Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Inte föraktade han dessa pänningar, för hvilkas skull han i nära en timma setat och fördragit denna närgångna främlings förolämpande förtrolighet. Inte kunde man förakta pängar. Det var dumt prat att säga, att man föraktade pängar. Att förakta pängar skulle vara detsamma som att förakta lifvet. Ty lifvet fick man betala med pängar, fast människorna betalade det mer eller mindre dyrt. Och han hörde till dem, som betalade det dyrt. – Men det var detsamma. Han föraktade i alla händelser denna lilla vämjeliga pänningman, som setat och kväljt honom med sin osmaklighet och sedan glidit honom ur händerna, hal som en ål, hvilken försvinner tillbaka i sitt element, om man inte med ett kraftigt grepp fattar honom om hufvudet. Men i stället för att visa honom på dörren, hade han fegt böjt sig, beherskat sig, dolt sina känslor, krupit för honom, förödmjukat sig, förrådt sig och till på köpet varit nära att blotta sin nöd för honom och tigga om hjälp. Af honom! Hungern gör människan till ett djur, filosoferade han lugnare. Men han kunde inte en gång längre »svälta med högmod i sitt sinne». Han var aldeles för mycket hungrig. Icke den svagaste påminnelse om middagstimmen trängde in till honom här i detta hål, där han hade stängt sig inne, och där han svor, att han icke vidare skulle mottaga någon människa, hvem det vara månde. Men ändå visste han, att i detta ögonblick började man att äta middag i hela Paris. Han tänkte på Duvallen vid Boulevard S:t Michel, det stora rummet med dess många afdelningar och trefliga småbord, där de flitiga uppasserskorna sprungo fram och tillbaka mellan borden med talrikar och glas. En svag doft af det stekta köttet, fransmännens lätta stekta kött, mört och halfblodigt, nätt upplagdt på rena talrikar, trängde till hans näsa, – han tyckte sig känna denna lukt, som om han varit där – och detta gjorde honom orolig, som om han haft det inne i rummet. Han vädrade efter lukten som en hund, hvilken spårar villebråd.
Justitie-departementets expensmedelsräkningar )) 148—149. Bilagan litt. U. vid )) 147. Kadett-kåren » 78—79. Kalmar navigations-skola )) 92. Bilagan litt. N. vid » 91. — Stifts Konsistorii räkenskaper )) 216-218. Kammar-rättens aktoratsräkning )) 145- 147. — expensmedelsräkning » 148. — granskning af landsböckerna » 142-143. Kanoners anskaffning » 74, 75, 77. Bilagan litt. I. vid )) 61. Kansli-styrelsens, f. d, handkassa » 16—17, 18. Karl Gustafs stads gevärsfaktori S) 61—62. Karlbergs Krig s-akademi » 78-79. Karolinska mediko-kir ur giska institutet » 48-49. Karlsborgs fästningsbyggnad 72-74. Bilagan litt. I. vid » 61. Karlshamns navigations-skola » 92. Bilagan litt. N. vid » 91. Karlskrona fästningsbyggnad. Bilagan litt. I. vid » 61. station af Flottan » 88 - 90. Karlstads Stifts Konsistorii räkenskaper 218-221. Karlstens fästningsbyggnad. Bilagan litt. I. vid » 61. Karta-sigillata-uppbörden » 18—20. Karteverk, Rikets ekonomiska )) 38-39. — geologiska )) 240. socken-, anslaget till )) 35-36. — Topografiska Kårens » 83—84. Se reservationerna å sid. 262. Kaserner. Svea Artilleri-regementes, » 250. Se reservationerna å samt bilagan litt. X. vid sid. 259. Kolonien S:t Barthelemys räkenskaper. .. )) 248—249. Utlåtandena. Kommando-expedition, Sjö för sear s-departementets sid. 88 — 89.
