Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag motsatte mig allt sådant; jag deltog i dessa strider; jag skonade i det fallet icke min person eller mina vänskapsförbindelser, och jag är än i dag färdig alt taga samma steg åter på samma bana, endast jag vore i stånd att återfinna densamma, beträdd af män med förstånd, kraft och vilja, syftande till något upphinneligt mål af vigt; men jag tycker mig inse, att en fullkomlig splittring har inträffat ibland alla de opinioner, som bort samverka till det stora målet—enhet och förtroende de begge statsmakterna emellan, d. v. s. fosterlandets lycka, och att en helt annan makt upprest sig, mot hvilken jag ansett mig böra strida, en makt, mera förtryckande än den värsta despotism någonsin kan blifva. Jag behöfver icke nämna hvilken makt jag menar, nog af. den makt som skyddar och uppmuntrar den råa massans välde, och det är icke under en sådan makts baner, som jag strider. Jag skall aldrig taga ett steg för att understödja begreppet om en sådan makts välde i det constitutionella Sverige. Jag har med bedröfvelse erfarit, att jag på den politiska tummelplatsen i så många fall råkat på andra vägar än dem åtskillige af mina politiska vänner valt. Jag gör deni ali möjlig rättvisa; deras afsigter äro mig icke misstänkta; jag värderar dem och tror att de i många fall kunna jemföra* med hvilket ädelt sträfvande som helst; men det mätte vara en stor skilnad emellan en ädel vilja och en sann uppfattning af det mål, dit man sträfvar. Jag ber R. o. Ad. om ursägt, att jag ingått på ett ämne, sorn visserligen ligger utom gränsen för det till öfverläggning föredragna ärendet; men jag är uppkallad att något skåda tillbaka på min egen person, emedan dess politiska existens blifvit framställd i en orätt dager. Det är icke min sak att framställa mitt eget jag; men jag skyr icke att underkasta mig klander på den väg jag föreskrifvit mig, den jag anser vara den rätta, oell på den constitutionella bana, hvilken jag vill följa. Hr Dalman har uppträdt med ett förklarande af Hemliga Utskts förhandlingar: jag vet ej, om Hr
Jag är en fullkomlig sybarit i fråga om att sitta väl. Men nu ska ni också till tack trifvas, säg, vill ni inte det?» »Det tror jag inte blir så svårt», sa jag. Nu skrattade hon ett kort, muntert skratt, som lyste upp hela ansiktet, utom ögonen, ty öfver dem låg sorg, inte sorg för stunden, utan lifssorg, det såg jag nog. Sedan pratade vi om litet af hvarje, mest om Ester; därefter halkade vi så småningom öfver till mötet i går. Nu gällde det! »Så tråkigt att ni skulle bli klen», sa hon till sist vänligt. »Ni hade värkligen ofvanpå allt det dystra behöft litet ljusa framtidsdrömmar att trösta er med. Den gyllene tid som ska bli, när flickorna inte längre är bara flickor för gossarna och gossarna inte längre bara gossar för flickorna. När människorna få växa upp, inte som skilda kön, utan som gemensamma arbetskamrater. Jag tror så mycket på samskolorna», tillade hon med ett litet leende. Nu var det tid för mig att urladda mig, men jag vet inte hur det var; luntan ville inte brinna af. Bestämdt var inte stolen alldeles för skön, den gjorde en feg. Men så sa jag beslutsamt: »Det är ändå fasligt, att sådana där ohyggligheter ska vara » »Vara sanna, menar ni», afbröt hon lifligt. »Ja, inte sannt, det är förfärligt.» Hon lutade sig fram och såg mig ifrigt i ansiktet med de mörka, allvarliga ögonen. Det – att alltsammans var sannt – hade jag då rakt inte tänkt på förut. Men naturligtvis, inte vågade väl människorna ljuga så där uppenbart. »Men – men –» stammade jag – »hvad ska det ändå tjäna till att röra i’et? Det är för otäckt.» »Ja», sa hon sakta, »fru Petterkvist må tro det har fordrats stor själföfvervinnelse för att inte rygga tillbaka. Jag såg på den ömtåliga gestalten, på det ljusa, vackra rummet och förstod, att åtminstone af henne hade det fordrats själföfvervinnelse med besked.
