Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men man tyckte så mycket om henne just sådan hon var, barnslig och litet naiv; hon hade ett par mörkblå, strålande ögon, och då hon såg upp kände man samma intryck af vår och friskhet, som då man ser de första sipporna sticka fram, och hennes läppar voro så vackra och ljufva, att man skulle blifvit rigtigt ledsen, om hon öppnat dem för att tala om federationen eller kampen för tillvaron. Men som hustru åt docenten ansågs hon alldeles olämplig, i synnerhet inom ett visst kotteri af hans beundrare och – beundrarinnor. Ty han var mycket beundrad af det täcka könet; han var en ovanligt vacker och distingerad man, och han hade alls icke försummat att njuta af det angenäma i att vara damernas älskling. För omkring två år sedan visste man också med säkerhet, att han var förlofvad med en ung dam, i hvilkens föräldrars hus han var en nästan daglig gäst. Hon läste filosofi för honom, och man talade allmänt om hur förälskad han var, och att det endast berodde på hennes nycker, att förlofningen ej eklaterades. Emellertid blef det ingenting af med detta parti, fastän hela verlden fann det så passande, – och nu hade han gått och förlofvat sig med en liten flicka, som ingen menniska kände och som troligen icke förstod mera af filosofi än den vackra newfoundlandshund, som alltid brukade följa honom, och som var lika bortskämd och omtyckt som hans herre. Nåväl, saken var nu ett faktum, som ej kunde ändras, och då man slutligen förvånat sig nog och stält docentens och hans makas horoskop, resignerade man sig, och sedan man det gjort, började man verkligen erkänna, att den lilla fästmön var mycket söt. Docenten sjelf var kanske den, som mest förvånade sig öfver det steg han tagit. Han kände sig lycklig och berusad, ty han var häftigt förälskad, men då han tänkte på de drömmar och planer, han hade för omkring fyra år sedan, kunde han ej låta bli att le, ett halft vemodigt, halft lyckligt leende. Och på samma gång erfor han ett slags spännande, behaglig nyfikenhet att få veta, hvad hon tänkte om denna förlofning.
För händelse expropriation kan försiggå kostnadsfritt, är så mycket bättre; men att bestämma jordens, för jernvägars anläggande, upplåtande utan ersättning såsom ett hufvudvilkor, medlör mångfaldiga olägenheter och är dessutom opraktiskt, såsom hinderiigt för staten i afseende på realiserandet af dess Den 9 Maj e. m. 177 dess ovilkorliga rättighet att bestämma banornas anläggande uti den direktion, som af densamma kan, pä grund af sakkunnige personers tillstyrkande, finnas lämplig; och torde dessutom det vilkoret ej komma att godkännas eller blifva välkommet inom kommunen. — Jag tror mig med visshet veta och är äfven beredd att i händelse af behof med fakta styrka, det inom landet finnes orter, hvarå man under intet vilkor ingår obetingarit på jordens upplåtande utan ersättning. — Alt ett misstag, såsom vid ett sammanträde, der frågan behandlades, en representant yttrade, blifvit begånget med anledning af den hittills antagna expropriations-principen, kan af mig ej godkännas, utan tvärtom på det högsta bestridas, i sammanhang hvarmed jag påstår en »hfinitiv orättvisa komma att ulöfvas, såvida innevånarne i de orter, hvarå jernvägarne hädanefter komma att framgå, ej skulle få åtnjuta samma rättigheter med dem, hvilka varit eller äro etablerade å de orter, på hvilka desamma redan blifvit anlagd» ; men naturligen bör staten tillgodogöra sig det kostnadsfria jordupplåtandet, om och när sådant kan låta sig göra, ehuruväl, såsom ofvan anfördt är, man ej bör såsom regel föreskrifva, att den för banornas anläggande erforderliga jorden ovilkorligen skall upplåtas utan ersättning. — Jag kan således under närvarande förhållanden ej yrka annat än alslag, och anhåller vördsamt, att Hr Gr. o. Landtm, behagade göra propos. uti denna syftning. Frih. Haab: Jag ber att lå vttra mig i en helt annan riktning än de föregående talarne. För ruin del kan jag icke finna annat än att Utsk:t haft ganska goda skäl för sitt förslag.
