Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Richter. R. o. Ad. torde härutaf finna att Direkt, öfver Lånekont. i Malmö f. n. är i saknad af en Suppleant, sorn skall deltaga i de ärenden, som tillhöra Direktms handläggning, och att således R. o. Ad. måtte utse en Suppleant i den afgångnes ställe. Emellan Riksdagarne har, enl. gällande Banko-Reglemente, det tillhört Riddarh.Direkt., i förening med Fullm. i Banken och Riksg:s-Kont., att vid inträffande fall af ledighet inom Direkt, öfver Lånekont. utse Ledamot eller Suppleant. Under Riksdagarne tillhör det R. o. Ad. att sjelf om detta inväljande besluta; men för att bespara R. o. Ad. att förrätta serskildt val af en person, som i alla fall skall under Riksdagens lopp omväljas, lager jag mig friheten att till R. o. Ad. vördsamt hemställa, huruvida icke Ståndet ville öfverlåta denna sin valrätt till Riddarh.- Direkt., i förening med de till R. o. Ad. hörande Fullmäktige i Banken och Riksg:s-Kont., hvarom jag får hos Hr Gr. o. Landtm, vördsamt anhålla om propos. Begärdes på bordet. Anmäldes och lades på bordet StatsUtsk:s Utlåt. N:o 4, i fråga om medels anvisande för år 1854 till Topografiska Corpsens arbeten, till fortsättning af pågående fästningsbyggnader samt till anskaffning af infanterigevär. Uplästes ett af Hr Brakel, Maur. Gust., inlemnadt sålydande Mern.: Jag får härmedelst afsäga mig att vara Suppleant i R. St:rs Bevilln.Utsk. I anledn. häraf anmodade Hr Gr. o. Landtm. Hrr Elektorer att utse en Suppleant i Bevilln.Utsk., i st. f. Hr Brakdi. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. £ till 3 e. m. In fidem protocolli, Alberl Munck.
Harlins proprie-balanser, hvilka i revisions-berättelserne sedan längre tid tillbaka finnas omförmälda, bär någon vidare inbetalning efter sednaste stats-revisionen icke egt rum, utan upptagas dessa balanser fortfarande till deras i förra revisions-berättelsen, sid. 49, uppgifne belopp. Jemte det Revisorerne härmed få tillkännagifva att, vid den nu verkställda granskningen af Riksgälds-kontorets hufvudböcker för åren 1855 och 1856, äfvensom af de för samma år upprättade serskilda redogörelserna för de till jernvägs-anläggningarne anvisade eller upplänte samt utgifne medel, någon anmärkning icke förekommit, få Revisorerne vitsorda att dessa, i Riksgälds-kontorets Revisions-kontor förut utan anmärkning granskade, hufvudböcker och redogörelser befunnits förda med ordentlighet och noggrannhet. Beträllände sistnämnde redogörelser anse sig Revisorerne böra uttala det omdöme, att desamma på ett redigt, upplysande och ändamålsenligt sätt åskådliggöra icke allenast huru stor del af de till jernvägs-anläggningarne använde medel blifvit genom upplåning mot fonderade statsobligationer anskaffade, samt huru stor del deraf Riksgälds-kontoret utaf egna disponibla medel förskjutit, utan ock huru samtlige desse medel blifvit för serskilda ändamål använde. Revisorerne äro derför af den åsigt, att denna serskilda redogörelse äfven för framtiden bör fortsättas efter enahanda uppställning, som densamma nu eger, helst derigenom möjlighet beredes icke allenast i en år efter år fortlöpande räkenskap erhålla en klar öfversigt öfver sammanräknade beloppet af de till jernvägs-anläggningarne använde medel, utan ock att vinna kännedom om till huru stor del dessa anläggningar bekostats genom upplåning eller genom andre dertill disponerade medel.
