Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Nödige förskottsmedel i öfverensstämmelse nied staterne ställas på Deparlements-chefens anordning, till Förvallnings-direktionernes disposition, hvilka, så väl för dessa medel, som för förvaltningen i alla dess delar, ega att inför Departis förvaltnings-expedition aflägga årlig redogörelse. a) Då, uti hvarje ordnad förvaltning, den verkställande delen aldrig bör vara förenad eller inblandad med den kontrollerande (arméens öfverstyrelse) och det i öfrigt alltid är ändamålsenligare och fördelaktigare, att anskaffningen besörjes af personer, hvilka stå i direkt beröring med truppen och äro fullt förtrogna så väl med dess behof, som med de egenskaper dugliga förnödenheter böra innehafva, så har man ansett att hela verkställigheten af militär-förvaltningen bör frånskiljas kontrollen och updragas åt en vid hvarje korps inrättad Förval tnings-direktion. Den 7 December. 89 Förvaltnings-direktionerne äro sammansatte som följer: Vid hvarje Infanteri-, Kavalleri och Artilleri-brigad: Ordf.: Brigad-chefen; Ledarna-: 1 Bataljons (Divisions)-chef; 1 Kapten; Liqvidations-offieern; Förråds-officern; Brigad-läkaren; Proviant-kommissarien. S:a 7 personer. Vid Artilleriets allmänna stab, tygoch fyrverks-slater: Ordf. : General-Fälttygmästaren (i alla frågor, som röra beväpning och Art.-s materiel), Vice Ordf.: Chefen för Stabs-expeditionen; Ledarna-: Tygmästaren i Stockholm; l:a Tyg-officern i Stockholm; 1 disponibel Kapten: Liqvidations-offieern; Förråds(vapen) officern i Stockholm; Ammunilions-officern i Stockholm. S:a 8 personer. Dessutom utgöra, vid hvarje Tyg-station, Tygmästaren och Tygoch förråds-officerarne en serskild, under Ärt;s allmänna StabsFörvaltnings-direktion lydande, direktion. Vid Ingeniör-brigadén :
Oaktadt dessa föremål vid första påseendet synas vara hvarandra temligen lika, så kunna dock gifvas åtskilliga omständigheter, hvarigenom dessa föremål skilja sig från hvarandra, t. ex. genom deras storlek eller tyngd etc. etc. Dessa biomständigheter, som för det ovana ögat synas vara af mindre vigtig beskaffenhet, kunna dock för forn forskaren vara tillräckligt rättesnöre för att utröna huru långt och till hvilka delar inom landet en viss kultur sträckte sig, hvilka delar af landet, som voro bebyggda och odlade, hvarest inom landet och huru länge sådane vapen företrädesvis begagnades, förutom flera andra för vårt lands historia lika vigtiga rön. Man kan sålunda lätt inse, huru väsendtligt, i och för vetenskapliga ändamål, det är, att samlingen är sä fullständig som möjligt Dessutom ber jag få fästa upmärksamheten på en annan omständighet, som ej helt och hållet bör förbises, nemi. det obilliga i den hemställan, att akademien skulle skänka till läroverken de exemplar, som ej anses behöfliga för akademiens samlingar. Jag inser sannerligen ej, hvilka de exemplar skulle vara, som kunde anses obehöflig» för akademiens samlingar; jag hemställer om ej akademien, genom att för duplettexemplaren tillbyta sig andra nya föremål och derigenom komplettera sina egna samlingar, bör anses hafva mera vinst än att, som Utsk:t föreslår, utdela duplettexemplaren till rikets universiteter och elementarläroverk. Som jag för min del sålunda icke kan inse lämpligheten af den af Utskit i ifrågav:de hänseende föreslagna åtgärd, tager jag mig friheten anhålla, att R. o. Ad. ville afslå den i denna punkt af Utsk:t gjorda framställning. Efter härmed slutad öfverläggning och uptagande af de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till och dels afslag å Utsk.-ls ifrågav.-de hemställan, gjordes först propos. å bifall till densamma, dervid svarades nej, och sedermera propos. på afslag derå, hvilken sednare propos. med ja besvarades. 82-.dra—84:de punkterna. Utsk:ts hemställanden biföllos. 85:te punkten. Gr. Mörner:
