Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Alltså: en god borste, hvars storlek och hårdhet lämpas efter hårets mängd och beskaffenhet; s. k. redkam helst af buffelhorn, icke guttaperka; finkam af buxbom, samt, om man ej finner dem obehagliga att använda, små kardor af fin ståltråd på läder. Håret bör väl redas och länge borstas samt allt mjäll borttagas. Då håret vill, som man säger, » rasa af », så att till slut hela länkar af många hårstrån tillsammans medfölja kammen, är det en ganska vanlig och lätt förklarlig tanke, att man bör kamma så sakta som möjligt och blott ytligt öfverfara håret. Detta är dock det sämsta man kan göra, och på så sätt främjas en vanlig orsak till affallandet, nämligen en sjukligt stegrad fettbildning vid hårrötterna, lätt igenkänlig derpå, att mössor, hattfoder, kuddöfverdrag m. m. efter helt kort begagnande visa sig flottiga. Det säger sig sjelft att feta oljor och pomador här äro öfverflödiga, och dessa böra i allmänhet endast sparsamt, vid särskild torka och sprödhet användas. I dess ställe böra sprithaltiga, föga parfymerade hårvatten (lotions *) väl ingnidas, minst ett par gånger i veckan, hvarjemte omkring en gång i månaden det yttersta af håret bör af klippas. Sådan s. k. spetsning sker bäst hos perukmakaren eller af en hårfrisör. Man bör ej vara rädd att kamma och borsta grundligt, ända intill hårfästet. Inom ett par dagar, sedan det redan lossnade afgått, skall vida mindre och slutligen blott obetydligt hår medfölja vid kamningen. Till sist några ord om » luggen », som väl numera bäres af de flesta qvinnor vid och under medelåldern, och som, en gång anlagd, d. v. s. kortklippt, är svår att åter bli af med, dels emedan det halfvuxna pannhåret faller i högst osköna och besvärliga testar, dels ock derför, att det ständiga krusandet synnerligen hämmar och fördröjer hårets tillväxt. Eedan förliden vår visade dock modeplanscher ett försök till införande af uppstruket eller, rättare, på hjessan uppfästadt, lätt vågadt pannhår, hvarigenom pannan lemnades fri.
För öfrigt vill jag nämna, att den nominella hästkraften vanligen utgör endast hälften af den effektiva. Angskeppet Stockholms nominella machinstyrka är 350 hästars kraft, men dess verkliga är 650 eller 700. Att konstruera ett fartyg som i superlativ grad skulle ega alla goda egenskaper torde vara omöjligt, ty hvad man vinner i ett afseende, förlorar man i ett annat. Detta gör, att vid bedömandet af ett fartygs godhet, kan den ene säga, att det är ett ypperligt skepp, under det att den andre påstår, att det är ett dåligt. Sådant beror helt och hållet på det individuella omdömet. Hr Brakel: Sedan discusionen tagit en mera allmän riktning och fått denna oväntade utsträckning samt Gr. Anckarsvärd för andra gången upträdt, torde det förlåtas mig, om äfven jag ånyo upträder i afsigt att bemöta några af Hr Gr:ns yttrade åsigter och för att belysa några hans upgifter om vår och Eysslauds förmåga att upträda på sjön. Gr. Anckarsvärd har framhållit den Eyska marinens betydliga storlek och den ofantliga summa, nemi. 20 millioner silfverubel. som derå årligen nedlägges, förmodligen med afsigt att genom jemförelsen emellan Eysslands Marin-budgets storhet och Sveriges relativa obetydlighet afskräcka oss från hvarje försök att till sjös Den 8 Juli e. m. 217 mäta oss med denna makt. Härvid torde jag få erinra, att uti den Hyska Marinens anslag ingå trenne ganska betydliga HufvudTitlar, nemi. 1) den öfver hela verlden bekanta försnillningen inom den Ityska förvaltningen, 2) materielens vanvård, som jag af Hyska SjöOfficerare har hört vara ganska stor och 3) bröd, föda, kläder och sold åt mer än 30,000 man sjöfolk, som Hyssland har i ständig tjenst, vinter och sommar.
