Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tager mig friheten fästa herrarnes uppmärksamhet på 83 §:n Reg.F:n, som Den ii Maj. siiger: ”Ej mfi någon för framtiden gällande förklaring af grundlagarna stadgas, utan på det sätt som enligt föreg:de tvänne §§ vid ändringar i dem iakttagas bör. Efter deras ordalydelse skola de i hvarje särskildt fall tillämpas.” De 2:ne föregide §§:ne omtala att frågor om ändringar i grundlagen skola i Const.Utsk. väckas. Det är således klart, att icke Stånden hafva rätt att ingå i förklaring af grundlagen. Uti nu förevar, fall har Hr Printzensköld ansett, att, derföre att ett annat Stånd vidtagit en åtgärd, som han å »in sida finner grundlagsvidrig, då nemi. detta Stånd förklarat sig icke vilja ingå i votering inom förstärkt StatsUtsk, såvida det icke finge vissa fordringar uppfyllda, så skulle man nu tolka den Gg §:n Reg.F:n på så sätt, alt en votering kan äga rum, om äfven icke ledamöternes antal vore fulltaligt; men jag tager mig friheten hemställa, hvart det skulle taga vägen, om också vi skulle tillåta oss en frikallelse från att följa grundlagen, emedan ett annat Stånd så gjort. Det liar, såsom jag påminner mig, flera gånger varit händelsen, att icke alla iedamöterne inom ett förstärkt Utsk. infunnit sig; men ordföranden har dä alltid ansett nödigt antingen att uppskjuta sammankomsten eller att vänta med voteringarna tilldess de återstående Iedamöterne kommit tillstädes. ! grundlagen finnas många stadgande)] utom den 69 §:n Reg.Ftn, hvilka lägga i några få personers liand makten att hindra all öfverläggning och beslut. Sådant är t. ex. det stadgande, som berättigar Konungen alt tillsätta talmän och vice talmän för 2;ne af de ofrälse Stånden. Om det nu skulle behaga dessa talmän alt ej sammankalla sina respecl. Stånd, så blefve ju all öfverläggning inom de begge Stånden omöjlig. Sådant vore val revolutionärt handladt; men att stifta lagar emot revolutionära åtgärder, det anser jag vara rent af omöjligt.
Fröliehs motion, att från R. o. Ad. skulle afgå en skrifvelse till BancoUtsk. med anhållan, att BancoUtsk., så skyndsamt som möjligt, Sätter sig i beröring med Lag Utsk. för att utarbeta förslag lill lag för privatbanker; och 0111 jag icke missminner mig, upplyste Hr Lefren, då Gr. Frölich väckte denna motion, att BancoUtsk. vore färdigt med förslaget, så vidt detsamma på detta Utsk:s åtgörande berodde, och att för dess fulländande således endast erfordrades LagUlsk:s handläggning deraf. Men då Gr. Fröliehs afsigt syntes mig vara ett påskyndande af detta ärende, som äger nu mera vigt än någonsin, sedan de beslut blifvit fattade inom detta Stånd, som lära göra privatbanker oundgängliga för att erhålla erforderligt rörelsecapital, får jag understödja motionen med anhållan, att BancoUtsk. måtte anmodas att, så skyndsamt som sig göra later, inkomma med ett förslag, sådant sorn BancoUtsk. anser sig böra afgifva i fråga örn lagstiftning för privatbanker. Hr Lefren: Jag har visserligen ingenting emot, att BancoUtsk får en tillsägelse i detta fall; men jag får blott äran påminna, att det varit Ståndens täta plena, som förhindrat sammankomsten med LagUtsk. Jag har sjelf äran vara en af de ledamöter i BancoUtsk., sorn med ledamöter af LagUtsk. skola sammanträda för ärendets beredning till Utsk:ns gemensamma afgörande, och vi hafva alla dagar varit hindrade af Ståndens plena att erhålla kallelse till sammankomst. I dag har jag talat med ordföranden i LagUtsk., som förklarade, att vi skulle blifva sammankallade, så fort Ståndens göromål tilläte det. Men det skadar dock icke, 54 Den i Augusti e. m. att målets afgörande inom Utsk:n påskyndas genom en påminnelse derom från R. o. Ad. Hr von Troil, Emil: Jag instämmer uti Frih. Ehrenborghs yttrande och kan, med all aktning för BancoUtsk.
