Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag anser ingen princip böra fullföljas så långt, som den kan tänkas, utan endast så långt, som den kan verkställas. Då det är fråga om län på längre tid, och om rabatten på capitalet icke skall blifva alltför stor, äro 4 proc. den minsta ränta, mot hvilken man kan påräkna penningar. Att upptaga sådana på kort tid är väl möjligt mot låg ränta; men Riksg.cont. skulle derigenom äfventyra hela sin credit, ty vid hvarje krisis, då en större påkänning inträffade, skulle svårigheten för Cont. att erhålla nya län ökas, och sådana måste likväl erhållas för att kunna betala de gamla. Det blefve ock fullkomligt en slags bankrörelse, hvilken för närvar, har ett motstycke i Handelsdisconten. Den upplånar på korta uppsägningstider, och ofta äro uppsägningarna ganska hopade, så att verket endast dermedelst kunnat reda sig, att det inställt sina utlåningar. Jag är ganska öfvertygad, alt Riksg.cont:s ställning kunde blifva ganska betänklig, i fall man på sådant sätt sökte rangera densamma. Härmed har jag velat besvara Hr Stuarts anmärkning med afseende å beredande af lån mot lägre ränta, än 4 proc. Frih. Cederström, Jac.: Jag instämmer med Hr Lagerhjelm. Uppå Hr. v. Troils förslag, att vinna en låg ränta genom betydlig rabatt på capitalet, har jag deremot svårt att ingå. Enligt Hr Lagerhjelms förslag fås fulla capitalet, och räntan nedsättes likväl. Att verkställigheten är omöjlig tror jag icke. Man har nemi. förr sett löpande 3 procrs-papper Don ig November. ganska väl göra sig gang bara; oell att uppsägningarna skulle blifva större, lin Riksg.cont. kunde emotstå, är icke tänkbart, emedan det säkerligen icke funnes en enda köpman i lmfvudstaden, som ej skulle hafva sin cassa i dylika papper, oell dessa cassör äro säkerligen vida öfverstigande hela Riksg:scont:s behof. Jag tillstyrker altså bifall till Hr v. Troils reservation med den förändring, Hr Lagerhjelm föreslagit. Hr Lagerhjelm: Jag ber att närmare fa utveckla min åsigt, för att öfvertyga R o.
Då man besinnade att naturvetenskaperna årligen gjorde ofantliga framsteg, och huru många bland dessa inginge i den medicinska vetenskapen, vöre det lätt att finna huru vidtomfattande denna sednare nu mera måste vara, och huru omöjligt det vore att tillegna sig djupare insigter i många af dess särskilda grenar. Den medicinska undervisningen fordrade derföre, för att vara tidsenlig, ett stort antal lärare. Emellertid bestode medicinska fakulteten i Upsala endast af fyra lärare, hvilka hade att examinera uti anatomi, fysiologi, farmaci och fysiologisk kemi, theoretisk och praktisk medicin, theoretisk och praktisk chirurgi, ophthalmiatrik, obstetrik, rättsmedicin, farmaco-dynamik, medicinsk historia, m. fl. olika ämnen, hvarföre åtskilliga af dessa måste blifva styfmoderligt behandlade. Så kunde t. ex. 4 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande. M 07. den för många sociala förhållanden vigtiga rättsmedicinen sägas nästan blott till namnet ingå i den medicinska undervisningen vid universiteten. En ännu väsentligare olägenhet vöre bristen på materiel, i synnerhet för de anatomiska och rent medicinska studierna, så att t. ex. anatomi-salen i Upsala försåges med subjekt för operationerna från Stockholm, och att det i Upsala befintliga sjukhus vöre allt för litet att lemna tillräckliga föremål för den praktiska undervisningen i medicin, äfvensom att de anatomiska, pathologiska och chirurgiska sarnlingarne icke motsvarade de billigaste fordringar; hvaraf allt följden vore, att de studerande genom dryga kostnader och onödig tidsförlust finge söka i Stockholm inhemta åtminstone de nödvändigaste insigterna samt i Upsala förslösa en lång tid på bokliga studier, utan den praktiska erfarenhet, hvarförutan de förra blefve döda och onyttiga kunskaper.
