Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag kan icke en gång tro, att den föredragande Stats Secreteraren af ett rent upsåt att dermed gagna, föreslagit Författningen, ty då hade han, nog känd för sina stora insigter i dessa ämnen, ej som bevekande skäl åberopat, att en del af de med 20 procent förtullade varor skulle blifva utförde till andra Länder, det vill säga att Handlande skulle kunna ealeulera så illa, att de heldre ville betala den dryga Tull afgiften än den ringa nederlags afgiften, för att sedan få varorne exporterade. Herr Professoren Doctor Wijkman. Förevarande anmärkning medgifver jag vara den vigtigaste som här blifvit gjord, emedan jag ej anser den beviljade införseln af Bomulls varor till Götheborg vara Licens, utan ett Monopolium. Såsom medlem af Särskildta Utskottet har jag haft tillfälle att inhämta huru betydligt denna tillåtelse bidragit till Luxens kringspridande och dragit penningar från närande till lucratifa ändamål, hvilket jag anmärker i afseende å sjelfva sakens skadlighet, utan att finna anledning att förmoda det Föredragandens upsåt med sitt tillstyrkande varit elakt. Herr Biskopen Doctor v. Rosenstein. Man bör påminna sig Den 7 Juni 1815 621 1812. års Handels ställning, då inga Fartyg kunde skickas genom sundet, utan att blifva upbringade och nästan all handel drefs genom Transito på Götheborg, derifrån varorne fördes Landvågen. Den ifrågavarande Licensen var påkallad för tillfället och kunde först sedan den af Riksens Ständer år 1812. föreslagna Comitéen till Tull taxans omarbetning blifvit hörd, af Konungen extenderas; äfvensom man finner att denna Licens ej varit stridande emot Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse af d: 23 Julii 1812. angående vidtagande [af] anstalter att beskydda Rikets Fabriquer. Herr Commerce Rådet Egge.
Camelotte , se Väfnader, Ylle-, Canelknopp, se Canel. Canoner, se Jern. Cantharider, se Apotheksvaror. Carmin, se Färger ej specificerade. Carotte, se Tobak. Casimir, se Väfnader, Ylle-, Cassia Fistula, se Apotheksvaror. Cattun, se Väfnader, Bomulls-. Chagrin-Skum, se Läder. Chartor, se Böcker. Cheniller, se Fransar. Expeditions-Ut skottets Förslag till und. Skrifvelse, N-o 377. 867 T ullvärde. Qvautitet för Tullber. lnf.-Tu 11. Otf.- Tull. R:dr s. r. Chinabark: K:dr r. R:dr s. r. 2 orna leii 1 skålp. 1 skålp. 1 . 1 16 -Metall 1 skålp. 4 4 6 Coiiffurer 100 Rd. v. 25 F ri a. Compasser 100 Rd. v. 15 F ri a. 1 Confiturer 1 skålp. — 12 _ F ri a. 1 ' Copal Coraller , äkta: 1 skålp. — 2 6 oarbetade F a. - 8 16 — arbetade 1 skålp. — 40 F ri a. — j 10 Coriander 1 skålp. — 2 Chrystall-arbeten, se Glas, ej spesificerade. Cbrystalli-Tartari, se Vinsten, renad. Cindres, se Stenkols-stybb. Cochenille, se Färger. I Cognac, se Bränvin. Cokes, se Stenkol, afsvaflade. Cordet och Corderoy, se Väfnader. 868 Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse, N.o 377. Tullvärde. Qvantitet för Tullber. Inf.-Tull. Utf.-Tull.
