Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Uplästes ett af Frih. Hermelin, Fredr, inlemnadt sålydande mern. Till följd af enskildta angelägenheters skötande nödgad alt lemna hufvudstaden, får jag vördsamt anhålla om befrielse ifrån det af R. o. Ad:s Hrr Elektorer visade förtroendet att vara ledamot af R. Sirs Bevillnrs-Utsk., med bibehållande af min riksdagsmanna-rätt. Den 5 Juli e. m. 339 R. o. Ad. lemnade härtill sitt bifall. Äfvenledes nplästes följande af Frih. Alströmer, Carl Jonas Oscar inlemnade mern. Som jag nödgas från hufvudstaden afresa, i ändamål alt begagna bad å utländsk ort, får jag hos H. R. o. Ad. vördsamt anhålla alt varda entledigad från updraget alt vara ledamot af Ranko-Utsk. Sedan härefter H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, tillkännagifvit, alt Hr Weidenhjelm, Ernst Äng., som varit ledamot i Lag-Ulsk., hade, med anmälan att han för vårdandet af sin helsa och enskilda angelägenheter vore förhindrad alt vidare deltaga i riksdagsförhandlingarne, återlemna! sin riksdagsmanna-pollett, samt all Frih. af Ugglas, Kurt Gustaf anhållit ali få med riksdagsmanna-rällens bibehållande afsäga sig sin plats i Allm. Besv. o. Ekon.Utsk., biföll R. o. Ad. denna anhållan, samt anmodade H. Ex. Hr Frih. o. Landtm. Hrr Elektorer att sammanträda till val af 2:ne ytterligare Suppleanter i Const.Utsk., en ledamot i StatsUtsk. efter Lagerhjelm, Pehr och en Suppleant i samma Utsk. efter Hr Rappe, Carl Gust. Fabian, som blifvit utsedd till ordinarie ledamot derstädes, en ledamot i Bevilln.Ulsk. efter Frih. Hermelin, en ledamot i BankoUlsk. efter Frih. Alströmer, en ledamot i LagUlsk. efter Hr Weidenhjelm, 2:ne ledamöter i Allm.
Å denna klippa tarfvades en roterande fyr till ledning dels för söder ifrån kommande fartyg, hvilka sökte Umeå och deromkring liggande flere lastage-platser äfvensom Qvarken, och dels för norrifrån kommande fartyg alt kunna undvika Finska kustens många och farliga grund samt få en säker afseglings-punkt för passerande af Finngrunden och sökandet af Södra Qvarken. Fyringsliden för dessa håda fyrar behöfves från den i Augusti till seglationens slut i December månad hvarje år. I påföljd häraf hade motionären föreslagit, ”alt anslag mätte beviljas till uppförande af fyrar utaf uppgifven beskaffenhet och till föreslagen fyrningstid å nyssnämnde 2:ne ställen.” Hvad sålunda förekommit, har Sammansatta Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet tagit i öfvervägande; och vidkommande först motionärernes förslag om förläggande af fyrskepp på de så kallade Finngrunden, så får Utskottet, biträdande de skäl, Förvaltningen af Sjö-ärendena uti sitt i detta ämne afgifna underdåniga utlåtande anfört och hvilka äro vordne här ofvan fullständigt omförmälda, afstyrka Rikets Ständer alt bevilja medel för utläggande af fyrskepp på de så kallade Finngrunden. Beträliande derefter den föreslagna Fyr-inrättningen på Agön, har visserligen Lots-direktören upptagit densamma å sitt förra, men ej å sitt sednare förslag, hvilket upptager de fyrar, som ansetts vara mest af behofvet påkallade, och då Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Utlåtande N:o 15. 21 äfven Förvaltningen af Sjö-ärendena icke förordat denna fyrs anläggande, finner Utskottet sig nu icke heller böra tillstyrka inrättandet af en fyr på Agön.
