Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De omständigheter, hvilka af motionären åter blifvit åberopade såsom skäl för anvisande af ytterligare understöd för ifrågavarande företags fullbordande, hafva, enligt hvad Stats-Utskottcts vid sistlidne riksdag afgifna Utlåtande N:o 158 utvisar, redan varit till hufvudsaklig del tagna i öfvervägande vid behandlingen af den fråga om statsbidrag för samma företag, som utgjorde föremål för Rikets då församlade Ständers pröfning, samt innefatta, enligt Utskottets åsigt, icke giltig anledning till anvisande af ytterligare låneunderstöd utöfver de betydliga bidrag, som redan kommit strandcgarne tillgodo, i synnerhet som desse sistnämnde, hvilka fått sig medgifvet att under loppet af åren 1855 och 1856 lyfta större delen samt i början af 1857 återstoden af den vid 1853—1854 års riksdag beviljade lånesumma å 160,000 R:dr B:ko, derigenom kommit i tillfälle att, på sätt en af Stats-Utskottet i dess nyssnämnda Utlåtande omförmäld revisions-berättelse gifver vid handen, medelst förräntning af de medel, hvilka icke beliöft till betäckande af arbetskostnaderna under sagde tid användas, bereda ökad tillgång för företagets fullföljande. I betraktande af nu antydda förhållanden, har Utskottet funnit sig böra hemställa: Stats-Utskottets Utlåtande N:o 120. 35 22:o att de af Lars Magnus Knutsson i ofvanberörde hänseenden gjorda framställningar icke må hos Rikets Ständer vinna afseende. I anledning af derom vid 1853 och 1854 års riksdag väckte motioner, beviljades af Rikets dåoförsamlade Ständer dels för sänkning af sjöarne Stora och Lilla Rengen, Jernlunden, Asunden■, Emmern, Striern och Nimmern inom Hanekinds och Kinds härader i Östergötland, dels för anläggning af en båtled genom och emellan förstnämnde fyra sjöar, ett lån af 1G0,000 R:dr B:ko, att, under iakttagande af föreskrifne vilkor, utgå i mån af arbetets fortgång.
Af Konga härad erfordra Långasjö, Elmeboda och Wäckelsång samt i någon mån Uråsa en mindre tillförsel, hvaremot de öfriga socknarna afyttra skogseffekter till bruken, på Wexjö torg 4 5 2 mil samt på Karlshamn och Ronneby 3 5 4 mil från produktionsorten, merendels bräder och smärre effekter. 40 Med undantag af Drefs, Hornaryds och Sjösås socknar, hvilkas skogstillgångar blott motsvara behofvet, producerar hela Uppvidinge härad kol till försäljning vid bruken, samt timmer, bräder och mindre skogseffekter till afförsel åt Kalmar och Karlskrona på ett medelafstånd af 6 5 7 mil. Derjemte afyttras ved i Wexjö och vid Kosta glasbruk till betydligt belopp. Från Norrvidinge härad afyttra endast Åsa och Gårdsby socknar ved till Wexjö samt bräder till Kalmar och Karlskrona på 9 ä 10 mils afstånd. Till jernproduktionen användas årligen omkring 25,000 läster kol. Skogshushållningen inom Kronobergs län har till följd af rika tillgångar och svåra transporter till saluplatsen, hvilka båda omständigheter förringat skogens värde, länge varit vanvårdad. Det oaktadt äger länet ännu, särdeles i dess mellersta och nordöstra del, betydande skogsvidder på för skogsväxt tjenlig mark, hvilka dock hittills lemnat ägarne ringa behållning. Proportionsvis synes kolningen för den inskränkta bruksrörelsen i denna trakt hafva gifvit skogen högre värde än den öfriga afverkningen. R:dr och bräder 3 5 4 R:dr per tolft. Jönköpings Lein. Westbo härad producerar skogseffekter till afsalu i alla socknar utom Bolmsö, Dannäs, Tannåker och Åhs. Kol afsättas vid Gyllenfors bruk och Åminne masugn, samt ved till glasbruket på förstnämde ställe. Timmer, bjelkar, bräder och stäfver forslas till Halmstad 5 5 7 mil. Hela Ostbo härad afyttrar skogsprodukter, egentligen kol till ortens jernverk, men äfven ved, plankor och bräder till Jönköping, i Wernamo och annorstädes i grannskapet. Samtlige de inom Westbo, Östbo, Tveta och Westra härader belägna jernverk konsumera ungefär 60,000 läster kol årligen.