Före detta kammarjungfrun hade sett, att Ernst diktade en mängd qväden till » skön Kerstin »; frö- ken hette Ulrika Kristina, och nu drefs der i djupaste hemlighet en Kerstinskult hos ladufogdens, der madam Persson hade inredt en studerkammare åt » vår son », som under inga vilkor fick störas i sitt evinnerliga drömlif öfver böckerna. Ladufogden visste ingenting om Kerstinskulten, men han slog sig till ro med vissheten, att Ernst läste flitigt, och då de allra flesta böckerna lånades ur det stora grefliga biblioteket, kostade Ernst honom så föga, tyckte Pål. Så länge grefvens voro bosatta på detta gods, märktes föga af Ernsts egendomligheter, men knapt var herskapet affiyttadt för att taga bostad på det egentliga fideikommisset, förr än den unge diktaren slog hela bygden med häpnad. Nattrockar voro på den tiden ingen vanlig drägt för ynglingar, och i hvarje fall hade ingen menniska sett sådana plagg bäras vid vandringar i det fria; men nu syntes » vår son » stundom midt på dagen, stundom i ljusa månskensqvällar iklädd en blårosig kattunsnattrock samt med en öppen bok i handen vandra genom byn, eller ock glidande fram och åter i en och samma skogsdunge nära vägen. Man undrade, hvad han kunde finna på der, och det visade sig, att hvarje björkstam bar ett sammanflätadt E. K., inskuret i barken. Detta väckte gissningar. I hela byn visste man dock snart, hvad det betydde, men modern gick ännu i frökenfantasier, då godsets förvaltare underrättade henne om, att Ernst höll sig med en sångmö I f-N I I k l I U U IN Tidningen nnehåller nästan uteslutande originalbidrag. — Uppgif å närmaste postanstalt namn och adress samt erlägg en krona, sa eraf temligen jordisk art; det var nämligen den vackra mjölnardottern, Kerstin Björk, till hvilken han egnat alla sina otryckta sånger.
Om vi nu hafva den förhoppningen alt, om icke nu, åtminstone i en framlid få en förändring införd, som man verkligen kunde betrakta såsom ändamålsenlig, så skulle jag anse det vara alldeles utan allt ändamål att vidtaga denna obetydliga förändring, som jag hoppas att man snart skulle få utbyta emot den äudamälsenligarc. Pä denna grund önskar jag, att Utsk:s betänk., äfven med förutsättning att decimnlsystemet icke nu kommer alt införas, icke mätte vinna Ståndets samtycke. I afseende på några särskilda anmärkningar, som blifvit gjorda, torde jag få yttra några ord. Frih. Palmstjerna har sökt vederlägga Hr Gripensledts påstående, alt styfvern skulle vara den rätta minsta undcrafdelningen och icke tvåstyfvern. Jag kan icke gilla hvad Frih. Palmstjerna i detta afseende har yttrat. Då Hr Gripenstedt har nämnt, att styfvern vore den lämpligaste minsta förekommande underafdelning, så har han naturligtvis icke kunnat mena den minsta i räkning förekommande undcrafdelningen, vid sådana tillfällen, der det, enligt sakens natur, förekommer att dela i ännu mindre delar. Han har icke med orden ”den minsta underafdelning” kunnat afse annat, än den minsta underafdelning, som skulle få ett eget namn, och således den minsta, som i allmänna rörelsen förekommer. Med denna definition på hans uttryck ”minsta förekommande underafdelning,” kan jag icke annat än instämma i hans yttrande, alt styfvern här verkligen är dertill mest passande. För alt få bevis derföre, behöfver man icke gå längre än lill de allmänna saluplatserna i Stockholm. Om der också icke förekommer någon artikel, hvars värde motsvarar jemnt en styfver, så finnas der likväl många artiklar, hvilkas värde icke kan liqvideras ulan med tillhjelp af sådana styfrar, d. v. s. hvilkas värden äro bestämda i udda styfverlal. Gr. Liljencrantz, Gust. Fredr.: Jag anhåller för min del att fä förena mig med de Hrr, som önskat bifall lill Utsk:s betänk.