Och hon var pjunkig, hon hustrun, aldrig frisk, aldrig sjuk, bara klen och i ständigt behov av ömhet. Två små barn hade han, pjunkiga och ömtåliga, de med. Att barn kunde vara — sådana — hade han aldrig tänkt sig. Han bjöd till att vara en god far, men kände bondens skam över en klen avkomma. Ett levde starkt i honom: längtan hem till dalen — och till Karin. Ja, ibland längtade han så våldsamt, att han knappast hade bärkraft för känslan. Sedan flera år stod i hans sinne Karin åter på krönet och vinkade i solskenet, stark, sund, full av naturlighetens ro. Han var ihjälpinad av halvbildningen omkring och i sig. Natur, sin egen torvas mäktiga natur, törstade han efter! Om Karin visste han ingenting, bara att hon inte var gift. Det var således sant det han anat, ja, nästan vetat, fast han då inte ville veta något. Hur enkelt, hur utan scener och skrik hade inte hon offrat sig. Han längtade efter henne, på samma sätt som han ibland längtade efter moderns grova bröd, så tjockt och hårt, att fadern ibland måste slå sönder det med yxan. Hon var död nu, modern; hade dött lycklig och hälsat så mycket till Sten »och tackat för sig». Fadern hade Sten inackorderat hos en bonde, där han hade det gott och slapp arbeta. Hustrun kände aldrig längtan i honom, fast den sög ut hjärteblodet, droppe efter droppe. Ju mer sönderriven han blev, dess mera stelt foglig som man och far uppträdde han. Han vågade inte vara otålig, ser du, av fruktan att bli det för mycket. Ja, han lärde sig till och med läsa högt fruntimmersromaner och att spela kort — allt för hustruns skull. Ett år blev staden svårt hemsökt. Difteri kom och strypsjuka. Stens ena lilla flicka sjuknade först, så modern. — Två gravar bäddades inom fjorton dagar. Sten försökte sörja, han ville sörja, men han kunde inte. Han kände bara att han var fri — fri från stads-bojorna! Han skaffade sig vikarie, och så jagade han åter genom bygden hemöver. Av en skjutsande fick Sten höra, att han, rika Hans, mist mycket av sina pengar »i dumheter» och fått som slag i harmen.
Strömsholms kungsgård, om öfverlåtelse åt Strömsholms nya kanalbolag af eganderätten till en jordrymd, tillhörig 29 4 i 19 — b. 7 Jan. b. 11 Jan. b. 4 Jan. b. 4 Jan. 12 25 Stubbören, om anslående till fattigvård och odlingshjelp m. m. af — 4 i 69 — b. 7 Mars b. 7 Mars b. 7 Mars g. 7 Mars Stålhammar, om pension på Indragnings-staten för sinnessjuke Kapten-löjtnanten J. H 106 4 i 152 34 Se Nionde HufvudTiteln. — 86 — tö s. «§ CfQ 03 £ y CD *3 * S CD Samling. Afdelning. eller Memorial. Utlåtande, Betänkande Riks-Ståndens Beslut. Underdånig Skrifvelse. dksdags-Beslut Ridd. o. Preste BorgareBondeStädernas Uamn-taxor, se HamnN:0 N:o Sid. Adeln. Ståndet. Ståndet. Ståndet. N:o § taxor. Stämning, om ändring i Kap. 11 Rättegångs-balken angående, se Rättegångs-balken. Voterings-resultat 5 i 38 a. a. 29 Aug. a. a. 18 Aug. a.a. 25 Åug. a. a. 22 Aug. 127 30 » angående beräkningen af .. 5 t 48 — b. 25 Okt. g. 25 Okt. g. 25 Okt. b. 25 Okt. 26 » förordning angående 10 i Stämpling af tidningar, m. m., se Stämpelpappers-afgiften. Stämmoböter, om ändring i sättet för beräkning af 8 — 30 — b. 25 Febr. b. 22 Febr. b. 22 Febr. g. 22 Febr. Stängsel-förordningen, om ändring. tillägg och förtydligande af den nu gällande .. 7 2 34 b. 26 Sept. 26 Sept. b. 25 Sept. 28 Sept. Successions-rätt till vissa skatteköpta hemman, se Hemman.
