Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jemte erinran om det af Rikets Ständer vid sistlidna riksdag fattade beslut, enligt hvilket 700,000 R:dr af dpn till Riksgälds-kontoret inlevererade trafikbehållningen anvisades till bidrag vid utförandet af nya stambanor samt endast det öfverskott af nämnda behållning, sorn derefter uppkomme, finge reserveras till betäckande af den brist, som möjligen kunde i trafikinkomsterna uppstå, har, med åberopande af de förhållanden, dem Styrelsen för Statens jern vägstrafik anfört uti en vid den nådiga Propositionen fogad underdånig skrifvelse af den 26 sistlidne Oktober, E. K. Majit före slagit, att Rikets Ständer måtte, till komplettering af bristande irafikmateriel å redan anlagda stambanor, anvisa det för detta ändamål nödiga belopp i jemnadt fal med Två Millioner Riksdaler, inot del att den från och med år 1867 uppkommande behållningen å trafikinkomsterna från Statens jernvägar varder tili Riksgälds-kontoret levererad. Denna E. K. Maj:ts nådiga framställning hafva Rikets Ständer funnit sig böra bifalla; och komma de sålunda anvisade medlen att från Riksgälds-kontoret i mån af behof utbetalas. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 23 Maj 1866. Bspedition*-1!tskollett Förslag lill underd. Skrifvelse, Nio 62. 31 N:o St. Uppläst och godkändt hos Kidd. och A deln deri 18 Maj 1866. Preste-Ståndet den 19 Borgare-Ståndet den 19 Bonde-Ståndet den 23 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition ont anvisande af medel till utvidgning af den för jernvägen genom Stockholm beslutade bangård vid Clara sjö och tillökning i de för trafiken derstädes afsedda byggnader. (Stats-Ulskoltets Utlåtande N:o 59 samt Memorial Niis <58 oell 82.) 8. A. K. 1 öfverensstämmelse med hvad E. K.
Något yrkande om befrielse från fullgörandet af samma vilkor har under innevarande riksdag icke blifvit framstäldt eller utgjort föremål (ör Rikets Ständers pröfning. Häraf lärer alltså följa, att Rikets Ständer äro berättigade att utur den ifrågavarande § utesluta orden »derest så kommer att yrkas.» Utskottet har ansett desto större skäl härtill förefinnas, som, derest dessa ord skulle i reglementet inflyta, Fullmägtige i Riksgälds-kontoret väl svårligen kunde undgå »att yrka» återbetalning af hvad som utaf lånesumman lyftats utöfver verkliga kostnaden. I afseende på Utskottets ifrågavarande förslag har i öfrigt blifvit föreslaget, att orden »rörelsematerielens anskaffning» borde utbytas mot orden »all erforderlig rörelsemateriels anskaffning»; men då Utskottet i denna del ordagrannt följt kontraktets lydelse, samt någon tvetydighet om hvad som må förstås med orden »rörelsematerielens anskaffning» icke kan uppstå, enär omedelbart derefter följer, att arbetet skall vara i öfverensstämmelse med planen fullbordadt, lärer någon ändring af ordalagen härutinnan icke vara af behofvet påkallad Slutligen har inom Borgare-Ståndet blifvit yrkadt, att, i stället för det af Utskottet begagnade uttryck, att detta »lånebelopp, enligt del om arbetets utförande afslutade kontrakt icke får öfverstiga 1,436,666 R:dr 67 öre,» borde utbytas mot orden »lånebelopp, genom Kongl. Brefvet den 24 Januari 1862 blifvit bestämdt till 4,436,666 R dr 67 öre.» Som likväl, enligt hvad ofvan blifvit nämndt, arbetskontraktet grundar sig på berörda Kongl. Bref, hvilket i kontraktet uttryckligen åberopas, Stats-Utskottets Utlåtande M 229. 7 har Utskottet haft fullt skäl att heldre åberopa kontraktet, såsom varande en ömsesidigt bindande handling, än det Kongl. Brefvet, hvilket blott legat lill grund för kontraktet.
