Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
No» wember angående förwalkningen af de sa kallade HosStalls-äns. ar, sör-flaqit och hemställt, blef af Preste, Ståndet till alla delar bilalljtHwarom »vördsam och wänlig underrättelse skulle de Respeckiwe MedStänden samt Statö-Utjkottet lemnäs. 17t luprs. Lx kroiocolio. 17. AImhvillL Utdrag as Protocollet, hållet hos Högwördkge Präst Srändct den 12 December 1809. S. D. Företeddes Högloft. Ridderskapet och Adelns Prstocolls - Utdrag af den 8 i denna manad af innehall, att Högloft. Ridderskapet och Adeli» till det redan till jämkning af Riks, Ständens ärskllltga tan - Den z Januari» 61 tankar öfwer Riksdags-Ord-ingen förordnade Utsökt öswerlemnak de hos Ridderskopet och Adeln gjorde anmärkningar wid förstager till Instruktion för Justi» tii-Oaibudsmannen i ändamål att Utstottec macke rist Luffens Ständer inkomma med föiflag kill jämkning ak dumbe Jnstruclion i de delar hwaruti z:ne Stand icke sammanstämt. Etter uppläsande häraf bestöt Preste-Skandec, akt i likhet härmed ar bemäite jämknings-iltskott uppdraga, atc uii de delar af berörde Jastluckicm, hivarom icke redan gine Ständ öfwer, enökommit, tjenliga aridringar förestå; hwarom de öfrige Rest) cciwe Standen samt Jämknings Ukskottet skulle wördsamk och manligen underrå kas, äswensom ErpcditionSu skottet af förenamde orsak skulle anmodas, akk lills widare uppskjuta expeditionen af samma Jnstruclion. Lx krorocollo. 17. /I Imri vilk. S. D. Uti Prokocosts - Utdrag af den yrde i denna manad förestå Riksens Höglost.
Den, som mot inteckning i alla hemmanen gemensamt gerna lemnade försträckning, skulle deremot tveka att lemna denna försträckning, derest man vore nödsakad att bestämma för huru stort belopp hvarje af hemmanen borde häfta; och derigenom skulle jemväl, på sätt i den Nådiga propositionen yttras, ett allt för tungt band läggas på friheten i aftal. Det har ej heller lyckats anhängarne af omförmälde princip alt få den inympad på vår lagstiftning, oansedt de flere försök, som för sådant ändamål blifvit gjorda. Redan vid 1823 års Riksmöte förkastades principen såsom oförenlig med egares fria dispositionsrätt och förhållanderna här i landet. Skulle den vinna tillämpning, vore först nödigt att fastigheters gränsor, förmåner och besvär så bestämdes att visshet om deras värden kunde med lätthet erhållas; och således att reformen i inteckningsväsendet föregicks af ett ordnande utaf fastigheterne. I alla händelser vore den dessutom ej användbar, t. ex. i det fall att ett hemman eller särskild fastighet, som är intecknad, sönderstyckas och kommer i flere händer; och det synes jemväl som skulle ändamålet kunna vinnas genom en sådan modifikation i solidaritetsprincipen, som nu är i fråga. Det är på dessa grunder, som Utskottet vidhåller sin yttrade öfvertygelse i förevarande hänseende; och den anmärkning, som i öfrigt blifvit framställd emot 18 §, har Utskottet ej eller funnit af den beskaffenhet, att den rubbat Utskottets åsigt om lämpligheten af hvad denna § i anmärkte delar innehåller. Om man nemligen skulle antaga försäljningsvärdet såsom generell grund för den fördelning, hvarom här är fråga, så inträffade den olägenhet att de meddelade föreskrifterne ej voro tillämplige för andra fall, än då de intecknade fastigheterne* försäljning komme i fråga och att följaktligen allt rättesnöre saknades för de händelser då gemensamt intecknade fastigheter kommit i flere egares händer, vare sig genom arf eller annat fång, och då fördelning jemväl måste försiggå.