Bor gare-Ståndet genom en deputation från Bonde-Ståndet, som genast borde afgå, vänligen inbjudas att i detta Stånds berörde beslut sig förena. S. D. Efter skedd föredragninggodkändes de af Stats-Utskottet, uti dess under JN:o 316 afgifna memorial, föreslagne voteringspropositioner, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, rörande åtgärder till behöfvandes undsättning i missväxtår. S. D. Efter förnyad föredragning af Stats-Utskottets utlåtande ]$:o 311, i anledning af återremisser å Utskottets betänkande JN:o 211, angående Prot.-Utdrag, den 18 Maj i8/j5. 939 beredandet af en ny locai för Riksgälds-Contoret, blef förstnämnda utlåtande af Ståndet bifallet; dock med den förändring i Utskottets förslag i Usta inom. att ifrågavarande hus inköpes till local för Riksgälds-Contoret, dels i 4:de morn., rörande försäljningen af det hus, Kongl. Sundhets-Collegium tillförene bagagnat, att samma försäljning bör ske å offentlig auction, dervid Fullmäktige i Riksgälds-Contoret må ega att pröfva de skeende anbuden. S. D Föredrogos hvart efter annat och biföllos följande Bancooch Lag-Utskottens betänkanden: N. o 4, i anledning af väckt fråga om beredandet af utländsk vexelcredit för Rikets Ständers Rank; N:o 5, i anledning af väckt motion om förändring och tillägg uti Bank-Lagen den 1 Mars 1830; JV:n 6, med hemställan, att en ny ansvarighets-lag för RiketsSländers Fullmäktige i Banken måtte utfärdas. S. i).
Stockholms stads drätselkommission är icke något långifvande verk, som är till skada för riksbanken, icke heller använder den sina penningar uti någon spekulation genom alt uttaga silfver och utföra det, när sä kunde linnas lönande, hvarom raan i en förgången lid har haft anledn:r till misstankar. Denna inrättning behöfver för den vidsträckta befattning den bar, att lemna medel till alla de olika ändamål, den skall bestrida och curatel för de medel, som icke reguliert inflyta. När för öfrigt säkerheten är fullständig och behofvet förefinnes, så inser jag icke, hvarföre R. St. icke skulle vilja gagna rikets hufvudstad, som är af sä väsendtlig nytta för riket i allmänhet och hvilken icke i likhet med andra stora släder har fördelen af accisser och andra dylika afgifler. Jag tycker således, att det är allt skäl alt bifalla Utsk:s tillstyrkande. Hvad angår de enskilda personer, som torde komma att taga kreditiver, så vill jag icke bestrida möjligheten deraf, att privatbanksbolager kunna garantera dem för fyllande af deras behof i det afseende!, och att de möjligtvis på en sidoväg begagna den utvägen, men sådant kan här icke ifrågakomma. Jag kan således icke finna något skäl, hvarföre man icke skulle gifva bifall till hvad Utsk. föreslagit. 246 Den 22 April. Frill. Sprengtporten: Dä flere värde talare insett billigheten af i fråga var. framställning ifrån RankoUtsk., hvarigenom aldrig någon skada kan uppsta, men väl mycken nytta för Stockholms stad och lätthet i dess finansiella transaktioner, sä hoppas jag att R. o. Ad. bifaller Utsk:s förslag; men jag anhåller alt fä anföra ett ytterligare billighetsskäl för bifall till betänk., bestående deruti, att intill o. m. d. 1 Juli förlidet år begagnade Stockholms stads drätsel-kommission en mycket större fördel, än den ifrägavar.
Om äfven densamma måste öfverskridas, så hyser jag, då utan tvifvel principen är riktig, ingen betänklig - I) eu !* Juni f. iu. Iiet ntt tillstyrka åtgärden, skulle det äfven blifva nödvändigt att betydligt öka bevillningeu emot hvad den nu nr. Nu återstår endast att betrakta saken ur en annan synpunkt, nemi. billigheten och beqvämligheten för de resande. Efter Utsk:ts förslag skulle skjutslegan höjas till 1 rdr 5 0 öre. Häremot invänder Hr Fåhraeus i sin reservation pag 24: »att fördyra kommuni»kationerna är i allmänhet att bryta mot en af de-enklaste grund»satser i national ekonomien.» Det finnes likväl en annan grundsats i national-ekonomien, att man bör betala en sak hvad den verkligen är värd, och denna grundsats tror jag mycket val kunna jem föras med den grundsatsen att man icke bör fördyra kommunikationerne. Det är således billigt att de resande betala hvad skjutsen är värd, och jag hänvisar i detta afs. till utredningen i Betänkit pag. 11 och 12, och jag är förvissad derom, att om detta onus blefve så ordnadt, att Staten åtoge sig detsamma, vore det till de resandes fromma; de finge måhända betala mera, men färdas på ett bättre sätt. Kasta vi en blick på förhållandet i detta afs. i främmande länder, finna vi att t. ex. i Preussen är befordringen af post och resande ett regale och lemnar till och med en ganska stor inkomst. I Schweitz har skjutsen öfvergått till ett regale ifrån att vara ett kantonal åliggande, och resultatet af detta har visat sig särdeles godt. På grund af hvad jag nu anfört, lår jag anhålla om bifall till hvad Utsk:t tillstyrkt. Gr. Liljencrants. Gustaf Fredrik: Man har fram kastat den frågan, hvarföre skjutsskyldigheten skall hvila på jordbrukaren; svaret på denna fråga är helt enkelt det, att detta bestyr ej kunnat utan jemförelsevis alltför stora kostnader fullgöras af någon annan klass af medborgare. Svårt är att upgifva, när denna skyldighet upkom, men lika svårt nr att upgifva någon tidpunkt, när den icke existerat.
