Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är endast minnet af ... af ... det som inte kan ändras. Jag skulle önskat att jag kunnat visa er att ... att jag kanske inte är så dålig som ni tror. Jag skulle önskat att jag icke behöft känna denna –» Hon kunde icke fortsätta. Hennes läppar började skälfva, och hon vred nervöst på sin näsduk. Han fäste sig icke vid hennes sista ord. »För mig är det tungt», sade han, »men jag förstår att det inte kan vara så för er. För er är tillvaron så rik. Hur rik kan jag väl inte ens fatta. – Men det är afgjordt: jag reser i morgon ... Jag är väl den enda fläcken ... jag menar den enda molnfläcken ... Ah, fru Marianne, så länge jorden står, skall det finnas de, som äro dömda till fattigdom. Jag är en tiggare ... Penningar, hvad är det? – Han lyfte händerna som om han vägt sitt guld i dem. Och så gjorde han en rörelse som om han kastat det bort. Det hade befunnits för lätt. »Förlåt mig», sade han vekt, »hade icke jag varit, hur lycklig skulle ni då inte känt er nu! Jag förstår så väl att det, – att jag icke kan gå utan att föra med mig en aning om det, som nu gör lifvet ännu mer betydelsefullt för er – skall vara en plåga, liksom ett profanerande. Jag vet att sjelfva min tillvaro måste kännas som en förnärmelse – nu. Om ni kunde, skulle ni stryka bort mig, spårlöst, som det som aldrig funnits: hela min varelse, mitt ingripande, mig sjelf. – Om ni kunde. Jag förstår detta. Det är så menskligt. Men jag var bara en skugga, som nu drar bort. Derför kan ni räcka mig er hand.» Han sade det enkelt, som man säger ett farväl för lifstiden. Marianne räckte honom sin hand och sökte le, fast hennes ögon fyldes af tårar. »Det är nu som alltid: jag vet icke hvad någon varit för mig, förr än det är för sent», sade han.– »Jag behöfver inte be er glömma mig; ni skall göra det så fort det fins en möjlighet.» Han bugade sig. Kanske med en sista skymt af småaktig fåfänga och lefnadstrött ironi. Och så gick han.
En, som ej får hafwa mindre behållen inkomst, än som swarar emot 150 tunnor säd*). Twä, som ej fä hafwa mindre än 100. Twä, som ej fä hafwa mindre än 50. g) 30 salunda walda Electorer sammanträda för att wälja 6 Representanter, hwaras en till Ofwcrhuset och 5 till Underhuser. Bland de sistnämnde skall wara en sjelfägandc Bonde — ej mer. h) Städerne wälja för sig. Anin.: Genom gvalificationen af Electorerne har jag sökt bereda, att walen skulle sprida sig till alla Folkclasscr. Om för hopens klentrogenhct man skulle behöfwa bestämma, att Underhuset skulle fä ett wisst antal Adelsmän, Prester, Borgare, Bruksidkare m. m., hwilket jag dock ej tror, sä skulle en sädan föreskrift höra till Electorernes Instruktion. Andra Methodcn: Skiljer sig isrätt den första endast deri, att bägge Husen wäljas af olika Electorer. De pcrso Den här utsatta förmögenheten kan möjliglwis för somliga orter wara sör liten, för andra äler för stor. Detta kan likwäl, om fräga skulle bliswa om förslagets utförande, lämpas ester local» omständigheterna, utan att systemet rubbas. 39 610 Expeditioner till Riks-Ständen. ner svin ägde eil witz bestämd förmögenhet walde Eleetorer, som sedan skulle wälja Ofwerhusets Ledamöter. De som ägde derunder walde Eleetorer för Underhuset. Om ä ena sidan det synes mera ledande till ändamälet, att Ledamöterne wäljas as olika Eleetorer, blifwer ä den andra sjelfwa walet af deya Eleetorer swärarc att inrätta, och ealcnlen öfwer röstande aldrig säker. >4.
