Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Riksdags-Ordnin,gen, skall i alla Riksens Ständers Utskott den bland Ridderskapels och Adelns närvarande Fuilmagtige föra ordet, som, enligt Riddarhus-Oi duingen, dertill är berättigad. <6 Constitutions-Utskottets MemorialN.o 21. Della stadgande, som måhända var en politisk nödvändigliel vid öfvergången till nuvarande rep rese illa ti ons form från en, under hvilken Ridderskapet och Adeln, så väl i Grundlag som andra Fötfattningar, hade sig ti Hägde betydande företräden och rättigheter framför de öfriga Riks-Stånden, är, i Constitutions Utskottets tanka, ingalunda förenligt med den i Grundlagarne för öfrigt nedlagde princip af jemnlikhet i rättigheter och inflytande de serskilda Riks-Stånden emellan. Då den främsta Ledamoten af Ridderskapel och Adeln icke får förutsättas alltid vara den inom ett Utskott lämpligaste och skickligaste alt föra ordet, men de lill Utskotten Öfverlernnade måls utredande och behandling uti icke ringa moa är o beroende af Ordföranden, hvilken gemenligen tillika föredrager målen, kan ock af berörde stadgande den följd länkas uppstå, att ärendena i något Utskott icke blifva med tillbörlig omtanka och skyndsamhet handiagde. Och om än, hvilket Constitutions Utskottet icke betviflar, Ridderskupels och Adelns Electorer, vid valen af Ledamöter i Utskotten, gå med all urskiljning och samvelsgranhet tillväga, är det likväl dem betaget att lill Ordförande i ett Utskott insätta dem, enligt deras öfvertygelse, dertill mest skicklige, i fall denne representerar en yngre ätt, likasom de aro förhindrade att efter önskan, i hvad på dem ankommer, bidraga till den möjligast bästa och ändamålsenliga sammansättningen af ett Utskott, enär de vid valet måste förbigå en för öfrigt kunnig och ei farén., men Lill Ordförande icke lämplig Ledamot, endast derföre., att lian, till följd af sin ällenummer, skulle blifva Oidföraude.
När jag således ändtligen fick ordet, så svarade j a g: » Kära tant, det var j u riktigt roligt, att jag kan stå tant till tjänst med så litet, m e n mer än 5 kronor behöfver tant ej gifva, ty det har jag själf betalt. Det förstås, antik är den ej, m e n den är ju i alla fall ganska egendomlig, o c h jag hoppas, att fru D. » Det var visserligen mycket artigt af dig, söta Gabrielle, att låta mig få köpa den, men när jag rätt tänker på saken, så tycker jag, att det är synd, att du säljer den, ty den k o m m e r bestämdt att m y c k e t saknas på din hylla. » H o n fick mycket brådtom att taga afsked, ty h o n var visst rädd, att jag ville öfvertala henne att k ö p a vasen. Det där är j u bara ett litet exempel, o c h så- dana skulle man kunna draga fram i oändlighet, men innan jag slutar mitt lilla kåseri, vill jag tala o m något, s o m jag tycker, att man väl litet respekterar i våra dagar, nämligen ålderdomen. Ni tror kanske nu, mina damer, att jag själf är en sådan där öfvergifven gammal gumma, som finner sig glömd o c h tillbakasatt, nej, för all del, så är visst ej fallet, m e n jag har från barndomen blifvit lärd att r ö r d a ålderdomen, o c h därför tycker jag, att vårt uppväxande släkte mången gång brister i aktning för de gamla. Det är sant, gubben är n o g mången gång knarrig, o c h gumman kan väl också ibland vara vid misshumör, m e n vi få ej vara stränga m o t dem, ty dels hafva de kanske många krämpor, som följa m e d åren, o c h dels kan ju tiden blifva lång för dem, s o m förut fört ett verksamt lif. För öfrigt, o m vi bara gå till oss själfva, så hafva vi n o g våra stora fel, fastän man försöker litet smått öfverskyla d e m o c h säger, när man är vid misshumör, att man är nervös, ty det är én sjukdom, som är mycket gängse nu för tiden.