Oaktadt allt detta och ehuru något verkligt hinder icke finnes att nu slita meningsstriden eller tvisten inom Wermland om läget af vid pass halfva längden utaf stambanan emellan Christinehamn och Arvika, om den skall från Christinehamn framgå 4 mil i närheten af Wenern, men genom en bördig och väl befolkad trakt öfver residensstaden och intill den mest besökta hamnen i länet, eller dragas 3 mil nordligare upp i landet genom mindre fruktbar mark öfver Norum, en bruksoch landtegendom med 184,470 rdrs taxeringsvärde, och förbi några andra bruk, som hafva fördelaktig vattenväg för sina transporter, vill man likväl, i anseende till denna tvist, som redan allt för länge föranledt split och vantrefnad för mången inom provinsen, uppskjuta till nästa riksdag bestämmandet af berörde stambanas rigtning. Lyckas detta försök att förlänga den omnämnda tvisten, och hvaraf följderna ofelbart blifva, att något arbete å banan emellan Christinehamn och Arvika hvarken innevarande eller nästa år kan företagas samt således att fullbordandet af Sveriges enda politiska jernbana kommer att fördröjas 2:ne år utöfver den tid, som K. M:t enligt den Nåd. Proposm dertill ansett erforderlig, eller intill 1871, så måste jag och säkerligen många med mig tillstå att dermed ådagalägges, minst sagdt, en allt för ringa benägenhet å Svensk sida att komma i den närmare förbindelse och beröring med Norge, som en oafbruten jernbana emellan de begge rikenas hufvudstäder måste medföra. Jag hyser den förhoppning att skäl icke skola förefinnas för Stats-Utsk:t att tillstyrka eller för R. o. Ad. att medgifva det ifrågav:de uppskofvet, och jag vågar förnya min härförinnan gjorda framställning om bifall till K. M:ts Nåd. Propos. samt anhålla, att detta mitt yttrande måtte till Stats-Utsk.t öfverlemnas, för att fogas till de handlingar, som förut i frågan dit blifvit remitterade. Hr von Koch, Nils Samuel:
Del torde tillåtas mig att icke ingå i den riktning, som discussionen tagit, nemi. att utgjuta sig i betraktelser rörtde Const.(Jtsk:s representationsförslag, hvilka nu borde vara bragta till slut; utan jag anhåller blott att få yttra mig ang:de den behandling, som det nu förevar, betänk, grundlagsenlig! och förnuftsenlig! bör erhålla. Jag får då förklara, att jag i detta fall fullkomligen delar åsigter med Frih Rehbinder. Han har utvecklat förhållandet i sin enkelhet och sådant det verkligen är, om man vill bedömma saken opartiskt. Då R. St. numera icke kunna undvika att till K. M. frambära det förslag, som förstärkta Const.Ulsk. antagit, så frågar jag om det skulle vara anständigt för allvarsamt folk,— jag går så långt — att vid samma tillfälle gå in till K. M. och säga: vi hafva icke haft förstånd att åstadkomma något förslag, som är bra, och derför bedja vi i underd., att K. M. ville hjelpa oss att få något bättre lill nästa riksdag. Är det verkligen passande för en representation, sammansatt af allvarliga män, att så bete sig. Att Ekon.Utsk., såsom en värd talare här anmärkt, icke yttrat sig ang:de grundlagsenligheten eller grundlagsvidrigheten af Hr Rydins motion, härleder sig derifrån, att denna motion väcktes innan ännu förstärkta Const.Utsk. ha - 25 H. 42 33o Den 24 Maj. de antagit det nu hvilande representationsförslaget. Det var således hvarken grundlagsvidrighet eller form vidrighet af Hr Rydin, att väcka denna motion; ty den innefattade icke något förslag till grundlagsändring, utan endast en anhållan till K.
Nyodlingarne fortgå, hvarigenom sädesproduktionen icke obetydligt förökats; och lemna ortens hufvudsäden, råg och hvete, äfven under medelmåttiga år, ganska betydliga öfverskott utöfver ortens egna behof, till afyttring åtbergslagerne i Nerike samt lnifvudstaden. De åkerbruksredskap, som mest begagnas, äro plog, årder, vält och klösharf, hvaraf den förstnämnde hos possessionater undergått förbättring efter Engelska modeller. Å nästan alla större egendomar användas tröskverk och äfven allmogen börjar begagna sig af flyttbara dylika verk. Den i förra underdåniga berättelsen omförmälda landtbruksskolan i Länet fortgår i oafbruten verksamhet, i enlighet med det reglemente, som derför blifvit under den 14 Augusti 1841 i nåder faststäldt, och njuta der årligen 12 friläringar af allmogens barn undervisning, sorn för hvardera är bestämd till en tidrymd af 2:ne år. Det säkraste beviset för denna skolas gagnelighet för landtbruket är den snara och förmånliga anställning hos ortens jordbrukare, de utexaminerade lärlingarne vinna, och den mängd sökande, som anmäla sig till erhållande af undervisning, för och utan betalning. Skolan är ställd under Länets Hushållnings-Sällskaps öfverinseende och underhålles dels af dertill anslagna statsmedel, för sednare åren uppgående lill 2000 R:dr Banko årligen, dels ock af räntemedel utaf enskilda, under nämnde Sällskaps förvaltning ställde, donationsmedel. Nämnde Hushållnings-Sällskap, för hvilket Eders Kongl. Maj:t under den 4 Februari 1848 behagat fastställa förnyade stadgar, har, icke minst genom de på grund af samma stadgar inom hvarje härad inrättade hushållsgillen, utgörande afdelningar af Sällskapet, medfört nylliga följder, synnerligast genom de gagneliga underrättelser i hvad till jordbruket hörer, sorn genom utgifne skrifter utspridas bland Länets invånare, och den håg för en allvarlig och nitisk verksamhet, Säll - 11 skåpet söker hos allmänheten uppväcka för denna den vigtigaste af landets näringar.