Man har påstått, att det vore lämpligast för Sverge alt begynna med en massa småbanor och icke genast kasta sig in uti ett så stoit förelag som ifråga var:de. Jag deremot påslår, att det förra vore alt gå ganska orätt tillväga, ty säkert är, att de stora kommunikationerne måste förut bildas, och sedermera kan man börja att förena smärre banor med de stora linierne. Om vi gå tillbaka lill jernvägarnes historia här i Sverige, finna vi, att det var jag, sorn först började alt agitera för de stora jernbanorna, och hade jag icke gjort det, skulle de smärre troligtvis aldrig hafva kommit i fråga. Således har frågan om den stora jernvägen väckt tanken att anlägga smärre, och dessa hafva redan blifvit anlagda, innan planen om den stora jernvägssträckningen föranledt till någon påföljd i verkligbeten. Dessutom är det en ovedersäglig sanning, alt, om man uttänjer ett arbete under en längre tid, blir samma arbete alltid dyrare, ån om man skyndsamt och, som man säger, med full 444 Den 27 Augusti f. in. pung bedrifvit detsamma. Detta bevisas bäst genom exemplet af Götha kanalbyggnad, ty hade denna byggnad blifvit utförd, under möjligt kortaste tid, hade densamma bestämdt kostat y, för att icke säga .] mindre än den nu gjort. Skulle man nu vilja årligen göra en bit jernväg i sender, skulle följden blifva den, att anläggningskostnaden ständigt ökade sig. Frih. Klinkowström har sagt, att uti andra länder betalas en diyg afgift för begagnandet af chausseerna, och att del således blir uträkning att begagna jernvägarne. Det första förhållandet eger likväl icke rum i alla länder, ty i Frankrike, t. ex. betalas icke någon chausse-afgift, och rörelsen på jernvägarne är ändock lika stor som i de länder, der denna afgift erlägges. Frih Klinkowström har vidare påstått, alt det skulle erfordras en enorm materiel, för alt man skulle kunna föra fram ett större antal trupper pä jernväg. Jag känner icke, huru Frihm npgjort sin beräkning, men det vet jag, att jag med en lokomotiv kan föra en bataljon, och det utan den aldra minsta svårighet.
Ärenders, lönförhöjning för Ledamöterne 129. Berg, om dess lån 200. Berga Hemman, nedsättning i arrendet derför 160. Bergsbruks anläggande, villkoren derför . 43, 187. N:o Bergslags-friheten för Nyeds Sooken, ang:de 378) 370. — för Skinnskattebergs d:o, angrde . 277, 343. Bergsskolan i Fahlun, dess anslag 128, 287. Berättelser: Landshöfdingarnes Fem-års5 & 6. Tryckningskostnaden derför 3g. afgifvande af sådane från de förvaltande Verken till R. S. Revis. 62. i8a5 och 1827 årens R. S. Revisorers, rör:de Riksg:sVerket. StatsUtskottets rörande granskningen af RiksgäldsVerket g5. d:o Uti. öfver anmärkningar 182. Betjening, förökad i StatsUtskottet 1 & 7. Bevillning: af Krono-Lotsar, ang:de 302. Vaktare vid Flygsands-fälten i Halland, ang:de 3g(i. eftergift af den Kamererarcn Ewers’ Arfvingar ådömde ersättning . i(j. lefverering deraf till R:gsGontoret 35o. den Allmänna, om de serskildta Landsböckerne deröfver Bil. A. 54. — , om dess ingående till StatsCont. dess fördelning 4°9- Beväringsmanskapets Vapenöfning»»-, anslaget dertill, ang:de i32, 20g. § Bet. N:o Bihanget till RiksStåndens Prot. vid 1828—i83o årens Riksdag, tryckn. och försäljningen deraf 23. —- — vid 1817 och 1818 samt 1823 årens Riksdag, utdelning deraf 3r. Billqvist, Handl., anglde Bränvinsbrännings-afgift 233. Biskopens på Gottland indeldta lön, ang:de i33, 240.
