Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Majit likväl finner för godt att ännu någon tid bibehålla Kungshuset, de medel som genom försäljningen af Rådsoch Fruntimmers Byggningarna inflyta, jemte de för redan försålda hus erhåline 6? c? R:d 8 sk. lemnade full tillgång för K ungshusets reparationskostnad, sorn förslagsvis är upptagen till 9 31 Den 8 Juni. 921 E:d 24 sk. 8 rst. Hvilket Utskottet vördsamt öfverlemnar till Riksens Höglofl.. Ständers närmare bepröfvande. Stockholm den. 31 Maj 1815. På Höglofl. Ridderskapets och Adelns Ledamöters vägnar Carl De Géer. På Högvörd. PrestStåndets Ledamöters vägnar Gustaf Murray. På Vällofl. BorgareStåndets Ledamöters vägnar Carl Fr, Landberg. På Hederv. BondeStåndets Ledamöters vägnar Jon Jonsson. C. Tunelius. Uppläst hos samteliga Riks-Stånden den 8 Juni. Riksens Höglofl. Ständers Stafs Utskotts Betänkande, i anledning af Riksdagsmannen Sandstens Memorial, om tillstånd att fä erlägga Kronoutskylder na i Spannmål. Till Den 8 Juni. 357 Till Stats-Utskottet har ankommit följande: Utdrag af Hedervärda Bonde-Ständets Protocoll, hållet vid Urtima Riksdagen i Stockholm den 17 April från Jönköpings Tän Anders Sandsten ingifvet så lydande Memorial : ”Värdaste Medbroder! ”Krono-Utskyldernes betalning hösttiden medför icke sällan ganska betydliga olägenheter för mindre bemedlade Jordbrukare. De måste då i ett elakt väglag färdas till Städer och aflägsna orter , att sälja sin Spannmål för att erhålla penningar till Utlagornas betalning. De blifva ej sällan missbudne af SpannmålsSpeculanter, sorn alltid förstå att begagna tillfället, för att kunna upphandla säden till vanpris, och sälja den om våren med oskälig vinst. Händer sig åter, att jordbrukaren ej kan anskaffa penningar, så sker utpantning af hans egendom, som går i mät, och ofta måste säljas för halfva värdet.
Jo, därför att jag skyr människorna lika mycket som de sky mig. » » Hvad har du för griller? » » Kalla det hvad du vill, » sade han bittert. » Men tror du e j, att jag märker alla dessa undrande blickar, dessa förstulna hviskningar: Holt, — är det sonen till honom, som — —? Det är som om människorna njöto af att påminna sig det förflutna, de nicka åt hvarandra och se så belåtna ut. Och sedan draga de sig undan, — hm, äpplet faller väl ej långt från trädet! » » Du ser spöken på ljusa dagen! » sade jag. » Och äro några såsom du skildrar, så lämna dem åt sitt värde! Men säg mig, har du aldrig tänkt på att byta n a m n? » Det vore en dom öfver min far, kanske den hårdaste han har fått! Hvem af oss har rätt att d ö m a? — Jag allra minst, » sade han sakta. Så höjde han hufvudet igen. » Bäst är att som en man se sitt öde in i hvitögat. Was man nicht ändern kann, muss man tragen.- » — Aren gingo. Jag lämnade Upsala, och Holts och mina vägar skildes åt för att helt oförmodadt mötas i sommar vid den här lilla badorten. Vi äro mycket tillsammans, och jag ser med glädje, hur hans hurtiga väsen har tagit ut sin rätt. Frisk och manlig är han, men allvaret lämnar honom sällan, och pejlar man djupt in i ögonen, hvilar där ett vemodsdrag. De sista dagarne har det varit en sällsam oro öfver honom, han har velat förtro mig något, men ej kunnat, och jag har undrat storligen. Så igår var det en blick, som förrådde hans hemlighet, och nu vet jag, hvad jag anat och fruktat, — han älskar Mary! Ja, underligt är det icke, hon är så söt, min syster. Hon hör till de där stilla, behagliga kvinnorna, som tänka mer än de tala. Hon försvinner så gärna i skuggan af sig själf, " men sök upp henne där, och du skall mötas af solsken i de klarblå ögonen, glädtighet och godhet. Vi voro ute och rodde i afton, Mary och jag.