N:o 552, angående nödiga medel för en projecterad Vattenledning till Carlskrona. N:o 55, i anledning af väckt fråga om Riksgälds - Contoirets öfvertagande af Banken. N:o 556, om förnyelse af en förkommen Riksgälds-Contoirets Obligation. S. D. Vid förnyad föredragning af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o 1 gg, angående RiksStåndens olika Beslut, i frågan om inrättande af Directioner till det Indeldta Cavalleriets beklädnad; fann Preste-Ståndet för godt, att med frångående af sitt i denna del fattade Beslut, i bifall till Utskottets sednare Utlåtande sig med Högloft. Ridderskapet oell Adelil samt Vällofl. Borgare-Ståndet förena. lig* Prot. Utdr. d. 24 October 1823. S D. Vid åter skedd föredragning af Stats-, Bancosamt Allmänna Besvärsoell Ekonomi-Utskottens, under N:o 545 afgifne, förnyade Utlåtande rörande Allmänna Magazins-Inrättningen; fann Preste-Ståndet för godt bifalla Utskottens, öfver förevarande ämne under !N:o 434, först afgifne Betänkande med de ändringar ,• som i detta sednare Utlåtande blifvit tillstyrkte; med undantag likväl af det Förslag, att utöfver det för de Norra Länen anslagne Spannmåls - partie, ett ytterligare anslag af 25,000 Tunnor må lemnäs för de öfriga Länen i Riket; till hvilket sistnämnde anslag Ståndet icke ansåg sig böra sitt bifall lemna. S. D. Vid förnyad föredragning af Lag-Utskottets Utlåtande N:o 19,9, i fråga om yrkad företrädes-rätt för jord-egare till betalning af Bankens lösa Egendom; fähn Preste-Ståndet för godt, att med förblifvande vid sitt förut i ämnet fattade Beslut, tillika gilla det tillägg Utskottets sednare Utlåtande innehåller.
18 siBanco, neml. af Södra Lappmarks Fögderlet Norra Dito och af Kusamo Lappmark således inemot 16^ procents ränta « pannftillingen, som valverad till Specie a 6 TX.ler pä Riksdalern gör 9,787- 20: z. De förpantade 70 Tunnor Spanmäl upbäras in natura, och hafwa, sä wida de bestå af blott Korn. efter 1826 ars markegängar för Westerbotten och Wester Norrland utgjort 291 R.d. 32 si. således - 948: 12! 416: 28: — 249: 28: 1,614: 18: Den 23 Zebruani. ^27 des omkring 29 procents ranta ä pantstillingen 99» R:d. 32 si. ' , Uti ,805 ars Special-räkning för Laounda, Hagunda och Ulleråkers Häraders Fögderi i Upsala Län anföres, att Kongl. Academien i Upsala, etter framlidne Landshöfdingen löners Bref den 22 November ,688 hofwa sig tillpantat Krono-hemman 7. med ranta 77: 26: Z. hwilket enligt ett bilagdt Exiract i B-rificaiions-Boken skulle wara Krono'hemmanet Sunnersta N:o 1. Mantal Et, i Bonde-Kyrko Sorken och Ulleråkers Härad; warandes ock för detta Hemman i Jorde-Böckerne annorenadt, alt det innehafves af Upsala Academie under Pant-titUl och 1'roebenciL ef er Landshöfdingen 1exner8 Bref af den 22 November 1688, hwilket likwäl ej finnes räkenskaperne bilagdt. Häremot anföres äter Uti 179Z ars Upsala Academies Jorde-Bok, att Henimanet är 1Z9Z skall blifwit doneradt.