Lag-Utskottet: N:o 72, i anledn. af väckt motion om minskning i antalet af mål, sora böra hofrätts pröfning underställas; N:o 73, i anledn. af vackt motion om bestämmandet af viss tid inom hvilken klander må anföras emot syn, som af enskild person hålles med dess landtbo; N:o 74, i anledn. af väckt motion om förklaring af 3 mom. i K. kungörelsen d. 18 December 1823. Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskotten: N:o 51, i anledn. af väckte frågor om ändringar uti K. taxan på arfvode för landlmäteriförrättningar d. 18 Oktober 1834. Allmänna Besvärso. Ekonomi-Utskottet: N:o 123, i anledn. af erhållne återremisser utaf betänk. N:o 93, ang:de ifrågastäldt framläggande af Unionskomiléens förhandlingar inför R. St. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 8 om aftonen. In fidem protocolli, Albert Munck. 9 H. 23 354 Den 22 September. Fredagen den 22 September 1848. Plenum kl. 6 e. m. Föredrogs och lades till handlingarne StatsUtsk:s i gårdagens plenum på bordet lagda utlåt. N:o 318, i anledn. af erhållen återremiss å utlåt. N:o 297, ang:de förvaltningen och vården af K. lustslotten Drottningholm och Svartsjö. Föredrogs, men lades, på begäran af Hr von Hartmansdorff, Au g., och Frih. Cederström, Jakob, ånyo på bordet StalsUtsk:s i gårdagens plenum bordlagda mern. N:o 319, i anledn. af RiksStms skiljaktiga beslut ronde de i ullätma INtris 242 och 312 förekommande frågor. Föredrogs och bifölls StatsUtskis i gårdagens plenum på bordet lagda utlåt.
Och varder någre Ledamöters särskilda tanka härhos bifogad; Stoekiiöim den 13 Augusti 1&23 Utdrag af Protocollet, hållet hos Riksens Högloft. Ständers Statsutskott den 12 Augusti 1823; S. D. Vid Justeringen af Utskottets nu fattade Beslut i anledning af Riksdags-Fullmägtigé J. Gråbergs, IL Nordqvists och Anders Nilssons från Stats-Utskottets Betänkanden. 207 (i' > \ , * , från Vermlands Län motion om eftergift och afskrifning af åtskillige äldre, ännu obetalde, undsättnings Spannrhålsskiildér i nämnde Län, ingaf Anders Nilsson följande skrifteliga Anförande, med anhållan att detsamma, såsom hans särskilda tanka, mätte till de Bespective Biks-Ståndéh åtfölja: nemligen: ”Vid det tillfälle då Högloft. Statsoch Ekonomie-Utskottets 3:dje Afdelning till handläggning förehadde den af Biksdags-Fullmägtigen från Fryckdahls'Härad af Carlstads .Län, Jonis Gråberg med flere väckta motion, rörande afskrifning för de i Vermland boende fattige innévånate, hvilka från Krono-MajgaziHefc i Carlsstad erhållit Lån af så kallad Undsätthings-Spadhmål, under loppet af de i nämnde Motion ömrörde år, utah att ega tillgång densamma nu betala, reserverade jag mig viSserligén emot Höglofl. Utskotts Afdelningen*! i ämhet fattade beslut; men af sjukdom hindrad ', kunde jag sedan ej vid det tillfälle dä målet i Höglofl. Utskottets Plenum till handläggning företogs, samma reservation iterera; utan får såledeS vördsamt anhålla, att mini tankar i saken nu enfaldigt framställa : Öm det blott vöre fråga om, att äf den med A modets hela uselhet vanlottade Medborgaren 4 Samt.