161, 211, A. 211; B. VII. 10, 12, A. 12, E. 93. — N:o 127, i anledning af dels Riks-Ståndens skiljaktiga beslut vid förehafvande af Utskottets Betänkande N:o 118, rörande undervisningen i Elementar-läroverken och dermed sammanhängande ämnen, dels återremiss af vissa delar utaf samma Betänkande: B. VI. 215, 216, A. 216; E. VII. 269. — N:o 128, i anledning af väckt motion om förening af landsbygd och städer till samhälligheter med lika rättigheter och skyldigheter: B. VI. 215, 217, A. 217. — N:o 129, i anledning af väckt motion med förslag till åtgärder mot skolgångs försummande: B. VI. 274, 388, A. 388. — N:o 130, i anledning af väckt motion om upphörande af skyldigheten att låta stämpla inom riket tillverkade varor: B. VI. 275, 388, A. 388. — 132, angående särskildt arfvode åt en extra-ordinarie Kanslist: B. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets, det Förstärkta, Ledamöter, angående val af: VI. 275. — förrättadt: VI. 390. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets, det Förstärkta, Memorial: — N:o 131, angående verkställd omröstning i anledning af de hos Riks-Stånden fattade skiljaktiga beslut vid förehafvande af Utskottets Betänkanden N:ris 55 och 124, rörande väckt förslag om upphäfvande af hittills gällande reglementen för vården af socken-magasiner, samt öfverlemnade åt Kommunal-styrelserna att öfver samma magasiner förfoga: B. VII. 10, 12, A. 12, E. 93. Allmänna Indragnings-Staten: se Riks-Statens Nionde HufvudTitel.
Godsegarens angifnings-inlaga å inkommande sådana varor bör styrkas af faktura och connoissement, äfvensom assuranse-räkning, dä försäkring tagen är. Vid saknad af faktura, förhålles enligt 31 §. af Seglations-ordningen; och bör, då plakatstämpel å sådana varor begagnas, å denna stämpel antecknas, efter hvilket värde varan blifvit förtullad. 2:o. När en vara sålunda blifvit till förtullning angifven, skall, genast efter besigtningen, anslag å packhusdörren ovilkorligen ske, då hvar, som inom tre söcknedagar, anslagsdagen inberäknad, är högstbjudande, ege att varan inlösa, så vidt anbudet uppgår till minst det angifna värdebeloppet, med tillägg af tio procent, samt under vilkor, att summan ofördröjligen i tullkassan kontant nedsältes. Anbud af sådan person, hvars vederhäftighet ej är tillförlitligen känd, skall, på vederbörande tullljenstemans anfordran, beledsagas af antaglig borgen för anbudets behöriga uppfyllande. Har inom anslagsliden, som räknas att fortfara intill slutet af den för packhusförvaltningen bestämda arbetstid å tredje söcknedagen från och med det anslaget skedde, någon till varans inlösande, på sätt Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Att, då lagförd och häktad tjuf uppgifver sig hafva enahanda brott, antingen å ett eller flere ställen på andre orter, begått, eller ransakningen dertill gifver anledning, det bör blifva Domarens ovillkorliga skyldighet, att, genom brefväxling ined den eller de Domare, innom hvilkas Domsornråden den eller de uppgifne stölder skola vara föröfvade, äska laglig undersökning om förhållandet dermed, hvilken desse då skola vara skylldige att genast anställa, samt att det Protocoll, hvilket dervid fores, utan dröjsmål till Domaren, som undersökningen begärt, öfversända; Äfvensom att, enär de omständigheter af desse Undersöknings-Protocoller utrönas, det anledning ej är att någon ined tjufven varit i gerningen delaktig, att Målsaganden icke yrkat brottslingens inställande å berörde ort för närmare utredandet af förloppet vid stölden och det stulnas användande, samt i öfrigt att ej eller något sådant vid besagde undersökning förekommit, som lagligen fordrar, det den brottslige personligen vid den eller de Domstolar, som undersökningarne föreliaft, bör höras och sig förklara, Domstolen, som de samma begärt, må äga, att, sedan den hos Gfver-Domaren förhållandet anmält, och i 222 Lag-Utskottets Betänk ander. anledning deraf tillåtelse dertill erhållit, påen gång ofver alla den tilltaltes erkände förbrytelser sig utlåta. 1 öfrigt, och enär sysslolöse personers olofliga eller obehöriga kringstrykande bör kunna förekommas, om de författningar noga kandhafvas, som i detta afseende äro utfärdade, samt vederbörande, hvilka det aligger att öfver verkställigheten deraf vaka, fullgöra deras åligganden, samt den, i sammanhang med yrkandet örn anstalters tagande för att hindra berörde kringstrykande, gjorde hemställan, om inskränkning af rättigheten till permitterande af Soldater från de värfvade Regementerne , innefattar ett Ekonomiskt ämne, hvilket ock, enligt hvad Lagutskottet inhämtat, är vordet af Riksens Högloft.