Hvilka de menliga följder åro, som för denna vigtiga undervisnings-anstalt ofelbart måste Uppkomma, om den af Utskottet tillstyrkta nedsättning af det årliga anslaget för den samina skulle bifallas, har jag, då frågan fÖrVa gången var under öfverläggning, vidlyftigt sökt ådagaläggo. och skulle blott missbruka HÖglöfl. Ridderskapets och Adelns tålamod, om jag nu ville upprepa, hvad jag i sådant afseende då hade åran att anföra. Jag anser mig således vid detta tillfälle endast å nyo böra framställa min öfvertygelse, att ofullkornligheter skola uppkomma vid härvarande Veterinair-Inrättning och svårigheter, sorn skola lägga hinder i vågen att Ven 25 Augusti e. »». 341 af densamma draga den största möjeliga nytta, i samma förhållande, som det, hvad Rikets Höglofl. Ständer bevilja, understiger hv;.4 uti Konungens Nådiga proposition blifvit åskadt och borde derföre önska, del behagade Höglofl. Ridderskapet och Adeln, för dess del åtminstone, lemna bifall till allt, hvad uti den Kongl, propositionen för Inrättningen begåres. Men då jag tillika bordt föreställa mig, att hufvudorsaken, hvarföre det Höglofl.
Om R. o. Ad. förkastar 18:de g:n, så är det en annan sak. Men tänker mansig ämnet i det sammanhang Utsk. gjort, är förslaget riktigt. Utsk. har icke tagit upbörds-året i beräkning och nämner det icke heller, utan för - Den 8 Augusti. säljnings-året står i §:n, hvilket Utsk. föreslagit beräkna på det sätt, alt det skulle medföra beqvämlighet för dem, som med näringen sig befatta. Om R. o. Ad. icke godkänner förslaget, synes mig trassel skola derigenom uppkomma. Jag tillstyrker vördsamt alt §:n måtte bifallas. Hr Printzensköld: Jag ber att få erinra, huruledes mitt förra yttrande började med ”för såvidt denna §:n afser, att äfven bestämma debiteringen af ifrågavar:de utskylder med beräkning från d. Irsta Nov. till d. Irsta Nov. å landet och från d. Irsta Okt. till d. Irsta Okt. i stad, anser jag §:n vara oriktig, emedan det föranleder till trassel och oreda, då alla andra utskylder utgå efter kalender-år”. Skulle så icke vara förhållandet, utan vederbörande upbördsmän debitera den delen af utskylderne, som belöpa sig för de 3 sista månaderna af kalender-året, och redovisa dem uti den allmänna redovisningen, som ingär till vederbörande embetsverk, anser jag det vara likgiltigt, huru man beräknar försäljningstiden för dem, som med försäljningen sig befatta. Jag vilh blott så tillvida bestrida §:n, som man kan gifva henne den tolkning, alt afgifterne icke skola utgå och beräknas efter kalender-är.
Hvad f Bevilln.-Utskottets Betänkande N.o 7. 33 Hvad dernäst vidkommer värdering af de i lil Art» 2 §. 23 och 26 Mom. uti 1823 års Bevillnings Författning uppräknade Bruk, Bergverk och flere Bergshandteringen tillhörige samt dermed jemförlige Manufacturinrätmingar, så har, i fråga om Jernbruket!, visserligen förekommit, att ojemnhet vid Bevillning för Bruken skall derigenom inträffa,' att Comitéerna vid bestämmande af Stång* jerns-försäljningspriset kunna handla efter olika åsigter, men dä ingen serskild framställ» ning skett i detta, vid förliden Riksdag äfvenledes omtvistade, samt genom votering af. gjorda ämne, och Utskottet, vid noggrann öfverläggning derom, icke kunnat finna någon lämpligare och med de i öfrigt antagne Värderingsmethoder mera öfverensstämmande grund för Jernbrukens uppskattning, än den nu gällande, har Utskottet endast ansett, att derutöfver ett uttryckligt stadgande borde, på lämpligt ställe, intagas derom, att vid värdering af Bruk, som hafva egna Grufvor och Masugnar, dervid Malm och Tackjern, öfver eget behof, försäljes, bör afseende på ett sådant förhållande fästas, så att behållna afkastningen, genom denna försäljning, i Värderings-Summan behörigen inberäknas. I följd häraf föreslår Utskottet t Bih. till Riks-St. Prot. igzg och y.te Sami. 3;dje H:t. 3 34'