Bifölls. S. D. Föredrogs ånyo en af Herr Lallerstedt väckt, den 14 dennes bordlagd motion, med afseende på en antagen beskickning ifrån Sverige till en kongress, för de Italienska angelägenheternas ordnande. 150 Prot.-Utdrag den i7 December i859. Motionen, jemte afgifna yttranden, remitterades till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, med anmodan till Utskottet att, så fort sig göra later, med utlåtande inkomma, hvarjemte motionen skulle lill Med-Stånden vördsamt och vänligen kommuniceras. S. D. Till Slats-Uiskottet remitterades ett af Herr Lindstedt, såsom bilaga till hans motion om anställning af en Provincial-läkare i nordligaste delen af Stockholms län, denna dag inlemnadt utdrag af protokollet, hållet inför Magistraten i Östhammar den 20 September 1858. S. D. Föredrogos ånyo Bevillnings-Utskottets Memorialer: N:o 6, om återlemnande af en af Ola Lasson ifrån Christianstads län inom Bonde-Ståndet väckt motion. Motionen ansågs tillhöra Lag-Utskottets behandling. N:o 7, om återlemnande af en utaf Måns Mänsson från Calmar län inom Bonde-Ståndet väckt motion. Motionen ansågs böra af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet upplagas. N:o 8, om återlemnande af en utaf C. A. Larsson från Östergötlands län inom Bonde-Ståndet väckt motion. Borgare-Ståndet fann motionen böra af Allmänna Besvärsoch Ekonomi utskottet handläggas. N:o 9, om återlemnande af en utaf N. Fr. Andersson från Östergötland inom Bonde-Ståndet väckt motion. Motionen ansågs tillhöra Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet; och N:o 10, med återlemnande af en utaf Anders August Andersson från Östergötlands län väckt motion. Eller vunnen upplysning om den förändring, Motionären numera gifvit åt sin åberopade framställning, lade Borgare-Ståndet Memorialet N:o 10 till handlingame. Frän Hederv. Bonde-Ståndet.
Med anledning af deri gjorda och till Rikets Ständers afgörande hänskjutna framställningen om statens medverkan för åstadkommande af en ny och förbättrad kommunikation mellan Wenern och Carlstad, har Utskottet ansett sig böra meddela nedanstående underrättelse angående tillkomsten och beskaffenheten af den invid nämnde stad, i sednare lid, anlagda kanal oell den dermed förenade, för samma stads sjöfartsrörelse numera nästan uteslutande begagnade hamn. För att bereda en närmare förening mellan denna stad och Wenern, än den dåvarande kommunikationen å Klarelfvens vestra ärm till hamnplatsen Skoghall, belägen på nära f mils afstånd från staden, och för alt erhålla en bättre och säkrare hamn, än den som funnes vid detta ställe, företogs år 1835 anläggningen af en kanal med sluss öster om Carlstad lill det vid en vik af samma sjö belägna Kunike-näget, hvarest derefter en hamn bildades. Denna kanal erhöll en längd af 6,000 fol och dess dimensioner afpassades efter de breda och grundgående fartyg, som användas till transporter på Klarelfven, hvadan kanalen endast gjordes 3j fot djup. Hamnbassinen erhöll 500 löts längd och 80 fots bredd samt 10 lois djup. Utefter bassinens hegge långsidor blefvo lastkajer byggda, dock upplages numera den ena sidan till en slör del af den der uppförda jernvägen, hvars längd utgör 150 i'ot. Såsom bidrag till sagde arbetens utförande, beviljade Kongl. Majit utaf allmänna medel ett anslag å 36,000 R:dr B:ko. De enskilda tillskotten af aktie-egarne i samma företag upngingo lill 67,000 R:dr. Hamnoch kanalbyggnaden fullbordades är 1838. Till bevis å den anförda märkvärdiga tillökning, som under de sednare åren uppkommit i trafiken på denna kanal samt rörelsen i Carlstads hamn, vill Utskottet tillika meddela följande ur de Utskottet tillstälfda handlingar hemtade uppgifter: Farkosternas antal Transporterade varor: Stångoch tackjern samt andra jerneffekler . Flankör och bräder m. m . limmer och bjelkar Sill och salt samt spanmål . Under år 1840. 955 st. Under år 1850.