Maj:ts nådiga reglemente för kronouppbördsverket i Stockholms stad af den 16 November 1814, hvilken sednare författning, bland annat, föreskrifter, att en sådan anteckning, som här ofvan omförmäles, skall i räkenskaperna meddelas, hafva ock funnit ifrågavarande räkenskaper vara i enlighet med häruti lemnade föreskrifter upprättade, hvarföre emot räkenskaps-föraren någon anmärkning i detta hänseende icke kan~ äga rum. Hvad special-räkenskaperna angår, så äro dessa uppställda i en annan form, eller efter det år 1821 stadgade formulär för läns-fögderiernas specialräkningar; och då alltså hufvudböckerna, eller sammandrags-räkningarne, icke äro bragta i någon öfverensstämmelse hvarken med rikshufvudboken eller med special-räkningarne, har det icke varit för Revisorerne möjligt att kontrollera summorna, utan att i sådant afseende uppgöra särskilda omslut. Detta förhållande skulle dock komma att försvinna, i händelse föreskriften i Kongl, brefvet den 15 Februari innevarande år, om upprättande af nya formulär för de förvaltande verkens samt alla redovisande embetsoch tjenstemäns räkenskaper, blefve tillämpadt äfven på Stockholms stads krono-räkenskaper. Stockholms stads hrono-rähenshaper. — 172 — Mjtinens landsböcker hafva, så vidt tiden medgifvit, jemväl granskats af Revisorerne, hvarvid hufvudsakligen den method, efter hvilken dessa räkenskaper äro upprättade, fästat Revisorernes uppmärksamhet. Uppställda efter ett, den 19 Oktober 1850 i nåder faststäldt, förändradt formulär, utgöra de endast ett sammandrag öfver krono-uppbörden i länen, grundadt på de från fögderier och städer till Landskontoren inkomna special-räkningar; och Landtränteriernas special-räkningar, hvilka genom nyssnämnde formulär uteslötos från landsböckerna, der de förut voro intagna, innefatta åter redogörelse för sjelfva kassans ställning. Men en sådan räkenskap för länet, der inkomster och utgifter i sin helhet redovisas, finnes för närvarande icke.
Då fortsatte hon och talade om, att hon välkommen till mig, ty oaktadt olikheten i ålder sympatiserade vi riktigt med hvarsuttit uppe halfva nätterna och sytt brodeandra. Hon tog af kappan, som blifvit fukrier till en öationaldräkt till Anna, tills hon tig af den täta dimman och strök varligt inte visste till sig för trötthet. sitt slätkammade, gråsprängda hår, som geAnna hade nämligen blifvit invald i sällnom dimman fått lust att helt kokett krusa skapet » X. Y. » och skulle vara med på en fest där. Jag vågade då säga, att flickan sig. Jag satte fram två stolar till brasan, och kunde ha sytt dem själf, men nu råkade så satte vi oss nära intill hvarandra, behennes mor i eld och låga. » Nej, så du pratar! För det första är låtna med hvarandra och hela världen — inte vårt eget jag ens undantaget. Eldskehon inte van att brodera, och för det andra net föll rödt och flammande öfver min väns var hon ute och hjälpte till att anskaffa litet böjda gestalt och bröt sig lekande i och anordna dekorationer — flaggor och hennes lifliga mörkblåa ögon, hvilka alldehvad det var för skräp. » les inte tycktes höra ihop med håret och » Kunde hon då inte ha haft enklare dräkt, hellre än att du skulle öfveranstränga d i g? » det andra. Och så pratade vi. » Ja, kära du, hvad det pratas mycket kom jag åter på tvären. hit och dit i världen, » sade fröken Mörk » Ja, du säger så, du! Det hörs minsann, Att bli vald in i plötsligt, just under det vi som bäst voro att du inga barn har! Själfpålagda bördor. K de, som intressera sig för de » arbetande systrarnas » sociala lyftning, måste känna sig tacksamma. * det sällskapet, skall jag säga, står inte till buds för hvem som hälst. Du vet ju också, att hon lyckats bli bekant med flera fina flickor, och då måste tösen förstås vara klädd som folk, så att de inte känna sig generade. Och har hon så fått dyrbara dräkter, så måste hon j u också få tillfälle att begagna dem — det inser du nog.
