Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Syftemålet för granskningsrättens begagnande således vid detta tillfälle, först af den enskilt® Riksdagsmannen till bestämmandet af sitt beslut, sedan af hvem som helst, nu eller framdeles till upplysning och ledning för kommande tider detta syftemål är: att Ständerna och Nationen , upplyste af ConstituhonsUtskottefom Rådgifvarnes handlingssätt, måtte om Constitu - Den lo Julii f. m. *39 tions-Utskottets granskningssätt varda upplyste. I granskningsoch yttranderätten ligger ett försvarsmedel, tillgängligt för en hvar, ägande Svenskmannarätt, antingen han ledes af omsorg för eget väl eller af omsorg för andras. Utöfningen af granskningsrättigheten är en pligt,' den kan synas tung, om man skulle lemna örat åt förståndets kalla beräkningar, jemväl då, när man frivilligt samtyckande till uppmaningen att utöfva den, borde anse den såsom ovillkorligen ålagd. Den framställer sig helt enkel såsom pligt, i hvilka yttre förhållanden som helst, för en hvar som vant sig att helt enkelt lyda en ädel känslas kraf. Van att åt densamma underordna hvad honom enskilt rörer, hör han ej andras anspråk att afseende måtte görasjuppå hvad som rör dem. Med blicken fästad på det mål, som genom inträdet på den constitutionella banan fram. ställer sig för det folk till hvilket han hör, finnér han kallelsen till ett samvetsgrant fyllande af medborgerlig pligt i käoslan af sin förmåga dertill. Mitt första åliggande blir att undersöka, om och i hvilken mon ConstitutionsUtskottet genom sitt handlingssätt, genom sin utöfning af granskningsrättigheten befordrat Nationens constitutionella utbildning. Jag svarar ja på den förra frågan. I samma förhållande som förra Riksdagens ConstitutionsUtskott står till den Riksdagens ConstitutionsUtskott, då behof* Ben ro Julii «, m. vet af de rubriquer på de mål som i StatsRådets Protocoller finnas till behandling upptagne, framställdes såsom ämne för en Ständernas petition till Konungen i samma för hållande synes mig 1823 års ConstitutionsUtskott stå till den förra Riksdagens.
K mmar Rätt redan sitt lrkflag meddelt, har ock sörekominit en rörande osäker och bristande couttol! wid Länck Tullens och Bewikningens beräknande as Sock.rrillwcrkningrn i Riket' hwilkcn anmärk-.ing, ehuru Kurmnar I!äk?crl för det närwarande nödgarS käla dc>. försaka, likwäl wäckt Kamniar-Rätlens synnerliga upwäcksamhee. Öfwer - Dir.ct uren wid General Landt-Tull» Kamaren Orri Lievesmolrlsu har Uli silk öfwer besagde anmärkning afgisns Utlåtande msdgifwik densamma wara suilkomligrn grundad, och att ÖfwerDirecteurcn wsre med RevisionsComoirct lika ös, weriygad, are Eders Kongl. Majit och Kronan af tillwe-kadt Socker hwarkcu förr elier dä tilstäudig rätt erhållit, och flere beslag pä cstäupleckt Socker, chwon det, som warit ämuadt till Ever Kongl. Mains Egit Hos, wrsade akt också här i Staden försök.!! ull försnillande af Kronans rätt icke wor, rara; att detta knuds likwäl ester Öfwer-Dircctenrens tanka, icke lill kullo flkrifrvas pä TlMLetjerckngeus räkning, utan härrörde isrän conierllmS osäkeeh k, enär Sockerbruks idkarcu icke more skyldig att pä en gang förtulla och laka stämpla hela sitt färdiga lager, u:>» flage upgi-.va sä stor del berak, och ta usänga koppar, som honom godt synes. D-fl' stämplades dä af ben tillförordnade Tull, och Hallcättö
