Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Konungen^ statt alltid wara af den rena Evangeliska Läran, sädan som den uti den 0- förändrade Augsburgista Bekännelsen samt Upsala Mötes Beslut af är 1593 antagen och förklarad är. §. 3. Den i Junti. ^ zgZ §« i). Konungens Majestät stall hällas i helgd och wördnad; Hans gerningar ware emot allt ätal fredade. §. 4. Konungen äger at allena styra Riket pä det sätt benna Regerings Form forestrifwer: Tage dock underrättelser och råd i de fall, här nedanföre stadgas, af et Stats-Näd. Konungen utwälje bertil kunnige, erfarne, redlige och allmänt aktade infödde Swenste Frälse - eller Ofrälse-Män af den rena Evangelista Läran. §. Z. Stats-Radet stall bestå af Nio Ledamöter, hwilke äga rätt at alla der förekommande mäl öfwerwara, nemligen: En fustitin StatsMinisrer, som tillika alltid stall wara Ledamot af Konungens Högsta Domstol; En Statsminister för Utrikes ärenderna; Sex Stats-Räd, hwaraf minst Tre böra hafwa tjent uti civila Beställningar, samt Hof-LantLleren. Hwarje StatsLecreterare, eller ben hans Embete förestär, äge säte och stämma i Stats Rädet, dä han der föredrager, eller dä Konungen läter der eljest förekomma mäl, som til hans befattning böra. Ef mä Fader och Svn eller twä Bröder pä en gäng wara ständige Ledamöter af Stats-Rädet. §. 6. Stats-8ecreterai6^ stola wara Fyra, nemligen: En för Krigs-Ärender: En för ca-nerai49, b«. Landt - 386 Den 2 Junti. Landthushällnings Bergshandteringsamt andre dermed gemenstap ägande Inrikes Oivi^- trender; En för mäl rörande Drätzel-Werket; Inoch,Utrikes Handeln och Slöjderne samt En för Ärenden, som anga Religionen, Lcclesi
Emedlertid har det bruk utbildats att, sedan ett mål blifvit till afgörande föredraget i Hofrätt, någon af ledamöterne uppläser alla till målet hörande handlingar, så väl Underrättens protokoll och beslut, som i Hofrätten vexlade skrifter och ingifne dokumenter, för hvilket bruk 1 man dock sökt stöd dels i 8 punkten af Kongl. Maj:ts bref till Götha Hofrätt den 16 Februari 1776, deri det heter, "att då Lag-Utskottets -Betänkande, N-.o 25. 35 acta äro läste bör referenten vara färdig med sitt votum”, dels ock uti de i Kongl, förklaringen den 7 Januari 1830, angående huru förhållas bör vid omröstning till dom i rätt, som består af flere ledamöter, begagnade ordalag: ”så snart läsningen af handlingarne är slutad och saken så beredd att den kan till öfverläggning och afgörande företagas” etc.; men lika litet som meningen med omförmälde serskilda ordalag kan anses hafva varit att meddela några nya eller förändra förut gifna föreskrifter i afseende på läsningen, lika litet må de tydas såsom en af lagstiftaren uttalad bekräftelse på riktigheten och nödvändigheten af det uppkomna bruket att, efter ett måls föredragning i rätten, uppläsa alla till målet hörande handlingar. Kan emedlertid detta bruk anses medföra större fördelar än olägenheter i lagskipningen? Olägenheterna äro allmänt bekanta. Genom läsningen upptages större delen af Hofrätternes tid; den verkar således till långsamhet i arbetet och den är tröttande för ledamöterne. Fördelen åter, säger man, är den, att föredragningen genom läsningen kontrolleras, af hvilken anledning vissheten att densamma' sker, skulle £innebära en garanti för parter. Till någon del ligger äfven en sanning i sistnämnde åsigt. Man kan nemligen icke neka att föredragningen kontrolleras åtminstone af den ledamot, som läser, ty det är icke möjligt för de öfrige ledamöterne att med oaflåtlig och spänd uppmärksamhet höra på läsningen. Den är derföre alltför mycket tröttande. Behöfs emedlertid detta af bruket fastställda kontrolleringssätt? Kan det icke på annat sätt ersättas? och bör det icke i sådan händelse afskaflas?