Efter voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit, som föijer Ja — 62. Nej — 65. ll:te punkten. Förslag, åsyftande upphörandet af rättigheten att meddela privilegier på skrifters utgifvande. Tryckfrihet sfö rörd nin gen. _ I * _ 3:0. Inga privilegier dock oförkränkt. På obestämd lid, redan förunnad, galle sådan uteslutande rätt endast för dens lifstid, som den erhållit. förnya. Såväl Prestesom BorgareSt. hade bifallit detta förslag. Hr Bråkenhjelm, Pehr Reinhold: Detta förslag vidlåder en dylik ofullkomlighet, som den, hvilken blifvit klandrad vid de fleste föreg:de. Det beter nemi.: ”På obestämd tid, redan förunnad, gälle sådan uteslutande rätt endast för deus lifstid, som den erhållit.” Om man nu öfverhoppar den mellanmening, som genom de båda skiljetecknen är antydd, så heter det: ”pä obestämd lid gälle sådan uteslutande rätt endast för dens lifstid, sorn den erhållit,” hvilket innebär en omening. Det borde naturligtvis hetat: en sådan på obestämd tid redan förunnad, uteslutande 260 Den 7 September. rätt etc. Enär således § strider mot språket, oell jag vågar förbehålla mig, att i Svensk grundlag talas Svenskt språk, så nödgas jag votera mot antagande af den föreslagna nya redactionen. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställde propos. till antagande af förevar, ill punkten af Const.Utsk:s mern. anmälda förslag. Ropades nej, blandade med ja; hvarefter II. Ex. förklarade, det han trott sig finna, att nej öfverrösta! ja, och således delta förslag blifvit af R. o. Ad. förkastadt. Förslag om skyldighet alt hos vederbörande anmäla, när boktryckeri ombyter ägare. Tryckfrihet sförordningen. _§ L_ 5:o. Privilegier en half mil. Då ett boktryckeri — stadens rätt. Den ett nytt boktryckeri inrättar — till åklagaren förverkat. Lag samma vare, der boktryckeri ombyter ägare.
Baron T–svärd torde redan ha erhållit tillåtelse att fortsätta sina besök, och det är otvifvelaktigt att handelsexpediten ” ”Jag begriper ej hvad dessa aktningsvärda herrar gjort er emot, bästa kusin!” sade Blenda med en blick af tjusande skälmaktighet. ”Men bry er i alla fall icke om dem! Baron har lofvat att icke mera besvära oss – han har lofvat det ganska allvarsamt; och hvad beträffar herr A., så blottställer han sig visst icke för att ånyo blifva afvisad.” ”Emellertid”, återtog kusin Jean med denna mjuka och vibrerande röst, som fördubblar uppmärksamheten hos den qvinna, i hvars öron den genljuder, ”emellertid, o Blenda, är ni fri: jag vill ej binda er genom något löfte Äfven om ni sjelf kunde tro att ni pröfvat er tillräckligt för att gifva ett sådant, skulle jag ej våga emottaga det, innan ni visste till hvilken ni gåfve det. I detta ögonblick slutades den för de öfrige åskådarne långa mellanakten. Ridån gick upp. Men för Blenda fick den nu fritt gå både upp och ned: hon vände icke ens sitt hufvud ditåt, och än mindre sin själ, sina sinnen – alltsammans blef qvar i avantscenen. Och då nu fru Emerentia, som klart märkt huru sakerna stodo, snart med sin ensamma person fyllde hela öppningen, blef det skymning i logen. Denna skymning var likväl icke djupare, än att anletsdragen fullkomligt kunde urskiljas. Blenda varseblef att en stark, nästan ångestfull rörelse aftecknade sig på hennes älskares ansigte. Och då hon i detsamma, för första gängen efter deras romantiska bekantskap, kände hans brännande kyss på sin hand, blef hon så häpen, så skakad, att hon, ur stånd att svara med ord, endast svarade med ett par tårar, hvilka tycktes vilja förebrå honom att han ens kunde tala om hennes frihet. Han förstod dessa tårar, och hans hjerta upphemtade dem. ”Och om jag nu vore fattig, verkligen fattig, med ett helt obetydligt namn och än mindre anseende om jag framstode för er, Blenda, utan den clair-obscur, som vår hemlighetsfulla förbindelse lånat mig – hvad då?”