Jag anser derför Utskottet, då det utan beräknelig fördel för Banken till en del inlåtit sig i frågan om användandet af de medel, som kunna aflåta®, ha trädt utöfver gränsorna af hvad det borde tillgöra och för trenne år genom det omfrågadé villkoret ha återtagit med den ena handen, hvad det gilvit med ilen andra/ Af Herr Borgmästaren Helleday. ''Uti Banco-Utskottets nu afgifna Betänkande kan jag icke instämma. Jag hade trott, att Utskottet närmare, än som skett, bordt undersöka, huruvida det må kunna sättas utom allt tvifvel, alt Banken nu är i den lyckligabelägenhet, att några giltigafarhågor för framtiden, i afseende å Ban - Banco-V tskollets Betänkande, iV.-o 64. kens fortin fiel ser lill följd af realisationen icke kunna uppsta. Hade en sådan närmare granskning från Utskottets sida egt rum och derföre factiskt blifvit redogjord, skulle måhända hafva blifvit ådagalagdt, att endast tillfälliga händelser, som hädanefter sällan torde inträffa, orsakat det lyckliga förhållandet, i afseende å Bankens metalliska cassa. Min innerliga önskan är, att detta förhållande må fortfara. Att det under hvilka omständigheter som helst skall ega rum, lärer dock icke kunna påstås, och det är af sådan anledning jag föreställt mig, att Banco-Utskottet icke bordt tillstyrka Sländerna alt afhända Banken den första vinst, hvaraf Banken kommit i åtnjutande efter striden och tvisten om möjligheten att öppna Banken till växling och sålunda beträda en bana, från hvilken, en gång anvisad, man icke torde hafva så lätt att göra afsteg, och som i längden kan blifva ganska slipprig. För min del hade jag således, utan att eljest hylla den åsigt, att Banken fortfarande bör accumtilera sina vinstmedel, trott, att denna första frugt af ett ordnadt Bank system bordt åtminstone till någon del disponeras till Bankens egna behof.
St:r nii, uti öfverskotten på StatsVerkets inkomster för åren 1828 oell 182g med andra för handen varande tillgångar, funnit utväg så väl att bestrida flere utgifter för en gång, söm att* utan Allmänna BeVillnihgens förhöjning eller lån, anslå hära Tre milh R:dr till FörsvarsVerkets istflndsättanfléi tinder sådant förtiåliande oell då Staten såjunda icke Vöre 1 behof af lån för egen räkning, antager K. Mit, ätt den allmänna crediten kan, utan minsta olägenhet, begägnäs för att understödja de jordegare som behöfva omsätta äldre skuldförbindelser Och ärö i tillfälle att gifva tillräckliga säkerheter; Till följd hvaraf K. M:t till R. St:r öfverlemna!; att vidtaga de utvägar, sorn leda till detta mål, medelst utgifning af obligationer; dem Statens financiellä ställning borde lätteligen göra användbara på förmånliga vilkor, serdeles om R. Stir till deras amörtissement anvisa något bidrag af disponibla tillgångar; Dock har K. M:t ansett, att för det närvarande denna upplåningsoch utliinings-anstalt icke bör med Banken förenas Utan häldre åt R:gsGöntoiret uppdragas; Varande sluteligen af K. M:t forklaradt: att då de af Staten utgifne förbindelser grundades på goda inteckningar i ländtegendomar; då den årliga ränta, som af Fastighetsegare erlades, betäckte den, sora Staten å sina förbindelser vidkändes; och då den årliga afbetalningen användes till successivt inköp af obligationerne, följde deraf, att, under det fastighets - Betänkanden, N:o 383.