Om ändamålet af våra bemödanden är att vinna trefnad och förkofran i Fäderneslandet, om dessa fåfängt sökas utan lil i egna redbara yrken, utan försakelse af en allt förstörande yppighet, utan måtta i lefnadssätt, utan v. inskad import och, om möjligt är, ökad utförsel; om erhållandet häraf uteblifver, så jange de Vägar stå öppna, som gynna och befordra motsatserna; om dessa vägar, till skada för fäderneslandet, upptaga större delen af dess röreise-capital: så måste de tillslutas, så måste penninge-rörelsen återgå till förlag i egna näringar, och det är detta jag hoppas skall vinnas genom de mått och steg, som jag vägat föreslå. De kunna icke verka annorledes än långsamt, ehuru säkert; men då det är af vissheten om deras allmänt gällande kraft och bestånd, som deras tidigare verkan till en del skall bero, anser jag nödvändigt, att dessa så försäkras, att icke undantag i särskildta fall eller för enskildta personer och Medborgareklasser må komma att äga rum; ty om det är s på allmänna författningars helgd, som enskildtes uträkningar och allmänna välfärden med trygghet grundas, blifva undantagen af våda för l«var och en lagbunden enskildts välfärd, och likväl är det på deras samlade krafter hela Fäderneslandets bestånd hvilar. Den 3 i Mars. 399 Det är möjligt, att oaktadt dessa förslag, till det hela eller någon del, skulle gillas, de likväl icke blifva tillräckliga för ändamålet, som torde fordra en hastigare åtgärd, hvartill flera förslag redan skett; men jag tior, att raan bör besinna sig ännu på sådanas afgörande, som syfta åt rörelse capitalets ökning, utan att klokt och välbetänkt hafva bestämt sakta och nyttiga vägar fördess uppehållande i värde och dess användande; pä det icke, med bibehållande af de vägar det nuvarande tagit, och sorn fört oss i bekymmer och nöd, vi derifrån må skyndas till rådlösheten och förstörelsen , sedan de kiafter, som uppehålla Fäderneslandet, blifvit förspillde.
— H a n ville att jag skulle draga in — » » Draga in? » » Ja, på tjänstepersonalen menade han väl, jag hörde inte så noga efter. Det är sant att jag har dubbel uppsättning, m e n det är j u därför att mina trotjänare äro så gamla o c h inte orka arbeta, o c h lämna d e m hvarken kan eller vill jag, åtminstone vill jag först sörja för d e m. När Hägersköld k o m m e r nästa gång, skall jag tala med h o n o m o m, h u r jag skall göra — o m jag skall köpa lifränta eller rent af pensionera d e m. Det är mamsell Esther naturligtvis o c h gamle inspektören o c h Ström o c h nattvakten o c h gamla Malin. Jag har då tillräckligt m e d envisa människor hvart jag vänder mig. Hägersköld är den värste, han tar sig en pris o c h skakar på hufvudet o c h ser betänklig ut o c h säger: " Nej, kära kusin, o c h bevars, kära kusin! Kusin har satt in allt för m y c k e t på Gustafs företag, o c h det gjorde kusin, fast jag afrådde! ' Ser du det är sjukan! Hägersköld vill, att man blindt skall följa hans råd, annars blir han stött. Och han vill alltid ha rätt. Det är inte minst för hans skull som jag så innerligt önskar att allt skall gå bra. Det vore en triumf att visa h o n o m, att det inte var en så dålig affär, o c h att Gustaf förstår sin sak. » vinnan Beate Sophies egen pärlbrosch, o c h de stora örhängena m e d sina päronformade kläppar i de fina, små öronen, s o m stucko fram under mössans blonder. Fredrika v o n H o o r n var ej ensam i rummet, m e n h o n hade ej på en lång stund yttrat ett ord, så fördjupad var h o n i det h o n hade för händer o c h i tankarna. N u rörde h o n hastigt ihop korten, s o m o m h o n ville undgå kontroll, och sade gladt: » Patiencen gick ut, Agneta !&gt; Den tilltalade såg u p p.