Första klassen Andra d:o Tredje Fjerde Femte Sjette Sjunde d:o d.o d:o d:o d:o Åttonde d:o 1 städerne af Femte klassen. Taxeringsmännen ega dock rättighet att, efter den i 8 § uppgifna grund, påföra bevillning, så väl öfver minimi-afgiftérne enligt 9 §, som ock, enligt 10 §, både öfver den högsta och emellan tvenne af de stadgade klasserne för den person, hvilken de pröfva icke skäligen böra påföras afgift efter någon af samina klasser. Äfven ega de att utsätta en ringare minimi-afgift, så väl för alla i 9 och 10 §§ nämnde personer, sorn för fiskare i städerne, de der äro borgare, då de, utan att vara alldeles utfattige och på sådan grund från afgift frie, likväl ej mäkta den fast ställda minsta afgiften inom deras klass erlägga. Detsamma iaktlages i afseende å dem, som, ehuru egande enskild förmögenhet, likväl drifva så obetydlig rörelse, att den icke anses motsvara minimi-afgiften inom klassen. Dessa förhållanden skola dock, med bevis af vederbörlig handels-, fabrikseller handtverks-förening, eller fiskeri-societet, eller ock, der någon fiskeri-societet icke finnes, i dess ställe af stadens magistrat bestyrkte, i protokollet antecknas och taxerings-männens åtgärd härvid, genom utdrag af taxerings-längderne, pröfnings-kommiltéen underställas. § i2- J BevUlnings-UtskoUels Betänkande, JYl 4. Den, som i samma stad drifver serskilde handteringar och rörelser, er lägge bevillning af deras sammanräknade inkomst, hvilken dock för hvarje handtering serskildt upptages. 2:o. Den åter, som å serskilda orter drifver handtering eller rörelse, påföres å hvartdera stället bevillning för den inkomst, han der anses hafva. 3:o. För gårdfari-bandel skall den, som sådan handel idkar, taxeras till be villning i den ort, der han är mantalsskrifven, och efter den grund, som här nedan för gårdfari-handlande på landet stadgas.
Lena har mera på sitt samvete än jag, och intet behöfver du flytta din väg för Lenas skuld, utan jag ber dig – tillade han ömt och vemodigt, och satte sig åter vid Elins sida – jag ber dig, stanna qvar hos mig! Ack jag behöfver den lilla trösten! I tukt och all ära skola vi hålla utaf hvarandra, och när jag bara får se på dig, så är jag nöjd, och bär gerna mitt kors med tålamod. Och när Lena är stygg vid dig, så tänk bara på mig, och fördrag det för min skuld. Och midt under detta, när Gunnar talade om att blott se på Elin, att Elin blott skulle tänka på honom, så tryckte han hennes händer till sin panna och sina ögon, kysste dem och slösade alla de smekningar på dem, som han så gerna gifvit Elin sjelf. – Nej, nej – sade Elin och gjorde sig lös från Gunnar – ack nej, det går aldrig an, Lena förlåter mig aldrig att du har mig kär! hur litet det vore, och din egen mor förlåter mig ’et aldrig och ser re’n snedt på mig, fast jag försöker att passa ’na och göra ’na te’ viljes i allt det lilla jag kan och förmår. Nej – fortfor hon gråtande och lät Gunnar åter taga sina händer – nej, vi få väl skiljas, men kärt blir det mig i all min tid, att veta dig, Gunnar – Hon kom icke längre. Detta ord, som hon icke sade, men som hjertat i vemodig fröjd uttalade, det var den enda tröst för Elins sjuka själ, den enda stjerna på hennes mörka himmel, ty hon fann för väl, att hon, ensam och värnlös skulle kastas ut i verlden, utan en enda punkt att hvila sitt hjerta emot, mer än Gunnars kärlek. O! de voro ljufva och herrliga dessa stunder, som de arma varelserne drömde bort vid hvarandras sida, och då kärleken slutligen lånade något lugnt och mildt af vänskapen, ty Elin förtrodde nu alla sina små sorger till vännen bredvid hvilken hon satt, och Gunnar talade för första gången ur djupet af sitt hjerta och sin själ (och djup funnos i båda), utan att likväl förråda den ohyggliga hemlighet, som han visste att endast han sjelf, Lena, modern och en till egde i sitt våld.