December f. ni. 315 mängd sysslor och arbeten förrättas ju i alla fall på denna dag och den som måste arheta för dagens uppehälle, lärer ej afhålla sig att åtminstone begagna den arbetstid som lagen äfven denna dag tillåter, Lill sådant ändamål, om nöden står för hans dörr, hvilket jag dock är öfvertygad alldrig med den Högstes bislånd skall inträffa, om han rätt användt alla årets öfriga arbetsdagar. För dem åter som ej äro dagakarlar kunna vi väl unna denna lilla ledighet, om äfven en och annan skilling derigenom klefve mindre räntegifvande. Dessutom är det väl ej för den såkallade menige man skadligt, om ock för de så högt upplyste det kan vara öfverflödigt, alt understundom erhålla en och annan väckelse alt oftare än hvar ^rde dag tacka och lofva Gud i templet för hans fortgående välgerningar. Jag är för öfrigt öfvertygad att det är bättre att låta religieusa former qvarstå, äfven om de af flere anses öfverflödige, än att genom deras borttagande, då detta ej medför en absolut nytta, möjligen uppväcka tvifvel och förargelse hos mången. I följd af dessa mina åsigter och den af mig angifne sats, att Helgedagarne böra bibehållas så länge de ej genom sitt antal eller sin olämplighet (i religieust afseende nemligen) stå i strid med den allmänna upplysningen, och delta är väl ej förhållandet med dem, som i Sverige firas, hyser 3(6 December f. m. jag den fasta öfvertygelse att någon ändring med våra Sönoch Högtidsdagar ej är nyttig eller bör ske, synnnrligast så länge man för en sådan i religionsutöfningen ingripande ändring ej kan anföra andra skäl, än en materiel vinstberäkning; ty den Heliga Skrift säger: ”Hvad gagnar det menniskan om hon förvärfvade hela verlden och dock toge skada till sin själ?” Friherre Boijes Ludvig: Långt står dock arbetsfriden nerora samvetsfriden.
Denna strategi utbildade Napoleon, denna strategi hör ligga (ill grunden för hvarje militärisk operation. Sverge och Norge åro förenade under samma Konung; i stundande krig kan det vara af offanllig vigt att de i militäriskt hänseende äro ett land; det bör derföre utgöra Regeringens och de serskildta representationernas sträfvande att förbrödra dessa länder, alt komma nationerna att inse att när det ena landet är angripet det äfven gäller det andra, att försvarskraflerna så lill lands som sjös böra vara gemensamma. Betraktar man nu kartan så finner man att Skandinavien är omgifvet af haf från Haparanda till Ystad, från å stad till Nordcap, att det blott under Nordpolen sammanhänger med Europeiska kontinenten. En fiende som vill anfalla oss måste således antingen marschera omkring Bottniska viken eller ock föra sina härar på flottor öfver hafvet. Ett tåg kring Bottniska viken framställer många svårigheter. Dessa bestå i den mer än hundra mils långa operationslinien innan man framkommer till det egentliga målet för operationen, i det glest befolkade och fattiga landet, i de långa besvärliga transporterna af proviant, ammunition och krigsreserv; alla dessa svårigheter äro så stora alt jag anser en sådan operation högst vågad af en fiende. Tager man sedermera i betraktande så många pass det är att genomtränga, så många floder det är att öfvergå, så synes för mig ali fienden kommer att dyrt plikta för sitt inkräktningsförsök så vida ej mer än ett Rathan inbrännes i vår historia. Jag anser således att det är för fienden rådligast att föra sina härar öfver hafvet. Då gifves det tvenne sätt för värt försvar. Det ena alt ej söka hindra fiendens landstigande, att ej söka afbryta hans kommunikation med moderlandet, utan alt med stöd af Carlsborg och Norge concenlrera våra krafter inne i landet, att så vidt möjligt är söka slå fienden i detalj och kasta honom tillbaka mot hafvet. Försvara vi oss på delta sätt behöfva vi blott så stor skär - Den 26 Juni f. m. 187 gårdsflotta, som är nödvändig afhålla fienden från de båda förmånligaste operationslinierna, längs med Mälaren eller Bråviken.