Samma skäl gälla ännu, — och då bestämmande af ett blott maximum, såsom den ene motionären föreslagit, säkerligen skulle leda derhän att detta maximum alltid blefve regel, jemväl i afseende å de lättast skötta förmynderskap, tillstyrker Utskottet vördsamt, att ifrågavarande förslag malte lemnäs utan afseende. Stockholm den 19 Mars 1863. Reservationer: Af Herr Grefve Sparre, E.: »Efter mångåriga bemödanden, dels genom en redan 1834 tillsatt Komité, dels ifrån regeringens sida och dels inom representationen, att ordna förmyndarevården eller tillsynen öfver densamma, och sedan de flera försök, som gjorts alt åstadkomma fullständiga förmyndarekamrar, fruktlöst aflupit, samt ådagalagt de svårigheter, hvarmed lösningen af denna fråga är förenad, tillkom omsider 1861 års författning, Ilvars afsigt, såsom Utskottet rigligt angifver, var: »att uppdraga denna tillsyn åt kommunerna; men på det den institution, som sålunda infördes, mätte kunna sjelfständigt utvecklas, allt efter som olika förhållanden kräfde, och icke intvingas i former, som kunde qväfva dess verksamhet och förslappa kommunernas möjligen vaknande intresse derför, blefvo endast de yttre konturerna af institutionen eller dess yttersta gränslinie!' i lagen uppdragna och närmare regiementariska föreskrifter undvekos». Då likväl den erfarenhet, som vunnits genom den i samma syftning redigerade men dödfödda Kongl. Förordningen den 19 Maj 1845, innebar en varning mot att genom lag meddela föreskrifter, utan att tillse att desamma bragles i verkställighet, blef det nödvändigt att, åtminstone till en början, med bibehållande af den redan antagna grundsats att hos domaren låge ett slags öfverförmyndarevård, utbilda denna grundsats i så måtto, alt honom ålades medverka dertill att kommunerna verkligen fullgjorde hvad genom den nya lagen dem uppdragits.
S. D. Dä nu å nyo föredrogs Allmänna Besvärsoch Oeconomie - Utskottets livilande Utlåtande, N:o 114, rörande yrkadt förbud mot otillätna Landtinarknader, samt om Militaire Marknadsvakter och inställande af en marknad i Boräs, fann Bonde-Ständet för godt att gilla Utlåtandet, utom hvad rörer ifrågasatte Marknaden i Borås, i hvilken omständighet Utlåtandet afsiogs. S, D. Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottets på bordet hvilande ytterligare Utlåtande, N:o n8, rörande väckt fråga om anläggande af en Köping vid Fiskeläget Fjällbacka i Bobus Län, föredrogs nu å nyo, och i anseende dertill, att Bonde-Ständet redan bifallit Utskottets i ämnet först afgifna Betänkande, N:o 29, lades det till Handlingarne. S. D, Som Bonde-Ståndet bifallit Allmänna Besvärsoch Oeconomie - Utskottets Betänkande, N:o 30, i anledning af väckta Motioner, rörande förändradt Fångförings-sätt, så biel samma Utskotts i ämnet afgifna ytterligaie och på bordet hvilande Utlåtande, N:o }i9, vid nu skedd ny föredragning, lagdt till Handlingarne. S. D Utdrag den i Junii 182g. i3 nings - Utskottets, på bordet hvilande, Utlåtande, N:o aa, i anledning af anmärkningar emot Betänkandet, N:o ro, angående Herr jiohan Novéi Motion om befrielse från bevillning af Recognitions-smide; fann Bonde-Ståndet för godt att gilla sistnämnde Betänkande. S. D. Bevillnings-Utskottets, på bordet hvilande, Memorial, N;o 33, i anledning af anmärkningar inom Valloflige Borgare - Ståndet enrot Utskottets Betänkande, N;oir, angående serskilda förslag till förenklande af Beredningsoch Taxerings-Comitéers förrättningar, föredrogs nu och lades till Handlingarne, S. D.
