Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Landsorten drogs in i den stora rörelsen, och derigenom fick revolutionens yxa den tunga järnmassa som gaf kraft åt hugget från den skarpslipade eggen. Om despotismeni Frankrike kändes tryckande, så berodde detta till jämförelsevis ringa del på konungen och hofsocieteten; värre var systemets genomförda utgrening i landsorterna, hvarigenom » hvarje ort hade sin Bastilj, hvarje Bastilj sin despot ». Landsortsaristokratien, som lydigt böjde sig för denna despotism och med den gjorde gemensam sak, fick som ersättning derför behålla alla de medeltida feodalrättigheter, hvarigenom den underlydande befolkningen blef både rättslös och utarmad, ja hade äfven fått dem ökade med nya. Sålunda fortbestod godsegames feodala domsrätt med dithö-rande slottsfängelser, tortyrmedel och godtyckliga misshandlingar. De orimliga pålagor som utkräfdes både af statsverket och af godsegarne, äfvensom landtbefolkningens ytterliga utarmning i följd deraf, hafva förut i denna årgång af vår tidskrift påpekats, äfvenså de skriande missbruk hvilka blefvo en följd af de barbariska jagtlagarne, af dufslagsrätten och annat mer. Dertill kommo de mångenstädes hittills bibehållna feodala » rättigheter », hvilka i den råaste form skymfade människorätt och människovärde. Ej underligt då att förklaringen af de mänskliga rättigheterna förnams i landsorterna som ett evangelium och att fältropet » Ned med Bastiljen! » öfverallt fick sitt återskall i ropen » Ned med bastiljerna! » Landsorterna uppreste sig; slotten uppgingo i lågor, slottsarkiven förstördes, utskylderna erlades ej mer, och den uppskrämda landtadeln började utvandra. Då rättighetsförklaringen föredrogs i nationalförsamlingen, anmärktes från högern, att äfven en förklaring af skyldigheter borde medfölja. Lafayette svarade då, att erkännandet af andras rättigheter i sig innefattade medgifvandet af ens egna skyldigheter.
Att för de sedan dfB 6 Ju"ii 1803 tillkomne atter är hufvudman den, som enli nt 37 § i Rt geringsFormen ättens värdig - Dal 5 Junin St het innehafver och Stamfadrens aila öfriga manliga bi östarlvingar stå, de ofrälse såsom expectanter, och Adels» männen såsom ättemän^ att vid hufvudmannens död, efter hvars och fens ålder i ätten, ärfva dess värdighet» Ått om, enligt gällande stadgar hilfvudmanskäp för mer än en ätt tillfaller enoch samma, då må den ätten, som efterstå Sätet på Riddarhuset äger, anses såsom , irinebegripen, éå framt ej andra ättemän finnas, än de, som tillika ärö det af den främre ätten. Ärö åter andra lefvande grenar af den tillfallande ätten, må val tlé öfvannämda hufvudmanskapen anses förenade äf den, sorn värdigheterna förenar; men deras fränder vare ättemän, enligt i och 2 mornelitet af denna §• hvaf Den 5 Juniii, och en af den ätt, från hvars Stamfader han närmast härstammar. Att hufvudman hvil-" ken förenar flere adeliga värdigheter, såsom i detta 3;dje mo-i mentet säges, må utötva sin rätt endast för den ätt, som främsta Sä*et på Riddarhuset äger, §. 5- — Se 3 §, När Riksdag hällas skall, 5ge huFvud* man, som vid den första eller andra af d® anteckningar hvarom nite och i*:te § §, handla dertill sig anmäler, ovilkorlig rätt, att säte för ätten intaga. Har hufvudmannen vid andra anteckningen sig icke anmält, åge annan ättemän simma rä.t och bland flere den, som är Hufvudmannarätten närmast. Har någon Arteman icke haller sig anmält, må säte för ätten intagas af Fullmägtig, sorn sjelf är af introducerad ätt och sorn Hufvudmannen eller den hans rätt utöfvar, på sätt här nedan föreskrift ves, förordnat.