Betänkande N:o 6 förstnämnde att, om han vill, göra afdrag i lönen för den tid tjenstehjon, af sjukdom varit liindradt att tjensten förrätta, yrkat, att bestämdt stadgande i detta hänseende mätte utfärdas och i sådant ändamål föreslagit följande förändrade redactionaf berörde §. ”Sjuknar tjenstehjon, hör Husbonde Idta det sköta och vårda; håfve dock rätt, om han vill, att af lönen afräkna för den tid, sorn ijen tehjonet varit ur ståndsatt att sin tjenst förrätta, samt hvad han till Läkare eller läkemedel utgifvit.” Tilt stod för motionen är anfördt, att, då lön endast gifves för verkstäHelt arbete, borde den upphöra i och med detsamma arbetet uteblifver, och da husbonde i öfrigt har förbindelse att utan ersättning besörja tjenstebjons skötsel och vård under sjukdom, syntes behörigt afseende vala lästadL å dess fördel, fastän det öfverlemnades åt husbonde att frivilligt besluta om utbetalning af en lön, för hvilken han icke åtnjutit någon tjenst. Såsom en lämplig ansedd medelväg har Olof Olsson från Östergöthland föreslagit att afdrag å tjenstebjons lön icke borde ega rum, så vida sjukdomen icke fortfarit öfver en half månad. Då de skäl Motionairen åberopat, i Utskottets tanka förtjena afseende och dertill kommer att den välvilja lagstiftaren velat låta tjenstehjon vederfaras, och som synes vara grundad på förutsättning, att sådane personer merendels befinna sig i medellös belägenhet, någon gång torde medföra icke ringa olägenheter för husbonden, hvilken, till äfventyrs ännu sämre lottad, stundom alldeles icke, och stundom icke utan kännbar uppoffring förmår vårda och underhålla tjenstehjon, som är ur stånd salt att med arbete förtjena födan; men då den rättighet husbonde, genom bifall till förslaget, skulle vinna, likväl icke bör leda derhän, alt Ijenstehjoliet i någon händelse skulle för erhållen sjukvård nödgas skuldsätta sig hos huslonden, — anse
Och ma ni alla ät fanders gå !af hennes åligganden, hvarför icke i tid afsäga sig ett arbete, som bon icke trodde sig om att nöjaktigt gå i land med, eller företaga sådana ändringar i sammansättningen och arbetsordningen, som nödvändigheten kräfde? Gustaf HI: s stiftelse har i så många andra fall temligen ovårdigt handskats med de af honom £ifna stadgarna, att hon icke behöfde i detta göra sig samvete af en något fri tolkning. Vidare nämnes, att akademien från och med Oktober månads början till högtidsdagens förlopp (den 20 December) är oafbrutet sysselsatt med läsning och bedömande af täflingsskrifterna, hvilkas antal stundom uppgått till 30, 40 och någon gång ända till 50, nästan alla i bunden stil, men då delta anföres såsom ett af skälen till ordboksarbetets fördröjande, så tro vi, att denna undskyllan icke är så allvarsamt menad. Det kan icke vara möjligt, att man upptager tiden för akademiens språkkarlar med att låta dem läsa eller höra allt det versifierade elände, hvarmed akademien uppmuntrat unga fåiänga versmakare — enligt hr erkebiskopens tal på akademiens hundraårsfest uppgår antalet af dylika till mer än 2,000! — att öfverhopa henne. Men om så skulle vara, är sannerligen en förändring af nöden, och då uppstår frågan, hvarför en sådan icke långt förut skett. En annan invändning har också varit den att akademien saknat behöfliga penningetillgångar. Likväl har hon alltifrån stiftelsen haft icke så obetydligt anslag af allmänna medel. Efter en uppsats af en med efterräkningar väl förfaren man, för några år sedan införd i en af våra dagliga tidningar, meddela vi följande siffror. Kronor Åren 1786 — 91 utbetalades årligen från statskontoret 2,500 rdr specie 60,000 I bidragen 1792 — 94 ingår arrendet för » avisorne », med hvilka menas Postoch Inrikes Tidningar. Deras årliga afkastning, 1,000 rdr, anslogs till akademien, hvarjämte af konungens saköre årligen to
