Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Roms Augustus förlät en Cinna, och hvad betydde ädelmodet och de öfriga stora egenskaperna hos Roms Augustus mot dem, vi dagligen se och dyrka hos Augustus i Norden! Jag vore ovärdig den myckna nåd, hvaraf Ers Maj:t förunnat mig så otaliga vedermälen, om jag ens kunde ömma för missdådaren sjelf, som så groft förbrutit sig mot den bäste bland konungar; men Ers Maj:ts stora själ skulle aldrig förlåta mig, om jag vid detta bedröfliga tillfälle försummade att återkalla i Ers Maj:ts minne och framställa till dess behjertande brottslingens svåger, general Fredrik Horn, som hade den oskattbara lyckan, att utföra en del af Ers Maj:ts befallningar vid den prisvärda regementsförändringen 72. Sveriges store konungar hafva ofta betett nådebevisningar med afseende på föremålens nära anförvandters förtjenster eller lidanden. Sålunda täcktes Ers Maj:ts högstsalige herr fader, sista året af sin regering, i adeligt stånd upphöja stjufbarnen efter den olycklige handelsborgmästaren Kierman, som vid sju riksdagar varit fullmäktig för Stockholms stad och vid tvänne borgareståndets talman, när han af det förhatliga Mösspartiet, hvilket general Horn så nitiskt och lyckosamt, under Ers Maj:ts egen höga ledning, bekämpade 72, kastades i fängelse och dog på fästning. – «Jag vet, jag vet! Kierman var talman 56, då Brahe och de öfrige afrättades och äfven den långa riksdagen 1760–1762. – Jag förstår ganska väl din mening: du påminner om de afskyvärda partiernas grymhet, för att beveka mig till nåd; men en så grof och offentlig skymf, som Plommenfelts, måste medföra en lika offentlig och exemplarisk bestraffning.« – «Utan tvifvel; men « – (Afbrytande) «Inga «men« mer i denna sak, kära Elis; jag vill ej längre höra några sådana Horn har ej blifvit obelönt; eller räknas tjenstebefordringar, grefvediplomet och blå bandet för intet?
– Qvinna, du har nu hört de anklagelser, som mot dig äro riktade. I namn af Gud, den store domaren öfver alla, i namn af lagen och för din egen själs välfärd uppmanar jag dig nu att bekänna sanningen. Pastor Suenonius skakade på hufvudet till tecken, att han föga hoppades på en frivillig bekännelse af den förhärdade Ingrid. Han hade besökt henne i häktet och funnit henne, likasom några af de öfriga anklagade, alldeles förstockad. Ingrid svarade med klar stämma: – Alla anklagelserna, med undantag af en enda, äro falska. Denna enda, som är riktig, lägger mig till last, att jag användt mina insigter i läkekonsten till medmenniskors bästa. Kunnen J betrakta detta som ett brott, så är jag visserligen i edra ögon brottslig, men sjelf anser jag mig blott hafva uppfyllt en kristlig pligt. – Du talar djerft, sade lagman Skytte; – men mig lyster veta, af hvem du lärt din läkekonst. Är din mästare Djefvulen, så är ock din konst djefvulsk. Svara: af hvem har du lärt den? – Af min mor. – Hon var således en hexa, likasom du? – Herr lagman, ni förklarar mig för skyldig, innan ransakningen väl börjat. Jag uppmanar er att bespara mig detta skymfnamn, tilldess ni undersökt, om jag förtjenar bära det eller ej. Hvad beträffar min mor, var hon en from och ädel qvinna af Folkungaätten, som fordom burit Sveriges krona. Öfver hennes minne dömer icke en sådan domstol som denna. – Hör, nådig herre, hör, huru hon vågar bruka sin tunga! sade pastor Suenonius till lagmannen under förnyade skakningar på sitt hufvud. – Hon är sådan, ni skildrat henne, genmälde lagman Skytte, – slug, stortalig och hårdnackad ... Qvinna, du förnekar således sanningen af de mot dig riktade anklagelserna? – Ja, svarade Ingrid. – Jag uppmanar dig ännu en gång i Guds och lagens namn och för din egen själs välfärd att frivilligt bekänna! Hvarom icke, finnas medel att framtvinga sanningen ur din mun ... du svare sjelf för följderna! – Jag har redan uttalat sanningen.