Modern, uppbragt och bitter, gick häftigt fram och tillbaka på golfvet: dottern, med förgråtna ögon och näsduken i ena handen, lutade i hörnet af en divan hufvudet mot den andra. Uppvaktningen, som blifvit aflägsnad till ett af de yttre rummen, syntes dela det elaka lynne, som beherrskade de kungliga personerna. I armstakarna på marmorskifvan framför den väggfasta spegeln brunno några ljus, äfvensom i kronan. Väggarna voro prydda med afbildningar i bröststycken af konung Fredrik Wilhelm I och Georg I:s i England dotter, drottning Sofia Dorothea i Preussen, Lovisa Ulrikas föräldrar, Fredrik II derstädes, hennes bror, Adolf Fredrik i Sverige, hennes framlidne gemål, samt derunder, i mindre storlek, hennes fyra barn, bland hvilka likväl taflorna, föreställande de begge äldste, Gustaf III och hertig Carl, voro betäckta med förhängen af grönt sidentyg. På marmorskifvan mellan armstakarna knäppte en bordstudsare, och framför divanen stod ett sybord af mahogny på hvilket lågo, bredvid prinsessans sömnad, tvänne brutna bref. Äfven på detta bord brunno ett par hvita vaxljus i silfverstakar. – «Redan sju!» – utbrast prinsessan och spratt till på divanen, der hon satt, då studsaren slog – «och Badin hörs icke af med Charlotte. Min Gud, om någon olycka träffat den stackars flickan! – «Alltför möjligt!» – svarade enkedrottningen, barskt – «det hör väl till mitt bittra öde, att du också skall göra mig sura dagar, på det jag må kunna läggas i grafven af sorg öfver alla mina barn.» – «O, himmel! hvarmed har jag förtjent dessa hårda ord af min eljest så hulda moder?» – återtog prinsessan, snyftande af gråt. Lovisa Ulrikas och Sofia Albertinas ögon möttes och modershjertat veknade. «Du vet om jag älskar dig!» – fortfor den förra – «men dina begge äldste bröders ovärdiga uppförande kunde vara i stånd att qväfva naturens känslor i mitt bröst.»
— Domprosten Doktor Thomander yrkar årliga tillverknings-beloppets fastställande till Tolf millioner kannor, husbehofsbrännings-rättens fördelning, inom detta belopp, på Länen efter folk-mängd, skattens minimum 20 sk. för tillverkad kanna, bortauktionering af den hvarje Län tillkommande tillverkningsrätt, i en elfer flera större lotter, för tre år, och med vilkor att anbuden ej understiga minimum af 20 sk. för kanna, halfva års-skattens erläggande förskottsvis, högst halfva till ver knings-rättens afstående åt de jord-egare inom bränneri-distriktet, hvilka hos Konungens Befallningshafvande sig såsom bolagsmän anmäla (då denna hälft borde i så mänga särskilda aktier, som kunna uppgå till 100 rdr bko, fördelas och, om teckningen öfverstiger tillgången, mindre tecknings-summa äga options-rätt framför större och lottning afgöra mellan lika summor), tillverknings-beloppets ökande med 2 millioner kannor, i fall bränvins-priset visar sig ovanligt högt, och slutligen öfverlemnande åt Kongl. Maj:t att efter omständigheterna förordna om den del af husbehofs-bränningen, där anbud ej vid två särskilda auktioner göras till minimi-beloppet. Motionären har särskildt ingifvit utkast till författning bygd på dessa grunder. Bland de motioner, som från Vällofl. Borgare-ständet blifvit till detta Utskott remitterade, hafva följande yttrat sig om tillverknings-rätten och sättet; nemligen Herr Boman har föreslagit husbehofs-bränningens upphörande och visst antal privilegierade fabriker, med högst tjuge millioner kannors tillverkning, kontroll genom mätning af den tillverkade varan och högt ansvar å underslef, skatt af 24 sk. för första året och sedan 4 sk. tillökning årligen i tio år, derefter förbud för all bränning, utom till medicinska och techniska behof, med beskattning och kontroll. Herr Boman har äfven i en annan motion yrkat ändring i stadgandet om ' jord-värdets i stad förhållande till bränvins-tillverkningen, samt om minimi-storlek af hränvins-panna derstädes.