Vid en så olycksbådande utsigt på möjligheten, att förena Statens bestånd, med det närvarande samhällets, bör det i sanning vara för Nationen djupt smärtande, om den skulle erfara, att dess ombud i första rummet anslogo ökade bidrag, der inga fordras eller larfvas. Så är förhållandet med lista HufvudTitelns anslag. Konungen har ej funnit behof af dess ökande för sin Höga Famille, och jag fattar ej det missförstådda nitet, att häruti handla mot Kongl. Majrts vilja och böjelse. Vi påminna oss att Konungen, i ett bådskap till Rikets Ständer, under denna Riksdag afgifvit en Landsfaderlig förklaring, som synes mig innebära den höga sanning, att Sveriges ArfFurstar borde tidigt vänjas att känna sig sjelfve, såsom Söner af det fattiga Sverige. Måtte derföre det fattiga Folkets Ombud icke jäfva denna sanning genom riktning till en flärd, som kan höfvas den yppiga Söderns 24 H. 16 Den 19 Maji f. m. Despoter, men ej den allvarliga Nordens Furstar. De Kongl. Prrnsarne äro annu och förblifva intill nästa Riksdag inom den ålder, då deras uppfostran alldrasäkrast, alldrabäst, kan anförtros åt den Faderliga och Moderliga ömheten, och icke öfverlåtas till en serskild Hofstat, som, omgifvande de Fursteliga Barnens vagga, inväna deras späda sinne vid rnagten, högheten och smickret. Jag röstar derföre emot förslaget att öka det Fursteliga appanaget, såsom opåkalladt, öfverflödigt och skadligt. Herr Hjerta: Sedan Grefve Brahe upplyst, att inkomsten af Beckaskog användes till Löneförbättring åt jle Militärer, sorn tjenstgöra i högre befattningar i Skåne, finner jag visserligen deruti en minskning i den tillgång jag trodde H. K. H. KronPririsen äga; men jag tror dock, och vidblifver det yttrande, att, då något anslag till ArfFurstarnas undervisning icke behöfver ifrågakomma, förrän vid nästa Riksdag, är det äfven öfverflödigt att vid denna Riksdag göra någon serskild tillökning i H. K. K. KronPrinsens anslag för Hofhållning.
Jag finnér ej, att sådant kunde leda till menliga resultater, eller grundas på den |princip, att Socknen blott skulle halva Dan 30 Augusti e. rm 35* tagit personen för sin egen räkning. Hvad vidare angår burskap å handel, så tror jag med en värd Talare, att examina just ej ej är o något bevis på skicklighet. Jag anser, att Utskotten böra ändra detta stadgande, och nöja sig med vanliga bevis om frejd. Jag har visserligen sett personer lyckas i handel, som hafva vidsträckta kunskaper, men jag har äfven sett motsatte förhållanden. Friherre Cederjiråm\ Först vill jag besvara Herr Hjertås anmärkning om stridighet emellan 1 och 5 §. §. i Reglementet om Gerningsmän. Der står i 5;te <§.: Gerningsman md ej idka Jitt handtverk till biträde åt någon utom den Sockéri eller district, för hvilket han år antagen. Det är nemligen ordet district, som utmärker hvad i 1 §. är stadgadt. Hvad sjelfva saken angår, så är ett sådant medgifvande, sorn Herr Hjerta yrkat, ej fören*- bart med Gerningsmän på landet, hvilka nemligen skola vara att tillgå för districtet, ty annars resa de borrt, och äro ej till hands, då de behöfvas. De skola vara till Socknens eller districtets tjenst, och jag anser således förbudet att arbeta utom districtet bora förblifva. Hvad examina angår för handlande, torde de böra finnas af samma grund, som det för handtverk är stadgadt, att för deras drifvande man skall ådagalägga tillräcklig kunskap deruti. De torde vara så mycket mera nödige, söni handlande hafva större credit, och allmänheten kan blifva mera narrad, och förlora mera genom dem, ärt genom handtverkare. 35* Ben 30 Augusti r., m. Herr Hjerta: Det är omöjligt att antaga i att det skall vara samma regel för handel och handtverk, samt att prof skola afläggas till vinnande af burskap derå, ty det vore möjligt, att inan pröfvade just det, sorn ej behöfver pröfvas.
