Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Enär Riddarhus-Sekreterare-tjensten hädanefter icke eger samma vigt och betydelse, som hittills, har Utskottet ansett det nu stadgade förbudet för Riddarhus-Sekreteraren att med sin tjenst förena embete i Statens tjenst eller annan publik befattning utan Ridderskapet och Adelns tillstånd, icke vidare böra bibehållas, heldst äfven under hittills varande förhållanden Ridderskapet och Adeln icke vägrat en sådan förening med annan tjenst, och får derföre hemställa, att, på sätt Utskottet föreslagit, 2:dra mom. i denna § måtte ur Instructionen utgå. Med anledning af Kongl. Förordningen den 9 October 1863 angående embetsexamina vid Universiteterna i Riket, har Utskottet i 3 mom. föreslagit ett något förändradt stadgande för competens till tjenster vid Riddarhuset, hvilket förslag torde vinna Ridderskapet och Adelns bifall. §. 12 (§. 10). Då, enligt hvad för Utskottet upplyst blifvit, några husliyror icke numera äro för Riddarhusets tjenstemän anslagna, föreslår Utskottet, att ordet »hushyror» måtte utgå, hvilket torde bifallas. §. 15 (§. 13). I denna § har några förändringar i redactionen varit nödvändiga; i följd af det utaf Ridderskapet och Adeln antagna förslag till ny Riddarhus-Ordning; och hemställes, att Ridderskapet och Adeln måtte godkänna denna §, sådan den i förslaget förefinnes.
Löwenhjelm, i den lätta och underhållande stil, som är honom så egen, utveckla för R. o. Ad. de månglalldiga svårigheter, till hvilka de många olika räkne-enheterna i mått, mål och vigt i vårt land leda. Jag anser mig berättigad att häröfver förklara Hr Grefven min erkänsla, emedan jag vid denna riksdag väckt en Den 25 Maj e. m. motion, om införande af ett enldare räknesätt i frågan örn vigterna, samt jemväl i afseende på målkärlen. Jag skall för öfrigt icke ingå i något yttrande, ang:de den speciella frågan om myntenheten, men ber att få göra några erinringar vid hvad hör blifvit i allmänhet anfördt om decimal-syslemets företräde. Det vore förmätet af mig alt försöka en granskning af hvad så många utmärkte vetenskapsman och upplyste ledamöter af delta Hus härom argumenterat; mea då det aldrig kan skada, isynnerhet i en fråga, som så nära angår hela den stora massans af folket dagliga intressen och behof, att skälen nfvägas på alla sidor, innan man vidtager en så djupt ingripande förändring i hvad som finnes, ber jag att, i stället för egna anmärknir, få uppläsa ett par utdrag ur en för några veckor sedan i Tyskland ulgifven och för ett par dagar sedan mig tillhandakommen skrift, ang:de decimal-syslemels införande i Frankrike och verkan deraf, emedan ämnet deruti blifvit på ett, efter min tanke, förtjenstfull! sätt skärskådadt.