Kvinnor, som ännu befunnit sig i badrummen, störtade ut nakna och med vildt fladdrande torkdukar samt halkande på sina höga trätofflor. Äfven Nelly smittades till sist af all denna ängslan. Hon svepte kring sig sin fotsida, togaliknande torkmantel och trängde sig fram till den ropande gumman, som efter hvart tionde eller tjugonde »gif akt» med stora åtbörder berättade om någon ryslig tilldragelse. I den allmänna villervallan kunde Nelly icke förstå hennes ord och ingen hade tid att besvara Nellys på svårfattlig arabiska framkonstruerade frågor. Så småningom fick hon dock något så när klart för sig, hvad som var å färde och hon återvände genast till sin plats samt klädde sig hastigt. Emin ibn el-Arabi var naturligtvis hufvudpersonen äfven i de rykten, som nu brutit sig in i badhuset. Paschan hade lydt Kadins gemål. Han hade beslutat att i tid släcka branden och derför besatt arabkvarterets portar med soldater. Härtill hade han ytterligare tvungits af Blumenbach, som i en ny skarp skrifvelse fordrat upprättelse för den skymf, som stadens slödder tillfogat serbiska konsulatet. Den affällige serbern och hans barn hade länge sedan råkat i glömska. Ingen kände honom, ingen hade sett honom. Han hade endast spelat den antändande gnistans roll. Tvisten hade vuxit upp till en kamp mellan Vesterlandet och Damaskus. Om någon af kvinnorna haft den ringaste aning att Nelly för närvarande var Blumenbachs gäst, skulle de ha rifvit ögonen ur henne. De hade emellertid ingen vetskap om, att hon kände Blumenbach. De trodde hon bodde på Hôtel Dimitri, och efter som hon alltid talade om Damaskus med den mest hänförda beundran, betraktade de henne nästan som en af de sina. De lugnade henne derför också, då hon började visa sig ängslig. De betonade att i Damaskus antastades aldrig någon kvinna. Om hela staden stode i ljusan låga och sabelhugg föllo till höger och venster, skulle dock hon, den beslöjade kvinnan, hvars förorättande syntes mannen en skymf mot honom sjelf, lugnt kunna vandra genom gatorna.
»Gud har väl bestämt, att det alltid skall vara så för mig,» sade han för sig själf. Men på samma gång kämpade han emot och ville ej tro detta. Han höll inne hästen och lyssnade efter ett fågelkvitter. Det skulle ha varit honom ett tecken, att han bedrog sig. Men himmelen stod jämngrå och berget dimhöljdt, och alla fåglar voro dragna från landet. Det enda ljud, som hördes i sumpmarken var den lätta klangen af vattendroppar som rullat så långt ut på alkvistarna, att de ej kunde hålla sig kvar längre, utan föllo till marken. Och kungens hufvud sjönk allt djupare. »Jag skulle vilja se något, som är brinnande rödt,» sade han. »Jag skulle tycka om att se något korpsvart, som har guldglans i djupet, jag ville höra klar sång och klingande skratt.» Åter såg han sig omkring, men allting var sig likt, och han märkte, att till och med den eljes så glittrande älfven flöt fram mörk som en natt mellan sina vasstränder. Han blef så nedslagen, att allt han ägde syntes honom fult och värdelöst. Han tänkte på sin välbyggda kungsgård, såsom om den vore en usel skogshydda. Alla hans segrar byttes i nederlag, och alla hans undersåtar tycktes honom vara nesliga bofvar eller fattiga tiggare. »Men allt detta ginge väl an att kämpa med,» tänkte han, »om jag ej hade min drottning. Det är det hårdaste af allt. Det kan vara tungt nog att lefva, utan att jag också skall pinas med att tänka på en kvinna. Den omsorg jag bär för riket är sådan, att den ej lämnar mig en lugn stund. Och dock fordra människorna af mig, att jag skall lägga på mig en ny börda.» Ty det förhöll sig så, att kungen var gift med en norsk kungadotter, och det var en rik och mäktig prinsessa, som var hans drottning, men olyckan var, att kungen hade blifvit vigd vid henne redan då hon var ett barn. De hade måst ställa det så, för att ingen annan skulle komma och taga bort henne, men nu syntes det kungen, att han vida hellre hade velat gå miste om henne.