Icke nykristen, på det han icke skall upblåsas och falla i lastarens dom, han måste ock hafva ett godt vittnesbörd af dem, som utan till äro, på det han icke skall falla i lastarens försmädelse och snara.» Ytterligare säger han: »Var de trogna en eftersyn, i ord, i umgängelse, i kärlek, i andan, i tron, i kyskhet, håll på att läsa, förmana, lära, — försumma icke den gåfva, som i dig är, den dig gifven är genom Prophetian, med Presternas händers påläggning; detta akta; blif deruti, på det din förbättring må hvarje man uppenbar varda; haf akt på dig sjelf och på lärdomen; blif i dessa stycken; ty om du så gör, frätsår du dig sjelf, och dem, som dig höra; den gamla skall du icke hårdeligen straffa, utan förmana såsom en fader; de unga såsom bröder; de gamla qvinnor såsom mödrar; de unga såsom systrar med all kyskhet.» Ännu ytterligare: »De som synda, straffa för alla, all andre skola ock I Den 3 December f. m. 69 frukta.» — »Jag bjuder dig för Gud, som all ting gör lefvande; och för Christo Jesu, som under Pontio Pilato betygat häfver en god bekännelse, att du håller budet obesmittadt ostraffelig in till vår Herras Jesu Christi uppenbarelse.» — »Predika ordet; håll uppå, i tid och i otid, straffa, truga, förmana, med all saktmodighet och lärdom.» — »Yar vaken i all ting, lid och umgäll, gör en Evangelisk Predikares verk, uträtta ditt embete redeligen.» — Sådan framställer Apostelen Paulus en Prest för Timotheus och han uprepar detta för Titus. Jemföres härmed vår Herres och Frälsares Ord till de sju församlingars englar, så finna vi der en stadfästelse på Hans Apostels fordringar på en Prest. Må nu hvar och en sjelf besvara den framställda frågan. Om Presten icke motsvarar församlingens rättmätiga fordringar: hvaruti ligger felet då, eller hvad är orsaken?