Det hade utan tvifvel varit lämpligast att i en enda lag sammanföra alla stadganden rörande äktenskap mellan kristne och judar, så väl med afseende på ingående, som upplösning genom skilsmessa, och konseqvensen synes dervid Den 17 December. 505 äfven fordrat, att om de skola afslutas genom en civil akt, bör äfven kyrkan från all befattning dermed, således äfven från skiljobrefvets utfärdande, befrias. Då jag således anser dessa äktenskap böra tillåtas, men att den form, som här är föreslagen för deras alslutande, icke är den rätta, yrkar jag återremiss afBetänk:t för rättelse i den rigtning, som jag nu antydt; men om denna åsigt ej vinner bifall, önskar jag en sådan förändring af förslaget, att den befattning, som enligt detsamma är anförtrodd åt kronofogden, må uppdragas åt domaren. Jag vågar således vördsamt anhålla, att Hr Gr. o. Landtm, behagade framställa propos. på återremiss. Hr af Sillén, Abraham Wilhelm: De reservationer, som af Preste-St:s medlemmar inom Lag-Utsk:t blifvit mot detta Betänk, afgifna, kan man icke förneka en viss grad af riktighet, då frågan betraktas ur kyrklig synpunkt, ty statskyrkans presterskaps skyldighet är att så mycket som möjligt upprätthålla lärans renhet, dock utan all förföljelse, som alla tiders erfarenhet visat vara fullkomligt ändamålslös. Att presterskapet således sätter sig emot dessa äktenskap emellan kristen och jude, af fruktan för ett farligt prejudikat, likasom det skulle sätta sig emot äktenskap mellan en kristen och en mahomedan, är icjie så underligt, och innebär endast, att judendomen, lika mycket som islamismen, är emot kristendomen fiendtlig. Detta motstånd härflyter utan tvifvel af ett välmenande religiöst nit, och afser dessutom att förebygga religiös splittring inom familjen. Men det finnes en annan auktoritet, för hvilken kyrkan får lof att maka åt sig, och åt hvilken den måste göra sina koncessioner, — och denna auktoritet är staten.
KammarCollegium som nu utöfver en sådan administration hvad Kronans hus i Landsorterna angår, i allt fall vanligen innan beslut fattas om föreslagne nybyggnader eller reparationer, till ÖfverIntendentsContoirets granskning öfverlemnar de från •vederbörande inkomne Förslag. Då i öfrigt elen för ÖfverlntendentsEmbetet fastställda Stat, synes vara, åtminstone med ringa tillökning, tillräcklig för öfvertagandet af Förvaltningen äfven utaf anslaget lill nybyggnader och reparationer å Kronans hus i Landsorterna, får Utskottet tillstyrka, det R. St:r må i detta ämne till K. M:t ingå med und. skrifvelse och deruti såsom hufvudpuncter upptaga: 1:0 att alla Kronans byggnader så väl i HufvudStaden som i orterna, MilitaireStaternas undantagne, må ställas under Öfverlntendents-Embetets inseende och de Authoriteter, som dem å stället disponera, vid inträffande behof af nybyggnader eller reparationer, altså hädanefter vända sig till nämnde Embete , i stället för att derom göra anmälan hos K. KammarCollegium; 2:0 att ÖfverlntendentsEmbetet, i följd häraf, må äga disponera, under vederbörlig redovisningsskyldighet, äfven det bestämda årsanslaget för underhållet af Kronans hus i landsorterna. 3:o att ÖfverlntendentsEmbetet bör, efter hand så fort sig göra låter, förskaffa sig ännu felande ritningar och fullständiga beskrifningar öfver alla Kronans med undantag af Militaire-Staternes hus och byggnader, jemte tillhörande inventarier, samt i öfverensstämmelse med dessa förteckningar upprätta en hufvudbok, deri alla skeende förändringar så väl i afseende på sjelfva byggnadernes underhåll, sorn rörande dispositionssättet böra noga antecknas, till rättelse vid förefallande frågor; samt ; ' .