Dm 17 Martil. 799 N:o 5- Herr Heijkenskjöld, Ludvig Detlof: Det anses klandervärd att ledas af Stånds intresse i en allmän angelägenhet, men i förevarande fråga om offentligheten af Riddarhusets plena, vågar jag öppet förklara, att jag af öfvertygelse om Svenska Adelns sanna intresse såsom RiksStånd röstar för publiciteten. Mera lifligt och verksamt än de tryckta Frotocollerne kunna åhörarne af våra öfverläggningar inför nationen intyga att' dess frihet och rättigheter lika samvetsgrant vårdas af det Stånd hvars representationsrätt är ärftlig, 60m af de Stånd,till hvilka val och förtronde gifva inträde. Den tid är kommen då Folket med egna ögon vill se, och det följer med uppmärksam blick utveckligen af de allmänna ärenderne. Ej mera är lydnaden blind. Af fri vilja underkastar sig folket lagar, hvilka förnuftet pröfvat och gillat. Har den moraliska bildningen hos massan af nationen, hunnit till denna höjd, härrör fordran på offentlighet från en stigande upplysning, ett lifligare deltagande i Fäderneslandets angelägenheter , då blir eftergiften för nationens högt yttrade önskan, ett steg, som af en sund Statsklokhet måste gillas. Offentliga öfverläggningar blifva då ett verksamt medel att ingifva förtroende till lagstiftningens vishet, att lugna upprörda sinnen i vådans ögonblick, och de beslut, sorn §00 Den \y Marlii, fattas under allmänhetens ögon, af nationens representanter, utgå till verkställighet med hela styrkan och kraften af den nationella viljan. Det tadel, som stundom höres öfver lagstiftande magtens åtgärder efter Riksdagarne , skall aftaga om ej tystna, när ett tillfälle är öppnadt för hvar och en att afhöra de öfverläggningar, som föregå besluten. Medborgare af särskildta classer skola bevittna att Sveriges Ridderskap bch Adel lika frimodigt talar för Folkets sak på Riddarhuset, som den strider på valplatsen förbin Konung och sitt Fo« sterlands ära och sjelfständighet. N:0 6. Grefve Lövenhjelm, Carl Axel:
Dock kunde den forskande Loke ej få reda på mer än ett enda sådant: det var en späd mistel, en helig ört, som råkat att växa på ett träd i den oheliga Järnskogen österut och, ensam som den var och oskadlig till utseendet och fjärran från sin slägt blifvit vid edsförpliktelsen förbigången. Loke afskar misteln och begaf sig med den på en långresa: till de aflägsna Ulfdalarne. Han skulle knappast vågat en sådan färd, om icke skadeglädjen gifvit honom mod därtill. Med förvåning sågo Ivaldesönerna Loke inträda i Valands smedja. Han sade sitt ärende och bad Valand göra en pil af misteln, en sådan som Had plägade slöjda åt sig, och med den egenskapen att ofelbart döda, där den träffade. Valand gjorde det. Misteltein, såsom pilen kallas, vardt Valands andra Gambantein (»hämdeten»). Sedan den stora edsförpliktelsen var gjord, var det en lek bland asarne att ute på idrottsvallen skjuta och kasta på Balder, emedan det icke skadade honom. Vid ett sådant tillfälle sköt Had med båge, utan att veta, att Loke lagt en pil i hans koger. Så kom Had att afskjuta Misteltein på Balder. Pilen genomborrade honom och han föll död till marken. Den djupaste bestörtning grepo alla gudarne. När de försökte tala, brusto de i gråt. Asafadern hade mist sin älskling, världsordningen underpanten för sitt bestånd, godheten sin förespråkare. Så djupt nu asafadern grämdes af sin egen förlust, sörjde han dock, såsom världens styresman anstod, än mer öfver världens. Han sadlade Sleipner och red ned i underjorden till Mimer och besvor honom att säga hvad han visste. Skulle med Balder världen gå sin eviga undergång till mötes? Mimer sade blott, att själfuppoffring kräfves för den, som vill skåda ned i så djupa gåtor. Då ref Oden ut sitt ena öga och kastade det i visdomskällan. Det sjönk djupt och såg allt klarare, ju djupare det sjönk, tills det såg Balder som den kommande världsålderns konung i ett högsäte, omgifvet af lycksaliga människoskaror.