Skulle Constitulions-iVtf?/fefe/ÉW anmärka, att Stats-Rådets Ledamöter samfäldt, eller en eller flere af dem, uti deras rådslag örn allmänna mått och steg, icke iakttagit Rikets sannskyldiga nytta, eller att någon Föredragande icke med oväld, nit, skicklighet och drift sitt förtroende-embete utöfvat, ege då Nämnden att sådant tillkännagifva för Riks-Stånden, hvilka, om de finna Rikets väl det kräfva, kunna hos Konungen skriftligen anmäla deras önskan, att Han ville ur StatsRådet och ifrån Embetet skilja den eller dem, emot hvilka anmärkning blifvit gjordk Förslag till ändring, i Grundlag. — Regerings-Formen. Frågor uti detta ämne kunna i Riksens Ständers Plena väckas och af andra Riksens Ständers Utskott än ConslitutionsUtskottet hos Stånden andragas, men icke af Riksens Ständer afgöras förr, än sistnämnda Utskott deröfver blifvit bordt. Under Riksens Ständers öfverläggningar derom, skola icke Konungens beslut uti mål, som röra enskilda Personers eller Korporationers rättigheter oell angelägenheter, kunna ens nämnas, ännu mindre någon Riksens Ständers pröfning underställas. §. 108. Till Tryckfrihetens vård skola Riksens Ständer vid hvarje Riksdag förordna Sex för kunskaper och lärdom kände Män jemte Justitie-Ombudsmannen, som bland deni före ordet. Desse Committerade, af hvilka Två, utom Justitie-Ombudsmannen, skola vara lagfarne, äge sådan befattning, att, i händelse någon Författare eller Boktryckare, innan tryckningen, sjelf öfverlemnar dem en skrift och begär deras yttrande, huruvida åtal derå, efter Tryckfrihets-Lagen, kan äga rum, skola Justitie-Ombudsmannen och minst trenne Committerade, hvaraf en lagfaren, ett sådant yttrande skriftligen afgifva. Förklara de deruti, att skriften må tryckas, vare då både Författare och Boktryckare från allt ansvar frie, och ligge det å Committerade. Desse Committerade skola väljas af Riksens Ständer, genom Sex af hvarje Stånd utsedde, samfäldt röstande Elektorer.
Underlåter något Universitet, Prosteri, Stad, Bruks-district eller Härad alt ställa fullmägtig, vare förfallet till det vite, Ståndet pröfvar skäligt utsätta, och som svara kan mot den omkostnad, som ett annat och jemlikt Universitet, Prosteri, Stad, Bruks-district eller Härad på sin Riksdagsman göra måste; skolandes ett sådant vite uti Ståndets Gassa inflyta. §. 17. 2:dra Momentet. 2:o Vid alla Riksdagsmannaval skall den vara Riksdagsman, som de flesta rösterna undfått, och om tvänne eller flere erhållit de flesta och lika många röster, afgöres frågan genom lottning dem emellan. Dör den valde eller bevisar laga förfall, anställes nytt val. Riksdagsman, som vald blifvit, må ej, utan lagliga hinder, kunna sig derifrån undandraga, och njute han af dem, som äro berättigade att välja, anständigt och tillräckligt underhåll och resekostnad, hvilka, för Presteoch Borgare-Ståndens Riksdags-Fullmägtige, före valet bestämmas. Dessa medel skola, för Borgare-Ståndet, af Magistraterne och, hvad serskildt beträffar Bergsbrukens Fullmägtige, af de tjenstemän, som Bergs-utskylderne upptaga, samt för Bonde-Ståndet af Kronofogdarne, utan serskildt arfvode, uppbäras och redovisas. För en af hvartdera Universitetets Fullmägtige bör ofvannämnde reseoch underhålls-kostnad ut O o gå från Academie-fonden. §. IS. l:sta Perioden. Till Riksdagsman må ej i något Stånd godkännas en person, som icke upphunnit 25 års ålder; ej den, som, fastän äldre, står under förmynderskap; ej den, som, efter gjord cession och utfärdadt proclama, icke, på sätt lag förmår, visa gitter, att han från sina borgenärers kraf fri är; icke eller den, Expeditioni-Utskotlets Förslag till lind.
