Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Prop. om Statsverk. Hvad angår lokaler för dessa skolor, hvardera beräknad för ett antal af högst 50 elever, anser jag, att den stad, som bekommer en dylik skola, bör, såsom vilkor åtaga sig att beslå lämplig lokal af minst 14 rum, nemligen I ritsal, 3 läsrum, 1 ruin för fysiska samlingar, 1 för den mekaniska, 1 för den estetiska modell-samlingen, 1 för bibliotheket, 1 för föreståndaren, 2 för laboratorium och kemiska samlingarne, 1 för verkstaden, 1 för smedjan samt 1 för vaktmästaren, af hvilka rum åtminstone ritsalen och verkstadsrummet böra vara serdeles rymliga, — äfvensom den erforderliga väggfasta inredningen, jemte bord och bänkar, samt ved till lokalens uppvärmning. Statens årliga anslag skulle då för hvarje skola uppgå till nedanupptagne belopp; varande i fråga om aflöningarne, afseende fästadt å så väl den större svårig - heten att erhålla lärare i vissa ämnen, som lektionerne upptaga: den olika tid förb Föreståndaren Lärarne : i Mathematik 666: 32. — „ Linear-ritning , Frihand-teckning och mo400: dellering 300 ■ — „ — Fysik 350 Kemi med laborationer 666 32. — „ Bokföring och Handelskunskap 250 * Sång 133 16. — Bibliothekarien Vaktmästaren 200 Laboratorium samt kemiska apparater 400 Bibliotheket . „ 300 —. Till anskaffande af de aldra nödvändigaste läro-apparaterne för en dylik skola erfordras; Kongl. Maj:ls Nåd. Prop. om Statsverk. 1850. 23 till fysiska apparater 1,800. „ mekaniska d:o 1,000. „ kemiska eko 800. „ bibliotheket 800. „ artistiska modeller och planch er 800. „ mekaniska verktyg 1,000. „ diverse 400. Summa B:ko R:dr 6,600.
De hufvudsakligäste af dessa förändringar härflyta derifrån, att jag ansett Rikets Ständers Bank böra sättas i tillfälle att med egna tillgångar uppehålla metalliska kassan vid det minsta belopp, hvartill den må nedgå, och att jag trott anledning äfvensom utväg förefinnas att inskränka ile enskilde Bankernes sedelutgifningsrätt, på samma gång jag velat endast genom allmänna bestämmelser begränsa rättigheten att stifta sådana banker. En kort redogöielse för förslagets motiver och innehåll, sådant det härjemte allomnas, har jag .sammanfattat, i nedanstående punkter. A.) Då'det icke obetingådt medgifves, att Riksbankens sedlar nu åtnjuta tvångskurs, forde det icke vara ur vägen att man gör för sig reda, huru fordringar komma att gälda-', sorn tillkommit under fortgående in vexling, men skola betalas, efter det denna blifvit, inställd. Till följd af grundlagens bud mäste sedlarne gälla såsom mynt, ehuru de dä visserligen icke motsvara detta. De mäste tagas i betalning efter deras lydelse och icke efter deras värde och dermed torde det väl ock vara klart, att en tvångskurs i verkligheten förefinnes. B.) Den hufvudsakligaste olägenheten af det nuvarande’ förhållandet synas de fleste tinna deri, att grunderna för sedelemissionen utöfver metallisk valuta aldrig kunna bestämmas med den visshet och noggranhet, att icke lära kan uppstå för realisationens bestånd genom tillämpningen af de gifna grunderne, äfven om de noga följas. C.) Den osäkerhet, som sålunda naturligen förefinnes, föranleder en oro vid Bankvalutans minskning, hvilken oro utöfvar ett menligt inflytande pä, det allmänna förtroendet, både inoch utrikes. D.) Ehuru minskningen i den metalliska valutan medför indragning af sedlar, kan dock sedelemissionen utöfver metalliska valutan förblifva lika stor efter, som föreminskningen. Detta vållar, särdeles då räntan är lix, att allmänheten icke 134 Motioner i Borgare-Ståndet 1862. JVs 69. lernnar tillräcklig uppmärksamhet ät förändringarne och vexlingarne förrän dessa blifva så betydliga, att depå samma gång väcka oro.