Skillnan S t a t s - U tsknltcls don är blott den, att då inventeringen, i sistnämnde båda verk, förnämligast består i uppräknandet af inneliggande redbarheter och sedlar, består den uti StatsContoiret eg«nleligen uti eftersyn, att dess depositionsräkningar i Banken och R:gsContoiret utvisa den behållning, sorn StatsConloirets Cassaräkning, eller den så kallade RänteKammai Boken upptager. Att denna inventering i StatsContoiret icke kan för Revisorerna verificera behållningen i en RiksHufvudhok, som slutar år före deras sammanträde enär Revisorerna icke få i StatsContoiret, såsom i Ranken och RrgsContoiret fullfölja räkenskapernas granskning ända till inventeringsdagen, bevisar ingenting mot åtgärdens läglighet i sig sjelf, utan endast mot granskningens inskränkning. Hvad grundsatsernas tillämpning, eller Instructionens innehåll beträffar, så instämmer jag hufvudsaklig gen med Grefve von Schwerin. De stadganden, som redan finnas i Grundlagen, hade icke bordt i Instructionen omskrifvas, emedan de derigenom ryckas ur det sammanhang, hvari lagstiftaren ursprungligen ställt dem, och således möjligen föranleda olika tolkningar och tvister, eller just det, som skolat undvikas. Endast sådane föreskrifter, hvilka icke redan finnas i grundlagarne, och hvilka man ändock i smärre omständigheter kunnat anse behofliga, hade jag trott böra, uti Instructionen, såsom ett slags arbetsordning för Revisorernaj inflyta. Men att göra henne, såsom ifråga om tiden för Revisionernas omfattning , till en grundlags-förklaring, vore så mycket origtigare och Beta n kanden, N:o 353. 245 fi ugtlösare, soin ingen annan grundlagsförklaring är lill åtlydnad bindande, än den sorn tillkommit lika med grundlagsförändring d. v. s. genom Constitutionsoch icke genom StatsUtskottets åtgärd.
Om efter nyssnämnda utbyte ett regemente skulle befinnas ega, ensamt uti indelda lönetillgångar ett större belopp efter uppskattningsvärde, än hvartill dess aflöning enligt i den nya 25 normalstaten blifvit bestämd, afträdes öfverskottet till annat regemente, som deraf har behof, i främsta rummet genom afstående af indelda räntor och kronotionde, som, såvidt ske kan, till egen uppbörd och redovisning af det senare regementet emottages, men, i annat fall, fortfarande uppbäras och redovisas vid det förra regementet, mot årlig leverering till det senare af dessa tillgångars belopp efter gällande uppskattningsvärde. Utgöres öfverskottet blott af boställens afkastning, bör helst ett eller flere boställen till det andra regementet öfverflyttas, men, om häremot möta verkliga hinder, årligen dit afstås ett kontant belopp, motsvarande skillnaden mellan normalstatens lönesumma och boställenas uppskattningsvärde vid det förra regementet. Hvad, efter denna reglering af de indelda tillgångarne befinnes brista i särskilda regementens lönebehof enligt normalstaterna, fylles genom anvisande af kontanta statsanslag. I öfverensstämmelse med sjelfva grunden för lönetillgångarnes nu föreslagna fördelning mellan särskilda regementen, och då, under öfver g äng stiden från den gamla till den nya staten, löningsöfverskott, hvilka äro afsedda att från ett till annat regemente öfverflyttas, endast efterhand kunna antagas blifva dertill disponibla med bevarande af löntagarnes vid det förra regementet behöriga rätt, så föreslå konnnitterade: att dylika öfverskott skola från ett till annat regemente afstås, endast i den mon det förra regementets aflöningstillgångar betacka utgifterna med tillämpning af behöriga, under öfvergångstiden gällande, löningsstatcr. 2. Inom hvart oell ett särskildt regemente eller corps.
