Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då vardt mannen förtviflad, eldade bakugnen och murade in hexan der, men när han kom in i stugan satt hon på sin gamla plats, stack fram hufvudet och sade: ”Far, snir det idag?” ”Nej det snir inte, men det fryser,” svarade han vred, gick ut med sin dräng och högg en vak i isen midt ute på sjön, band en tio-pundare om halsen på käringen och åkte så ut till vaken der han och drängen hjelptes åt att stoppa henne ned på sjöbotten – och der ligger hon ännu.65 (Else Sjöberg.) Jöns och Niklas. Det var en gång en prest som hade tvenne drängar, den ene hett[e] Jöns, den andre Niklas. Jöns var afundsjuk på Niklas och bara grundade på hur han skulle kunna skada honom ty Niklas var mycket omtyckt af prosten och alla på gården för sitt raska, hurtiga väsen. ”Vet prosten hvad Niklas säger?” sade Jöns en dag till sin husbonde. ”Nej, hvad säger han då?” ”Han säger att om han bara ville skulle han kunna taga jättens silkelakan åt prosten.” ”Har du sagt så?” sade prosten till Niklas. ”Nej det har jag inte,” svarade Niklas, ”men om prosten vill kan jag ju ändå fresta på att taga silkelakanen.” ”Ja det vore bra,” tyckte prosten coh dervid blef det. Jätten bodde på en ö der han i ett stenkummel hade ett stort slott men sällan vågade sig någon dit och dessutom skulle man ro öfver sjön. När aftonen kom gaf Niklas sig åstad med båten och hade ett stort krus bärma med sig. Då han kom till jättens gård steg han in och bad i den ömkligaste ton att få låna hus. Det fick han och kröp in under kakelugnen der han snart började snarka. Då han märkte att jätten och hans käring voro väl insomnade steg han emellertid upp helt tyst, hällde ut bärman i sängen mellan dem och kröp så åter ned under kakelugnen der han låtsade sofva. Efter en stund hörde han jätten knuffa på sin käring i det han förtörnad ropade: ”Men är der inte skam i dig? se hvad du har gjort!”
N;o 21, Angående Dito mot disposition^ medel, influtne för exporteradt krut. N:o 22, Angående Dito mot beviljade Låneförsträckningar af Saltpettermedlen. N:o 23, Angående Dito mot verkstälda antiCipationer på följande års anslag. N:o 24, Angående Herr C. G. Treffenberg» anledning till anmärkning mot föredraganden af Krigsärender samt N:o 25 rörande Grefve C. F. Horns anledningar till anmärkning mot StatsRådet och Stats Secreterarne. S. D. Återremitterades: Lagoch EkonouiiUtskottens Betänkande N:o 102, I anledning af Kongl. Maj;ts Nådiga Proposition till Riksens Ständer, om antagande af en Författning angående förändring eller urdömmande af Vattenverk, som genom uppdämning skada jord eller hindra dess odling. 45? Trot. ConstitutionsUtskottets N:o 31, Med hemställning, om en underdånig anmälan i afseende på Innehållet af 8 Mom. 4 §. Tryckfrihets-förordningenj samt N:o 32, Rörande en af Grefve C. H. Posse uppgifven anledning till anmärkuing mot Hans Exellens^ Stats-Ministern för Utrikes ärenderne. Frän Vällofi. B or gare St aud et. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Statsutskottets nedannämnde Utlåtanden: N:o 257, Om RiksStatens Sjunde HufvudTittels N;o 2581 Om dess Åttonde HufvudTittel. N:o 259, Om dess Nionde HufvudTittel. N:o 260, Om Allmänna IndragningsStaten. N:o 261, Med de rörande StatsRegleringen affattade Retäukanden jemte en Tabell öfver Statsverket. I54 Prof. Vi dr. d. 10 öfuHi ig2S; S. D. Följande