Rikets sannskyldiga nytta, — om de utvisa att någon Statssecreterare icke med nit, skicklighet och drift sitt förtroende-embete utöfvat; — och derefter inträder Ständernes skyldighet att pröfva, huruvida de finna Rikets väl kräfva att hos Konungen skriftligen anmäla deras önskan, att Han från Statsrådet ville skilja den eller dem, mot hvilka anmärka:!' blifvit gjorda. Huru vill nu deri värde ledamoten förena sin framställning om förslaget att återsända en sådan anmälan med begäran att få från Utsk., icke en anmälan 0111 anmärkntr, nej, ett allmänt omdöme, ett omdöme öfver Slyrelsen i allmänhet, alldeles icke omnämndt i 107 §:n fieg.F:n, som dock efter den 83 §:n i samma grundlag efter ordalydelsen skall tillämpas? lag bestrider lagligheten af den af Hr Professorn begärda propos till återremiss, hvaruti flere ledamöter med honom instämt; Ständernes rätt förbehållen att pröfva de anmärkte rådgifvarnes förhållande, i den ordning som §:n tydligen bestämmer. Här har blifvit yttiadt denna dag af Frih. Rantzou, att Utsk. borde åläggas att utreda anledntn till den oro och obelåtenhet med Styrelsen, som visat sig sä före, som under riksdagen; och på sådan grund har lian instämt i deras begäran, som yrkat återremiss, synnerligen på grund af Hr Cederscbjölds, efter hans tanke, fullständiga argumentation. Jag känner icke af Riksd Oidnts 2g § något åliggande för Con^t Utsk. att befatta sig med utredning af anledningarna till oro och obelåtenhet med Styrelsen. Att yttra sig om något annat än denna §, hvari Utsk:s functioner bestämmas, vore icke mer och icke mindre än revolutionärt, och skulle förflytta Utskts ledamöter under den ansvarighet af tilltal, som 1 10 §:n Reg.Ftn lemnar Ständerna rätt att besluta.
— Jag hoppas att om Riksens Ständer finna Konnngarne haswa warit obehörige till assiukande af w-tza, om jag sä ma säga, ensidiga arrenden, torde De dock finna det wara i högsta matto obilligt att aldeles uphäf, wa dem. Härwid kan jagej undgå till Högloft. Ridderlkapet och Aoelns bedömande framställa den frägan: Tillhör dct Riksens Ständer att 6e kroto uphäfwa sä beskaffade arrenden? — Min egen tanka härom är, att Riksens Ständer säsom Lagstiftare ej kunna befatta sig med lagskipningen den De öfwerlämnat kill Konung och Embersmän. Frägan om acrende-conrraeten äro i behörig ordning tillkomne och om således Kungsgär» barne behörigen inn.hafweS, beror, efter min tanka, pä en pröfning den Riksens Ständer ej kunnat utöswa, ty prssniugrn förutsätter nödwändigt att den eller de personer saken angar böra höras, och wid ett sädanc förewetande skulls Riks Skänden förwandlas i en Domstol, som är twärt emot peine i perns i grundlagen Och alt döma öfwer andras rätt utan att höra vem dek angar, samt döma i egen sak, wsre en sä uppenr bar orättwisa, att jag förmodar att Riksens Ständer icke wilja statuera ett dylikt exempel, as besia skäl troe i6is Den 28 D-cemder. kror jag, akt om Riksens Ständer funno de uvrättade contraclen icke wara för StatS-Wcrket förmånlige, Ständerne dä börk', öfweriämna till Deras Ombudsman att i laglig ordning revindicera Kronans disposilions rätt.
Fruns ondsk a torde sti llas, innan man tror det: Herrn torde bevekas til mera mänsklighet och en gladare utsigt för er framtid kan snart mot all förmodan yppa sig . CLARA. Ja, jag vil lyda ert råd, på det at min oskulds förföljare ej måtte få den ringaste anledning at finna mi t upförande bro ttsligt. De må hämnas på hvad sätt som häls t, de må g erna ta et lif, som j ag hatar; men deras grymhet skall ej beröfva mig mi n dygd och et obefläckadt samv etes vi ttnesbörd. REDLIG Ack , Ni gör mig så glad på edra vägnar, at tårarna stå mig i ögonen. Min Gud, om många bland oss karlar kunde tag a s ådana beslut! Jag önskar er ståndag tighet lycka och svär vid själ och salighet at tjena Er i alt hvad jag kan ( han går ). OTTONDE SCENEN. CEDERBERG. CLARA. CEDERBERG ( so m ko mmer ur en boccage ) . Ja, sköna, ädla Flicka, Ni har gjort mig D 50 mig lika så glad och j ag rodnar för de flästa at mit kön, då jag hör sådana tänkesätt af en Qvinna. Men Redligs förslag at bli qv ar kan jag likafullt inte gilla. Nej, fly lång t borrt f rån et hus, där Ni antingen måste förlora er oskuld eller ock evig t plågas af en B arbar, som känner inga andra l agar för si t upförande, än sina otyglade passi oner. Fl y! och j ag skall svara för resten. Om han nånsin vågar förfölja Er, sk all jag inför Domaren bli er fö rsvarare. CLARA. Men, min Gud! hvart skulle jag fly utan anhöriga, utan vänner och bekanta? CEDERBERG. Ni skall finna en f ristad hos en min släg ting. Hon är dygdig lika som Ni och den lidande Oskuldens vän. Jag tänker också l ämna detta olyckshus, hvars eg are blir mig med hvar dag mera odräglig. CLARA. Jag rörs til den lifligaste erkänsla af ert ädelmodi ga anbud och jag är långt ifrån at miss tänka er afsigt.