Inom Ridderskapet och Jdeln har Herr Grefve Frölich yttrat, att creditivet borde på sådant sätt beviljas och användas, att det ej lade hinder i vägen för uppkomsten af en ordnad spanmålshandel. Herr Friherre Ehrenborgh, som härmed instämt, har tillagt, att understödet ej bör uteslutande bestämmas, att kappvis i säd utgå, utan användas till medel för etablerande af en sådan spanmålshandel, hvarigenom behofvet till en stor del kan fyllas, och att denna sak slår i omedelbart sammanhang med den vigtiga frågan om spanmålstullen samt att, utan bestämmande af en sådan, till för en längre tid oföränderligt belopp, kan en verklig spanmålshandel inom vårt land ej uppslå; i hvilket yttrande, så väl Herr Grefve Frölich, som Herr Grefve Horn instämt, den sistnämnde med tillika uttryckt önskan, att Stats-Ulskottet måtte sätta sig i gemenskap med Constitutions-Utskottet, för tillvägabringandet af ett förslag till förändrad redaction af 60 §. Reger ing s-Form en. 4 Statgs-Ut skol tets Utlåtande N:0 355. Inom Borgare-Ståndet har Herr Halling hänvisat lill sista punktei* af Bevillnings-Utskoltets Betänkande N:o 2g, örn Tull-Bevillningen, der Utskottet tillstyrker Rikets Ständer, att till Kongl. Maj:ts disposition öfverlemna hvad tullen för inkommande utländsk spanmål inbringar, att endast och framför andra medel användas till understöd i de orter af landet, sorn, hårdast tryckta af missväxt, i öfrigt befinnas vara i högsta behof af undsättning; och hör hvad af dessa medel det ena året icke användes, till ett annat år reserveras för enahanda behof.
Härvid åligger det Fullmäktige, jemlikt ofvanåberopade 435 §, att tillse, det förblandning emellan de nuvarande och blifvande sedlarne i möjligaste måtto förekommes samt att nödigt afseende fästes å allmänhetens beqvämlighet i förening med Bankens fördel och säkerhet. Frågan huruvida sedlarne å 16, 42 och 8 skillingar fortfarande skulle förfärdigas och utgifvas, har under de sednare Riksdagarne utgjort föremål för Rikets Ständers bepröfvande. Det skäl, som vid sednaste Riksdag hufvudsakligast löranledt deras bibehållande, var tillståndet då af Bankens metalliska Kassa, hvilken nedgått så mycket, att Banken anSågs icke lämpligen kunna afse den del deraf, som erfordrades, för att ersätta berörde sedlar. Detta skäl har nu upphört, och svårligen torde vid någon tidpunkt berörde Kassa kunna med mera lätthet erbjuda en dylik ersättning, än vid den närvarande; hvadan ock härifrån någon rimlig anledning ej kan hemtas för dessa sedlars vidare bibehållande. De både för och emot meranämnde sedlars fortsatta utgifning från Banken vid de 3:ne sednaste Riksdagarne anförde skäl torde icke behöfva upprepas. Fullmäktige vilja endast fästa uppmärksamhet dels derå, att oberäknadt den förenkling i göromål och deraf föranledda förminskning af tjenster, som skulle följa af ifrågavarande sedlars indragning, en årlig besparing i utgift uppkomme af omkring 40,000 R:dr, hvartill deras tillverkning och spridande i rörelsen uppgår, dels ock derå att, innan silfver kommit i allmänna rörelsen, myntets värde icke kan anses vara befästadt. Fullmägtige instämma således i den vid de 2:ne sednaste Revisionerne gjorda tillstyrkan, att all tillverkning och utgifning af sedlar å 46, 42 och 8 skillingar måtte upphöra.