Det är blott i de allägsnare socknarne, samt i en och annan familj i de öfriga, den är bibehållen; men i öfrigt utvidgar sig yppigheten i samma mån, som lättheten att förtjena penningar tilltager. Kläder, föda och synnerligen den mer och mer tilltagande kaffedrickningen, hvilken utöfvas i nästan hvarje koja, och det hela dagen om, synas vittna om rika tillgångar, och dessa finnas äfven hos många, men sparas icke för kommande dagars behof, utan det lefves för dagen, äfven af den, hvars tillgångar äro ringa. Antalet af lagsökningsmål, ehuru år ifrån år minskadt, visar att i dessa provinser, der, om sparsamhet rådde, allmän rikedom borde finnas, betydliga belopp dock årligen måst utsökas; varande dock att anmärka, det lagsökningarne minskats i den mån, tillgångarne tilltagit, och att de oftast äro en följd, mindre af gäldenärens oförmåga att betala, än af lättsinne och någon gång trots, hvarpå såsom exempel må anföras, ätt en klockare nödgats på en gång lagsöka några och åttatio till större delen välmående bönder för utfående af sin lilla lön. Endast i de fall, då utsökningen skett hos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, har antalet af utsökningsmål och de utdömda beloppen uppgått till: Antal mål. Eller i medeltal för hvarje år 1,503. 104,964: 17. — Då nu medeltalet för förra qvinqvenniet var. 1,939. 117,278: 42. 3. visar sig en minskning under sist förflutna qvinqvennium af per medium årligen 436. 12,314: 25. 3. Bland de för afhjelpande af nöd stiftade föreningar förtjena i synnerhet sockenmagasinerne och sparlårarne samt sparbankerne uppmärksamhet. Om sockenmagasiner och sparlårar gäller hvad jag i min förra berättelse *) anfört.
Kungörelsen skall innehålla uppgift om tid och ställe för stämman, så ock om de mål, som dervid skola till handläggning förekomma; och varde kungörelsen fjorton dagar eller minst en vecka derförut från predikstolen uppläsen. Är sockenstämma utsatt till dag, då gudstjenst hålles, skall kungörelsen den dagen ånyo uppläsas. För ärende, som fordrar så skyndsam handläggning, att kallelse icke medhinnes så tidigt, som nu är föreskrifvet, må sockenstämma kunna hållas efter kortare kallelsetid, dock må beslut om utgift eller uttaxering af nya bidrag då ej fattas. Varder å sockenstämma handlagdt ärende till bestämd tid uppskjutet, då erfordras ej ny kungörelse. 21 § (§ 18). Konungens befallningshafvande, domkapitel, kyrkovisitationsförrättare, sockennämnd och kyrkoråd ege makt att förordna om sockenstämmas hållande för handläggning af ärende, som inom hvarderas befogenhet ligger. Vederbörande ordförande i sockenstämma ege ock att sådan stämma sammankalla, när han det nödigt finner, rådföre sig dock dessförinnan med sockennämnd eller kyrkoråd, på det ärendet förut må erhålla erforderlig beredning. Äskar annan myndighet, embetsman eller enskild person, som i stämman talan eger, sockenstämmas utlysande för uppgifvet ändamål, vände sig till den ordförande i sockenstämma, till hvars handläggning ärendet hörer, och hvilken eger att pröfva 169 om det bifallas må. Finner ordföranden den begäran ej laglig, eller ärendet ej så dant, att sockenstämma förty nödig är, meddele, der så äskas, skriftligen sitt afslag med skälen dertill; och ege sökanden att deröfver klaga, på sätt för besvär öfver sockenstämmobeslut stadgadt är, dervid besvärstiden räknas från den dag afslaget gafs;' och varde anteckning härom i sockenstämmoprotokollet gjord. ' 22 § (§ 20) Ordföranden åligger, att ärendena till öfverläggning framställa samt att tillse, det andra saker ej företagas, än de som uti kungörelsen äro upptagna. Vid stämman kan ny fråga väckas, men icke förr än vid annan stämma och efter vederbörlig pålysning handläggas. 23 § (§ 21).