Maj:ts nådiga tillstånd, har Kommissionen under innevarande år egt att i vissa kamerala frågor anlita en skicklig mans biträde; men biträde för ofvanomförmälda forskningar i särskilda verks handlingar har Kommissionen funnit betänkligt att anlita, då arvodet i följd af dessa forskningars beskaffenhet svårligen kunnat lämpas efter mödan och skickligheten. Deremot torde, då redaktionen nu med hopp om större framgång kan fortsättas, undertecknades tid böra, så mycket som möjligt, för detta arbete och dess granskning samt tillfälliga, mindre omfattande forskningar sparas derigenom, att särskilda biträden, så vidt sådana kunna erhållas, anlitas för de forskningar af större, men lättare beräknelig omfattning i ett eller annat embetsverk, som blifva nödvändiga, — biträden, för hvilka arvodena torde kunna bestridas af det särskilda anslag, 1,2(J0 R:dr R;mt, som Eders Kongl. Maj:t i nåder behagat ställa till Kommissionens disposition, och som för innevarande år ej behöft anlitas. Dels härigenom och dels genom det redaktionssätt, hvarom Kommissionens samtlige ledamöter blifvit ense, skall, såsom Kommissionen hoppas, arbetet kunna i icke oväsendtlig mån påskyndas, ehuru Kommissionen ej bör dölja, hvarken att det sammandrag, hvarmed Kommissionen nu är sysselsatt, i alla fall kommer att medtaga betydlig — 294 — tid, eller att detsamma måste vinna derpå, att utgifvandet ej börjas förr än en större del, om ej det hela, hunnit fullständigt utarbetas. Med djupaste vördnad, trohet och nit framhärda, Stormäktigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter, P. E. BERGFALK. CARL J. SCHÖNING. S. BORGSTRÖM. Stockholm den 30 December 1863. Styrelsens för Svenska Trädgårdsföreningen underdåniga utlåtande öfver Rikets Ständers Revisorers anmärkning vid Trädgårdsföreningens elevskolas räkenskap för år 1861 Stormäktigste, Allernådigste Konung!
Hofrätten ansett berörde yrkande utgöra ett i? St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse för ar 1848. 15 ämne, hvarmed det icke lillkomme Kongl. Hofrätten att i den ordning, detsamma då blifvit vackt, taga befattning; äfvensom slutligen, beträffande Advokatfiskal seni Le tets emot Anders Andersson i Guldsmedshyttan och Handlanden Nilsson förda talan om ansvar för missfirmlig! och vanvördligt skrifsätt emot Rådstufvurättens Ordförande och Ledamöter, Kongl. Hofrätten förklarat detta skrifsätt icke vara af sådan beskaffenhet, att urbota ansvar derför kunde äga rum; hvarföre och som åtalet blifvit anstäldt först genom Advokatfiskalsembetets den 19 November 1840 till Kongl. Hofrätten ingifne memorial, och således icke inom två år efter det förseelsen skulle blifvit begången, nemligen genom den lill Justitiä-Ombudsmannen den 5 Oktober 1837 ingifna skrift, Kongl. Hofrätten alltså funne, likmätigt Kongl. Förordningen den 20 Januari 1779, det talan i ofvanberörde afseende icke vidare ägde rum. Äfven detta utslag bar icke blifvit föremål för klagan å Justiliä-Ombudstnannens eller, mig veterligen, någonderas af öfriga parterna sida.