Det antagna systemet af kronomarkernas föryttrande vann utbildning genom de följande tidernas nationalekonomiska åsigter. De tvifvelsmål, som derpå grundade sig om fördelarne af egendom i Statens hand, vunno stöd af det usla tillstånd, hvari samtliga kronoskogar i riket vid början af innevarande århundrade sig befunno. Fråga väcktes på 1809—1810 årens riksdag om de publika skogarnes afyttrande till enskilde, och i underdånig skrifvelse den 20 April 1810 anhöllo Rikets Ständer, att Kongl. Majit, efter nödiga upplysningars infordrande, måtte bestämma, hvilka och huru stora Kronans parker och skogar borde för allmänt behof qvarblifva, samt låta försälja de öfriga för allmän räkning, genom auktion, till den mestbjudande, som derå skulle åtnjuta full eganderätt mot erläggande af grundränta. Sedan detta ämne ånyo förekommit vid 1818 års riksdag, och Ständerna gjort underdånig framställning om grunderna för den föreslagna åtgärdens verkställighet, aflät Kongl. Majit, vid 1823 års riksdag nådig Proposition, som med några få förändringar och tillägg af Rikets Ständer antogs. De sålunda genom Kongl. Majits och Rikets Ständers sammanstämmande beslut fastställda grunder kungjordes genom Kammar-kollegii Cirkulärbref den 14 April 1824, som angå ende de ifrågavarande vid afvittring öfverblifna kronomarkerna i norra länen innehåller, ”att de i anseende till folkbrist och felande kommunikationer i deras närvarande skick voro af föga värde och icke kunde med större nytta för det allmänna användas, än till nya hemmans anläggning för att befordra landets uppodling och befolkning, hvarföre dessa skogar vid den reglering, som komme att företagas, icke vidare kunde komma i fråga, utan skulle med dem förhållas Santmans. Stats-, Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.- Ut sk. Betänkande N:o 50.
Ähr och aff Hans Ex;tz Gyllenstierna uppå Kongl. Commissariernes vägnar resolverat öfver Didrich Bex insinuerade memorial angående dispositionen öfver bortstädiandet alf Kyrckiohemman, som utha IF Hans Kongl. Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 182. 63 Maij tt och Cronall haus Principal Herr Adrian Tripp uthi Ha llandh till sig handlat och uthi possession häfver. Och emedan sorn medh bern te hemman är funnen den beskaffenheet vara alt the gifva Landgillet til K yrek i an och det Extraordinarie till Huussbonden och Städzmåhlet altijd föllier Landgillet, fy öhr honom samma Resolution för skiähligh funnen bär öfver alt meddela som för om sliikt ährende är förklarat. Rätteligen afskrifvet, intyga. Stockholm den 25 Jan. 1815. C. G. Styffe. Wilh. Tham. Hist. Docens. Afskrift af Transsumt. Litt. Utdrag ur Kongl. Commisarieruas till Skåne, Halland och Bleking Protokoll (T. 11 f. 1755, 1771,1791, 1802, 1919, 1937). Halmstadh den 14 Junij Anno 1670 uthi Hans Ex:tz Herr Johan Gyltenstiernas närvaro holtz Protocol. Sampteligh Prästerskapet aff Halmstadh och Ålnestadh Härader, förmedelst deras insinuerade supplique, auhöllo för detta törsta alt Kyrc kior na måge få i föllie alf Kongl. Maj:ttz vidh senaste Rijksdagh Ehrhåkne Resolrns 12 Puncten behålla sina gamble och vahnlige intrader till deras reparationer som ähro Eller häreffler blifva bröslfällige.