Utaf det på Rikets Ständers Bank anvisade kreditiv hafva under tiden från den 1 September 1859 till den sista Juni innevarande år nedannämnde summor blifvit lyf tade och återbetalde, nemligen: Under år 1859 lyftade belopp: den 1 September R:dr 500,000: — den 13 Oktober » 200,000: — den 27 dito » 200,000: — hvilka ersattes sålunda: den 12 November samma år R:dr 400,000: — den 26 dito » 300,000: — den 5 December » 200,000: — och under innevarande år lyftade summor: den 2 Januari E:dr 900,000: — den 20 Mars » 300,000: — den 30 dito » 200,000: — som återbetaldes : den 16 Januari med K:dr 900,000: —' den 3 April » 200,000: — den 16 dito » 200,000: — den 27 dito » 100,000: — 900,000: — 900,000: 1,400,000: — 1,400,000: — Utöfver de i sednaste revisions-berättelse, sid. 61 — 64, upptagna 36 stycken anslag å tillsammans R:dr 435,845: —, hvilka af Kongl. Majit blifvit beviljade att utgå utaf de vid 1856—1858 års riksdag, för dels anläggning af nya och dels förbättring eller omläggning af backiga eller eljest mindre goda vägar, anvisade 450,000 R:dr, har Kongl. Majit, enligt nådigt bref af den 30
Den serskilda redogörelse för åtalen, som hittills plägat ingå i Justitie-Ombudsmannens embetsberättelse, följer nu att afgifva Långt ifrån att efter mitt omdöme lända embetsmannacorpsen till mehn, bör den kunna tjena till bevis, att några af de svårare fel i embetsutöfning, som omnämnas i 2:a § af Justitie-Ombudsmans-Instruktionen, icke varit att åtala; och att de förseelser, som blifvit bestraffade, i allmänhet varit, i förhållande till hela antalet af embetsoch tjenstemän och den stora mängd af mål och ärenden, som af dem handläggas, både få och jemförelsevis obetydliga. Att åtal icke desto mindre blifvit anställda, torde ändock böra gillas; ty i händelse en mängd smärre missbruk, oriktiga lagtolkningsåsigter, eller förseelser, om än hvar för sig af mindre vigt, finge inrota sig och aflöpa utan all uppmärksamhet eller beifran, kunde skäligen befaras, att mången, som nu finnér sig nödgad att använda omtanke till deras undvikande, skulle, likasom de kontrollerande myndigheterna, mera likgiltigt betrakta dessa ouppsåtliga brister eller smärre missbruk, de der på sådant sätt kunde komma att allt mera tillväxa och i större mån verka menligt på allmänhetens rätt och på aktningen för så väl Jagarne som för de personer, hvilka satte äro att dem tillämpa. För att vinna stadgadt förtroende bör embetsmannen icke heller mera än den enskilde kunna ostraffadt fela; och omdömet angående den felandes redbarhet, skicklighet och nit i tjenstens utöfning får väl icke antagas deraf lida mera, än det åtalade felet i och för sig förskyllan Enligt hvad Diarierna för de tre sistförflutna åren visa, hafva ärendenas antal utgjort: Balancerade från föregående år 438. Under året inkomna 462. Under året afslutade 410. Till år 1857 balancerade 490. Balancerade från föregående år 490. Under året inkomna 309. Under året afslutade 383. Till år 1858 balancerade 416. Balancerade från föregående år 4 46.