Stael begagnade det tillstånd han erhållit att afgifva , Förklaring öfver de Anmärkningar, som vid hans Anförande om Skånska Roteringen blifvit gjorde, för att jemte Anförandet och Anmärkningar remitteras till Stats-Utskottet, begärdes denna Friherre Staels Förklaring på bordet. På tillkännagifvande att Anmärkningar föranledde af Motioner, till förekommande af tidsutdrägt, icke borde blifva på bordet hvilande, svarades: Att i Friherre Staels Anförande funnos Ämnen, som Grundlagarna förbjödo att vidröra, och hvaröfver man i det följande Plenum ämnade yttra sig. På frågan hvilken §. af Grundlagarne i sådant fall kunde åberopas, nämndes Regerings-Formens 9o:de §. Ridderskapet och Adeln för den gången, ansåg icke 90 §. äga en sådan bindande kraft. Proposition gjordes på Remissen, den beviljades, och den Medlem Den 2 Felruarii 13 af Ridderskapet och Adeln som yrkat tillämp-, ning af 90 § reserverade sig emot Beslutet. Ändteligen uti Plenum den 24 Januarii utveckladas den Opinion om Regerings-Formens 90 och Riksdagsordningens 29 §. §. bindande kraft på Riksdagsmannens rätt, att fritt tala och utlåta sig, som några af Ridderskapets och Adelns Medlemmar under föregående Plena antydt sig äga, och uppå gjord Proposition, som med Ja besvarades, erhöll denna Opinion, tills vidare åtminstone, den bindande kraften af Ridderskapets och Adelns Beslut. Huruvida dessa föregående steg voro beräknade eller ej, det torde icke jag behöfva gifva mig mödan att utreda; men då jag tror att dessa steg lätteligen kunde föra oss utom Constitutionens Gebiet, har jag ansett mig böra uti Ridderskapets och Adelns Minne återkalla huru lätt dessa steg uppå hvarandra följdt; den 10 Januarii tillämpades 90 §. på Motioner, den 19 äfven på Förklaringar och Anmärkningar; den 24 Januarii hänvistes Riksdagsmannen att vid motiverandet af sina tankar och sina-önskningar stadna innom förnufts-skälens Gebiet. Regerings
Dessutom borde ingen af BancoUtskts ledamöter och allraminst den sistnämnde reservanten, på sätt reservationerna synas utvisa, vara i okunnighet derom, att frågan om beskaffenheten och utseendet af Bankens nya sedlar alltsedan Aug. månad nasti, år hvilat på Financeafdelnts bord, men icke kunnat, förrän för några dagar sedan, oaktadt den bästa vilja hos Utskts ordförande, som äfven för ordet inom denna afdeln., till slutlig behandling företagas, i anseende till ovissheten om det blifvande myntsystemet. Vid sådant förhållande och då, enligt hvad såväl inom som utom BaUCöUtsk. torde vara kändt, Financeafdeln. under tiden högst sällan behöft sammanträda för andra göromål än dem, som ålegat afdeln. gemensamt med LagUtsk., kan jag, tvärtemot reservanterna, tryggt påstå, att, i händelse frågan om Bankens framtida sedelutgifning icke måst af förberorde anledn. uppskjutas, densamma både kunnat och troligen redan varit afgjord, utan att något af Utskis nu fulländade åligganden derföre behöft åsidosättas. Likaledes, och på grund af den erfarenhet, jag under ett oafbrutet deltagande i Cancelliafdelnts arbeten alltsedan mitt inträde i BancoUtsk. kunnat örn dervarande göromål förvärfva mig, får jag bestämdt förklara, att, derest icke myntenhetsfrågäns afgjorda skick äfven lagt binder i vägen för afslutandet af denna afdelnts göromål, nästan alla reglementariska stadganden för Bankens sedeloch lånerörelse skulle redan varit både Utarbetade Och R. Stis slutliga pröfning underställda. R. Sté hafva vid aine riksdagar bos K. M. anmält sina 20 H. 4 Den 2 Mars e. m. enstämmiga åsigter om nyttan och nödvändigheten af en lägre myntenhet än silfverspecie-rtdru. Derjemte hafva Rikets nu församlade Ständer, uti deras und. skrifvelse af d. 27 nasti.