Försynen fäster på allt slags förgänglig eller blott till jordlifvet hörande lycka, såsom t. ex. verldslig höghet, ära, rikedom, med mera dylikt; emedan i Försynens ögon det endast är verklig välsignelse, som medföljer efter döden och förblifver i evighet. Ingenting sker af en slump, ingenting af något öde, ingenting heller af något förutbestämmande oföränderligt nådeval. Alla menniskor äro från begynnelsen bestämda för Himlen. Det beror af dem sjelfva, att bestämma sig för något annat: och i det fallet först få de erfara Försynen såsom tvång; ty klart är, att sådant, som vill uppresa sig mot den gudomliga Ordningen, måste kufvas. Utvärtes motgångar och qval, såsom rentaf utvärtes (t. ex. sjukdomar, dödsfruktan, stora förluster i timlig bergning eller timligt öfverflöd o. s. v.), tillhöra visserligen icke Försynens välsignelser: men af det skäl endast, att de nästan aldrig väcka till någon inre förbättring. De äro dertill vanligtvis otillräckliga: de tillvägabringa oftast blott ett flygtigt stillastående i de herrskande lustarnes fart, en skenbar besinning, en utvändig gudlighet; men allt detta försvinner, när anledningen upphör; och äfven om skenheligheten eller bigotteriet bibehålles, har dermed, i sjelfva saken, ett nytt ondt – hyckleriets – kommit till det fordna. Deremot höra till Försynens välsignelser, och till de största, alla verkliga Frestelser: d. v. s. sådana, som i menniskans innersta verkligen ingripa. Sådana äro alla smärtsamma pröfningar för hjertat, och alla starka lockningar att afvika från det Godas väg. Genom de förra kommer trons, genom de sednare viljans fasthet till ytterligare pröfning och stadga. Frestelserna tjena till att uppegga det inom oss doldt lurande Onda, att askan, som skyler dess gnistor, må bortblåsas, och den deraf uppblossande lågan, såsom numera åtkomlig för det ”lefvande vattnet”, eller för himmelska sanningars motverkan, i grunden släckas.
Luftslott, som ramlat och i fallet nära nog krossat stackars liten och hennes med henne emot fattigdomen kämpande familj. Ty — en annan fick platsen! En annan ung flicka fick den helt oväntadt. Hon gick och leddes i det komfortabla hemmet, där tjänare fråntagit henne hvarje uppgift. Eller kanske hade hon funnit de uppgifter, som där bjudits henne,odrägliga, eller ville hon samla till en velociped den summa, som hennes far i dess helhet ej ville lämna henne. Tidsandan, med dess lätt misstydda begrepp o m » själfständighet » ', hade kanske slungats in öfver henne, barnet i det oberoende hemmet, under grottekvarnens tramphjul. Huru som helst — hon blef kanske mera på skämt af någon inflytelserik person i sin umgängeskrets tillfrå- gad om » h ' vad hon ägnade sig åt ». Hade 243 måhända lika skämtsamt tillstått, att hon » icke gjorde ett dugg, men inte hade något emot en stilig plats », och hade så i en hast funnit saken helt önskvärd och börjat att rent af if ra för den och så » kastat in en ansökan ». Under vinterns många förlustelser hade hon kanske nu nästan glömt sin önskan o m plats, och det var, som nämndt, möjligt att den kom helt oväntadt för henne, när hon fick den. Men hon tog naturligtvis tacksamt emot den, äfven betydligt smickrad däraf, då andra » bråkat så fasligt för att få den och hon inte behöft göra ett duggför det ». O, så mycket hon nu vill skaffa sig, en massa förtjusande småsaker! Hon skall » som ett intet » kunna ge ett tiotal mera för en hatt och midt för pappas näsa kunna köpa velociped och få visa släkt och vänner, att hon kunde duga till något äfven hon, att hon ej skäms att arbeta på förtjänst, fastän hon är i de lyckliga sociala och ekonomiska förhållanden, att hon icke alls behöfver göra det. H o n tar sitt arbete helt lätt och gladt. Det är henne ej på- tvingadt af nöden, hon bär inom sig en frigörande känsla af att hon, o m hon vill, kan hvilken dag som helst lämna det.