Med denna kännedom om de tänkesätt och känslor, som i dylika fall gjort sig gä lande inom detta Hedervärda Stånd, vågar jag derföre fästa mina ärade ståndsbröders och de öfrige respektive Iliks-Ståndens benägna uppmärksamhet på det förslag, jag härmed ödmjukt afgifver, eller alt någon förhöjning måtte beviljas i den förre länsnotarien i Upsala län, Landssekreteraren Olof Henrik Förberg på allmänna indragningsslalen beviljade pension af 450 R:dr R:int. Denne af svår och obotlig sjuklighet hällede man förordnades den 9 Augusti 1850 lill länsnotarie vid landskansliet i Upsala och fortfor med denna befattning lill år 1845, då han, lill följd af ett, genom mångårigt öfveransträngande arbete i Sta - 326 Motioner i Bonde-Ståndet 1^62. N o 219. tens (jonst, sig ådraget nervlidande, urståndsattes alt vidare sköta sin länsnofariebelåltning och blef oförmögen till hvarje, älven den ringaste själsanstrångning. Under den uppgifna liderymden af 15 år, sorn Förberg bestridde länsnolarietjpnsten, hade han, på grund af särskilda förordnanden, för längre eller kortare lid, eller sammanlagdt närmare fem år, tillika utölval Landssekrelerare-embelel i Upsala län. Om dessa nu af mig i största korthet anförda förhållanden och särskildt det sätt, hvarpå Förberg gjort sig känd och blifvit vitsordad såsom tjensteman, får jag åberopa de betyg, som äro bilagda detta mitt anförande och hvilkas innehåll synes mig så mycket mindre nödigt att här upprepa, som de redan förut blifvit af Rikets Ständer pröfvade och giltiga ansedde. Rikets
För den händelse åter, att inbjudningen icke antages, men Bonde-Ståndet skulle instämma med Presle-Ståndel, måsle votering anställas om contra-propositionen på följande sätt: Den, som vill, alt till contra-proposition vid blifvande slutlig votering öfver Slals-Ulskottets hemställan, alt såsom villkor för beviljade nya Professoislöner vid Universiteten bör stadgas, att föreläsningar derstädes hädanefter hållas öfver Rikets Grundlagar och constitutionella institutioner, antager Ridderskapets och Adelns beslut, att, med bifall i öfrigt till Slats-Utskollets förslag, orden "constitutionella institutioner” utbytas mot ordet ”samhälls-inrättningar”, voterar Ja-, den, det ej vill, Nej-, vinner Nej, antages lill contra-proposition Preste-Slåndets beslut, att lios Kongl. Maj:t såsom önskan i underdånighet framställes hvad Utskottet, såsom villkor, föreslagit. Hufvudsakliga voteringen anser Utskottet böra blifva följande:
Vid sednaste riksdag beviljade Rikets Ständer för anläggandet af jernväg mellan städerna Gefle och Fahlun ett f:delar utaf den beräknade kostnads-summan motsvarande lån å 1,600,000 R:dr Banko, hvilket skulle få uppbäras af det bolag, som för denna jernvägs-anläggnings utförande bildades och genom skeende aktieteckning å samma belopp, som den beviljade lånesumman, förband sig att utaf egna medel tillskjuta hvad utöfver det af Staten erhållna lånet erfordrades för jernvägens och dertill hörande anläggningars fullbordande samt all erforderlig trans port-materiels anskaffning; men som, vid bestämmandet af denna aktietecknings summa, hälften deraf eller det belopp, hvarmed densamma och det erhållna lånet, sammanräknade, öfverstego kostnads-lörslaget, allenast afsågs för alt betrygga stats verket i afseende på nämnde företags utförande samt de dertill anvisade medlens återbekommande, så skulle, enligt de stadgade låne-vilkoren, aktie-egarne, derest jernvägen genom deras försorg blefve på föreskrifvet sätt och inom bestämd tid fullbordad, icke behöfva erlägga denna hälft af tecknings-summao, utan aktie-egarnes ansvarighet derför komma att försvinna, sedan jernvägen blifvit fullbordad, hvarefter densamma, med hvad dertill hörde, borde utgöra säkerhet för detta lån. Beträffande utbetalnings-terminerna för det sålunda beviljade lånet, föreskrefs, att dessa borde lämpas efter arbetsårens antal, så att, efter ingången af hvarje arbetsår, motsvarande andel utaf lånesumman fick lyftas. I afseende på samma låns återbetalande stadgades deremot, att lånemedlen skulle utan ränta och kapital-afbetalning få innehafvas under den för jernvägs-anläggningens verkställighet afsedda tid samt derefter liqvideras på det sätt, att, inom hvarje års slut, å hela den utbekomna lånesumman inbetaides 5 procent, hvaraf för hvad utaf lånet dessförinBih. till R. St.