Det är naturligt att jordbruket, som sålunda jemte skatterna måste vidkännas de mest förhöjda arbetsvilkor, skall komma i stor förlägenhet, då, jemte dessa skatter, arbetslönerna äro förhöjda till mer än dubbla beloppet mot tillförene, så att arbetskrafteu måste inskrän-' kas till jordbrukets skada. Afkastningen förminskas med arbetskrafterna, och en stor nationalförlust blir den närmaste följden, så att om hvarje tunnland jord lemnar i afkastning blott 2 tunnor mindre än den vanliga medelafkastningen eller till omkring 20 tunnor mindre per hemman, och hvilket på rikets 65 tusen mantal gör en million trehundratusen tunnor, så uppkommer en nationalförlust, beräknad till medelpris, af Tretton millioner Riksdaler årligen. Kommer då härtill att dessa Tretton millioner i svaga år skola erläggas till utlänningen för spanmål och viktualier, och man hopsummerar all den förlust, som alla öfriga näringsgrenar deraf lida, så torde skadan af grund skatten kunna uppskattas till dubbelt belopp af nyssnämnda summa. En bifogad uppgift öfver ungefärliga beloppet af inkomster och utgifter å medelstora skattehemman i goda år skall ådagalägga kronoskatte-innehafvarens föga af undsvärda ställning. En öfverblick häraf i förening med en billig tanka på de nuvarande stegrade arbetslönerna, hvilka gemensamt bidraga att göra grundskattens börda för kronoskatte-innehafvaren mera betungande än fordom, kommer den frågan sjelf - Motioner hos Ridderskapet och Adein 1862. 603 mant att framstå: Hvarföre har grundskatten hittills kunnat utgöras och hvarföre hafva åtminstone många skatteman kunnat behålla sina hemman, och erlagt den öfverklagade skatten?
— Samma person har om vår Juryinrättning i tryckfrihetsmål yttrat sig på det motsatta sätt, att han först försvarat den, och sedan förklarat den vara så illa sammansatt och ändamålslös, att de af Parterne valde Jurymän voterade hvardera för sin Principal, och följakteligen Domstolens tre Jurymän ensamme afgöra saken. Yid ett sådant förhållande hemställer jag till den värde Talaren, om han ej vill medgifva, att Jury-Ledamöternes antal minskas från 9 till 3, så att pluraliteten blir två mot en, i fall ej alla tre äro ense; resultatet blefve ju då detsamma, som Hr Hjerta säger äga rum vid nuvarande Jurylnrättning. Kanske torde han dock, likasom jag, finna betänkligheter härvid, och inse Juryns olämplighet och osäkerhet. Om man vill följa principer vid lagstiftning, så är enhet deri nödvändig. Öfverallt, der undantag härifrån ägt rum, hafva enskildte privilegier 6 Den 17 Januarii f. ra. uppkommit på andras bekostnad, till exempel Skråinrättningar och serskilte Domstolar, i rak strid mot rättsprinciperne. Är man ense om behofvet af en sådan enhet, så måste man antaga, alt, om Jury skall finnas i tryckfrihetsmål, den äfven bör existera i afseende på alla andra slags brott; men då alla fyra RiksSlånden, i följd af andra länders exempel, funnit betänkligt att antaga Juryinrättningen i afseende på alla brottmål i allmänhet, är ej skäl att bibehålla den för brott mot tryckfriheten, helst ansvaret derför vanligen är mindre. -— De Talare, som i förra plenum yttrade sig i saken, hafva ej gjort sig rigtigt reda, hvarföre Tryckfrihets-Lagen tillkom, och 86 § RegeringsFormen jemte 1734 års lag ej ansågos tillräcklige. Orsaken var den, att man tyckte missbruk af tryckfriheten mot enskilde personer så mycket bero af uttryckens mer eller mindre tydlighet, att Domaren vid deras bedömande kunde blifva villrådig, och man ansåg Kongl. Maj:t genom Högsta Domstolen kunna mellan Riksdagarne gifva Lag-förklaringar, hvarigenom Tryckfriheten kunde blifva blottställd för inskränkningar.
Jag vill icke inlåta mig i bevisning om Hypotheks-föreningarnes lämplighet, det hör icke hit, men jag vill serskildt vända mig emot 15 * 228 Den 15 Mars f, m. en ledamot här, som sagt sålunda: ”hvarföre skall Stalén ålaga sig att fylla dessa Hvpotheks-föreningars förbindelser, då de hafva den utvägen att höja räntan och derigenom komma i tillfälle att sjelfva inlösa sina förbindelser? I hela den Svenska industriens namn får jag tacka denna ledamot för den upriktighet, med hvilken han sålunda framställt sina åsigter. Räntans förhöjning är således det mål, hvartill man skajl sträfva. Jag har alltid trott att en låg ränta vore målet för samhällets sträfvan i denna väg, men jag har nu fått den uplysningen att det är tvertom. Det är således den låga räntefoten man egentligen har emot Hypotheks-föreningarne! Kunde blott räntan höjas, då må gerna Hypotheks-föreningarne vara, men att den har sjunkit, det är det stora felet. Vidare har samme ledamot sagt, att Hypotbeks-föreningarne möjligen i framtiden skulle kunna upfylla sina förbindelser, men att han ansåg dem böra kunna genast göra det. Nu får jag uplysa att meningen med Hypotbeks-föreningarne just är att, genom föreningen af flere, man må kunna undslippa att för ögonblicket få för stora utgifter och endast så småningon afbetala skulder just i framliden. Det kan således icke anses såsom något fel hos dessa inrättningar att de hafva svårighet, att upfyiia sina förbindelser för ögonblicket. Helt annat hade varit om man kunnat bevisa att de hafva svårt för framliden att upfylla sina förbindelser, då skulle äfven jag erkänna deras oduglighet, men alldeles icke derföre att man bevisar, om äfven genom fada, att de hafva svårighet att för ögonblicket upfylla sina förbindelser och supponerar att de äfven för framtiden skola hafva svårt derför.