(Jin opinionerna lange på delta sednare ensidiga sätt få bearbetas, utan motvigt■och nödiga upplysningar från andra sidan, skall tvifvelsutan bilda sig i landet eu anda, tenderande till öfverensstämmelse med 17110 års regeringsform, undergräfvande småningom det elter nationens behof afvägda regeringssätt, som vi nu äro lyckliga att aga. Den ensidighet och öfverdrift, som utmarker oppositionens framställningar, förvånar mig ingalunda; den är vilkoret för dess existens. Det är i min tanka stridande emot ali verldskännedom, det är romaneskt att vänta eller fordra en sansande beståndsdel inom ett element, aamadt att genom offensiven vacka uppmärksamhet. Deremot är jag öfvertygad, att samhällsbyggnaden har det gemensamt med verldsbyggnaden, att det är motsatta krafter, som skola bereda sammanhåll och harmoni under gemensam inverkan på directionen af det helas gång. Jag har begagnat detta tillfälle för att, om möjligt i den lilla man jag kan höras, söka att framkalla en jemnvigt i journalismen, som andra länder äga och som, efter mitt för» menande, till stor skada för den sanna bildningen af allmänna omdömen hos oss saknas. 1 afseende på Frih. Kantzous här afgifna yttrande om inflytelsen på jurymänsvalen, vill jag endast tillägga, att ehuru jag är viss på, att tillvitelsen skall, i första rummet, återfalla på den, som framställt det ogrundade såsom ett factum, kan jag dock ej undertrycka den förmodan, att sådana insinuationer skola hos mången framkalla tvifvelsmål om sjelfva juryinrättningens ändamålsenlighet. Följderna af sådana tvifvelsmål behöfver jag ej utveckla; de hafva under sistförflutna riksdag varit föremål för vidlyftiga betraktelser, med hvilkas upprepande jag ej anser mig nu böra uppehålla Ståndet. Frih. Rantzou, Joh. Alb.t Hr af Ekenstam har behagat relevera den reservation, jag afgaf till det prot., sorn nyss blifvit justeradt. Det var mig oväntadt, och jag anser det äfven oformligt att i anledn. af en enskild reservation åter uppväcka ett mindre behagligt ämne.
Att smyga sig fram, vare sig såsom personlighet eller uti bemödandet att göra sina åsigter gällande, innebär någonting lågt, något dåligt, någonting gement; och om detta icke kan nekas, så måste det medgifvas, att Frih. Boye mot Const.Utsk. har tillåtit sig yttranden, hvartill lian ingalunda varit berättigad. Såsom bevis mot livad Hr Frih:n yttrat, tager jag mig den friheten att uppläsa några rader på sidan 3 i Const.Ulskrs betänk. N:o 68, der det heter: ”Vida) e anser Const.Utsk. sig till grundlagsenlig behandling böra föreslå, att följande §§ må utur Reg.Ftn uteslutas; nemi. den 44 —; den 112, såsom af vallagens 33 § ersatt, samt den 1 14, hvilken, om nationali epresentationens ståndsdelning upphör, måste utgå, och för hvilken Utsk. icke trott sig böra föreslå någon ersättning, då §:n nu snarare utgör ett minne af fordna ståndstvister, än ett skydd för en gång rättmätigt förvärfvade rättigheter, hvilka synas lika tryggade under skydd af allmän lag, ehvad de tillhöra alla medlemmar af ett Stånd, såsom sådana, eller utan afseende på ståndsföihållanden tillkomma sina innehafvare.” Jag tager mig friheten vädja till eder rättskänsla, mine herrar! om delta kan kallas alt smyga sig fram, att vilja påsmyga repi esentalionen någon förändring, när man i sådana motiver tydligt och klart framställer saken. En annan sak är den, huruvida detta förslag varit välgrundad!; deröfver äger Frih. Boye, så väl sorn hvarje annan ledamot, att lemna sitt omdöme; men alt tillvita en delegation af representationen att hafva handlat i smyg, dertill säger jag alt den värde Frihtn saknat allt fog. Al mig är i sanning förvaradi ett ganska sällsamt öde. Mitt första uppträdande såsom offentlig talare inom detta Hus hade till föremål atl emot orättvisa, personliga anfall försvara Frih. Ludv. Joh:son Boye.