Hvad uti förevar:de fall rättvisan angar, så är det obestridligt att 1845 års Ständer utlofvade ett pris af 8,000 r:dr åt den, sora inlemnade det bästa prof på sedelmynt eller apparat för tillverkning af sedelmynt. Enl. hvad ypplystobiifvit, hade de sakkunnige män, som varit hörde öfver de af Akerberg inom bestämd lid inlemnade prof, vttrat, att des - 454 Den 3 Juli. sa prof otvifvelaktig! voro do bästa och såsom jurist anser jag det vara ganska tvistigt, huruvida Akerberg, om han i laglig väg gjort sina anspråk gällande, kunnat vinna sitt påstående. Då nu emedlertid priset blifvit honom förvägradt, och han det oaktadt icke i laglig väg sökt, att detsamma utfå, utan honom, såsom en ringa ersättning, beviljats 1,000 r:dr, synes del mig, att R. St. skäligen kunna medgifva den obetydliga, af Utsk. föreslagna ersättning i st. f. den vida större utlofvade belöningen. Detta om rättvisan och billigheten. Jag vili, ^afseende pä talentens uppmuntran, tillägga, del jag tror, att Akerberg, derigenom, att han fästat uppmärksamheten på de ringa svårigheter, hvilka möta efterapandet. af värt sedelmynt, gjort Staten en väsendtlig nytta, likasom jag funnit de af honom förfärdigade prof på sedlar vara ett vackert och förtjenst full t arbete. Jag anser således, all R. St. kunna och böra, äfven ur denna synpunkt betraktadt, lemna denna ringa belöning för hans möda och uppoffringar. Skulle R. St. vid denna gåfva vilja utfästa det vilkor, alt densamma må honom enskildt tillkomma, anser jag sådant icke vara i något afseende olagligt, enär det enl. min åsigt, icke kan förvägras någon, alt vid en gåfva fästa ett dylikt vilkor.
Det är wäl sant, att till Riksens Ständers öfwerläggning har Konungen endast framställt en förändring i den wid 1829 ars Riksdag, bewiljade couscripkionen, men Konungen ästade dä ej annar af Riksens Ständer, än art sedan de genom Wargerningens uphafwande förminskat krigömagten, nise nägot annat sätt, hwarigenom en tillräcklig militairist styrka kunde erhälias, för att freda riket wid ettchnfallskrig; häraf följer, att det är Konungen likgiltigt pä hwad sätt denna styrka anskaffas, och med fullkomlig säkerhet, bör man kunna förmoda, akt det är Konungens önskan, att det stey pä der sätt, som är nationen minst kanbart; och kan således icke wara standerne obetagit, att genom andra rjcnligare utwägar, än den motbjudande conscriptionen, söka anskaffa det behöflig» antalet krigsmän __ huru sädani stall kunna läta sig göra, är ett ämne af fädan wigt, atk jag lrdr det förtjena öfwcrläggning. Dessutom är framställningen aldeles contradi. cto - 222 Den iZ Naji. etorisk; man säger, att det är hwar swensk manS skyldighet, att förswara fäderneslandet; delta är ganska rigtigt, men sedermera sörefläs blott de som är» emellan 2v och 25 ars alder, akt deltaga uti detta sörswar, aila öfwer den aldern likwäl med samma skyldighet, såsom swenska män frikännas; man säger, att ingen swensk man, matte gifwas sä feg, som ej will gripa till wapen för fäderneslandets försvar, och dock kommer större delen af nationen att göra stg denna förebråelse, om det är bewiset till fegheten, att man ej är conscriberad; den är äfwen i gjorde undantag obillig och i slutsatser origtig; enda son hos enka, enda bror hos omyndiga syskon, förestas wara befriade, men är hustru och omyndiga barn, icke i samma behof att fä behålla man och far hemma som de förra.