De böra tvertom svara nej, för att sedermera kunna komma till den summa, som behöfves. Frih. Sprengtporten: Jag anhåller alt få förena mig med Frih. Tersmeden deruti att summans belopp först måste bestämmas och att, när R. o. Ad. väl afgjort den frågan, fördelningen, huru anslaget skall utgå, må blifva föremål för särskild propos. Hr Frih, o Landtm, yttrade, i anledn. af den fråga, som uppstått angide den propos, hvilken först borde framställas, att antingen mäste propos. å Utskss förslag i sin helhet framställas, eller måste den fördelas i 2!ne delar. Fördelades den, mäste i alla fall den siffra, som StatsUtsk. bestämt för anslaget, utgöra föremålet för propos., och den andra siffran lomme derefter att utgöra föremål för en annan propos.; Hr Landtm, ansåg sig likväl först böra hemställa, om R. o. Ad. ansåg alt propos, borde delas i 2 delar vid lie-lutets fattande. Ropades starka nej, blandade med ja. 338 Den 32 Mars f. m. Hr Frih. o. Landtm, förklarade, del han trott sig finna att nej öfverröstat ja. Hr Landtm, hemställde derefter, om R. o. Ad. behagade bifalla Utsk:s förslag i sin helhet. Ropades starka nej, blandade med ja. Hr Landtm, förklarade, det han trott sig finna att nej öfverröstat ja. Hr Landtm, yttrade, att det förslag, som dernäst blifvit framstäldt, vore, att R. o. Ad. måtte instämma uti PresteSt-. s i ämnet fattade beslut, oell lät Hr Landtm, nu först uppläsa detsamma. Sedan detta skett, yttrade Hr Landtm., alt det blifvit anmärkt hurusom detta PresteSt:s beslut icke vore uppfattadt i så tydliga uttryck, att, ifall det blefve R. o. Ad:s beslut, man med säkerhet kunde veta meningen af detsamma. Hr Landtm, hemställde alltså, om R. o. Ad. ansåg att frågan om instämmande i PresteStts beslut borde delas i 2tne särskilda framställningar.
Men hvad f-n, herr Mannerstedt, står han der och gapar på blommorna i vasen, då vi hafva lefvande blommor att se på? Se så; vänd sig om vackert, och låt damerna se, att herrn icke läst bort hela sitt förråd af artighet eller god ton, såsom Ferdinand gerna sladdrar om.” Ferdinands namn, i förening med allt det öfriga, verkade just ingen hastig ordning i det unga sällskapets spridda och oordnade tankegång. Småningom kom man sig dock före, och Mannerstedt vann tillräckligt fattning, för att bringa ett sammanhängande och trefligt samtal i gång, hvartill dock professorns i dag serdeles angenäma lynne lemnade månget bidrag. ”Vi skulle hafva oss litet vin, bakelser och sådant der strunt,” sade professorn, något otålig att icke se till madam Brun. Alla tre gästerna voro visserligen öfvermätta af sådana saker; men värdens vilja var lag, och Hilda, hvilken, från fordna dagar, var så godt som hemma i huset, stod genast upp, och med ett: ”Tillåter farbror?” var hon ute och återkom snart, bärande en bricka med den begärda trakteringen. ”Hvar f-n håller madam Brun till?” frågade professorn, hvilken fann sig liksom litet förlägen att se Hilda åter hemmastadd. ”Hon är upptagen i köket, bästa farbror, emedan hon nyss kommit ur kyrkan,” svarade flickan, och började dervid lugnt och obesväradt bjuda omkring och föreställa värdinna. Man lät sig väl smaka af professorns gamla, förträffliga muskatvin, då dörren bullrande öppnades, och kapten Ferdinand slamrade in, med sporrar och värja. ”Hvad, i Herrans namn, står på, farbror?” ropade han förundrad, vid anblicken af glas, buteljer, bakelse och gäster, omkring professorns stora, runda bord, der vanligtvis annars ett glas vatten eller svagdricka ensamt thronade. Men vid anblicken af Hilda Borgensköld bleknade han, och hans glädtighet förvandlade sig i en tillkonstlad och tvungen ton, hvilken, han kände det väl, var på orätt ställe använd; men han var likväl ur stånd att återvinna den vanliga.