GRUFVOR, BERGVERK, BRUK, FABRIKER och MANUFAKTUR-INRÄTTNINGAR samt HANDTVERKERI Å LANDSBYGDEN ÅR 1860. Benämningarne å hvarje särskildt slag i alfabetisk ordning. 2 3 4 5 6[7 8 Grufvor, bergverk, bruk, fabriker och manufaktur-in rättning ar P <r+- f-i p Egare. Mästare, arbetare och biträden af alla slag. Öfver 15 års ålder. Mästares biträden af O cr -t S-" 2 g: 3' P.CR a 3 Apothek Ask-Calcinerbruk Bagerier Bleckslagare Bokbindare Bryggerier Byggmästare Färgener Garfverier Glasbruk Guldsmed Gördelmakare Handskmakare Hattmakare Jernmanufakturverk Kakelugnsoch lerkärlsfabriker Kalkugnar Koppargrufvor Kopparslagare Gimkokerier Manufakturverk Masugnar Mekanisk verkstad Murare Målare Nickelverk Oljeslagerier Orgelbyggare Pappersbruk Pottaskeraffinaderier Repslagare Rödfärgsverk Sadelmakare Sandstensbrott Skomakare Skräddare Smeder Snickare och Svarfvare Sockerbagare Stampverk Stenkärlsfabriker Stångjernsverk Tapetfabriker Tegelbruk Tunnbindare Urmakare Vadmalsstampar Vagnmakare. Tab. N:o 7. 21 Tab. N:o 7 B BRUK, FABRIKER och MANUFAKTUR-INRÄTTNINGAR samt HANDTVERKERIER I STÄDERNE ÅR 1860. Bruk, fa briker och manufakt inrättningar. u r - Handtverk e r i e r. Antal verk och inrättningar. Egare. Mästare, arbetare och biträ- den af alla slag. Mästare Mästares biträden af Idkare till sjelfförsörjning. Enskilda. W o CB3 Öfver 15 års ålder. Jönköpings län. Tab. IVso 8 A. ALLMÄNNA VÄGAR, 1856—1860.
När alla de andra göromålen voro undanstökade, brukade modern taga lampan från bordet och sin sömnad i hand, nickade så med ett betydelsefullt småleende åt Henrik: » Nu, min pojke! » Och så gingo de dit in, hon före o c h han efter. Man kunde genast se, att den lilla kammaren där innanför ansågs för familjens helgedom o c h stod under husfruns aldeles speciella vård, så pynFörslag till matordning för veckan 4 — 1 1 maj. S ö n d a g: Nässelkol med frikadeller; stekt gädda med kapris; oxfilé med tunga och grönsaker; vol au vent med champignoner; sparris; kyckling, salad; glacepudding; ost och käkes; frukt. Måndag: Ragu på tunga med makaroni; puré på höns. T i s d a g: Gös, stekt i flottyr med persilja; soppa på Liebigs köttextrakt. O n s d a g: Bräckt skinka med bruna bönor; pärlgrynsvälling. T o r s d a g: Frikassé på kalf med potatis; grönsoppa 4. F r e d a g: Laxpudding; sagosoppa. L ö r d a g: Enkel ragu; saftsoppa. Recept. Soppa på grönsaker 4 (för vegetarianer). Morötter skäras i tärningar, salad ' skares i breda strimmor och båda delarne kokas med i af den mängd fårska ärter man vill använda och litet smör, till dess allt är färdigkokt. Resten af ärterna kokas med litet lök, tadt och fint var där alltid. Blommor i fönstret under den hvita gardinen, där framför Henriks skrifbord med de många papperslapparne och böckerna så ordentligt hopplockade o c h uppstaplade. Så fanns hans säng, som alltid stod bäddad, då han j u jämt var borta om dagarne, en liten byrå och ett par rottingsstolar. Och därmed var det lilla rummet så fullt, att då Henrik tagit plats i korgstolen framför skrifbordet, kunde gumman mor nätt och jämt klämma sig förbi sängen till stolen i hörnet på andra sidan. Det var här inne, som man riktigt kunde träffa på Henrik svärmaren, Henrik poeten.