N:o 27. hemman undergått klyfning i mindre delar, än i allmänhet för orten utan undersökning är tillåtet, vare egarne af de utklufna delarne fortfarande underkastade det lösnings-anspråk, som, enligt kap. 1 § C af Kongl. Förordningen den 19 December 1827, delegare i samma hemmansnummer är berättigad att framställa; samt att, i likhet med livad genom Kongl. Förordningen den 13 Juli 1855 blifvit medgilvet i fråga om hemmansklyfning, Kongl. Majit ville för de orter i riket, der, i anseende till skiljaktiga förhållanden, den jordrymd, som i kap. 2 § 3 af 182 7 års förordning är bestämd såsom den minsta, hvarunder jord-afsöndring icke får ega rum, på Konungens Befallningshafvandes, i samråd med sakkunnige män inom länet, framställda underdåniga förslag, särskildt bestämma samt genom Konungens Befallningshafvande låta i länet kungöra den minsta jordrymd, hvartill så beskaffad afsöndring må verkställas. Enligt den upplysning Utskottet från Kongl. Civil-departementet inhemtat, har förslag till nedsättning uti den jordrymd, hvarunder afsöndring af jord eller lägenheter från hemman på viss tid eller lifstid icke linge ega rum, efter utfärdandet af ofvannämnda kungörelse, inkommit endast från Konungens Befallningshafvande i Gefleborgs län, dervid blifvit i underdånighet föreslaget: två tunnland för Helsingland och ett tunnland för Gestrikland, hvartill Kammar-kollegium uti afgifvet underdånigt yttrande tillstyrkt nådigt bifall. Af den redogörelse, Utskottet här ofvan lenmat för innehållet af de flera vid denna riksdag i ämnet väckta motioner, finnes, att dessa äfven nu gå ut på, antingen alt, med upphälvande af alla hittills detsamma rörande lagar och författningar, rättigheten lill hemmansklyfning och afsöndring från hemman mätte helt och hållet frigifvas, eller ock all vilkoren derför mätte blifva förändrade; i sammanhang hvarmed motionärerne framställt åtskilliga anmärkningar emot innehållet af 1853 års författning.
– Ni menar väl icke att damer – damer af kvalitet – tillåtit att – Jo, E. M:t. När det gäller att finna bot för en sjukdom, få de vanliga konvenansreglerna maka åt sig. Det är icke så farligt. En läkares studier ha i allmänhet gifvit honom en noggrann kännedom om människokroppen – och en sjuk dam tillhör icke längre genus femininum – – Men jag förstår icke – vidblir hon, synbart intresserad af ämnet – en undersökning måste ju alltid såra en dams blygsamhet ? – I alla händelser skulle jag aldrig kunnat bekväma mig till något sådant! – Om det varit nödvändigt, skulle jag, så grannlaga som möjligt, sökt öfvertyga E. M:t därom, men dessbättre var det icke nödvändigt. Jag visste allt hvad jag behöfde veta. – Verkligen? Kan ni trolla? – Nej. Men jag har en viss förmåga att kombinera fakta. – Det skulle roa mig att höra era kombinationer! – E. M:t har att befalla! Till en början får jag då berätta, att jag stod på bryggan i Altona den där oktoberdagen för tre år sedan, då Danmarks femtonåriga drottning för första gången satte sin fot på dansk jord. Vågar jag tillstå, att jag i det ögonblicket icke uteslutande var genomträngd af undersåtliga känslor – utan också af ett svärmiskt medlidande, farhågor och bekymmer för den framtid, som väntade detta barn? Under de följande åren hade jag mycket tillförlitliga underrättelser från hofvet och kunde således bilda mig en tämligen exakt föreställning om E. Därför visste jag redan första gången jag såg E. M:t här, af hvad art sjukdomen var. Hon ser på honom med en undrande och tviflande blick och frågar: – Skulle ni kunna klargöra detta för mig? – Det är svårt att finna ord nog grannlaga för en sådan framställning; men om E. M:t befaller det, måste jag våga ett försök. Det finnes vissa naturens kraf, som ingen kan undandraga sig; och en drottning är i detta fall icke lyckligare lottad än en vanlig dödlig. Snarare motsatsen. Ty en drottning har icke mer än en jämlike i sitt land och om denne ende icke tillfredsställer hennes naturs kraf på kärlek, kan hon icke finna någon ersättning i ett förhållande till en annan, så som andra damer nutilldags ofta finna.