Det var komiterade ensamt förbehållet att uppfinna den fixa penningeskatten. Då nu icke något embetsverk haft tillfälle att öfver denna fråga sig yttra, sä hemställer jag, om icke mina anmärkningar i detta afseende äroriktiga. Om sä är, så qvarstår äfven den erinran ovederlagd, som jag gjort emot Utsk., att det låtit sig komma en sanningsvidrig uppgift sig till last, då Utsk. ytrat, att vederbörtde embetsverk öfver alla frågor varit hörde. Jag vill icke vidare uppehålla R. o. Ad. härmed, utan inskränker mig lill dessa anmärkntr. Hr Sandströmer: Den siste värde talaren har påstått, att jag icke på något sätt vederlagt hans anmärkn:r. Jag tror dock att förhållandet är motsatt. Jag har visserligen medgifvit att vederbörrde embetsverk icke blifvit hörde öfver vissa speciella frågor; men jag har tillika erinrat alt, då embetsrverken blifvit hörde i hufvudfrågorne, så var det förra icke behöflig!. Jag yttrade äfven, att om K. M. vid pröfningen af dessa frågor fann en eller annan åtgärd vara af behofvet påkallad, K. M. då, enl. min åsigt, icke kunde anses skyldig att, innan Han fattade sitt beslut, först inhemta embelsverkens tanka om dessa åtgärders lämplighet. Hvad beträffar den uppgiften, att frågan om kronoräntornes förvandlande i penningar aldrig förut skall varit å bane, anhåller jag nu endast att, när vi komma till frågan derom, få visa, att detta påstående är emot sanna förhållandet rakt stridande. Komiterades betänk, lemnar derom temligen tydliga och bestämda uppgifter. Huruvida komiterade vid ärendets behandling frångått eller öfverskridit det uppdrag de genom den K. remissen erhållit, är något, som jag tror endast tillkommer K. M. att bedöma. Emedlertid synes det dock vara klart att när korair 3 Den 7 September f. m. terade hade alt yttra sig öfver bästa sättet att förenkla det nuvar:de skatteväsendet och något visst sätt för den ifrågakotnne förvandlingen icke varit stadgadt, de ock ägt full rätt att framkomma med sitt förslag. I annat fall hade deras åtgärd naturligtvis varit obehöflig.
Preste-Ståndet den 11 Borgnve-Ståndet den 1 1 Bonde-Ståndet den 11 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående godtgörande aj 2:ne från Banken till Mjntverket utgifva förskott. (Banco Utsk. Mern. N:o 32.) S. A. K. Enär uti Bankens räkenskaper utöfver tio år balanceras 2:ne Myntverket meddelade förskott, det ena uti aflyst kopparmynt å 7,755 R:dr 45 sk. 7 rist., och det andra, för ökade myntningskostnader, å 40,000 Rldr, eller tillsammans 47,755 Rldr 45 sk. 7 ris!, banco, hafva Rikets Ständer sökt upplysning, huruvida Myntverket numera befunne sig i den ställning, att berörda 2:ne förskott kunde lill Banken återgäldas. Genom den, i sådant afseende, af Rikets Ständers Stals-Utskott förehafda granskning af Inrättningens räkenskaper, bar utredt blifvit, att Myntverkets tillgångar i guld, silfver, bancosedlar och diverse effecter, efter afdrag af Verkets alla skulder, lemnade en netto behållning af 58,500 Rldr 36 sk. 11 rist bico, hvilken behållning emedlertid till vesendtlig del utgöres af omyntadt guld, silfver och koppar, jemte åtskilliga förbrukningspersediar; och ehuru således hos Myntverket oslridigt finnes full tillgång för återbetalning af Bankens ofvanberörde fordran, hafva Rikets Ständer likväl ansett en sådan återbetalning, derest densamma skulle på en gång ega runi, möjligen - Expeditions-Vtskottets Förslag till lind.
Betänkande i anledning af föreslagne åtgärders vidtagande till Veneriska Smittans hämmande, Apr. I. i5(), 23o, 3c>i, ^26; se vidare Statsoch BevillningsUtskottets Betänkande i ämnet. •— o ra ändring af Tjenstehjons flyttningstid. Maji II. 5, 284- — om medel till öfverflödets hämmande, samt förbud mot yppighets-varors nyttjande och förbrukning, m. m. Apr. II. 97, 333, 347, 479. Maji II. 685. Junii I. 48. —- om afskaffande af guld och silfver så väl å Militaire som Civile Uniformer, m. m. Apr. II. 97, 338, 343, 359, 491- •— om medel till förekommande af värfva» de Krigsmänsoch Handtverks-Gesällers kringvandrande, Apr. II. 98, 347, 520, 654. — örn vidtagande anstalter till befordrande af mera enhet och likstämmighet i afseende på fattigvården, Apr. II. 248, 651. Maji I. 5o, 100. — om bidrag till fattigförsörjningen för Torpare, Dagkarlar, Backstugusittare m. fl. Apr. II. 249, 652. Maji I. 60, 100, 1 o3. —■ angående förändring uti skjutsväsendet och derom nu gällande Författningar, Apr. II. a5o. Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottets Betänkande, om upphäfvande af den Författning, som påbjuder hvart 5o:de Tunnelands plantering med träd på Slätbyggden i Skåne, Apr. II. 55o. Maji II. 114. — om frihet för Landtmannen, att mot låg eller ingen Tull få exportera sina producter, Apr. II. 55 r. Maji I. 93, 273, 281. Junii I. 5i. om inskränkning i exclusiva Privilegiers meddelande, Apr. II. 551.
