Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För en brobyggnad nied Ire spann, 100 fot livartdera, öfver södra grenen af Norrström „ 210,000 en dito öfver den norra, äfven med tre spann af 100 löt livartdera, „ 270,000 , f\ Ilning vid It id da i eho I oi en samt öfver Strömsborg 60,000 , fyllningar i Clara sjö „ 153.000 , kaj byggnad framför fyllningarne „ 168,000 , husbyggnaders rifning „ 240.000 , tjenstemän, byggnader, redskap och diverse utgifter 304.500 Suni in a Hulr Runt 3.Otili,060 Ehuru detta belopp visserligen vöre ganska betydligt, bar merbemälde Öfverste likväl, ■— enär detsamma endast motsvarade hvad sorn erfordrades för anläggningen på svänarp terräng af 3 mils jernväg, deraf intraderna kund: beräknas komma all utgöra mellan 60 och 70.000 R:dr årligen, hvaremot minskningen i transport kostnader lör de trafikerande genom en gemensam, fördelaktigt belägen bangård bär i hulvudsladen, jemte besparingen af årliga underhallsoell administrations-koslnaderna för en på Södermalm inrättad bangård, efter uppgjord låg beräkning, skulle kunna uppskattas lill ett belopp af närmare 300.000 R:dr R:m! årligen, utom bvggnads-koslnaden för den södra bangården,—ausell äfven i ekonomiskt hänseende skäl förefinnas att pä nämnde säll söka åstadkomma förening i Stockholm af de begge stambanorna, hvarigenom dessutom hvaijc mil jernväg pä ena sidan om Slockholm älven koinme att utgöra en förlängning af jernbanan ä den andra sidan. Beträffande denna fråga, innehåller Kongl. Majlis högslberörda Nådiga Proposition, alt Kongl. Majit, med billigt förtroende lill Ölversle Ericsons på tekniska insigler och mångårig erfarenhet i yrket grundade omdöme rörande möjligheten alt ulfära ofvanslående, storartade plan och såmedelst bereda väsentliga fördelar åt trafiken samt tillika U ldrika anläggningen och underhållet af särskild bangård på Södermalm, funnit samma plan böra antagas.
Med afseende af hvad sålunda anförd t blifvit, och ehuru Utskottet erkänner riktigheten af den åsigt, sorn ligger till grund för den nådiga Propositionen; sä och då densamma mäste i oförändrad t skick bifallas eller afslås, finner Konsfitutions-Utskottet sig böra vördsamt afstyrka Kongl. Majits ifrågavarande nådiga Proposition. Enär Konstitutions-Utskottet, på sätt här ofvan blifvit yttradf, funnit det vara af synnerlig vigt, att vidtaga en grundlagsförändring i samma syftning, som det af Kongl. Majit framställda förslaget innehåller; men Utskottet af anförda skäl funnit sig förhindradt. att tillstyrka bifall till detsamma i o förändrad t skick ; har Utskottet ansett sig böra till Rikets Ständer hemställa ett nytt för slag i ämnet, hufvudsakligen lika lydande med det af Kongl. Majit öfverlemnade, och med endast följande förändringar, nemligen: att i 39 § R. F. blifvit bestämdt stadgadt, att regeringen skall föras i Konungens namn; att i sammanhang härmed i 42 § R. F. orden: »på säll i 39 § sägs» blifvit utbytta mot orden : ”»/«/ deri makt 39 § stadgar»; samt att vid redaktionen af 41 § Riksdagsordningen iakttagits det tillägg, som genom Konungs och Ständers beslut vid denna Riksdag är vordet infördt; och får Utskottet således till Rikets Ständers grundlagsenliga behandling öfverlemna följande förslag till ändring uti Ifeg ering s-lForinen. § 39. Vill Konungen utom Sverige och Vill Konungen utom Sverige och Norge resa, meddele Han Stats-Rådet in Norge resa, meddele Han Stats-Rädet in Pleno denna sin föresats och inhemte Pleno denna sin föresats och inhemte dess tankar deröfver, på sätt 9 § omdess tankar deröfver, på sätt 9 § oin Uih. lill 11. Sl. Besluter
