Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Han förstod genast, att hon nog ej skulle vilja visa sin rörelse. Naturligtvis var det gripande för henne att få se honom, som hon saknat så länge, men det var hennes svaghet nu, som gjorde, att hon förrådde sig. Hon ville naturligtvis inte, att han skulle lägga märke till det. Och så slog han an ett oskyldigt samtalsämne. »Vet ni hur det gick med mina hvita råttor?» sade han. Hon såg med beundran på honom. Det var, som om han ville lätta vägen för henne. »Jag släppte ut dem i boden,» sade hon. »De hafva redt sig godt.» »Ånej då! Finnes det kvar af dem än?» »Halfvorson säger, att han aldrig blir af med Petter Nords råttor. De hafva hämnat er, förstår ni,» sade hon menande. »Det var en utmärkt ras,» svarade Petter Nord stolt. Samtalet stannade af för en stund. Edith slöt ögonen som för att hvila, och han teg vördnadsfullt. Hans sista svar förstod hon inte. Han hade inte tagit upp det där om hämnden. Då han börjat tala om råttorna, hade hon trott, att han begripit hvad hon velat säga honom. Hon hade ju förstått, att han kommit hit för ett par veckor sedan för att hämnas. Den stackars Petter Nord! Många gånger hade hon undrat hur det gått honom. Många nätter hade den skrämde pojkens tjut gått igen i hennes drömmar. Det var delvis för hans skull, för att hon ej mer skulle få upplefva en sådan natt, som hon börjat förbättra sin farbror, gjort hemmet till ett hem för honom, låtit den ensamme känna värdet af att ha en deltagande vän nära sig. Nu var hennes öde åter förbundet med Petter Nords. Hans hämndetåg hade skrämt henne till döds. Så snart hon hämtat krafter efter det svåra anfallet, hade hon bedt Halfvorson spåra upp honom. Och nu satt Petter Nord där och trodde, att det var för kärleks skull hon kallat honom. Inte kunde han veta, att hon trodde honom hämndlysten, rå, förfallen, en drinkare och slagskämpe. Han, som var en föresyn för sina kamrater i arbetarkvarteret, inte kunde han ana, att hon kallat honom hit för att predika dygd och goda seder för honom, för att, om intet annat hjälpte, säga till honom: »Se på mig, Petter Nord!
Jag anser således 23 § böra erhålla följande lydelse: ”Teckningssumman uti solidarisk bank eller bankens grundfond skall utgöra minst 1,000,000 r:dr courant, och antalet af lottägare får icke understiga ioo. Hvarje lottbref skall lyda å minst iooo r:dr courant och ställas å viss man, med förbud att detsamma annorlunda, än med bankdirectionens samtycke och efter bolagets derå meddelade stadfästelse, d annan viss person öfverlåta. ” 26 §, ang:de bankafdelningars anläggande, torde utan olägenhet kunna utgå ur lagförslaget och ett motsvarande stadgande, om det anses nödigt, lämpligare erhålla sin plats i bancoreglementena. Jemte dessa anmärknrr, hvilka jag anhåller måtte få beledsaga den återremiss af förevar, betänk., som äfven jag yrkar, anser jag mig böra tillkännagifva, att, enligt min åsigt, redactionerna af åtskilliga nu icke åberopade §§ i lagförslaget likaledes äro mindre lyckade. Jag önskar derföre, att Utsk:n, sedan betänk, till dem återkommit, mätte ytterligare genomgå och granska hvarje §, på det att ifrågavar. lagförslag måtte, då det ånyo underställes RiksStms bepröfvande, erhålla en ämnets obestridliga vigt motsvarande fullständighet, tydlighet och bestämdhet. Hvar - Den 26 November f. m. Ilvarken den långt framskridna tiden eller min förmåga tillåter mig att nu ingå i en fullständig vederläggning af de flera delar utaf de begge sista talarnes yttranden, hvilka icke öfverensstämma med mina åsigter, lörtde förevar, ämne. Innan jag slutar, vill jag dock till besvarande upptaga några af deras anmärkn:r. H11 Rosenblad liar förevitat Utskm att icke uti lagförslaget hafva intagit något särskildt stadgande, angtde de redan inrättade privata bankerna, hvilka icke skulle kunna underkastas de åligganden, som nu för sådana banker voro föreslagna.