Beswarandet af senare frägan, äger de förenämnde skälen til grund, jämte at det ärSwensta Folket -värdigt, at göra sitt wal af Thronföljare innan utländska Magters inflytelse fär tilfälle at medwerka. Denna Nationalsiolthct kunde wisierligen medföra, at wi med blod finge förswara den, men ett Folk som p alla tider wetat afstudda sig inhemsse och utländske Tyranners ok, och som nu genom utwäljandet af Thronföljare wisar det förmanade - Zi.2 Den 18 Juiri. de Europa .fullföljandet af desi stora steg til äterwinnande af frihet och sjelfständighet stall ingifwa högaktning hos ds Magter, som ägt förmätenhet at wilja underkufva ost; ännu äga wi sörswarskrafter om wi med sammanstämmighet wilja nyttja dem, och da det hederwärda Bonde-Ständct redan antagit Konungens proposition, är det säkerligen med föresatts at förswara sitt tagna steg samt upoffra sina yttersta krafter, låtande sina Söners blod rinna för Swensta friheten. Jag misstager mig ej om jag äfwen tror at Swensta Riddersmän med Fosterlands känslans och frihetens mägtiga mod anföra dessa tappra Härar, och at ingen dödlig Magt dä underkufwar oss. Hwarföre jag är öfwertygad Högloft. Ridderstapet och Adeln i dess widd bifaller Konungens Nädiga proposition. Herr kiiläsr lijerta, frerlric, hade inlemuat följande, som uplästes: Ödmjukt Memorial! Dä uti Högloft. Ridderstapets och Adelns senaste Plenum, Kongl. Majit tilkännagaf dess Nädiga förslag til en Thronföljare, samt dcrjämte förklarade angelägenheten af Högloft. Ridderstapets och Adelns Beslut, och denna dag fastställdes til företagande och afgörande af detta för hela Riket och allmänt wäl sä wigtiga ämne, torde mig tillätas fä yttra mina tankar.