Hr von Troil: Då Frih. Cederström anfört, det han af en garnisonsofficer här i staden hört kurens fördelaktighet intygas, så får jag äran anföra, det jag samtalat derom med garnisonsofficerare från de olika reg:tena, hvilka sagt mig, att man i allmänhet ej funnit kuren leda lill det resultat, som man åsyftat, så att det stora flertalet har inom ganska kort tid, efter genomgåendet af denna kur, återfallit i fyllerilasten i vida större skala än förut. Den Schreiberska fyllerikureus otillförlitlighet är dessutom inför R. o. Ad. vitsordad äfven af Hrr von Hohenhausen och Akerman; så att, ehuru tankarna derom väl kunna vara delade, det stora flertalet dock torde vara öfvertygadt om, att kuren ej är af någon särdeles nytta. Dermed må likväl vara huru som helst. Här är fråga om ett statsanslag, fråga om huruvida man i en tid, då tillgångarna bchöfvas till så mycket vigtigare före - Den 3 Maj. raul, skall utkasta penningar på försök med en kurmetod sora raan i allmänhet icke anser fördelaktig. Jag skulle tro, alt delta ej vore lämpligt, utan förnyar derföre min anhållan om återremiss. Gr. Lewenhaupt, Gustaf Gustafsson: Jag får äran instämma i hvad Frih. Cederström och Hr von Hartmansdorff anfört med anhållan om återremiss. Hvad åter angår verkan af den Schreiberska kurmetoden, så har jag derom fått upplysning af personer som densamma genomgått. De hafva varit personer af den bildade klassen, och de försäkra att de derefter hafva funnit sig helt och hållet afvända från begäret lill de starka dryckerna. Andra af mindre bemedlade personer som till dem vändt sig för att få råd, hafva de rädt att fara till Stockholm och undergå TT o kuren hos Hr Akerman; men såsom obemedlade bafva de ej haft tillfälle att det göra. Här är nu vid detta tillfälle alldeles icke frågan om den utvidgning af länslasaretterna, som blifvit omnämnd; utan det är endast fråga om att upphjelpa en sådan befintlig inrättning, nemi. den som doktor Akerman på egen bekostnad föranstaltat.
För min egen del kan jag icke finna annat skäligt än att barnet tilldömes modern, då båda makarna äro lika vållande till skilsmässan och modern ju må anses mera fallen till barnets vårdande än fadern. (Tystnad.) ALEXANDER EKLUND. Enligt gällande lag följer hustrun mannens stånd och villkor och icke mannen hustruns. 47 EMANUEL WICKBERG. Och mannen är hustruns rätta förmyndare! KARL JOHAN SJÖBERG. I vigselformuläret, som ju gifver äktenskapet bindande kraft, ålägges hustrun vara mannen underdånig, hvaraf synes mig att mannen går före kvinnan. ERIK OTTO BOMAN. Och barnen skola uppfostras i faderns bekännelse. ERENFRID SÖDERBERG. Däraf framgår äfven att barn följer fadern och icke modern. OLOF ANDERSSON i Vik. Men då i förevarande sak båda makarna äro lika brottsliga, och, efter allt som kommit i dagen, lika litet fallna att uppfostra ett barn, anser jag att barnet bör tagas från båda. KARL PETER ANDERSSON i Berga. Instämmande med Olof Andersson, erinrar jag att domaren i så fall nämner tvenne gode män, som barnen och egendomen vårda, och låte mannen och hustrun med barnet däraf njuta underhåll. AXEL VALLIN. Jag skall i så fall be att få föreslå till gode män Alexander Eklund och Erenfrid Söderberg, såsom båda kända för redbart väsen och kristligt sinnelag. ANDERS ERIK RUTH. Instämmer med Olof Andersson i Vik, rörande barnets skiljande från både far och mor, och med 48 Axel Vallin angående de gode männen, hvilkas kristliga sinnelag gör dem särdeles lämpliga till barnets uppfostrare. SVEN OSKAR ERLING. Instämmer med den föregående. AUGUST ALEXANDER VASS. Instämmer! LUDVIG ÖSTMAN. Instämmer! HÄRADSHÖFDINGEN. Då nu nämndens flertalsmening synes gå i motsatt riktning mot min egen, ber jag nämnden skrida till röstning, och bör jag kanske uppställa såsom proposition Olof Anderssons förslag att skilja barnen från både far och mor och tillsätta gode män. Är detta nämndens enhälliga mening? NÄMNDEN. Ja! HÄRADSHÖFDINGEN.