Ständer till grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag detta Nådiga Förslag antagit. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 22 Februari 1844. Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående inrättande af en dubbel postgång emellan Gottland och fasta landet. (Stats-Utsk:s Uti., N;o 135). S. Å. K. Jemte förmälan, hurusom den postgång, som tillförene tvänne gånger i veckan, äfven vintertiden, egt rum emellan Gottland och fasta landet, sedan år 1840 blifvit inskränkt till endast en gång i veckan, samt att under sommaren, då posten afginge ifrån och aukomme till Gottland 2:ne N:o 109. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den i 19 Febr. 1845. 19 Preste-Ståndet den / Borgare-Ståndet den 2 22 — Bonde-Ståndet den 22 *44 Expeditions-Ulskotlets Förslag till lind. Skrifvelsej If.-o tog. gånger hvarje vecka, dröjsmål deraf uppstode, att posten från Wisby, för att komma i förbindelse med den ordinära posten på fasta landet, biefve qvarliggande i Westervik den ena gången 2:ne dagar och den andra ett dygn, liviken olägenhet skulle kunna afhjelpas derigenom, att, -med hufvudsaklig fördel äfven för Westervik, en snällpost inrättades från nämnda stad antingen till Linköping, eller genom Söderköping till Norrköping, för att sammanträffa med södra snällposten; har hos Rikets Ständer framställning blifvit gjord derom, att det af Rikets Ständer till Postverkets utvidgande och lättade post-communicationers inrättande förhöjda anslag måtts komma äfven Gottland till godo genom återställande af den dubbla postgången vintertiden, och genom densammas inrättande så, att den biefve mera snabb under den årstid, då brefposten genom påst-ångfartyget fortskaffas.
Jag förenar mig äfven med Friherre Boije deri, att det är nödigt anmoda ConstitutionsUtskottet, att, ifall den nya planen för Rikets Styrelse antages, utarbeta förslag till ändringar i de delar af Regeringsformen, hvilka icke stå i sammanhang med den nya Organisationen. Men jag kan ej dela Friherre Boijes öfvertygelse, 516 T)en 27 Maji. att i634 3rs Regeringsform var skulden till de missbruk, som inträffade under Drottning Christinas minderårighet, och som gjorde Svenska Adeln till föremål för de öfriga Medborgare-Classernes hat Åtminstone hade en stor del af dessa missbruk förekommits, om Ministrarne varit underkastade den ansvarighet, som i vår nuvarande Statsförfattning för StatsRåd och föredragande är stadgad, och enligt serskildta Utskottets Betänkande äfven för Ministrarne och de Föredragande måste fortfara. i634 års Regeringsform hade sina stora brister, men den hade ock i afseende på styrelsens kraftfullhet och drift sina fördelar. Det skäl, att en MinisterialStyrelse vore oförenlig med Nationens frihet, tror jag bäst vederlägges deraf, att i nästan alla fria Stater finnas icke Collegialutan Ministerial-Styrelse; och såsom exempel derpå vill jag anföra Norra America, England samt de fleste constitutionella Monarchier. I Frankrike under sjelfva den republikanska tiden styrdes Riket genom Ministrar utan Collegier. Det vigtigaste skäl emot den föreslagna Ministeriella styrelsen har jag ej hört anföras, att nemligen vår lagstiftande magt blott hvart 5:te år är ovilkorligen berättigad, att utöfva controllen öfver densamma. Detta är hvad jag hufvudsakligen baft, att vid de sista värda Talarnes anföranden e lindra. Den 27 Maji. 317 Grefve Spensj Jacob Melcheranförde skrifteligen:
Finner Hof-Cantzleren eller dest Ombud sig befogad att, pä de grunder för qwarstad ä rryckt Skrift här ofwan stadgade ärs, förordna eller asta det någon Skrift med qwarstad beläggas ina, ware han el ter det berämgadt, att i Stockholm, genom biträde af Ofwer-Skälhällare Embetetek, och i öfrige Städer samt Otterne, medelst skyndsam handräckning, som ej fär 782 Den iy Zebniani. wägras af den Magistrat, hwarunder Boktryckeriet enligt §. i. lyder, sadan qwarstad erhålla; Börande öfwer förloppet af qwarstads förrättningen och orsakerne dertill, samt i afseende pä den äklagade Skrifien, om och huru mänga exemplar dä annu finnes uti Boktryckarens wärsö, ansökning trefallt författas, hwaraf den ena tillstädes Hof-Canhleren eller hans Ombud, den andra Magistraten och den tredje Boktyckaren. Magistraten ware pligtig, akt wid answar, såsom för Embets försummelse, med nästafgäende post sända en afskrift af denna antekning till Konungens Befallningshafvande i Länet hwilken, wid enahanda answar, äligge att med näst derpå följande post, densamma till Justitiä-Cantzleren insända. I Stockholm warde samma anteckning genast eller sist inom nästföljande dags urgäng till Justilia-Cantzleren aslämnad. Justitia.Cantzleren tillkomme sedermera, alt efter som han skäligt pröswar, lala qwastaden äga bestånd, eller densamma bryta täta, samt i ena eiler andra fallet, i S,»ekholm inom ätta dagar och i Landsorkerue alldrasist om en månsd ester det qwarstaden lagd blifvit, hafwa hänwist maler till wederbörlig Domstol och Actor förordnat.
