Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det har uti 1821 års convehtioti, af dö respectivfe contraheraride Mäkterne, blifvit bestämdt, att de hvar för sig skulle hålla sina undersåtare skadeslösa, medelst 85 R:dr 16 sk. B:co för tunnlandet af den riiäst bördiga ansedde jorden, och för jord af sämre beskaffenhet, i den proportion, söm flere tunnland derutaf kunde anses i värde jemförligé med ett sådant utaf den bästa sorten. Herrtmansägarne uti Neder Torneå och Carl Gustafs Socknar, komma med detta årets utgång att se sina jordägor förminskas genom det afträde af 185 tunland uppskattad och till bästa sorten hänförd ägorymd. Ersättningen för denna förlust uppgår till 15,4 i 7 R:dr B.cö * och mången torde Vid första påseendet anse denna betalning Vara me. ra än fullkomlig ersättning för den ifrågavarande jordrymden; mfen först Och främst hör tnan härvid täga i betraktande, att dén Verkliga. jordavidd , sorn ofvarinainnde Socktténfän s® ICO Ven II Augusti f. m. sig beröfvad, utgör 704 geometriska tunnland, sorn efter graderingsmethod blifvit förvandlade till 1 85 tunnland. Häraf synes således att ersättningsbeloppet för hvarje geometriskt tunnland på långt när icke biifver så högt, som det vid första påseendet och utan en föregången undersökning för mången torde synas. Ekonomen eller den verkliga jordbrukaren, inser dessutom huru en förlust af sådant slag som den här ifrågavarande, näppeligen genom ett blott till sjelfva den förlorade jorden beräknadt värde, kan ersättas. När härtill kommer, att det icke berott af dessa olyckliga hemmansägares fria vilja att bibehålla eller frånskilja sig deras välfångna egendom, synes mig här mindre vara frågan att genom betalning blott ersätta ett förloradt värde, utan fast rnera att tillfredsställa och förnöja Svenska Hemmansbrukare, som utan eget förvållande och utan sitt bifall och samtycke sett sin skattskyldiga jord från Hemmanen söndras, och som dertill fått vidkännas elen olyckan att nu mera vara åboer å den fiendtliga gränsen, i fall af någon gång inträffande nya inisshälligheter.
927 föreskrifter för bestämmande af medelvärdet å Spannmål, i jemnförelse till andra varuvärden och beskattningstyngder kunna uppfattas och föreskrifter, i öfverensstämmelse dermed Allmänna Magazins-Directionen meddelas, att blott i hänsigt till detta medelvärdets bibehållande, genom Spannmålsuppköp medverka; hörandes icke förflutne tiders misstag , antagas såsom hinder för en planmässig, med ansvar förenad åtgärd, till bibehållande af Spannmålens skäliga medelvärde; beträffande den tredje anmärkte orsaken till Allmänna Magazins-Inrättningens nu varande ofördelaktiga ställning, nemligen det Undsättningstagare af Kongl. Majrt Nådigst lemnade tillstånd, dels att erliållne låne-biträden med Spannmål få återbetala, dels att längre tid få med föreskrifven betalning i penningar uppskjuta, så ehuru en tilltagande fattigdom under flera svåra missväxtår stundom påkallat credit, för betalning af erhållen UndsättningsSpannmål, befarar jag likväl att missbruk, ledande till menliga följder, skett, så att många erhållit anstånd med betalning, som kunnat finna utvägar till contant betalning, om den varit föreskrifven, men, örn undsättnings - spannmål icke medgåfvos annorlunda, än emot lämpelig contant betalning, blef icke