Just denna sistnämmda är det, som framkallar det » sjukliga känslosvallet », synnerligast hos flickan, o « h så länge romanläsning får såsom hittills fortgå, blir hon en lekboll — icke för flirtation, utan g e n o m sina kärleksfantasier. I sina manliga bekantskaper ser h o n då idel romanhjältar och tror sig snart finna idealet bland desse, samt att äktenskapet är en lustgård, där icke en atom af sund realism får rum. Och äfven om h o n förenas m e d detta ideal — huru sällan uppfyller det hennes förväntan i framtiden! Det vore för m y c k e t begärdt af mannen att han skulle spela romanhjälte i hela sitt lif! Häraf så månget olyckligt äktenskap, så många skilsmässor Därför, mödrar, afhållen edra döttrar från all rafflande, svärmisk lektyr, o c h uppfostren d e m under syn på verkligheten sådan den är o c h i all tid förblir, ty dess lagar låta sig icke ostraffadt öfverträdas. Inga Sehenfelt. Mera verklig söndagshvila! Zptt ord till husmödrar m. fl! f~v I vår katekes står: » Tänk på, att du helgar hvilodagen! » Om Israels barn står det, att de under vandringen i öknen på dagen före sabbaten insamlade sin mat, manna, för sabbatsdagen — detta enligt Guds egen anordning. B o r d e ej vi » tänka » på sabbatsdagen, ej blott i den meningen, att vi bereda oss att helga o c h på kristligt sätt fira den, utan äfven så, att vi i det, som rör de alldagliga, nödvändiga göromålen, bereda oss till söndagen, så att det på den dagen blir så litet arbete som m ö j l i g t? Skullen ej I, husmödrar, kunna ställa det så, att det på söndagen blir så litet matlagning s o m möjligt, på förhand tillreda så mycket möjligt är af maten o c h på förhand göra alla uppköp till söndagen, så att söndagshandel i högsta möjliga grad und vekes? Tanken på tjänarne, att de måtte få ledighet o c h hvila o c h tillfälle att besöka gudstjänsten!
På hvacl Stätt Revisorernes pluralitet och minoritet afgifvit utlåtande 1 Realisations-frågan och Silfverköpet, i beröring med Fullmägtiges förhandlingar i dessa föremål, derom tilltror jag Höga Vederbörande redan förut vara fullständigt underrättade, hvarföre en ytterligare relation deröfver för närvarande synes öfverflödig.” Kongl. Maj:t aflät i Nåder till Fullmägtige en skrifvelse af den 12 Januarii i833, som den 21 i samma månad inkom och vid deras sammankomst den 24 föredrogs, så lydande: ”Vår ynnest &c. I anledning af Eder den 28 December förlidet år aflåtna underdåniga skrifvelse till svar på Vårt den 5 i samma månad Eder gjorda meddelande om Vår Nådiga afsigt att, under loppet af detta år, sammankalla Rikets Ständer, för att med dem öfverlägga om bästa sättet att bringa till verkställighet Myntbestämnings-Lagen af den 1 Mars i83o, gifve Vi Eder härmed tillkänna det Vi anse såsom ett ytterligare prof på Eder omsorg för Allmänt och enskildt väl, Eder, uti samma Skrifvelse, anmälda föresatts, att vid möjligen uppstående fråga örn nya Silfverköp för Bankens räkning icke genom någon Eder åtgärd motverka Vår välgörande afsigt, att förekomma försämring af Rikets gångbara mynt. Vi befalie Eder Gud Allsinägtig Nådeligen. Stockholms Slott den 12 Januarii i833.
