Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Till motvigt var således nödvändigt och har uti flera föregående års hufvudböcker förekommit särskilda conti för så kallade debiterade och crediterade medel, mot hvilka conti erinringar af Rikets Ständers Revisorer flerfaidiga gånger blifvit framställda. För att så mycket som möjligt efterkomma Revisorernes åstundan, hafva genom omföringar och öppnandet af ändamålsenligare conti de klandrade titlarne undvikits; för hvilket ändamål 1845 års hufvudboks anslags-conto för reseoch traktaments-medel icke utbalanserar Kollegii fordran, utan endast upptager densamma såsom i liqvid med StatsKontoret balanserad. I afseende å det på berörde anmärkningar grundade, af Revisorerne uttalade omdöme, att Utrednings-Afdelningens räkenskaper förefalla invecklade och förvillande, får Kollegium i underdånighet anmäla, att, så vidt möjligt varit, de fastställda räkenskaps-formulärerna tjenat till efterrättelse, men att den Kollegii Utrednings-Afdelningtillhörande stora kassa-förvaltning, uti hvilken ingå anslag och utgifter af den mest skiljaktiga beskaffenhet och bland dessa sednare sådana, hvartill anslag saknas och för hvilka ersättning från olika fonder först ett efterföljande år är att förvänta, svårligen medgifver att uti en hufvudbok så åskådliggöra kassa-ställningen och öfriga till bokslutet hörande förhållanden, att ju icke en eller annan omständighet för mången kan finnas i behof af närmare utredning eller förklaring. I öfrigt får Kollegium underdånigst åberopa, hvad äfven Revisorerne intygat, att så väl 1844 som 1845 års räkenskaper blifvit granskade i Kammar-Rätten utan anmärkning. Jemte förmälan, att, enligt Kongl. Brefvet den 11 Mars 1843 och Kollegii beslut den 23 November 1844, å Stats-Kontorets liqvid afskrifvits 3,450 R:dr 43 sk. 4 rst, utgörande dess inbalanserade skuld — 366 för beklädnadsslitnings-ersättning till fångbevaknings-kommenderingar för åren 1839—1841, men att af ofvannämnde Kongl.
fpela bet »ib fenafte Sftiföbag bemiljabe anflag för få* »ät Söbra ftambananS fullborbanbe, font utföratibe af be ofmannämnba beflutabe nya ftambanorna utgjorbe, förutom ben till 400,000 di:br be* 33erättelfe otti pmab t 9^tfet ocp befö råfttabe rånteminft å ©tatölånefonben, 27,896,000 9i:br, etter, meb af» brag af be imber år 1863 meb tiltfammanö 4,565,000 Dt:br bemitjabe förffottöanflag, 23,331,000 9i:br, Inrulla Otifeté ©tanber beflutabc ffulle utgå meb 7,777,000 9l:br för Omarbeta af åren 1864, 1865 odj 1866, meb förflaranbe att åvongl. 9Kaj:t cgbe att, t fatt omftånbtgbeterna bertill ffulle föranlcba, för tnoart od) ett af åren 1864 od) 1865 anmauba ut» öfmer bet fålunba beftämba anflag pögft 1,000,000 3i:br, forn bå fomtuo att å 1866 årS anflag afråfnaS; od) bå Stifetö ©tanber berjemte i un» berbånigpet anhållit, att ©öbra ftambanan måtte fullborbaö få ffpnbfamt font utan olägenhet läte fig göra, få pafma, för mutnanbe af betta för inbuftrien inom lätthet od; beröringen meb uflanbet mtgtiga mål arbetena å närnnbe ftambana, pmarå bolen emellan Slthoeftab od) Sönföpittg, ut» göranbe en långb af 12 mit 4,500 fot, mib 1864 årö början åtcrftob att fullborba, bebrifmitö meb ben framgång, att baitbclen emellan 311; me» ftab od) Sampult (2 mit 32,100 fot) funbe ben 1 Suni od; linien emel» lan fiftnåmnbe ftation od; ©anbfjö (3 mil 22,404 fot) ben 1 Dftober famt pela ben åtcrftåenbe beten till Söuföpiug (5 mil 22,000 fot) ben 1 december fiftnåmnba år till allmänt begagnanbe upplåtas.