Kontor, n b §. 68. Sparbankernas Af Sparbankei ne i Riket har icke någon annan än den i Malmö kreditiv-rutt. uncjej. sejnare tjden begagnat den i 189 §• af Banko-Reglementet dem förunnade kreditiv-rätt. §. 69. Kreditiv till Stockholms Stads Drätsel-CommisSion har förmält sig för när Suids^Drätselva,ande icke kunna på de stadgade vilkoren begagna den uti 191 §. Commission. af Ba n koReglem en tel bemäldta Commission beviljade kreditiv-rätt i Banken lill belopp af 50,000 R:dr B:ko. §• 70. indragning af I följd af Rikets Höglofl. Ständers vid sednaste Riksdag fattade Föreningarnes ^es^ut orn upphörande af den Hypotheks-Föreningar förunnade kre^ kreditiv, d i ti v-rätt å tillsammans 800,000 R:dr, hafva ej mindre Bruksägares Hypotheks-Kassa, än äfven Skånska och Östgötha Hyplheks-Föreningarne vid slutet af näsllidne Juli månad lill Banken inbetalt de af derti begagnade kreditiv. §. 71. Foliiafgift för För de af Hypotheks-Föreningar begagnade Kassa-krediti v har 'rit STiypothekssa80m folii-afgift influtit år 1848, 26 R:dr och första-hälften af detFöreningar, ta år 64 RidI' B.’ko. §. 72. Sammandrag Då Högloft.
Jag vill visserligen icke tillmäta mina skäl någon sådan 192 Den 21 Oktober f. m. betydenhet, att de kunna vinna afs:de inför FinansDepart:s Chef; men då de endast utgöra en närmare utveckling af hvad Kammar* R:n sjelf tillstyrkt, hade jag föreställt mig att dessa båda förhållanden tillsammans skulle haft någon slags betydelse. Att tjensternas sammanslagning 1831 ägde rum, kan, när denna åtgärd var oriktig, ej blifva något skäl att låta den fortfara, och jag har derföre genom min motion velat bereda en rättvis förändring i Registratorns ställning. Man talar här om likheten emellan embetsverk: jemför man KammarColl., finner man att Registratorn derstädes erhållit 3,5 0 0 Rdr jemte en Kanslist till biträde. I KammarR:n deremot, har Aktuarien, som, efter hvad jag vet, halvida mindre göromål, än Registratorn, och således någon gång, då behofvet krafvel-, kan aflägsna sig från sitt embetsrum, fått enahanda belopp. Jag tror att det varit rättvisare, om Registratorn fått sig tillagda de 2,500 Rdr, som Aktuarien erhållit, oell att man i det stället gjort Kanslisten till ett slags aktuarie. Härvid vill jag dock göra den anmärkn., att Aktuarien är KammarR:ns upbördsman och penninge-förvaltare, och det torde således icke vara så alldeles rätt att sätta ett biträde till utöfning af en tjenst, med hvilken är förenad upbörden af manga 1,000 Rdr. Jag kan dock icke frångå den öfvertygelse!), att det varit vida rättvisare, om man antingen vändt om tjenstemanna-platserna, så att Registratorn erhållit 2,500 Rdr, eller också fördeladt begge lönerna, så att de hvardera blifvit 1,900 Rdr Rmt. Jag medgifver visserligen att genom befordran från Registrators Kanslist till Aktuarie kan man få bättre lön; men detta är dock en sak, som icke bör utgöra skäl för bifall till den af Regeringen föreslagna åtgärden.
Af dessa skäl har Utskottet ansett sig böra föreslå, att Rikets Ständer genom underdånig skrifvelse måtte anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes anbefalla samtlige vederbörande myndigheter att, efter viss förelagd tid, upprätta såväl förteckning öfver alla ännu i tjenst qvarstående militäre och civile embetsoch tjenstemän, hvilka vid 4851 års slut å sina innehafvande beställningar aftjenat begrafningshjelp, med uppgift tillika å den beställning, de då innehaft, som ock specifika uträkningar, upprättade efter af Kongl. Maj:t lämplige befunne beräknings-grunder, för hvar och en af dem å den begrafningshjelp deras sterbhus är berättigadt att, när de under utöfningen af Statens tjenst eller med pension å allmänna indragnings-staten med döden afgå. utbekomma, hvarefter de uti dessa uträkningar utförda summor, sedan desamma blifvit af vederbörande embets-myndigheter granskade och till siffran godkände samt af ifrågavarande embetsoch tjenstemän derefter gillade och antagne, såsom deras egande fordran af Statsverket, skulle komma att utgöra de belopp, hvilka såsom ersättning för hvars och ens redan innehållna begrafningshjelp efter deras död i Statens tjenst borde till vederbörande sterbhus-delegare uppå behörig anmälan genast och utan uppehåll kontant utbetalas.» STOCKHOLM, tryckt hos E Westrell, 1858. Stats-Utskottets Utlåtande M 215. 1 N:o 215. Ank. till Exp.-Utsk. d. 9 Jan. 1858, kl. 2 e. m. Utlåtande, angående förhöjd aflöning för Rikets Ständers Justitie-omhudsman samt den vid hans kansli anställda 'personal. (R;gs-Afd.)