Herr Ercfwen och Landt-Marskalkrn tilkännagaf, att Landshöfdingen Friherre sk idloräm, för angelägna Embcks-göromäl nödgades resa borrt, hwarfbrc han anmodade Herrar Elcctorer af första Classen att efter Friherre sk ^o-äm wäija en ny Ledamot i Lag-Utskottet, äfwensom i BewillningsUtskottet efter Friherre von blnZLrn Lterab^iA, istiss ^kexsnäer. Widare tilkännagaf Herr Landt Mar - Z8s Den 14 September. Marskalken att Ridderskapet och Adeln i morgon kk. y f. m. skulle in klsno sammanträda, dä ibland andra mäl Stats-Utskottcts Betänkande rörande LcfweranteurernaS fbrnöjande och uptagandct af Inrikes Län komme att till stutligt afgörande företagas. Herr k§orstLN8tolp6, /rnster8, yttrade sin önskan att Expeditions-Utskottet till eftermiddagen mätte sammankallas för att upsätta ben besiutna detaillerade Instructioncn för Riksens Ständers Ombud wid Uptcckningen af för detta Konungens egendom. Herr Grefwe» och Landt» Marskalk en inwände, det han först ej ernat sammankalla Ridderskapet och Adeln in Isiano i morgon, men att dä tiden i dag fdrlupik, utan att mänga wigtiga mäl hunnit afgöras, wore han dertill nbdsr.kad. Nu kunde säledes ej Expeditions - Utskottet hinna sammankomma och sammansätta Instructioncn; hwarjemte Herr Landt»Marskalkcn erindrade att dctzutom derwid ingen ting kunde göras innan man erhällit underrättelse hwaö de andra Ständcn derom bcflutit. Ridderskapet och Adeln ätskiljdes klockan 2. In sistern krotocoll! O. Silverstolpe.
Jag villlikväl för min del tro, att om denna utgift endast drabbade redactionen, så svarade likväl vinsten i rikt mått mot sjelfva utgiften, hvarvid visserligen icke behöfde fästas särdeles afseende; men fråga är, huruvida icke denna stämpling komme att drabba prenumeranlerne, och att i följd deraf de, som vänt sig vid tidningslecture och ej vore så särdeles bemedlade, nödgades vänja sig af med densamma, och de öfriga få betala nöjet 50 proc. högre än förut. Delta skulle blifva följden utaf antagande af Utsk:s förslag. Skulle deremot, på sätt motionären föreslagit, 1 r:st. läggas på hvarje halft ark, då skulle endast Svenska Minerva komma ali betala detta belopp, men Dagl. Alléh. 2, Aftonbladet, för det ena formatet 4, för del andra 3, samt Postoch Inrikes tidningarnc för vissa 2 och för andra 3 r:st. för hvarje exemplar. Att denna kostnad skulle komma att drabba prenumeranlerne, men icke tidningsutgifvarne, torde vara klart nog. Frih. Cederström: Med Hr Printzenskjöld instämmer jag rör:de det orätta i Utsk:s förslag till tariff, alt deruti införa bråkräkning, som är opassande i alla afseenden, och skulle tro, alt 1 morn. 9 § i gamla författningen borde bibehållas oförändrad, endast alt bestämmelsen qvadratfot eller 150 qvadrat-decimal-tum infördes efter ordet ark. Hvad dyrbelen på tidningar för prenumeranterne angår, får jag fästa uppmärksamheten på, att den här afgiften är blott en simpel betalning för postporto, som hvarje tidning skall bära för sin vigt, och långt Den 8 Januari f. m. 93 ifrån att denna afgift svarar mot det porto, som hvarje tidningsnummer efter sin adressort borde draga, utgör den blott en ganska liten del deraf, efter gällande posttaxa.