Men inte innehåller det budet, att en man skall vara tillsammans med vilken kvinna som helst i världen, kan jag tro; eller en kvinna skall tillhopa med vilken man som helst bliver henne åkommen av varjehanda händelser och tillstymmelser. Jag vill minnas det står, att det där skall vara människan till en hjälp: det skall väl då inte vara till ens fall? både själens och kroppens fall, men mest själens. Utan, liksom man får undvika och gå ur vägen för en stor fara, olycka och nöd, och framför allt låta bli att umgås i ont och fördärvligt sällskap, så bör man väl ock få undfly ... I detsamma hördes ett starkt knakande framme i ångbåtens förstäv, och kaptenen jämte en maskinist kom uppspringande. De var dock inget värre än en tross, som brustit, och varigenom det lilla uppspända seglet kom att fladdra en smula vårdslöst, och slängde en stund hit och dit för vinden. Man var nu kommen ut framåt ett av Mälarens större vattendrag, Granfjärden, där det vid övergången till Blacken nästan alltid drar friskt. Genom den starkare gungningen sattes alla passagerarna i rörelse: däcket uppfylldes av en hop ansikten, som man hela dagen förut inte blivit varse, men som nu, likt troglodyter, kröp upp ur sin undre värld, salongen. Efter några minuters fladdrande fick man in seglet, och det sattes i en ny ställning efter vindens fordran. Allt blev bra och lugnt igen, ehuru blåsten inte var obetydlig. Men dessa fartyg, som går med kraft av en inre eld, frågar inte stort efter vind och våg, utan löper sin säkra bana fram, antingen det blåser mot eller med, eller, såsom nu, på sidan. I Granfjärden finns flera farliga punkter, dolda skär och blindklippor; varför många förlisningar här timat, den tiden man seglade utan eld och ofta måste lovera. Den skickligaste styrman såg sig då, oaktat sin kännedom om prickar och klippor, ur stånd att alltid undvika dem, emedan han inte till sin disposition utom styret, ägde annat än dessa stora, vidlyftiga, tunga, av vinden kastade segel, vilka hur han än vände dem och hur han loverade, dock ändå inte sällan störtade av med honom dit han inte ville, ty en stackars styrman på en skuta är ju i alla fall inte mer än människa?
Matros-korpsen 9,125: — , Kanonier-korpsen 4,562: 50. och för uppfordrade båtsmän . 27,986: 50. eller tillsammans R:dr R:mt 55,808: 6. hafva Rikets Ständer funnit skäligt alt, på sätt E. K. M:t begärf, anvisa denna summa, 55,808 R:dr 6 öre R:mt, alt från Riksgälds-kontorel utbetalas. Beträffande deremot den af E. K. M:t jemväl ifrågasätta förhöjning i portionsvärdet för skeppsgosse-korpsen, finna Rikets Ständer, med afseende derå att, enligt ulspisningsstaten för skeppsgossarne, en mindre natura-portion för dem, än för den öfriga gemenskapen, varit beräknad, skäl ej vara för handen aft till denna nådiga framställning lemna bifall. Vidkommande åter den äskade förhöjningen i kontanta aflöningen för gemenskapen vid ifrågavarande korpser, sä synes, hvad först angår Matros-korpsen, vara obestridligt, alt den för densamma, enligt hittills gällande stat, utgående aflöning, vid 188 Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse N:o 238. jemförelse med hvad personer af denna klass åtnjuta under tjenstgöring på privata fartyg, varit ytterst ringa, helst om i betraktande lages, att matros-korpsen, under tjenstgöring å stationerne, är skyldig att, med få undantag, hvarje dag under hela arbetstiden arbeta på varfvet, hvadan föga lid finnes öfrig till enskild förtjenst. Härigenom har korpsen också råkat i bekymmersamma omständigheter och, uti en lill E. K. M:t ingifven, af vederbörande embetsmyndigheter till bifall förordad ansökning, hvilken sedermera blifvit till Rikets Ständers StatsUtskott öfverlemnad, framställt begäran om understöd till lindring af den betryckta ställning, hvari de fleste denna korps tillhörande personer, af hvilka mångå äro familjefäder, blifvit försatte genom lilsmedlens dyrhet under de sednaste åren.