Belönad med första pris vid Iduns följetongstäfling. (Forts, oel) slut.) IPpmon kysste brodern och aflägsnade sig, eåfeS) visserligen en smula orolig, men dock utan att ångra det steg, hon tagit. Dagen derefter afreste hon på morgonen från Stockholm och cfterlemnade i broderns hem en tomhet, som kändes långt djupare än vanligt. Nina hade efter återkomsten från stationen dragit sig till baka till sina rum, och Viktor, som medföljt hem, men ej under vä- gen kommit sig före att säga något, gick långsamt fram och åter, fördjupad i tankar. Skulle - han följa systerns råd och göra ett försök, eller var ej saken hopplös redan från början? Ja, hvem kunde veta? Men i ett hade Gunilla otvifvelaktigt rätt, det kunde icke gerna blifva värre, än det var. Han skulle åtminstone ej hafva det att förebrå sig, att han försummat något, som möjligen kunde hafva gjorts. Han fattade sitt beslut och gaf sig af på en väg, hvilken han ej beträdt på mången god dag, vägen till hustruns rum. Fru revisorskan Rosengren skulle jublat, om hon kunnat ana den oro, nästan fruktan, som kommit öfver honom allt starkare, ju närmare han nalkades den förtjusande budoaren, med hvars inredande han en gång så kärleksfullt sysselsatt sig. Då ju ingen kunde ens ana hans besök, var ej heller någon skiltvakt utstäld för att afvisa honom, hvarför han kom utan hinder fram till dörren, lyfte sakta en gardin och såg in. Ja, der satt hans unga hustru, som han lofvat att älska och omhulda, med ett sorgset och tankfullt uttryck betraktande en större tafla, som han så väl mindes, när den målades. Det var ett porträtt af honom sjelf, taget under förlofmngstiden och gifvet såsom lysningspresent. Hvem kunde väl då hafva tänkt, att hennes blick någonsin med detta uttryck skulle hvila derpå? Och nu måtte den hafva fördunklats af tårar, ty hon drog upp näsduken oeh tryckte den mot ögonen. Hade det endast varit för några år sedan, skulle han inom en minut hafva legat vid hennes fötter, men nu tvekade han att följa sin stormande längtan att trycka henne till sitt bröst.
Kamraterna dröjde så länge vid denna lofliga förrättning, att jag hann vid vägens stenrös plocka mig en efterrätt af smultron innan vi begåfvo oss vidare. De första ögonblicken efter en styf måltid var Ambrosius vanligen stämd för allvarliga betraktelser vid sin evinnerliga tobakspipa; nu slöt han sig till min sida och sade med en viss hemlighetsfull ton: »Hör, Ave, jeg ved at du er et förnuftigt menneske, hvor gal du end ser ud! Jeg vil spörge dig, om nogen af jer vil låne mig ? Du ved jeg glemde at få vadsket. Det gjör ej noget om ærmerne er lidt korte, eller om den er udskåren ved halsen gjör det vel, hva, Ave? Le nu ikke som en åndssvag, ugift skade, når jeg taler som et alvorligt menneske! Jeg tror ej jeg er bredere över skuldrene end » Resten af hans funderingar nådde ej mina öron, ty då låg jag med ansigtet nere bland vägkantens prålande blommor och bär. Kamraterna hade så pass ofta besökt teatrar, att de kände de medspelandes skyldighet att vara sten döfva för hviskningar, som höras öfver ett helt »hus;» men hvarken kandidaten eller Hertha kunde hindra ett starkt anfall af svaghet i fötterna, hvilket försatte dem båda i ett tillstånd af tyst hemlighetsfullt raglande. »Kuppelsköre hjernedyr!» mumlade Ambrosius, klifvande öfver en starrbligande padda, och med sublimt förakt för kamrater, som borde vara besjälade af nordens ande, hvilken ej tager hänsyn till klädesplagg och kön, uppstämde han en italiensk aria, så fjellens eko kommo fram från alla sidor och sökte täfla med sångaren. »Käre Ambrosius, skona din stämma i detta kalla, fuktiga väder, så skall jag låna dig ett !» »Käre, söde, grimme, kloge, kuppelsköre kandidat, hvad vil du låne mig?» afbröt han henne häftigt. »Ett insektpulver.»