Utskottet får alltså, med anledning af Herr Grapes derom väckta motion, tillstyrka och föreslå: att Rikets Ständer, för fortsättning och fulländande af arbetena å jernvägs-anläggningen mellan Gefle och Fahlun, måtte bevilja GefleDala jernvägs-aktiebolag ett nytt lån å Sexhundratusen R:dr R:mt, under nedanstående vilkor och förbehåll: a) för denna lånesumma skall nyssnämnde bolags Direktion, efter dertill af aktie-egarne enligt bolags-ordningens 15 § meddeladt särskildt uppdrag, å bolagets vägnar, afgifva en sådan skuldförbindelse, som af Fullmäktige i Riksgälds-kontoret godkännes och antages; b) utaf lånesumman utbekommes från Riksgälds-kontoret en fjerdedel, eller Etthundrafemtiotusen R:dr R:mt, efter ingången af Januari månad 1858, en fjerdedel eller enahanda belopp efter ingången af Maj månad samma år, en fjerdedel, eller likaledes Etthundrafemtiotusen R:dr, efter ingången af September månad sagde år, och den återstående fjerdedelen eller Etthundrafemtiotusen R:dr, efter 1859 års ingång; c) Hvad utaf detta lån icke blifvit i Riksgälds-kontoret lyftadt före den 1 Juli 1859 kommer icke att derifrån utlemnas; 8 Slals-Utskoltels Utlåtande M 473. d) för de utbekomna låne-medlen godtgöres af ofvannämnde bolag
Men han lät sig inte bekomma, utan kysste henne flere gånger. Klara kände, hur han darrade. – Nu kan det vara nog, sade hon och slet sig lös. – Nej, svarade han och grep tag i henne igen. Klara ska kyssa mig tillbaka. Hon kunde inte låta bli att skratta och sade med ett slags groft koketteri: – Hvarför det då? – Jo, för annars är det ingenting, förklarade Petter. Klara vände sig om för att öfvertyga sig om, att ingen kunde se dem. »Det gör ju det samma», tänkte hon. »Och efter han har hjälpt mig så länge, kan jag ju gärna kyssa honom.» Och när han böjde sig ned öfver hennes ansigte, rörde hon svagt på läpparna, när de mötte Petters. Men sedan kysste Petter Klara, så ofta han hjälpte henne med ämbaret. Och det blef en vana, som emellertid ingen mer än Petter fäste någon vidare vigt vid. När våren kom, reste Anders till Amerika, och någon tid därefter fick Klara ett barn. Händelsen väckte icke något vidare uppseende. Pojken blef utakorderad till en torpare, och hennes nåd skickade efter Klara och talade vackert vid henne, att hon skulle akta sig för framtiden. Men Klara skötte sina sysslor hos rättarn, aldeles som om ingenting hade passerat, och hela historien var snart glömd – utom af Petter. Han hade visserligen aldrig trott så strängt på, att det var något ordentligt mellan honom och Klara. Men hon lät honom ju i alla fall kyssa sig, och när hon var vid riktigt godt lynne och ingen såg det, kysste hon honom tillbaka. Så att något var det väl i alla fall. Att hon hade sina vänner bland de andra pojkarna också, det visste han nog. Och det brydde han sig inte om. För det hade de andra flickorna också. Och något roligt ska man ha, när man ung. Men att det där skulle hända just nu, när han var så glad i henne, det grämde honom. Och han kom öfverens med sig själf, att han skulle lägga bort att tänka på Klara. Men när han så fick se henne igen – hon kom öfver gården i solskenet med hufvudduken hängande löst om halsen och småskrattade för sig själf, i det hon såg, att Petter tittade ondt på henne – då tyckte han, att hon var ändå vackrare än förut.