Då kommo många konunga-söner och andra ättstora män att fria till prinsessan, ehuru hennes fader gaf dem alla afslag. Men friarne blefvo allt flera och flera, samt växte slutligen till en talrik skara. Konungen visste sig nu ingen råd, huru han skulle akta sin dotter, utan lät bygga ett högt torn på en holme midt uti sjön, och ditförde prinsessan tillika med hennes tjenste-tärnor. Det hände sig någon tid derefter, att konunga-dottern hade en underlig dröm. Hon tyckte, att hon gick i tornet och träffade en lönlig stig; vid ändan af den lönliga stigen var en förborgad dörr, och när hon öppnade densamma kom hon fram till berget på ett ställe, der hon aldrig hade varit tillförene. Men ur bergets sida frambröt en klar vattenstråle, som glimmade fagert emot solen. Prinsessan drack deraf, och det föreföll henne i drömmen, såsom hade hon aldrig tillförene smakat en så sällsam och kostelig dryck. När nu morgonen kom och prinsessan vaknade, kunde hon icke förgäta sin dröm, utan förtäljde den för sin tjenstemö. Då blef tärnan mycket förundrad, ty hon hade haft samma dröm om natten. De begge jungfrurna kunde nu väl förstå, att derunder låg någonting hemlighetsfullt, och fingo en stor åhåga att söka efter den kostbara spring-källan. Sagdt och gjordt. De letade och funno en lönlig stig, alldeles såsom dem hade synts i drömmen; vid ändan af den hemliga stigen var en förborgad lucka, och när de gingo derigenom, kommo de till ett ställe hvarest en vatten-åder sprang fram ur berget. Källans vatten var så klart och genomskinligt, att det glimmade emot solen såsom skärt gull. De begge jungfrurna kunde nu icke låta bli att dricka af det klara vattnet, och det föreföll dem, att de aldrig smakat en mera ljuflig och svalkande dryck. Men källvattnet hade en underlig kraft, ty begge jungfrurna blefvo på en gång hafvande, och efter nio månader födde hvardera en liten blom-kind. Begge barnen voro svenne-barn; de vatten-östes och fingo namn efter sin fäderne-börd.
Boyes. föreslagna tillägg upplästes, så lydande: att upplåningen må sträcka sig till omyntadt silfver, men ej får ske i b:cosedlar annorlunda, än för att genom utlåning tili rörelsen återställas. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade antaga detta förslag till tillägg till 3:dje mom. Ropades nej. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställde derefter propos. till antagande af 4:de mom. Utaf Gr. Cronhjelms förslag, så lydande: att, derest sådant emot förmodan af behof påkallas, minska eller indraga Bankens lånerörelse. Bifölls. Frih. Ehrenborgh: Jag tager mig friheten hemställa, om icke Hr Gr. o. Landtm , sedan y:de punkten nu blifvit afgjord, skulle täckas äfven till afgörande i afton föredraga 8:de och g:de punkterna af Utsk:s betänk., särdeles som ingendera af dem är af beskaffenhet att kunna föranleda till någon längre discussion. Gr. Cronhjelm: I motsats mot Frih. Ehrenborgh vågar jag till Hr Gr. o. Landtm, hemställa att göra propos. om Ståndets åtskiljande. Sedan vi här hela dagen varit sysselsatta med vigtiga frågors afgörande, förmodar jag, att de flesta af husets medlemmar, lika med mig, nu äro i behof af hvila. D c 11 a 5 Juli c. ra. Gr. Horn:
Larrieu är /ärrlrg till ^rl/nerutnetelrnge,rs ö//vuaulle v Ocb enär D. 8t:r böra kunna meif fullt förtroende, st cleras LancoDullmäktiges omclöme öfverlemna verkställigbeten af 8ilfver-uppbancllingarne, men llereml^f en pä färbancl satt gräns för priset af 8ilfverinköpel^ möjligtvis skulle kunna icke allenast föranlklla till stegring ä (lenna vara, utan ock, pä sätt ak Lere jemväl anmärkt blifvit, kunna läggerbinller för realisationsfäretsgets fullkorclancle inom lien korrtare tili, man eljest kunöe påräkna ocb bvarä afseencle bör i bög graci fästas, tro Utskotten sig nu böra inskränka Lerås tillstyrkan i lietta afseencle Lertill, att Lankokullmäktige mäga lemnäs föreskrift att, ä ole ttoler cle >66 lstatsoell H a n en-Il t s Ii o t t e n s /cin gcic// /cnnn., 7><n/i7ä//o ,?///"c.-cnc',c/ö^c,c tt// ,nö///gcrFtt' />äF/n ^»nc§.