af befolkningen .verkligen är ett rätt försvarligt kotteri. Bara för Sveriges räkning går det upp till en » klick » på 450,000 menniskor, s hvilkas intressen väl icke borde af-fardas sä lättvindigt. Hur många hemmansegare tror Strindberg att det lins i Sverige? Och ändå beherska de majoriteten i andra kammaren, och den dag de på allvar vilja skall äfven första kammaren vara i deras händer. De äro nu vår svenska demokratis förtrupper, och som sådana stå de som målsmän för långt flere än sig sjelfva. Men hvad skall sägas om att ett par tusen prester ha en särskild representation, som kan säga nej mot både regering och riksdag? I ett land, der det står så till, skulle det bestämdt vara bättre att spara talet om kotterier för fall, då det med mera fog kunde användas, än mot en half million af landets invånare. Men det är för öfrigt icke sant att underklassens qvinnor ha likställighet med männen. Strindberg ritar upp, för att bevisa sin sats, sin ideala bondstuga, hvilken vi så väl känna från föregående arbeten. Hustrun är herre i huset, liksom mannen utom hnset. Han har hand om kassan, — tänk så lycklig ställning han hari jemförelse med den stackars kulturmannen, hvilken alltid lär hos sin hustru begära pengar till cigarrer och punsch! —, men hans gumma har visthusnyckeln. Han kan skrifva, men hon kan räkna. De äro i ett » temligen » rätt andligt äktenskap. Men — tyvärr — i denna verklighetens verld äro vår store realists ideala bondstugor ganska tunnsådda. Äktenskapen äro inom denna samhällsklass minst lika ofta som inom några andra kretsar penningeaflarer, och kärleken mellan makame blir derefter. Bra mänga af vår allmoges hem skulle * kunna sqvallra om hur mannen super sig full ibland och » regerar värre » med hustrun, utan att hon har något medel till sitt försvar. Att det motsatta förhållandet skulle vara vanligt liar jag deremot aldrig hört omtalas. Kanske finnes en och annan bondhustru, med duktiga muskler i ar-marne, som tufsar till sin äkta hälft ibland, men jag tror Strindberg skall ge mig rätt i af t brorslotten af det stryk, som utdelas vid dessa äktenskapliga.
Doktor Fintelman (född Preussare), som under ett par års vistande hår i provinsen hos flera enskilda skogs Fcmärs-Bcr, för Christianstads Län, 3 18 egare gjort sig fördelaktigt kånd för kunskaper och nit för sitt yrke, har tillkännagifva, att han ämnar instundande höst inråtta ett dylikt institut och dertill lått åt sig upplåten Segesholms gård, lydande under Widtsköfle egendom, sednast tillhörig nu mera aflidne handlanden Gustaf Hagerman. De vidtagne åtgärder för Håstafvelns förbättrande visa god verkan, hvarigenom remonter för Kavalleriregementerne nu till betydligare antal kunna inom provinsen erhållas och införskrifningen häraf ifrån Dannemark minskas. De omsorgsfulla vidfagne anstalter för Får-racernes upphjelpande visade lefvande verkningar, men hafva likväl ännu icke hunnit öfver några schåfferier, på en och annan af de större egendoinarne. Sednare årens trögare afsättning med de finare ullsorter, derå prisen åro beroende endast på några fä klådesfabrikanters inom en enda och ifrån Skåne aflägsen fabriksort, med hvilka inga andra köpare tälla, kommer säkerligen att försvåra denna industris vidsträcktare framgång. Inom Lånet finnas icke några allmänningar eller rekognitionsskogar. Under åren i854 med i858 har, enligt bifogade uträkning, medelpriset å ett drångdagsverke utgjort 16 sk. Eko. Medelmarkegångsprisen hafva varit, för Råg 8 Rdr 5 sk. 4 rst., för Korn 6 Rdr 4 sk. 3 rst. och för Hafre 3 Rdr 24 sk. 6 rst. allt Bko. Dock hafva de årligen understigit de gångbara. Då markegångs-såttningen år af vigt, enär både Statens och många enskildes intresse dermed år förenadt, bör jag ej underlåta att i underdånighet framställa svårigheten att verkställa denna prissättning enligt föreskrift , sorn bestämmer tiden dertill i de första dagarne af November månad hvarje år, vid hvilken tillgångarne ännu ej kunna vara kände och inga priser ännu stadgade. Bergsrörelse. Andrarums