Allmänna Magazins-Inrättningens Fond medtagen som nu skett; de behöfvande icke dess mindre vunno å ett nedsatt pris, och 2 Sami. 2 B. 60 Riksens Ständers de sjelfva och det allmänna derigenom alt Allmogen icke inleddes i skuldsättning, hvarigenom jemte andre lättade utvägar till skuldsättning, låntagare föras till obestånd och fattigdom.” ”Under åberopande af hvad nu anfördt är, förmodar jag mig hafva upplyst, att de orsaker som beredt Allmänna Magazins-Inrättningens nuvarande ställning och vanmagt, att i spannmålsuppköp biträda, äro blott tillfällige, som kunna för framtiden förekommas ; Och ehuru jag för mili del tror, att förbud till införsel af utländsk spannmål icke innefattade orättvisa emot någon, men vore otvifvelaktigt af en oberäknelig nytta för vårt Land, som numera sannolikt kan föda sig sjelft, äfven vid medelmåttiga skördar, som har många behof ifrån utrikes orter, men få export-artiklar och för hvilket utländsk spannmålsinförsel alltid skall hafva en betydelig mebnlig inflytelse pä handelsvågen, heldst spannmålen, en gång hitkommen, här alltid till allmän och enskild skada skall qvarstanna; skulle jag likväl icke våga tillstyrka hinder för införsel af utländsk spannmål, utan i förening med större Magazins-Inrättningar, som i flere afseenden väl inrättade, jag derföre anser kunna blifva af oberäknelig nytta.
För öfrigt åligger det Nämnden, likasom Magistraten, att i allmänhet vaka öfver stadens rätt och bästa, och i sådant afseende framställa de förslag, som kunna finnas lämpliga, äfvensom att på förhand bereda ärender till föredragning inför Fullmäktige eller, i vissa fall, inför allmänna Rådstugan. Till grund för stadsutskyldernas fördelning i allmänhet hafva de Kommitterade lagt bevillningen till staten, och Rikets Ständer hafva, för sin del, ej funnit tillräck liga - Expeditions-Utskottets Förslag lill anderd. Skrifvelse N:o 186. 9 liga skäl vara förhanden atl afvika trän hvad de Kommitterade i detta afseende föreslagit. Ty utom det att — då det för närvarande inom städerna brukliga invecklade och mångskiftande beräkningssättet icke torde höra i sin helhet bibehållas — någon annan på städerna i allmänhet tillämplig taxeringsgrund än statsbevillningen svårligen lärer kunna uppgifvas synes man hafva grundad anledning att hoppas, det de brister och ojemnheter, sorn hittills vidlådat Be vill ni ngs förord ningen, efter den omarbetning deraf, som numera egt rum, skola i betydlig mån försvinna. Dessutom är de Kommitlerades förslag verkligen icke sä genomgripande, som det vid ett flyktigt betraktande torde förefalla, enär först och främst derigenom icke rubbas hvad i Lag eller allmän Förordning kan finnas stadgadt om alt någon utskyld skall utgå efter annan grund eller att vissa klasser skola dertill bidraga och vidare förslaget äfven har öppnat tillfälle alt, der så billigt finnes, i särskilda fall bereda vissa klasser nedsättning i eller befrielse från stadsutskyld Den ojemförligt vigtigaste nyheten i della förslag till en kommunallag för städerna ligger dock i den förändrade ställning Magistraten erhållit, derigenom att den blifvit skild frän all bestämningsoch pröfningsrätt i afseende på besluten i kommunens ordningsoch hushållnings-ärenden och i sådana ärenden inskränkt lill en rent verkställande och förvaltande verksamhet.