Uti alla i denna och nästföregående §. omförmälde fall, vare dc vid förseelsen nyttjade redskap och det i bränneriet vid beslags-tillfället befintliga bränvinet, jemte de kärl, hvaruti det förvaras, förbrutne; den händelse undantagen, i afseende på redskapen, att egaren gitter bevisa, att de blifvit från honom stulne. 39. §. Skulle den hemmansegare eller brukare, hvilken, jemlikt r Art. 5 §., är berättigad att på ett enda ställe utöfva bränvinstillverkning för flera igS Bil. till Expcditions-Vtskoltets Förslag till tind. Skrifvelse N.o 338. nära hvarandra belägna, honora tillhörande hemman och lägenheter, beträdas att tillverka bränvin på annat ställe, än det af honom bestämdt uppgifna, bote han lika med den, som, utan lof och rättighet, bränvinsbräoning idkar. 40. §• I alla de fall, då oloflig bränvinslillverkning å Sönoch Helgedagar föröfvas, plikle den brottslige jemväl för sabbatsbrott. 41. §. Egare af ätliksfabrik vare ej berättigad att bränvinsbränning utöfva, så vida han ej är innehafvare åfjord, för hvilken en sådan rättighet honom tillkommer; börande, i sådan händelse, bränvinsbränningen verkställas i någon från ättiksfabiiken afskiljd byggnad. Beträdes egare af ältiksfabrik att hafva inom de byggnader, som för ätliksberedningen äro inrättade, eller ined de pannor, som dertill begagnas, tillverkat bränvin eller afyttrat för-bränna, eller så kallad lank, skall han icke allenast vara underkastad här ofvan stadgadt ansvar för oloflig bränvinsbränning, hvarvid bötesbeloppet derutöfver tredubblas, utan ock förlora rättigheten att ättiksberedningen såsom fabriksnäring bedrifva.