Regements-församlingarne upplåtne platser ej blott voro af allt för inskränkt utrymme, utan ock belägne i den vidsträckta kyrkans mera aflägsna delar, så att ordet och förmaningarne från altare och predikstol svårligen, åtminstone ej alltid i fullt sammanhang, kunde af åhörarne derstädes uppfattas; att svårigheter icke sällan mötte för ordnande af Nattvardsgångarne inom de olika församlingarne på sådane sätt och tider, som för församlings-medlemmarne voro de tjenligaste, samt att gemensam gudstjenst för församlings-ledamöter i så olika lefnadsställning kunde anses vara i kyrkligt hänseende mindre lämplig, enär mycket, som af Predikanten kunde och borde sägas inför en samling af krigsmän, icke väl lämpade sig för en församling i vanlig mening; hvarförutan motionären i afseende härå förmält, att IIof-Konsistoijum, som ansett det i hög grad önskvärdt att en gemensam garnisonskyrka för de i Stockholm förlagda Regementena kunde snart beredas, remitterat Regements-Pastorernes omförmälda framställning, till Cheferne för Gardes-Regementena och för Svea Artilleri-Regemente, hvilka instämt i den af Regements-Pastorerne yttrade åsigt, under tilläggande af det skäl, att Hedvig Eleonore församling vore oförhindrad att, när som helst, uppsäga de om platsernas upplåtande i dess kyrka på obestämd tid afslutade kontrakt, med undantag af hvad angick Svea Artilleri-Regemente, hvilket möjligen torde kunna göra särskilda anspråk gällande. I afseende åter å behofvet af lokal till gemensam skola för GarnisonsRegementena, har motionären hänvisat till ett i Regements-Pastorernes ofvan åberopade skrifvelse förekommande yttrande, hvaraf inhemtas, att, som den förmån af förhöjd tjensteårs-beräkning, hvilken varit tillagd Lärarne vid Garnisons-Regementenas nuvarande tre skolor (en för Svea Lif-Garde, en för Lif-Gardet till Häst och en gemensam för Andra Lif-Gardet och Svea Artilleri-Regemente), och hvilken förmån utgjort en icke oväsendtlig fyllnad i lärarnes inskränkta kontanta aflöning, blifvit genom Kongl.
Likaså flottning af timmer, sågslockar och virke för dem, som bebo stränderne af sjön Stora Lee och dermed förenade vattendrag samt af Wenern och Götha Elf. Tillverkningen för hand af ylle-, linneoch bomullsväfnader antingen af hemspunnet eller inköpt garn är inom södra delen af Länet, förnämligast Marks, Kinds och Åhs härader, en högst vigtig näringsgren, deraf den talrika befolkningen uti dessa merendels sterila trakter i ganska hufvudsaklig mån hemtar medel för uppehälle och bestånd. Det liliverkningsbelopp härifrån, som årligen utom Länet afsättes genom gårdfarihandel uppgår lili emellan 1| och 2 millioner alnar af alla slag, förutan band, strumpor, tröjor, vantar, täcken och ryor; och den afsättning utaf sålunda tillverkade ylle-, linneoch bomullsväfnader, som särskildt eger rum genom resehandlande från Borås och Ulricehamn samt genom personer i dessa städer eller på landsbyggden, hvilka dermed drifva handel i parti på andra inlänske städer och orter samt på Norrige, är än mera betydlig, uppgående vanligen tili dubbelt eller emellan 3 och 4 millioner alnar, oberäknad! hvad på begge dessa sätt föryttras af i Halland tillverkade väfnadsartiklar. Efter approximatif beräkning kan förläggares och tillverkares vinst af ifrågavarande väfnadsindustri uti Länet anses utgöra i medeltal 400,000 ä 450,000 R:dr om året; och förtjenar härvid anmärkas, att, oaktadt tillverkningsbeloppet vid Rydboholms konstväfverifabrik årligen blifvit ökadt, synes sådant under nu ifrågavarande qvinqvennium icke hafva menligt inverkat på husväfnadsslöjden, hvilken tvertom finnes hafva samtidigt varit i tilltagande jemte afsällningen på tiliverkningarne, och delta i synnerhet sedan 1838. För öfrigt tillverkas husväfnader af ull, lin och bomull inom alla delar af Länet, oberäknad! den södra, något deraf äfven till försäljning åt slädernes invånare, men i allmänhet för eget husbehof; och synes bandighet i väfnadsyrket alltmer utbreda sig.