Men då det icke skulle tjena till något att aldeles opåkalladt bifalla lånet, anser jag den lämpligaste medelvägen vara, att lägga så väl detta Utlåtande, som det första Betänkandet, hvilket återremitterades, till handlingarne. Herr Munck af Rosenschöld: Jag förmodar, alt det är innehållet af Utlåtandet, sorn kommer att bestämma Ridderskapels Den 3 Mars f. m. och Adelns beslut. Utlåtandet innehåller, att Utskottets första Betänkande blifvit af tre Stånd bifallit; att frågan genom tre Stånds beslut är afgjord, och att Utskottet således till följd af 69 §. RegeringsFormen icke kan med målet taga någon vidare befattning. Sedan säger Utskottel, alt bland ofvannämnde anmärkningar förekomma äfven omständigheter, som kunna hänföras under de i ett par andra Betänkanden omförmälte ämnen, och att de komma att tagas under öfvervägande och besvaras vid pröfningen af de mot desse Betänkanden gjorde anmärkningar. Tåg skulle således tro, att Utlåtandet icke innehåller något, som Ridderskapet och Adeln icke kan bifalla, och hemställer, om icke Herr Grefven och LandtMarskalken i enlighet härmed skulle behaga framställa proposition. Herr von Hartmansdorff: Enär återremissen af det ifrågavarande ämnet hufvudsakligen yrkades af Herr Munck af Rosenschöld, sedan det redan var afgjordt af Ståndens pluralitet, förundrar det mig verkeligen, att han nu vill begära bifall på en sak, som befinner sig i samma skick som då. För min del skulle jag önska, att Ridderskapet och Adeln, som första gången ej biträdde de öfrige Ståndens mening, ej eller nu måtte genom något uttryck af bi - fall gilla företaget. När de, som önska Den 3 Mars f. m. 97 lånet, fått sin vilja fram i liufvudsaken, kunna de åtminstone lemna Ridderskapet och Adeln, som ej åstundnt lånet, den ti 11— fredsstiillelse, att, utan ytterligare strider, hafva vägrat sitt samtycke dertill.
En hyrvagn väntade dem, och de foro. Evelina var icke van att åka till kalaser. Det föreföll henne nu så ståtligt och högtidligt, att hon nästan ångrade sig, att hafva bedt Albert derom. Hon föreställde sig fruntimren stela, eleganta, och förnäma. Hon jämförde härtill sin egen landsortsblyghet, och hon fruktade att Albert skulle tycka henne göra en altför ömklig figur. Ändtligen höll vagnen. Albert förde Evelina uppför trenne smala trappor, där endast i den sista, en matt lampa satt emot en nedrökt vägg. Evelina väntade sig att få se en tamburdörr öppnad, och en vaktmästare, som skulle mottaga hennes kappa. Men Albert öppnade utan omständigheter en dörr, som hon knappast såg, och de inträdde i ett ... kök. Här emottog en piga deras kappor, och Evelina, som var så grann, måste se sig noga om på alla sidor, för att icke bli smutsad, eller nedsotad i den smala gången, ty annat namn kunde man knappast ge deråt. Evelina hörde höga skratt från rummen, hon viste ej hvad hon skulle tänka om allt det här. Då de inträdde, tystnade sällskapet. Damerna uppstego genast, och herrarna följde långsamt deras exempel. Evelina visste icke hvem som var fru i huset. Albert framförde Evelina, till ett ganska vackert fruntimmer, och sade presenterande: «Fru B. .. min hustru,» och derefter Mamsellerne A. B. C. D. Albert gick med nonchalance förbi dem; och åter för dem ... «min hustru.» Herrarne kände Evelina nästan allesammans, hon kastade en flygtig blick på dem, hon tyckte att hon neg, men hon var för mycket konsternerad, för att rätt veta hvad hon gjorde. Fruntimren betraktade Evelina, som en docka från julmarknaden. Men ingen började ett samtal; rygtet att vara rik och förnäm hade föregått henne hos dem. Evelina såg sig omkring, då hon ej hade annat göra. Hon såg framför sig tvenne andra rum lika modest möblerade, som det i hvilket de sutto. Enkelheten i denna boning gjorde ett öfverraskande intryck på Evelina.