Trenne värda Ledamöter af detta Stånd hafva med fullkomlig sakkännedom vederlagt den del af Herr Lagerhjelms motion som rörer Sjöförsvaret; jag inskränker mig således att här upptaga hvad den värda Ledamoten anfört rörande,sen förändrad sammansättning af Kngsmagtm till Landi, Må man icke tro att en skråaktig egenkärlek leder min tanke och att jag anser den uppgifne planen för mindre tjenlig derföre, att den härleder sig från en man, sorn ej tillhör KrigsStåndet, nej, forskningens fält är öppet för alla; tanken intränger der i mon af dess klarhet, utan afseende på yrket man valt, som ofta genom vanors inflytande, förskjuter det goda, blott derföre att det är nytt. Utan all slags fördom, med föresattsfn att endast hylla det rätta och det sanna, går jag således nu att undersöka den af den värde Ledamoten uppgift ne planen, och gör det af så mycket större skäl som icke allenast han, utan flere andra aktningsvärda och upplysta medlemmar af detta Stånd, hysa ded tanke, att Sveriges stridskrafter, med besparing af utgift, skulle kunna vinna i styrka, i händelse man medelst minskning af stammen skaffade tillgångar att öka BeväringsManskapets öfning. För att mera systematiskt, 8g4 Den 2 5 Mar lii, tillvägagå, nödgas jag först kasta en blick på vår Krigsmagts generda caracter i jemnförelse med andra Rikens. Europas Arméer, ehuru ännu såsom tillförene alla flående hafva likväl sedan Franska Revolutio» nen undergått en väsentelig förändring, den att öfvergå ifrån Värfningstill Ccnscripttons-Systemet-, Franska Nationen gaf efterdömet och skapade sålunda dessa ofantliga härar, som tvungo de öfriga Staterna att antaga enahanda utväg, förutan hvilken ali motkraft var vanmägtig. Äfven Sverige fann nödvändigheten häraf och beslöt Beväringsskyldighetens införande; Nationen gjorde detta pä ett dess Fäderneslands känsla och lugna omdöme lika värdigt sätt: beslöt det nödvändiga deraf, utan att derföre öfvergå till ytterligheten, hvilken i detta som andra afseenden alltid är skadlig.
Sådant skulle äfven medföra en annan olägenhet, hvilken nu kan omtalas, ehuru den egenteligen bor förekomma vid den §., som handlar om årstjenst för gesäller. Förhållandet med gesäller och med tjenstehjon, måste rätta sig efter de yrken, de tillhöra. Rå-ämnenas frambringande rättar sig efter climat och odling, och fordrar en jemn arbetsstyrka, sorn sällan eller blott småningom behÖfver förändras. Derföre kunna och böra tjenstehjon städjas på längre tid. VaritfÖrädlingen deremot ombyter ofta plats. Ett krig kan hindra den på ett ställe, men gör den då så mycket nödigare och lifligare på ett annat. Då är det nödigt, att den handtverkare, sorn ej åena stället behöfves, kan vandra till det andra, hvarest hans arbete erfordras* och det är i fråga om lefVeranser ofta lättare att förflytta arbetsstyrkan, än råämnet, som skall bearbetas. Vore nU gesällerne bundne genom årstjenst, så kunde de icke i hast förflyttas och begagnas, emedan det rubbade årscontracter och alla derpå grundade beräkningar inom hushållen. Då skulle det lefvande rörelse-capital, som deras arbetsstyrka Utgör, läsas fast. I afseende på de Handtverks-Societeter, som äro föreslagne i stället för Skrän, så har Den 30 Augusti f. mi 28? man velat göra en sammansättning af 9 perso-* ner, tagne, så vidt möjligt, bland alla slags handtverkare, men ingen utom dem. Vill man göra en förändring uti Skrå-inrättningarne, så instämmer jag med Herr Lefrén deruti, att oVäldiga personer utom handtverks-classen afven borde tillkallas. Hvad handtverken för sig beträffa, så, om icke flera än 9 personer eller några derutöfver, inom en Stad äro medlemmar af dessa Societeter, och då handtverken äro flere, hemställer jag, huru alla skola der kunna hafva sina representanter, och att utesluta något handtverk vore orättvist och skadligt.
I 1 anmärkningar 89 drabbade Underståthållaren, 3 Fogaten och 19 biträdande Polismästaren; och att i denna, likasom i en och annan af de öfriga anmärkningspunkterna, förklaranderne visat benägenhet att upphöja undantag till regel, så att t. ex. den omständighet, att ett och annat 46 exsekutionsmål befunnes vidlyftigt och inveckladt, samt fordrade längre betänketid, anfördes såsom försvarsskal i allmänhet mot de framstälda beskyllningarne för långsamhet i ärendenas behandling o. s. v. 4:o att, i fråga om sådana ärenden, som funnos upptagna i Öfverståthållareembetets kanslis Brefdiarium, med antagande af tre månaders tid för besvarande af bref rörande handräcknings meddelande, och under förutsättning, alt den begärda handräckningen emedlertid före svarets aflåtande blifvit verkstäld, svaren i en mängd dylika ärenden dröjt utöfver nyssnämnda tid; att den försummelse, jag lagt Öfverstålhållare-embetets kansli till last, förrådt sig äfven uti bristande eftersyn och kontroll på handräckningsärendens utförande, dermed underordnade tjenstemän och betjente haft det hufvudsakliga bestyret, och hvarvid bos dessa varit att anmärka ej allenast långsamhet i ärendenas uträttande, utan äfven någon gång liknelse till felande noggrannhet och nit i tjensten, i hvilket hänseende jag särskildt åberopat behandlingen af ett ärende; samt att Öfverståthållare-embetet på lika sätt tillåtit underordnade embetsverk ansvarsfritt dröja med kommunikationers och brefs besvarande, såsom exempel hvarpå jag åberopat förhållandena i två mål. De uti denna punkt omförmälda ärenden hafva, med afseende på deras beskaffenhet och formen för deras behandling, blifvit hänförda till tre olika slag, nemligen: A) Sådana, som rört Stockholms stads administration eller ock tillhört Öfverståthållare-embetet, i dess egenskap af andra instans i åtskilliga ekonomiska mål, hvilka ärenden, på föredragning af Sekreteraren, handlades af Herr Öfverståthållaren eller, då han vore hindrad eller tjenstledig, af Herr Underståthållaren.