När han der kom, och fick se Guds nåd, vardt han glad; och förmanade dem alla, att de af hjertat skulle faste blifva, och hålla sig intill Herran; Ty han var en god man, och full med den Helga Anda, och tro. Och en stor hop med folk förökades intill Herran. Sedan for Barnabas till Tarsen, och ville uppsöka Saulum. Då han honom fann, tog han honom med sig till Antiochien. Och så begaf det sig, att de ett helt år omgingo med den församlingene, och lärde mycket folk; och att Lärjungarna begynte först der i Antiochien kallas Christne. Och uti de dagar kommo någre Propheter till med af Jerusalem till Antiochien. Och en af dem, benämnd Agabus, stod upp, och underviste dem genom Andan, att en stor hunger komma skulle öfver hela verldena; hvilken som skedde under den Kejsaren Claudius. Då satte Lärjungarna sig före, efter som hvar förmådde, att sända något till hjelp till de bröder, som bodde i Judeen; Hvilket de ock gjorde; och sände till de äldsta, genom Barnabe och Sauli hand. På samma tid tog Konung Herodes fatt på några af församlingene, till att pina dem. Och drap han Jacobum, Johannis broder, med svärd. Och då han såg, att det behagade Judomen väl, tog han ock fatt på Petrus; och det var om Sötebrödsdagarna. Då han nu fick fatt på honom, satte han honom i fängelse, antvardandes honom fyra qvarter krigsknektar, till att förvaran; aktandes efter Påskana hafva honom ut för folket. Och Petrus förvarades i fängelset. Men församlingen hade bön till Gud för honom, utan återvändo. När nu Herodes ville haft honom före, i den samma nattene sof Petrus emellan två krigsknektar, bunden med två kedjor; och vaktarena voro för dörrene, och togo vara på fängelset. Och si, Herrans Ängel stod för honom, och ett sken lyste i huset, och stötte Petrum på sidona, och väckte honom upp, sägandes: Statt upp snarliga. Och kedjorna föllo utaf hans händer.
Här är således fråga om skillnaden i berak ningen af inkomsterna vid denna och föregående riksdag, men icke om statsbristsumman, som är något belt annat; att förklara hvad statsbristsumma betyder, torde dock vara öfverflödigt vid denna discussion. Jag trodde dock att detta betänk, ej var utan sin vigt; att t. ex. frågan om nummerlotteriets indragning och rriantalspenningarnas beräknande ej vore obetydlig, äfvensom att det ej vore utan vigt, om ordinarie räntan beräknades till 3oo,ooo eller 500.000 r:dr; ty i förra fallet blifver statsbristsumman 200.000 r:dr högre än efter sednare beräkningen, och mäste således bevillningen ökas med 200,000 r:dr, hvilket ej tyckes vara så utan vigt. Att inkomstoch utgiftsbetänkandena böra afgifvas från Utsk. på samma gång, är lätt sagdt, och theoretiskt kan det vara riktigt; men den, som eftertänker den tid, hvilken åtgår att discutera så beskaffade betänk:n som dessa, hvilken tid under förra riksdagen, om jag rätt minnes, upptog 6 0 7 veckor, torde finna lämpligare, alt dessa betanien åtskiljas, på det sakerna må gå litet fortare, än eljest kunde ske. Det går, ty värr, ändå just ej i sken. För öfrigt får jag i den här yttrade satsen, ”att då behof finnas, måste tillgångar skapas” för att fylla dera, göra den anmärkning, att behofven äro relativa. Jag har behof af kläder, men mina behof i detta afseende äro temligen inskränkta; en annans behof i samma afseende uppgår deremot till 3 ä 4 gånger mera; en tredje åter inskränker sina behof ännu mera än jag. Hvilket af de olika uppskattade behofven är då det rätta? De kunna vara det alla tre, endast de öfverensstämma med hvar och ens tillgångar. Detta enkla exempel tror jag bevisa, att behofven böra bedömas i betraktande af tillgångarna; och jag skulle jemväl'tro, att sådant practiceras till och med af de värde talare, hvilka det nu behagat yrka, alt tillgångar böra skapas i mån af behofven.