Och som Riksens Ständers Riksgälds - Contoir dä bör upphöra med all Scdelutgisning, samt de i Stockholm och Götheborg inrättade Discont - werken pä Credit - sedlar, icke widare meddela nya Län i sädane Sedlar, emedan, pä sätt nedan förmälcs, Discont - werk pä Banco Specie, i och med Realisationens werkstäl, lande, öpnas; sä lärer Kongl. Maj:t äkwen derom i Räder täckas förständiga Allmänheten, jämte Riksgälds, Contoiret och desse Discont - Werkö Dircctioner nild Nädig befallning till dessa sistnämnde, att sorgfälligt in> kräfwa sine utestäende fordringar, till hwilkas slutelig» indrifwande högst 2:ne är warda dem bestädde. z:o Wid werkställighetcn af Realisationen iaktlages: att Credit - Sedlarnr deponeras i Riksens Stän, ders Riksgälds» Contoir där de noga granskas, och göras obrukbara. Jnsattaren bör deremot undfä en InivisniNF pä Riksens Ständers Banque, lnnehällande summan af hwad insatt blifwit, cftcr Credit - Scdlarnes nominala belopp, och huru mycket han derföre har att undfä särskildt i Banco, Specie och särskildt i Riksdaler Courant, i följe hwaraf, och dä till exem, pel 6 R:d. i Credit fölunda insätteS. Jnwisningen pä Banque» bör innehälla denna summa, samt att Innehafware» för Adelar eller 4 R:d. deraf, har af Riksens Ständers Banque att undfä z R:d. 16 ss. BancoSpccie, samt för ^dcl 2 R:d. Courant. I öfrigt anser hemliga Ukffottet härwid böra iakttagas, att min, dre Sedlar pä R:d.
Yid lagtima höste-tinget med Tveta härad år 1852 förordnades förre nämndemannen Gustaf Pettersson i Hunnerstorp till god man för den bortavarande brödren och af hvilken såsom förmyndare arfsmedlen ännu förvaltas. Sedan enligt Kongl. Förordningen den 30 Maj 1835 kungörelse blifvit frenne gånger i Postoch Inrikes Tidningar införd, sista gången den 24 Mars 1853, utan att Johan Nilsson under loppet af de följande tio åren låtit sig afhöra, hvadan arfvet skulle tillfalla kronan, hafva nu Hakarps församlings kommunalfullmägtige beslutat, att hos Rikets Ständer anhålla, det ofvannämnda arf måtte få tillfalla församlingens fattigvård. Denna församling har på sednaste tiden måst vidkännas betydliga och för församlingen högst betungande utgifter, till följe af nyligen uppförde prestgårdshyggnäder samt en ännu pågående större reparation af kyrkan. Härtill kommer, att församlingens fattigkassa är obetydlig och ingalunda motsvarar sitt ändamål och de fattiges antal, hvilket är i beständig till vext, förnämligast af det skäl, att många af arbetarne vid Husqvarna gevärsfaktori, som är beläget i grauskapet, och af hvilka en stor del äro mantalsskrifna oell bo inom församlingen, vid tilltagande ålder och aftagande krafter i saknad af arbetsförmåga falla fattigvården till last. Det understöd, som af fattigvården nu äskas, är visserligen obetydligt ; men det utgör ju endast ett ytterligare skäl, hvarför Rikets Ständer dertill måtte kunna lemna sitt bifall. På grund af nu anförda skäl får jag vördsamt anhålla, att arfvet efter, inom Hakarps församling aflidna, pigan Ingrid Nilsdotter, utgörande ett hundra tjugosju R:dr 87 öre, och hvilket såsom Motioner i Bonde-Ståndet 1865. 179 daua-arf borde tillfalla Kongl. Maj:t och Kronan, måtte af Rikets Ständer anslås till nämnda församlings fattigvård. Handlingar, som styrka omförmälda fakta, bifogas. Om remiss till Stats-Utskottet anhålles. Stockholm den 11 November 1865.