5ö2 Den 19 April. e. m. Adelns Profocoll, den 3 Juli i 1809, fullstän^ digt utvecklat grunderna till rättigheten för Ofrälse Ståndets lottlöse medborgare att deltaga i Svenska Folkets Representation vid de Allmänna Riksmöten, deruti jag med Herr Archiatern delar lika känslofulla tänkesätt. Jag nämner detta ej såsom skäl i hufvudsaken, utan blott i egenskap af en grundad anledning’ till den af mig gjorda hemställan om befordran af sakens handläggning, hvartill jag dock anhåller få nämna en annan, af ej mindre vigt, för egen tillfredsställelse. Under en mångårig förvaltning af LagmansEmbetet uti Uplands och Stockholms Läns Lagsaga, som innefattar hela Uplands, större delen af Stockholms Län samt en del af Vestmanlands Höfdingedömen. har lemnat mig flere oroande tillfällen att afhöra förebrående omdömen, angående Ofrälse Embetsmäns, Ståndspersoners och Possessionaten missöde, att vara betagne den i Sveriges äldre och sednare Grundlagar Svenska Folket i allmänhet förvarade rätt, att vid Riksdagar, genom Ombud, deltaga uti öfver läggningar om Rikets angelägenheter och Beskattningar. Ett heligt, mig sjelf gifvet löfte, har stadgat mitt beslut att ej stillatigande låta lika beskaffad!, som det närvarande tillfälle, gå förloradt, till anmälan af sakens vigt, inför ett Stånd, sorn, med uppoffring af egna, aldrig underlåtit nitälska för Svenska medborgerlighetens rättigheter, hvarom, i sednare tider, Den 19 April, é, hi'. Maj iSiöinne» bär de största och mest ojäfaktiga-bevis. Nojd ätt således hafva uppfyllt min pligt, lefver jag 1 det glada hopp, att, om de öfrige respective RiksStånden gå härutinnan Höglofl. Ridderska» fet och Adela till möte, skall ändamålet ej förfelas. Anmärkningar: Hen åberopade
Det bestämmes än af grundlagliga förhållanden , än af lokala behof: ofta af Regenternes och Ministrarnes personlighet. Att vi behöfva Ministrar, utrustade med den vidsträckta egna makt de äga i andra, äfven konstitutionella Länder , är ingalunda mia tanka. Jag går ej en gång så långt, att en Minister bör kunna af egen myndighet åvägabringa de åtgärder, som hos oss måste inför Konungen i Dess Stats Råd taga sitt ursprung. Deremot är jag långt ifrån att tro det vara nog, då de äga att föredraga och expediera. — Min tanka är i få ord den , att Chefen för hvarje förvaltnings-gren skall äga förmans-makt och myndighet, att till behörig verkställighet befor - Den 1 December f. nu dra hvad han lagligen expedierat. Det har blif* vit invändt, att den förmåga härtill fordras, oftast tillhör den ålder , vid hvilken man ej kunnat hinna tillden rang, om fordras att gifva befallningar åt Presidenter och Landshöfdingar. Jag svarar, att min förmodan aldrig varit, att befordran till dessa Embeten skulle ske efter anciennitet; att denna rang kommer med makten och makten med Fullmaktens rang, har i civil väg aldrig varit ett nödvändigt vilkor för förmansskap, Den är det icke ens alltid inom miiitaira Ståndet, der likväl Hierarchien armera bestämd. Våra General-Adjutanter bevisa det. De befalla i Konungens namn. Så göra ock Ministrar. Herr RosenbladBernhard: Lika med Hr von Hartmansdorff inser jag olämpligheten deraf, att de Föredragande skulle hafva högrevär, dighet än andra Stats-Råd. Deremot anser jag, lika med Utskottet, lämpligt att de kallas Ministrar, då de utöfva den befattning man vanligen förstår med ministeriel. De komme likväl ej att befinna sig i samma kategori, sorn de hittills varande begge Stats-ministrarne. — Justitiae - Stats-Ministern är sjelfskrifven Ledamot af Regeringen , och i vissa fall Ordförande deri, samt är ensam af hela Stats-Rådet tillika Ledamot af Högsta Domstolen och oafsättlig.