yttranden framdragits i ljuset, hvarigenorn man tydligare fått se hvilken and Se har en stidan: 9 1 mannen börjar kvinnans lif och i honom slutar det, ty mannen gör kvinnan till kvinna. Han skänker henne sundhet och sj alf aktning genom att göra henne t il1 mor. D Och en dylik litteratur, om hvilken en mnlztig recensent siiger, sinnlighet., vill man, om ock p&amp; indiatt rden doftar af rekt sätt införa i våra hem! Ty det är att befasa, det många kvinnor, just i anledning af det beröm, hvarmed fröken K. talar i m Laura Narholm, skaffat sig hennes arbeten. Allt som retar nyfikenheten har, tyvärr, en stark lockelse. En annan författarinna af samma skaplynne tyckes danskan Erna Juel-Hansen vara, om hvars bok ~Kjerlighedens Veje » samma recensent sager: B den ar rutten, den stinker a. Han uppmanar kvinnorörelsens ledande krafter att gripa in och slå ett slag som duger för kvinnans ära mot en usel litteratur och ett förvringt Hskådningssatt, som hota att beröfva v&amp;ra unga flickor deras skönaste smycke - den jungfruliga renheten. Häri instämmer jag af innersta hjärta, ty det vore sannerligen en af tidens mest beklagansvärda missriktningar, om mannen måste uppträda att v-a om sedligheten, emedan kvinnorna förhölle sig passiva. Från den ringaktning, hvanned fröken Key talar om sin tids och sitt lands kvinnor, undantager hon ej ens mödrarna, oaktadt den höga tanke hon hyser om deras kall. Om dem sager hon niidigen: » Förr $n det blir en sanning, icke blott i festtal och tidskriftsartiklar, iitan i lgvet, att moderns uppgift är det väsentligaste området för kvinnans kraftutveckling, förr kominer hon icke att erhalla den utbildning hennes moderskall behöf vem. (» ~issbrukad Kvinnokraft)) sidan 38.) Här torde ~ ö i h e s uttryck: » grau, theurer Freund, ist alle Theorie, und grun des Lebens goldner Daum), finna sin fulla tillämpning.
Köe vollningen ok 8jö-^eende,io oll vede, Ilöeonde om iogllogonde ok ell 8ädonl käillällonde eeineo; Iivillcon lXädi^o köee8lii ikl K, i°8-(3vlle»ium, medel8l ell den 28 Kebeuoi i >836 ulkäi dodl oclr ALuom li veliel Icun^joidl Liienloiie, 8ede, meio kullgjoit. Kklei' livod 8äliindo i dello Leende lill^joidl 8Iikvil, liokvo kiil<et8 nu käi8omlode 8londei-, i lill Kon»I. I^loj:l oklälen nndeedänix; 8lceikvel86 den l duli iunevoeonde än, onliällil, oll dä, i anledning ok Ililiel8 8eno8l köi5om1ode 8londee8, uli 8liiikvel8e ok den 22 duli ,83/), I,o8 Kongl. Uopl i undei däniglrel onmolclo, Iiöe okvon omnomndo, k>e8lul, nägon älgoi d önun ielce slcoll 8likvil vidlogen, oell Ikilrel8 8l3ndei' kulllromligl in8lomiuo i de 8liäl, Iivillco löe 8e,öede Ioe8lnl legol lill giund, Kongl. Akopl loelrl68, genom i ljäderulkoidod Kungöeel8e, lälo sommo k»e8lul lill ve, Ic8lölligliel kiekor dio. Lon^/.