Då dessutom en icko aflägsen tid torde medföra lösningen af den omtvistade frågan rörande lämpligaste sättet för fästningsbyggnaders utförande, och alltså arbetets bedrifvande i den hittills följda ordning skall lemna den största säkerheten för dess ändamålsenlighet för framtiden, hafva Rikets Ständer ansett årsanslaget för fästningsbyggnaden böra inskränkas till enahanda belopp, som vid sednaste riksdag anvisades, likasom ock Rikets Ständer trott påbörjande af förrådshusen utan olägenhet kunna sättas tillbaka för andra utgifter, för hvilka Statens tillgångar tag'as i anspråk; och hafva fördenskull Rikets Ständer, till fortsättande af Carlsborgs fäst ningsbyggnad, anvisat för år 1867 ett belopp af 100,000 R:dr, att af Riksgäldskontoret utbetalas; men deremot ej funnit skäl bevilja det af E. K. Maj:t begärda anslag för påbörjande af förrådsbyggnader vid Carlsborg. 36:o. Befästning arne i Stochholms skärgård. a) Till förstärkande af Waxholms fästningsmurar har E. K. Maj:t äskat ett belopp af 90,000 R:dr; Och har detta anslag blifvit af Rikets Ständer beviljadt. b) Enär befästningarne vid Waxholm vore ofullständiga, om ej inloppet vid Oxdjupet kunde försvaras, har E. K. Maj:t äskat att till en skansanläggning derstädes, hvarför kostnaden, enligt af Chefen för Ingeniörkorpsen afgifvet förslag, beräknats till 531,281 R:dr 38 öre, måtte vid denna riksdag anvisas ett belopp af 150,000 R;dr. Oaktadt vigtcn af det företag, som i denna E. K. Majrts nådiga framställning afses. icke torde kunna förnekas, hafva Rikets Ständer likväl ansett att, till besparing för andra lika vigtiga ändamål, någon nedsättning i det af E. K. Maj:t nu äskade beloppet må kunna ega ruin; hvadan Rikets Ständer på det sätt bifallit E. K.
Ifrån egenskapen af en Svensk tillhörighet har detta verk öfvergålt till den af en universal-egendom genom öfversättning på flera Europeiska språk, nemi. Franska, Tyska, Holländska och Italienska, och har i Tyskland icke mindre an 3:ne gånger blifvit upplagd. Berzelins liar dessutom utgifvit ganska många andra arbeten och öfver 200 mindre afhandlingar, oberäknade hans utförliga årsberättelser till Vettenskapsncademieu 0111 framstegen i fysik, chemi, mineralogi och geologi, hvilka årsberättelser också på främmande språk öfversättas. Berzelii upptäckt och ovillkorliga bestämmande af grundämnenas föfeningsförhållanden i naturkropparna, var en gigantisk vettenskaplig idrott. Så anses och kallas i den lärda verlden denna upptäckt, som åt Linnes fosterland förbehållit äran af att vara utgångspunkt, ej allenast för sanna ordnandet af skapelsens alster efter dess yttre former, utan också för afslöjandet af grundlagarna för deras inre sammansättning. Denna upptäckt skulle allena berättiga den store naturforskaren lill samtidens hyllning och efterverldens beundran. Redan år 1818 bevittnade jag i Paris, att den namnkunnige Ilaiiy, den tidens störste mineralog, afstod ifrån sitt classifications-sysleme, som varit den gamle mannens iefnadside'e, och antog och begynte docera det systeme som vår, då unge, Svenske lärde hade i Sverige uppställt och för honom nu utvecklade; ett systeme som, oaktadt det år 1816 hade i England blifvit emottaget med bittert klander, bief år i834 belönt af Englands högsta vettenskapliga auctoritet, Royal Society, med en guldmedalj och en smickrande skrifvelsé, deri Berzelius underrättades, att den nu kanske i verlden största mineralsamling blifvit, enligt detta Berzelii systeme, ordnadt. Men det är icke blott den högre vettenskapen, som af Berzelius blifvit så rikligen beskänkt. Allmänt nyttigare verkade än aldrig någon lärd.