Svar på återremiss Voterings-proposition ,,>>> Voterings-resultat ,,>>>>> „ till aflidne Räntmästaren Alms enka , » „ om upphöranre af dess aftjenande , , j Svar på återremiss ,»>>>>> Ihagligtids förläningt-spanmål, dess anvandarid | vid ledigblifvande Pastorat , , > ,>>>>>>> Svar på återremiss ,.,,>>>>>> mhöfvancles undsättning i missrext-år , , , , , > Svar på återremiss Voterings-proposition Voterings-re.u Itat milon, lägenhet under Ulricadal; ae Anmälan 145 Iklädnads-Directionerna vid de Indeldta InfanI teri-Regementena , om förändringar i Kongl In I struetionen för desamma »,,, ,»,»».» Svar på återremss ieklädnadsscittet för indeldta Caralleriet, om för J ändring deri ,»> »»»>>>, >»»»>>»»> flåning af adier och publika papper , , , , , , , Svar på återremiss ,,,,, , kläning till Krono-betjente för nit vid tjufveriers 1 hämmande ,»»,..>>».» > i i »•».»> Itredningen; se Allmänna Ärcndcrs Beredning. krga, kronohemman, om detsamma» anslående till * boställe åt den blifvande Expeditions-Kronofog den i Färentuna Härad Svar pä återremiss lenggren; se Löneförmoner. iergstrukets understöd; se Hufvud-Titel 9:de, sid 1 17’ lergs-Collegiumj om dess upplösning och förän - 7T — „ c; d N :o 99 28 40 26 g »r1 n K—1 cr U* 3 " FresteStåndet. BorgareStåndet. V 41 b. y 41 å.
Tor öfrigt om dessa förhållanden icke eger en fullständig kännedom, så anser jag det vara min rådgifvande pligt, alt, så framt Eders Maj:t. som sjelf häst är i tillfälle alt bedöma alla politiska kombinationer, finner ställningen sådan, alt ett fredsbrott med någon sannolikhet kan antagas inträffa, äfven för min del i underdånighet tillstyrka lyftningen af den nu ifrågasatta summan.’’ Siats-Rådets öfrige ledamöter tillstyrkte utan invändning de ifrågasatta medlens lyftande af kreditivet. Vid föredragning af Landtförsvars-ärenden, den 23 Januari 1856, då framställning gjordes om det definitiva användandet af ofvannämude medel, yttrade Siats-Rådet Gripenstedt: '"Då frågan om lyftning af kreditiv-medel för försvarsverkets behof, den 12 innevarande Januari, förekom, ansåg jag mig böra i korthet angifva de grunder, hvarefter nödvändigheten af denna åtgärd, enligt min underdåniga tanke, borde bedömas; och trodde äfven jag. med detta tillfälle, ali den politiska ställningen, sådan den då visade sig — ehuru eller min enskilda uppfattning icke egentligen hotande för Sverige — likväl, såsom en nödig försigtighet, kunde rättfärdiga lyftningen af den ifrågavarande summan. Men då nu framställning göres om det definitiva användandet af dessa medel, kan jag icke för mig dölja, att sedan nyssnämnda beslut fattades, • ett förhållande tillkommit, som, enligt min förmening, ej oväsentligt förändrar den politiska utsigten. Jag kan nemligen ej finna annat än att, då den ena sidan af de krigförande makterna obetingad! antagit de, till största delen ganska bestämda, fredspreliminärer, som af den andra sidan blifvit godkända, sä är det åtminstone ej osannolikt, alt en förlikning mellan de stridande snart nog kan komma till stånd, och i sådant fall torde icke heller några vidare rustningar å vår sida vara alldeles oundgängliga.