Stånd i frågan fattade beslut, R. o. Ad. måtte, med afslag å förevande Betänk., bifalla berörde inbjudning. Hr Hjerta, Lars: Då den talare, som sist yttrat sig, upläst Hr Bergengtråles reservation, ehuru flera ledamöter bade Betänk, i banden, torde det icke anses öfverflödigt att äfven upläsa Gr. Wachtmeisters reservation, som icke eller är lång. Gr. Wachtmeister yttrar sig sålunda: ”Sedan 2:ne RiksSt. genom sina beslut förklarat sig anse att de Mosaiske trosbekännarnes rättigheter i afseende på deras bosättnings-frihet böra utvidgas, Den 17 Maj f. m, 117 samt Högv. PresteSt., efter en discussion, som icke tvetydigt ådagalagt enahanda tänkesätt, återremitterat Ekon.Utsk:s Betänk, i denna fråga, har Utsk. nu, med afseende på denna återremiss, framlagt ett nytt förslag. För min del kan jag icke annat än reservera mig emot detta och hade önskat, att Utsk. i dess ställe såsom sitt förslag antagit det beslut, sorn utaf R. o. Ad. blifvit fattadt, att nemi. tillstyrka det rättighet måtte beviljas åt alla i Sverige födde Mosaiske trosbekännare att frill bosätta sig i alla rikets släder.
Denna Arbets-Plan skulle underställas Kongl. Majits bepröfvande, med förutsättandet af Kongl. Maj:ts rätt att efter omständigheterne Planen förändra. Nu har det inträffat, att en gifven inkomst, nemligen Discont-vinsten försvunnit, och i och med detsamma har vilkoret hvarföre de 300,000 Ridrna beviljades, upphört. Då tror jag, att våld och rölveri och öfrige likartade termer, som på en tid nog ofta nyttjats innom detta agtningsvärda Stånd, icke bordt mot sammansatta Utskotten användas. Det är bedröfligt att höra huru liten agtning man tror sig skyldig de Medlemmar, som för det Allmänna bästa offrar sin tid och för» måga. Jag kan visserligen lika med öfrige 71 Personer af Sammansatta Statsoch Banco-Utskotteq, med föragt anse dylika obetänksam “i 62a D:n 30 April. ma tillmålen, hvilka visserligen icke minska den medborgerliga agtning, hvartill vi äro berättigade, och jag är öfvertygad att dylika förebråelser äro mindre sårande för dem mot hvilka de blifvit rigtade, än för dem som fält utlåtelse, men det är icke Ridderskapet och Adela värdigt, att sädant här kan passera. Det var ej den siste värde Talaren, sorn orätt citerat Ständernas beslut vid 1815 års Riksdag. Det förändrar likväl icke Saken. Då olika meningar här äro yttrade, af hvilka somliga yrka större, andra åter mindre förmåner för Canalen, än Betänkandet innehåller, lärer ingen annan utväg vara, änden vanliga, att densamma till Utskotten återremittera. Jag vill blort i enlighet med hvad jag vid ämnets beredande anfört, yttra den önskan, att något mera afseende kunde göras på Actie-ägarnes lidande. De blefvo lika med Riksens Ständer missledde af den lefvande ljusa tafla, man för dem uppdrog. Mången har till äfventyrs uppoffret sm förmögenhet, i hopp att skör da de förde*ar denna tafla framställe