Dock, härvidlag få vi kanske ej så mycket klandra individerna — det är nog tidsandan, man får ge skulden. En pojkaktig flicka kan ju vara en bra o c h treflig kamrat och en aldrig så g o d o c h präktig karaktär för öfrigt, men huru skulle en yngling k o m m a på den tanken att fria till en ung dam med karlavulet sätt o c h v a n o r? Visst skulle det bra mycket förtaga förlofningstidens poesi, o m det, då den unga damen öppnade rosenmunnen att hviska ljufva ord till sin vän, k o m m e fram, visserligen icke, såsom i sagan, paddor, men — c-i garrdoft. Nej, flickan måste vara kvinna i detta ords egentliga bemärkelse, d. v. s. både till sina tänkesätt o c h i sitt uppförande sant kvinnlig, eljes skulle jag då inte vilja ha henne, o m det vore j a g s o m skulle sta ' att fria. Men, jag är då en ohjälplig idealist — kanske tycka realisterna på annat sätt. Jag kan n o g icke uttrycka mig riktigt förståeligt (för att nyttja ett hopgjordt ord), men jag tycker att ett äktenskap, ingånget o c h baseradt, o m jag så får säga, endast på godt kamratskap, icke skall kunna blifva lyckligt, åtminstone icke i längden. För mannen är j u giftermålet ofta nog endast en affär, men jag tror, att det, för att hustrun skall blifva lycklig o c h lättare bära lifvets prosa, fordras, att h o n är fäst vid mannen m e d en till en viss grad svärmisk kärlek, som hjälper till att öfverskyla hans fel o c h kommer henne att i h o n o m alltjämt se sin u n g d o m s älskade. Må hustrun o c h kvinnan i allmänhet söka likna mannen i allt hvad s o m är godt o c h hugstort och ädelt, men hvartill skall det tjäna att efterapa hans klädsel o c h vanor? Mannen b ö r kunna se upp till kvinnan o c h hustrun vara icke endast till namnet mannens » bättre hälft ». M e n j u mera kvinnorna närma sig männen, så att säga, dess mindre hänsyn o c h höflighet finna dessa sig behöfva visa dem. Så » döda » kvinnorna gentlemännen.
Mot hela sagans komposition skulle jag vilja invända, att hjältens öde afslutas på ett otillfredsställande sätt. Om han blott hade försvunnit, skulle detta ha varit mera öfverensstämmande med mannens egen otydliga karaktär, som dock aldrig skulle kunnat bli så stadgad, att man kunnat tro på honom. Men han försvinner hand i hand med den unga grefvinnan. Och ehuru författarinnan själf säger, att hon helst vill tro, att de icke älskade hvarandra, så kunna dock vi andra icke låta bli att tro det, — och hvartill tjänar då allt Anna Stjernhöks hjältemod och - hennes försakelse? Kompositionen är i det hela icke berättelsens starka sida. Den är, till och med som saga, nästan alltför fragmentarisk och afbruten. Men alla iakttagelser, alla tankar och känslor i historien äro sanna och gripande. Den som skrifvit henne, förstår naturen och religionen, kärleken och ' döden, plikten och friheten. Författarinnan har en personlig uppfattning af och personliga ord för allt detta, och hon har därför oändligt mycket att säga oss. Tills vidare må vi tacka för allt, hvad hon redan gifvit oss i denna saga. Hufvudintrycket däraf är den glädje, man erfar vid att stå inför en andlig rikedom. Helena Ntjblom. Till denna recension af den bok, hvarmed Selma Lagerlöf med ens tagit plats i vår literatur, vilja vi foga några upplysningar om denna nya författarinna, hvartill en gammal vän till henne benäget lemnat materialet såsom svar på våra framställda frågor. Helt visst är det fler än vi, som vid läsningen af » Gösta Berlings saga » undrande sport: är den, som skrifvit detta gammal eller ung? Han har ungdomens öfversvallande fantasirikedom, .men både hennes ämneriDEN NYA FÖRFATTARINNAN. &gt;,från det gamla Värmland » och en viss nu mera ovanlig och urmodig romantik i ton och stil ingifva en snarare föreställningen om en åldrande kvinna, som ser sina ungdomsminnen i denna stämningsfulla dager och som ej förstår något af nutidens kalla, kyliga realism i både konst och världsåskådning. Det verkliga förhållandet är, att Selma Lagerlöf är född 1858. Det är sålunda icke egentligen med egna ögon som bon sett » det gamla Värmland », men hon har i stället kunnat välja bland andras gamla minnen.