Ad:s ledamöter ämnade göra vid Const.Utsk:s mern. i sin allmännelighet nu vore framställda, och om således öfverläggningen i det afseendet finge anses fulländad. Ropades ja. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att om han rätt uppfattat den under denna och föregående dags plena fortgående discussion, så hade de särskilda meningar, som här blifvit framställda, hufvudsakligen varit följande: En del hade med någon förändring utgått från den synpunkten, att Const.Utskts förslag skulle hufvudsakligen blifva hvilnnde till behandling i grundlagsenlig ordning vid nästa riksdag. Den a4 October c. m. Dessa vore Frih. Cederström.?, som vid förslaget icke gjort annat un några aflinärknrr emot redactionen af i §:n; llr Gripenstedt.?, som hufvudsakligen öfverensstämde med Utsk;s, likväl under yrkande af några sakförändringar; och llr Munck af Rosenschölds, sorn obetingad! instämt med Utsk. Dernäst hade andra varit af den allmänna syftning, alt nuvar. representation hufvudsakligen borde bibehållas. Dessa vore Hr Ehrenhoff?, som framställt detta, under förklarande att Const.Utsk:s förslag hvarken vore nödigt eller nyttigt, och Frih. Boyes, sorn ansett att man borde qvarblifva vid det representationssätt vi nu hafva, med de rättelser, som deruti kunna göras, och med förbindelse alt deruti intaga de nu orepresenterade. — En annan mening hade varit, att allmänna val under vissa förbehåll visserligen borde äga rum, men att tvänne kamrar borde af representationen formeras. Denna hade blifvit framställd, dels af Frih. Klingspor, som hufvudsakligen understödt det förslag Gr. Spens i sin Const.Utsk;s mern. åtföljande reservation afgifvit; dels af Gr.
Strax derefter kom den gamle mannen vandrande vägen framåt. Qvinnan sprang emot honom och berättade hvad som händt, han sade då att trollpackan snart skulle komma åt detta håll och troligtvis önskade köpa det vackra slottet, men i så fall skulle qvinnan icke taga penningar för det utan endast begära att få tillbringa natten i samma rum som hexans man. Så skedde ock. Men när qvinnan om aftonen steg in till hexans man låg denne och sof och hon kände då igen honom som sin egen försvunne make. Hon talade till honom och försökte att väcka honom, men allt var förgäfves ty hexan hade gifvit honom en stark sömndryck. När morgonen kom och hon måste lemna honom skrattade hexan åt henne menande att hon sålt sitt slott för bra godt pris. Då gick qvinnan ut på heden och bet i sitt andra äpple och der blef det vackraste slott. Då kom hexan der förbi och önskade få det, hon sporde om de skulle byta, qvinnan gick in på detta med vilkor att hon skulle få tillbringa äfven denna natt hos hexans man, detta öfverenskoms. Samma resultat. Nästa dag kom den gamle mannen och förebrådde qvinnan att hon ej lydt hans råd, hon omtalade då att hennes man varit så försänkt i sömn att hennes försök att väcka honom varit fruktlösa. Gubben gaf henne då ett motgift att väcka honom med. Så återsågo de båda makarne hvarandra. Slogo ihjel hexan, skänkte ett slott åt hvar af döttrarne samt behöllo sjelfva hexans gamla gård der de funno rikedomar nog att försköna den med. Så lefde de länge och lyckligt.81 Literatursällskapet slutade man just uppläsningen af Georg Nordensvans ”I Harnesk”.82 Kandidaten uttalade med orubbligt allvar detta märkliga arbetes slutord: ”Visst ä de lyckliga. – Åhja, så der – efter nutidens fordringar.” Han slog igen boken, hukade sig ned och brast i ett fnissande, förstulet skratt så oemotståndligt smittosamt att sjelfva författaren – om han varit der – med möda skulle kunnat hålla sig allvarsam. Factorn, som enligt vanan helt andäktigt i sitt eget exemplar af boken följt med läsningen, såg förvånad upp öfver sina glasögon.