Det står i fullkomlig strid med de rättigheter, som lagli gen tillhöra alla åboer på kronohemman att med uppskattad summa lösa sina hemman till kronoskatte för att sedan öfver dessa fritt råda. Mig synes att en nödig konseqvens i lagstiftningen fordrar, att åboerne på de af bruksegare, som ej voro åboer på kronohemmanen, likväl till kronoskatte tillätos köpa kronobönders hemman, få åtnjuta sin ursprungliga rätt att till kronoskatte få lösa sina kronohemman. Om än denna lösen möjligen kan anses böra erläggas till dem, som utan att vara åboer tillöst sig kronoskatterätten, såsom det synes mig utan laglig rätt dertill, då de icke voro åboer, så borde dock åboernes ursprungliga rätt att lösa sina hemman till kronoskatte icke vara dem förmenad, och således den blifvande kronoskattehonden ega full rätt att förfoga öfver sin skog, såsom honom fördelaktigast är. Det orimliga förhållandet att åboen skall erlägga skatten, men likväl icke ega fritt disponera sitt hemman är en påtaglig qvarlefva af det för länge sedan afskaffade och upphäfda träldomsförhållandet och passar icke i stycke med de nya rätts principerna att åboerna ega lösa sin egendom till kronoskatterätt och genom hemmansklyfning inom besutenheternas omfång verkställa arfskifte mellan flera arftagare. Fortfarandet af optionsrätten, som icke är en annan rätt än den afskaffade bördsrätten, står ock i fullkomlig strid med nu gällande lagstiftnings grundsatser. Få icke jordens innehafvare och brukare genom lagligen bestämda skatteköp förvärfva full kronoskatterätt till sina åboende hemman, så har man skäl att befara en beständig och talrik utvandring till Norra Amerika, der jordegarne dock blifva i full besittning af sina landtgårdar, antingen de sjelfva af Staten inköpa marken och den uppodlar eller köpa dem redan odlade af dess nuvarande egare.
När Rikets sednast församlade Ständer, medelst underdånig skrifvelse den 8 Mars 1858, tili Kongl. Maj:t öfverlemnade Bevillnings-stadga, att gälla för år 1859 och följande år intill slutet af det, hvarunder förnyad dylik författning blefve af Rikets Ständer antagen, framställdes tillika den anhållan, att, då mot rättvisan och lämpligheten af nuvarande grunder för allmänna beviliningens fördelning flera anmärkningar, förtjenta af synnerlig uppmärksamhet, hos Rikets Ständer förekommit, men denna fråga funnits vara af så betydande omfattning och erfordra så mångsidig utredning, att Rikets Ständer icke varit i tillfälle att dermed omedelbart taga befattning, Kongl. Maj:t mätte låta upprätta och förelägga Rikets dernäst sammanträdande Ständer förslag till grunder för beviliningens fördelning och sättet förderas tillämpning, elter hvilka den af Rikets Ständer fastställda bevillnings-summa kunde på ett lämpligare och rättvisare sätt, än efter gällande Bevillnings-förordning, utgöras. Sedan Kongl. Majit, med anledning häraf, under den 19 Juni sistlidet år uppdragit åt en särskild Kommitté att uppgöra och till Kongl. Majit inkomma med fullständigt förslag till förnyad författning, angående allmänna beviliningens utgörande, har denna Kommitté under den 2 nästlidne Juli, till Kongl. Majit afgifvit underdånigt betänkande i ämnet jemte förslag, dels till Rikets Ständers Bevillnings-stadga, med tillhörande formulärer, dels till Instruktion för taxerings-förrättningarne vid de under allmänna bevillningen inbegripna och af taxering beroende afgifters föreslående och fastställande, dels ock till ny Kongl. Förordning angående mantalsoch skattskrifningarnes förrättande. Efter erhållen remiss har Kongl. Maj:ts och Rikets Kammar-rätt numera till Kongl. Majit inkommit med underdånigt utlåtande öfver Kommitterades betänkande och förslag i de delar, som ega. ett mer eller mindre oskiljaktigt sammanhang med de på Rikets Ständer ankommande bestämmelser om allmänna beviliningens beräkning, påförande, uppbörd och redovisning. Kongl. Maj:U Nåd.