Mä diga Proposition den 5 Junit 1812, om nödwändigheten af cn Stuteri-inrättning uti Skäne samr att de L Malmöhus Län belägne Flyinge och Dahlby Longsgärdar dertill maga anwändas. ^ill StatS, Utskottet har Kongl. Mast i Nadev läckts afiata följande Nådiga Proposition: "Sedan Riksens Stander wid r8oy ars Riksdag bestutit, att Stuteri, Inrättningen wid Kongsgårdarne Flyinge och Dahlby skulle upphöra samt att med dispositionen af besia Kongsgardar skulle förhallas enligt i allmänhet stadgade grunder; sa har 1542 Den rz Julli. har Kongl. Majit anbefallt de förberedelse-anstalter, som ffu!l> befordra werkstäiligheten af detta Beslut; Och hajma flere Förslag till besa Kvngsgardars delning, förarrenderande och anwändande blifwit hos Kongl. Mant i underdånighet uppgifne, hwilka, hwar för sig, fordrat serskildta upplysningar och weLerbörandes uclatanden, deni Kongl. Maut äswen behagade infordra. Da, efter dtt deha yttranden inkommit, Maler fluceligen den s:te ststl. Martil manad hos KonglMajit i underdånighet föredrogs, fann Kongl. Mast likwäl, att, i afseende pa de o!ika Förflag, som för defle Kongsgardars anwandande blifwit uppgifne, en undersökning annu ytterligare behöfdes, till utrönande af det förmohnligaste sätt, pa hwilket defla Kongsgardar för Kronans räkning borde diSponeras.
— Beträffande sjelfva frågan om den nu afsedda allmänna tillåtelsen till skatteköp af omlörmälde hemman; så har hospitals-direktionen förklarat, del sådant borde blifva för hospilals-inrältningen högst fördelaktigt, enär, ifall samma grunder dervid komme att följas, som för det ofvan omförmälda särskilda hemmanet blifvit tillstyrkte, och samtlige innehafvarne skulle häraf vilja sig begagna, hospitalet derigenom skulle komma att tillgodonjuta värdet af 4,587 tunnor 16 kappar spanmål, hälften råg och hälften korn, 6,120 lass sand och omkring 14,733 R:dr 6 sk. 10 rst. Banko i penningar, och således, om spanmålen beräknades till endast 6 R:dr för tunnan och sand till 12 sk. för lasset, en kapital tillgång af ej mindre än omkring 43,800 R:dr Banko för hospitalet beredas; och har, med afseende härå, Direktionen i underdånighet tillstyrkt utfärdandet af den ifrågaställa allmänna författningen, i hvilket tillstyrkande äfven Kammar-kollegium och Justilie-kanslersembetet instämt; hvaremot, beträffande vilkoren, hvarunder skatteförsäljningen af de ifrågavarande lägenheterna borde medgifvas, omförmälde 3:ne myndigheter framställt särskilda, i viss mån skiljaktiga förslag.