Några veckor efter detta samtal, hade Schahen med sitt präktiga följe lemnat vår dal, som nu tycktes nästan beröfvad alla sina innevånare. Få dagar derefter steg jag till häst och begaf mig åt Indien, följd af några få tjenare. Mitt förhållande till Fatme hade under tiden i hufvudsaken ingenting förändrat sig, utom det att jag allt mer och mer kände faran, att förälska mig i min egen hustru. Sjelfva den mystiska slöjan, hvilken hon aldrig lemnade, gaf ny näring åt min lidelse; min fantasi var ständigt sysselsatt att hos henne skapa tusen behag, hvilka hon kanhända icke ägde. Hon åter gladde sig åt hvarje dag, som förde henne närmare till sin far. Emellertid hade oss emellan uppstått den förtroligaste vänskap; men då jag stundom vågade smickra mig med, att se en eldigare känsla hos henne uppväxa, förde hon ständigt talet på Fanny, utan att märka eller låtsa märka hvad i mitt hjerta föregick. Hundra gånger förbannade jag den stund, då jag så obetänksamt för henne yppade min första kärlek; ty så långt hade det redan hunnit med mig, att jag fann det vara dåraktigt att så ihärdigt söka en skönhet, som kanske redan befann sig tusen mil ifrån mig; och då jag engång icke kunde återfinna min Fanny, så var jag öfvertygad att aldrig träffa någon fullkomligare än den, med hvilken ett besynnerligt öde på engång förenat och skiljt mig. Fatme, som tagit manskläder, kunde ej åtfölja mig, emedan hon i denna drägt ej kunde bära slöja. Hon hade några dagar före mig medföljt de kongliga slafvarna, ibland hvilka hon obemärkt kunde fortkomma, och väntade mig i en by, ej långt från bergpasset. Ankommen dit skickade jag mina hästar och min betjening tillbaka, och tog en tolk jemte tillräckliga bärare för tvenne palankiner. I den ena satte sig Fatme som nu återtog den drägt som tillhörde hennes kön, och i den andra jag, så mycket jag än i början skämdes att låta bära mig af menniskor. Det föreföll mig rätt hårdt, att då en bedragares list bortröfvat min första älskarinna, jag sjelf skulle vara den, som emot min vilja bortförde den andra.
Landtm, hemställde nu först, om R. o. Ad behagade godkänna den redan upplästa delen af mern. Ropades ja. Härefter upplästes ej mindre den återstående delen af mern. än BorgareScs prot.ntdr. af den 5.4 Maj, af innehåll, att Ståndet antagit inbjudningen i afseende på förfaltningsförslagets 58 5 2 mom. Hr von Hartmansdorff: Genom den antagna inbjudningen sammanstämma redan 3:ne Stånd; men jag tillstyrker i alla fall, att R. o. Ad. ville förena sig med de öfriga Ståndens beslut. Uppå derefter framställda propostr blef inbjudningen anlagen och den föreslagna redactionen af 58 §:n 2 mom. godkänd. Föredrogs ånyo och bifölls Bevilln.-, Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekon.Utsk:ns den 22 dennes på bordet lagda betänk. N:o 20, i anledn. af Riksdagsfullmäkligen Fredr, von Zweigbergks motion om ytterligare förändringar i nu gällande seglationsordning. Till pröfning företogs Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekon.Utsk-ns den 22 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 78, i anledn. af erhållen återremiss å Utsk:ns betänk. N:o 58, ang:de väckta motioner om förändring i författningarna ronde mått, mål och vigt. Hr von Hohenhausen, Michael Silvius: För min del skulle jag önska, alt detta betänk, blefve afslaget. Redan förra gången della ämne förevar, afgaf jag deremot anmärknrr i afseende derpå, att decimalsyslemet ovillkorligen skulle gälla äfven för de mindre delarna, såsom för alnen och kannan, och jag anförde de skäl, hvarpå jag grundade min öfvertygelse om det obeqväma häraf för den allmänna rörelsen.