Så t. ex, se vi, att då, som en hvar, hvilken vistats på landet, nogsamt känner, brukligt är, att allmogen vanligen, redan under sin lifstid, öfverlemnar sina hemman till sina barn, mot vissa undantagsförmåner, så hafva hittills aldrig dessa undantagsförmåner blifvit beskattade, utan staten har ansett sig nöjd att erhålla skatt af sjelfva hemmanen. Då man nu här synes söka upp nya föremål för beskatt ning, blir naturligtvis förhållandet, att, då sådana här bevillningsgrunder skola tillämpas, så komma de otvifvelaktigt att väcka mycken sensation bland hela vår befolkning. Jag yrkar på återremiss. Hr Wolffelt, Mauritz Constantin: Då Gr. Lager bjelke så tydligt påpekat, hvad denna fråga egentligen rör, torde diskussionen härefter icke behöfva uttänjas så mycket som hittills skett. De fleste talare, som här yttrat sig, hafva, som mig synes, gått utom ämnet. Det är här icke fråga om någonting annat, än huruvida kapitaler skola beskattas. Detta är ju icke någon nyhet, Det har ju så hos oss skett i långliga tider, nemligen genom de s. k. bevillmngsafdragen; men när räntan går ner till 5 proc., och denna proc. blir den vanliga, kunde kapitalet icke åtkommas, på det sätt, förut egt rum, utan man hörde öfverklagas, att den inkomst, ett kapital bereder, icke bidroge till fyllande af statsbehofven. Då 108 I) en 12 Maj e. m. väcktes fråga om att kapitalistens inkomst måtte på någöt annat sätt beskattas. Sättet, man ifrågaställa må vara oriktigt^ derom kan man yara af olika tankar; men i afseende på sjelfva principen, att kapitalet skall beskattas, förutsattes det, att man derom borde vara ense. En af de sednare talarne, som upträdt, har trott sig anföra ett bevis för den åsigt, att kapitalet icke borde beskattas, då ban sagt, att det framdeles, efter denna förändring, komme att draga bevillning tvenne gånger.
Ad:s vid förra riksdagen afgifna yttrande i fråga om bestämmandet af tiden för R. St:s nästa sammankomst, ehuru R. o. Ad:s mening härutinnan då icke delades af de öfriga RiksSt:n. Jag får således anhålla, det Hr Gr. o. Landtm, täcktes till Ståndet framställa den propos., om icke R. o. Ad., med afslag å BondeStts inbjudning, instämmer uti Hr Gr. o. Landtnäs inom Talmansconferencen yttrade åsigt, såsom med grundlagens ordalydelse öfverensstämmande. Hr Dalman, Wilh. Fredr., instämde med Hr Stuart. Gr. Horn, Claes Fredr.: Den åsigt, som BondeSt. uti dess prot.uldr. uttryckt, tillkännagifver, att Ståndet fortfor i samma misstydning af grundlagens innehåll, som föranledde, att riksdagsterminen vid förra riksdagen, emot grundlagens stadgande, utsattes senare, än vederbort. Jag kan icke annat än på det högsta ogilla, alt vare sig hela RiksSt. eller enskilda ledamöter söka att göra ingrepp i grundlagens verkliga stadgande, helst dessa icke måtte hafva för afsigt, att Representationen skall sammanträda åtminstone så ofta, som grundlagen föreskrifvit; och jag tillstår, att, ehuru jag med BondeSt. skulle kunna dela den tanke, att riksdagarna icke medföra någon nytta för landet i det hela, eller att denna nytta åtminstone hittills varit högst problematisk, jag likväl anser det icke vara tillständigt att betaga dem, som efterlefva oss, en rättighet, som är Nationens, den nemi. att öfverlägga om dess angelägenheter. Måhända kunna efter 5 års förlopp opinionerna vara så utbildade, att något nyttigt då kan tillvägabringas, och en sådan nytta känhända, att närvar. Ständer för sista gången sammanträda. Detta är äfven ett skäl, hvarföre jag icke kan ingå på BondeSt:s inbjudning att förlänga terminen till R. St:s nästa sammanträde. R. o. Ad. torde derföre instämma uti Hr Gr. o.