PresteSt:s beslut förutsätter nemi., likasom mitt förslag, solidarisk ansvarighet emellan hypotheksföreningarnas ledamöter, så att inga andra an de, som äro grundade på en sådan ansvarighet, kunna få del i Riksg.- cont:s garanti; men PresteSt. har uppfattat 3:dje punkten af mitt förslag såsom tillägg till i:sta punkten, och jag medgifver gerna denna omflyttning, äfvensom att 4;de punkten helt och hållet utgår, på den grund, att PresteSt. bibehållit sednare mom. af irsta punkten i mitt förslag, som innehåller, att garantien blott skall lemnäs åt sådana hypotheksföreningar, som äro organiserade efter stadgade hufvudgrunder, d. V. s. för hvilka sådana hufvudgrunder blifva uppgjorda, att de lemna full säkerhet icke blott för nu ifrågavar. lån, utan äfven för alla andra, som af föreningarna upptagas; ty i förening med den befattning, som StatsUtsk. kommer att få med dessa hufvudgrunders uppgörande, kan då Uppdragas åt Utsk. att jemväl föreslå det reglementariska i afseende på fördelningen och ordningen emellan de särskilda hypotlieksföreningarna, så att någonting derom nu icke behofver stadgas. Jag instämmer således med Frih. Åkerhjelm, att PresteStts beslut måtte antagas till contrapropostn, och uppmanar Hr v. Qvanten alt afstå från sin conlrapropostn, såsom öfverflödig. i 9 H. 16 122 Den 3 Februari e. m. Frih. Cederström, Jac.: Jag hade icke ämnat att yttra mig i denna fråga, om jag icke dertill blifvit uppmanad genom de besynnerliga yttranden, sorn här blifvit fällda emot Statsrådets ledamöter under benämning af Regeringen. De kunna icke kallas Regeringen, utom i de fall, då Rikets styrelse, enligt grundlagen, är åt dem öfverlemnad; men då kunna de icke vara här tillstädes. Jag förklarar således, att hvarje yttrande, som här fälles om Regeringen, är otillbörligt, och jag protesterar deremot, såsom stridande mot grundlagen.
M:t af anslaget för minister-staten må disponera ett lämpligt arfvode åt en arkivarie vid utrikes-departementets expedition. I öfrigt har E. K. M:t icke ifrågaställt annan förändring i Riks-statens tredje hufvudtitel, än att ljuspenningarne, utgörande ett belopp af 440 Il:dr, till lönestalen öfverllyIlades, hvilket Rikets Ständer likväl af skäl, som uti Rikets Ständers, i anledning af E. K. M:ts nådiga förslag om förändrad reglering i afseende å ljuspenningarne i allmänhet, under den 3 sisth Maj aflåtna underdåniga skrifvelse äro anförde, funnit sig för närvarande icke kunna bifalla. Ifrågavarande hufvudtilels anslag hafva alltså blifvit fastställda til! enahanda belopp, som vid sistlidne riksdag, nemligen: UIrikes-departementel. Departements-chefen, Stats-ministern för utrikes ärendena. Lön 4,500 Taffelpenningar 0,500 Departementets expedition Minister-staten Skrifmaterialier och expenser samt ved och ljus m. ra. för departementets expedition, för slags-anslag Banko. Stockholm den 5 Augusti 1851. 232 Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse, N.-o 120. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 29 Juli 1851. Preste-Ståndet den 29 Borgare-Ståndet den 29 Bonde-Ståndet den 2 Aug. — llikets Ständers underdåniga skrifvelse, i fråga om ytterligare anslag till uppförande af cellfängelser. (Stats-Utsk:s Ut!. N:o 160 och Mera. N:o 223.) S. A. K. lili E. K.