E t t hildadt, ungt fruntimmer, ' " [343] ' med gladt lynne och god helsa, önskar X B e r g k l i n t s k a s k o l a n i Engelnu eller längre fram plats såsom sällskap * holm finnes plats för en helpensiooch hjelp åt någon älgre dam, helst i Stockholm eller dess närhet. Den när. Pris 500 kr. (musiklekt. inber.) Härå reflekt. torde hänvända sig till sökande är kunnig i de flesta nu mofröken Louise Bergklint, Engelholm. derna handarbeten. Lönepret. ej stora, [353] mera afseende fästes vid ett vänligt bemötande. Svar till » H. G. », Karlshamn p. r. Svar till » Josefina », Iduns redaktion. [3 4 5] Ett fruntimmer önskar sig till hösten plats att gå frun tillhanda i en bättre familj, helst i stad. Svar till » A. M. », Lund, pöste restante. Försöken Th. Winborg &amp; C:is i Stockholm tillverkningar af Concentrerad E n u n g flicka, kunnig i sömnad, önskar sig pl. hos en god o. anspråkslös fam. för att delt. i förek. göromål. På lön fästes ringa afs., blott ett godt o. kärleksfullt bemötande erhålles. Den härå reflekterar torde insända svar till » Elisabeth », adr. S. (G-. 4468) [356] E n a n s p r å k s l ö s flicka, som genomgått 8-klassigt elementarläroverk och sedan i sex år undervisat barn i vanliga skolämnen, språk och musik, önskar till hösten plats som lärarinna i någon bättre familj. Undervisar äfven i knyppling o. glasetsning. Vackra betyg o. rekommendationer kunna fö- retes. Svar torde godhetsfullt adresseras till » L. W. », Frinnaryd. Doktor A. Afzelius Lilla Vattugatan 34. Behandlar företrädesvis magoch Ättika på flaskor för utspädning. S e n a p, blandad efter engelsk och fransysk smak, flere sorter. Beefsteaksauce.
Något sådant hade på sin höjd de sett, som varit på teatern. Hon bar en kostym af gult råsilke, på den gula sommarhatten lyste vallmoröda blommor, den gula parasollen var fodrad med rödt, hvarifrån ett skärt återsken göt sig ned öfver ansigtshyn, och när hon vid ett par tillfällen grep med den långbehandskade handen och lyfte på kjolen, skimrade en röd strumpa inom den gula skon. Den främmande uppenbarelsen skred samman med de andra två likgiltigt och halfleende fram utmed raden af alla dessa ansigten och blickar, utan att synas lägga märke till det uppseende hon väckte. Uppe å balkongen satt Nisse och slukade det hela; hela mannen var bara två små grå ögon under ett buskigt bryn. «Drottningen af Saba, Bob,» sade han. «Drottningen af Saba.» Redaktören helsade under stort hattaftagande på Per Larsson och de andre inbjudarne samt verkstälde derpå med några tveksamma, förklarande ord presentationen mellan de senare och de begge damerna, hvilka först stannat på något afstånd. Fru Nenni skakade gemytligt hand med ett par af gubbarne, hvilkas namn hon erinrade sig från redaktörens orienteringstal under vagnsfärden; fru Philips åter blef stående der hon stod och gjorde bara en gemensam böjning på hufvudet åt dem alla, hvilket hade till följd, att de ännu en gång villrådigt lyfte halft på hattarne. Man jemförde sina ur igen, musikanterna stälde sig upp med instrumenten framför munnarne, alla bordslagen stego upp och ordnade sig i tåg eller i fria grupper, spelmännen lyfte på en gång sex högra fötter och blåste sex par kinder ut, och under en skrällande marsch försvann församlingen inåt skogen, der den med grönt och flaggor smyckade talaretribunen reste sig ett stycke borta. Uppe på verandan satt Nisse och lät med synbar njutning tåget defilera förbi sig. «Satans apor! Det är död och synd, att jag inte fått se också Otto Amnell gå med här. Lilla frun håller sig styf; det är ben i det fruntimret. Men drottningen af Saba mår illa. Se på drottningen af Saba, Bob; hon grinar, som om Per Larsson sagt en artighet öfver hennes förtjusande falska tänder.