Skall, derföre att ett missbruk finnes, detta lägga hinder i vägen för genomförande af förbättringar inom samhället, eller bör icke belldre missbruket afskaffas, isynnerhet der detta låter sig göra så lätt som i detta fall, der advokat-fiskalerne icke komme att sakna medel att tillhålla Under-domare att fullgöra sina skyldigheter, och kontrollen öfver att de fullgöras icke blifver svår. Efter upläsningen häraf, tilläde Frih. af Ugglas: På dessa af mig i största korthet anförda skäl, vågar jag tillstyrka bifall till LagUtsk:s utlät.; men för att vinna den ändring deruti, som Hr Cederschiöld och Gr. Sparre tillstyrkt i fråga om förmyndare-ärender, vill jag icke motsätta mig återremiss af betänk. Hr Akerman, Fredr.: Jag bekänner att jag har svårt att finna af den utredning LagUtsk. gifvit frågan om R. o. Ad:s serskilda forum, alt denna fråga har den ringaste gemenskap med Ståndets representationsrätt. Jag tror äfven att LagUtsk. efter denna utredning har tydligen ådagalagt, att detta serskilda forum, långt ifrån att innefatta någon fördel för R. o. Ad., som vore att hålla på,snarare innefattar många stora olägenheter både för dem och för andra medborgare. Jag vill icke tala om ett förhållande, som icke tyckes om, nemi. adelsmäns cessioner; men jag vill tala om andra förhållanden, såsom att en adelsman dör, ett öde som både den rike och den fattige äro underkastade. Då en adelsman aflider i en aflägsen ort och stundom lemuar sina sterbhusdelegare i mindre lyckliga omständigheter, så kan det för dem vara ganska känbart, alt nödgas hålla ombud i en aflägsen Hof-rätt för bouptecknings inlemnande, förmyndares förordnande o. s. v. Det måste naturligtvis vara förmånligare för sterbhuset att få dessa angelägenheter besörjda i orten, der den aflidne bott. För min del kan jag icke finna annat, än att LagUtsk. framställt ganska grundliga skäl för sin mening och då hafva icke heller de skäl, som blifvit åberopade af de talare, hvilka yttrat en motsatt mening, kunnat vara annat än ganska svaga.