I afseende härå har Herr Dalman anfört, att, ehuru 1 kap. 2 § UtsökningsBalken stadgade: ”Ej må Konungens Befallningshafvande befatta sig med det, som domare-embetet tillhörer; håfve dock makt att tillse det lag och rätt vid Under-rätterna skipad varder; finnér han det annorlunda skedt vara, gifve Hof-rätten det tillkänna, ” samt detta stadgande, enligt motionärens förmenande, oförtydbart innebure, att Landshöfding icke egde vidsträcktare myndighet i detta hänseende, än att hos Hof-rätten till beifran anmäla uraktlåtet fullgörande af de enligt lag och författningar domhafvande alagde skyldigheter, vore Landshöfding likväl genom ifrågavarande § uti Instruktionen bemyndigad att genom förelagda vitén till obegränsadt belopp tillförbinda domare att i vissa fall fullgöra sina åligganden i afseende på öfverlemnande af saköreslängder, redovisningar och andra handlingar eller sådane uppgifter, hvilka enligt uppbörds-författningarne skola af domare afgifvas; hvilket, då domare icke subordinera!1 under Landshöfding, utgjorde en abnormitet, som borde afhjelpas, helst det ej vore förenadt med mera besvär, att hos Hof-rätten anmäla försummelsen; och ansåg motionären alltså nämnde § höra förändras derhän, att Kongl. Maj:ts Befallningshafvande icke egde rätt att förelägga domare vitén, utan endast att hos Hof-rätt anmäla de försummelser eller den uraktlåtenhet, Kongl. Maj:ts Befallningshafvande ansåge sig ega skäl att anmärka uti fullgörandet af domares i nämnde § omförmälda åligganden. Förutom de sålunda föreslagna ändringar af vissa stadgander. uti Instruktionen, har emot denna Författning blifvit anmärkt dels af Herr Dalman, att åtskilliga föreskrifter deruti vore alltför obestämda och ofullständigt alfattade, såsom exempel hvarpå åberopats 3, 4, 5, 8, 9, 19, 27, 31, 43 och 65 §§, och dels af Herr Ekholm, alt
Sprengtportens reservation, och jag tror att samma skäl till bifall å löneanslag för Kammarrätten äro förhanden, vågar jag tillstyrka, att enahanda beslut i detta afseende må fattas, som det R. o. Ad. i frågan om Kammar-coll:m vidtagit. Frih. Cederström: Jag instämmer så mycket hellre med den sista talaren, som StatsUtsk. behandlat dessa begge verk, såsom varande under samma cathegori, hvarföre jag anhåller om Hr Landtm:s propos. å enahanda beslut, sorn i fråga om Kammar-colhm blifvit fattadt. Hr Uggla, Göran Gustaf: Förekommen af Hr Printzensköld och Frih. Cederström, får jag inskränka mig 252 Den io Augusti e. ra. till att instämma med dem och anhålla om Hr Landtnäs proposition. Frih. Sprengtporten: Jag anhåller jemväl att få förena mig i den framställning, som af Hr Printzensköld blifvit gjord. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla StatsUtskrs i utlåt. N:o 193 i afseende på 10 punkten framställda förslag. Ropades nej. Uppå derefter framställd propos. biföll R. o. Ad. nämnda förslag med samma tillägg och villkor, som R. o. Ad. beslutat i afseende på det ökade anslaget för Kammar-colkm. litte punkten. K. Sundhets-colltm, mom. litt. a). Frih. Cederström: Jag tillstyrker i öfrigt bifall till ifrågavar. punkt, men att R. o. Ad. ville afstå det dervid af StalsUtsk. fästade villkor. Detta moment blef af R. o. Ad. bifallet. Momentet litt. b). Frih. Cederström: Jemväl i denna punkt tillstyrker jag bifall till det af StatsUtsk. föreslagna anslag, men anhåller, likasom vid den föreg:de, att det villkor StatsUtsk. framställt måtte derifrån afskiljaS och särskildt afslås.