Ty dertill fordras ej något annat än voter.-propos:ns godkännande af trenne Stånd och att Stånden sedan bilda ett förstärkt Ekon.- Utsk., för att der votera öfver frågan. Dessa äro de enda åtgärder, som ännu erfordras, och jag tror ej att någon i detta ögonblick kan upstå och säga, att detta ej kan medhinnas innan Tisdagen. Af dessa skäl får jag lof att motsätta mig den begärda återremissen. Att frågan härom blifvit väckl af Gr. Sparre var kanske ej så oväntadt, emedan den värde Grin från början visat sig som en häftig motståndare till alla dessa 4 lagar, men jag skulle tro, att han handlat värdigare, om han sålunda ej hade upträdt för att hindra den sista handläggningen af frågan, då det likväl var han, som, då detta förslaget först på detta rum föredrogs, begärde att detsamma skulle få hvila på bordet till nästa riksdag — en åtgärd, hvarigenom den värde Gr:n åstadkom ett upskof i frågans behandling af öfver 14 dagar. Jag anhåller om bifall till den ifrågav:de underd. skrifvelseu. Frih. Tersmeden: Här är väl egentligen fråga om att tillse huruvida Exp.Utsk:t riktigt upfattat hvad som äi Ständernas beslut i ämnet. Har Dtsk:t det gjort, hvilket jag förmodar, så är det väl också gifvet, att det ej tillkommer 11. o. Ad. att förhindra en så beskaffad skrifvelses aflåtande, som tillkännagifver för K. M:t Ständernas yttrande i frågan. Här har visserligen blifvit af den förste talaren aufördt att man ej borde ingå med denna skrifvelse förr, än äfven skrifvelsen i alside å landstinget kunde införas. Dessa författningsförslag äro likväl bestämdt skiljda åt; här är ju ej fråga om annat än ett meddelande af Ständernas gemensamma tankar i alside å de 3:ne första delarne af förslaget. Jag säger., sorn Hr von Koch, att det visserligen är mycket illa att vi ej medhunnit granska äfven den sista delen af förslaget, men icke böra vi derföre afskala möjligheten för K. Mit att höra Ständernas tankar åtminstone öfver de delar, som blifvit genomgångua.
Denna beskattning , ehuru eljest i många fall ojämn och orättvis, drabbade likväl minst den arbetande Classen , ty dels var den icke innehafvare af någon stor andel uti ofvannämnde tillgång, dels taxerar den i manga fäll sin arbetskraft, icke uti Penningar, utan i för. nödenhets-attiklar. Emedlertid har denna skak. ning uti enskildta förhållanden , af olyckan beredd, redan ägt ruth. Den träffade på olika tider och i olika mån olika personer; men alla öfriga förhållanden hafva lämpat sig härefter. Att nu, genom Papperets indragning, utan att pa annat sätt fylla dess runi, gå tillbaka samma väg, som man gatt fram; det vöre icke att gifva ;irsattning åt dem, som förlorat, trien att åstadkomma en ny skakning, hvars följder träffar andra, Statsceli Banko-Utskottens Betänkamlen ,193 och, må hända, en del af de samma, som deltagit 1 den förra förlusten , samt tillika utmatta Rikskroppen , i det att manga Näringsföretag , hvilka, ehuru satte i tang med artificiella-medel, nu alstra redbar produet, skulle lida och aftyna; hvarförutan en alldeles ny regleri ng af Statsinkomster och Utgifter då mäste uppgöras. Uti ett från Högloft.
Den största mängden af jordbrukare, som genom den ojernna skattefördelningen och vacklande handelsförhållanden blifvit mångdubbelt tryckt, har, oaktadt långvarig fred, icke kunnat färvärfva något allmänt välstånd, som kan göra dem villige till uppoffringar i pekuniärt afseende, och som genom det omynH. I. 34 530 Den 20 December. dighetstillstånd, hvaruti de hållits, blifvit i hög grad egoister och icke kunnat vinna någon lyftning i intellektuel hänseende, som lif var till uppoffrande af egen beqvämlighet för förvärfvande af ett betryggadt sarnfundslif. Dessa hafva visat ohåg och oförmåga alt nästan ensamma underhålla en tillräcklig stående armée, och ovilja lör allmänna beväringspligten — inan må icke domina deni för hårdt lör det.» »Af beundran för förfäders tapperhet och uppoffrande sjelfförsakelse och af hemlig skamkänsla för egen sjelfviskhet, under det man vill behålla skenet af varm fosterlandskärlek, kommer sqvadronaderna med vackra ord orri nationens gripande (ill vapen i massa, om nöden det kräfver. Det ömkliga och orimliga i att ställa en nation i det redlösa skick, att den, snart sagdt, måste låta slagta sig, om den vill försöka att försvara sig mot en mägtig och öfvermodig fiende, derpå tänka de icke. Då det är fråga om att bereda sig för striden, då har bonden, såsom materialist, icke tid och hrrn, såsom förr fri, icke vilja att deltaga i öfningarne. Då fienden står för dörren, då går det som med studenternas löfte att strida för skandinavismen; rop på vapen höras, men ingen vill bära deni — om det finnes några. — Man blyges måhända då icke att bönfalla om hjelp af andra eller att tigga om förbarmande af våldskräktaren — och så långt skulle då egoismen, okunnighet och låghet hafva sänkt en nation, förr van att icke frukta sina flender, men vanäran.