Imedlertid borde det kunna blifva klart, ända till oantastlighet för partierna, att upplysningen ej mindre har behof af kyrkan, än kyrkan af upplysningen; att om den senare segrar på trons bekostnad, den äfventyrar, ja mer än äfventyrar, att ej blott upplösa samhällsbanden, utan ock förstöra sjelfva grundämnet till bildning hos den enfaldige, lössläppa alla de passioner, sorn förvilda menniskan, och upphöja råheten till domare öfver allt det, som i samhället utgör kulturens vilkor och dess frukt; att om deremot den blinda fromheten, under namn af renlärighet, inkräktar på tankefrihetens allmänna rätt, man i och med detsamma beträder den väg, som leder till samvetsförtrycket, till samma hierarkiska förföljelsesystem emot all upplyst gudsdyrkan, hvilket vid kyrkoreformationen bröts, och mot hvilket Sverige, såsom en tankefrihetens skyddsmakt, anfördt af den störste bland sina Konungar, tillkämpade sig sin höga plats bland nationerna; att om på denna mörkrets bana fullkomlig seger — visserligen utöfver afsigten — skulle vinnas, det vore slut med andelig, så väl som borgelig frihet; att om i stället för en sådan fullkomlig, man vunne blott den halfva seger, att kyrkan från sitt sköte fördrefve alla tänkande lärare, hvilket vore vunnet, så snart hon tillskansat sig makten att utforska deras öfvertygelse, gjort sig till inbillad herrskare öfver deras hemliga tankar, bragt alla rättsinniga att nedlägga sina befattningar, när helst de började tvifla på en eller annan dogm; kyrkan då måste söndra sig från ett samhälle, der upplysningen fritt fortginge, falla med religionen i förakt, eller ock bereda sig att inkräkta på friheten, gå sin egen väg till barbariet och, så vidt hon lyckades, ej stanna förr, än vid vantrons och vidskepelsens skräckvälde. Under sjelfva den tid, jag användt på detta försök alt utreda religionsfrihetens rättmätiga anspråk och dessas förenlighet med kyrkans helgd, har jag fått se äfven den senare förnärmas.
Detta förhållande fortfor, med några tiri efter annan gjorde, mindre väsendtliga förändringar, intill slutet af år 1818, då K. M:t, med upplösande af den sedau år 1810 existerande af RiksMarskalken eller ÖfversteMarskalken , ÖfverStåtliållaren och öfverlntendenten bestående StottsbyggnadsDireetionen , under den i5 December nämnde år förordnade, att de byggnadsgöromål, hvilka dittills tillhört SlottsbyggnadsDirectionen, borde sålunda fördelas att, ifrån och med 1819, RiksMarskalken skulle besörja Vården om K. Slottet och Öfverlntendenten om alla de öfrige publika byggnaderne i HufvudStaden, med hvilkas under - Betan k anden, N:o 3o5. 531 håll Slotlsbyggnads-Direction förut ägde befattning. För ÖfverlntendentsEmbelet fastställdes derjemte en ordinarie AflöningsStat, hvilken är uppförd å 2:dra IJufvudTiteln och utgöres af i Öfver-Intendénl. 1 Ilof-Intendent. 4 Conducteurer. i Secreterare och i Kamrerare, i Canzlist, nödig Vaktbetjening jemte serskildte Handtverkare med en sammanräknad aflöningssumma utgörande för innevarande år 8,5i3 R:dr 42 sk8 r. Då sålunda redan fipnes en authoritet. som uteslutande har till föremål, att hålla vård om en del af Kronans byggnader och hvilken uppbär och redovisar det årliga StatsAnslag som å 8:de HufvudTiteln är uppförd t för Publike Husens underhåll i HufvudStaden, anser Utskottet det äfven vara lämpligt och ledande till enhet så väl i målens behandling som vid redovisningen för reparationsoch nybyggnads-anslagen, att samma Anthoritet jemväl tager befattning med vården af alla öfriga Kronan tillhörige fastigheter, de till landtoch sjöförsvaret hörande byggnader likväl undantagne, helst efter hvad Utskottet inhemtat, K.