Examensfordringarna för en Ingeniör-officer är ojemförligt större än vid något annat vapen inom arméen, och när han utgått från Marieberg samt blir ånyo utkommenderad på fortificationsarbete, erhåller lian icke större förmåner än han vid sitt inträde vid läroverket haft; men han har der haft tillfälle att jemföra sina kamraters löneförmåner och tjensteåligganden med sina egne, och denna jemförelse har naturligtvis icke utfallit till fördel för det vapen, vid hvilket han är anställd. Hans avancement går derjemte långsamt. Vid jemförelse emellan Ingeniör-Corpsen och öfrige samtlige vapen upslår följande förhållande: Äldste Kapten eller Postmästare hade v> OJ 3 a~' Cfc Infanteri w SJ a> CD -3 cn 3
Det vore ju ett uppenbart våld att befalla dem betala de summor som erfordrades för alt till skatte lösa de hemman, hvilka de under en läng följd af år med stadgad åborätt innehaft. Vidare läses i samma punkt: ”att då del jemväl vore en fördel, att den egen dom, som innehafves under fideikommissrält, ingick i den föreslagna skattejemningen, torde hindret deremot kunna undanrödjas, om sådana vilkor för den blifvande ersättningssumman stadgades, ali efterföljande fldeikonimiss-innehafvares rätt derigenom betryggades”. Del torde vara ganska svårt, om icke omöjligt för Konung och Ständer att genom eli maktspråk, oförenligt med våra lagar, förordna alt fideikommiss-egendomarnes och dess innehafvares rättigheter skulle förändras på det sätt Ulsk. här föreslagit. 1 9:de punkten föreslås, ali de egendomar, som få grundräntan förminskad, skulle intecknas till det belopp, som erfordrades till säkerhet för de af Riksg:skont. utfärdande obligationer, hvarmed ersättningen lill de jordegare, som få grundränta eller högre sådan sin jord åsatt, skulle bestridas. Det är allmänt kändt, att en mängd egendomar äro så öfverinlecknade, alt den föreslagna säkerheten för staten blefve ringa eller ingen. I 9:de och 10:de punkleme omtalas den amorteringsprocent som skulle erläggas för att efter en viss lid döda det af Slaten åt en del af jordegarne försträckta kapital, men beloppet af denna procent är icke bestämdt och derpå torde det väl hufvudsakligen bero om hela förslaget kau af hemmansegarne antagas, ty man kan icke förutsätta att dessa skulle vara villiga alt årligen uti skatt, ränta och amorteringsprocent erlägga en större summa än deras nuvarande skatter utgöra, för att dymedelst bereda en efterkommande genereration lindring i skattebördorne. Della i korthet om hufvudgrunderna för Gr. Liljencrantz’s förslag. Den 6 Augusti. 149 Nu återstår alt granska de skäl Utsk. åberopat för sitt tillstyrkande af nämnde motion oell den derpå grundade föreslagna underd. skrifvelsen.
Derjemte hafva Rikets Ständer ansett till ändamålet mest ledande, otn för resande gesäller serskilda så kallade vandringsböcker kunde inrättas, i likhet med hvad flerstädes i fremmande länder med framgång är vordet foreskrifvet, uppställde, enligt nedanståendeForrnulaire och tillika innehållande nedan stadgade reglor, om hvilkas fastställande och kungörande till efterlefnad Rikets Ständer likaledes få till E. K. M. framföra deras underdåniga önskan. F o r mul aire. Första sidan: Passeller vandrings-bok, innehållande sidor, och utfärdad för Gesällen vid afresa från Andra sidan: Innehafvarens Födelseort, Ålder, Längd, Ansigte, Hår, Panna, Ögonbryn, Ögon, Näsa, Kinder, Mund, Tänder, Haka, Serskilda kännemärke. Egenhändiga namnteckning. Inriehafvaren Tredje sidan: har erhållit denna vandringsbok efter af - Exptditions-JJtshottets Förslag till tind. Skrifvelse j N:o a34- 535 lemnande af de i nedanstående efterrättelser föreskrifna betyg, och har att ställa sig nämnde efterrättelser till noggrann åtlydnad. IN1 den 18 , . N. N. (Stämpel) l:o. Gesäll, infödd eller utlänning, som inom Sverige utlärt, eller såsom gesäll arbetat och önskar resa till annan ort, åligger att uttaga vandringsbok vid första resans anträdande. 