kände Karl Johan? (tar sig en sup.) Ah Ja lika bra som jag känner den der strupsotaren! Det var just 43, första året jag var gardist, och sista året han lefde! det var bara skada, att han aldrig kunde lära sig tala svenska. LÄNSMAN. BERG. Ja, Det var kung i banko, det! HULTING. Kunde han inte tala svenska? Jo, lika bra som vi, det kan ni ta' halfvan på, när ni vill! Jag hörde honom på Lagålsgäle, när han skrek: "trafva, madam!" åt en tjock fru, som kom i vägen för lifgardet till häst! Och en dag när det regna, och gubben red framför fronten, och nicka åt oss, så hörde vi allihop hur han skrek åt Brahe, som kom efter: "Sjö svi våter", skrek han! Så nog tusan kunde han tala svenska, bara han ville, alltid! Tionde scenen. DE FÖRRE. HANNA (och) VICTOR. (Hanna med en karott kokta ägg och Victor med ölbuteljer.) HANNA. Välkommen, goa kronolänsman! 'Ade jag kunnat tro hatt kronolänsman ville sitta hute, så ... se 'är 'ar jag lite' hägg! Tack, kära Hanna! (tar henne om lifvet.) Sitter bra hvar som helst, när en tocken rar flicka är värdinna! (makar åt sig.) Slå sig ner nu hos mig, Hanna lilla! Djäkeln regera, såna ögon! Oj, oj, oj Sla i en halfva åt mig, Österman, annars går det aldrig väl! med folk! HANNA. Kronolänsman ska' då alltid spektakla hinte 'ögfärd i jäntan! Det 'ar 'on nog håf förut! LÄNSMAN. Tyst ÖSTERMAN (slår i). Sätt du, gamla krubbitare! Det vore bättre du slog i en åt Bergen med, annars bligar han sig korsögd på dotter din! (Österman slår i åt Berg och Hulting.) Ska' vi ta' ut lysning nu till söndan, Hanna lilla, så gör jag dig te' fru och det på fläcken! vara för mej! HANNA (skrattar). Nä-ej LÄNSMAN.
Dä, i följd af förut stadgade ärliga Utgifter, ej mindre an af Riksens Sanders jakande, denna Riksdag, till flere nya anslag, de behof, som nu mäste genom bewillning fyllas, upgä till en fjerdedel Högre belopp an nu warande bewillning, oaktadt större delen af utländsta stulden med ränta dera blifwit utfläckt; och dä säledes, den blifwande be» willninqen upgär til nära dubbelt belopp emot den, som sistledit är werkeligen utgätt, torde, med fästad upmärksamhet pä swärigheterne att af de statt. styldige uttaga en sä högt upsatt bewillningssumma, det icke anses obehörig', att deri föreflä, sä midt möjligt är, nägon jemkning; och för min del stulle jag tro att de 300,202 R:dr, som af Stats-Utstöttet äro föresiagne till ränte betalning pä möje ligen - Den 2 4 Julli z?r ligen nödige blifwaudelän kunde sörswinna, utan art det dermed asyftade ändamål/ blef förfelat. Under åberopande af hwad jag, enrot sadane lans bewitjande, till Höglofl-tRidderstapci och Adelns protocoll den idenue mänad anfört, har jag da begärt äterremisi af Stats-Utskottets nu bifallne betänkande om utländska gulden, äfwen i anledning af angelägenheten att fä Uistottets tanke, om de ifrägawarande nya län, utredd, men som aterremitz af betänkandet blef mig dä wägrad , likmäl, jemlikt Utskottets yttrande, rättigheten till upragande af nya län är af Ut,lotter ansedd wara af Riksens Ständer bifallen genom samma betänkande, som i min öfwerkygelsc den likwäl icke ar, ätminsione icke i den ordning 44 §. Riksdags ordningen förestrifmer, torde det tillätas mia, med protest emot ett sä be» skaffadt afgörande, att öfwer de i sammanhang härmed förestagne behof, följande fä anföra.