Preste-Ståndet den A Borgare-Ståndet den A Bonde-Ståndet den 6 Rikets Sländers underdåniga Skrifvelse, i anledning af Kongl. MajUs Nådiga Proposition, angående ulbetalning af innehållen och lill Slals-verket indragen aflöning för de under krigs-åren ISOG—1810 fangne ogifta officerare, underofficer ar e m. fl. (Stats-Utsk:s Uti. N:o 75). S. A. K. Sedan, med stöd af Krigs-kollegii och Stats-kontorels på Kongl. Brefvet den 11 November 1808 grundade Cirkulär af den 21 och 22 i samma månad, åtskilliga personer hos E. K. M:t i underdånighet anhållit att utbekomma dé löne-belopp, som blifvit under sökandernes eller deras anhöriges fångenskap hos Rikets fiender åren 1806—1810 innehållne och lill stats-verket indragne, hvarjemte (lere bland sökanderne yrkat, dels alt ränta derå under den sedermera förflutna tiden linge beräknas, dels att de innehållna indelta lönernc måtte utbetalas efter 1855 års markegång å heminans-räntorne och kronotionde!!, så har, efter det Stats-kontoret häröfver sig underdånigst yttrat, E. K. M:t godtfunnit att under den 13 förlidne Mars lill Rikets Ständer aflåta Nådig Proposition rörande della ämne, samt i afseende derå hufvudsakligen meddelat: att, uppå Krigs-kollegii underdåniga hemställan, huru förhållas borde med användandet af löner, hvilkas innehafvare under sisla Pommerska kriget råkat i Fransk fångenskap, Kongl. Maj:t den 1 Mars 1808 förklarat
St. med komiterades förslag i fråga om vår representations ombildning. Deri yttras följande ord: ”De senare ”riksmötenas förhandlingar hafva otvetydigt ådagalagt att åsigt erna ”om nuvar. representations brister och sättet att dem afhjelpa äro ”väsendtligen skiljaktiga samt att frågan ännu icke erhållit den full”ständiga utveckling som är ett oundgängligt vilkor för dess tillfredsställande lösning”. Den 13 derpå följande April blef Konungens, utan afbidan af Const:sUtsk:s förslag, i sitt råd fattade, beslut för några Riksdagsmän kungjordt, hvarigenom ett nytt förslag skulle från Regeringen ganska snart blifva utfärdadt. Vi hafva således skäl att förmoda det fyra månader senare än nämnde komiterades förslag framleninades, denna fullständiga utveckling ansågs vunnen och delta oundgängliga vilkor för frågans tillfredsställande lösning upfyldt. Visserligen utvecklades händelserna i Europa ganska skyndsamt i Februari och Mars månader år 1848, men att derföre representations-frågan hos oss vid samma tid ernådde höjden af sin mognad lärer väl svårligen med skäl kunna påstås. Om jag genomskådar en anledn. hvarföre denna märkliga åtgärd vidtogs år 1848, skulle jag åtminstone ej kunna inse möjligheten af en sådan år 1850, och om den ej skulle kunnat ega rum i år, måste äfven hvad för tvenne år sedan skedde hafva hvital på ett misstag, ehuru, jag bekänner det med glädje, i mindre grad än de som begingos i åtskilliga länder under samma fötvillelsens tidepunkt. Med henden för dörren kan en nödhjelp sökas, hvarigenom man kan sägas kasta lott om ett lands framtid, men här var ingen fiende, ingen fara; såg man någon sådan, bar den åtminstone för vanliga ögon 240 Den 17 December. nog mycket stämpeln af en vålnad.
Convoy-afgifter, om jemkning af. Se Läst» afgiften, om upphäfvande af. 63 Coitrieren, om indragning af, och förbud för dess Redacteur, att vidare utgifva någon tidning, III s 129, i58. Coyet, Major, A. skyldig till Allm. Magazinslnrättningen, II s 84^* StatsUtskottets Utlåtande, IV 2. s 1070 •— 1072, bif. af PresteStåndet, IX s344, af BorgareStåndet, IX s 35o, af Adeln, IX s 365. Creditiv-anslag, angående, för JernContoiret och ManufacturDisconten. Statsoch BancoUtskottens Utlåtande, VI 1. s lxiii, nxiv, lemnadt derhän af PresteStåndet, IX s 520, återrem. af BorgareStåndet, IX s 527, bif. af BondeStåndet, IX s 5a8, af Adelil, IX s 53a. ■— om anordning på Banken af ett, till Spannmåls uppköp vid inträffande Missväxt. ' Underd. Skrifvelse, X 2. 2. s. 9. — Convoy-Commissariatets, om fortfarande af. Konungens nådiga Proposition, I 1. s 203 —• 205. Motion i samma ämne — båda remitt. till StatsUtskottet, II s 1173, 1176, 1178, 1247. Utskottets Utlåtande, IV 5. s 808, bif. af Adeln, IX 3. s y3, af PresteStåndet, IX. 3. s 83, af BorgareStåndet, IX 3. s 108, af BondeStåndet, IX 3. s 111. Underd.