December meddelre yttrande, angående ett närmare bestämmande af beskaffenheten utaf Afvittrings-betyg; fann Ridderskapet och Adeln att, enär Utskottets sistnämnde Yttrande redan blifvit den 2o sistledne Januari af R idderskapet och Adeln bifallit, Utskottets ifrågavarande Utlåtande nu endast borde läggas till hand lingarn e. 2>. 13. Vid förnyad föredragning af Stats-Utskottets den it» dennes afgifne samt den iy i Prat. XJldr. d. 34 Fehr. 1818 1.59 samma månad på bordet lagde Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid dess den 12 sistledne Januari rneddelte yttrande, i fråga om fortfarande af det för Faitigvårds-inrättningen i Carlskrona anslagne understöd af Statens medel: fann Höglofl. Ridderskapet oell Adeln att, enär Stats-Utskottets sistnämnde Yttrande redan blifvit den 20 sistledne Januari af Ridderskapet pell Adeln bifallit, Utskottets ifrågavarande Utlåtande nu endast borde läggas tili Handlingarne. S. D. Föredrogs å nyo Stats-Utskottets den 12 dennes afgifne samt den 19 i samma månad på bordet lagde Utlåtande i anledning af de hos Vällofl. Borgare Ståndet gjorde anmärkningar vid Utskottets den 17 Sistledne Januari meddeldte yttrande öfver Herr Kjellander motion, angående uppskof med redovisningen af KronoUppbörden: och fann Högloflige Ridderskapet och Adeln, att, enär Utskottets sistnämnde Yttrande redan blifvit den 27 sistledne Januari ef. termiddagen af Ridderskapet och Adeln bifallit, Utskottets ifrågavarande Utlåtande nu endast borde läggas till Hatidlingarne. Den a Mars I8i8- Fran Högloft.
JACQUES ensam, tar ner runstafven och täljer. från spisen, tar upp en knif Sju alnar till Valborgsmessan! Det blir bära eller brista! Jag sätter ett kors på stafven det betyder döden men det kan också betyda seger! Ridå. TREDJE AKTEN. Gillesgården. U tanför Gillestugan. bostad) med fluster och träplanteringar framför; bänkar och bord; utanför fönsterna bikupor. Fonden: en låg mur med Till höger: ett gammalt trähus (Gillestugan och Jacques' port som öppnar perspektiv till en gränd; längst bort takåsar, gaflar och ett kyrktorn; vid porten en hönsbur och en hunddakiner, figurer, ornament o. s. v.); längst bort en förfallen smedja. koja. Till venster: huggna och ohuggna sandstensblock (bal Scen I. JURGEN sitter på en bänk utanför smedjan. GERHARD in. GERHARD. Se så, gubben Jurgen, ha' vi inte kommit fram till Valborgsmessan ändå; och tornet har vuxit sju alnar; och allting går lungt och väl, och skam fick du! JURGEN. Du skall säga vi; ty du var också med och häcklade i början. Ja, men jag erkände åtminstone hans förtjenster när de började skjuta upp! Det gjorde aldrig du. JURGEN. Gud nåde mig, det gjorde jag inte. GERHARD fattar Jurgens arm och leder honom upp. Hör du gamle Jurgen, kom hit. Ser du på den här sten? Du vet den skall sättas upp i sista hvalfvet för att åt tidernas tid bevara namnet på den store Jacques Ålderman. Här stå du och jag vid grafvens brädd och läsa. Hvad läsa vi? »Jacobus filius Joannis ipsemet fecit» det är uttydt: »Jacques, Hans son, har sjelf gjort det!» Vi läsa ju så? JURGEN. Stolta ord i sanning, om de blott voro sanna! GERHARD.
Ett sammansatt och mycket själfviskt intryck egentligen. Männens blickar gingo spefulla, skeptiska, mot de friska, rosiga anletena i dörröppningen, förargade öfver, att de kommo och togo plats. Kvinnornas ögon uttryckte litet mera medlidande och ett och annat: » stackare! » följdes af en suck. Men det var också alltihop, och sedan man makat åt sig, så de fått plats, gick hvar och en tillbaka till sina egna bekymmer: man hade icke tid med andras. Man bildade kö framför biljettluckan. Och den långa, bleka raden gled förbi, en och en — och pänningehögen växte som en flod af alla dessa summor, vid hvilka blod och tårar och svett klibbade fast. Det var deras sista skärf till det land, som ej ville föda dem. Och i det ögonblick mynt föll mot mynt, var det, som väckte klangen månget sofvande minne och sinne. Man såg det på en blick, som blef skum, på en ryckning i tunnslipade läppar — eller det hördes i en och annan svordom, man utkastade som på trots mot sin egen rörelse. Hvad de mindes, hvad de saknade, hvad de sörjde öfver, var icke godt att säga. A l l känsla ur själfva lifvet sprungen är lika enkel och lika sammansatt som det. Man spinner sig in i dagarnes tråd af sorger och fröjder, utan att veta det, och man känner det icke ens, förr än då hjärtat häfves upp under ett starkare pulsslag än de vanliga. Men då känns det, ty tråden skär in, djupt in Blandade med dessa beslutsamma, förtviflade ansikten funnos också andra. Närmast före de små ensamma emigranterna stod ett djupt beslöjadt, enkelt klädt fruntimmer. Men på den fina hållningen och allra mest på oron i de dunkla ögonen, som skygga gledo till höger och venster för att se, om någon kännt igen henne, begrep man genast, att hon tillhörde en annan samhällsklass, än den dräkten utvisade. Och på den förlägna ovana hon visade i sina rörelser, var det tydligt, att hon för första gången själf skulle köpa sig en biljett. Väntan blef lång. Det var alltid stark trafik på linien, men nu, en helgdagsafton, var den förfärlig.