Och du öfvergifver mig icke uti fiendans händer; du sätter mina fötter uppå vidt rum. Herre, var mig nådelig, ty mig är ångest; mitt ansigte är förfallet för sorgs skull, dertill min själ och min buk. Ty mitt lefvande är förtärdt vordet af bedröfvelse, och mine år af suckande; min kraft är igenom mina missgerning förfallen, och min ben äro försmäktade. Det går mig så illa, att jag är en stor försmädelse vorden minom grannom, och en styggelse minom kändom; de som mig se på gatone, de fly för mig. Jag är förgäten af hjertat, såsom en döder; jag är vorden såsom ett sönderslaget kärile. Ty månge försmäda mig illa, så att hvar man skyr vid mig; de rådslå med hvarannan om mig, och akta taga mig lifvet bort. Men jag, Herre, hoppas uppå dig, och säger: Du äst min Gud. Min tid står i dina händer; hjelp mig utu mina fiendars hand, och ifrå dem som mig förfölja. Låt ditt ansigte lysa öfver din tjenare; hjelp mig genom dina godhet. Herre, låt mig icke till skam varda, ty jag åkallar dig; de ogudaktige varde till skam, och tystade i helvete. Tystne de falske munnar, som tala emot den rättfärdiga hårdeliga, högmodiga och hånliga. Huru stor är din godhet, den du dem, som dig frukta, bevarat hafver; och bevisar dem, som trösta uppå dig, inför menniskors barn! Du förgömmer dem hemliga när dig för hvars mans trug; du förskyler dem i hyddone för de trätosamma tungor. Lofvad vare Herren, att han mig en underlig godhet bevisat hafver, i enom fastom stad. Ty jag sade i mine häpenhet: Jag är bortdrifven ifrå dine ögon; likväl hörde du mine böns röst, då jag till dig ropade. Älsker Herran, alle hans helige. Herren bevarar de trogna, och vedergäller dem rikeliga, som högmod öfva.
Den remitterade handlingen får Direktionen underdånigst återställa. Direktionen framhärdar med djupaste undersåtliga vördnad, nit och trohet, Stormäktigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter, C. A. STRÖM. CARL H. EKBERG. REINn. SCHRÖDER. E. CIIR. BURMAN. Östersund den 14 December 1859. C, O. Granbom, t — 279 — R eg is t er öfver Rikets Högloft Ständers är 1859 församlade Revisorers berättelse, angående granskningen af stats-verkets samt dertill hörande fonders tillstånd, styrelse och förvaltning, jemte de, i anledning af samma berättelse, till Kongl. Maj:t afgifna underdåniga utlåtanden. Revisions-berättelsen. Utlåtandena. Afkortningar å stats-verkets inkomster, Bil. litt. C. vid ... sid. 5. Afvittringar i åtskilliga län » 141—143. Bil. litt. R. vid » 143. Akademiens för de fria konsterna räkenskaper » 161. — Krigsdito » 83—84. 236-237. — K ilg s-vetenskapsdito » 65—66. — Musikaliska dito » 162. — Svenska dito » 158—159. — Upsala dito » 179—180. — Vetenskapsdito » 154—157. — Vitterhets-, historieoch antiqvitetsdito » 159—160. Aktoratsråkning, Kammar-rättens » 192—194. Allmänna barnbördshuset » 174—175. Allmänna enkeoch pupill-fonden, Ci vil-statens pensions-inrättnings, » 101. Bil. litt. O. vid » 101. Allmänna fattigvården i Stockholm » 192. Allmänna garnisonssjukhuset » 84—86.