På de grunder, jag i mili motion anfört, så väl som i öfverensstämmelse med nu föredragna, ehuru allt för ofullständiga och svaga utveckling af ämnet, anhåller jag, att LagUtsk:t, med dess djupare insigter och förfarenhet, måtte, med uphäfvande af de gamla Statskyrkliga äktenskapslagarne och i öfverensstämmelse med andra civiliserade landers förändrade lagstiftningar i denna väg, framlägga för Rikets nu församlade Ständer ett lagförslag, hvarigenom det Borgerliga eller Civil-iiktenskapet blir infört äfven i vårt land; och att detta lagförslag måtte utgå derpå, att äktenskapets legitimitet mätte grundas endast och uteslutande på en frivillig öfverenskommelse och kontrakt inför Notarius publicus eller annan verldslig och juridisk auktoritet, med frihet för kontrahenterne, att först derefter, om de sådant åstunda, få begagna sig af andeliga och kyrkliga välsignelser och äfven vigsel, men att ingen kyrklig åtgärd må få vidtagas, med mindre kontrahenterne för prest eller församlingsföreståndare vid ansvar styrkt äktenskapets konfirmation inför juridisk auktoritet; och — att äktenskapskontraktet ingenting annat får innehålla, än kontrahenternas ömsesidiga öfverenskommelse om ett hela lifvets obrottsliga sammanlefnad i kärlek och trohet, då öfriga äktenskapsförord höra till andra juridiska områden; och att — der hemligt äktenskap varit, det på samma sätt må legitimeras, samt med barnen. Begärdes på bordet. Föredrogos så väl Frih. Tersmedens, Wilh Fredr , den i d:s väckte och bordlngde förslag, att RiksStånden skulle sammanträda till gemensam öfverläggning ronde Stat.sUtsk:ts Utlåt. N:o 51, angående de för fortsättningen af Statens jernvägs byggnader erforderlige medels uplåning mot Statsobligationer å utländskt mynt, som ock ett från Välofl. BorgareStåndet ankommet Prot.Utdrag N:o 162, innefattande inbjudning till de öfriga RiksStånden att förena sig uti Borgare-Ståndets i enahanda syftning fattade beslut. Den S Febr u s r i f. m. »SS Gr. Anckarsvärd, Carl Henrik:
Således ligger icke säkerheten i depositions-beviset, utan deruti, att Kamereraren icke eger att utfärda emottagnings-bevis, som gälla ensamt genom bans underskrift, ty då kan han utfärda bevis på inbetalningar, som aldrig blifvit verkställda, och föreskriften att inbetalningarne skola ske genom insättning i Banken, lägger derför intet hinder i vägen. Hvad nu Banken beträffar, så säger flr von Hartmansdorff, att Banken har fördel utaf penningarnes deponerande derstädes, ty derigenom minskas påtryckningen på dess silfverfond. Detta är väl sannt, men Hr von Hartmansdorff torde betänka, att insättningarne i alla fall komma att ega rum, ehuru en dag sednare och i större summor. Icke kan det vara någon våda för Banken att hafva summorna under en natt utelöpande! Jag tviflar äfvenledes derpå, att det finnes något af K. M. fastställdt reglemente för en allmän kassa eller inrättning, der det är föreskrifvet, att hvar och en, som af ett sådant verk lånar penningar, skall erlägga räntan genom insättning i Banken. Fastheldre torde det vara vederböride Direktioner, som för de - 214 Den 14 Oktober f m. o ras beqvämlighets skuld sådant stadgat. Åtminstone kan jag förklara, att en sådan inbetalning af räntan lill Arméens pensionskassa genom insättning i Banken icke är föreskrifven, ty då skulle alla låntagare i landsorten vara tvungna att hålla sig kommissionärer i Stockholm. Hvad allmänhetens beqvämlighet vidkommer, så bör, enligt min tanke, äfven derå fästas vederbörligt afseende. Jag kan således icke finna, att förslaget medför någon annan olägenhet, än något ökadt besvär för vederbörande kassors Kamererare och Styrelser, hvilka sednare måste hafva mera vaksamma ögon på Kamererarne. Balanser hafva ofta upkommit derigenom, att vederbörande sett genom fingrarne med upbördsmännen, men jag tror, att man nu för tiden fastställt sådana kontroller, att försnillning icke gerna kan komma i fråga. Jag fortfar i min anhållan om bifall till förslaget. Hr Printzensköld: Det är möjligt, att Gr.