Men finge hon se dig handla – det vore en annan sak. Bark. Åh – jag behöfver inte stå till svars för min dotter, hvarken för mina ord eller handlingar. Det är verkligen något så okvinligt hos Berta – så – afkylande – så obehagligt. Det är som jag alltid sagt, faster Malla går igen. Ah – du var minsann något helt annat, du – i din ungdom – ja, du är för öfrigt än i dag mycket sötare än din yngsta dotter. Lissi – det är annat – hon liknar dig – hon har något sant kvinligt, hon som du. Apropos, hvilken dag kommer hon? Fru Bark. Hon kunde inte säga det bestämdt. Ångbåtarna göra så oregelbundna turer nu på hösten. Bark. Nå – god natt nu, min lilla gumma. Glöm nu inte, hvad jag sagt – i morgon bittida måste alt vara klart. (Går ut till vänster). Berta (kommer från höger). Ja, i morgon bittida skall alt vara klart. Var inte så orolig, älskade lilla mamma – jag tar alt på mig. Så länge jag lefver skall jag inte tillåta, att han ruinerar dig. (Det ringer på tamburdörren). Fru Bark. Ringer det nu igen? Min Gud, Berta, hvad jag är ängslig. Tänk om de nu komma för att kräfva pappa. Om de ställa till utmätning! Berta. Åh, lilla mamma, var inte barnslig. (Springer ut och öppnar.) (Lissi kommer in, resklädd, Berta efter.) Fru Bark. Lissi! Är det du, min älskling. (Omfamnar och smeker henne.) Min lilla flicka – att jag har dig här nu. Och Ville, hvar har du honom? Och hur kommer du så sent på kvällen? Lissi (talar hela tiden stelt, onaturligt). Ångbåten har legat för dimma i skärgården. Jag lemnade Ville och barnjungfrun ombord – själf kunde jag inte gifva mig ro att stanna – jag längtade så att träffa Wilhelm. Berta. Nå – hvarför gick du inte hem till honom direkte? Han gick nyss härifrån. Lissi. Härifrån ? Fru Bark. Ja, han kom från en middag och tittade upp i förbifarten. Lissi. Sade han inte, hvart han ämnade sig sedan? Fru Bark.
I öfrigt förnyar jag min påminnelse, att icke något förslag till ändring i Grundlagen kan från Stånden ingå till ConstitutionsUtskottet, då detta år tvärtemot 81 Regerings-Formen; och får derföre vördsamt hemställa, om icke alla de frågor, hvilka hår såsom alternativer blifvit framställde, åsyfta ändring i Grundlagen. Det gifves enligt min öfvertygelse, för de värde Ledamöter, sorn nu gjort anmärkningar, intet annat constitutionelt sätt att vinna det åsyftade ändamålet, ån 400 Den 21 Maji' f mk att hvar för sig till Constitutions-Utskottet inlemna sina uppgifne förslag. Jag förnyar således min protest deremot, att Ridderskapet och Adeln skulle förena sig örn en särskilt mening; emellan, då här ej år någon redaetion att pröfva eller jemka, denna mening nödvändigt skulle blifva ett alldeles nytt förslag, hvarom åter fråga ej får i Ståndens Plena väckas, och ännu mindre kan till ConstitutionsUtskottet remitteras, såsom Ståndens gemensamma tanka. Friherre Cederftr6m: Herr Lefrén har redan i förhand upplyst förhållandet af 56 §. RegeringsFormen i behandlingen af denna fråga. Då Ståndet icke anser sig belåtit med Utskottets förslag, utan instämmer i de anmärkningar som blifvit gjorde, skola desse till Utskottet öfverlennäs, de må innehålla jemnkning eller hvad som helst, så snart Ståndet instämmer deruti, att ej antaga förslaget. Det år således nödigt, att Ståndets mening inhämtas, på det man må kunna veta hvilken anmärkning delas af Ståndet, eller om icke någon gillas. I öfrigt har jag förut yttrat min enskilta öfvertygelse, att 8 momentet bör utgå, men jag har trott, att RåttegångsOrdningen bör jemkas, så att förslaget kan antagas. Detta har äfven af Herr Rosenblad blifvit utveckladt. I händelse Ridderskapet och Adeln deruti instämmer, anhåller jag om remiss deraf till ConstitutionsUtskottet. Friherre Wrangel, Henning'.