Sedan Stats-Rådets Ledamöter hafc tillfälle närmare granska ifrågavarande Lag-Förslag, öfverlades nu angående de deruti förekommande ämnen ; och tillförordnade Justitia - Canzlereu Turtlfjall yttrade sig i underdånighet, att han bland de förhållanden, som uti 4 §. 3 Cap. af den föreslagna Corieurs-Stadgan upptagas, såsom utmärkande en vårdslös Gäldenär, ansåge flere Konungens Nöd. Propositioner'. gGt af den beskaffenhet, att de nära innefattade svek och bedrägeri och borde, när de genom Concurs eller annorledes upptäckas , af allmän .Aklagare beifras utan att åtalet derå finge ankomma på enskilda Borgenärer och de allraminst äga att, sedan Domaren pröfvat förseelsen och bestämt straffet, genom ett förklarande att de äro för sine fordringar förnöjde, inställa verkan, a£ den gifna Domen. Till förordnade Justitiaj-Canzleren tillstyrkte derföre i underdånighet, att, då berörde §. med den deruti gifne bestraffning på vårdslös Gäldenär i Nåder bibehölles, någon änring ej måtte ske af hvad 7 §. i samma Capitel stadgar derom, att vårdslös Gäldenär, ehuru han visar sig hafva förnöjt sina Borgenärer, dock bör undergå det straff, hvartill han för sin så beskaffade vårdslöshet gjort sig skyldig. Justitiae-Rådet Grefve Strömfelt förklarade sig instämma i det tillstyrkande Justities-Rådén Ekorn, Friherre Kurk och Grefve Hamilton i Högsta Domstolen afgifvit, hvarvid Grefven och Justitiae-Rådet i frågan om vårdslös Gäldenär* skylldighet att undergå straff oaktadt han efter Concurs början sina Borgenärer till fullo förnöjt och om Actors rättighet att föra talan fast än Borgenärer deras rätt eftergifvit , trodde det böra komma i betraktande, att, då Concurs inträffar, alltid helgden af ingångna förbindelser rubbas och det allmänna förtroendet lider.
» Ett spirande missnöje mot inackorderingshemmen kommer alltmer till synes, de manliga pensionärerna föredraga framför inackordering att hyra rum och intaga sina måltider på restauranter, deras kvinnliga kamrater göra i stor utsträckning sammaledes eller sluta sig tillsammans några stycken och bilda egna hem. » Så skrifver slutligen » Stade ». Att herrar nu icke gärna inackordera sig, torde dock rättvisast få skrifvas på deras egen räkning och det rå- dande utelifvet. De, som föredraga de mera ordnade vanorna i ett hem, äro i regel de hyggligaste. De kvinnor, som ordna gemensamt hushåll, göra rätt uti att de försöka på egen hand. Förr eller senare komma de tillbaka till inackorderingsvärdinnorna — och då måhända med litet mera förståelse och välvilja! Moster Stina. ^En stor nyhet med afseende på Idun och dess utgifvande under det snart stundande nya året ha vi i dag glädjen att kunna meddela våra läsarinnor, och vi våga hoppas, att densamma äfven af dem skall hälsas med odelad tillfredsställelse. I elfva år hafva vi nu fullföljt det program, vi redan från början uppställde för vår tidning såsom ett specielt organ för kvinnans och hemmets intressen — och att det varit och är ett godt program, 1898 därpå ha vi rönt de bästa bevis i vår publiks fortvarande och oförminskade tillslutning. Tiden står emellertid icke stilla, och ej minst på tidningsteknikens områ- de ha våra .dagar att uppvisa en snabb utveckling. Äfven den läsande allmänhetens intressen vidgas år från år, och vårt lands upplysta och vakna kvinnopublik står sannerligen intet annat lands efter i allmänbildning och kunskapsbegär. För att framdeles i ännu högre grad än hittills kunna motsvara dessa berättigade och tidsenliga kraf och för att efter bästa förmåga söka fylla uppgiften att vara en verkligt god och allsidig familjetidning för Sveriges bildade hem, ha vi beslutit att — utan afprutning på och med fullt fasthållande vid vårt gamla program — från och med det nya året utvidga området för Iduns innehåll. En nödvändig följd häraf blir äfven en betydlig kvantitativ tillökning. Från och med 1899 års ingång kommer Idun alltså att utgifvas med två nummer i veckan i~stället för ett.