Maj:t eller särskilt till Rikets Ständers Revisorer af Berättelse rörande Institutets förvaltning och verksamhet; men att, i händelse Eders Kongl. Maj:t skulle i nåder finna godt att om dylik Berättelses aflemnande förordna, Direktionen icke skall underlåta att för framtiden ställa sig 424 —■ sådant till efterrättelse. Du emedlertid, på sätt af Revisorernes Berättelse upplyses, Revisorerne, vid början af revisionsförrättningen, lått emottaga, af vederbörande tjenstemän vid Institutet författade, uppgifter rörande undervisningen vid Institutet och sammandrag af räkenskaperna för de 2:ne år, granskningen omfattat, synas Revisorerne icke hafva varit i saknad af den ledning för revisionens verkställande, som genom den ifråga.ställda Berättelsen från Direktionen torde varit åsyftad. Beträffande den af Revisorerne vid räkenskaperna gjorda anmärkning, att någon kassaräkning icke blifvit förd, och att, i följd deraf, räkenskaperna skola sakna nödig fullständighet, får Dmektionen i underdånighet anmäla, att Institutets årliga redogörelse utgöres af: l:o summarisk eller så kallad general-räkning öfver inkomst och utgift under året, med inoch utgående balans, hvilken sistnämnde, i afseende på kontanta tillgången, verificeras genom dels bevis från Rikets Ständers Bank öfver behållningen derstädes, dels genom ett af tvänne bland Direktionens Ledamöter, efter verkställd kassa-inventering, utfärdadt betyg öfver kontanta behållningen i kassan vid årets slut; 2:o särskilda inkomstoch utgiftsförteckningar för året, upptagande de förstnämnde, till titel och belopp, hvad som genom insättning i Rikets Ständers Bank eller omedelbar leverering till kassan kapitalet tillflutit, och de sednare hvad för hvarje utbetalningsdag å olika af Direktionen fastställda titlar utgifvits; och 3:o de af vederbörande lärare och tjenstemän vid Institutet uppgjorda räkningar öfver utgifterna å de särskilda titlarne under nästförflutna veckan, hvilka räkningar äro försedda med anordning af Direktören och åtföljda af behöriga verifikationer.
Jag yttrade likväl, så vidt mitt minne icke felar, det jag önskade, att creditlagarne, så vidt de röra bysättning, mätte återförsättas i det skick de voro före 1841 års författning, och då lärer deraf vara en följd, att jag åsyftade, det en ovillkorlig rättighet måtte medgifvas fordringsägaren, alt jemväl använda bysätlningstvånget på en bankrutterad gäldenär. Jag inser visserligen, i likhet med hvad den siste värde talaren yttrat, det omenskliga uti att bysätta en såsom redlig allmänt känd och erkänd gäldenär, hvilken icke kail för ögonblicket eller för någon längre tid betala den gäld, som han före concursen sig åsamkat; men jag tror mig också af erfarenheten veta, alt en sådan omensklighet, om den någonsin blifvit utöfvad, åtminstone hör till sällsynthelerne; och den omständigheten, alt en lag möjligtvis någon gång missbrukas, lärer väl icke blifva något gillligt skäl att borttaga sjelfva lagen, då denna är gjord för den öfvervägande största delen af händelser, sorn inträffa. Utsk., som synes särdeles ömma för gäldenärerne, har till deras försvar anfört, att en utsträckning af bysätlningsrätleu skulle kunna föranleda dertill, att en gäldenär kunde beröfvas friheten för hela sin lifstid, och således blcfve ett pris för borgenärernes godtycke. En förutsättning af dylik beskaffenhet, hvilken innebär en sårande misstanke om hämndlystnad hos borgenären, hade jag icke trott att Utsk. skulle till stöd för sin argumentation begagna. Ville Utsk., i afseende på fordringsägaren, träda in på subjectivitelens område, så hade Utsk. fast Den 30 Januari. 631 hellre bort antaga, att omsorgen om egen fördel skulle leda hans åtgärder emot gäldenären. Då är det klart, att denna egna fördel förbjuder honom, att genom bysättning betaga gäldenären all möjlighet att kunna något, förvärfva, och således äfven den möjligheten, att kunna något afbörda sig sin skuld.