Den 22 Zebkuarii. amne skulle lätt stä att förena, och en wotering alldeles kunna rnrdwikas. Jag för min del anser fullkomligen riktigt, och wägar ödmjukligen tillstyrka Högloft, Ridderstapet och Adeln att antaga sä wal de ätta as Utjkotter förestagne hufvud-titlar, som den y.de hwilken Friherre ^ärnnerkeim förestagit, och jag för min del säsom nyttig anser, tillika fast» stalla hufwud-summorna sädana de blifwit förestagna, samt öfverlemna till Kongl. Maj:t att inom be» rörde titlar, ester Stats - RädetS hörande och uppä dest answar, disponera om summorna i enlighet med hwarje hufwud-tirels ändamål: huru summorna till hwarje särskilt detaille stola anwändas, kunna, efter min sutta öfvertygelse, Riksens Ständer aldrig, utan Regeringm ensam, pröfwa. Men om Ridderstapet och Adeln skulle behaga salunda besluta, kror jag deremot lika med ett stort antal Ledamöter, att en diseustion öfwer subdiwistonerna bör wara Ridderstapei och Adeln fullkomligen förbehållen; och efter hwad jaa trott mig finna, skulle jag förmoda att om Herr Grefven och Landtmarstalken täcktes stilja den jakande delen af den nu upplästa voterings-pro positionen frän den nekande, och till den förra foga förbehället om discusiion öfwer Subdivisions»kiklarne och deras Summor, sä torde densamma af Ridderstad och Aoeln gemensamt bifallas. Mänge hördeS häruti instämma. I enlighet med detta Grefve ve la Oaräies yttrande förändrades formen af propositionen, hwilken Herr Grefven och Lundtmarstalken sjelf uplaste, s« lpvrmde: Bi - Dm 22 Februari!. rn? Bifaller Högloft.
Grane började känna sig ruskig till mods, och en mängd historier om män, som blifvit mördade eller rånade hos offentliga kvinnor, passerade hastigt genom hans tankar. Han kände lust att gå sin väg, när i det samma kvinnan stannade och satte nyckeln i en port, som hon sakta öppnade. – Här är det. Han gick in, och medan han hörde, huru dörren stängdes, såg han sig omkring. Det var en trång, mörk gård, djup som en brunn, på alla sidor omgifven af höga, gråa murar, fullsatta med fönster. Bredvid honom lågo ett par tunnor uppstapplade mot väggen. Från ett af fönstren lyste ljus, och han hörde ljudet af röster. – Kom nu, men gå tyst. Han gick uppför en smal stentrappa med nötta steg, som förrädiskt lutade nedåt, flere trappor i höjden. Han visste icke rätt huru många. Den kvafva luften slog honom åt hufvudet, som i en dimma såg han, hur hon gick framför honom, och märkte själf, att han följde efter. Ännu en gång kände han lust att vända om, men i detsamma kom han nära henne i trappan och tog henne om lifvet. Han kände, att hon ej hade några kläder under kappan, och gick vidare. Åter stannade de, denna gång framför en liten trädörr. – Har ni några tändstickor? Han strök eld på en. Hon öppnade dörren, tog ur nyckeln, och de trädde in. En frän, obehaglig, vidrig lukt slog emot honom som en tjock sky, tyckte han. Men i det omtöcknade tillstånd, hvari hans sinnen befunno sig, glömde han det snart. Hans följeslagarinna hade dragit eld på en tändsticka och tändt lampan. Han tog af sig öfverrocken, satte sig i soffan och såg på, hur hon tog af hatten framför spegeln och hängde sin kappa på en krok. Framför honom var ett stort divansbord med hvit duk, album och några nummer af svenska romanbiblioteket. Vid bordet stodo ett par stolar, till höger om honom en imperialsäng af mahogny med ett hvitt sängomhänge, men vid bortre ändan af sängen märkte han en annan dörr, som han först ej varseblifvit. Den var hvitmålad, af trä och öfverst på den satt ett litet fönster med ett solkigt förhänge.