Som jag ej genomläst Betänkandet, emedan man i vårt Stånd i allmänhet ej ens kan gissa, när ett sådant skall förekomma, kan jag icke inlåta mig uti vidlyftig granskning deraf, utan inskränker mig endast till att, i anledning af hvad jag hört under denna discussion, erinra om olämpligheten af att, såsom Utskotten lära tillåtit sig, föreslå återinförandet af det gamla tvångsmedlet att döma så kallade lösdrifvare till krigstjenst, och att således anse den för ett straff. Om någon enskild anser krigstjenst för ett straff, bör väl åtminstone icke Lagstiftaren göra det. För öfrigt är det onekligt, att den tid man ägde rätt att döma folk till krigstjenst, voro de värfvade Regementerne förvaringsoch correctionsställen för personer, hvilka nu måste inneslutas i Correctionsinrättningar. Men oaktadt denna fördel, anser jag det vara orätt antaga en tvångsprincip stridande emot ideen af ett Constitutionelt Samhälle, hvarest man tyckes böra hålla i helgd pligten att försvara fäderneslandet, och i stället för att anse dén såsom neslig eller ett straff, hålla den i heder och aktning. Friherre von Stedingk, Carl Adam Bogislaus Styrbjörn: Jag anhåller att få Den 7 September e. m. 245 upptaga Herr Munck af Rosenschölds yttrande, och att dervid erinra att krigstjensten alldeles icke kan anses för ett straff, äfven om, såsom Utskotten föreslagit, lösdrifvare, hvilka ägde god fregd och voro till krigstjenst duglige, skulle dertill användas, emedan mången, som på detta sätt kommit uti krigstjenst, kan vara rätt nöjd dermed, fast han icke sjelf kommit att tänka på denna utväg att försörja sig och gagna Fosterlandet. Herr Dalman, Wilhelm Fredrik:
Det torde tllläcss mig anmärka, lri sivar pä hwad en wärd Ledamot anfört, rörande Bsnde-SkandekS utlåtande t Hemliga Uiffots ket, ak m,g syntes som Bonde-Ständet snarare warit emot förevarande krojetä, elier, som lärer wara der samina, haldre hade önskat fä betala med penningar: och som Prophet wagar förespå, ak Bonde-Ständer »astan allmänt s^all häruti instämma. Herr von K o! enstsi n. Jag har omkast de äisLvuUar, hwilka ioreföllo, men icke pastatt ak alltchmmalw af hwae och en Ledamot bljfwik sagdt. Hwad H. rr Grefwe lstamilrn» om Bonde-Scändet anmärkt, har lag äfwen omnäuust, dä jag anfört at man pä fie» ra otter fade sig icke kun>m tilwerka Salpetter.—Jag sär tillägga, at dä Konungen gjorde krv^osttivn pä H.-mliga Uls^otterö Betänkande om Salpetter, Bon. de-Ständets Ledamöter enhälligt beswarade densamma med I a. rikwäl hade förbehåll bstfwst gjordt, at da saken i Skändrn för-komme, hwar och en singe förestå de jämnkmngar, han kunde öi-sika. Herr I^ZsrstjsIm yttrade sig böra uttyda, hwad y^n förstode med Swenska Folket, ok han dermed mems Nationens zsturslusr, som afstagst den Salpetter-Regleringen.