Han begärde ingenting af henne, ville bara vara »i fred», han var sig själf nog, hur mycket, hade hon aldrig förr reflekterat öfver. Hon kramade brefvet i handen. Åter tänkte hon: om han lefvat nu — hur hade det då varit, hade jag fortfarande varit blind, fortfarande lycklig, fortfarande sofvit och drömt — och om jag vaknat! Nej, jag hade inte vaknat. Gerhard förstod sig på att hypnotisera. Det ringde på tamburklockan; hon spratt till. Jungfrun öppnade och kom in med en liten doftande violbukett och ett bref — från Harry. Marie väntade, tills hon åter var ensam, så läste hon det: »Jag gick förbi en blomsterhandel på hemvägen, och fick se den här violbuketten. De första violblommorna, min älskade, det doftar vår och lycka! Förlåt, att jag var bråkig och plågsam idag, men du kan inte tänka dig, hur det kännes, att med hjärtat öfversvallande af glädje, kärlek och lycka, alltjämt vara rädd att ge för mycket, ständigt vara på sin vakt, visa sig lugn och kall, vara som du säger »förståndig». Jag försöker sätta mig in i dina känslor, kunde du blott sätta dig in i mina?» Jo hon kunde, hon kunde! Hon visste, hur det kändes. Hans ord liksom klargjorde det för henne. Det hade hon aldrig tänkt på, men sådant hade hennes äktenskap varit, en, som gaf, och en, som ej ville ta’ emot. Hon hade också fått vara rädd att ge för mycket och opåkalladt, att truga sin kärlek på den, som ... Och det hon lidit och känt, fastän oreflekteradt då, snarare som om det skulle så vara, som om det var så i alla äktenskap, det lät hon honom känna och lida. Hans ord träffade henne som den skarpaste förebråelse. Hon visste af sitt föregående lif, hvad som sårade och brände Nej, han skulle åtminstone inte behöfva lida af hennes förflutna, det vore det orättvisaste af allt och hvarför skulle hon? Hon satt länge och såg in i de glödande kolen i kakelugnen och tänkte, tänkte. Nu förstod hon det: det var nog inte kärleken till den döde, svårigheten att slita sig lös från sina minnen, som gjorde det så plågsamt för henne att börja sitt nya lif, det var helt enkelt: feghet, rädsla.
Jag skulle förena mig med honom, ehuru många svårigheter jag finner dervid skulle möta, om jag af allt hvad till Utskotten inkommit kunde finna, att någon fråga vore för handen om elt sådant lån; dock synes mig genom handlande härstädes sådarie uppgifter kuuna erhållas, och jag förenar mig derföre i dess åsigt, att en sådan undersökning vöre nyttig, om ock ej nödig Det återstår mig nu endast att anhålla om ursägt för den tidsutdrägt jag vållat, och då man så ofta hör åberopas såsom det kraftigaste skäl emot en myntreglering, att man ej kan vara förikrad om dess bestånd, samt i afseende derpå en liknelse blifvit så träffande anförd, att den kanske inverkat på någons öfvertygelse , torde det tillåtas mig få aran nämna, att när Lutherska läran här i Landet skulle införas, var säkerligen största skrupeln, huruvida själen blef såsom Luthersk, lika salig som en Catholsk; men när Presterna påfunno att säga; att ingen kunde veta sådant, antog man helst det sätt, som här i lifvet kostade minst, Friherre Anckarsvärd, Carl Henrici Jag bör lika som Grefve von Platen öppet förklara, att, oaktadt jag mycket tänkt och sökt att studera mig in i detta ämne , så är jag dock i mycken villrådighet och ovisshet om de medel, som äro de rätta, i afseende på regleringen af financerne. i\f alla meningar måste jag dock erkänna, att jag närmast hyllar mig|tiil'dem, 30m Grefve von Platen och Herr Hjerta yttrat. Jag {finnar ej ingå uti någon vederläggning hvarken Den ii April f. m. af den ena eller andra opinionen och ej eller rikta denna öfverläggning med ett nytt bidrag; det är blott en punkt, hvilken jag anser vara kringgången utan att vidröras, oell vid h vilken jag således anhåller att få fästa uppmärksamhe ten. Jag har tyckt mig här finna någon som ansett fin ance-regl eringen nu böra så ställas, att den blef blott praeliminairt förberedande, för att genom ett förståndigt Statshushållnings system och genom ett klokt behandlande af han delns förmåner, göra en successiv förbättring af myntet möjlig.