Ständer, genom deras Stats-Utskott, låtit utfärda; tillika med de uti hvarjehanda ämnen till iakttagande och efterrättelse vid Riksgalds-Contoiret, genom flera från Riksens Högloflige Ständers Stats-Utskott vid de sednaste Riksdagarne utgångna Expeditioner meddelade Beslut och föreskrifter. I anseende till Riksgälds-Contoirets Räkenskaper , och efter det vi af Stats-Utskottens Handlin - Den 4 Mars. 37 lingar inhämtat (ien underrättelse! att 1807 års öfver Riksgälden afslutade Hufvud-Rok varit den sednaste, som till ziffran af Riksens Högloft. Ständers Deputerade blifvit reviderad, håfve vi till granskning förehaft alla för påföljande åren, till och med för år 1812, vid Riksgälds-Contoiret författade Hurvudböcker, och hvilka på det nogaste af oss blifvit reviderade och med veri fications-Handlingarne jemforde; hvarvid yi, i anseende till sådana utgifter, som af Herrar Fullrnägtige blifvit beslutade, efter den tid då förvaltningen sednaste gängen af Riksens Högloft* Ständer blifvit granskad, de samma med Reglementet och särskildte föreskrifter jemfört och noga pröfvat. Och bafve vi med tillfredsställelse erfarit, att till aflöningar, arfvoden och dylikt, RiksgäldsContoiret under de nuvarande Herrar Fullmägtiges Förvaltnings-tid icke blifvit besväradt med ■andra utgifter, än sådane, som med Reglementet och Staten samt Riksens Höglofl. Ständers särskildte förordnanden Varit öfverensstämmande; och att Herrar Fullmägtige i afseende på öfriga omkostnader af sådan beskaffenhet, att desamma till något visst belopp icke kunnat i Staten och Reglementet bestämmas, iakttagit en noga besparing.
Enligt sista Berättelsen utgjorde folkmängden på Landet och i Städerne 77,362 mantalsskrifne och 71,395 mantalsfrie personer, tillsammans 148,757 personer, hvarutaf 125,331 tillhörde Landet och 23,426 Städerne: 4 Folkmängden år 1836 var: Mantalsskrifne å Landet . * . 65,048. i Städerne . 13,655. Under de feni år som Berättelsen innefattar har folkmängden alltså, oaktadt Cholera-sjukdomens härjningar år 1834, erhållit en tillökning af 4843 personer, och vid jemförelse af förhållandet emellan Landet och Städerne, kommer man sålunda till det resultat, att folkökningen ensamt ägt rum på Landet med 5,692 personer, hvaremot folkmängden i Städerne minskats * med 849. — Skälet till förminskningen i Städerne härrör derifrån att Choleran var mest härjande i Städerne Götheborg och Uddevalla. Folkets bildning och sedlighet är oförändrad; åtminstone kan, under den korta tidrymden af fem år, någon synnerlig olikhet icke bemärkas. Begäret till bränvin och lättheten att det åtkomma motverka de goda anlagens utveckling, och sjunker icke allmogen tillhaka i råhet och tanklöshet, så gör bildningen åtminstone ej någre framsteg, så länge denna vara finnes att tillgå till låga priser. Arbetsklassen vårdar sig, öfverhufvud taget, föga om förtjenster, hvadan den ock är dyrlegd. Näringar. Jordbruket är ungefärligen i samma skick, som då sista Berättelsen afgafs. Störta delen af jorden upptages nu, som förr, till åker, så att boskapsskötseln försummas. Råg, Korn och Hafre utgöra de hufvudsakligaste sädesslagen, och derjemte skördas årligen en myckenhet Potatoes. Afkastningen är icke ringa, emedan jordmånen är god, men kunde uppdrifvas vida högre om allmogon med mera omsorg skötte sin jord, medelst dikning m. m., hvilket å de fleste ställen icke iakttages.