26 blanfetter titt £areringdlängbeii öfver infomjibevidningett efter 2:bra artifeln, uti Ijvilfen, enligt bilagbe formulär uppgjorba längb Serebningen införer alla be perfoner, forn Serebnittgen anfer ffplbiga att bplif bevillning erlägga. 3 ftab böra SSerebningarna till befja längberg npprättanbe od) fompletteraitbe åtnjuta nöbigt biträbe af veberbörattbe uppbörbd Serebningöbijlriftet påförad hvarje ffattffplbig; od) bör SSerebningen l)ärvib följa ben inom famina ort febnaft upprättabe mantaldlängb, ^villen för fåbant änbamål ffa 11, feban benfainma blifvit i föreffrifven tib od) orbning grattffab, jemte atla bertill fjöranbc uppgifter od) panblingar, oförbröjligeu od) febnaft inom meblet af Slpril ntåitab, tillftällad orbföranben i ortend Sevidningdberebning. Sejlat må ide af Sevidningdberebningen funna fattad nteb minbre orbföran IDerefl, vib föreflåettbe af fafligfjetdvärbe eder iufomftberäfning famt beraf beroenbe bevidniitgdafgifter, ffiljaftigljet i meningarne inom Serebnittgen uppftår, fontina beloppen att uti ofvattitämnba förflag upptagad i öfverendjiämtnelfe meb ben metting, font be flefta lebatnöterne pttrat, famt, otti röfterna utfada lifa, meb bett forn orbföranben biträbt; od) åligger bet orbföranben att, i be fall bå Ijanö mening icfe gjort ftg gädanbe, uti förflaget färjfilbt upptaga be belopp l)att anfett böra be ffattffytbige påförad; varaube bet jemväl fjvar od) en af be öfrige Se
Jag inskränker mig derföre till den anhållan, att Protocollsötdraget från PresfeStåndet, rörande detta ämne, tpå blifva för Ridderskapet och Adeln uppläst, samt att Herr Grefven och LandtM»rckalken täcktes framställa proposition till instämmande i PresteStåndets beslut. 552 Den 14 junii f, m'. I anledning häraf upplästes PresfeStåndets ProtocollsUtdrag af den 11 dennes, hvaraf inhämtades, att PresteStåndet, med ogillande af StatsUtskottets Utlåtande, beslutat, det borde till inköp af Astronomiske Instrumenter åt Observatorium i Stockholm , en summa af 5000 R:dr Banco utgå af Statsmedlen i trenn® år på det sätt, att en tredjedel deraf årligen erlägges. Herr Grefven och 'LandtMar [hålken yttrade det han, i anledning af den i ämnet nyss förefallne discussion, ansåg sig böra hemställa, om Ridderskipet och Adeln behagade i PresteStändets beslut instämma; hvilket bifölls. Föredrogs å nyo StatsUtskottets den 3 dernes under N Beslut i frågan om medel till kostnadernes utgörande för Hans Kongl. Höghet Kronprinsens förestående förmälning och verkställde utrikes resa. Herr Grefven och Landt Mar skalken yttrade, att som denna fråga, då den sista gången förevar, förklarats ytterligare böra hvila på bordet, under afbidan af BondeStåndetsv beslut, och nämnde Stånds ProtocollsUtdrag af den 6 denne», rörande detta ämne nu mera ankommit, ansåg sen 14 Junit' /, m. 353 ansåg Herr Grefven och LandtMarskalken sig böra låta uppläsa berörde Protocolls-Utdrag hvilket alltså upplästes och innehöll:
Och hade boningen till Mose, tabernaklet och all dess redskap, spänner, bräder, skottstänger, stolpar, fötter; Täckelset af rödlett vädurskinn; täckelset af tackskinn, och förlåten; Vittnesbördsens ark med sina stänger; nådastolen; Bordet med all dess redskap, och skådobröden; Den sköna ljusastakan, tillreddan med lamporna, och all sin redskap, och oljo till lysning; Gyldene altaret och smörjelsen, och godt rökverk; klädet i tabernaklets dörr; Kopparaltaret och dess koppargallrar, med sina stänger, och all sin redskap; tvättekaret med sin fot; Bonaden till gården med sina stolpar och fötter, klädet till ingången åt gårdenom med sin tåg och pålar, och all redskap som behöfdes till boningenes tjenst, vittnesbördsens tabernakels; Aarons Prestens ämbetskläder till att tjena i helgedomenom; och hans söners kläder, till att de skulle göra Prestaämbetet. All ting, såsom Herren hade budit Mose, gjorde Israels barn till alla denna tjenstena. Och Mose såg på allt detta verket, att de gjorde såsom Herren budit hade, och välsignade dem. Och Herren talade med Mose, och sade: På första dagen i den första månaden skall du uppsätta vittnesbördsens tabernakel; Och skall deruti sätta vittnesbördsens ark, och hänga förlåten för arken; Och skall bära bordet dit, och reda det till, och ställa der ljusastakan, och lamporna sätta deruppå; Och skall sätta det gyldene rökaltaret för vittnesbördsens ark, och upphänga klädet i dörrene af tabernaklet. Och bränneoffersaltaret skall du sätta inför dörrene af vittnesbördsens tabernakel; Och tvättekaret emellan vittnesbördsens tabernakel och altaret, och låta der vatten in; Och göra gården omkring, och upphänga klädet i ingången på gårdenom; Och skall taga smörjooljo, och smörja tabernaklet, och allt det derinne är; och skall viga det med all dess redskap, att det skall vara heligt; Och skall smörja bränneoffersaltaret med all sin redskap, och vigat, att det skall vara aldrahelgast. Skall du också smörja och viga tvättekaret med dess fot.