% 273, angående grunden för de vid Riksgälds-kontoret anställde tjenstemans och vaktbetjentes pensionering, och § 274, angående vilkoren för hela lönens åtnjutande såsom pension; äro lika lydande med §§ 291 och 292 uti 1860 års reglemente. § 275, angående beräkningsgrunden för pensioner, som icke uppgå till fulla lönen, öfverensstämmer hufvudsakligen med innehållet af § 293, i sistnämnda reglemente; dock har, enär l:sta punkten i § 290 af nu gällande reglemente innehåller att tjensteman, som uppnått 60 års ålder och varit i allmän tjenst omkring 40 år, kan erhålla pension till belopp af fidela c utaf lönen, Utskottet ansett sig böra föreslå att tjensteman eller vaktbetjent, som uppnått 60 lefnadsår och omkring 40 tjensteår, må kunna, i händelse af bevislig oförmåga till vi dare tjenstgöring, pensioneras. I öfverensstämmelse härmed har ordet "omkring" blifvit i 2:dra punkten tillagdt framför orden ”fyratio tjensteår”. Derjemte har Utskottet funnit denna § böra erhålla det förtydligande, att uti sista punkten, som innehåller att för den, som fyllt fyratio tjensteår och sextio lefnadsår, pensionsbeloppet ökas med en fyrationdedel för hvarje öfverskjutande tjensteår, eller 8 StatsUtskottets Memorial N:o 230. med en Sextiondedel för hvarje lefnadsår, efter orden ”lyrationdedel” och ”sextiondedel", blifvit tillagda orden: "af lönen"; § 276, angående pensionsberättigad tjensteman» eller vaktbetjent» öfverflyttande på pensions-stat, utan derom gjord anhållan, och vaktbetjeningen tiller känd särskild pensionsrätt; § 277, angående riksdalers-benämningen, samt 278, angående upphörande af tillförene meddelade stadganden i afseende pä Riksgälds-kontorets förvaltning; hafva alldeles samma lydelse, som §§ 294. 295 och 296 i oftanämnda reglemente. Stockholm den 13 November 1863.
I anseende bertill att ibland de pH Staten, för dek mig nädigst anförtrodde Stockholms Län uppsbrdeLöncr, Läns - Bokhällaren ifrän första inrästningen af Sysflan warit anslagen till en del indelt, och lill en del contant lön, säsom ben ännu upbärcs, men till följe af Kongl, brefwek den 4 Aprill IZ07 hädanefter endast i Contant bör utgä, har satz funnit mig föranläten följande anföra, hwilket till' Högloft. Stats - Utskottets godtfinnande jag fär äran öfwerlemna. Dä Läns-Bokhällare-SMan till följe af Kongl. Breswet den 9 November 1779 tillkom, blef genon; samma bref Lönen anflagen med 160 9?:d pä det'sättet, at den indclte Contorsskrifware - Lönen, som pä Lands-Kamererare indelningen är upförd, utgörande ZZ R:d 16 tz. borde Läns-Bokhällaren först uplätas, samt hwad honom berutöfwer i lin tilkommer af Landt - Räntcriet anordnas; men i grund af et. sednare Konungens bref af ben 11 Januari! 178;, som förklarar, at sä wida den indclte Skrifware - Lönen efter förwandling och ma'kcgäng iitgjörde loo R:d eller derutöfwer, borde Läns - Bokhällaren icke widare uti Lön bcstäs, har han icke eller mera upburit intill betz nppä en Läns - Bokhällares undcrdäniga ansökning, Kongl Maj:k genom Nädig Skiifwclse den 27 Julii 1792 täckts förklara, at efter Kongl, brefwet den 9 November 1779 borde Läns-Bokhållaren i Stockholms Län Den 4 October. 1278 Län upbära indelte Lönen zz R d 16 ss. och fyllnas den Contant 66 R:d Z2 ss. ärligen af Landt - Räntcriet.