Det var under denna och icke under någon annan åsigt, som förslaget uppgjordes, och 10 §. i bancolagen visar tydligen, att Konungens deltagande i Bankens lagstiftning är antaget såsom gifvet. Således och då bancolagen, i anledning af de stadganden, som derom blifvit införda, väckt farhågor, kan jag icke annat än högtidligen förklara, att dess öde i afseende på dessa lagstadganden kommer att bero af afslag eller antagande af 72 §:s nya redaction , och att jag skulle vara den förste att med Hr Cederschjöld säga, att detta förslag bör hvila tills det är afgjordt, huruvida denna §:s redaction vinner bifall, om jag icke trodde det vara mindre öfverensstämmande med lagliga former att neka remissen. Jag kan icke dela denne värde ledamots farhågor för det, att icke BancoUtsk. och R. St. kunde fullkomligen pröfva, ändra och afgöra det af K. M. nu lemnade förslag till bancolag. R. St. kunna, om de så vilja, till :K. M. inkomma med ett alldeles nytt förslag, stödt på hvad vid denna Riksdag i grundlagsenlig ordning blifver beslutadt. Detta är hvad jag trott mig böra nämna. Jag känner icke allmänna åsigterna i detta ämne; men, såsom jag förut förklarat, månne icke sjelfva vägran till remiss kunde vara lika stridande mot formen, som att nu låta förslaget undergå granskning, då 56 §. R.F. och 44 §• Riksd.Ordn. innehålla, att Konungens Propositioner skola till Utskott remitteras, innan de till afgörande i Ståndens plena företagas? Jag medger, att frågan om förslagets enlighet med grundlagen sålunda kan komma under Ståndens pröfning; men att nu genast upptaga den, vore att inlåta sig i en så ömtålig grundlagsförklaring, att jag icke vet, huru frågan skulle kunna redas. Jag kan icke inse, att, om detta förslag till Den 8 Mars f. m. bancolag kommer att remitteras till BancoUtsk., så viii detta Utsk. som R.
;-tr ■ •:; • > ) ■ -iboa pltillnd /.'ov.;■■■■.• 1. n ‘»s^uL ( . •»oio?.i\d/l c * « ■ • '' . .tlSlbtcUq £,j 11*6 »I&ta . tfoo ia ,n:- • '♦'p.n • ••<>*.3.. -Ii< nornn *T t q. *•*,>}• „ :,.v . Lia. B. Förteckning å de Embetsoch Tjenstemän af K:gl. Allmänna Magazins-Directionen, hvilka vid andra Verk ega motsvarande eller öfverst]'gande Löner i jemnförelse med dem de uti ÅTongl. Directionen innehafde, och derföre icke kunna upptagas till Löners åtnjutande på Exspectance Stat. Tjenstebefattning i Kongl. Directionen. Tjenstbefattning i andre Verk. Ordförande, Herr Presidenten m. m. Friherre B. V. Fock. Landshöfding uti Upsala Län. Revisor, Comraissarien G. P. SeCommissarie ^i Kongl. Kammarbell. Rätten. D:o, D:o C. U. v.,Schneidau. Revisor i D:o. Notarien G. Cremer. Contoirskrifvare i Riksens Ständers Bank. Cancellisten, Krigs-Rädet J. S. Departemenls-Sccreterare i Kongl. Sparre. KrigsCollegium. Kammarskrifvare, G. A. Wedman Kammarskrifvare i D:o. 91 fann j i #0 : ' i tujamgH' Js«oÄ i oj j ’• . ' Jinc.i fcisb J ; : rit). • i. C. Förteckning å de Ämbetsoch Tjenstemän samt Betjente af /Congl.