Trädgårdssoffor och stolar skall han se under träden, men ingen pelarprydd klostergård, inga skönhuggna grafstenar. Nå, då han ej heller här funnit något, skall han kanske börja söka efter den gamla kungsgården. Han skall tänka på de stora salarna, efter hvilka Kungahälla fått sitt namn. Kanske kunde det dock ännu finnas något kvar af det alnstjocka timret i väggarna eller af de djupa källrarna under den stora hallen, där de norska kungarna firade gästabud. Han tänker på kungsgårdens jämngröna gårdsplan, där kungarna redo in silverskodda fålar och där drottningarna mjölkade guldhornade kor. Han kommer att tänka på den höga jungfruburen, på brygghuset med de stora kittlarna, på den stora stekarestugan, där en oxhalfva lades på en gång i grytan, och hela svin vändes på spettet. Han tänker på trälhuset och falkburen och visthusboden, byggnad vid byggnad hela gården rundt, mossgrodda af ålder, utsirade med drakhufvuden. Af en sådan mängd byggnader måtte det dock finnas något spår, tänker han. Men då han frågar efter den gamla kungsgården, för man honom till en herregårdsbyggnad med glasveranda och vinterträdgård. Högsätesbänken är försvunnen och alla silfverbeslagna dryckeshorn och alla oxhudsklädda sköldar. Man kan ej ens visa honom den släta gårdsplanen med det korta, täta gräset och med smala gångstigar upptrampade på den svarta mullen. Han får se jordgubbsland och rosenplantering, han får se glada barn och unga flickor, som leka under äppleoch päronträd. Han får ej se kämpar, som brottas, eller riddare, som spela fjäderboll. Kanske han efterfrågar eken på torget, under hvilken kungarna höllo ting och där de tolf domstenarna voro resta. Eller den långa gatan, som man påstod skulle vara milslång! Eller de rika köpmansgårdarna, som åtskildes af mörka gränder, och alla hade brygga och båthus nere vid älfven! Eller Mariekyrkan vid torget, där de sjöfarande offrade små, riggade skepp och de bedröfvade små hjärtan af silfver! Men ingenting skall man hafva att visa honom. Kor och får beta, där den långa gatan strök fram.
Momentet lyder: ”Såsom all”tnän grundsats gälle, att den, hvilken , enligt ”denna Riddarhusordning, blifvit oberätti”gad att säte och stämma på Riddarhuset ”intaga, under samma tid ej heller må ”'fullmagt utgifva.” Såsom jag nu förstår saken, är detta i alla afseenden onödigt; der det kan gälla är det förut upptaget i nuvarande RiddarliusOrdnings § 6, eller i 1823 års förslag, § *7, och contrasterar dessutom mot nämnda § i ett fall, eftersom densamma tydligen fäster rättigheten att utgifva fullmagt vid 21 årsv ålder, och den att sjelf äga säle och stämma vid 25. Men Ben 22 November f. rn. 3oj Men nödvändigheten att på detta ställe i RiddarhusOrdningen föreslå ett annat tillägg visar sig för den, sorn närmare granskär sakens förhållande; och jag uppmanar härsned de män, som vid frågan om Ätterne dorchimont och Dorchimont utvecklade för Ridderskapet och Adelil sina tankar, att föreslå en redaetion härtill.
Styrelse-verkens reglering i hela sin vidd blifvit yttradt, får Utskottet till Riksens Höglofl. Ständers vidare granskning vördsamt öfverlemna. Varande de reservationer, som af en del Utskottets Ledamöter mot piuralitetens beslut i åtskilliga omständigheter blifvit anmäldte, uti bifogade Protocolls-Utdrag upptagne. Litt, A. I anledning af Riksens Höglofl. Ständers Särskildta Utskotts Förslag till Rättsfrågors afsöndrande från Förvaltnings-Verken, komma förändringar i nedannämnde Lagens rum i fråga, nemligen: i;o 27 Cap. 9 §. Bij g svinga-Balken skulle erhålla denna lydelse; ”Nu nöjes man ej åt ”Härads-Rättens slut i dessa mål; fullfölje ’’hos Domaren sin klagan , som i Rättegångsväsen om laga vad sägs.” 2:0 25 Cap. 8 §. samma Balk, fordrar blott detta tillägg: ’’Menar någon, att vid förrättad vägdelning honom för när skett; sö’’ke då ändring deri , genom instämning till ”behörig Domstol , som i Rättegångs.Balken ’’sagdt är.’’ 3:0 10 Cap. 16 §. Rättegångs-Balken synes sålunda böra förändras : ’’Tvista Krono hemman , ett eller flera, om jord eller Bya”skillnad ; lagge dem Härads-Rätt emellan. ”Gränsar till dessa allmänning, vare lag sam» ’’ma: och förordne Konungens Befallningshafvande någon, som å ämbetets vägnar ”när är, då Kronan del i saken häfver. Dö”me ock Härads-Rätt om åverkan å Kronojord. ” Stockholm den 25 Augusti 1823. Litt. B. Förteckning öfver de förändringar i Grund» lagarnes reglementariska föreskrifter, som vid en ny Styrelse-verkens reglering kommit i fråga, och sorn, deräst förslaget bifailes,föranleda till ny redaction af vissa §§. i dessa Lagar , nemligen : 1:0 Att Förvaltnings-cheferne eller SratsSecreterarne må erhålla benämning af föredragande Stats-Råd. 2:0
Dagsverken med penningar, efter ärligt Markegångs pris i stället att utgöra dem in Natura såsom förut skedt, genom Nådigt Bref till KonglKammar-Collegium af den -28 Maji 1813; i afseende på Dagsverken till sistnämnde Kungs Ladugård, förklarat, att, som Kongl. Majit under den 3 September 1793 och dea 30 Januarii 1794 i nåder förunnat Öfversten af Klint, dess Hustru och Arfvingar rättighet, att, i 50 års tid räknad till midfastan 1844, arrendera Kungs Ladugarden, och till dess bruk begagna de dertill anslagne Ränte Dagsverken, funne Kongl. Majit, uppå sådan grund, ej skäl, att till den, i förberörde måtto af Goihländske Allmogens Riksdags Fullmägtige gjorde underdåniga ansökning lemna {Nådigt bifall. Da alltså, emoMivad af Riksdags Fullmägtigen Eric DettlofFson blifvit uppgifvet, Wisborgs Kungs Ladugård både under verkligt arrende är upplåten och af nu varande Innehafvaren besittes, icke i grund af något nytt Contract, tillkommit efter meddelandet af de nu 'gällande föreskrifter, om villkoren för Kungsoch Kungsladu. gårdars borttarrenderande, samt rättigheten till begagnande af dertill anslagne
Verkens hufvudböcker i möjligaste måtto afslutas vid lika lid, samt alt, hvad det nu använda sättet för förandet af Rikskufvudboken beträffar, Utskottet äfven ville yttra sig deröfver, om dess nuvarande skick fullt motsvarar ändamålet, eller om, genom den dubbla syftningen att innefatta både redovisning och statistik, hufvudboken nu möjligtvis är för compliquerad och derigenom, i stället att så vidsträckt och på dubbelt sätt gagna, snarare blifvit af mindre verkan i båda hänseenden, hvarjemte Motionairen tillagt, att, om sålunda skulle sig förhålla, Stats-Utskoltet borde uppdragas afgifva förslag till den förändring, som med Rikshufvudboken i detta afseende borde 4<6 Trot. Utdr. d. 29 Jan. 1835. vidtagas, och att dervid i främsta rummet tillse, att den kommer att svara emot sitt egentliga ändamål att utgöra Redovisnings-hufvudbok; och skulle Stals-Utskottet anmodas, att med Utlåtande öfver denna motion skyndsamt inkomma. Trän Hedervärda Bonde-Ståndet. S. D, Å nyo föredrogs nu Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens Utlåtande, JY:o 4öfver anmärkningar vid Utskottens Het. N:o 20, i anledning af Kongl. Majtts Nådiga Proposition, angående det vid sista Riksdag framställde förslag till ny stängselförordning; BondeSlåndet afslog den af Utskotten tillstyrkta ändring af 5 §. i Kongl. Förordningen angående stängselskyldigheten, den 9 Februari 1802; i öfrigt bifölls Betänkandet Nio 41» och kommo Respeclive Med-Stånden, att vördsamt och vänligen inbjudas, alt delta beslut biträda. S. D. Föredrogs å nyo och biföllos Banco-Ut skottets, på bordel hvilande, följande Betänkanden: N:o 78, i anledning af Herr Grefve Frölichs motion, angående föreskrifters meddelande, i afseende på undervigtigt Guldoch Silfver-Mynt, sorn till Banken ingår; N:o 79, i anledning af Herr Rosenblads motion, om rättighet för