Lag och sakens utredde och behörigen styrkte förhällande, mistat eller kunnat mista lif, personlig frihet, ära eller egendom, ware Riksens Ständers Justitioe-Ombudsman pligtig, att wid Riks-Rätt den eller de fel - 166 Expeditioner till Ri!s-SkLnden. aktige under tilltal ställa samt till answar efter Lag befordra, och söre alltid dä Justitice-Ombudsmannen sjelf talan. 8 5. Justitice-Dmbudsmanncn äger i andra sall, än det i föregående § omnämnde, att antingen sjelf eller genom sädane af honom behörigen befullmägtigade Ombud, som äro berättigade att för andra wid Domstolar tala, föra de Actioner emot Domare, Einbetsoch Tjenstemän, hwartill han finner sig föranläten. Justiticr-Oulbudsmannen äge dock, innan Rättegång anställes, och der han sa nödigt pröfwar, att lemna den eller dem, hwilka äro i fraga att tilltalas, tillfälle att inom kort af honom föreskrifwen tid inkomma med de upplysningar, till hwilka de kunna anse sig befogade. Af Konungens Embetsmäu i allmänhet mä han fordra den lagliga handräckning, som de, ester 99 Z i RegeringsFormcn, äro skyldige att honom lemna, samt af alla Fisealcr äska och erhålla biträde, att anställa och utföra Actiouer samt Rättegängsformer bewaka, efter bestämda föreskrifter, hwilka han dem bör meddela. 8 6- Skulle, emot förmodan, Justitice-Ombudsmannen någon Domare, Embetsoch Tjensteman utan skäl tilltala eller tilltala läta, eller genom obehörige tillmålen och olaglige pästäenden förolämpa, ware han till answar och pligt derföre lika med Actorer i allmänhet efter Lag och Författningar skyldig. För ätal och pästäenden som wederbörande Fiscaler, enligt med och säledes icke utöfwer Justitice-Ombudsinannens föreskrifter, anföra, ware han allena anfwarig.
Som jag är denne reservant, och mot min reservation blifvit rigtade åtskilliga anmärkningar, må det tilllåtas mig att, så godt sig göra låter, yttra några ord till dess försvar, synnerligast som jag tror, att ifrågav:de lån ej vid denna riksdag bör af R. St:r beviljas. Uti denna reservation har jag punktvis och på möjligast korta sätt uttalat de hufvudsakliga skäl, hvarpå enligt min tanke Utsk:t bort grunda ett afstyrkande af denna fråga. Den anmärkning, jag i första punkten framställt, nemi. att jag tror, att ifrågav:de företag endast kommer att tillgodose några få bruksegares intresse, har, åtminstone såsom mig synes, ingalunda blifvit af Hr Lagerhjelm vederlagd. Hr Lagerhjelm har medelst en redogörelse för aktieteckningen och aktie-egarnes grupperande velat ådagalägga, att företaget vore af allmänt och ej uteslutande af lokalt intresse. Men dervid har talaren 378 Den l7 Maj e, m. förgätit att upplysa K. o. Ad., huru många af' de s. k. intressenterna i Göteborg måhända äro delegare i de ifrågavrde bruken eller i de i Nora bergslag belägna hyttor och grufvor. Likaså torde äfven förhållandet vara med en del Östgötar, hvilka äfven lära tecknat aktier i detta företag. Mig har nemi. berättats, att malm från Nora bergslag föres ända ned till Taberg, och om så är förhållandet, förefinnes verkligen ett privat intresse, på grund hvaraf nämnde personer önska underlättande af denna transport. Hvad beträffar det antal aktier, som blifvit af allmogen i orten tecknadt, så har jag grundad anledning att tro, att något mer än 100 af dessa aktier blifvit återtagna af den anledning, att allmogen skulle anse företaget nyttigt endast för bruksegaren i orten, men deremot för dem sjelfva ganska ofördelaktigt, synnerligast för dem, som verkställa malmtransporter. Det kan väl vara sannt, att bruksegarne äro intresserade af att få sin malm så billigt som möjligt; men å andra sidan må man ej förtycka, om de personer, hvilka hittills haft sin bergning genom att forsla malm och andra produkter, ej vilja afsäga sig denna förtjenst.
Med afseende å det af vederbörande vitsordade behofvet al klinisk undervis ning i veneriska sjukdomars kännedom och behandling samt den stora viglen deraf för unga läkares praktiska öfning, har E. K. M:t föreslagit, att Rikets Ständer måtte anvisa ett årligt anslag af 1,000 R:dr, att utgå såsom arfvode för hållande af kliniska föreläsningar, angående nämnda sjukdomar, vid Stockholms stads och läns kurhus. På grund af hvad härvid förekommit och då Rikets Ständer funnit det vara oundgängligen nödvändigt, alt åtgärder vidtagas, som kunna bidraga till hämmande af omförmälda sjukdomar, hafva Rikets Ständer beviljat ett årligt anslag af 1,500 R:dr R:mt, att utgå såsom arfvode lör hållande af kliniska föreläsningar vid Stockholms stads och läns kurhus, angående veneriska sjukdomarnes behandling. Enär, med iakttagande af de föreslagna förändringarne, den tillökning, som i Karolinska Medico-kirurgiska Institutets stat erfordras, blifver 21,382 R:dr 8 öre, har denna anslagstillökning blifvit af Rikets Ständer beviljad, att utgå på sätt tabellen N:o 8 utvisar.
Emedlertid, då det icke vid denna riksdag kan vara möjligt att fä en förändring i hufvudgrunden, och detta icke eller vore tjenligt, då vi snart hafva att vänta en uy riksdag, dertill man kan vara beredd på sådant; så vill jag inskränka mig att yttra mig öfver denua särskilda fråga, och dä måste jag säga, att så länge classificationer qvarstå för beskattningen, sä lärer det väl icke vara lämpligt att frikalla en dass, under namn af arbetsfolk, ifrån all bevillning, så framt man icke vill att denna dass skall o skä - Den 30 November f. m. 569 skäligen hastigt tilltaga och snart göra det omöjligt för en stor del af dem att få den arbetsförtjenst, som de eljest i lagstadd tjenst kunde hafva åtnjutit. Slutet blir, att de komma alt belasta correclionshusen, som äro tillräckligt fulla förut. Jag finner det derföre nödigt alt bifalla denna punkt af Utsk:s förslag, ehuru jag anser sjelfva formen för hela bevilln.förorda, vara oriktig. Frih. Raab: Lika med den siste talaren kommer jag att yrka bifall till Utsk:s förslag. Jag har också inom Ulsk. röstat för denna princip, ehuru jag icke varit med Utsk. fullt ense, då frågan gällde att lägga olika beskattning på städernas och landets arbetskarlar. Jag erkänner visserligen det ädla och vackra i alla de moliver, sorn blifvit anförda för afslag å Utsk:s förslag. Jag erkänner också sanningen deraf, att arbetsfolk kunna vara och ofta äro i den minst lyckliga belägenhet; men sådant gäller egentligen dem, som äro gifta och hafva flera barn. Jag vill fästa uppmärksamheten på, att här endast är fråga om alt med 24 sk. beskatta dem, som äro ogifta, och med 12 sk. dem, som hafva blott ett barn.
Då Utskottet nu går att afgifva dess infordrade yttrande i ämnet, anser Utskottet sig, i anledning af nyssnämnde yrkande, böra först meddela den upplysning: att Herr Friherre Åkerhjelm, sorn är född år i 77^* inträdde i militär-tjenst år 1798 och år 18ir derifrån undfick afsked; år 1818 utnämndes till Directeur vid Kongl. Hof-Capellet och Spectaclerne, hvarifrån afsked erhölls år 1823; år 1821 ingick som Fullmägtig uti Riksgälds-Contoiret; år 1826 förordnades till Ordförande i Styrelsen öfver Fängelser och Arbets-inrättningar i Riket, år 1827 utnämndes till GeneralTull-Directeur och år 1831 befordrades till Stats-Råd; samt alt Herr Grefve Hård, som är född år 1790, ingick år 1809 såsom E. O. Canzlist i Justitiae-Bevisionen, utnämndes år 1812 till vice Häradshöfding, erhöll år 1813 Kongl. Majtts Nådiga Fullmagt å Häradshöfdinge namn, heder och värdighet med tour och befordringsrätt, förordnades åren 1824 och 1826 att förrätta Landshöfdinge-Embetet uti Östergöthlands Län, utnämndes år 1826 till Justitiae-Råd och befordrades år i836 till Stats-Råd. Bih. till R. St.