I d:o . d:o . d:o d:o . d:o . d:o . d:o d:o . d:o • utgår. motsvaras af utgår. motsvaras af utgår. motsvaras af d:o . d:o . d:o . d:o . d:o . d:o . d:o . d:o d:o 1 d:o . > d:o , * • • • • • • • ♦ • • * • • • * • • * • • . • • • „ in. }> „ 36. „ 36. F. „ in. „ 3, 12—14. „ 4, 15—17. 5, 7, l8 30. 6, 21. 22. „ 35. „ 3i. „ 32, 38, 11 o. „ 00. „ 34. „ 86. » 37. „ 33. » 38. „ 39, 104, 110. „ 40. Förslag lin Mleaactions*änaringar i Itegerings-Formen, föranfcrtda af Förslaget till ny Mlilistlags* Or aning. §• 49- Riksens Ständer skola till Lagtima Riksdag livart'^1’. Förslaget till tredje år sammankomma. Uti Riksdagsbeslutet vid sådan nv Fiksd. Ordn. Riksdag skola Riksens Ständer bestämma dagen, då de till §• *• följe häraf åter sammanträda. Konungen vare dock obetaget att Riksens Ständer till Urtima Riksdag derförinnan kalla. §. 53. Konungen utnämner Talmän och vice Talmän för §. 38. Riksens Ständers buda Kamrar. §. 53. Riksens Ständer välja, på sätt Riksdags-Ordningeti §. 45. stadgar, de deruti omförmäldta Utskott, hvilka skola ärendena bereda.
Maj:t dels måtte göra hemställan om stadgande af, att aflagd theologico-filosofisk examen må medföra rätt att beräkna tvånne preåterliga tjenstår, att den, som aflagt sådan examen, må varda befriad från vidare examensprof, efter afslutande af de vid universitetet aflagda, än en på en gäng inför biskop och domkapitel med honom i rent praktiskt syfte anställd allmän och med ett betyg vitsordad pröfning af hans ståndpunkt, bildning och förmåga i och för utöfvandet af prestkallet; samt att vid ansökning till pastorat hans ZänZomsmeriter må beräknas och uppmätas efter hans vid universitetet aflagda examina, pä samma sätt, som nu sker efter pastoralexamen och med betraktande och bedömande dervid af de i de förra erhållna vitsord för lärdom såsom eqvivalenta med dem, som gifvas i den sednare; dels anhålla, det täcktes Kongl. Majit infordra de theologiska fakulteternas utlåtanden och förslag angående anordningen af theologiekandidat-examen, såsom, jemte den theologico-filosofiska i alla fall, då ej filosofie-kandidat-examen blifvit aflagd, obligatorisk för hvarje theologie studiosus och så, att den på hvarje blifvande prests theologiska kunskaper och lärdom blefve ett tillräckligt och nöjaktigt prof, samt i sammanhang dermed angående anordningen af allmän praktisk pröfning före ordination inför vederbörande biskop och domkapitel; för att, sedan domkapitlens utlåtanden öfver samma förslag blifvit infordrade och deraf möjligen föranledda modifikationer vidtagna, i den mån utsigt till förbättrad befordran och bättre ekonomisk ställning för prest kan beredas, träda i stället för nu gällande examensoch lärdomsprof. Och anhåller jag vördsamligen om remiss af denna min motion till vederbörligt Utskott. Stockholm den 11 November 1865. Sigurd Ribbing. Motioner i Presle-Ståndel 1865. N:o 25. 53 o 24, Af Professor Rii)Mllg: Om Rättighet för röslegande i konsistoriela pastorater och sacellanier att kalla fjerde profpredikant och sättet derför.