Jag skall icke appellera till några personliga förhållanden, ntan till de vigtiga skäl, hvarpå Friherre Boye nyss stödt sig, nemligen voteringsmassorne, och jag anhåller således, att vi genast måtte få skrida till votering. Herr Munck af Rosenschöld j Eberhard: Jag ber att få fästa Ridderskapets och Adelns t/f.2 Den 4 December e. m. uppmärksamhet derpå, att Friherre BoyeS förslag icke är, att öka beloppet af sedelstocken, utan blott att öka rörligheten af densamma. Jag tror ej många kunna anse detta för skadligt. * Herr Hjerta: Jag vågar förnya min an» hållan om proposition å en sådan fördelning, jemte ränteberäkning, som jag föreslagit. Jag vill fästa Herr Rosenblads uppmärksamhet derpå, att om vi skulle med en proposition bifalla Utskottets Utlåtande, kunde vi ej komma ifrån frågan utan 2'.ne voteringar, emedan Afskrifnings-räkningen då äfven blef inblandad i denna proposition. Herr von Troil s Emil: Man har velat påstå , att man icke ökar sedelstocken , utan endast RörelseCapitalet, då man gör Obligationerna så små, att de närma sig lill sedlar. Om man t. ex. skulle bestämma dem till ia5 R:dr, kan jag ej se annat, än att Rikets Ständer nära nog öfverträda det beslut de en gång fattat, att icke föröka sedelstocken, ty 3,ooo,ooo, sådane Obligationer kunna ej utan fara för Realisationen tillskapas. Jag tror derföre, att de lägsta Obligationerne böra vara på 5oo R:dr, och skulle snarare önska dem derutöfver. Hvad Depositions-räkningen angår, så kan man gerna låta insättningarne der gå ned ända till ioo R:dr, och då tror jag, att alla än - Den 4 December e. m. i43 damål dermed vinnas. Hvad beträffar understöd för de mindre näringarne, så anser jag den frågan vara underordnad frågan om ett fast mynt. Jag anhåller derföre om bifall å Utskottets Utlåtande. Herr Lefrén: Min enskilta opinion är aldeles motsatt den siste talarens.
Det var som trängde den inpå henne från alla sidor, pressade henne tills hon ville gråta, skrika; men hon kunde icke. Det var icke kraften, som fattades, det var viljan att röra en fiber; och hon blef kvar i samma ställning och med samma uttryck af slöhet, medan tiden gick, minut efter minut. Men långt omsider började något röra sig inom henne, spänna på och kämpa sig fram, i början dunkelt och smärtfullt, men sedermera med en växande förnimmelse af lättnad öfver, att det var genomgånget, det oundvikliga, som måste komma; och hack i häl följde en välgörande känsla af frihet, allt dock ännu stänkvis förbittradt af återkommande ryck af smärta. Max var blek om morgonen, men föreföll lugn. »Farväl och tack för i sommar», sade han likgiltigt i det han räckte Ellen sin hand. Derpå lyfte han Maria upp i sina armar och kysste henne, omfamnade majoren ännu en gång och satte sig upp i vagnen, som rullade af. Ellen stod ensam kvar på trappan och såg den försvinna vid krökningen af alléen. Och hon hade åter samma förnimmelse: af ändlös tryckande tomhet, med en underklang af lättnad och frihet. »Här är bref till dig från Max», sade majoren, då Ellen ett par dagar derefter trädde in i matsalen. Hon kände hur flammande röd hon blef, men hon mottog det lilla förseglade konvolutet och lade det likgiltigt vid sidan om sig på bordet. Efter middagen skyndade hon sig upp på sitt rum, riglade dörren och bröt det med darrande händer. Kära Ellen. Förlåt mig om jag plågar dig ännu en gång, men jag kan icke skiljas ifrån dig såder. Jag bar mig dumt åt, jag blef häftig och jag förgick mig. Jag vet icke, hvad jag sade, men om det sårat dig, så tänk på, att det var det smärtsammaste ögonblicket i mitt lif. Låt det vara glömdt, och låt mig säga dig ännu en gång, hur gränslöst jag håller af dig. Det är som kände jag det först nu, hur hela mitt väsen vuxit samman med dig, jag kan ej tänka mig, att det fins en annan varelse på jorden, för hvilken du är detsamma, som för mig. Du skall icke tro, att det är fraser, fast det står här så kallt på papperet.