I sammanhang med pressjästberedningen får bränvinslillverkning icke utöfvas af annan än den, som lill den sednare berättigad är, eller under annan lid eller med andra vilkorj än som för bränvinslillverkning i allmänhet stadgade äro. § 17. Vid ättikeberedning eller annan fabrikation får bränvinslillverknings-redskap icke begagnas af den, sorn ej lill bränvinslillverkning berättigad är, eller under andra vilkor, än som för bränvinslillverkning gällande äro. Art. Om bränvins distillering och rening. § !*• Vill någon under den tid af en eller Iva månader, då han lill bränvinslillverkning i större bränneri är berättigad, med den för nämnda tillverkning uppgifna redskap distillera bränvin, må det, sedan bränvinstillverkuingen för månad blifvit afslulad, ske, utan särskild afgift, dock under tillsyn af kontrollör och endast under fyra dygn af månaden. Begagnandet af denna distilleringsrätt berättigar icke till återfående af eller nedsättning i den för bränvinstillverkuingen förskottsvis erlagda eller bestämda afgift. Expeditions-Utskottcts Förslag till underd. I mindre bränneri må under tid, hvarför anmälan lill bränvinslillverkning skett och tillverkningsa(gift blifvit eriagd, bränvinstillverkare, utan särskild afgift, verkställa distillering med den för bränvinstillverkningen uppgifna redskap. § 20. Bränvinsdistillering må dessutom, under tid, då bränvinslillverkning icke är tillåten, kunna i stad, såsom särskild näring, utöfvas med redskap af hvilken storlek och beskaffenhet som helst. Ansökan om sådan dislilleringsrätt göres hos Magistraten, som, då tillstånd dertill meddelas, skall hos Kongl, Maj:ts Befallningshafvande derom genast göra anmälan. § 21.
De af Hr Rosensvärd uti ifrågav:de ämne uttalade ord, hafva, åtminstone för mig, varit serdeles tillfredsställande. Jag kan icke nog hembära honom min Ö42 Den 10 December 1. m. tacksamhet för det han så fullständigt utvecklat satser och åsigter, hvilka i högsta måtto äro värda att behjertas af hvarje vän utaf Fosterlandets samtida sjelfbestånd. Vårt land, med en så glest befolkad vidsträckt yta, så knappa penninge-tillgångar och så vidsträckta gränsor att försvara, kan icke med nuvaride ringa försvarskrafter, i händelse af ett fiendtligt anfall, hafva nog i dessa till skydd för sin frihet och ännu mindre till uprätthållande af den vigt, såsom en Statsmakt af andra rangen, det i bredd med Europas öfriga länder bör hafva. Vårt försvarsväsende är dessutom illa och utan plan ordnadt, med otillräckligt befäl, dåligt öfvad gemenskap samt en fullkomlig brist på materiel icke en gång i stånd, att, i händelse af hastigt påkommande krig, erbjuda den styrka, som man efter dess nuvande numerär borde hafva rätt att förvänta. Lika illa beredda till sjös som till lands, äro vi i närv:de stund nära nog totalt beroende af utländska makters förhållande till hvarandra och den politiska garanti för fredens bibehållande, som Europeiska jemnvigten kan erbjuda. Med en Armée af något öfver 400,000 man stående trupper och en lika illa öfvad högst obetydlig Flotta, samt en Beväring, sådan som den vi nu äga, hvad kunna vi i bebofvets stund göra, utan hjelp af andra? Och dessa andra, hvad är som garanterar oss för deras stöd då en verklig fara hotar? Visserligen gifver den ingångna traktaten med Vestmakterna för ögonblicket någon trygghet; men dylika traktater, upgjorda af länders regeringar, skola de också hållas då dessa regeringar icke mera finnas till? gifva de verkligen någon grundad säkerhet under en tid, då ständigt vexlande folkrörelser tillskapa täta förändringar i politiska åsigter och inga beräkningar för en oviss framtid kunna göras? Nej, den som tryggar sin säkerhet på dylika löften, han bygger sitt hus på losan sand.