Det, för inhemska fårskötselns och ull-produktionens befrämjande, å Riksgäldskontoret anvisade och lill ett belopp af Tvåhundratjugefem tusen R:dr bestämda kreditiv må, emot Tre procent årlig ränta för derå lyftade summor, fortfarande intill nästa riksdags slut, begagnas för låneunderstöd åt schäferi-egare, m. fl.; kommande Ull-diskontfonden att äfven framgent vara Riksgälds-kontoret ansvarig för återbetalningen af hvad å detta kreditiv är eller blifver lyftadt, äfvensom för godtgörande af derå upplupna eller upplöpando räntor. § 199. Det, till underlättande och befrämjande af ackords-regleringen inom Arméen, beviljade och å Riksgälds-kontoret anvisade räntofria kreditiv må, för detta ändamål, emot Direktiouens öfver Arméens Pensions-kassa fortfarande ansvarsförbindelse för do lyftade kreditivmedlens behöriga återbetalning, begagnas inom ett belopp af högst Etthundrafemtio tusen R:dr; skolande de å detta kreditiv lyftade medel ovilkorligen Riksgälds-kontoret ersättas, i den mån dertill afsedda tillgångar blifva för bemälde Direktion disponibla. Vid kreditivets anlitande böra, genom Direktionens försorg, do handlingar Fullmägtige tillhandahållas, hvarigenom upplysning erhållcs om de ackords-liqvidcr, till hvilka kreditivmcdlen skola användas samt om några för dessförinnan lyftade och icke återbetalda krediti vmedels godtgörande påräknade tillgångar till ackordsfonden influtit. § 200.
Läns styrelses särskilda tillsyn, än om hägge Länen skulle förenas under en Landshöfdinge, hvars förmåga omöjligen kunde förslå, att lemna den oafbrutna vård och drift för befordrandet af desse ändamål, som deras vigt oundgängligen påkallar. I afseende på hvad anfördt blifvit, att genom Länens sammanslående en besparing skul le Staten tillgodokomma, synes i Utskottens tanka böra erinras, att örn fortgången af Länens odling derigenom uppehälles eller om tillväxten deraf icke beredes med den drift och framgång, som annars , skall en sådan besparing återfalla på Staten med en mångdubblad förlust; och anse Utskotten sig, på desse skäl, icke kunna tillstyrka Riksens Högloft. Ständer att bifalla Herr Montgomerys ifrågavarande motion. Hvilket dock vördsamt hemställes till Riksens Högloft. Ständers bepröfvaude. En Ledamots särskilda tanka medföljer. Stockholm den i G Julii i8a3. 348 Stats-Utskottels Utdrag af Protocollet, hållet hos Riksens Höglofl. Ständers Stats-Utskott vid Lagtima Riksdagen i Stockholm, den 16 Julii 1823. S. D. Upplästes och justerades Protocollet för den g innevarande månad, hvarvid Herr Directeuren af Uhr, under åberopande af sin förut anmälde reservation emot Utskottets, uti nämnde Protocoli upptagne, Beslut, i frågan om Wästerbottens och Norrbottens Läns återläggande under en Läns-Styrelse, inlemnade följande skrifteliga Anförande: ”Före kriget, da de båda Länen, Westerbottens och Norrbottens tillsammans med den del af det då varande Westerbottens Län, som afträddes vid fredsslutet, utgjorde blott ett enda Län, ansågs icke någon fördelning nödig. Det vill deraf synas, att fördelningen måtte vara ännu mindre nödig, sedan en del af det då varande Westerbotten vid fredsslutet afträddes.