Föredrogs Allm. Besv. o. Ekon.Utsk:s d. 22 dennes på bor - Den 29 Januari. 205 det lagda betänk. n:o 14, i anledn. af väckt motion om beredande af tillgång på duglig vaccin. IIr Ekströmer, Carl Johan: Ehuru jag icke misskänner den menniskoälskande syftningen hvarken i motionen eller i det deraf föranledda utlåt, från Allm. Desv. o. Ekon.Utsk., anser jag mig likväl, då jag till följd af den emhelsmannaställning jag innehar, bör vara i tillfälle att lemna uplysningar i ämnet, pligtig alt, till del afseende R. o. Ad. kan finna dem förtjena, med dela några sådana. Först torde det tillåtas mig nämna, att Sundhets-colhm är betänkt på utarbetandet af underd. förslag till nytt Reglemente för vaccinationen i riket. Del nu gällande af d. G ålars ISIG, påkallar nemi. i Hera afseenden, tillägg och förändringar, med hänsyn lill den erfarenhet rörtdc skyddskoppympniogen, som under den förflutna perioden hunnit samlas, och för att åt sitt underd. förslag kunna gifva önskvärd säkerhet och fullständighet, har collegium, hos H. Ex. Siats-Ministern för utrikes ärender begärt alt K. M:ts Ministrar vid främmande hof, mätte anmodas, att för collegii räkning söka erhålla del af de i andra länder sednast utkomne författningar rör:de medicinal väsendet i allmänhet, och således äfven rör:de vaccinationen särskildt. Frågan om en reglering af skyddskoppympniogen och ändamålsenliga föreskrifter med hänsyn dertill, utgör alltså redan föremål för embetsverkets skyldiga upmärksamhet, och de detaljer, hvilka i förevar, betänk, framställas, komma naturligtvis, äfven utan en påminnelse från R. St:s sida, dervid i öfvervägande, hvilket jag dock icke anförer, för att derigenom afböja den framställning i ämnet, hvartill R. St. kunna finna dig befogade; — hälst jag, mera än någon annan, bör vara tacksam för hvarje tecken lill deltagande för allmänna hälsovården i riket. Då imedlertid
Bemälde Revisorer tillstyrkte Herrar Fullmägtige, att hos Kongl. Majit i underdånighet anhälla om nådigt tillstånd, att fä widtaga de utwägar, hwarigenom möjligheten att uti Contoiret fä wexla, i synnerhet sä kallade smäsedlar af alla wanliga valeurer, mätte kunna underhällas, sä länge en sadan anstalt funnes nödwändig. Uppå Herrar Fullmägtiges härom gjorde underdåniga anmälan, behagade Kongl. Maj:t i näder bifalla Revisorernes ofwanberörde tillstyrkan, dock sä, att till en början endast Sedlar pä En Rd. 16 och 12 sins valeurer skulle fä tillwerkas. StatsUtskottet, som, lika med Herrar Fullmäglige och Revisorerne, nogsamt insett nödwändigheten och nyttan deraf, art Allmänheten icke blef Nvungen att realisera, i synnerhet sä kallade smärre Creditsedlar, sedan de samma till widare omlopp blifwit obrukbara, har alltsä icke funnit nägot att påminna wid ifrägawarande anstalt, hwilken, utan att hämma - Den i8 November ma Realisationen i desi gäng, befrämjat Allmänhetens bade önskan och beqvämlighet Efter ett af Banquieren i Antwerpen js' ^1. 8met8 Enka ar 1Z03 insinueradt Försiag, äro alla för Swensta Kronans räkning därstädes uptagne och pä olika tider förfallne Län, hwilka dä utgjorde ett sammanräknadt belopp af 8 millioner ^7,222 Florine»: Brabants Wepelmynt, amalgamerade eller omsatte, att snccesiive eller efter 34 ärs förlopp äterbetalas salunda: att pä hela masian af Länen skulle betalas .