Justeringsförmånen kan af honom lätt umbäras; men i Sverige är förhållandet ännu icke sådant: och cjelina förlust skulle otvifvelagtigt här medföra den påföljd, att mången Ledamot, med det redligaste nit, och god upplysning, skulle tveka att oberedd yttra sin mening. Resultatet skulle då, för lång tid blifva, att vi uppoffrade den upplysning, som kan finnas inom oss sjelfva, för hoppet, att derigenom framkalla en främmande; men för min del, kan jag ingalunda finna detta skäligt, emedan jag icke förmår uppfatta någon grund för säkerheten, att vi alltid skalle vinna på bytet. 4o Den 2.7 Januarii, * I andra länder har Snabbskrifverikonsten hunnit förmågan att gifva en säkerhet emot äfventyret, lör talaren att missförstås, och för publiken att föras bakom ljuset, i frågan om hvad representanten sagt, I Sverige åter är berörde konst blott till namnet känd; och talarens lugn och publikens säkerhet skulle då ensamt bero af våra åhörares fattningsgåfva, eller personliga rättskaffenhet. Tillåtelsen att få, inför publiktn, sedermera rätta en origtig framställning, har ingenting behagligt; och fruktansvärd! vore, att sjelfva möjligheten af detta behof, tillbakahöli Representanten att yttra sig. Mångfaldigt vigtigare visar sig dock, i min föreställning, den allmänna våda, som möjligen kunde blifva en följd af denna anstalt; vådan, att vi, med bifallet åt motionen, också sjelfva öppnade tillfället för ett nytt inflytande, mägtigt att en dag, förfärligt hota det dyr* baraste vi ännu äga att bevara , sjelfva friheten af vås yttrande rätt. Jag vill tro, att åhörarne skulle här iakttaga tystnaden; men obehindrade voro de, att vid nedgåendet härifrån, begagna tryckprässen, för att ej allenast direct inblanda sig i alla våra öfverläggningar, utan ock personligen anfalla hvarje Ledamot, som ej talat dem i lag.
Att Pistoriska pannor ické skola fa. begagnas till större rymd än högst 45 kannor, finner jag lika så orättvist emot deni, hvilka, i förlitande på consequence i beslut, anlagt sådana verk med större pannor, som det i allmänhet är gifvet, att häftigt ingripande öfvergångar från liberalitet i Oeconomislfä författning 3i Bil.1 Biv.-,Lag.s.Allm.B*sv o.Otc..Ut';k Bet.N.xG gat lill inskränkande snörp-systemer medföra skada, ej allenast för den enskilde, utan för landet i allmänhet. Följden häraf i detta fall skall kännbarast och i första rummet träflä jordbrukaren, genom ökad svårighet vid afsättning för sina, redan i vanvärde fallna producter. Lyckas nu äfven genomdrifvandet af det pa en alldeles motsatt ytterlighet grundade för. slaget, att Utländska varor utan undantag skola, mot så kallad skyddstull, få fritt införas, så lärer väl, efter våra inhemska Fabrikers och Näringars derigenom med säkerhet beredda undergång, Landtbruket, vid saknad äfven af dessa naturliga afnämare af dess öfverskott, innan kort återgå till det icke länge sedan lemnade tillstånd, då årlig import af Spannmål var nödig. 3:dje Punkten: Att serskilda Jordlotter, sa. väl å Landet som i Städerne, ega rättighet att förena sig orri en g o kannors panna. Detta medgifvande anser jag högst skadligt; och det strider dessutom mot den grundsatts, Utskotten i öfrigt synts följa, nemligen att söka inskränka brännvinstillverkningen. Gynnande tillfällen öppnas härigenom för Speculanter utan Jordegendom att inrätta stora brännvins-fabriker; och hvar och en, som vill det, torde lätt linna, att den, sorn för sådant ändamål begagnar flere grannars brännings*rättighet, utan att sjelf innehafva ett deremot svarande jordbruk, endast har i betraktande vinsten af fabricationen, icke ladugårdens och jordens nytta.