Nådiga pröfning öfverlemnad, på Lidköpings stads innevånares vägnar, af dertill utsedde Kommilterade gjord underdånig ansökning, det Kongl. Majit måtte tillåta nämnda stad ali från Kullen å kronoparken Rådaås till staden anlägga vattenledning och att för sådant ändamål få använda så stor rymd af samma park, som för anläggningen kan finnas erforderlig, hvarvid Kongl. Majlis Befallningshafvande för egen del yttrat, alt då ifrågavarande förelag i flera hänseenden är af stor vigt för staden Lidköping, hvilken nu saknar tillgång på godt dricksvatten, samt upplåtandet af den för vattenledningen erforderliga obetydliga mark å kronoparken Rådaås icke kan anses medföra någon förlust, enär för berörde ledning kommer att användas endast ett ringa, genom källsprång dränkt område, der valtenbehållningen bör anläggas, och anbringandet af ledningsrören icke kan föranleda någon märkbar olägenhet för skötseln af parken, allt skäl synes å Statens sida vara att på nämnde sätt befrämja det gagneliga företagets utförande i — i afseende hvarpå Kongl. Majlis Befallningshafvande sedermera jemte Embetsskrifvelse den 28 Februari innevarande år insändt en af Ingeniören Johan Alfred Ahlin, efter anställd undersökning uppgjord plankarta med dertill hörande den 11 i samma månad hållet Protokoll, tillika med andra handlingar, hvilka utvisa, alt vattenreservoiren, med beräkning att kunna uppfånga flera källådrors vatten och dermed förse rörledningen, erfordrar ett omfång af 18^ kappland i att rörledningen, såvidt den skall dragas genom den egentliga Kronoparkens jord, kommer att upptaga 2f kappland för rörstockarnes nedläggande, äfvensom för samma ändamål å Kronoparkens väg från Skogvaktare bostället Askeslätt 14J kappland, samt ytterligare, under fortgången genom detta boställes mark 12£ kappland eller tillsammans Ett tunneoch 16 kappland af Kronans 16 Kongl. Maj:fs Nåd.
December i834 är vordet kungjordt, att 1835 års Vinter-Ting med Ölands Norra Mots Härad inträffade den 3 Maji^ af hvilken anledning handlingarne till bevakande af Bankens fordringar uti Enemans Concurs blifvit från Banken afsönde den ao sisth Mars, men hvaruppå det svar erhållits, att inställelsedagen i Enemans Concurs redan förflutit, samt att den varit utsatt till den 4 Mars. — För alt återvinna de såmedelst, utan Fiskals-Einbetets förvållande, förlorade fatalier, har benvälde Embete genast derefter i sådant afseende hos Kongl. Majit gjort underdånig ansökning, hvaröfver Utslag afvaktas, 1 anledning häraf, och då, oaktadt, enligt Lag, Vinter-Ting ej få hållas i Maji månad, hvilken omständighet ock icke bordt undfalla FiskalsEmbelet, det kan för gifvet antagas, att ofvanberörde uti Stnts-Tidningen influtna oriktiga uppgift å inställelsedagen i Lieutenanten Enemans Concurs, såsom i hög grad förvillande, vållat fataliernes försummande, hälst, enligt hvad Revisorerne inhämtat, samma uppgift icke blifvit i någon af de följande numrorne af nämnde Tidning rättad, anse Revisorerne sig böra föreslå, det Rikets Ständer må hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, ätt omförmälde Tidnings-Redaclion, eller den, hos hvilken försummelsen i berörde hänseende förefinnes, förståndigas, att med mera sorgfällighet handhafva sine åligganden synnerligast i ämnen af detta allmänna interesse och vigt.