Ukffottet tror art när NiddathusOrdningen altid sinnes pä L.mdt-M arffalkens bord i Plena och desi emellan i Cancelliet kan bwar och cn som icke äger den, haswa tili,aile inhämta nödige un» derrättelser. Enligt Herr korlstislis anmärkning har wid denna H. 46. §. af Riksdags Ordningen blifwit äbetopad, hwilkcc torde göra tillfyllest, helst Uiffotlel ej katt finna någon motsägelse besia § § emellan. Ntt föreffrifwa någon tid till stutande af ett ef» kermiddags-Plenum, bar Ukffottet ansett mindre nödiar, Ljcrde Bandet 64. »nea -94 Den i6 December. »nen att en dcliberatj n och en deraf berodde samt of, ra derpå följande votering ffi,!!e kunna aldrmas anftr Utskottet inom ett ralrikk Srand kunna medföra flere nådelig» fölidcr, hwarföre pä fäkt Friherre lnljencramL pä goda ssäk hemställt, Ulssoltet ansett denna § köra blifwa oförändrad. 40. §. Med anledning af de anmärkningar, som wid särskildt? momenter af denna § as Herr UokKUsk dlif, »vit gjorde har Utskottet gjort de tillägg»,ingar som kun» na anses nödige wara. 41. §. Wid denna § kan Utskottet nppä de af Höre ^otblisb Friherre Leöorstiow, ^scob, och Herr LeZersreök, ^on, ansörde wälgrundade skäl icke görans» zon förändring. 4Z§» De af Herr Grefwe körner och Friherre Läljsncrsrnr wid denna § gjorde anmärkningar hav Utskottet iakttagit. , 44- §. Denna §. harwester Riksdags,Ordningens 56 § Lliswit närmare jämkad och rättad. 45. §.
Det ser nästan ut, som om flen betänklighet, som egentligen har ledt talarne mot motionen till deras invändningar, varit rädslan för katholicismens öfvermakt, och en skälig anledn. lill en sådan rädsla kan äfven förefinnas deruti, att denna lära och dess bekännare, så fort de vunnit ett öfvervälde, vanligen blifva intoleranta. Derföre vill man nu på förhand mota detta genom att vara intolerant tillbaka. Man har också ett talande exempel i detta hänseende alt hemta ifrån de inkräktningar, som den katholska läran gör på den rådande statskyrkan i Storbritannien, der under den sednare tiden katholicismen gjort en stor mängd proselyter. Men det är just med anledn. af detta särskilda exempel, jag utbeder mig att få fästa uppmärksamheten på ett förhållande, som torde utgöra egentliga orsaken dertill. Denna orsak, mine Hrr! är, såvidt jag kan döma, ingen annan än den, alt den Engelska statskyrkan, d. v. s. dess presterskap, ohöljdt gynnar den riktning lill fanatism och prestvälde, som utgör den katholska lärans egentliga näring och bundsförvandt, under det att den är rädd för rationalismen och vill bestraffa eller qväfva yttringarna af densamma. Man vet, alt i England uppstått en religionssekt, som kallas puyseism och ordentligen gått derpå ut, all närma den episkopala kyrkan till katholicismen och på visst sätt göra den till en egen afart af katholicism under eget öfverhufvud nemi. erkebiskopen i Canterbury såsom dess Påfve, i följd hvaraf den skulle skiljas ifrån statens öfverinseende. Denna särskilda half-katholska sekt, örn jag så må säga, har haft mänga anhängare, och det finnes icke en utan lieie skriftställare i England, som påstått, att ett hemligt förbund verkligen äger rum emellan Engelska kyrkans presterskap och katholikerne, egentligen för att etablera presterligt inflytande på den ene eller andre bundsförvandten. Också hafva flere af de puyseistiske lärarne verkligen öfvergätt till katholiker, när de icke kunnat verkställa sitt projekt.