Stockholm den 3 April 1848. Ank. till Exp.-Utsk. den 4 April, 11. 10 f. na. Memorial, i anledning af skedd återremiss af Utskottets Betänkande N:o 20, öfver Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, med förslug till förordning angående handelsboks vitsord. Vällofl. Borgare-ståndet har, på grund af framställde anmärkningar, till Lag-utskottet återremitterat förrberörda betänkande, men som detsamma blifvit bifallet af högloft. Ridderskapet och Adelli den 4 Mars samt af liögv. Preste-ståndet och hederv. Bonde-ståndet den 26 Februari innevarande år, samt tre riksstånds mening i frågor af ifrågavarande beskaffenhet utgör Rikets Ständers beslut, anser ' Utskottet något utlåtande i anledning af de framställda anmärkningarue icke erfordras; hvilket hos vällofl. Borgare-ståndet vördsamligen anmäles. Stockholm den 3 April 1848. Ank. till Exp.-Utsk. den 4 April, kl. 10 f. m. Memorial, i anledning af återremiss utaf Utskottets Betänkande N:o 2 8, öfver väckt motion om bestämmande af tid för vitesförbuds kungörande i kyrkorna. Berörda Betänkande har, på grund af deremot framställde anmärkningar, blifvit den 15 sistiidne Mars af högv. Preste-slåndet till Lagutskottet återremitterad^ men som öfrige riksstånd, den 18 i nämnde månad, bifallit samma Betänkande, och tre riksstånds mening i frågor af förevarande beskaffenhet utgör Rikets Ständers beslut; anser Utskoltet något yttrande i anledning af de framställde anmärkningarne icke erfordras; hvilket hos högv. Preste-ståndet vördsamligen tillkäunagifves. Stockholm den 3 April 1848. m. till R. St. Fröt. 1847 Sj 1848, r Sami. I Afd. 12 Haft. 3 STOCKHOLM, Elmcb &.
Ett af^Calmare Stifts Fullmägtige, Prostarne Ekerot och Foruander, undertecknadt Memorial-, angå - Den j Maj. 7 angående Banco-Lån till återuppbyggande af det afbrända Gymnasiioch Scholashuset uti Calmar. Ut supra. Ex Protocollo JU. Almqvist. Utdrag af Vällofliga B or g are Ston dets Protocoll, hullet vid Urtima Riksdagen i Stockholm, den i Maj 1815. S. D. Da nu ater föredrogs Lag-Utskottets Memorial den ig:de April, som den $7:de lades på bordet, rörande de från Under-Domstolarna till Presterskapet ingående förteckningar öfver för brott dömde Personer, blef detsamma, med deremot gjorda anmärkningar, till Utskottet återr«- mitteradt. Ut supra. Ex Protocollo Carl Magnus Robsahm, S. D. Upplästes och godkändes Expeditions-Utskpttets inkomna förslag till underdåniga skrifyelser till Kongl. Maj:t , angående 1:0 Den till Biksdagskostnadernas bestridande erforderliga summa. a:o Tryckningen af Riks-Ståndens Protocoll med dertill hörande Bihang. 3:0 Eftergift af den Särna Socken ålagde BeTilJning. Ut supra. Ex Protocollo Carl Magrius Robsahm. S. Ib 8 JDe.n x Maj. S. D. Otats.Utskottets den 26 April afgift!a ock den ‘27 på bordet lagda Memorial, angående ersättning för Barnhus-Inrättningens i 'Stockholm förlust genom Finlands afträdande, blef, i anledning af deremot gjorda anmärkningar , till Utskottet återremitterade. Ut supra. Ex Protocollo Carl Magnus Robsahm, S. I). Remitterades till Särskildta Utskottet Herr Gommerre-Rådet och [Riddaren J. Wegelins Memorial angående Reglemente för Medlemmarna af Judiska [Nationen. Ut supra. Ex Protocollo Carl Magnus Robsahm.