Stais - Atskottet sinner fada, t hofwa ffctt pä goda Ml, uran någon försummad omtanka för ContoiretS däwarLirde och framdeles blifwanoe behof, hwilka, betragmde ester Rikets närw«rrandc belägenhet, best» utan omöjligen kunnat förutses Hälst hade Fnll mägrige lika med hwad Högloft. Stors - Utskottet trott mars en möjlighet, mekar anwända Conroirers tillgångar till en större uphandling af wexlar för std dermed mmdska den utländska skulden; men förrådet «f Mxiar, som ökas icke af Penninge-tillgängen uran af Waru-Exvorrcn, skulle delas emellan Jmxorleurerne af den utländska waran och RiksgäldsConroirct, som wifterligen pa det sorgfälligaste och » möjligaste matto werk st alde uphandling af wexlar, och uphöevc dermed icke förrän Coursin steg. Skulle FMmägtige, uran afseende dera, ändock budit tili ali Ltkomma en större del af de för andre behöfvande Ncmitrenrer tilkgängekige wcxlar, hade sädanl nsdWändigr orsakar Coursens yiterligare höjaN' de, och hwad werkan dekra kunnat medföra för Csn-, toircr, Näringarne och Utländske warupriferne Lärer HSglofl. SraLS-Urffomk nogsamt sinna. Den 18 November» rorr Och dä tvid stikt förhållande Fnllmagtigr icke kunde i den mohn, som ContoirctZ PeMnge.-killgän» ^ar medgäfwo, anwända dem kill Leras framför akt bestämda ändamål, trodde Fullmägtige sig rätteligen förfara, dä de i annan wag fokle göra Conkvirers Capikalrr pä nägok sätt fruktbare, hrvilket ock gas anledning kill de rikläningar som sedermera stkekt och wid gransVningsn hwaraf Höglost. Stars-UlsVsnet funnit anmärkningSwärdtr 1:0
Jordbruket är Italiens förnämsta inkomstkälla, sade hon en dag, då talet föll på en ung, ovanligt begåfvad inan fr6n landsbygden; vi behöfva intelligenta och driftiga jordbrukare, och det skulle vara orätt att borttaga de bästa krafterna; gör honom derför till en förstsindig jordbrukare, och han skall blifva en heder för sitt stånd på samma gång han befordrar sitt eget och kommunens bästa. * Vi kiafva i denna lilla teckning blott omnänit e n italiensk qvinna f r i n våra dagar, inen våra läsare kunna vara fullt öfvertygade oni, att det finnes inånga andra, Iivilkas sträfvan g6r i saninia ädla, valgöraride och uppoffrande riktning. Ett sådant exempel är väckande, och afven ur denna synpunkt kunna vi e j annat än tillönska hvarje folk lyckan att ega många signora Pozzolinis likar. 255 Öfversigt af nyutkommen literatur. Qvinnofrågan. Här i Sverige hafva vi sällan haft i bokform att uppvisa så betydande inlägg i cpinnofrågan soni i år. De utgöras bl. (Fahlcrantz. Stockholm 1888. Pris 2 kr. Båda dessa arbeten förtjena största uppmärksamhet. Betänkandet är märkligt redan derigenom, att det icke, sisom föregående komithbetänkanden elier riksdagsförhandlingar i frågan, uttalar blott muns tankar om den qvinliga ungdomens uppfostran utan ockss pinnors. För första årgången blef nämligen d. 6: te Nov. 31885 tvänne clvinnor Fru S. Adlersparre, född Leijonhiifvud, och föreståndarinnan för statens normalskola för flickor, Frökkn Hilda Casselli kallade att ingå i den, på grund af riksdagens skrifvelse förordnade komiten för utredning af vart qvinliga undervisningsväsende. Betänkandet är af hetydelse äfven derför, att det icke betraktar skolan såsom ett enstaka, isoleradt faktum, en institution som är till för sin egen skull, utan ställer hem och skola i närmaste samband, pfivisande bådas pligt och rätt, hå- das brister och företräden samt bådas beroende af hvarandra under ar-. betet för det samfälda malet: barnens sunda utveckling.
