäs såsom ersättning vid inträffande oförutsedda olyckshändelser. Frih. Tersmeden: Någon ovillkorlig följd, hvarför denna 1 i punkt bör bibehållas derföre att mellanmeningen i 5 punkten qvarstår, kan jag just ej inse, ty det heter i denna punkt: ”utan att kunna afStaten påräkna något ytterligare bidrag, utom den ersättning, som för arbeten, hvilka genom directa anslag och icke medelst lån af Staten undel stöd jas, må kunna äga rum för oförvållade betydligare olyckshändelser, eller sådana hinder för företaget, som ej kunnat förutses och beräknas.’’ Der står således, att en ersättning skall lemnäs, men tiden är icke nämnd och således icke heller att en sådan ersättning skall lemnäs innan nästa riksdag. Alltså är det icke heller nödvändigt, att något ytterligare bestämmande göres, ty säkerheten alt ersättning fås är förut gifven. Jag tillstyrker derföre afslag å denna punkt. Frih. Sprengtporten: