Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är på det högsta angeläget, att den ena Statsmakten icke söker intränga på den andras område, hvarken medelbart eller omedelbart. Likaså olämpligt det vore, om Regeringen just i det ögonblick, då R. St:r voro i begrepp att fatta sitt beslut öfver en vigtig fråga, t. ex. en genomgripande beskattningsåtgärd, skulle låta afgå till Stånden en skrifvelse med upmuntran och anmaning att i detta afs:de ställa sig till efterrättelse dess deri yttrade åsigter, lika obehörigt är det å R. Stms sida, att, just då Regeringen skall i ett vigtigt ämne bestämma sitt handlingssätt, framkomma med en fingervisning, huru de anse saken böra betraktas. I förevarande fall föreställer jag mig visserligen, att en skrifvelse ifrån B. St:r, såsom näppeligen af behofvet påkallad, skulle vara af ringa eller intet inflytande, allrahelst då Sveriges nuv:de Regering i allmänhet tyckes vara lifvad af en frisinnad anda och således i afs:de på Italiens sak troligen icke ämnar beträda en i motsatt riktning gående bana ; men, ehuru ett sådant steg, efter all anledning, nu kunde vara oskadligt, så är det likväl såsom exempel förkastligt, emedan det innebär ett begär att verka i Regerings-åtgärder, som uteslutande tillhöra Konungamakten. Hvarje sådant försök bör i sin födelse qväfvas, ty erfarenheten har i Sverige till fullo visat de menliga följderna deraf, och om man blott en gång tillåter dylika inblandningar, skola de utan tvifvel snart förnyas och dymedelst kunna rubba den nödiga jemnvigten emellan Statsmakternas åligganden, Det är framförallt vid fattandet af vigtiga beslut, som man bör med lugn förfara, och det är just genom agitation, som detta lugn betänkligt störes. All agitation, så väl utgående ifrån den ena som ifrån den andra Statsmakten, bör således noggrannt undvikas. Dessutom bör man i förevarande fall ihågkomma, att, enl. 11 § R.F., Konungen eger att bereda och handhafva diplomatiska ärenden, huru honom lämpligast, synes, och att dessa således icke'falla inom gränsen af R.
De båda regementenas nu varande stater upptaga: vid Lif-gardet till häst 428 vid Husar-regementet Konung Carl XV 637S Summa 1,065, derutaf vakanta under fredstid: vid Lif-gardet till häst 44 vid Husar-regementet Konung Carl XV 100 Summa 144. Hästvakanser torde fortfarande vid de värfvade regementena kunna finnas. Oförhindrade af de förhållanden som vid indelda kavalleriet försena remonteringen och hästens dressyr, kunna dessa regementen vid inträffande krigsrustning hastigt anskaffa och inrida ett felande, ej alltför stort antal hästar. Inskränkning utöfver hvad fredsöfningarna fullt kräfva får dock ej ske. Fin sqvadron af den styrka, här ofvan är förutsatt, bör till exercis utrycka med 90 hästar i ledet. Dessutom måste finnas hästar för underofficerare och trumpetare, samt några i reserv för tillfälligt sjuke, för kommenderade m. m. På grund af dessa beräkningar och af upplysningar som erhållits antages, att på hvarje sqvadron kunna under fredstid hållas vakanta, vid Lif-gardet till häst 17 hästar, och vid Husar-regementet Konung Carl XV, till följd af mindre antal dagligen utgående beridne kommenderingar m. m. 20 » Antalet effektive hästar på sqvadron blifver sålunda: vid Lif-gardet till häst 108 » vid Husar-regementet Konung Carl XV 105 » , eller för det förstnämnda regementet tillsammans 648 hästar; för det sistnämnda 630 hästar. På skäl, som i Kommitterades förslag anföras, hafva de två nya sqvadronerna blifvit beräknade att förenas med Lif-gardet till häst, hvarigenom hvartdera af de värfvade regementena komma att ega 6 sqvadroner på 125 nummer hvartdera. Af dessa 750 nummer på regemente äro 54 upptagna af underbefäl m. fl. och 696 af manskap. Bifogade förslag angifver den kostnad, som uppsättande och underhåll af det ökade antalet hästar och manskap vid de värfvade regementena kräfver.
På grund af hvad sålunda blifvit anfördt och i nära öfverensstämmelse med 4 § i 6 kap. Lagberedningens förslag till Ärfda-Balk, har motionären derföre hemställt, att sista mom. af 1 § 9 kap. samma Balk i nu gällande lag måtte erhålla följande lydelse: »Till boupptecknings förrättande ege sterbhusen välja hvem helst de hafva förtroende för, och kalle gode män, som efter bästa förstånd egendomen värdera samt skrifva uppteckningen jemväl under.» I fråga åter om vården af död mans bo bar, i anledning af Herr Dalmans, W. F., inom Höglofl. Ridderskapet och Adeln gjorda och till Utskottet hänskjutna framställning om antagande af det utaf särskilde Kommitterade utarbetade förslag till konkurslag och till förändrad lagstiftning i öfriga dermed sammanhang egande ämnen, Utskottet under pröfning jemväl förehaft ett af bemälde Kommitterade uppgjordt så lydande författningsförslag: »Förslag till förordning angående vård af död mans bo, då efterlefvande make eller närmaste arfvinge ej när är. ^ Såsom tillägg till hvad lagen i 9 Kap. Ärfda-Balken stadgar angående egendoms upptecknande efter död man, förordnas som följer: 16 Lag-Utskottets Betänkande M 42. § *■ När dödsfall timar, ligge vårdnaden om boet å efterlefvande make eller närmaste arfvinge. Ar ej någon af dem när, eller i stånd att sådan vårdnad utöfva, och finnes ej annan person, som af den döda till syssloman i boet satt är; då skall det af husfolk, eller af husvärd, genast hos Rätten anmälas; och ligge å dem boets vård, till dess Rätten derom förordnat. §. 2!. Är någon sterbhusdelägares vistande okändt, eller så fjerran, att säkert bud ej kan, inom bouppteckningstiden, till och ifrån honom komma; då skall det af annan sterbhusdelägare, eller den som boet i vård häfver, hos Rätten anmälas; och namne Rätten, när sådan anmälan sker, god man, att vårda den frånvarandes rätt till dess han sjelf kommer eller annorlunda förordnar. §. 3.
Härefter upplästes till justering och godkändes följande förslag till voter.propos.: Den som anser de anmärkmr, som blifvit gjorda emot LagUtskis betänk. N:o 19, i anledn. af väckt fråga om dels den uppenbara kyrkopliktens afskaflande, dels ock ändring i straffet lor stöld första och andra resan, föranleda äterremiss, voterar j»; den det ej vili, voterar nej; Vinner nej, afslår R. o. Ad. LagUtskis förenämnde betänk. Efter voteringens slut hefnnnos rösterne hafva utfallit, som följer: Ja -12. Föredrogs Allm. Besvärsoch Ekou.Utskis d. 30 sisll. Oct. pä bordet lagda mern. N:o 60, angederättelse af Utsk:s betänk. N:o 31, i anledn. af väckt motion om ändring af 16 § uti 1836 års m i litie-bostälf sord ning. Frih. Cederström, Jacob: Jag får till Hr Gr. o. Landtm, samt R. o. Ad. hemställa, att, med bifall till Utskis nu afgifne yttrande, som upplyser om den glömska, som vållat uteslutande af compagniehefsboslällena och gifvit anledn. lill Exp.Utsk:s på bordet hvilaudc mein. i ämnet, R. o. Ad. måtte återremittera berörde frän Exp.Ulsk. inkomne mern., på det Exp.- Utsk., sedan jemväl de öfriga Stånden pröfvat Allm. Bese. o. Ekon. Ulsk:s förevar, mern. N:o 60, må inkomma med förslag till und. skrifvelse i ämnet. Uppå härefter af II. Ex. Hr' Gr. o. Landtm, framställd propos., blef förevar, mein. af R. o. Ad. bifallet. Slutligen föredrogs Exp.Utsk.s d. 24 och 30 sisth Oct. på bordet lagda mern. N:o 7, med öfverlemnande af skrifvelse-förslaget N:o 20.
Armé, så länge amira makter bibehålla sina härar vid oförrninskad styrka; men en värd Ledamot, Herr Lagerhjelm, har fästat Biksens Ständers uppmärksamhet a ett sätt, att inrätta vårt försvarsverk så, att det skulle kosta mindre i fred, och likväl kunna göra fienden ett kraftigare motstånd i krig. Jag instämmer fullkomligen i denna bans mening, och tror, att den icke nog ofta kan påyrkas. Visserligen äger jag ej erforderlig sakkännedom , för att bedömma , ti lhvad grad den stående hären hos oss kan förminskas; men rådfrågar man hiifderna, så skall man finna, att de krig , sorn varit af värde och vigt för menskligheten, icke blifvit utförde med stående härar, utan emot dem af Folken, som tagit till vapen, eller af National Beväring. Sådan var händelsen med Nederländerne, då de kämpade emot Monarker, som öste utur nya verldens grufvor, och om hvilkas vidsträckta valdeman säde, att solen aldrig gick ner i deras länder. Sådan var händelsen med Tyska folkets strid, i början utförd af bönder mot Österrikes och Spaniens härar i trettio åra kriget: sådan med Nord Americanarnes frihetskrig mot England", sådan var den ock, när Europas Regenter nsed stående härar gingo emot det revolutionerande Franska folket, och det nedergjorde dem. Så länge Napoleon hade att göra med stå^ 154 -Pen 18 September «. m ende arméer, öfversvämmade fean sina fienders land, och föreskref fredsyilioTeo i deras hufvudstäder. Men då de misshandlade folken sluteligen toge till vapen mot honom , intåga-, de de i Paris de segervanda samla Franska tmupperna till trots. Detta allt synes tnig vara bevis nog, atif man icke bör bibehålla den st Sende hären s5 stp c, att den allmänna välmåga®» derigenom t*» dergräfyes.
Växlar dragas ej heller alltid på verklig behållning utan på credit, harvid ränta från lyftningsdagen beräknas och sådant måste förhållandet vara om ej handelsvågen står jemt eller sjunker till Trassentens Fäderneslands fördel, ty växlar, dragne på annan ort än der skulderne blifvit gjorde till betäckande af dessa skulder, förflytta endast tillgången 3 och örn Finska varor genom vexlar Den 7 April e. m. 121 på Petersburg, Hamburg eller London skulle betalas har i samma mån tillgångarne på desse orter förminskats. Det är vid jemnförelsen af dessa fall jag ansett för Staten bättre, att vårt creditmynt utan ränta utgår, än att en credit skulle öppnas, hvilken tärde genom en löpan. de ränta, sorn med nya vexlar eller varor skulle godtgöras. Det Svenska mynt, som således ärligen utgår återkommer, i den moa rörelsen inom landet icke qvarbåller detsamma, för att användas antingen till uppköp af utländske vexlar på vår Beurs, till skulders betalningoch varors inköp eller genom arf och inflyttningar, hvilket synes bevisas af den i finland äfven rådande penningebrist, hvartill saknad credit icke uppgifves såsom orsak. Finska administrationen bar till undvikande af agiotage, som emellan 2:nc länders olika myntrepresentativer med vacklande värde måste äga rum, och det beroende, hvari Finland, genom Svenska Sedelmyntets gångbarhet, i financielt afseende befinner sig af er< främmande magts åtgärder, sökt genom hvarjehanda medel ehuru förgäfves uttränga det Svenska myntet. Endast deraf borde kunna slutas till fördelen för Sverige af detta sedelmynts circulation i Finnland ; så länge metallisk realisation ej blifvit verkställd. Det skulle må hända låta sig göra ehuru med kostnad, att medelst uppköpte vexlar till Finland indraga Ryskt mynt, och genom commissionairer invexla det Svenska; men hvad vunnes för Sverige dermed? Valett ökadt rörelsecapital, men deremot coursens betydliga stegring, sona i, stället bör förbättras 122 Den i April e. m, genom BancoSedlars credit äfven utom Sve ^ rige.
Feen var Anna själf, och förtrollningen sträckte sig icke endast till bohag och vå- ning, spöet nådde alla, som kommo inom hennes trollkrets, och dit räknades isynnerhet hennes och grosshandlarens många vänner, hvilka tycktes stämma möte hos de nygifta, som, då Anna hvarken tålde vid eller var road af sällskapslif utomhus, ständigt råkades i sitt eget lilla bo. Här var tonen glad och flärdlös. Anna var visserligen tyst, men när hon talade, var det i stället så mycket mer i hvad hon sade, och om hon någon gång gaf luft åt sin munterhet, var denna ytterst smittsam. Serveringen var naturligtvis enkel, men maten väl lagad och alla anordningar smakfulla. Var den unga frun huslig? Därom voro meningarna delade. Man kunde ej påminna sig att någonsin ha sett henne i hushållsförkläde, och hennes väninnor kunde nästan svärja på, att den lilla hvita handen aldrig varit i beröring med några sotkärl. Då måste matlagningen vara jungfruns förtjänst. Man visste ej riktigt, men grosshandlaren själf påstod, att hans hustru vore ett litet mönster till hustru, ty så väl som hon förstod att använda hushållspengarne kunde få. Det säkra var ock, att de unga tu voro mycket lyckliga och sågo nu, efter ett par års äktenskap, framtiden än ljusare, ty deras kärlek skulle få koncentreras kring en efterlängtad liten varelse. Hon kom, men moderns lif slocknade. Hvem skulle nu taga vård om lilla Aida? Till att börja med anförtroddes hon åt en amma, och hennes mors vänner besökte henne ofta. Detta blef dock ej i längden tillräckligt för hennes uppfostran, och innan enkåret var ute, började hennes far se sig om efter en ny mor åt sin lilla dotter. På en affärsresa gjorde han bekantskap med fröken Maria Sköld. Hon hade ett par små systerdöttrar med sig i kupén, och hennes vänlighet mot dem tilltalade så den unge fadern, att han gaf sig i samspråk med henne. Det var en mycket behaglig dam om tjugusju år, liflig och underhållande. Till sin begåfning gaf hon intryck att vara öfvervä- gande praktisk. Grosshandlaren fann snart, att han kunde tala med henne om litet af hvarje, och innan resans slut var hon hans fästmö. Vid hemkomsten lyckönskades han från när och fjärran.
— Elementarskola — „ 221. — garnison, hemfärclspenningar för afske dad t manskap af „ 121—122. kostnader för förstärkningen af „ 126—127. — Karan läns-kommission „ 61—62. Stockholms Navigationsskola — Normalskola för vexelundervisning en — slotts brandväsende och yttre Igshåll ning — dito bggynadsmedel — stads kron oräkenskap er undervisningsverks räkenskaper — station af Flottan Stora Kopparbergs läns, afvittring en derstädes ... Straffoch arbets fängelserna Strömsholms slott ; — stuter i .• ; Stuteri, F/ginge — Ottenby — Strömsholms — öfverstgrelsens räkenskaper - Stgrelsens för allmänna, vägoch vattenbyggnader räkenskaper il':.1.: Styrelsens öfver eke plantering arne dito Stgrelsens öfver fängelser och arbetsinrättningar dito Bilagorna litt. K., L. och M. vid Stgrelsens öfver stutericna räkenskaper Stgrelsens öfver Teknologiska institutet dito Sundhets-kollegii dito Svartsjö lustslotts dito ...: Svenska Akademiens dito Svenska växters afteckning, anslag till — Teknologiska, institutet Telegrafinrättningen Thea,terus, Kongl., räkenskaper Topografiska corpsens dito Trosspassevolans-fonden Trädgårdsföreningens elevskola - — Tullverket Ulriksdals Invalid-inrättning — slott - —- Ultuna Landtbruks-instilut — Underhälls-afdelnings, Krigs-kollegii, räkenskaper Undervisningsverk, Stockholms stads, Universitets, Lunds, räkenskaper — Upsala, dito - Utgifter, statsverkets, Utredning af grundfonden — Utrednings-afdeInings, Krigskollegii, räkenskaper Wadstena Krigsmanshus kassa Vatt, enaftappning ar Waxholms bestyckning, särskilda anslaget till, ...- Vetcnskaps-akademiens anslag Veterinär-inrättningen i Skara Revisionsberättelsen. Veterinär-inrättningen i Stockholm sid. 57—58. Vexelundervisning ms Normalskola _ „ 219—220.
Silverstolpe. S. X>. I^öredrogos ånyo och biföllos följande Stats-Utskottets, den 22 April afgifna och den 24 näst påföljande .på bordet lagda Memorial: 1:0 I anledning af gjorda anmärkningar vid Stats-Utskottets Betänkande om Riksdagskostnadss lim man. 2:0 Angående aflöningens för Respectiva Standens samt Utskottens Secreterare, Cantzlister och Vaktbetjening. 3:0 Angående nödiga anslag för Undervisningsoch .Läroverken i Riket. 4:0 Om afskrifning af framlidne Post-Direc-' teuren Lidins balance. j:o Om upphäfvande af erläggandet af Utskrifningspenningar i Skåne och Halland. Ut Supra. Ex Protocollo A. G. Silverstolpe. S. U. V id förnyad föredragning af Stats-Utskottets den 24 April på bordet lagda Memorial af den 22 nästföregående, angående Herr von Törnes förslag om Portofrihet för sådana tidningar, som anses lända till allmän upplysning, blef detsamma i anledning af gjorda anmärkningar till StatsUtskottet återförvisadt; ock skulle arimärkningarne återremissen till Utskottet åtfölja. Ut Supra. Ex Protocollo AG. Silverstolpe. Deri 2“ ApriU S. D. JVemitterades Till Stats-Uiskottet. Ett Memorial af Herr von Schulzenheim David, angående anslående af Stat för Hans Kongl. Höghet Hertigen af Södermanland, i händelse Hans Kongl. Höghet skulle sig förmäla. Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottet, Ett Dictamen af Grefve Gyllenborg, Johan Henning, rörande någon jemkning i Extra Roten ngen. Ett Dictamen af Grefve Gyllenborg, angående förbud emot införsel af Humla, Brännvin och Potatoes, och förhöjning i Tullen för från Finland och Pommern inkommande Spannmål. Ett Memorial af Friherre Iulljencrantz, Axel Eudvic, angående vissa anstalter i afseende på de så kallade Sockenoch Härads-Allmänningar.
”Jag vill bemöda mig om att fängsla hennes tycke, ty hon har i högsta grad fängslat mitt; och ehuru det icke var min afsigt att efter en så kort bekantskap förklara mig, ser jag mig likväl tvungen dertill, för att befrias från alla misstankar.” ”Såså, herrn vill gifta sig med barnet – hvad har då herrn att gifta sig på? Kan herrn visa att herrn är i tillfälle att försörja en hustru?” ”Jag kan det icke för det närvarande, men inom två, högst tre år eger jag tillfyllest för att, med det jag redan samlat, kunna underhålla familj; och då både jag och fröken äro unga, har jag trott att ett par års väntan icke kunde blifva något hinder för mina önskningars uppfyllande.” Fru Regine Sofie hostade. ”Jag skall säga herrn rent ut min tanke, och det är den att herrn ger sig till tåls med frieriet tills herrn är färdig att gifta sig!” ”Och hvarför det?” ”Långa förlofningar, med kurtis, missämjor, försoningar och tåcket der, äro icke helsosamma för den, som bör ha friska tankar på arbetet.” ”Min värdaste fru Thorman, ingenting i verlden är väl vanligare än en två eller tre års förlofning – dessutom begär jag icke frökens ja nu genast: allt hvad jag anhåller om, är att någongång få träffa henne i hennes tants hus. Jag, som ständigt reser, är icke oftare i Stockholm än tre eller fyra gånger om året, och det blir således icke mycket tillfälle till någondera delen af hvad fru Thorman tycks befara.” ”Det är hederligt och anständigt taladt det der, jag säger icke annat. Jag skall väl fråga Blenda då, om hon har något nöje af att herrn kommer hit ibland. Medger hon det, så tillkommer det icke mig att förhindra saken, och herrn skall då vid sina tillfällen i min eller någon annans närvaro få språka med flickan, utan att likväl något bindande derföre skall vara sagdt Emellertid tänker jag göra mig underrättad om herrn; och om herrn vill lyss hit på tisdagen, skall jag vidare ge besked.”
N:o ag. sig uppfyllandet af Lagbud, icke undgå eri lämplig strängare näpst, få förenade Utskotten, med fästadt afseende på de i ämnet gjorda anmärkningar, härmed föreslå de förändrade stadganden, Jivi 1 ka Utskotten tro passande för de härvid förekommande omständigheter, samt således tillstyrka, att i 5:te §. näst efter det Morn., som slutar med orden: ”i böter erläggas,’’ må: istället för det förra momentet:” afgår Skeppare ”till och med orden ”bote 35 Rdr,” införas: ”Afgår Skeppare, utan att, der sådant fordras, hafva uttagit Tullpass å fartyget eller godset, bote första gången 10 Rdr, och sedan, för hvarje gång han sådan förbrytelse föröfvar, 35 Rdr.” Afgår Forman utan att, der sådant i Förpassningsstadganärföreskrifvet, hafva uttagit Tullpass å foran, och innehåller icke någon honom meddelad Forsedel anmaning att taga sådant Pass, bote första gången 3 Rdr 16 sk. och sedan, hvarje gång han med sådan förbrytelse beträdes, xo Rdr; men har deremot Forman uti Forsedeln blifvit erinrad derom, att han bör taga Tullpass, och likväl icke rättat sig derefter, bote 30 Rdr. Uraktlåter Godsegare, Bev.- Lags. Oec.-Utslr, TJtl. N:o 2g. 17 egare, sorn med fora afsärider gods till det belopp och af den beskaffenhet, att förpassning derå bör uttagas, att i forsedeln påminna Formannen att uttaga Tullpass, eller ock att sjelf derom besörja, bote han 50 Rdr.” För öfrigt anse Utskotten, att dels de jemkningar, Herr Friherre Åkerhjelm, genom det föreslagna tillägget, åsyftat, innefattas i de nu föreslagna Lagstadganden, och dels att 0111 någon ytterligare förändring härefter ma vara erforderlig, Kongl. Maj:t lärer derom i Nåder förordna, då en förnyad.
Hästen sparkade först ilsket bakut och lade öronen bakåt, men tycktes derpå äfven han vakna upp till förståelse af situationen: satte svansen i vädret och sträckte ut i en traf, som emellertid genast öfvergick i en grotesk galopp. På detta sätt bar det förbi drängarne, som lågo utanför gården och bäddade ned hvitkålshufvudena i jorden för vintern samt grinade utan att helsa, in igenom porten, der bandhunden uppförde en indiandans och bemödade sig att få bett i ett af de styfva hästbenen, samt med en oförvägen sväng in på gårdsplatsen, hvarest gässen, som stodo till fetes till Mårtensdag nere i sitt hörn, helt glömde sin våta hafre vid larmet samt sjelfva förfärade gåfvo hals vid synen. De stannade med ett ryck framför ingången. Inne bakom rutorna skymtade och försvunno ansigten. Om en stund kom Per Larsson ut på trappan, betänksam och med mössan på. «Det var länge, sen vi sist såg redaktören här ute hos oss,» sade han, i det han tog gästen i hand. Der låg något öfver de vänliga orden, hvilket berörde redaktören obehagligt och gjorde honom misstänksam. Men han hade också dåligt samvete just i detta hänseende; och det gjorde, att han kände sig osäker samt begynte utförligt och angeläget förklara sig öfver orsakerna. Per Larsson lät honom hålla på, afbröt honom alldeles icke och sade heller ingenting, när han slutat. Han gaf en dräng, som kommit till, order att ställa in hästen, förordnade ännu ett och annat, som inte hörde dit, förhörde sig om något, tänkte en stund öfver saken, gaf ett uppdrag, – allt med en upptagen och vederhäftig mans lugn och långsamhet. Derpå vände han sig med en beskäftig förbindtlighet, som skulle vara en ursäkt, men snarare verkade som en kränkning, till redaktören, hvilken hela tiden stälts kallt och känt sig till öfvers, samt bjöd honom stiga in. De gingo genom stugan, der en piga satt och smälde med väfven, och in i kammaren, togo plats på hvar sin sida om det betsade klaffbordet samt talade om väderleken och årets skörd.
Detta insågo äfven författarne till 1827 års förordning om hemmans-klvfning; och ehuru derföre författningen innehåller den bestämmelse, att hemman finge klyfvas till hvad hemmantal som helst, allenast en åho å den utklufne delen vore besuten, eller med andra ord, ehuru författningen således förbjuder klyfning af hemman utöfver besutenhetens gräns, innehåller den dock icke något på förhand lagdt hinder för en för långt sträckt klyfning; utan stadgar endast det äfventyr, att den, som innehafver en hemmanslott under besutenhet, är underkastad lösnings-anspråk. Lösnings-rätten blef således i 1827 års författning den enda regulatorn emot en för vidt utsträckt hemmans-klyfning; och vid närmare pröfning skall man finna, att någon annan reglering af dessa förhållanden icke kan utfinnas, samt att alla försök att genom preventiva åtgärder förhindra heinmans-klyfningen äro vanmäktiga. Detta borde man finna, då man måste inse, att i ett fritt land, såsom vårt, man ej kan neka någon att innehafva, ega och begagna den jord, man ärft eller förvärfvat, då någon annan, som dertill har bättre rätt, derå icke gör anspråk. Sammansatta Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Bet. N:o 27. 55 Hvilka lagar man än må stifta angående rättighet till lagfart och skattskrifning af sådana mindre lotter, kan dock ingen förhindra innehafvarne att ega och besitta dem, då ingen annan vill lösa dem, derest man ej skulle tilltro sig kunna tillsätta en general-åklagare, som å statens vägnar sökte vräkning af alla dem, som hade mindre hemmans-lotter än lag bjuder, då naturligtvis staten ock skulle inlösa dessa lotter. Men hvartill skulle då staten använda dem? De blefve väl ej större derför att de löstes af staten?