Utlåtandet äierremi terades med de dervid gjorde anmärkningar; hvarjemte Ståndet beslöt, aLL Utskottet skulle anmodas att ofördröjligen företaga frågan till förnyad handläggning, samt med nytt utlåtande till Riks-Slånden inkomma; samt !\:o 241, i anledning af väckta motioner, dels om framtida försäljning af kungsgårdar och andra krono-lägenheler, dels angående förändring af de, i afseende på utarrendering af kronans fasta egendomar å landet, nu gällande föreskrifter: Återremitterades S. D. Föredrogs ånyo och återremitterades Lag-Utskottets på bordet hvilande betänkande, ]\:o 92, i anledning af vackla motioner om förändring af 17 Gap. 2 § Rättegångs-Balken, angående den kraft till bevisning, som bör tillkomma böcker öfver handel och köpenskap. S. D. Till behandling föredrogs ett från Högv. Preste-Slåndet i dag 782 Prot.-Utdrag, arn 5 A janl >8^5. kommet prolucolls-uidrag, innefattande inbjudning lill Med-Slånden, att (orena sig uti det beslut, Preste-Ståndet, vid handläggningen af Baneo-Utskottets utlåtande, N;0 49, öfver väckt fråga, att Banco-fullmägtige måtte berättigas å deposition i Hamburg emottaga silfver utöfver det bestämda beloppet af 500,000 Hulr specie, fattat, af innehåll, att i det Banco-Reglemenle, som kommer att utfärdas, skulle införas ett stadgande af samma innehåll, som Utskottets förslag i förenämnde utlåtande, med den förändring allena, att orden: ”Så snart årstiden innevarande år det medgifver”, måtte utbytas mot orden: ”viri tjenlig årstid’*: Med frånträdande af sitt förra beslut, antog Bonde-Ståndet inbjudningen. S. I).
Innu är 18OO till sina grunder och föreskrifter om Bränwins-bränningen i allmänhet wara gagnande, kan jag likwäl ej undgä att wid detta tilfässe anmärka en och annan bristfällighet deruti som kräfwer rättelse. ^ I synnerhet förtjcnar det upmärkfamhet, att Krono-Bränncrierna i Stockholm och Furusund moro oumbärlige för allmänna Magasins-inrättningens beställd. Jag mcdgifwcr gerna nyttan af denna inrättning, häldst om ben grundade sig pä inhemska SädeSförrädcn, men jag kan alldeles icke mcdgifwa nägon National-winst därmed, att Kronan eller Staten befattar sig med Bränwins tillverkning, twcrtom mäste Tollisson af motstridiga intressen skada allmänheten, hwilket erfarenheten ocksä wisat, enär bäde Utländsk Spanmäk och Bränwin blifwit in först, isne i afsigt pä winst, fastän brist pä dessa waror inom Landet icke för handen warit. Ett olyckligt krig har dessutom ädagalagdk, att wära egna tilgängar pä Spanuemäk sträckt sig wida öfwer hwad man i allmänhet förmodat, serdeles wid beräknandet af nästledit ärs fwaga wäxt. I an - 9ZS Den 2Z September, I anledning häraf förestär jag hoHögwälbor, ne Herr Grefwen och Landt-Marstalkey samt Högloft, Riddcrstapet och Adeln i ödmjukhet , om icke Riksens Ständer böra i underdänighct föreställa Kongl, Maj-k vm nödwändighcten deraf, att jämte förbud om in, försel af UtlänHst Spannemäl och Brännvin, Kronog Drännerierna numera matte uphöra, och Allmänheten förunnas, att obehindradt tillverka och afyttra stna u,tj. Dränwjn förädlade waror. För öfrigt förefaller det mig oftast wara mer skadligt än' gagnande, att förbjuda eller insträyka. Dränningen, under dea tillätne tiden. Ett förbäktrabt
Vi hade mött en sådan båt ett stycke uppför floden, rodd af två ynglingar och lastad med palmblad; den låg icke mer än 5–8 centimeter öfver vattnet och såg ut att kunna kantra vid båtmännens minsta oförsigtiga rörelse. På plattformen gingo några obundna hundar af medelstorlek; de voro i början skygga och misstänksamma mot oss och morrade en smula, men läto snart smeka sig. Af infödingarne, malajerna, fingo vi på nära håll ty värr icke se andra än några medelålders män. När vi närmade oss en af de långa flytande stockarne, som ledde ut till plattformen, flydde qvinnorna och barnen hals öfver hufvud ur de närmaste husen, och när vi beträdde plattformen, hade dessa förskansat sig i ett aflägset liggande hus, der de oroliga och nyfikna tittade på oss genom en glugg. Barnen gåfvo hela tiden sin rädsla till känna genom en högljudd klagolåt. När vi sökte närma oss de flyende, skyndade de än längre bort. Några män stannade emellertid qvar. Vi tillvunno oss deras ynnest genom några cigarretter, som Palander utdelade bland dem, och hvaröfver de synbarligen voro belåtna. De hade ett allvarligt, slutet, kanske snarare likgiltigt utseende. En fysiognomist skulle kanske haft svårt att säga, om deras ansigten talade grymhet, beslutsamhet eller likgiltighet. De sågo ut, som man svårligen skulle kunna framlocka en min af munterhet eller glädje i deras anleten. Vid malajbyn, som vi besökte, hade några kineser en sagoplantering. Med några malajer som arbetare i sin tjenst voro de nu sysselsatta med att lasta ett grundgående fartyg med sagomjöl, hvaraf de tycktes hafva egt ett stort upplag. Ett annat fartyg hade nyss blifvit lastadt och befann sig på utgående. Kineserna här gjorde på mig samma behagliga intryck som deras landsmän, hvilka jag förut sett i Japan och Hongkong, och dem jag framdeles fick se i Singapore: intrycket af ett ytterligt arbetsamt, välmående, förnöjsamt och renligt folk.» Labuan förefaller mig vara mycket lämpligt till utgångspunkt för en naturforskare, som vill genomforska Borneo.