För pröfning och behandling af mål, der, efter öppnad discussion, meningarne befinnas delade och resultatet alltså kan blifva på omröstning beroende, skola minst 5 Ledamöter uti sammankomst och öfverläggning deltaga, men föredragning af sådane mål, der ingen skiljagtighet i åsigter eger ruin, må obehindradt för sig gå, när 4 äro tillstädes, och utgör des - 24 Banco-Ulskotteti Betänkande} N\0 35, ses sammanstämmande mening Under-Styrelsens beslut. — Befallningen af ordinarie Ordförande tillkommer en bland Gheferne, som Öfver-Styrelsen dertill utser, och vid Ordförandens frånvaro eger den äldste tillstädesvarande Chefen att föra ordet. Till undvikande, så vidt görligt är, af de flerfalldiga olägenheter för Verket och dess Tjenstemän, som åtfölja Vicariat-förordnanden flere grader igenom, vare det Under-Styrelsen obetaget att, i fråga om erforderliga Vicariat lill Sysslor inom Bokhållare-grad och derunder, åt vederbörlig Chef öfverlåta vidtagandet af sådan åtgärd, hvarigenom tjensten för permitterad person varder nöjagtigt bestridd, jemte rättigheten att, när slik åtgärd anses lämplig, under ansvar för arbetets behöriga gång fördela, på sätt lämpligast finnes, det arfvodesbelopp, som för hvarje serskildt fallkan, på grund af Baneo-Reglementet, varda af Öfver-Styrelsen medgifvet och som i annan händelse skulle en Extra-ordinarie tillfalla. Under-Styrelsen åligger för öfrigt att vederbörligen iagttaga och handhafva da stadgar, föreskrifter och bestämmelser i Banco-Reglementet och öfriga gällande Författningar, som för Bankens Cömmissariat i dess egenskap ?.f Under-Styrelse lid efter annan åro vordne meddelade. Personal i Under-Styrelsens Expedition: Secreterare i.
Dess reäan unäer äen lä November 1828 till Rikets 8tän Dransport 10,400: kransport eler aklätne Väcliga proposition, meck llervicl kilagät 8tatsllälls-protocoll ak clen 30 köregäen6e Oetolier, samt well Iiänvisanlle i ökrigt tili okvanälieropacle ökver l<ammar-Xrenelen körcla protoeoli, ilakva föreslagit kikets 8täncler att, nieä fastställande ak cle köreslagne nva pöi!ings-8taterne, innekattan<1e 6els tillökningar i presillenternes, vice pre sillenternes, 3e Ilok-llätts-Iiäcls, Ilvilka gro Orclkörancle pä Divisionerne, samt Vssessorernes löner, dels n^a löne-anslag t'ör tvä Hok-llätts-lläll, tre Assessorer, en Votarie, en Lan^Iist oell en Ilok-Iiätts-post, glit utun lieräknancls ut' någon 8panmäl uncier dessa löner oelr löne-tillökningar, L ^Vndra Ilukvud-Viteln uppköra det liärtill, eliligt laerörda 8tats-lläds-protoeoll, erkorderliga eontanta laelop^), utgöiande: per 8vea llok-kätt 0,200: por Oötlia llok-llätt 14,4-00: por Ilo k-klätten olver 8käne oell Illekinge . 2,700: tillsammans 3:o /vong/. 4/a/.-^ <3nns// med underlydande Oeparteinenter, nemligen: ////?-V/'o/r/no/.