2:o. Vandringsboken, som gäller för hela den tid, en gesäll här i landet befinner sig på resan, är gesällens enda pass. Med resande gesäll, som saknar vandringsbok, förfares såsom med annan passlös resande. 3:o. Till vandringsboks erhållande inställer sig gesällen hos Magistraten i den stad, hvarifrån resan anträdes, uppgifve ort, dit han vill färdas, och aflemne afsked från den Mästare, Fabrikör eller Manufacturist, hos hvilken han utlärt eller sist arbetat, innehållande följande intyganden: l:o Att Gesällen är nykter och i öfrigt af oklanderligt uppförande; 2:o
Tillsammans med Alfred utarbetade fadern här sin metod för tillverkning af nitroglycerin, och fortsatte Alfred som bekant sedan med detta sprängämnes vidare utveckling till dynamit, spränggummi, ballistit m. fl. geniala uppfinningar. Nitroglycerinuppfinningen var nu visserligen gjord, och de tekniska fördelar, som dess tilllämpande kunde framkalla, uppfattades nogsamt af många framsynte män, men svår var dock tiden mellan uppfinningens första framträdande och dess utvecklande till affär — ej minst för fru Nobel, som härvid behöfde all sin kärleksIDUN 45 fulla energi, sitt lugn och sin förmåga att hjälpa sig själf oeh de sina. Den ljusning i affärshänseende, som så små- ningom följde, skulle dock tyvärr förmörkas af ännu allvarsammare skuggor än dem den ekonomiska kampen kunnat framkalla. Slag i slag föllo ödets hårda hugg. Den 4 sept 1864 inträffade omedelbart invid det Nobelska hemmet i den lilla fabriken å Heleneborg en våldsam deras, särskildt då, storartade och vackra skänker och förvarade dem som en erinran om deras framgångar och deras kärlek. Själf fasthöll hon alltjämt vid sina enkla vanor från tidigare år. Det eleganta ekipage, som sönerna ställt till hennes förfogande, kom hon sålunda sällan sig för att personligen använda; men om hon kunde glädja en svag eller sjuk därmed, var det hennes största fröjd. Likaså förbrukade hon ej på långt när de summor, hon bekom till sin hushållning. Men kunde hon i tysthet hjälpa nå- gon, utgjorde detta henne en dubbel tillfredsställelse. Många voro de tå- rar hon på så sätt borttorkade, många de på svaga skuldror tungt tryckande bördor hon aflyfte. I frid fick fru Nobel sluta sina dagar den 7 dec. 1889, omgifven af många kära. Sonen Ludvig hade då redan året förut skattat åt förgängelsen; Robert och Alfred öfverlefde henne och dogo båda under år 1896. Med fru Nobel bortgick en af de kvinnor, som i glädje som sorg, i lycka som olycka haft förmåga att hålla idealet högt, att ständigt sträfva för det sanna och goda oeh som genom sin uppfostrande makt vetat att öfverflytta sina bästa egenskaper på barn oeh barnbarn. Frid öfver sådana mödrars minne 1 A. W. G. Något om soppor. K Fru Carolina Nobel.
Vildt på (^hvarigenom t. ex. en Bjelke, sorn på tvänne motsätta sidor innehåller 12 tums tjocklek, och på de 2 öfriga endast 8, komme att 'vid Tullclarering behandlas lika med en Bjelke, hvars alla fyra sidor tvertofver innehålla hvardera iq turn;j) c) att, i analogi med hvad Taxan redan medgilver, för Halfbroder eller afsågade Bräder af 4 alnars längd och derunder vid förtullning af Bjelkar oin blott 8 alnars längd eller derunder, a:ne sådana anses motsvara en af lika omfång om 15 alnars! längd; samt dj att till Half-Brader räknas Bräder, hvilkas tjocklek ej öfverstiga ■§ turn, eller sora med 1 tums tjocklek och högst 7 alnars längd icke innehålla större bredd, än 7 tum; 13:0 Bocker, Utrikes tryckta på Svenska, horda vara fria fran all införseltull; i hvilken omständighet Bidderskapet och Adeln allt - Trot. Utdrag den 3 Not.