Det är visadt och redan förut nämndt, att den förnämsta titel} som gifvit öfverskott, är tullen, och då hemställer jag till hvar och en, om det är sannolikt att vår tull under de kommande åren skall gifva större öfverskott än hittills, då yttre politiska förhållanden varit mera gynnsamma än nu, och i alla fall" får jag återkalla i minnet hvad Hr von Hartmansdorff yttrat, att om än behållningen blir 1,900,000 R:dr af tullen, så hafva likvisst R, St:r redan beviljat 2j milhr R:dr till neutralitetens uprätlhållande, så att det blir i alla fall en brist att fylla, hvadan tidpunkten nu är ganska illa vald för spanmålsprisets ökande till 6 R:dr 32 sk. b:ko, hvarföre jag ock anhåller om återremiss af Retänk. Frih. Tersmeden: Jag begärde ordet i anledn. af ett yttrande, som den siste värde talaren hade. Han sade att, i händelse spanmålsberäkningen höjdes ifrån 6 R:dr till 6 R:dr 32 sk. b:ko, så skulle de, som hafva indeldta räntor derigenom få höjning i sin skatt. Jag tror det vara ett misstag af Hr Bildt derföre att, vid beräkningen af deras löner, som hafva indeldta räntor, det alldeles icke kommer i fråga hvad värde, som sättes på Statsverkets spanmålsinkomsler, utan det är markegången, sorn bestämmer lönebeloppen. Således tror jag att den upgiften icke håller streck. Hvad för öfrigt beträffar de vådor, som Hr Bildt har förespeglat skulle upstå i händelse den här föreslagna åtgärden att beräkna spanmålen till det värde, hvartill den troligen kommer att upgå, af R. St:r bifalles, så kan jag icke inse, att de på något sätt äro för handen. Huru inkomsten af tullen'kommer alt slå sig ut är visserligen obekant, men jag tror det icke vara någon anledn. till att den icke skall blifva så hög som förut. I allt fall tror jag icke att den frågan hör det alidia ringaste till behandlingen af detta ämne. Jag fortfar att yrka bifall till Utsk:s Betänk. Hr Mannerskantz, Carl Axel:
Bifölls. S. D. Till Stats-Utskottet remitterades en, med anledning af 56 §. Piiksdags-Ordningen, af Herr Limnelius väckt motion, angående lönereglering för Rikets Ständers Riksgälds-Contoir, lill likhet med hvad för Banken blifvit bestämdt, så vidt sådant med dessa Verks något olika organisatioa må linnas öfverensstämmande. Från Heder v. Bonde-Ståndet. S. D. Föredrogos ånyo Banco-Utskottets, sedan den 26 sistlidne September på bordet hvilande, utlåtanden: N:o 80, i anledning af förrättad revision af Banco-Discontverkets räkenjkaper och förvaltning för år 1839. Ståndet fann för godt godkänna utlåtandet. 676 Prot. Utdr. d. 7 O cl. 1840. N:o 81, i anledning af förre Kamereraren C. Mattons ansökning om restitution af lön samt erhållande af pension. Jfslo"s. N:o 82, i anledning af väckt motion angående nedsättning i räntan med En procent å alla lån, som från Rikets Ständers Bank elier de derunder lydande Låne-Contoiren utgifvas. Återremitterades. N:o 83, öfver väckt motion, angående låns utgifvande från Rikets Ständers Bank, mot första inteckning uti fast egendom på landet, till belopp af fastighetens halfva taxeringsvärde. Bifölls. N:o 85, öfver väckta motioner, angående låns utgifvande från Banken 'O o emot pant ar storskiflade hemman i Dalarna. Bifölls. N:o 86, öfver väckt motion, angående förskotts-låns meddelande från Banken för strömrensningar, sjö- och myr-aftappningar samt i stort företagna odlingar. Bifölls. N:o 87, i anledning af väckta motioner, angående utsträckning af lånetiden och nedsättning af räntan för Discont-län, m. m.