St:r bifallas, emedan han hyser den öfvertygelse att det nuv:de stadgandet om ständiga rektorater kommer att verka till elementarläroverkens förfall. Här är äfven det förhållande rådande inom vårt land, att i allmänhet chefsplatser, med hvilka jag måste jemföra dessa rektorsbeställningar, icke äro annorlunda beskaffade, än att K. M. kan skilja deras innehafvare från desamma. Sådana äro regementsoch kårchefer, sådana äro landshöfdingar m. fl. andra befattningar, der innehafvarne äro chefer för verk. Detta stadgande har tydligen blifvit af grundlagens stiftare vidtagit af den ani., att om ett misstag begås i utnämningen, äfven med den aldra bästa vilja att vara så samvetsgrann som möjligt, misstaget skall kunna rättas, så att icke samhället får lida för ett sådant. Jag tror detta i allmänhet vara riktigt, men isynnerhet tror jag det vara rätt vid förhållanden sådane som desse, när man öfvergått från ett tillstånd, som förut gällt eller att rektor utnämnts för ett eller flere Sr och blott genom nya val kunnat komma att med sin befattning fortfara. Då dertill kommer att åtskilliga nya läroverk blifvit på sednare tider stiftade; att således antalet af de personer, som kunna vara till rektorer passande och möjligtvis i allmänhet till lärare, ännu icke är så stort, att man har att välja bland flera, för dessa tjenstår lämpliga, så hade det, enl. min och mångas öfvertygelse, varit försigtigare af B. St:r att vid sista Riksdagen ingå på det förslag, som K. M. då framställde, att rektorer icke skulle blifva med fullmakt försedde. Då R. St:r emellertid ansågo att rektorer borde med fullmakt förses, finner jag ganska väl att annat icke varit för K. M:s regering möjligt, än att antaga den fram ställning, som R. St:r då gjorde. Jag medger visserligen att, sedan R. St:r vid sista Riksdagen fattat ett sådant beslut, är det mycket betänkligt att lagstifta i en motsatt riktning; men jag tror äfven att, om man begått ett misstag, bör man icke vara rädd att rätta det.
Ridderskapets qcfe Den 19 Julii f. m. Adelns Plenum den 23 sistlidne Junii, då mitt anförande rörande de af Höglofl Bevillningsutskottet föreslagne grunder för Tullagifternes beräknande upplästes, har jag, ehuru samma hinder ännu fortfar, ansett mig, böra nyttja detta tillfälle, att försöka utreda och besvara några under discussionen i detta ämne väckta frågor, om hvilka jag varit i tillstånd att inhemta kännedom> Det är nemligen af en värd Ledamot uppgifvit, att Lånerättighet i ManufacturDiscontFonden är för den finare Jernmanufacturen i Eskelstuna fristad fastställd till 73^- procent; att KlädesFabriksidkares Disconteringsrätt i nämnde Fond uppgår till 104 procent af värdet på de tillverkningar, som förfärdigas af Svensk Ull, och att, oagtadi de betydliga understöd, hvarmed de Svenske Fabrikerne gynnas, tillverkningarnes qvantitet under de sednare 20 åren likväl aftagit; till bevis hvarpå anföres, att vid visse Fabriker antalet af arbetare och Väfstolar blifvit sedan år 1783 till 1821 förminskadt, nemligen arbetarnes antal vid Klädesoch StoftsFabrikerne från 4,646 till 1,729, vid Bomullsoch LinneFabrikerne från 3,710 till 823; vid BandFabrikerne från 193 till 188 och vid SidenFakcrne från 1,131 till 634 personer, samt att antalet af Väfstolar blifvit nedsatt vid Klädesoch StoftFabrikerne från 591 till 411 och vid SidenFabrikerne från 638 till 634 stycken 3 äfvensom att, hvad Klidestillverkningen serskildt angår, densamma aftagit, så att den för 3i5 år 1800 med 150,729 alnar öfverstigit tillverkningens belopp år 1821.