RegeringsFormen, helst dessa paragraplier i detta afseende, innehålla enahan, da stadgande, ehuru de befinnas i olika Grundlagar. Uppå Herr von Hartinansdorffs begäran Den 17 /ipr il e. rn. upplästes derefter Friherre Cederström* till Protoeollet för den 18 sistlidne Februari eftermiddagen afgifne ifrågavarande yttrande, hvaraf inhämtades, att Friherren deruti åberopat 49 §. Riksdagsordningen. Herr von Hartmansdorff: Jag har, utom hvad min egen upplysning beträffar, endast åsyftat att fästa Högloffige Ridderskapets och Adebis uppmärksamhet på ifrågavarande motsägelse i måls behandlingssättoch öfverlemnar för öfrigt till Högloffige Ridderskapet och Adeln att å min anmärkning göra hvad afseende den kan förtjena. Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, det han ansåg sig böra föra Herr von Hartmansdorff' till minnes, det Herr LandtJUarskalteUf på sätt Protocollet för den 19 sistlidne Mars eftermiddagen jemväl utvisar, först inhämtat Herr von Hartmansdorffs yttrande, huruvida han behagade medgifva att dess motion om ett sparsammare utdelande af Adeliga värdigheter finge förfalla, samt icke förr än Pierr von Hartmansdorff dertill lemnat sitt samtycke, till Ridderskapet och Adeln hemställt att berörde motion måtte förfalla; hvaraf således vore uppenbart, det Herr Landt Marskalken icke ansett en motion kunna utan motionairens medgifvande förfalla. Herr von Hartmansdorff: Jag har ej ve lat göra anmärkningar emot hvad Herr Grefven och LandtMarskalken den 1 g sistlidne Mars yt - Den 17 Apr il e. m. 457 trat; jag biföll då genast Herr Grefven* och EandtMarskalkens framställning, och jag fortfar att göra det. Min anmärkning har blott varit ställd emot det olika sätt, hvarpå Friherre Cederström ville att min motion, och att Grefve von Flåtens skulle behandlas. Fortsattes justeringen af Pleni-Protocollet för den ly sisth Martii eftermiddagen intill slut.
I Biografiskt Lexikon och Svenskt Pantheon finnas berättelser om ett par af honom tillställda andebesvärjningar, hvilka utvisa, att de, liksom alla sådana, hvilade på ett bedrägeri, och utfördes genom någon kunskap i kemien och fysiken. Om ett mystiskt uppträde i Lofö kyrka, hvarvid denna person spelade hufvudrollen, se Syner. I de bref, som Schröderheim skref till konung Gustaf III under dennes vistelse i utlandet, finnes denne Björnram omnämnd. I ett af dessa bref, af den 22 Augusti 1780, som visar, huru vidt utbredd lusten för andeskåderi och hemliga vetenskaper var i slutet af 18:de århundradet, särdeles bland de högre stånden, heter det: “Då jag i går afton kom till staden, mötte mig underrättelse om Björnrams återkomst. Han var i högsta måtto nöjd med sin resa, och har blifvit väl emottagen af sin superieur. Uti ett urgräft träd förvarar han en dryck i en flaska, som gubben preparerat. Den smakar lik sur limpa. Men ingen af oss må bruka den; emedan vi ej äro smorda. Han hade sagt honom E. M:s sjukdom, men tillika att dervid vore ingen lifsfara, visat honom korrespondensen emellan E. M. och enkedrottningen vid kronprinsens födelse, och visste äfven att en brefvexling förefallit vid E. M:s afresa. Lika med Björnram har han yrkat tillgift för enkedrottningen, men gifvit E. M. rätt i sjelfva saken. Han hade yttrat, att E. M. med en mera allvarsam uppfostran förr skulle ha uppnått den fullkomlighet, som nu endast senare vinnes, när tiden afkylt hågen för prakt och flygtiga nöjen. Han spår E. M. en säll regering och mycken glädje af kronprinsen. Enkedrottningens intention hade ej varit så elak, som oförsigtigheten hade visat den. Längre fram ville gubben derom gifva upplysningar. För hertigen får Björnram sjelf berätta hvad han sagt åt Adlerbeth och åt mig. Men hertigen måste nödvändigt ignorera allt arbete (i dessa hemligheter), †