— Så vidt genom svordomar förargelse åstadkommes å förstnämnde ställen, nemligen å allmänna platser eller der marknad hålles, finnes dock redan i förslagets nyssnämnde 15 § ansvar derför bestämdt; men för det fall att förargelse derigenom ej åstadkommits, faller svärjandet ej, af skäl som i fråga om religionsbrotten blifvit antydda, inom den borgerliga straffrättens område. Att åter, på sätt jemväl blifvit ifrågasatt, lysa särskild frid öfver värdshus och dylika ställen, dertill anser Utskottet den omständighet, att dessa ställen äro för allmänheten upplåtna, icke utgöra tillfyllestgörande motiv. Med större skäl borde då åtskilliga andra ställen, der vida ädlare nöjen erbjudas, såsom allmänna expositioner, tbeatrar, koncerter, fridlysas; men sådant har dock ej blifvit ifrågasatt; och de reglor, som för ordningens vidmagthållande på dylika ställen erfordras, lära ej heller falla inom den allmänna kriminallagens område. 12 KAP. Om förfalskningsbrott. I 2 § af detta Kapitel är straffbestämmelsen af Utskottet jomkad till likhet med gällande lag; och hafva slraffnedsättningar i öfrigt af Utskottet föreslagits i kapitlets 3, 5 och 7 §§, hvarjemte en särskild straffnedsättningsgrund införts i 12 §:s sista moment. Den förändrade redaktion, Utskottet gifvit åt 9 §, öfverensstämmer med den af Högste Domstolen föreslagna och har funnits nödig, på det att denna § ej måtte behöfva åberopas i den 21:sta. Ett åberopande derstädes af 9 §, sådan denna är uppställd i Kongl. Maj:ts förslag, medför den oegentlighet, att enär jemväl 3 § är åberopad Lag-Utskottets Betänkande N:o 35. 25 åberopad i den 9:de, men icke särskildt i den 21:sta, förlust af medborgerligt förtroende skulle ådömas den, som förfalskat ett af Norsk myndighet utgifvet frejdbetyg, fastän sådan påföljd icke voro stadgad för förfalskning af dylikt betyg, utgifvet af Svensk myndighet.
De förhoppningar modern hyst efter mottagandet af hans bref och i början strax efter det han kommit hem om ett innerligare förhållande mellan henne och sonen hade icke realiserats. Han var god och vänlig i sitt sätt, men innerst inne i hans väsen satt ännu det ängsligt skygga noli me tangere, som gjorde att hennes bundna ömhet icke förmådde frigöra sig. Han hade genom sin reserverade kyla redan från första ögonblicket påtvingat henne en roll, som var hennes natur emot. Han hade tryckt ner hvarje yttring af hennes lidelsefulla häftighet i godt och ondt under tyngden af sin egen stelnade känslolöshet. När han en enda gång stått ansigte mot ansigte med ett utbrott af hennes mörka, koleriska temperament hade han stirrat på henne med en häpenhet som var hon en kvinna han icke kände. Hon plågades af det falska i deras förhållande, men kunde nu icke kasta sin mask. Han skulle då åter stirra på henne lika främmande, han skulle tro att hvarje yttring af känsla var en snara med hvilken hon ville binda honom; och snigeln skulle draga sig tillbaka i sitt skal. Detta gjorde henne så mycket mer ondt som hon efterhand hade kommit till den åsigten, att sonen skulle varit lättare att locka fram ifall hon strax haft mod att handla i enlighet med sin instinkt och mött honom med sitt väsens hela värme och ömhet. Han skulle ha ryckt till vid första beröringen men han skulle slutligen ha insett, att detta var det enda naturliga sådan hon nu en gång var. I stället hade hon sjelf krympt ihop för hans ovänlighet; hon hade spelat sin roll så länge att han vant sig vid den och om hon nu plötsligt lade den af skulle han anse det som förställning och stöta henne tillbaka. Hon måste se tiden an, följa hur hans lif utvecklade sig, vänta och hoppas. William hade hyrt sig ett par rum vid Drottninggatan, han hade återtagit sin plats som teateranmälare vid bladet och till och med under de första dagarne haft energi nog att sätta sig ned och skrifva ett litet enaktsskådespel, till hvilket han fått idéen under sin resa. Han hade inlemnat det till de kongl. teatrarne och det hade antagits till spelning. Modern anade ingenting om det förr än hon en dag såg notisen i tidningen.