19 synes emedlertid icke hafva skett i postverkets behandling från Statsverkets sida, då det sednare genom den tvnngna fribref-postföringen i förening med den årliga tributen, lagt på det förra en beskattning, tyngre än någon annan skatt på andra företag, vare sig af tionde, accisser eller hvad som helst, med undantag af tullafgifter på vissa varor tillhörande handeln med utlandet, och på köpet för den största delen af denna skatt icke ens vili tillåta alt den får synas i räkning när det är fråga om inrättningens inkomster och utgifter. Jag hoppas att det nu anförda skall hvila på en tillräckligt tydlig och i det hufvudsakliga äfven till siffrorna giltig arilhmelisk beräkningsgrund, för alt i alla händelser leda till den öfvertygelsen, att ett medelporto af 3 sk. b:ko lodet är fullt tillräckligt och ännu lemnar öfverskott, om postverket, såsom i likartade förhållanden annars sker, kunde få räkna sig till godo betalning efter samma grund, för hvad det presterar åt enskilda och åt Staten, eller åtminstone får sådant erkändt på papperet, och vågar på denna grund yrka, att flöglofl. Bevillu.Utsk. mätte, med afseende på den stora och välgörande inflytelse, som ett medelporto af 3 sk. skulle medföra till brefvexlingens ökande, taga i betraktande huruvida icke en tillfällig upoffring i och för ändamålet, som likväl ulan allt tvifvel i en snar framlid blefve mer än godtgjord, kunde och borde i full öfverensstämmelse med rättvisa och billighet, af R. St. med ■ gifvas, för alt få ett sådant medelporto antaget. Skulle likväl Ulsk. icke tilltro sig all uttaga delta steg, så tillåter jag mig att med anledn. af den nu afgifna Kongl. Pröposm och såsom ett amendement dertill hemställa och yrka att Ulsk. åtminstone må föreslå R. St. ett gemensamt porto för alla inrikes bref, af högst 4 sk. b:ko för bref till och med ett lod, och med förhöjningar för högre vigt belopp efter det förhållande som i den Kongl. Proposm blifvit antaget.
3:dje. gången delta förargelseväckande upträde förnyas, öfveriemnas saken till K. M., men huru hardt straff man än kan finna för godt att ådöma förbrytaren för att kufva hans motspänstighet, kan han aldrig emot sin vilja tvingas till en handling, i hvars sjelfva natur det ligger, att den skall vara frivillig. Hvarföre då bibehålla ett stadgande, sorn icke kan, emot förbrytarens vilja, tillämpas? Hvarföre göra Guds hus lill skådeplats för upträden, hvilka icke kunna annat än förorsaka förargelse hos församlingen? Jag för min del tror icke, och har icke heller hört, att någon, som i våra kyrkor utöfvar sin andakt, finner sig upbygd deraf, att han ser 4 eller 5 personer sitta å den s. k. tjufpallen och efter gudstjenstens slut möjligen blifver vittne till deras fräcka vägran att afbedja de begångna brotten. Jag kan icke tro, att någon af R. 0. Ad:s ledamöter Den 12 Augusti e. m. 303 är älskare af dylika upträden och hoppas, att Ståndet, genom ett bifall till punkten, uttalar sin åsigt örn delta, Guds hus vanhelgande, skamstraffs förkastlighet. Hr Carlheim Gyllenskjöld, Henr. Adolf Oscar: Ilå jag delar den åsigt, att kyrkoplikten bör afskaffas, och då jag icke kan inse nödvändigheten af punktens återremitterande, utan tvertom finnér en fördel deruti, att K. o. Ad. genast bifaller densamma, vill jag denna min åsigt inför Ståndet tillkännagifva, likväl med den förklaring, att mitt bifall gifves under förutsättning deraf, att den 4:de punkten jemväl blifver af R. o. Ad. bifallen. Skulle detta icke blifva fallet, vore det, enl. min åsigt, bättre, om båda punkterna återremitterades för att i ett sammanhang af LagUtsk. ånyo behandlas, hvarföre jag vördsamt hemställer, huruvida det icke skulle vara lämpligt, att, sedan öfverläggningen ang:de denna punkt förklarats afslutad, diskussisionen finge öfvergå lill den 4:de punkten samt dessa punkter sedermera på en gång till afgörande företagas.