Man kom genom ett sådant bibehållande af de gamla benämningarne Södra banan (Malmö-Nässjö-Jönköping-Falköpings-sträckningen) och Östra banan (Nässjö-Mjölby-Norrköping-Cathrineholms-sträckningen) i nödvändighet att först yttra sig om Södra banans lämpligaste läge, med afseende på dess förening med Vestra stambanan, i stället alt i främsta rummet undersöka lämpligaste sträckningen af en stambana emellan Malmö och Cathrineholm. Följden häraf blef naturligen den, alt, sedan man, för alt icke låta Södra stambanan alltför mycket aflägsnas från Jönköping, bestämt Nässjö såsom den nordligaste punkten för denna bana, man sedermera, vid bestämmandet af Östgöta-banans rigtning, måste utgå från Nässjö och låta denna bana, i strid med de förut antagna principerna, löpa parallell med Wetlern på ett afstånd från denna stora segelbara Motioner i Bonde-Ståndet 1862. Kommittéen, som visserligen synes insett den stora inkonseqvensen i sitt förfaringssätt härutinnan, har i sitt betänkande sökt gifva skäl för denna behandling af den vigliga frågan. Det heter nemligen uti betänkandet: ”Om kommittéen, trots betydliga lokalhinder, försökt alt utstaka linien från Linköping öster om sjön Sommen, för alt såmedelst gifva Ostra stambanan ett mera centralt läge genom del 12 mil breda landet emellan Östersjön och Wetlern, så hade sedermera dels en omväg för att träffa Södra stambanan ej kunnat undvikas, dels det utmärkt folkrika och bördiga slättland, som banan nu genomskär och berör emellan Linköping och Mjölby, blifvit lill skada för rörelsen aflägsnadt från jernvägen.” Del synes således häraf, alt egenliiga skälet, hvarför Öslgötabanan skulle komma att anläggas utefter Vettern, varit det, att södra stambanans nordostligaste punkt icke blifvit förflyttad mera östligt, så att banan ifrån Malmö till Linköping blelve i möjligaste mån förkortad. Då likväl konnnilléen icke kunnat eller velat framkomma med ett sådant skäl, bar kommiltéen, såsom nyss är nämndt, sökt göra troligt, att på östra sidan om sjön Sommen skulle förelinnas så betydliga lokalhinder, alt all tanke på stambanans framdragande i denna rigtning borde öfvergifvas.
Min reskamrat hade just börjat att känna sig orolig öfver min långa bortovaro, när jag slutligen återkom hem. På qvällen dansade tyskarne kring »julgranen» och roade sig af hjertans lust, men skandinaverne, vi voro tre, firade julen för sig. Kärkomna bref förkortade tiden; julbrasa hade vi, fast af kol, kaffebordet dignade under jettebuketter af rosor och orangeblommor, men hvetbröd och riktig kaffegrädde gaf det likväl en viss hempregel. Den fantastiska underbara bilden af S:ta Rosalies kapell ville likväl icke vika ur mitt minne. Men på natten drömde jag, att klippans tak aflyftes med ens, att den varma, af vällukter mättade luften höjde sig, som en blå genomskinlig pelare och försvann, att altarets teatraliska prakt förbyttes till en enkel altarduk, att orgeln brusade och att hundratals menniskor, som sutto i enkla träbänkar, instämde i den jublande sången. Utanför låg marken täckt af snö, och i den tidiga morgonen urskilde man otydligt furuskogens mörka massor. Det blef min »juldröm», en dyrbar behållning af mitt besök i »S:ta Rosalies kapell». En påskdag i Rom. Hvem har icke hört talas om de forna påskhögtidligheterna i Rom, när Peterskyrkan strålade af millioner ljus ända från spiran på den beundransvärda kupolen ända ned till bottenvåningen, der mosaikarbetena bedrifvas; när fyrverkerier uppsläpptes från Pincio; när gudstjensten var en fullkomlig exposé af prakt och lyx; när heliga sånger klingade från morgon till qväll; när påfven visade sig som i en guldsky, omgifven af ett hof hvars bländande glans förvirrade och berusade de troende; när hela Rom doftade af rökelse, som sedan spred sig öfver hela verlden, på lätta vingar bärande budskap om kyrkans makt och härlighet! Vi visste ju, att denna storhetsperiod var förbi, men beslöto dock att ställa vår resa så, att vi kunde tillbringa den »heliga veckan» i den »heliga staden». Det föreföll mig, som om den, med eller utan festligheter, der borde kunna firas så som ingenstädes eljest. Det var en mild, klar månskensqväll, när jag såg