Föredrogs BaneoUtsk:s d. 5 dennes på bordet lagda mern. N:o 18, med hemställan om ett förtydligande och tillägg i 110 § af baneoreglemeutet. Gr. Horn, Claes Fredr., hade inlemnat följande: Jag tillstyrker så mycket hellre den af Utsk. föreslagne ändring af 110 § i bancoreglem., som densamma innebär, icke allenast ett väsendtligt tillägg i bestämmandet af Bankens metalliska cassa, men äfven ett förtydligande af 112 § ang:de sättet för inköp af silfver. Ett sådant hade redan kunnat afslutas, så som Utsk. det omnämner, om Bancofullmäktige tilltrott sig att efterkomma Utsk:s uppdrag att, i afvaktan pä R. St:s beslut i frågan, nedlägga det inköpte silfret i Hamburg. Som jag hade önskat det Fullmäktige velat så tyda föreskriften i deras ansvarighetslag, jemförd med 70 § Riksd.Ordn. och 5 § uti instruclion för nuvar. BaneoUtsk., alt de deraf ansett sig oförhindrade att afsluta det erbjudna silfverköpet, och jag sålunda afser fördelen af conjunclurens begagnande vid en lag vexelcurs, anhåller jag vördsamt, att, i händelse R. o. Ad. godkänner Utsk:s förslag, beslutet derom måtte genast, med inbjudning communiceras Medslånden, samt delgifvas BaneoUtsk. Frih. Cederström, Jacob: Jag instämmer deruti, att BancoUtsk. bör bemyndigas att upphandla silfver, vare sig i England eller Hamburg eller hvar helst det må erbjudas till 128 sk. per r:dr sp., men kan derföre icke bifalla Utsk:s betänk. Det förefaller nemi. mig besynnerligt, att en förändring föreslås i 110 § af bancoreglem., under det Ständerne finnes samlade och kunna 46
Ej må Konungen fatta något beslut i mål; hvaröfver Stats-Rådet höras bör, derest icke minst Tre af Stats-Råden, utom vederbörande Föredragande, tillstädes äro. Stats-Rådels samtlige Ledamöter, der de icke laga förfall äga, skola öfvervara alla mai af synnerlig vigt och omfattning, som, efter dem förut meddelade Föredragnings-Listor, i Stats-Rådet förekomma oeh Rikets Allmänna Styrelse röra. Sådana äro: Frågor och Förslag om nya Allmänna Författningars vidtagande ; Om Upphäfvande och Förändring af de förut gällande; om nya Allmänna Inrättningar uti särskilda Styrelsens grenar, med flere af dylik beskaffenhet. §. 9. Uti alla mål, som bos Konungen i Stats-Rådet förekomma, skull Protokoll föras. Stats-Rådets tillstädesvarande Ledamöter böra, under ansvarighet för rådslagen, lill den påföljd, hvarom i 106. och 107. §§. vidare stadgas, ovilkorligen till protokollet sina meningar yttra och förklara; Konungen dock förbehållet att allena besluta. Skulle någonsin den oförmodade händelse inträffa, att Konungens beslut vore uppenbarligen stridande mot Rikets Grundlag eller Allmän Lag, åligge det då Stats-Rådets Ledamöter alt kraftiga föreställningar deremot göra. Den, Bih. till R. St. Brot. 1853 & 1S54. 3 , omförmälas, skola inför Konungen i StatsRådet föredragas och der afgöras. §• 8. Ej må Konungen fatta något beslut i mål, hvaröfver Stats-Rådet höras bör, derest icke minst tre af Stats-Råden, utom vederbörande Föredragande, tillstädes äro. Stats-Rådets samtlige Ledamöter, der de icke laga förfall ega, skola öfvervara alla mål af synnerlig vigt och omfattning, som, efter dem förut meddelade föredragnings-listor, i Stats-Rådet förekomma och Rikets allmänna styrelse röra. Sådana äro: frågor och förslag ('
Det faller af sig sjelf, att dä Konungen lemnar en verklig propos. i ämnet, har han redan tillräckligt tillkännagifvit sin tanka. Jag förmodar altså, att något afseende å Hr Dalmans anmärkning icke lärer fästas. Hr Dalman: Jag skall icke länge uppehålla discussionen eller vara envis för det resultat, jag påyrkat; men jag måste påminna om, hurusom nu förevar, civillagförslag blifvit öfverlemnadt, utan att Ständerna fått del af prot:n öfver granskningen ens i Högsta Domstolen, än mindre i Statsrådet, hvarest en sådan granskning icke en gång ännu torde ägt rum. Det är detta, jag klandrar, emedan — jag Upprepar denna öfvertygelse — det är omöjligt för Ständerna att på egen hand fullgöra en sådan omfattande granskning. Att dessutom Regeringen i andra frågor hyst den tänka, jag motiverat, utvisa proposma om tysta förmånsrätternas afskaffande, om ny concurslag och inteckningslag m. fl. frågor. Hr vön Hartmansdorff: Hr Dalman har först utlåtit sig ang:de något, som skulle göras vid en kommande riksdag; hans sista yttrande deremot afsåg den nuvar. Jag anser det förra yttrandet icke höra hit; ty endast hvad nu göras skall, äi‘ vid detta tillfälle föremål för pröfning. I sådant afseende inhehåller Hr Dalmans förslag, att R. o. Ad. skulle begära en fullständig propos. i ämnet af K. M. till nästa riksdag. Om R. o. Ad. fattade detta beslut, skulle det innebära en anhållan, att Konungen, innan han yttrat sig, huruvida ett nytt förslag är behöfligt, måtte framlägga ett sådant förslag. En hvar inser, att detta är olämpligt, Deri 17 November f. 01. i55 oell jag hemställer desto hellre, att betänk, måtte bifallas, sorn ett annat beslut icke kunde leda till annan påföljd än förundran, huru det i ett upplyst RiksSt. kunnat fattas. Hr Dalman: Jag kan icke lemna Hr y. Hartmansdorff® yttrande obesvaradt. Det förundrar mig nemi., att Hr v.