Friherre af Nordin, Carl Johan: Sedan StatsUtskottets i ämnet afgifne första Betänkande redan blifvit af trenne PiiksStånd bifallit, kan min mening ej vara att söka visa, det Utskottet origtigt uppfattat saken, en åtgärd, som till intet nu mera skulle gagna; utan jag anhåller endast, att till protocollet få afgifva min reservation emot det resultat, hvaruti Utskottet stannat; beklagande, alt Utskottet ansett anmärkningarne ej ens förtjena att i sednare Utlåtandet upptagas. De voro hufvudsakligen grundade på i3 §. i Fredrikshamns-traktaten, men intet Den 4 November. 207 orcl har Utskottet täckts yttra derom. Derjemte får jag äfven i afseende på det formenliga mig reservera. Jag tror, att Rikets Ständers rätt att sig yttra angående medel, sorn tillflyta Riket genom tractater, endast är bestämd genom 58 §. RegeringsFormen; och jag tror, att det sätt, hvarpå Utskottet behandlat denna fråga, icke öfverensstämmer med Grundlagens föreskrifter. Sluteligen får jag, såsom Ordförande i Stockholms BarnhusDirection, anmäla, att jag anser det vara en pligt, att, oaktadt Rikets Ständers fattade Beslut, hos Konungen söka göra BarnhusFondens rättigheter gällande, så vidt det med våra Grundlagar är förenligt. Herr Rosenqvist, Fredrik Leonhard: Jag vill visserligen icke eller väcka en discussion, som skulle hafva för afsigt att ändra den mening Utskottet framställt; ty sedan tre Ständ bifallit Utskottets förslå Betänkande, lärer Ridderskapet och Adeln efter den nu antagna vanan visserligen göra på samma sätt. Emellertid reserverar jag mig emot bifall till Utskottets förevarande Utlåtande, emedan Utskottet ej föreslagit, att de 80,000 R:drne böra i något af Rikets penningeförvaltande Verk nedsättas.
Ad. fann för godt att, med afslag å inbjudningen, vidblifva sitt förut i ämnet fatlade beslut och godkänna den före slagna voter:s-propos:n. 6:te punkten, ang:de §:n 7, och 7:de punkten, ang:de §:n 10. R. o. Ad. godkände de i dessa punkter föreslagne volenspropos:r. 8:de punkten, ang:de §:n 11. Frih. Palmstjerna: Orsaken hvarföre R. o. Ad. fattat ett annat beslut i afseende på denna §, än det Utsk:n föreslagit, var att Utsk:ns förslag icke tillät banken att i mån af sin förkofran utsträcka sin sedelrörelse till större sammanlagdt belopp, än som motsvaras af bankens hela teckningssumma eller grundfond. Ett ögonkast på Ulsk:ns nu afgifna utlåt, är tillräckligt, för att finna, hvaruti skillnaden ligger emellan de olika af Stånden fattade besluten, samt att R. o. Ad:s har företräde. Jag anhåller derföre, att R. o. Ad., med afslag å Utskms förslag, må vidblifva sitt förra gången fattade beslut. R. o. Ad. beslöt, att, med afslag å inbjudningen, vidblifva sitt i ämnet fattade beslut och godkänna de derom föreslagna voter:s-propos:r. 9:de punkten, ang:de §:n 19. Frih. Palmstjerna: Afven i afseende på denna § anhåller jag att R. o. Ad. icke ville antaga inbjudningen, utan vidblifva sitt förut fattade beslut. R. o.
Utsk. gifven och troligen kommer att gifvas äfven åt andra Utsk., alt nemi. man föreslår, att småsaker skola dragas under Konungens pröfning, vill jag tro att anlednm till det yttrade missnöjet måhända härleder sig derifrån, att en längre tid förflutit sedan den värde anmärkaren deltog i något Utsk:s arbete och af sådan anledn. förgätit, alt såväl inom Utsk., som Stånd, enahanda förhållande eger rum, att nemi. del är majoriteten som dicterar besluten. Detta, hvad angår sakens behandling inom Utsk.; hvad åter betänk, beträffar, så delar jag med de talare, som här uttalat sina åsigter i ämnet, den öfvertygelse, att kyrkans anseende fordrar att vigt lägges på lärdomen och tillägger, att de klagomål, som låtit höra sig och säkerligen i ännu rikare mått komma att förspörjas, ingalunda hafva sin grund deruti, ali lärdomen blifvit hugnad och belönad, utan deruti att den ullefvade och overksamma ålderdomen blifvit använd. Att i ett slikt förhållande åvägabringa en förändring har varit majoritetens syftemål. Det lider intet tvifvel, det ju lärdomen har sin rätt, men lika litel kan betviflas det ju församlingarné äfven ega en sådan, och att äfven denna sednare måtte vinna ett behörigt afseende, det bar varit meningen hos Utsk:s plnralite, som önskade att någon förändring i nuvar. förhållanden kunde vidtagas, för åvägabringandet af hvilket resultat, nu befintliga befordringslagar ansetts lägga binder i vägen. Hr Bråkenhjelm: En talare har yrkat ålerremiss, af orsak, som orden folio, att den verldsliga lärdomen måtte maka ål sig, samt derjemte sagt, att till Usta klassens pasloraler, är lärdom uteslutande den, som ger befordringsrätt.