Jag får derjemte föreslå, att uti den nya §, som jag förmodar kommer att erhålla en för folkets constitutiönella rättigheter mitidre vådlig lydelse än den ml föreslagna, bestämdt måtte utsättas de förslagsanslag, som äro af den natur, att deruti uppkommande brister böra af Riksg.cont. ersättas. Hr Dalman: Jag är till det mesta förekommen af de! tvenne sista talarne; then jag kan ej dölja, att det varit mig oväntadt att från StatsUtsk:s ordförande, som vanligen brukar iakttaga lugn och sans i öfverläggningarna, höra ett utfall, sorn ej kan betraktas annorlunda än som personligt emot de liberala tidningarnas utgifvare. Man har åberopat a:ne RiksStrs bifall till betänk, såsom bevis på obefogenheten af de anmärkntr, lidningarna framställt. Men hvad DondeSt. beträffar, skedde beslutet der, så att säga, par surprise* innan ännu någon tidning fästat uppmärksamheten på denna fråga; och hvad PresteSt. angår, fattades dess beslut snarare i trotts af tidningarna, och man hörde der bland skälen för bifall åberopas, att Ståndet borde visa sig oberoende af tidningsskriket. Jag fortfar emedlertid att tro, det Utsk:s afsigt ej varit att sträcka den föreslagna förändringen så långt, som ordalydelsen innebär; men jag frågar Gr. Posse, om icke ordalydelsen kan tydas derhän, att Riksg.- cont. skulle vara skyldigt att utbetala allt, hvad Statscont. recjuirerar? Jag frågar vidare, om, sedan R. St. uppgjort en viss budget och dertill anvisat inkomster, hvilka oftast lemna öfverskott, det är tänkbart, att brist kan uppstå, utan att anslagen öfverskrida.?? Ty alt brist i de beräknade inkomsterna kan uppstå, är visserligen möjligt, men > utgifterna få ej ökas utöfver R. St:s stat, och brist kan så lunda endast uppstå i förslagsanslagen, för hvilket fall reglementet redan förut lemnar föreskrift om bristens ersättande af Riksg.cont.
Under den 2g October sistl. år, har E. K. M. , jemte meddelande af så väl hvad uti Comiterades för Salpeter-Ärendena, den 16 September samma år, afgifna underdåniga Berättelse om Salpeterhandteringens tillstånd, blifvit anfördt och föreslaget, som ock de utaf E. K. M., i anledning deraf, vidtagne åtgärder, till Rikets Ständer aflutit Nådig Proposition om medel till afhjelpande af uppgifven årlig brist i Salpeter fonden, samt om förändradt sätt för Salpetergärdens uppbärande; men sorn Rikets Ständer, vid ämnets öfvervägande, funnit lämpligast, att nämnde gärd må upphöra, fu Rikets Ständer om E. K. M:ts Nådiga bifall dertill i underdånighet anhålla; kommande, i sådant fall, serskildt anslag att af Rikets Ständer till Salpeternäringens bestånd och bedrifvande, äfvensom till uppköp af Salpeter, anvisas. Rikets Ständer framhärda etc. \ 256 Exp, Utsh. Förslag till und. Skrifvelse. Uppl. o. godk. hos Ridd. och Adeln d. 24 Julii 1829. Preste-Ståndet d. 24 —• — Borgare-Ståndet d. 27 Bonde-Ståndet d. 30 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående Nådig tillåtelse för Rusthållarne vid samtlige indeldta Cavalleri-Regementen, att förfärdiga Ryttarens beklädnad af vadmal. S. A. K.