Enkas underdåniga ansökning att varda bibehållen vid de löne-inkomster, mannen i lifstiden innehaft; Bifölls; N:o a38, i anledning af vackt fråga om rättighet för Indelta Arunens Civil-Stat, att, lika med den Militaira, njuta ersättning för utgifna accord; Bifölls; Nro a39, i fråga om hegardt Stats-anslag lill en brobyggnad öfver sjön Nätaren i Jönköpings Län; Bifölls; N:o a4o, i anledning af hegardt bidrag af Statsmedlen för .anläggningen af en bro och en väg jandel; Bifölls; N:o s4f, i anledning af erhållen ålerremiss å Betänkandet N:o 174 i fråga om anslag till Orthopediska Institutet; bifölls; Betänkandet N:o 174 och Utlåtandet N;o 241] lades till liandlingarne; N:o 243, rörande erhållen återremiss å Utskottets Betänkande N:o 5j, i anledning af Kongl, Maj:ts Nådiga Skrifvelse om ytterligare Stats-anslag för Aromens pensions-cassa m. m.; Betänkandet N:o 67 gillades, och Utlåtandet N:o 242 lades till handlingar ne; N:o 243, i anledning af väckt motion, om rättighet för åtskillige hemmansinnehafvare inom Frötuna och Rådmansö socknar, alt få lösa sina hemmansräntor efter ett visst stadgepris; Bifölls; N:o 244» ytterligare i frågan om afskrifning af en i Salpeterfondens räkenskaper balancerad summa, utgifven, såsom Lån lill Carl Gustafs Stads Gevärs-Factori; Betänkandet N:o 12, och Utlåtandet N:o 244 afslogos. S. D. Föredrogs och blef till Stats-Vtskotlet remitterad Kongl. MajUs Nådiga Proposition af den 2 dennes, till Rikets Ständer, om beviljandet af ett crediliv för bestridandet af de kostnader, sorn genom farsoten Cholera föranledas. S. D.