Riksdagsordningen , som jag tror mig kunna förutse en framtida förändring i grundlagsenlig väg af den såluuda stadgade tid, till en, en 25o Stats-Utskottets ligt min tanka, lämpligare, och med åtgärderne till vinnande af en skyndsammare bokslutning närmare öfverensstämmande tid, och hvilken, möjligtvis snart nog i fråga kommande förändring, då kunde till vägabringas , utan att äfven föranleda en ny förändring af Revisionslnstructionen. Och då jag i alla fall anser Instructionen svårligen kunna innefatta allt hvad Revisorerne kunde behöfva för deras efterrättelse inhämta af GrundLagen, hemställer jag, att lydelsen af denna 6 §. i Instructionen må från att nu innefatta en ordagrann afskrift af 68 §. Riksdagsordningen, förändras till följande lydelse : Revisorerne sammankallas, börja deras förrättning, och fortfarc dermed, pä sätt 68 §. Riksdagsordningen föreskrifver. N:o 554* Utlåtande öfver åtskillige vid General-Assistance-Contoiret tills vidare anställde Tjenstemäns till Utskottet öfverlenmade underd. ansökning, att, vid nämnde Contoirs upplösning, med Expectance-Löner varda hugnade. (R:gs-A.) Under den 8 sist!. Augusti, har K. M:t i Nåder behagat till StatsUtskottet öfverlemna en af nedannämnde uti GeneralÅssistance-Contoiret tills vidare anställde Tjenstemän, nemligen tillförordnade Ivamererarne Betänkanden, N:o 354* 25i C. A. Hagman, C. G. Kjellström, Revisoren G. Grundel, Casseuren F. W. Höglund, Kammarskrifvarne J. H.
Jag reserverar mig så väl emot de förbisedda äfventyrliga följder af dessa beslut, som emot dem, hvilka jag tror dermed vara åsyftade, nemi. att igenom det första beslutet hindra statsreg!er:ns definitiva afslutande så länge, att med stöd af ion §:n Reg.Fln, den nu gällande bevillningen, såsom rundligare tilltagen än den tillämnade nya , skall kunna blifva gällande äfven för nästa år, hvarigenom den skattdragande allmänheten ännu längre blifver beröfvad åtnjutandet af den billiga oell af behofvet länge påkallade lindring i skattebördor, sorn var densamma elier 26 års oafbruten fred af välsinnade och om behofvet väl underrättade representanter tillämnad. Den tacksamhet och välvilja, som R. St. af sina hufvudman genom åstadkommandet af en sådan lindring, hehöft förvärfva för alt någon gång kunna öfvertyga desamma, alt icke endast hårdare beskattning blir frukten af representationens öfverläggningar och beslut, hade, efter hvad jag föreställer mig, varit angenäm att både få visa och emottaga; men R. o. Ad:s majoritet har nu med nyssnämnda beslut aflägsna! möjligheten häraf. Den är dock ej att förakta, ritan fasthellre alt eftersträfva, emedan den i dubbelt hänseende befordrar Rikets sannskyldiga nytta. Det andra beslutet, hvars motsats länge varit af nationen önskad och efterlängtad, och hvilken skulle jemna många obehagliga förhållanden emellan räntegifvare och räntetagare, ådagalägger tydligt och otvifvelaktigt rätta halten af de s. k. enkla och öppna ömhetsbetygelserna för folkets väl, hvarmed man som oftast trakteras, och hvilka icke kunna realiseras för det obotliga StalsUtsk:s envishet att icke inde skattdragandes fickor vilja ulassignera allt hvad som åstundas. Det ur möjligt att SlatsTJlskls betänk., som af Bondeoch BorgareSt:n redan är bifallet, äfven bifalles af PresteSt. och slutligen af Konungen sanctioneras, derföre ali dess välgörande följder icke gerna kunna af den, som vill se, förbises.