Men Dorrit gaf sig icke tid att taga ferier, Han riktigt ryckte till i detsamma öfver sin därtill var hon allt för mycket uppe i arbetsHon såg upp på honom med öfverifvern. Som amanuensen Gerle också skulle djärfhet. Han stanna i staden öfver julen och dagligdags stod raskad min. Men hon sade ingenting. och arbetade i sitt lilla rum innanför kalikå- drog en suck af lättnad. gardinen, passade det ju alldeles förträffligt. Nu var emellertid denna position intageD, Dorrit hade flyttat in till honom; det var för och utan någon anmärkning från hennes sida kallt därute, där de nu icke längre eldade. • — fortfor han allt framgent att kalla henne frö- Han kunde icke längre förneka det för sig ken Dorrit. Han formligen DJöt däraf, han själf, Gerle, men han var icke mera vid sunda liksom smekte fram namnet med tungan för vätskor. Det hade kommit en nervös oro öfver hvarje gång han nämnde det. Men annars var allt detsamma. honom vid arbetet, som han förr till dags al Men han känner till slut, att det icke kan gå längre. Han måste tala, ha luft! Tala om något annat än dessa syror och baser, dessa viktprocent och dessa eviga formler. Tala om. ja, om sin kärlek! Ty nu vet han, att han älskar henne. Dorrit, Dorrit, du stod dock där dag efter dag så omedveten och trygg, som om ingen ondska funnes på jorden] Icke en aning af en tanke gick bredvid ditt arbete eller en dallring af en känsla gled fjärran från dina profglas och retorter. Och din hand darrade icke, och icke värmdes dina kicder med bråkdelen af en grad. Och likväl branu där en eld bredvid dig, rundt omkring dig, en eld, förtärande i hvarje ögonblick! Och blickar omsvärmade dig som glödande gnistor och borde ha stungit din hud med sveda, då de träffade din hvita nacke eller din hand. Kanske tror du icke på själarnes frändskap, fast du hvarje dag sysslar med kropparnes och löser och binder efter dess mäktiga lag? Kanske tror du, att syran äter metallen, men att elden lefver af sin egen låga? Du vill vara fri och bero af ingen. Dorrit, Dorrit, ' ännu tiger han.
IDUN 324 Små tölpar oeh " enfants terribles ". W © I e t finns ett slags andligt förkrympta &lt;S^ !M barn, som meddela ett ytterst pinsamt intryck. D e hafva tölpiga och besvärade fasoner, de kunna knappt gå öfver golfvet, då någon ser dem, utan att trampa sig själfva på tårna, och då en främmande tilltalar dem, sticka de fingret i munnen och vända rodnande bort ansiktet — allt hvad de säga eller företaga uttrycker liksom en ängslig bön om tillgift för hvad som möjligen kommer att gå på tok. Man affärdar i allmänhet företeelsen med några anmärkningar om » naturlig blyghet », » skygghet » eller rent af » dumhet ». En enda blick, ett enda besök i den lilles hem skulle dock gifva en annan och riktigare förklaring öfver denna » bondblyghet » och » tafatthet ». Barnasinnet är öppet, gladt och fritt, mottagligt för hvarje intryck, och i allmänhet det mest bildbara material, man kan tänka sig — bildbart till godt och ondt. I det fall, som nu påpekas, ha dess ljusa drag förmörkats af en förvänd uppfostringsmetod, förvridits och missbildats; den tölpaktigt tafatta hållningen är icke något medfödt, utan något uppammadt. I gossens hem gnatas och grälas på honom dagen lång. » Se bara, hur du nu grisar till dag! » utbrister modern för att i nästa ögonblick slänga till honom ett snäsigt: » stå inte och häng så där, det ser så illa ut! » När han råkar skrapa med en stol, heter det med riktig förtviflan: » du tar då rent lifvet af mig med allt ditt buller och bång — kan du då inte lyfta på stolen? » — » Skrik inte, då du talar, har jag sagt dig väl tusen gånger — se, nu spiller han ner nya jackan — åh, hvad skall man taga sig till med detta barn! » Och så låter det i ett kör, utan uppehåll, ända tills gossen är alldeles förbryllad och omöjligare än någonsin.