» Vetenskapens framsteg », — säger grefve de Vaudricourt — » mångdubblar i det oändliga de medel, som kräfvas för att kunna bedraga lagen och göra rättvisan blind. » Feuillet längtar sålunda mycket långt boft från tiden. Han längtar till renässansen eller Rom efter passionen. Han längtar till den franska klassicitetens sekel, denna representant för själfbeherskning och täkt, " * — längtar efter det ädla och utsökta salongslif, ur hvilket en Racine hämtat sina modeller. Och slutligen längtar han till en ideel medeltid, d. v. s. till drömmens och poesiens guldålder, d. v. s. till pliktens, till dygdens, till trons, till fosterlandskärlekens och den stora kärlekens tid, där han kunde få lefva sitt romaneska klosterlif. Nils Erdmann. Ur vår senaste kulturhistoria. Horatio: Genom Hvirflarne. — Stockholm 1.891. Att människor under olika tider se de mänskliga förhållandena lika väl som naturens på olika sätt, är allmänt erkändt. Mindre allmänt torde man vanligen sentera, huru långt denna skillnad sträcker sig, jämväl när det gäller hvarandra mycket nära liggande generationers uppfattning. En människa på 40-talet såg icke världen ur samma synpunkt, som ett 80-talets barn. Själfva förutsättningarne voro i båda fallen olika, och dessa bestämde väsentligen de vyer öfver tingen, som för hvardera voro utmärkande. Så ha det tvifvelsutan fortgått under årtusenden, om än skillnaden under olika ti (Jer varit mer eller mindre starkt utpräglad. När nu tre eller åtminstone två generationer samtidigt lefva med hvarandra, så följer däraf den spänning och den strid mellan olika åldrar, hvilka utgöra, en icke obetydlig del af den världshistoriska processen. Tror man på mänsklighetens utveckling, så blir denna strid ej längre en enformig repetition af det gamla. Den kan blifva det i formellt afseende; det är mycket, som är gemensamt för ynglingens, mannens och gubbens betraktelsesätt under olika tider. Men i reellt afseende gör sig denna gemensamhet blott i jämförelsevis obetydlig mån gällande, en sak, som den framskridna åldern / allmänhet är benägen att förbise.
Huruvida delta kan vara klokt handladt eller icke, kommer först framtiden att bestämma. Mig hade det synts vara bäst, om R. o. Ad. hade ålnöjt sig att förklara sin önskan och vilja vara, ali R. o. Ad. skulle fortfarande existera såsom ett politiskt element, med rättighet att såsom sådant deltaga i representation, och att R. o. Ad. icke för denna rättighet hade behöft göra till ett villkor, att öfrige medborgare i Sverige skulle indelas i Stånd, hvilka Stånd, efter hvad jag förut under discussionen trott mig hafva visat, alldeles upphöra att äga någon hvarken historisk eller rationel grund i och med detsamma man öppnar de dörrar, som nu instänga dem på särskilda rum. Jag får emedlertid nu endast vördsamt anhålla, att de ord, som innehållas i motionen, eller att Const.Utsk. borde utarbeta ett förslag pä de grunder, som R. o. Ad. förklarat utgöra deras gemensamma tanke, måtte borttagas, samt i stället intagas, att i händelse Utsk. icke skulle anse sig medhinna utarbetande af ett förslag till representationens ombildning, i anledn. af den återremiss af betänk. N:o 26, som från RiksStrn ägt rum, Utsk. mätte föreslå en und. skrifvelse till K. M. af det innehåll jag föreslagit. Gr. Horn, Claes Fredr.: Då vid sista riksdagen ett dylikt förslag väcktes, som det af Hr Akerman nu framställda, så var jag af den tankan, att man icke constitutionsenligt skulle kunna arbeta med en comité i bredd med Const.Utsk., d. v. s. alt då ett förslag af Const.Utsk. låg förberedt, så borde icke någon comité nedsättas för att. utarbeta ett annat förslag derjemte. Jag är ännu af samma tanka, men jag får äran till R. o. Ad. vid detta tillfälle yttra samma åsigt, som vid förra riksdagen, nemi. alt en sådan comité skulle i allt fall vara högst nyttig, nemi. om denna comité finge sig uppdraget att kritiskt behandla hvilka förslag som helst, som af Const.Utsk. kunde uppgöras.