Den vecka, han tillbringade på den gamla kära herregården, satte hans viljekraft på hårda prof. Att se, hur Ellens ögon för hvarje dag fingo ett alltmer ohöljdt uttryck af hängifvenhet, och att icke få ge en vänlig blick till svar, icke få sträcka sin arm ut, lägga den kring hennes lif och draga henne intill sig — han kände det, som om han var den fallne engeln, som stod trånande utanför paradisets stängda port. Derinne breder sig Eden ut i bländande glans, allt hvad hans aning diktat, allt hvad hans längtan drömt, men allt detta är icke för honom — icke för honom, den olycklige perin. Och hans ansigte får ett uttryck af förstenad hårdhet, när han vänder sig bort. Det hjelper icke att vända sig bort. Minnena träda fram, det ena efter det andra, i ett långt, oändligt tag; den fallne engelen vet, hvad han förlorat. Om det gåfves en försoning! Men det ges ingen försoning, intet paradis, intet himmelrike, ingen rättvis Gud! Hans stämning upplöste sig alltid i en dissonnans, icke i ett mjukt ackord, som Thomas Moores skaldestycke. Ellen förstod honom icke. Hon grubblade hvarje kväll, tills hennes hufvud värkte. Kunde det vara möjligt, att det satt så djupa spår? — Förra gången, han var på Christinelund, hade hon förstått, att det var hans sårade stolthet, som gjort honom stel och kall. Hon hade icke sörjt deröfver, ty hon visste, att den kylan skulle smälta till sist. Men instinkten sade henne, att motivet denna gången satt djupare; och i och med detsamma vaknade det inom henne en så stark, längtan att vara honom till tröst, att lägga sin ömhet lindrande öfver hans sjuka sinne. Men hans hårda ansiktsuttryck skrämde henne tillbaka för hvarje gång, hon sökte öfvervinna sin kvinliga skygghet. Han hade blifvit sluten och otillgänglig, gick mest ensam omkring, rufvande på sina egna trista tankar. Han hade sin anteckningsbok med sig, och han skref: tecknade landskap och dagrar, lösa utkast och hugskott i brokig villervalla. En solig majdag satt han på en sten i Dolce Napoli.
I afseende pä Herr Lckantie,'.-; anförande torde det tillätas mig namna, ait liqwiden är gjord med Levcranteurerne i den stund de erhållit Stats-Werkets Obligationer pä sine fordringar. Revisorerne behöfwa således icke dröja med sitt arberes företagande till desi Lefveran, keurerne fäkt dest Obligationer emot gängbart mynt ut. Den 14 Februari!- 68z ullösta. Meningen lärer således ej kunna wara annan än den, akt sä snart liqwiden ar upgjord, kan äfwen revisionen taga sin början. Hwad arfwodet sör Revisorerne beträffar är det ouvifwelaktigt swart ntt delsamma i förhand sä noga bestämma, akt det blifwer jemt swarande emot mödan. Stats-'Urstottet har derföre troll sig böra förestå en manlig Summa, dä, i fall den framdeles synes warit för rin a, tillkommande Ständer, som kanna arbetets widd, kunna öka densamma. Med de knappa tillgängar SkatsWerket nn har att påräkna, har Iltstotlet ej wägat förestä mera, dä Summan af hwad som blifwit föreslagit redan kommer att gä lill 4000 Riksdaler. Slnteligen hwad den allmänna revisionen belräffar, tror jag akt den med minsta omwäg och kostnad för Staren af Kammar - Rätten kunoe förrättas. För framliden är det redan stadgadt, alt afwen SlarsWerlet hwartannat är af Riksens Ständers Revisorer kommer an öfwerses. För der förflutna kan wisserligen en hemställan derom göras till Konungen, men jag inser ej hwilka stora fördelar genom Venna revision stola tillflyta Staten. Friherre Ltael von wolstein. Riksens Stander hafwa beflutit ait en säban revision stall förrättas. Twänne Sränd hafwa öfwerlemnar omsorgen derom ät Konungen. De twä andra Ständen hafwa fastställ. att den af Ständernes egna Ledamöter stall werkställas.