Läggen härtill detta ställe sid. 71: ”Isynnerhet arbetade en märkbar och stor förändring inom Julianus och Aurora. En färg af nästan hög eld brann i deras ögon och hela tycke. Mig förekom flera gånger, att de sågo ut som herre och fru, ehuru blott en jorsalafarare hittills vigt dem”. Vidare denna ironiska anmärkning efter Tantes vackra tal om jungfruligheten hos förlofvade och nygifte sid. 139: ”Julianus såg litet mörk ut i ansigtet, hvilket utan tvifvel betydde, att han var rörd.” Således tre scandaler i en enda bok! Allt detta kallar cousin Henrik att slå sig väl ut! Vore det så, som du menar, Ulla, så klämmer jag ”mjölkdrickarn” nästa gång vi råkas! utfor Henrik med en mörk, vred rodnad, hvarigenom hans kinder blefvo ännu vackrare. Fördömdt tvetydigt ser det ut! sade Herr Hugo. Men ändock anser jag mig behöfva andra prof innan jag antager din version. Andra prof? svarade Ulla. Godt. Tillåt mig att berätta en liten historia. Det var en gång en ädel herre, som gifte sig med en ”len”, något besynnerlig, men ändock likaså ädel fru; i början var allting förtjusning, sedermera lefde de med hvarandra, såsom ”flintan och stålet”, när man slår eld, d. v. s. lågo hvarandra jemt i lufven. Vidare är om detta äktenskapliga par i ”Slottskrönikan” ingenting antecknadt. Man vet blott, att dessa makar ägde flera barn; bland andra en son, något mörk till lynnet men annars af det ypperligaste hjerta; denne gifte sig med en viss Cecilia, äfvenledes ett förträffligt fruntimmer, och hade med henne tvenne barn. Mannen lärde nu känna en ädel baron, oäkta son af en förträfflig hertig och en förträfflig mamsell, och begge blefvo de bästa vänner. Efter någon tid rymmer baronen med Cecilia, och svärmar med henne en lång tid omkring, under det att Herr Andreas, den öfvergifne maken, skrifter melancholiska memoirer, af mycket æsthetiskt värde, och studerar emellanåt Werther och die Wahlverwandtschaften.
Efter Utskottens öfvertygelse tillhörer denna undervisning, både såsom rättighet och skyldighet, församlingens Prest i kraft af hans embete, och om lian i sin fulla lefvande betydelse uppfattat vigten deraf och i sin verksamhet söker uttrycka den, blifver lian verkligen, hvad han bör vara, en faderlig vän för både gammal och ung, allas faderligt sinnade lärare. Han kommer genom det tidiga öfvertagandet af barnens religiösa undervisning i det lyckligaste tillfälle, att under hela barndomsåldern småningom till allt större värma, klarhet och omfattning i den innerligaste förening, utbilda den religiösa känslan och begreppet, och behöfver ej, såsom nu ofta är fallet, när han emotlager natlvards-ungdomen, begynna med alldeles okunniga och outbildade, hvilka det är omöjligt att på den korta förelagda tiden göra fullt beredda till inträde i verlden, såsom sjelfständigt handlande menniskor. När tillika, såsom naturligt är, Presten bar sig i allmänhet ålagd den ständiga föi äldravården och vaksamma uppsigten öfver Skolan, fästas derigenom på det enklaste sätt det nära föreningsbandet emellan de bägge inrättningar, som närmast äro beräknade att befordra menniskoslägtets andliga utveckling, Kyrkan och Skolan. I följe häraf få Utskotten tillstyrka , att, ehuru utanläsning i Skolorne af Cateches m. m. bör ega runi under Lärarens ledning, det likväl måtte åligga vederbörande Presterskap att meddela barnen undervisning i Religionen, serdeles så vidt den afser dess tillämpning på bjerta och lefverne, samt att för sådant ändamål infinna sig uti de Fasta Skolorne minst en gång i hvarje vecka och i de ambulatoriska lika ofta, derest icke locala förhåll inden och andra omständigheter lägga för svåra hinder i vägen. Hvad den Läro-method beträffar, som för öfrigt vid så väl de Fasta som de ambulatoriska Skolorna må följas, anse Ulkotten Vexel-undervisnings-meLhoden vara under nu befintliga förhållanden, tjenligast och med Statssamt Allni. Besv. och Elon -Utskottens Betänkande, N:o 5.