För öfrigt vore det att inveckla sig alltför djupt i testamentsläran, att bär undersöka, huruvida en lag ej skulle kunna äga rätt att upphäfva äfven de gamla fideicommiss-stiftelserna. Jag har endast yrkat, att lagen må bevilja, hvad man nu kan erhålla genom Konungens särskilda tillstånd; således ingen ny grundsats i lagstiftningen. I afseende på Hr v. Hartmansdorffs sednaste anförande får jag nämna, att jag tror det vara för de flesta fideicommissarier, eller åtminstone för dem, som innehafva mindre fideicommisset-, angeläget att vinna ifrågavar. rätt; och ehuru jag ej är ombud hvarken för någon 3a Den a Maj f. m. eller några af dem, liar jag dock hört flera fideicommissarier vttra den önskan, att de utan så många omgångar och kostnader kunde få låta inteckna sina fideicommisse!’. Jag har mig dessutom specielt bekant, att ett af de största fideicommisser i Sverige, i anseende dertill, att intet förlagscapital åtföljer detsamma, knappast kan mottagas, om tillträdaren ej genom förre innehafvarens ädelmod eller genom tillstånd att taga inteckning erhåller förlag. Jag kan således ej finna mig vederlagd genom de anföranden, som från andra sidan blifvit gjorda. Frih. Ehrenborgh: Jag har ej funnit mig vederlagd hvarken af Gr. Liljencrantz eller Hr von Hartmansdorff i det jag yttrat, att det nemligen vore bättre att genom bestämd civillag komma till det mål, man nu hinner genom exceptioner. Jag vill äfven upplysa, att den rättighet, som i detta fall säges tillkomma Konungen, icke är en sådan nåderätt, som i hela sin latitud tillkommer Konungamagten, utan endast en nåderätt, som tillhör Högsta Domstolen, der. Konungen blott har två röster; och således hänger det ofta på en röst, huruvida belåningsrätten medgifves eller icke.
Nej; beviljas för KrigsCollegii Deparlementer ett Anslag pä Stat af 662,000 R:dr jemte 34,ooo R:dr i och för Kruttillverkningen, eller saramanlagdt 696,000 R:dr. Fjerde HufvudTiteln. I afseende pä den i 6:te Puncten af Utlåtandet N:o 133 med dervid bilagde Utlåtande N:o 134 af Utskottet tillstyrkta ersättning till Upsala Academie för förut på Stat innehafde 910 R:dr 32 sk. till Ridskolan jemte andre af densamma åtnjutne men indragne förmoner, med tillhopa i44° Rtdr 32 sk., har H. R. o. A. samt H. PrasteStåndet beviljadt ett deremot svarande årligt anslag för bemälte Academie, men deremot V. BorgareStåndct samt H. BondeStåndet sådant afslagit. Och sora 2 Stånd stannat emot 2 i denna fråga; så föreslår Utskottet till omröstning af Förstärkta StatsUtskottel den 16:0 Voterings-Proposition: Den, som bifaller, att för Upsala Academi, såsom ersättning för förut inneliafdt anslag för dess StallStat gio R:dr 32 sk. samt för den kostnad af 53o R:dr årligen, ljvartill underhållet och skötseln af de för Ridskolan begagnade Hastar funnits uppgå , på Stat uppföres ett årligt anslag af sammanlagdt i44° R:c*r sk., voterar Ja. 4 B. 34 5?.o Stöts-Utskottets Den det ej vill, voterar Nej. Vinner Nej; varder något sådant Anslag icke beviljadt. Det tillstyrkande Utskottet afgifvit i y:de Puncten, att ersättning till Lunds Academie mätte gifvas för år 1S09 mislade Aflöningsmedel och Tullfrihetscrsättning, genom uppförande på Stat fö ' Ide Academie af deremot svarande 4°° R:dr I , öar blifvit bifallet af H. R. o. A., H.