Jag kunde ej riktigt höra hvad han sade. Hr Gr. o. Landtm, upplyste i anledn. häraf, att Frih. Palmstjerna, i förmodan att del i betänk, förekommande namnet ”Sendelin” vore eli tryckeller skriffel, samt alt öfverste-löjtnanten Nordencreulz’s enka hette Sandelin, yrkat all den ifrågavar. pensionen mätte komma henne lill godo, ehvad hennes namn vore Sendelin eller icke. Hr von Troil, Samuel Gust.: Jag kan icke i närvar, ögonblick bestämdt uppgifva, huruvida den ifrågavar. enkan heter Sandelin eller Sendelin. Då frågan om pension åt öfverstelöjtnant Nordencreutz’s enka förekom hos StatsUlsk., trodde man sig der veta att hon helte Sendelin och icke Sandelin, på sätt K. M. i Sin propos. uppgifvit, hvadan också den anmärkta förändringen vidtogs. Emellertid torde något tvifvel ej kunna uppstå derom, att ju icke pensionen, i fall den beviljas, kommer räller person tillgodo. Gr. Lagerbjelke, Gust.: Jag anhåller att Ridd.-sekreteraren måtte få efterse i handliugarne, hörande till näst föreg:de riksdag, hvad öfverstelöjtnant Nordencreutz’s enka rätteligen heter. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att såvida han rätt uppfattat svaret på den af honom nyss framställda propos., hade R. o. Ad. bifallit Utsk:s hemställan i denna punkt, med förbehåll om den rättelse, som i afseende på namnet kan erfordras, och att vid sådant förhållande någon närmare undersökning härom ej syntes vara behöflig. Ropades ja. 23 punkten. R. o. Ad. biföll hvad Utsk. i denna punkt tillstyrkt. 24 punkten. Hr von Hartmansdorff: Jag vill icke motsätta mig hvad Den 29 April. 331 Uisk. i denna punkt föreslagit då del icke är mig tillåtet att härom väcka någon ny motion. Jag kan likväl icke underlåta alt fästa Ståndets uppmärksamhet på den skillnad, i fråga om anslag, hvilken Ulsk. gjort emellan professor Schlyter och Hr Strinnholm.
Också egde de, till sappöroch »pontonier-tjenst anvisade kompanier, under otillräckligt och om deras tjenstgöring alldeles okunnigt befäl, endast »ett obehörigt namn af dylika trupper; och de för arméen i Tyskland, af raskt och dugligt sjöfolk uppsatta 2:ne »pontonier-kompanier utan militärisk bildning, utan öfning och materiel, ty den anskaffade materielen stannade i »Stralsund, såsom icke nog rörlig för de hastiga marscherna, voro alldeles icke i skick att fullgöra hvad man af »detta vapenslag har rätt att fordra. Också fordrades det icke obetydliga ansträngningar och tidsförlust för att »under slaget vid Leipzig skaffa svenska hären öfver den obetydliga Parthabäcken på den punkt, öfvergången var »anbefalld. »Ehuru kriget i Tyskland 1813 och 1814 fördes i ett för marscher och rörelser särdeles gynnsamt land »och på ett för svenska hären, så till sägandes, beqvämt sätt, måste likafullt svenska arméen vid alla tillfällen »der dugliga ingeniör-trupper voro af nöden låna sådana från de förbundne härarne. Sålunda skickades den till »biträde, vid öfvergången af Elben och Muida, från preussiska arméen löjtnant Wegener med en afdelning pon »tonierer och pionierer, af hvilka 12 qvarlemnades, för att begagnas vid broskansarnes fullbordande framför El»ben och Muida. »Dessa befästningar, uppförda under fiendens närvaro, hade i saknad af ingeniör-soldater och dugliga före »gångsmän för de dervid använda arbets-kommenderingar och från orten uppbådade arbetare, hvilka de fåtalige »ingeniör-officerarne utan allt slags biträde omöjligen kunde i arbets-detaljerna leda eller styra, blifvit så oskick»ligt uppkastade, att ett betydligt arbete och mycken möda fordrades för att i lugn, sedan arméen framryckt, «sätta dem i ordentligt och försvarbart skick.