Genom 1686 års Kyrko-Lag skedde i detta afseende ingen annan förändring, än att den magt, Biskopen förut innehaft ensam, delades emellan honom och Consistorium, derigenom att valen underställdes deras gemensamma pröfning; Pastoraten blefvo således Consistoriela, men i en annan mening än nu, då Consistorium endast eger att upprätta förslag och, utan vidare granskning, utfärda fullmagt för den valde. Denna sistnämnda inrättning härleder sig egentligen från 1719 års Regements - 14 Lagsamt Allm. Besv. o. Otc. Utsk. Bet. IV. o 35. förändring, ehuru nu gällande Prest-valsFörordning först utkoin 173g. Men just efter denna Förordning är menighetens valrättighet inskränkt: i:o genom Regala Gäll, der väl omröstning eger rum, men icke bestämmer utnämningen. — Dessa äro ej mindre än 396. 2:0 genom Prebenden, der vanligtvis ingen omröstning sker; 70 till antalet. 3:o genom 3:ne Slägt-Pastorat, likaledes utan omröstning. 4:o genom 98 patronela, der icke menigheten, endast Patronus väljer, utan förslag. 5:o genom 17 vexelvis regala och patronela, och 6:0 genom i3 vexelvis patronela och Consistoriela. Det visar sig således, att val-rättighe-r ten antingen alls icke finnes, eller ej finnes hel, eller, der den finnes, ej bestämmer utnämningen i 597 Pastorat; och då de rent Consistoriela utgöra 628, kunna derföre föga mer än hälften af Rikets Gäll sägas sjelfve kalla sine Prester. Äfven denna kallelse är inskränkt inom en af de 3 Lagsamt Allm. Besv. o. Oec. Utsk. Bet. IV. o 35. 15 som blifvit på förslag uppförde oell bland hvilka det kan inträffa att Församlingen ej önskat sig någondera.
Jag begärde egentligen ordet för att besvara Frih. Cederströms yttrande, att fjcrdingsmannabefattningen skulle vara personlig och icke åtfölja jorden, och jag tager mig i anledn. deraf friheten anföra, att i SlatsUlsk:s betänk, vid 182S—1830 årens riksdag finnes åberopad en Kammarcoll. skrifvelse, som yrkar, att frälsejorden skulle deltaga i fjcrdingsmannabefattningen, emedan densamma är ett jorden, ulan afseende på dess natur, åliggande besvär, hvarifrån befrielse icke genom privilegier blifvit frälset tillagd. På grund häraf synes det, att åtminstone Kammarcollegii åsigt var, att denna befattning icke var personel, utan åtföljde jorden. Detsamma har äfven legat till grund för den åsigt af ämnet, som jag fattat. Hvad åter betril Ilar den frågan, huruvida denna befattning bör utsträckas äfven till ägare af säterier, rå- och rörs hemman, så tror jag att denna fråga helt och hållet beror på det sätt, hvarpå Ståndet kommer att afgöra den preliminärfräga, som redan blifvit återremitterad, nemi. huruvida Ståndet anser fjerdingsmanuabefattningen vara af municipal eller krono natur. Ar den af municipal natur, så tror, jag att det vöre både obilligt och orättvist, om ägare af säterier fritoges från att jemte den öfriga jorden deri deltaga, och jag stöder denna min åsigt på det förhållande, att för längre tider tillbaka fjerdingsmannatjensten bestriddes uteslutande af kronooch kronoskatte hemman, men att, genom båda statsmakternas år 1830 fattade beslut, äfven frälset ålades alt deruti deltaga. Då man således ännu år 1830, på grund af, såsom mig synes, ganska goda skäl, kunde ålägga frälset att deltaga i delta bestyr, så kan jag icke se med hvad skäl man nu skulle fritaga säterierna derifrån, så vida nemi. man anser befattningen vara municipal.
Han ville endast upplysningsvis nämna, att Stats-kontorets betydligaste inkomster, bränvinsoch tullmedlen, enligt hvad erfarenheten under årets början utvisat, syntes utfalla något mindre än hvartill de under samma tid sistlidet år uppgingo. Dock förmodade Herr Statsrådet, att Stats-kontoret under ifrågavarande halfår skulle kunna till Riksgälds-kontoret aflemna åtminstone en million Riksdaler af statsverkets öfverskott för år 1863. Men denna ytterligare tillgång vore ej tillräcklig att betäcka den brist för samma halfår, som förslagsberäkningen visade. För att fylla denna brist vore således nödigt antingen att afsluta det nya jernvägslånet eller ock att,1 under afvaktan af bättre tider, vidtaga någon i sådant ändamål lämplig interimsåtgärd. För att stadga sitt omdöme härutinnan erfordrades att ega närmare kännedom om de för lånets öfvertagande fordrade vilkor, äfvensom om de utvägar, som eljest kunde förefinnas för de erforderliga penningetillgångarnes anskaffande."