Således hemställa Utskotten, att den blifvande 21 §. må erhålla följande lydelse; Actiebank tillätes ej träda i verksamhet förr, än Bolaget, utom den contanta inbetalning, som för rörelsens början pröfvas nödig, insatt uti sädane hypothek, sorn 1 Cap. 5 §. om förmäler, ett belopp motsvarande minst en fjerdedel af liela det tecknade Actie-capilalet eller grundfonden, hvilken insats skall, till allmänhetens säkerhet, uti Landt-Ränteriet, eller annat allmänt förvaringsrum, nedläggas i en Cassa-kista, med 2.-ne lås, hvartill Konungens Befallningshafvande förvarar den ena nyckeln och Bank-Directionen den andra. Finnes, vid den i 16 §. stadgade revision, att någon af förenämnde säkerhets-handlingar blifvit till dess värde försämrad, åligge Bolaget alt, i utbyte deremot, annan fullgod säkerhet genast aflemna. Öfver det sålunda nedsatta får Bolaget ej annorlunda disponera, tne(lan Bankrörelsen fortsattes, än att hypotheken må utbytas emot andra, hvilka, Bancooch Lag-Utskottens Memorial N:0 6. 35 hvilka, efter profning i ofvan stadgade ordning, anses jemngode med denij som utlagas; men vid Bankens upplösning och utredning, må delegarne ålerlyfla hypotheken i den mon ådagaläggas kan, alt desamma öfverstiga beloppet aj Bankens utelöpande och gällande förbindelser af alla slag. Skulle Banken komma i concurs-tillständ, förhålles med det till säkerhet nedsalta beloppet efter allmän Lag. Något stadgande, sorn motsvarar 20 §. i förra förslaget, igenfinnes väl icke uti Ridderskapets och Adelns eller Bonde-Ståndets beslut; men då samma § blifvit af arne Stånd, nemligen af Presteoch BorgareStånden antagen, finna Utskotten sig böra hemställa, alt den blifvande 22 §. må e 1 hålla följande lydelse:
Minus fastställda belopp» af 1,847 Ralr 4 sk. 3 rst., utan att, pä sätt Kongl, förordningen den 11 December 1830 i dylika fall före'skrifver, någon handling finnes räkenskapen vidlogad, som visar, när sådan fastställelse ägt rum, eller upplyser om orsaken till den beslutade nedsättningen. Lunds Honyl. Universitet. Dess räkenskaper äro för båda revisions-åren granskade i Kongl. Kammar-rätten, för det förra utan och för det sednare med anmärkningar. Förhållandet emellan inkomster och utgifter inhemtas af följande tabell: Debet. år 1852. år 1853- Balans från föregående år: Uppbörd: Balans till påföljande är: Credit. Balans från föregående år: Utgifter: Räkenskaperna hafva icke föranledt till någon erinran från Revisorernes sida. lion sistor tema. Revisorerne hafva fått emottaga räkenskaperna för båda revisions-åren, af hvilka räkenskaper de för förra revisions-året blifvit i Kongl. Kammar-rätten granskade dels med dels utan anmärkningar, hvaremot de för sednare året ännu icke undergått fullständig revision derstädes. Den vid flera föregående stats-revisioner framställda anmärkning, rörande den mindre rediga uppställningen af de flesta Konsistoriernas räkenskaper gäller fortfarande för de år, som närvarande revision omfattar; hvadan Revisorerne ock äro förhindrade, att, i likhet med hvad i berättelsen angående öfriga verks räkenskaper äger rum, framlägga någon tablå öfver de under Konsistoriernas vård och förvaltning befintliga medel. Det i 1851 och 1853 års revisions-berättelser omförmälda, af Kongl. Stats-kontoret i underdånighet afgifna, förslag till nytt formulär för dessa räkenskaper är fortfarande på Kongl. Maj:ts nådiga pröfning beroende. Vid granskningen af räkenskaperna har följande fästat Revisorernes uppmärksamhet och synts vara af beskaffenhet att böra anmälas: § 1- Uti Linköpings Konsistorii räkenskaper har redogörelse icke blifvit meddelad för de, under år 1853, vid Eksjö skola influtna termins-afgifter. Enahanda anmärkning gäller äfven Hernösands Konsistorii räkenskaper, der redovisning saknas för dessa utgifter vid Östersunds skola under båda revisions-åren. § 2.