Såsom utvägar att till viss del betäcka sistnämnda kostnad har E. K. M. i nåder föreslagit dels försäljning af en kronan tillhörig egendom i hufvudstaden, £ d. Hofbageriet benämnd, belägen vid Regeringsgatan under IN o 79, hvilken egendom, ansedd till värde af omkring 16,000 rrdr, ej vore för något allmänt behof erforderlig eller användbar, dels anvisandet å myntverkets tillgångar af ett till 24,000 r:dr beräknadt bidrag, derunder inbegripet hvad berörda verk till inköp af de Owenska egendomarne, jemte derå verkställda förberedande reparationsarbeten, redan förskjutit; dock att myntverket borde befrias från återbetalning till Rikets Ständers Bank af hvad som med 23,755 rxtr 45 sk. 7 rst. ännu återstod af de från Banken under åren 1830 —1835 lemnade förskotter för myntningens bedrifvande; till hvilken förskotts - Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skri/velse, N.-o i38. summas afskrifning uti räkenskaperna skäl destoheldre vöre för handen, som, enligt hvad en på E. K. M:s nådiga befallning upprättad närmare utredning öfver liqvidförhållandena emellan Banken och myntverket utvisade, detta sednare verk kunde anses ega en berörda förskotts-summa öfverstigande genfordran hos Rikets Ständers Bank för tillskjuten lojeringskoppar uti det för Banken präglade silfvermynt. Derjemte och enär det för publika byggnaderna i hufvudstaden å 7:de hufvudtiteln uppförda anslag icke lemnade tillgång för betäckande af den återstående kostnaden för myntoch kontroll-verkens flyttning, har E. K. M. af Rikets Ständer i nåder äskat beviljandet af ett serskildt anslag härtill å 30,000 r:dr, att, i öfverensstämmelse med hvad uti E. K.
Eller är det werk - 76 Expeditioner till Riks-Ständen. ligen sannolikt, att om hwar och en af oh framlemnat hwar sin särskilda Constitution, någon enda af desia Constitutioner warit ward att jemföras med den, anda wisierligcn es fullkomliga, som nu är en frukt af wart samfälta beredande? Och tror man att werk an pä sinnena kan wara densamma af individuers sä ofta brådskande förslag, sorn af deni en Corps med samlad upplysning fatt öfwerwäga och aftvaga? af en Mans merändels i en enda rigtning framställda tankar, som af fleras, hwarigenom desia pröfwas, sönderdelas, scmkas, och medelst den ordentliga och lugna granskningen omsider mycket förlora, eller mycket winna, i warde? Sädana pröfningar och Munda förberedda förslag, är hwad jag uttryckligen welat göra till Lagoch HushällNlngs-Beredningcns åliggande, och har således ingalunda ansett för Lagarnes underhällande eller förbättrande göra tillfyllest att individuel: ägde frihet att yttra sig, eller sig werkligen yttrade: likasom Riksens Ständer sjelfwe nu ej ansett sig belätne med de åtskilligt Constitntions-Förslag, som i denna tidpunct blifwit af enskilde Män framställde, utan derföre wisligcn lätit ett Mant, efter gifwen ledning af flere Regeringsformer, genom femton personers sammanlagdc pröfning beredas. Men om jag, ä en sida, ansett Medborgaren hysa en moralisk tillgifwenhet för sitt land, i den mon hans sinne wore uppfyldt af den anda, som räder i desi lagstiftning, har jag, ä en annan, trott hans personliga tillgifwenhet för detta land L hög grad stärkas genom den fria och säkra kännedomen af sitt förhällande till Statens, att jag sä mä säga, physiska omständigheter. Det är stärkandet af denna personliga tillgifwenhet, som äsyftas genom Beredningens andra bufwudsakliga aliggande, det att insamla och allmängöra alla möjliga stati - Bilaga till Mem.