Jag delar derföre icke den tanka, som här blifvit yttrad, att Tidnings-utgifvare, om än 4 §. 8 momentet borttages, uti samma §:s 5 moment hafva en arbitrage att befara, som gör fördelen af 8 momentets borttagande om intet. Några ytterligare garantier mot Tidningsskrifvares kitslighet, än de som redan finnas i TryckfrihetsLagen, kan jag för min del icke anse behöfliga. Tredje §:s i3 momenter upptaga straff för alla upptänkliga förnärmelser. 11 mo - Den 2x Maji f. m. mentet stadgar straff för angripelser mot enskild man; 12 momentet, för lögnaktiga uppgifter och vrängda framställningar till allmänhetens förvillande och förledande; 5 §. 13 momentet berättigar verkställande magten att indraga skrifter innehållande ämnen, som skulle kunna föranleda till missnöje hos andra Magter. Ridderskapet och Adeln täcktes således finna, att det icke saknas garantier mot tryckprässens missbruk. Jag vill visserligen icke bestrida den af trenne värda Ledamöter framställde önskan, om Memorialets återremitterande. Men jag hemställer till Ridderskapets och Adelns bepröfvande o,m det alternativ, som af en värd Ledamot blifvit föreslagit, i dess närvarande skick skulle kunna godkännas såsom Ridderskapets och Adelns gemensamma tanka. Om jag hört rätt, säger alternativet, att Konungen skulle få inhibera eji Tidning, om dess utgifvare trenne gånger påkallat HofCanzlersEmbetets. rättande åtgärd; men att saken sedan skulle till Domstol förvisas, som ägde att häfva inhibitionen, i hän, delse Tidnings-utgifvaren skulle befinnas oskyldig. Jag hemställer,. 0111 det instämmer med våra begrepp, att Konungens åtgärder skola af Domstolen. kunna upphäfvas; och jag hemställer, om Ridderskapet och Adeln kan vilja förklara det föreslagne alternativet vara dess gemensamma tanka. En annan värd Ledamot har föreslagit ett correctiv, hvars nytta och behof jag icke vill bestrida, att nemligen Tidnings-utgifvare skulle \ 3g?
» När jag blef kär i henne, det vet jag egentligen inte, jag tror nästan, att det var en jul, då jag såg henne klä ' granen, men jag är inte säker på det. Vi ha ju kännt hvarandra ända se ' n barndomen, lekt och till och med slagits tillsamman, ja, du minns väl själf, när du var här. » Jo, doktorn mindes ganska väl en lång, gänglig flicka med pojkaktiga fasoner och ett par präktiga flätor, präktiga att dra i, som ibland brukade komma från närmaste granngården och helsa på. Som af gunst och nåd fick vara med i leken, om det inte var möjligt att smyga sig undan henne, och som då sattes till alla ringaktande och arbetssamma sysslor, hvilka hon fyllde med en ifver och en bängifvenhet, som kom dem att känna sig ädelmodiga i stället för otacksamma. Som dock någon gång uppreste sig i trots emot dem och då icke var möjlig att få bukt på, och som aldrig — och det var det enda, hvarigenom hon imponerade på dem — aldrig grinade. Han hade redan då misstänkt, att den ringaktning, som Oskar tämligen ostentativt lade i dagen gent emot henne, var mera tillfällig än djupgående, och att han nog höll till godo med henne, då inga manliga kamrater funnos att tillgå. Hos sin patient i dag hade han fåfängt sökt igenfinna något af den fjortonåriga flickan, om inte möjligen håret. och hunnit utanför trädgårdsgrinden. Då kastade jag den med afsky ifrån mig, och så började älskaren på att rasa och förtvifla och hoppas och smida nya, ofruktbara planer. Men hon märkte ingenting, eller om hon märkte någonting, så lät hon åtminstone inte mig märka det. Jag har frågat henne därom nu efteråt, men inte kunnat få henne att erkänna, hur det var. Hon säger, att hon inte vet det själf; kvinnorna äro bra besynnerliga i sådana där fall. Så var det en eftermiddag i slutet af november. Den första snön hade redan kommit, och på den hade vi fått kallt. Men nu hade det plötsligt blifvit blidare igen, och det såg ut, som om vi skulle få mera snö. Jag hade ett ärende till Elsas far och for dit vid femtiden för att tala med honom.