Don 1 Augusti e. m. 43 Slutligen föreliotnmo Utsk:s yttranden ang:de 24:de punkten af Utlåt. N:o 62; hvarvid R. o. Ad. biföll hvad nu pag. 17 blifvit tillstyrkt och hemstäldt, samt lade till handlingarne yttrandet rörande de till nämnde punkt hörande 8 särskilda momenter. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, alt Talmännen vid deras sammanträde för 2:ne dagar sedan öfverenskomma, att, sedan RiksStm godkänt voter:spropos:r för Förstärkta StatsUtsk., val af detta Utsk. skulle hos RiksStm, med undantag af BondeSt., som redan beslutat att anställa sådant val nästa Onsdag, föreslås att företagas nästa Lördag den 8 dennes; hvarjemte Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade då företaga detta val, samt dervid, enär det varit vanligt att för delta Utsk. antaga ett större antal supleanter, utse 15 supleanter, så att hvarje val-lista komme att innehålla 36 namn; hvilket bifölls. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 3 e. m. In fidem protocolli, Alberl Munck. Lördagen den 1 Augusti 1857. Plenum kl. 6 e. m. Just. ett prot:s-utdr. för förmidd:s plenum samt pleni-prot. för d. 25 sisth Juni. Hr Gr. o. Landtm, anmodade Hrr Elektorer, att, enär, vid d. 17 sisth Juli anstäldt val, Hr Hjärne, Harald, Hr Steuch, Matthias, Frih. Falkenberg, Carl Melcher, Gr. von Rosen, Thomas Fredrik och Flr Edelstam, Gust.
Lika med Motionärerne och den siste Talaren, är jag öf - Den i3 April. vertvgad om nödvändigheten, alt icke utrota den folkstam, som kallas Lappar, ty endast genom dess upprätthållande blir det möjligt, att draga nytta af fjelltrakterne; men hvarken jag eller öfrige Ledamöter af Utskottet, som delat min åsigt, har kunnat finna någon annan utväg dertill änden, som är föreslagen. En af Motionärerne har uppgifvit grunder för afvitlringen. Vid jemförelse har det visat sig, att de uti allt äro öfverensstämmande med grunclerne för nu gällande AfvittringsStadga. Jag har nu hört, att man åt motionerne velat gifva den syftning, ätt afvittringarne hastigare och företrädesvis borde verkställas inom Lappmarkerne. I detta afseende får jag anmärka , att Konungen redan förordnat 3*ne Landtmätare, som odelat skola sysselsätta sig med denna sak för Norrbottens Län. Konungen har dertill anslagit 5ooo R.*dr B:co, eller så stor summa, som Han dertill kunnat disponera af p:de HufvudTiteln. Konungen har dessutom vid denna Riksdag begärt för egodelningar i alla Rikets Provincer eli tillökning i <):de HufvudTiteln af 20,000 R:dr, och om denna tillökning af Rikets Ständer beviljas, är utom allt tvifvel, att anslaget för de Norra Länen blir forökadt. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 - ' : w Fjerde Barideti S T O C K H O L M, Tryckte hos Olof Grahn, 18.25. I Mandagen elen 5 Maij. Plenum klockan 10 förmiddagen. Öppnades Herrar Bänkmåns lista till val affyra Electorer, efter Njo 2o5. Friherre Åkerhjelm af Margretelund,’ Gustaf Fredric, Öfverste; N:o 220. Friherre Palmstjerna, Carl Otto, Öfy verste-Lieutenant; N:o 66, Herr Liljehök lill Gällared, David Ludvig, Öfverste-Lieutenant; och N:o 1861.