4- i) ränta å köpeskillings af betalningen . 4,689: 18. -?fi:,ny eller sammanlagdt det belopp afr o R:dr 132,008: 27. io. hvartill sid. 84 i det afgifne Betänkandet, de stridige posterne upptagas; hvarförutan de äskade spiecificationerne finnas uti Utskottet att tillgå, för dem af de Det än kander), N.‘o 218. 4*0 enskildte Stånds-Representanterne, lijvilka ktttina, för siri del, nnska att derom taga närmare kännedom. I anledning af den i 8hle Pitneten gjorde amliäi kning derom, att Utskottet flan förlusten ä Skeppshandeln afräknat g3,1 13 R:dr såsom ersättning af Flottan för effecter hörande till de 3iue skeppen, får Utskottet åberopa innehållet af K. M:ts Nåd. Skrifvelser till Dess och Rikets StatsContor af d. 1 Junii 1825, d. 20 April 1827 och d. 27 Febi-; sisth år, införde under pag. 8r, 89 och gn uti det afgifne Betänkandet, hvaraf synes, alt sedan K. M:t i Wäder bifallit att Linieskeppet Försigtigheten saint Fregatterne Gamilla och Euridice hugo vid K. Mits Flotta i Carlsk i ona Ater emottaga* efter det inventering, besigtning och värdering, tilt utrönande af gjorde förbättringar och anskaffade inventarier m. m. å desamma forst blifvit anställd, och derigenom med säkerhet utrönts uti hvilket högre värde de till Flottan återställdes, emot det, då desamma derifrån till Handelshuset Michaelsson & Benedicks aflefvererades, har K. Mit, vid jemförelse af de upprättade värderingarne, förständigat förvaltningen af Sjöärenderne, att successive till SlatsContoiret inbetala beloppet häraf, med g3,n3 R:dr 8 sk. 8 rist.
Från föregående förslag bibehåller Domprosten Sundbergs organisationsplan Domprost och Theologie Lektor såsom sjelfskrifna ledamöter; och, ehuru Utskottet icke för sin del kan anse de föregående förslagens bestämmelser i detta hänseende bindande, om annat bättre sätt för platsernas fyllande kan finnas, så ligger dock obestridligen en stor förtjenst hos förslaget deruti, att det i denna del upptager, hvad som enligt de föregående förhandlingarnes vittnesbörd varit Kongl. Maj:ts och Rikets Ständers gemensamma tanke. Mot förslaget, alt Rektor vid stiftsstadens läroverk skall blifva den tredje ledamoten i kapitlet, kunna väl, å ena sidan, betänkligheter uppstå deraf, att denna embetsmans dyrbara tid skulle derigenom blifva för mycket upptagen, och att, enligt gällande läroverksstadga, Reklorerne endast för viss lid tillförordnas; men å andra sidan synes det vara ovilkorligen nödvändigt, att, så länge läroverken lyda under Domkapitlens uppsigt och disciplinära domsrätt, deras rättigheter inom Domkapitlet bevakas af en skolans man, hvilket förhållande dock naturligtvis kommer alt undergå en väsendtlig förändring, om, genom inrättandet af en gemensam öfverstyrelse för läroverken, bandet emellan dem och Domkapitlen skulle kunna upplösas; och hafva äfven, med afseende på de stridigheter, som understundom kunna uppstå emellan preslerskapet och församlingarne samt tillhöra Domkapitlens afgörande, röster försports, hvilka uttalat sig för Rektorernes inrymmande i Domkapitlen, på den grund att de, åtminstone oftast, äro lekmän och derigenom kunna bilda en behöflig motvigt mot det uteslutande klerikala elementet hos ifrågavarande, till en del äfven administrativa myndigheter. Beträffande åter förslaget om inrättande af kapitelpastorat, så äro, med afseende å vigten att vid införande af en dylik institution tillgodose ej mindre