Directionen bör insändas, vid hvarje års slut, fullständig berättelse om hvad under det sistförflutna året blifvit vid Byggnaden tillgjoidt samt då kan återstå för dess fullbordande, efter den af Kongl, Majtt i Nåder fastställda plan. Hvilket vördsamt hemstalles Riksens Hoglofl. Ständers ompröfvande. Stockholm den 14 Juni 181 5- På Höglofl. Ridd, och Adelns Ledamöters vägnar Carl De Géer På Vällofliga BorgareStåndets Ledamöters vagnar ,Carl Fr. Landberg. På Högvördiga PrestStåndets Ledamöters vägnar C. y. Rosenstein. På Hedervärda BondeStåndets Ledamöters vägnar Jon Jonsson. C. Tundius> 1254 T>en 22 Junit Uppläst bos samteliga Riks-Ståndcn d. 22 Juni, Vördsamt Jifemorial! Sedan Constitutions-Utskottet, till följe af Samtliga Riks-Ståndens Remisser» författat Förslag till den Riks-Act, som kommer att upprättas imellan Svea Rikes Ständer och No.rriges Stor-Ting, till bestämmande af de, genom Föreningen ijnellan Sverige och Norrige uppkomna Constitutionella förhållanden, får Utskottet härmed detta förslag Riksens Högloft. Ständer till justering öfverlemna, 1 det fall den diplomatiska ordningen fordra att af denna Act tvanne exemplar komma att underskrifvas, hvaraf det ena på Svenska Språket bör i Sverige, det andra på Norrska Språket i Norrige förvaras, får Utskottet erinra, att det förra lärer i enlighet med detta förslag böra ispprättas och det sednare, mularis mutandis, så att Norrige deri sättes framför Sverige samt att samma ordning för underskrifterna bör iakttagas. ö Q. Stockholm den 2o Juni i 3 i 5- På Högloft. Ridd. peli Adelns Feda möters vägnar Hildolf Cederström. På Val lejfi, BorgareStåndets Ledamöters vägnar And. Nensén. På Högvördiga PrestStåndets Ledamöters vägnar C. v. Rosenstein.
»Innan han fyllt fem år, får vi fara omkring och visa honom som en sådan där Fisk — eller hvad de heter de där sångchenierna från Amerika, som jubilerat i Stockholm, jag vet inte hur många gånger.» Ada ser kall ut och säger att det hoppas hon inte. Jo, så tacksam är hon! Man tycker värkligen, att människor, som varit nog lyckliga bli utsedda till föräldrar åt underbarn, borde känna sig uppfyllda af den största förtjusning. Men inte har jag sett nå’n förtjusning — inte alls! Tvärtom! Han ska »uppfostras» han med, stackars barn, och att en mormor inte alltid kan finna sig i det under tystnad, tror jag hvarenda kvinna i mitt predikament begriper Ja, med ett ord — världen kunde vara så skön! Men! Nog är det besynnerligt och hårdt för oss kvinnor, att hela vårt lif ska vara beroende af men eller män. Stafvade med e eller ä så är de lika tröttsamma! För öfrigt så undrar jag just, hvar de skulle ha fått sina barn ifrån, om inte jag funnits till!? Därför så tycker jag värkligen att Men det var sannt, det, det var om det litterära jag skulle tala. Det minsta en människa kan begära, när hon vill kämpa för en stor idée med hela sin själ, är väl att bli ordentligt motsagd? Hur ska hon eljest komma åt att känna sig vara en insatts, och det var en insatts jag ville bli. »Jag tycker», sa nu Maja, som är 18 år, har burrigt hår och rosiga kinder och ser ut som ett gammalt porträtt, »att det är så bra som det är!» Men det var ingenting att rätta sig efter. Hon har aldrig förr varit utom hemmet, ett fattigt lappländskt prästhus, och kan således inte veta, att det aldrig är bra som det är. Litet senare kastade jag kappan på mig och kvistade i väg till Beda, min yngsta, gift med handelsman, för att få höra hennes tanke om saken. Ja, inte vill jag säga något ondt om mina mågar — det tror jag ingen enda svärmor vill, om de bara inte blir tvungna — men så mycket kan jag ändå säga, att jag är glad, att det inte föll någon af dem in att fria till mig, när jag var ung, ty då hade de fått sig en korg, och det en riktig.