Men är hon så stor, att hon alldeles ställer i skuggan alla våra egna Ninicher, Nitoucher o. s. v. Om man är mycket svensk, svarar man » javisst, javisst! » — är man olik sin nation — d. v. s. icke så brinnande afgudisk mot allt utländskt — så drar man på svaret. Judics supériorité — det är hennes briljanta hufvud, som än ytterligare förhöjer fransyskans naturliga savoir faire. Med ett sådant hufvud med i spelet — måste man göra lycka och stor lycka öfverallt Skada att Judic sökt sin lycka på gränsen till café-chantant-estraden. Våra svenska damer i Judicgenren sakna Judics goda. hufvud. Det är illa för genren. Men de sakna också hennes. eleganta frivolitet, och det är än värre. De liksom de svenska öfversättningar, som de spela, äro betydligt oskyldiggjorda, en upplaga ad usum Delphini. Derför kunna de ej spela som Judic, om de ock hade all-hennes talang. De kunna öfverträffa henne i skönhet — men ej i skönhetens pikanta tillgodogörande — i sångröst — men ej i sångföredragens karakteristiska utformande — i spelets ädelhet och naturlighet — men ej i dess tusentals miniatyrfinesser à la diable — alltså — de besegra i det för genren oväsentliga och de besegras i dess kärna. Och — som sagdt — detta delvis genom de toucherade öfversättningarna, som gör den svenska Niniche relativt taget till ett litet helgon, och ett » litet helgon » till en liten engel. Att punkt för punkt jemföra fru Cyschs Niniche eller irk. Pettersons Nitouche med Judics — blir derför lika orättvist som * orimligt. Judics spel i den svenska texten till Niniche skulle vara lika malplaceradt som fru Cyschs i den franska.Men derfÖr nu att Judic är stor och oupphinnelig i din franska pjesen, behöfver Sophie Cysch ej vara stäld i skuggan i den svenska. Vice versa Nitouche — Anna Pettersson. Dock skulle vi önska, att våra nu nämda artister höjde sig upp från genren i fråga.
Då jag var den bland R. o. Ad:s ledamöter, som här väckte motion om uppenbara kyrkopliktens afskaffande, torde det förefalla besynnerligt, att jag talar emot detta betänk., som till en viss del tillstyrker bifall lill motionen; men enär min motion så väl som Just.ombudsmannens framställning' i detta ämne afsåg uppenbara kyrkopliktens utbyte mot enskild skrift, men LagUtsk. som tillstyrkt detta utbyte, derjemte föreslagit att underrättelse från predikstolen skulle ske om den felandes namn och brottets beskaffenhet; så finnes deruti anlednrn, hvarföre jag nu upplrädt och anhåller om återremiss. Det af Ulsk. föreslagna sättet att borttaga uppenbara kyi koplikten, är nemi. föga bättre än kyrkopliktens bibehållande. Antingen bör författningen bibehållas eller och helt och hållet upphäfvas, emot utbyte af något gagneligt, som icke medför rubbning af vårt nu gällande slraffsystéme. Jag har fästat uppmärksamheten på hvad LagLTtsk. sjelft erkänt, att offentliga kyrkoplikten öfvergått från hvad dermed ursprungligen varit afsedt till ett verkligt straff. 1686 års kyrkolag säger nemi. uti g cap., alt offentliga kyrkoplikten är den sakfälldes offentliga botgöring inför församlingen, för att deruti åter upptagas. Sednare tiders erfarenhet hor vitsordat otjenligheten och skadan af den offentliga kyrkoplikten. Exemplen derpå äro så många och så kända, alt jag icke behöfver citei a något. Densammas borttagande all - Den 16 Maj f. m. deles, såsom jag motionerat, är också föreslaget i nya lagförslaget; och jag tinner icke, att LagUtsk. haft något skäl för sitt tillstyrkande att kungörande bör ske om den brottslige och brottets beskaffenhet, helst det är stridande mot Christna religionens anda och mening, alt begagna kyrkan, der man samlas för att öfva gudstjenst, lill en plats, der man på salt och vis verkställer straff för begångna brott. Sådant bör man sätta sig emot, och jag tillstyrker derföre återremiss. Frih. Boye, Ludv.: Ålla slags straff-syslemer erkänna 2:ne ändamål.