I denna kamp väpnar sig djävulen med det mänskliga förståndet, vari han inblåser en villoande, som lockar människan att utträda ur kyrkans mäktiga trollkrets. Utanför denna hemfaller hon åt honom. Och tiden måtte vara nära sin fullbordan, ty kätteriet utbreder sig med gräslig hast över jorden. Antikrist är redan kommen. Skapelseboken vittnar, att de fallna Guds söner, de onda andarne, närmat sig människornas döttrar. Antikrist är son av djävulen med en jordisk kvinna. Han går omkring på jorden, infinner sig vid kyrkomötena, kläder sig i prästerlig skrud och kallar sig med ett kristligt namn Atanasios. Predikanten avbröts i början ofta av brusande bifallsrop och handklappningar. Men dessa förstummades under talets fortsättning, ty Petros' röst vart så genomträngande, hans vältalighet så överväldigande, som om han lånat ljungeldens sken och gravens mörker till den tavla, han målade för menigheten av antikrists framfart och de yttersta tidernas förvillelser. Åhörarne bävade. Tusen bleka, skrämda anleten voro vända mot talaren. Hans mun var brännpunkten för de tusendes blickar. Vid de uppehåll han gjorde rådde en hemsk stumhet, som i naturen efter ett åskslag, och människorna där nere i skeppens, där uppe i galleriernas halvskymning syntes förstenade. Klemens, som var i talarens grannskap, hade kastat sig på knä. Hans tårfyllda ögon voro fästa på de bundna atanasianerna, med blickar, som varkunnade sig över deras fall och anropade dem att omvända sig. Petros vände sig därefter till de närvarande atanasianerna. Han uppmanade dem att avsvärja djävulen och den kätterska villfarelse, denne ingivit dem. Han bad dem besinna, att deras öde inom kort skulle vara avgjort för evigt, att döden väntade dem utanför kyrkans murar. Han fattade timglaset vid sin sida och påminde dem, att deras snart var utrunnet att det sedan vore för sent.
»Jag kan icke bli någon stor författare. Men om jag icke sträfvar högre, än förmågan räcker, om jag ärligt sträfvar efter att vara sann mot det högsta utom och inom mig, om jag låter bli effektsökeri, lägger tyglar på fåfängan och njutningslystnaden, då kan jag helt visst bli en god författarinna, och det är nog för att kunna dö nöjd.» »Hvarför skall jag vara så förtviflad öfver att vara fattig? Sällskapslifvet har ju intet värde för mig. Jag är ju gammal och borde ändå draga mig tillbaka nu. Och ett hem får jag väl en gång, om jag bara ger mig till tåls. Tillgifvenhet behöfver man aldrig gråta för, om man är tillgifvenhet värd. Jag är sjuk nu. Det är vårluften som börjar komma. Den är för stark och gör en liksom rusig – matt i alla lemmar och sömnig. Men efter vårluften kommer ju sommaren, ger dig solsken och långa vandringar. Hvarför skall du gråta? Jag är ledsen derför, att jag icke hör till något parti. Jag kan icke ropa med någon, hvarken med de statskyrklige eller med fritänkarne. Det gör mig absolut ingenting, hvad trosbekännelse en menniska har. Men vore det bättre om jag ljög mig in i något parti? Jag kan inte. Tror jag då icke på sanningens, jag menar den egna, fromma, enkla öfvertygelsens makt att hålla mig uppe, äfven om menniskor stöta mig bort derför, att jag icke vill skräna med dem? Har jag icke mod att predika fördragsamhetens lära? Nej, jag darrar vid tanken på det, liksom om jag visste, att jag skulle bli stenad. Och ändå är ju fördragsamhet det enda, jag har att predika, om jag vill vara sann emot mig sjelf. Hvarje liten kugg har ju sin bestämda plats i det stora maskineriet, hvarför skall då den lilla kuggen ängslas och planslå, som om den sjelf hade makt att välja sin plats. Den kan vika af, falla till marken och bli till intet nyttig; det är allt, hvad den kan. Följ din egen instinkt, den säger dig nog, hvar din plats är, och sedan får det komma, hvad komma skall.»