Borgare-Ståndet har bifallit Utskottets förslag till redaclions-förändring i denna §., men deremot afslagit Formulairet till uppgift för Bruk till Berednings-Comite, och inom Bidderskapet och Adeln är anmärkt, af Herr von Hartmansdorff, att emellan orden: "ifg och mera än 1 JZ” blifvit origtigt insatt ett ”och” i stället för ett ellert," inom Pr este-Ståndet: att något afdrag icke borde medgifvas för förlamade Smeders och Enkors underhåll, samt kostnader för transporter lill Våg och Gommissionairers arfvoden; samt inom Bonde-Ståndet: att efter enahanda principer som följas vid Land tieg endoraars och fastigheters taxerande, man icke kunnat förslå nied hvad rätt eller skäl visst minimum eller maximum af Bruks-egendomars afkastning blifvit bestämd, enär Brukets egentliga värde, be räknad t efter afkastningen, borde ligga till grund för Bevillnings-afgiftens utgörande, oberoende af det hinder för utrönandet af denna behållnings verkliga belopp, som sålunda blifvit föreslaget äfvensom att de i ofvannämnde Formulaire upptagne af räkningar till Commissionairs arfvode, samt för förlamade Smeders och Enkors underhåll icke böra ega rum. Vid öfvervägande af hvad sålunda blifvit anmärkt har Utskotlcf, enär olika principer för Bruksoch Landt-egendomars värdering måste följas, icke funnit lämpligt tillstyrka annan förändring, Benillnwj-titskotte:s thldrande N:o 5r. än att emellan beloppen: lfg och i/3, må utbytas ordet: "och” emot ”eller hvarjemte Utskottet, som för sin del ansett afdrag för transporter till Våg och Gomrnissionairers arfvoden icke skäligen kunna Bruksegare förvägras, enär dessa omkostnader i sjelfva verket minska försäljnings-priset för det å
Om Frilen nu efter upnådd mognad ålder skulle slå sig på alt någon gång besöka Guds hus, så skulle han kanske finna att mellan min framställning och en predikan är en väsendtlig skilnad. _ En sals, hvarpå man lägger synnerlig vigt är, att här egentligen icke är fråga om några andra Judar än de, som äro födde i Sverige eller här uaturaliserade. Det är visserligen sant, att man i början icke talar om några andra än dessa Judar; men blir det fördelaktigt för Judar att bosätta sig i Sverige, så är det troligt att Judarne ifcke skola underlåla att hitta hit, likasåväl som till andra länder, der det är förmånligt för dem att vistas. En talare på f. m. och Frih. Raab på e. m. hafva återkallat i minnet hvad jag föredrog ur en redogörelse af anktoriteterne i Rhenländerna öfver det sätt, hvarpå Judarne der framfarit, hvarvid desse Hrr yttrat att det vore besynnerligt, alt Rhenska Landtständerna oagtadt desse klagomål kort derefter fattade beslut om Judarnes fullständiga emancipation. Jag svarar härtill alt dessa Landtständer hafva gjort hvad R. o. Ad. skulle göra i denna stund, i fall de biföllo hvad de värde talarne föreslagit, d. v. s. fatta ett beslut i rak strid emot nationens önskan. För min del vill jag icke af ett sådant misstag hämta denna slutsats, utan tvärtom; och på det R. o. Ad. icke må gå samma väg som dessa Rhenska Landtständer är det som jag afstyrker all vidare utsträckning af Judarnes friheter utöfver hvad Utsk. har förordat. I öfrigt vill det synas mig, som de Hrr, som förordat Judarne, skulle kunna liknas vid föräldrar, som äro oändligt ömma om sina barn. Dessa barn säga de äro väl lyckliga; men de äro icke nog lyckliga. Vi skola göra dem ännu lyckligare. Judarne äro icke olyckliga, de äro icke halade, icke förföljda. De äro till och med lyckligare än mången af oss; ty de äro i allmänhet icke ens afundade. Om de nu linge de fördelar, som man här vill tillskynda dem, så finge de troligen erfara motsatsen af denna lyckliga ställning, hvari de befinna sig.