Men jag vågar underställa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet, om icke för consequensens skull af heslutet, såsom en billig omvårdnad, att icke skatterne måtte ökas genom omständigheter, hvilka vi ej kunna förutse, och hvarigenom de kunde blifva odrägliga, om, säger jag, för dessa orsakers skull, det icke vore nödigt, att vid StatsRegleringens uppgörande foga det tillägg, att de anslag Ridderskapet och Adeln för närvarande går att besluta, äro grundade på Ridderskapets och Adelns förut fattade beslut om Myntbestämningen, samt att, om detta beslut icke skulle blifva Rikets Ständers, i8a3 års StatsReglering, med de förändringar, som äro följder af redan fattade beslut, då kommer att intill nästa Riksdag fortfara. Jag bör förklara, hvarföre jag föreslår i8a3 års StatsReglering såsom det beslut, vid hvilket man bör hålla sig. Jag hade trott, att, då man bör förekomma brådskande förändringar, bade man tillräckligen afsett det allmännas bästa, och tjenstemännens löner, när man tryggade dem, att uti det beståndande ingen förändring skulle komma att äga rum, men att det var min billiga pligt såsom representant, att motsätta mig alla förhöjningar, tills man vet, att man ej underkastas den förändring, att det kan blifva en försämring till olycka antingen för dem, som uppbära lönerne, eller för de skattdragande. Utur denna åsigt an - Den ai September f. m. 7 håller jag om Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition till Ståndet i detta afseende, icke för att söka upprifva ett beslut som är fattadt, ty detta är ej samma sak, ej eller i tro, att min mening blir den gällande, men derföre att jag anser Ridderskapet och Adeln vara det Stånd, som har högsta pligterne i detta afseende, i följd af sitt fattade beslut, och sin sammansättning, enär Ståndet består af de klasser, hvilka skola draga nytta af löneförhöjningen, och Ståndet derföre bör inhämta de öfriga Ståndens afgörande om Myntregleringen, innan det påtvingar en förhöjning.
Föredrogs å nyo Stats-Utskottets under N:o 133 afgiftie, samt den 7 dennes på bordet lagde Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition angående reglerande af de Kongl. Hofvens Stats-Summor. Herr Skjöldebrand, Pehr Eric, uppläste följande : \ \\ 1 " Då otvifvelagtigt de flere värda Ledamöter, hvilka ofta innom detta Stånd yrkat högsta möjeliga betänksamhet vid nya Anslags beviljande, och högsta möjeliga sparsamhet vid användandet af Allmänna Medel, ensamt haft ett prisvärdt afseende på den Skattdragandes be-' stånd, hvaraf så hufvudsakeligen Statens bestånd beror, kan jag för min del icke annat än gilla de driffjädrar, som varit deras ledare-, och lika med dessa värda Ledamöter, skulle jag önska upplefva den d3g, då i vårt Land, den Skattdragande i stället för åtagande af nya Utlagor, kunde erhålla lindring i de som nu trycka honom; men Mine Herrar! så långt är ännu icke nöden kommen hos någon Medborgare-Class i vårt Land och, så långt, vill jag hoppas den aldrig skall komma, att Riksens Ständer böra deraf anse sig berättigade till en besparings-principe, sådan, som den att, på någon enskildt Medborgares bekostnad, vilja söka sig en vinning, och aldraminst skulle -jag tro, att det kan förenas med det rättsbegrepp och det ädelmod , som alltid utmärkt detta Riks-Ständ, att vi skulle vilja bereda oss en besparing, vunnen från Enkan efter en af-j Den 18 April. 21 Jeden vördad Konung, hvars minne skall lefva, lika länge i hvarje sitt Fosterland älskande Svenskt bröst, som den Sjelfständighet, Han, från branten af fallet räddade, och, i valet af sine Thronföljare , för framtiden betryggade; och må man icke anse såsom en af Oss, redan gifven ersättning, för afstäendet af Contracts-rättigheten, allt hvad Hans Maj:t Konungen åt Hennes Majrt Enke-Drottningen lemnadt, på ett sätt, som fullbordadt sista länken i kedjan af de ädelmodigast möjligen uppfyllde Sonlige pligter.