Inne i tivoli stå täta, täta skockar och se på, hur den lytta gymnasten på armarne svänger rundt kring sitt trapez, och aldrig applåderas och skrattas det högljuddare än när clownen slår sig och i konstlad smärta förvrider sitt hvitsminkade ansigte – stackars clown, men rundtikring dånar det af vigterna, hvilka bullrande fara upp för kraftmätarnes höga gradskifvor, af dansande fötters klumpiga skrap mot dansbanan, af de smällande skotten, med hvilka vigtiga söndagsskyttar träffa det ädla papprödskinnet midt i hans oförvägna, blekansigtshatande, prarireälskande mohikanhjerta. Alra lifligast är det dock derinne på Hasselbacken. Hvarenda fläck är fyld af pratande, drickande, skrattande menniskor ur stadens alla samhällsklasser, hvilka jubla öfver kommande sommarvärme. Musiken spelar och kyparne, hvilka ännu för ett par veckor sedan sysslolösa stodo och sågo melankoliska ut vid diskarne, springa nu af och an med brickor, brickor i oändlighet, och stoppa oaflåtligt drickspenningar i djupa byxfickor med denna oefterhärmliga, superbt nonchalanta kypargest, hvilken förekommer oinvigda som yrkets frimurartecken. Våren är härlig, härlig, är Stockholms gyllene tid. Men också dit in, dit in till den mörka gränden vid Nygatan hade våren kommit, fast man der ej kunde se just mer än en blå himmelsfyrkant af den. Det blef alt ljusare derinne i kamrarne, hjertana blefvo lättare, och de två stretade med dubbel fart med sina arbeten, medan deras tankar dröjde vid de snart anträdande ferierna. Också på deras dörrar hade denna pingstdag klappat för att inbjuda dem till fest i det fria – en ensam solstråle hade till och med glidit in mellan byggningarne och gjort sitt för att förgylla upp de gamla, grå husväggarne – men det var blott han, som kunde hörsamma vårens uppmaning. Hon hade ett öfversättningsarbete för en följetong, hvilket icke kunde försummas, och med en resignerad suck satt hon hela eftermiddagen och knåpade med penna och lexikon.
Den tillökning i beskattning, gom deraf kan bli etl följd är icke betydlig, och jag anser Riksens Ständer icke böra i detta fall undandraga sig den, enar ändamålet med den ifrågavarande åtgärden ©tvifvelaktigt varit samhällets nytta, och den kan klandra;, endast såsom mindre nödvändig, icke som skadligt Jag fruktar icke något missbruk söm följd af ett sålunda motiveradt bifall, utan är tvärtom öfvertygad, att derigenom Riksens Standar skola bereda åt sig det iörtroende, att icke framdeles sådane steg skola vidtagas, som kunna hindra dem, att låta öfvertygelsen om det rätta grundlägga deras beslut. I följd häraf torde frågan till StatsUtskottet böra återremitteras, med föreskrift, att å stat uppföra de för Skånska HofRätteti nödige utgifter. Beträffande frågan om de 500 R:dr som blifvit Advocatfiskalen i Götha Hof-Rätt i Nådex tillagde, såsom ersättning för förlorade Den 25 Maji, sportler, kan jag ingalunda gilla den grund, hvarpå StatsUtskottet bygdt tillstyrkandet om denna gratiftcations uppförande å allmänna ini dragningsStaten. De Advocatfiskalen tillkommande laglige sportler bestå hufvudsakligast i dess indel if böter. Någon bestämd inkomst af denna beskaffenhet är icke genom Fullmagi ten honom försäkrad, lika litet som någon annan publik auctor; och en ersättning för möjlig minskning af 6ådan inkomst bör alltså lika litet komma i fråga, som någon minskning i lönen i fall af betydliga ökade portier. Det skulle strida emot allt moraliskt begrepp om Staten skulle åt några dess Embetsman garantera en inkomst, grundad på förbrytelser ernet lagen eller olydnad emot Domstolar* laga kraftägande beslut.
St. beslutat: *:o att, till befrämjande af strömrensningar samt lättade vatten-communicationer, bevilja ofvanomförmälda årliga anslags-summa af 5o,ooo R:dr, att utgå från och med detta år, intill nästa Statsreglering, under öfverlemnande till E. K, M.» att, efter Eget Nådigt godtfinnande, något föregående år, under denna tid, förskottsvis använda en del af det nästpåföljande årets anslags-summa, så vidt E. K. M. finner detsamma kunna verkställas, utan medförande af någon inskränkning i arbetsplanen för försvars-anstalternas iståndsättande med all den drift, vigten af dessa senare arbeten påkallar, samt under vilkor derjemte; a) att de anslagna medlen icke må användas till annat än communicationers förbättrande, öppnande eller lättande å de ställen, der de pröfvas vara af behofvet synnerligen påkallade, och för den allmänna rörelsen medföra största nytta; dock icke till sådana företag, åt hvilka R. St. redan beviljat, eller nu bevilja serskilda an - Fxp.-Utsk. Förslag till und. Skri/v.