Man borde nemi. föreställa sig att vid det utrikes lånekontraktets upgörande sådana vilkor bestämdes i afseende på tiden för spridande af de obligationer, Banken genom sitt deltagande i lånet skulle erhålla, som kunde göra det omöjligt för Banken att kunna på utländska fondmarknaden realisera ifrågavide obligationer förr än efter flera års förlopp, och då Banken borde dessförinnan till RiksgäldsKontoret utgifva sina sedlar, ökade den sin sedelstock, utan att ega rättighet, att, i händelse af behof, få använda den valuta, Banken derföre erhållit. Då nu uplåningens Den 22 Febr neri. ■storlek ökas, följer äfven deraf ökad indragning af annan valuta, och jag anser således, sedan lånet är bestämdt till 25 mill, att man utan fara både ikan oell bör använda 5 mill. af de iniupne vinstmedlen till deltagande i lånet; och anhåller att Hr Gr. o. Landtm, måtte derom framställa proposition. Mr Ehrenhoff: Sedan Frill. Sprengtporten förklarat, att, det ej vöre förmånligt att propos. å mitt förslag framstäldeg, så får jag vördsammast anhålla, att Hr Gr. o. Landtm, ville framställa propos. på afslag å den förev:de punkten. Frih. Sprengtporten: Som möjligen mitt iörra yttrande kunde gifva anledning till missförstånd, eller att min mening dermed skulle vara att instämma i det af Hr Ehrenhoff afgifna förslag, ber jag blott att få tillägga, att jag tillstyrker bifall till Utsk:ts Betänk:de. Frih. Stjernstedt: Jag anhåller, att med några ord få be möta de anmärkningar, Hr Mannerskantz nyss framkaslat. Den värde talaren förmenade, att jag ej ansåg det vara skäl, att vidtaga en åtgärd, hvarigenom Banken skulle få ränta på sina penningar. Jag anser visserligen detta vara en ganska vigtig omständighet, men jag frångår aldrig den åsigten, att man i främsta rummet bör, i afs. på bankovinstmedlens användande, tillse att Bankens ställning för kommande tider så till vida betryggas, att Banken alltid må kunna, vid inträffande kritiska förhållanden, genast inlösa sina utelöpande sedlar.
Att begära ett förbud för andra än Jägare, att bära gevär och öfva sig med skjutande, anser jag högst olämpligt, men är deremot fullt öfvertygad, Rikets Ständer åstadkomma ett verkligt gagn om de bifalla, att intill nästa Riksdag, en årlig bevillning å idkandet af jagt må åläggas och uppbäras inom hvarje Län, till det belopp , som kan öfverenskommas , på sätt sorn för åtagande och uppbärande af Curhus-afgiften stadgadt är; dock icke högre än 24 sk. för dem af allmogen ' och 1 R.dr af alla andra , samt, att inkomsten uteslutande användes till prcemier för rofdjurs utödande inom Länet, och att redovisningen för dessa medels användande> ärligen uti en allmän Kungörelse, af Konungens Befallningshafvande meddelas. Uti Norrland, der redan till invånarnes stora förmon, en god hushållning med villebrådet iakttages, är visserligen icke af behof att afgiften högre åtages än 1 å 2 sk. för allmogen, och dubbelt för dem af andra classer, och denna lindriga afgift skulle dock bidraga till jägarnes egen fördel genom ett högre praemiebelopp å fällandet af rpfdjur, hvilka, synnerligast räfyar, borttaga mycken fogel under liggetiden» JHAang t Hl Jl, »fr; Trot, i834»' 5 Samt. 2 A/det. 2:dra Häftet. 2 STOCKHOLM, i834; hos J. A. WaMdÖm. B ev.- och Occon.-Utsk. Betänkande N.o 3. ) Nio 3. Ankom till Exp.-TJtsk. den II Junii. Betänkande, angående grunderne för förändrade föreskrifter om bränvinsbränningen och hvad dermed har gemenskap. Jemte det Kongl. M;ij:t uti Nådig Skrifvelse den 8:de sisll.