M. efter föregående noggranna undersökningar bestämmes, måtte anvisa en summa af 6,815,000 Rdr; för fullbordandet af bangården jemte verkstäderna i Malmö, och återstående bangårds-arbeten vid Lund 260,000 Rdr, samt till påbörjande och grundläggning af sådana arbeten å norra delen af samma bana från Falköping till Jönköping, som fordra längre tid för deras fulländning, 1,300,000 Rdr, eller tillsammans för södra banan 8,37 5,000 Rdr Rmt; att Frih. Sprengtporten Den 10 Janl e. m. 175 ansett anslag för bansträekningen från Falköping till Jönköping icke böra beviljas men i öfriga delar instämt i Hr v. Troila förslag; att Frih. Raab, Adam Christian, föreslagit att R. o. Ad. måtte bevilja för den till Lund redan färdiga stambanans fortsättning till norra ändan af Finja sjön 4,365,000 Rdr, samt för fullbordande af bangårdarna i Malmö och Lund 200,000 Rdr Rmt; hvarjemte Frih. Raab, för den händelse detta bifölles, föreslagit, att R. o. Ad. ville besluta en underd. skrifvelse till K. M., med anhållan, att en undersökning matté verkställas för att utröna om ej södra banans riktning genom en folkrikare och bördigare trakt skulle mer än den nu föreslagna kunna underlätta allmänna rörelsen och erbjuda lämpligare sammanbindnings punkter med så väl den bana, som kan komma att gå genom Östergöthland, som med bibanor till kusten; att Hr Mannerskantz väl framställt ett serskildt förslag, men sedan instämt med Frih. Raab, Adam Christian; att Frih. Raab, Carl Adam, instämt i det förslag Hr Mannerskantz först hade framställt och som innehållit, att 4 mill. Rdr Rmt måtte anslås för jernvägen från Lund till Finja-sjön samt bangårdarna i Malmö och Lund. Härvid anmälde och yttrade sig Frih. Raab, Adam Christian: Jag afstår från mitt förslag om bangårdarna, och instämmer till denna del i Hr Troils förslag. Hr Mannerskantz:
Besl, IX; 770. 775, Skrif, X; 626. K, M. Skrif. It ? Skrif, X: 714. — se äfven S panni ål. Maglehem, Kongs-Ohra, och Den Dödas Lott, Allmänningar, rättighet till vedbrand derstädes, Remiss II: 450. S, U. Bet. IV: i3/<). Maka, förrymd, lysning efter sådan, Just, Omb. Berätt, IT: 344. dess rättighet till nytt giftermål om hon återkommer, Remiss II: 486, L. U, Bet. VII: 91. resi. IX: 123. 129. 131, 137, L, U. Bet, VII: 284. Besl. Manskap, Extra RoteringsFörstärkningsoch Beväriugs-, Värfningsanspråk mot sådant, Just. Omb. Berätt. II: 195* — Bevärings-, straff för tagen lega dertill af 2;ne, Just. Omb. Berätt, II: 289, gifte personers befrielse derifrån, E. U, Bet. VIII: 102. Besl. IX: 329. 334. 3y4* på Gottland, dess aflöning, Remiss II; 493- 5o6. S. U. Bet, IV: 1270. Skrif, X: 328- — Värfvadt, dess permitterande, och Gesäller, Handtverks-, deras kringvandring, Remiss II: 43g. 448. 453, 46i. 469, E. U. Bet. VIII: 438. E. U. Bet. VIII: 844. Skrif. X; 469. Nylegdt, besigtning derå och afgift för besigtnin gen, Remiss II; 4.75. E. U, Bet, VIII: 76, Besl, IX: 67. 71, 72, 82.