Hvad sålunda förekommit, har Utskottet tagit i öfvervägande; och ehuru de på sednare tider gjorda underdåniga framställningar, angående de svårigheter, som mött vid utläggning af torp åt båtsmannen på Gottland, icke tillvunnit sig nådigt afseende, anser dock Utskottet de olägenheter, som äro förknippade med skyldigheten att förse båtsmännen med dugliga torp, och som framkallat ett allmänt missnöje ej mindre hos rotehållarne än hos båtsmännen, vara så behjertansvärda, att någon åtgärd från det allmännas aida måste vidtagas till afhjelpande af de tidt och ofta öfverklagade missförhållandena. Om än en allmän befrielse från skyldigheten för rotehållarne - Sammans. Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Utlåtande M 45. 9 hällarne att åt båtsmännen anskaffa torp, icke för närvarande torde kunna medgifvas, håller dock Utskottet före, att en inskränkning i denna skyldighet kan och bör ega rum, samt hemställer derföre, det Rikets Ständer måtte uti underdånig skrifvelse anhålla, att Kongl Maj:t täcktes tillse huruvida, med afseende på de olägenheter och hinder, hvilka på Gottland visat sig vid utläggning af jord till båtmanstorp, rotehållarne kunna, i vidsträcktare måtto än i Kongl. Brefvet den 29 Januari 1824 föreskrifves, från denna skyldighet befrias. Stockholm den 21 Januari 1858. Reservationer: af Herr Montgomery. R., » Rehnberg, C. G., » Gripensvärd, » af Edholm, E. W., » Doktor Nordlander, » Kontrakts-prosten Rundgren. Och anmälte Herr Björnstjerna, J. M., att han i beslutet icke deltagit. m. till R. St. Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Utlåtande M -46. Aak. till Exp.-Utsk. å. 23 Jan. 1858, kl. 2 e. m.
Ty jag vill helga och stort göra mitt Namn, det genom eder för Hedningomen ohelgadt är, det I ibland dem ohelgat hafven; och Hedningarna skola förnimma, att jag är Herren, säger Herren Herren, när jag bevisar mig för dem uppå eder, att jag är helig. Ty jag vill hemta eder ifrå Hedningarna, och församla eder utur all land, och låta eder komma uti edart land igen; Och vill gjuta rent vatten uppå eder, att I skolen rene varda ifrån all edor orenhet; och ifrån alla edra afgudar skall jag rensa eder. Och jag skall gifva eder ett nytt hjerta, och en ny Anda uti eder, och taga bort utur edart kött det stenhjertat, och gifva eder ett hjerta af kött. Jag skall gifva min Anda i eder, och göra ett sådana folk af eder, som i min bud vandra, och mina rätter hålla, och derefter göra. Och I skolen bo uti det land, som jag edra fäder gifvit hafver, och skolen vara mitt folk, och jag skall vara edar Gud. Jag skall göra eder lös ifrån all edor orenhet, och skall säga till sädena, att hon väl trifvas skall, och skall låta eder ingen hunger lida. Jag vill föröka fruktena på trän, och växten på markene, på det Hedningarna icke mer skola bespotta eder med hunger. Si, då skolen I tänka uppå edart onda väsende, och edra gerningar, de icke goda voro, och eder skall ångra edra synder och afguderi. Detta vill jag göra, icke för edra skull, säger Herren Herren, att I det veta skolen; utan I måsten då skola skämma eder och blygas, I af Israels hus, öfver edart väsende. Detta säger Herren Herren: På, den tiden, då jag eder rensandes varder ifrån alla edra synder, så vill jag åter besätta dessa städer, och de öde skola åter byggde varda. Och det förstörda landet skall igen plöjdt varda, derföre att det förhärjat var, att alle, de der framgå, skola det se;
Och jag hafver sagt det mina spåmän; men de kunna icke tyda mig det ut. Joseph svarade Pharao: Båda drömmarne, Pharao, äro ens. Gud förkunnar Pharao, hvad han göra vill. De sju sköna nöten äro sju år, och de sju fulla axen äro ock de sju åren: Det är allt enahanda dröm. De sju magra nöten och vanskapeliga, som efter de andra uppstigna äro, äro sju år; och de sju magra och förvissnade axen skola vara sju hård år. Det är nu det jag sagt hafver till Pharao, att Gud undervisar Pharao, hvad han göra vill. Si, sju år varda kommande med stor ymnoghet i hela Egypti lande. Och efter dem varda sju hård år kommande, att man varder förgätandes all sådana ymnoghet i Egypti lande: Och den dyre tiden varder förtärandes landet; Att man intet skall veta af den ymnoghetene i landena, för den dyra tidens skull, som efter kommer; förty han skall varda ganska svår. Men det Pharao hafver andra resona drömt betyder, att Gud skall sådant visserliga och snarliga göra. Nu må Pharao se efter en förståndig och vis man, den han sätta må öfver Egypti land; Och skaffa, att han förskickar ämbetsmän i landena, och taga den femte delen i Egypti lande i de sju rika åren. Och församle alla spisning af de goda åren, som komma skola, att de låta inkomma säd uti Pharaos kornhus till förråd i städerna, och förvara det: På det man finner landena spisning i de sju hårda åren, som komma skola öfver Egypti land; att landet icke förderfvas af hunger. Det talet behagade Pharao och alla hans tjenare väl. Och Pharao sade till sina tjenare: Huru kunne vi finna en sådana man, som Guds Ande är uti? Och sade till Joseph: Efter Gud hafver allt sådant kundgjort dig, är ingen så klok och förståndig, som du. Du skall vara öfver mitt hus, och efter dino orde skall allt mitt folk lydigt vara: Allena i mitt Konungsliga säte vill jag vara mer än du.