För Hans Kongl, i Höghet , Hertigen af Södermanland, Prins OscAr, har till de förut anslagna if>,6 6'fi R:d 3.2 sk. en -tillökning blifvit fast§t;illd af 3^3 $3 Sl:d 16. sk, årligen:' samt för Hennes Kongl. Höghet Prinsessan, Sophia Albertina, a*25o00 R:d årligen; kommande dessa anslag, att nied iiä§tkftirijnai>- de ar taga sm början. 1 Sluteligen, och såsom ,tillgång för Hans Kongl. Höghet Hertigön af Södermanland, till anskaffande och uppköp af hvad till en egen Ho fhållning behdfves, äfvensom till Hof-Statshållningen under den ännu återstående hälften af äret, håfve Vi, till, uppbärande under loppet af innevarande år, anslagit ,en s.unrma. af 40,000 Riksdaler. Derjemte bafve Vi beslutit, att i det fall, Hans Kongl. Höghet Hertigen af Södermanland, Prins Oscar', tili befästande af sin Att, och ett af hela Svenska Folket. efterlängtadt stadgande af dess bibehållande på'Sveriges Thron, skulle inträda i ägtenskap, ofvannäumde HofStats summa skall förökas med 3 5.oöo R:d årligen, i följe hvaraf hela Anslaget till Hans Kongl. Höghets Hofhållning, dåko.mmer att uppgå till 75,000 Riksdaler. 6. §. Augusth • • *' ö. §. Sedan Kongl*.
Då rättigheten att förmedelst börd lösa fastighet å landet nu mera blifvit upphäfd och en, för jords öfvergående i annan mans hand, hindrande skranka till allmänt' gagn sålunda kullkastad, är det med ökad t hopp om framgång jag åter framträder med en af mig vid sistlidna riksdag väckt motion, rörande den lösningsrätt, hvilken eger rum angående frälseskatteeller skaf tefrälsehemman. Åberopande de skäl, hvilka blifvit anförda så väl af mig som öfriga motionärer, enligt. Lag-Utskottets vid sistlidna riksdag betänkande N:o 59, vågar jag derjemte bestrida giltigheten af hvad Utskottet anfört såsom skäl för sitt nekande att å motionen då fästa något afseende. Utskottet ville nemligen deruti, att Staten genom Kongl. Förordningen den 21 Februari 1789 afstått sin lösningsrätt - Motioner i Bonde-Ståndet 1865. 401 rätt till kronojord, men återupptagit skatteköpen, finna ett tydligt syfte derhän, att jordeganderätten i allmänhet må öfvergå till och stadgas hos den enskilde. Ett sådant syfte tror jag mig äfven hafva ådagalagt, ehuru i olikhet med 1863 års Lag-Utskott. Jag hyser den öfvertygelsen att syftemålet fortare ernås genom frihet i böpeaftal om jord, än genom sådant tvång, som uppstår genom ifrågavarande lösningsrätt, hvilkens verkan är dels köpeaftals förhindrande och dels, der sådana det oaktadt komma till stånd, åstadkommande af för parterna uppretande obehag jemte kostnader. Anmärkas bör dock, att Statens ofvannämnda hushållningsåsigt snarare innebär en önskan, att besittningsrätt måtte öfvergå till eganderätt, då jord finnes hos den enskilda. Att införandet af ett sådant syfte uti lagstadgandena angående denna fråga äfven skulle vara önskvärdt, medgifves gerna, liksom att det lätt låter sig göra, genom att åt frälsejords innehafvare lemna lösningsrätt till frälseränta, när han så finner lämpligt och på ungefärligen samma sätt, som Staten lemnat rätt till skattelösen åt kronojords innehafvare.