Detta låter kan hända billigt, och skulle tilläfventyrs äfven vara det, om alla Skattskyldigas behof vore lika, och ej, såsom nu är tillfället, växte i jemt förhållande med till: gångärne. Detta Beskattnings-sätt skulle hårdast drabba de redan förut genom Beskattning gen mäst tryckta Embetsoch Tjenstemännen, hvilkas Inkomst är säkrast bekant. För att visa obilligheten af den progressiva förhöjningen i torde jag derföre få äran göra en jemförelse emellan högre och lägre Embetsman^ tillgångar och behof. En af Statens högste Embetsmin har t, ex. 5000 R:dr bestämd lön, och kan på intet sätt derutöfver öka sin inkomst. De ringare Tjenstemännen kunna deremot genom loflig industri förtjena mycket mer an sjelfva lönen, så att de, i förhållande till behofven, hafva bättre vilkor, än de högre. Sålunda torde till och med en Vaktmästare kunna uppdrifva sin Inkomst till 500 R:dr. Så länge Bevillningen erlägges, som nu, med 5 procent af all Inkomst, är afgiften lika känbar för Vaktmästaren oeh Rikets Högste Embets: män: De skatta nemligen båda ungefär en fjerdedel af deras ömsesidiga hushyra. Skulle deremot Bevillningsprocenten beräknas i progressiv förhöjning efter InkomstSuraraans storlek, 366 Den 24 Martiim. och den med 5000 R:dr Inkomst betala t ex. fyradubbelt högre procent, än deri med 500; så skulle den förre få skatta 4 gånger mer än den senare, i förhållande till deras ömsesidiga hushyror och öfriga behof. Slufeligen utbeder jag mig att få förnya den förklaring, att jag i detta ämne ej vågar fälla något bestämdt omdöme; utan att jag blott velat till Protocollet anföra några af de skäl, enligt hvilka jag för min enskildta del tyckt mig finna Högloflige Utskottets Bevillnings-grunder antagligare, än dem, som Herr von Törne år 1815 föreslagit.
B:ko rink 4,499,500 » 1852 » » » 500,000 Summa Hamb. B:ko m:k 4,999,500; af Hypotheks-För eningen emellan jordegare i Örebro Län, stiftad år 1849: år 1851 Hamb. B:ko m:k 6,000,000 och derå indragne: år 1851 Hamb. B:ko m:k 2,300,000 » 1852 » » » 1,040,000 Summa Hamb. B:ko m:k 3,340,000; af Hypotheks-För eningen emellan jordegare i Elfsborgs samt Götheborgs och Bohus Län, stiftad år 1852: år 1852 Hamb. B:ko m:k 3,685,000 och hela beloppet snart derefter indraget; likaledes år 1852 £ st. 450,000 och derå indragne samma år » » 103,500; af Hypotheks-För eningen emellan jordegare i Wermland, stiftad år 1850: år 1851 Hamb. B:ko m:k 3,300,000 och derå indragne: år 1851 Hamb. B:ko m:k 2,800,000 » 1852 » » » 500,000. Skånska Hypotheks-Föreningen, stiftad år 1836, har ej upptagit utländskt lån, utan bedrifvit sin rörelse med obligationer, utgifne i Svenskt banko. Den Kongl. Majus Nåd. Skrifvelse, N:o 10. 9 Den år 1847 sliftade Ihj poth eks-För en ing emellan jordegare uti M utäre-p r o v inser na har ännu icke kommit i verksamhet.