Dä Riksens Högloft. Ständer läledes täckes göra ett rältwist afseende ä di fwärjqhLt-.r, som ligga i f,'elfwa ämnets natur, hoppas äfwcn Utstött-k, art Riksens Ständer stola med öfwcrseende bedöma be brister, hwilka l prvjectit tili Försattningen tätt torde uppräckas. Sedan Utskottet nu i Allmänhet fäkt meddela desi rankar, torde det ttllätaS alt lemna nägra tippiyomugar om de ords.tker som t w>§a fal! stadgat UlstvttetS BefllU Under öswe^äggningorne uti iftägewarande ämne har till UlstvttetS kännedom kommit ett utaf Herr Lagmannen Cockin kil! trycket belordrat och till Riksens Högloft. Ständers pröfning öftverlemnudt Förslag tiv en ny Byggnadsoch Hussyns-Ordning. Utskottet har funnit detta p'vject wara uppgjord! mrd sa Myckca erfarenhet och kan uc - H2L Den 27 Januarii. nedom of Författningar, att det uti åtskilligt de, lar kunnat tjena UHotket tili wägl»dntng, men dä Utskottet med Herr Lagmans» ej kun n-t l a>tt instämma, har Utskottet funnit sig iör, anlätet deri ^örttl» dets töränoringar och dels tilliagg.
För att i någon mån söka förbättra dessas ställning och äfven til! dem utsträcka de samhällets fördelar, hvaraf deras mera lyckligt lottade likar äro i åtnjutande, är det alltså af icke ringa vigt, att de ibland dessa vanlottade medlemmar af samhälle!, hvilka icke kunna å det redan inrättade institutet vinna inträde, ej helt och hållet må sakna tillfälle till Undervisning, åtminstone i kristendomen och de för samhällslifvct mest nödiga kunskapsämnen. Att många svårigheter skola möta för beredandet af en sådan fullständigare undervisning, så framt den ej skall medföra allt för stora kostnader, torde ej undfalla uppmärksamheten, och Utskotten, som, i denna fråga, jemväl måst göra afseende på huru dessa sistnämnda skola i möjligaste måtto undvikas eller nedsättas, hafva derföre ansett ändamålet lämpligast kunna till en början befrämjas på det sätt, att åt föreståndarne för lölkskolelärare-seminarierno lemnades tillfälle att, å förenämnde institut, inhemta kännedom om sättet och methoden för meddelandet af nämnde undervisning, så att dessa sedermera Stalssamt Allm. Besvärsoch Ekon.-Utsk. Utlåtande, N:o 39. i 1 kunde sprida kunskapen derom så väl till blifvande folkskolelärare, som till andre personer. I sådant hänseende och då de medel, som Rikets Ständer redan beviljat för folkundervisningens befrämjande, torde kunna antagas lenina tillgång jemväl för bestridande af de understöd, som under kursens genomgående vid institutet för döfstumma och blinda, kunna för seminorie-föreståndarne blifva erforderlige, få Utskotten hemställa, att Rikets Ständer hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att Kongl. Majit täcktes taga i nådigt öfvervägande, huru degenom folkundervisningen åsyftade välgerningar jemväl kunde utsträckas till de i hela landet till oj obetydligt antal kringspridda döfstumma och blinda, samt alt, derest Kongl. Majit så finnér lämpligt, Kongl.