"Gerna, min Ebba, vill jag visa herr Erik denna lilla välvilja för all hans trohet och vänskap emot mig." "För samma vänskaps skull har ock hertigen hotat honom, att han skulle få sin kål kokad och sina fiskar varma", sade fru Ebba. "Men", tillade hon med ett litet fint leende, "nu såge jag gerna, om han skulle hitsända, vare sig kall eller varm, kål; ty, som du vet, ha vi här en 40 à 50 personer att dagligen bespisa, och förråderna börja tryta. Jag ville just fråga härom. Från Qvidja är större delen af afkastningen inhämtad. Det torde väl vara nödigt, att från de andra godsen låta leverera något, så framt du ej vill taga af kronans förråder, åt det myckna folket." "Nej, käraste Ebba, kronans förråder äro hårdt anlitade i dessa tider. Från Ylänä må hemtas hvad der finnes, när föret stadgar sig." "Jag förmodade sådant svar. Då allmogen drar så svår borgelägers tunga, så, må väl ock vi gerna föda, så många vi kunna, af konungens folk." Fru Ebbas blick råkade nu falla på hennes mans ena stöfvel, den han höll utsträckt på mattan och på hvilken en mängd lera fasttorkat, sedan en utfärd på morgonstunden. Fleming följde riktningen af hennes blick, log smått och sade: "förbarma sig, nu får jag väl bannor. Aj, aj, Ebba kära. Aldrig får du din man ens borstad, än mindre klädd i sammet och siden, som herrarne der i Stockholm. Men du är mig ju dock alltid huld, om än jag är en skogsbjörn, som hvarken lär sig dansa eller att fästa papillotter i raggen; ja, icke ens lär sig aftorka ramarna, så att han ej skulle sätta tassfärdor på dina hvita golf." "Och dock, min herre och make, gläffsa hundarne och rycka björnen i hans lurfviga pels!" "Låt dem rycka, och låt dem skälla. Hundgläffs fäller ej björnen." "Hvems är gården deroppe, som ser så ståtlig ut", frågade Jacob Illka, som numera blifvit vald till anförare. Bondehären tågade uppför en backe.
Då Ståndet redan fattatsitt beslut i delta ämne, hemsäller jag vördsamt, huruvida någon annan åtgärd kan med detta betänk, vidtagas än att lägga det till handlingarne? Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. behagade med vidblifvande af sitt förut, i afseende på husbehofsbrännerimedlen fattade beslut, lägga förevande punkt till handlingarne. Ropades ja. Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från Utsk:n inkomne mern. och belänk:n, nemi. från Expeditions-Utskottet: N:o 17, med öfverlemnade af ett ski ifvelse-förslag i fråga om assurance-afgift för summor, som under recommendation med posten afsändas; Statssamt Allm. Bes v.- o. Ekon.Utskott en: N:o 77, med förslag till sammanjemnkniug eller voter:s-propos:r i anledn. af RiksSt:ns skiljaktiga beslut, ronde den utsockne frälsehemmanen i Halland påförda rotering m. m.; IN:o 78, med förslag till sammanjemnkning af RiksSt:ns skiljaktiga beslut, ronde roteringsverket för den tillökade ordinarie båtsmansroteringen: Bevillnings-Utskottet: N:o 30, i anledn. af dels de skiljaktiga beslut RiksStm fattad t, ang:de åtskilliga i utlåt. N:o 27, ronde tullbevillningen, behandlade frågor, dels ock återremiss från BondeSt. af någon del utaf samma utlåt.; Lag-Utskottet: N:o 58, i anledn. af dels K. M:s nåd. propos. om antagande af ny strafflag, med flere tillhörande lagbestämmelser, dels ock åtskillige särskildt väckte motioner i afseende på kriminallagstiftningen; Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:n: N:o 38, i anledn. af väckt fråga om ändring uti 55 § af K.