Vanloo framställde upploppet såsom ett förtvifladt försök af en genom äregirighet och hat till högadeln förvriden menniska att åstadkomma en revolt. Han sökte visa, att detsamma ej stått i något annat samband med hertigens samtidiga åtgöranden, än att Drake velat, hertigen ovetande, begagna sig af dem till sin dumdristiga plans befrämjande. Vidare häntydde han på den splittring, som egde rum mellan riksstånden, den förbittring mot adeln, det knot mot regeringen, som allmänt yppade sig, och den nöd som herrskade i många delar af landet, för att råda till iakttagande af den strängaste tystnad med det verkliga förhållandet. Exemplet skulle annars möjligtvis smitta. Upploppet kunde visserligen icke blifva obekant för hufvudstadens innevånare, men det skulle utan tvifvel gå och gälla för ett simpelt försök af slöddret att befria fångarne i slottshäktet, helst sjelfva borgbetjeningen vore af denna mening. Slutligen tillkännagaf Vanloo, att orsaken hvarför han begagnat utvägen att skriftligen i stället för mundtligen meddela sig åt grefven, vore den, att han om några timmar ämnade företaga en sjöresa, från hvilken han sednast inom fjorton dagar skulle återvända till Sveriges hufvudstad. Sedan detta bref blifvit skrifvet, skyndade Vanloo att träffa alla anordningar, egnade att bereda Ingrid och Ellen säkerhet och trefnad under hans frånvaro. Den talrika och pålitliga betjeningen skulle qvarlemnas till husets bevakning, portarne till detta hållas stängda och holländska flaggan hissas på dess tak. Då de begge fruntimmerna ville göra någon utflykt, skulle en heltäckt vagn stå till deras förfogande. Likaledes sörjdes för en ändamålsenlig garderob. För sitt husfolk tillkännagaf Vanloo, att Ingrid och Ellen voro hans moder och syster och i dessa egenskaper husets herrskarinnor. Till Erik, hvilken sednare på förmiddagen infann sig, öfverlemnade han ett försegladt dokument, adresseradt till regeringen, i hvilket han upplyste om deras slägtskap och tillkännagaf, att de blifvit ställda under hollländska beskickningens beskydd.
Om dagarna arbetade hon, och om nätterna grät hon, sof, vaknade, grät igen och somnade på nytt i en orolig, drömfyld slummer. Fann hon om dagen en stund ledig, gick hon upp på vinden. Där satte hon sig på en bjälke vid takfoten, prässade hufvudet i sina händer och önskade, att hon vore död. Omsider kom en slags slö likgiltighet öfver henne. Hon gick till sina sysslor som till en förströelse. När hon höll på med dem, var hon lugnare. Så förgick ett halft år. Då visste hon att hon bar på ett barn, Nils’ och hennes. En dag i början af Mars kallades hon in till sin matmoder, och fick det besked att hon skulle flytta i April. Intet skäl blef nämdt, men Ingrid hade på sista tiden lagt märke till, att man såg på henne, när hon gick. Hon blef också ej ens förvånad. Det kunde ju ej vara annorlunda. Ingrids mor hade dött, när dottern ännu var ett litet barn, och när flyttningsdagen kom, stod denna därför helt allena. Hela trakten visste om hennes olycka, det såg hon på människornas sätt mot henne. På morgonen tog hon ett litet knyte i handen och vandrade bort åt landsvägen. Hvart hon skulle gå, visste hon ej egentligen. Blott ett stod som en fix idé för henne – att hon skulle ut och söka sig en plats. Det var en kall Aprilmorgon med sydvestlig blåst. Våren kom sent detta år. Töväder och snöyra hade aflöst hvarandra oupphörligt. Snön låg tätt öfver marken igen, vinden var bitande kall, lärkorna, som kommit, hade tystnat, och Tussilagon, som börjat skjuta upp sin fjälliga stjälk, vissnade. Isen låg kvar utmed stränderna, och luften var hård att inandas. Det var vinter igen. Ingrid gick åt norr utmed den vestra kusten. För hvart steg hon tog, sjönk hon ner öfver hela foten. Hvart hon såg, syntes blott den en tum djupa, nyfallna snön, hvilken låg som en lätt matta öfver den gamla. Vägen hade yrt igen under natten. Skyarna hängde lågt. Tungt, kallt och ödsligt låg landskapet framför henne. Hon hade blott gått en half mil, när hon kände huru krafterna sveko henne.