Alla kontanta kommunalafgifter, hvilka ej i behörig tid blifvit erlagde, uptagas af kronobetjeningen efter restlängd, samtidigt med den öfriga upbörden. 22:0. Fråga ronde årlig afgifts erläggande för längre tid än 5 år skall alltid K. Bef:h:de underställas. Läns-Nämnden. 1:0. Ordf:derne i SockenNämnderne sammankallas årligen i Sept. månad i Residensstaden af K. Befdude till LänsNämnd. 2:o. För vigtiga ändamål kan denna Nämnd äfven på andra tider af K. Bef:h:de sammankallas. 3:o, I LänsNämnden före Landshut ordet; dock utan rösträtt. 4:o. LänsNämnd må ej hållas samlad mer än 0 dagar, såvida ej minst 3/4:delar af de närvande sådant äska och Ordf:den dertill samtycker. 5:o. Omröstning i LänsNamnden sker per capita, sålunda att hvarje ledamot tili prot. antecknar^ sin mening; vid lika röstetal förfaller frågan. 6:o. Ledamöterna upbära dagtraktamente å 3 R:dr r:mt samt skjuts för 1 häst. 7:o. LänsNämnden eger att antaga och aflöna en kassaförvaltare och räkenskapsförare, som äfven förer prot vid samman komsterna. 8:0. Den hushållningssällskaperna nu tillagda del af bi;änvinsskatten öfverflyttas, under enahanda vilkor, på LänsNämnden. 9:o. Landsh:n låter för LänsNämnden framlägga: a) Redovisning för de af sednaste LänsNämnd beslutade utgifter. b) Förslag, befordrande länets utveckling och förkofran, samt dertill beliöfliga summor. c) Förslag till utgifternas fördelning. lO.o. Sedan räkenskaperna blifvit granskade, meddelas decharge åt förvaltaren, såvida anmärkn.anledn. icke finnes. Upstår dylik, åligge det K. Bef:h:de att tillse, det den skyndsamligen afbjelpes eller beifras. ll:o. Upsats å de beslutade summornas storlek och fördelning öfversändes till K. M.
Men å andra sidan får det ej heller förgätas, alt man utgår just från den äsigten alt gifva kommunerna så stor frihet som möjligt att ordna sin ifrågavarande verksamhet efter olika förhållandens kraf, och alt någonstädes omständigheter kunna inträffa, hvilka göra det för en socken önskvärdare att fä tillsätta särskilde gode män för inseende öfver förmyndarevården, än alt uppdraga detta åt Sockennämnderna. Rikets Ständer hafva derföre funnit lämpligast, alt förordnande af gode män varder medgifvet äfven å landet, men att, om gode män der ej äro valde, tillsynen öfver förmyndarevården bör åligga Sockennämnden; hvarjemte Rikets Ständer ansett, alt flere socknar böra få om gemensamme gode män sig förena. 1 enlighet härmed och i närmaste öfverensstämmelse i öfrigt med Kommitterades förslag, hafva Rikets Ständer alltså för sin del beslutat en författning angående tillsyn å förmyndares förvaltning af omyndigs egendom, så lydande: ''Med upphäfvande af 23 kap. 1 § Ärfda-Balken, sådan den lyder i Kongl. Förordningen deri 19 Maj 1835, äfvensom af 2 § i samma kapitel, stadgas sorn föijer: § !■ Förmynderskap staude under vårdnad af den Rätt, hvarunder den omyndigas fader, der han död är, vid dödsfallet lydi elter, om han lefver, sitt hemvist häfver: lefver fader, men är annan lill förmyndare förordnad, eller har den, som uppnått myndiga år, blijvii under förmyndare ställd; hjde förmynderskapet under den Rätt, som förmyndare furordnat. Finner, i följd af gjord framställning, Rätten skäl vara för handen, att vårdnaden af förmynderskap öfveiflytias å den Rätt, hvarunder den omyndiga har sitt hemvist; meddele derom beslut och gifve det den andra Rätten tillkänna: beha!le dock, till dess det skeft, den vårdnad, sorn sagd är. lixpadilions(Jtskottels Förslug till underd. Skrifvelse N:n 162.