Majit, med bifall till den underdåniga ansökningen och i enlighet med Kammar-rättens tillstyrkande, i nåder föreslagit det sökanden må berättigas att, efter afskedstagandet från Kammar-rätts-rådsembetet, för sin återstående lifstid å allmänna indragnings-staten åtnjuta årlig pension till ett emot 80 procent af den för hvarje af de tre äldste Kammarrätts-råden å Kammarrättens stat uppförda lön svarande belopp, eller Fyra tusen R:dr R:mt. Enär det i och för sig synes olämpligt att vid bestämmande af det pensionsbelopp, som bör en tjensteman tilldelas, taga i beräkning de löneförmåner, hvaraf han, efter längre tids innehafvande af sin befattning skolat komma i åtnjutande, och då dessutom bifall till E. K. Majits ifrågavarande nådiga framställning otvifvelaktigt skulle från flera håll framkalla likartade anspråk, hafva Rikets Ständer ej funnit skäl att den begärda pensionsförhöjningen för Kammarrätts-rådet Printzensköld bevilja. 35:o Uti en den 29 sistlidne Maj till Rikets Ständer aflåten nådig proposition har E. K. Majit behagat meddela, hurusom Biskopen i Hernösands stift, Kommendören af Nordstjerne-orden, Doktor Israel Bergman, med anmälan, att han, som fortfarande lede af sjuklighet, deraf funne sig manad till den önskan att genom afträdande från embetet lemna rum för dess öfverlåtande åt större och friskare krafter, än dem, som efter redan fyllda 68 år stodo till hans förfogande, hos E. K. Majit med bifogande af läkarebetyg i underdånighet anhållit, att, då han från fullföljande af denna önskan för det närvarande hindrades af den omständighet att han saknade egna tillgångar, tillräckliga att afvända bekymren för en sparsam utkomst under sina återstående dagar, E. K. Majit täcktes till Rikets Ständer göra framställning om anvisande å allmänna indragnings-staten af någon pension åt honom, på det han framdeles, derest ej hans helsotillstånd skulle i väsendtlig mån förbättras, kunde komma i tillfälle att från sitt innehafvande embete begära nådigt afsked; och E. K.
Ett Memorial af Herr von Schultzenheim , JJavid den Aldre, innefattande anmärkningar vid -Friherre Wrangels, Herming, Memorial^ angående åokillige foreslagne anstalter, i af seende å Landtbruks Academien9 Central-VerkStad. S. X). Sedan Höglofl, Ridderskapet och Adeln den a dennes eftermiddagen beslntat, det borde ett särskildt U;skott, bestående af det minsta möjliga antal Ledamöter af hvarje Riks* Stånd, tillsättas, för att utarbeta de allmänna grunderne, icke allenast för indragning och sammanslående af öfverflödige Embeten och Tjenster, utan ock för en förbättrad arbets-metod ; i hvilket beslut de Öfrige RiksStånden blifvit in* bjudne att sig med Ridderskapet och Adelrt förenat Så fann Högloft. Ridderskatjfet och Adela nu för godt, att för sin del bestämma, det sku[le ifrågavarande Utskott bestå af frenne Ledamöter af hvarje RiksStånd eller af tillsammans Tolf Ledamöter? hvarom de öfrige Respectivff RiksStånden skulle vänligan Underrättas. Från . VåUofi. Borgare Ståndet* S, U. Uti Höglofl. Ridderskapets och Adelns genom ankommit Protocolls Utdrag af den 2 FebrUarii meddeldte beslut, angående ett särskilt Utskotts sättande för utarbetande af de allmänna grunderne, icke allenast för indragning och sammanslående af öfverflödiga Embeten och Tjenster, utan ockför en förbättrad Arbetsme-* 532 Protokoll^ Utrag J. 13 Febr. 1818.’ tod, ins'ämde Vällofl. Borgare-Ståndet, med vilkor att Ledamöterne till detta Utskott af hvarje Stånd bestämmas till tre personer, och hvar* om Respective Medstånden skulle genom P10- tocolls Utdrag vördsamt och vänligen underrättas. Frän Högloft.