Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om upphörande deraf c. Svar på äterremiss 25. Att revisions-skillingar skola direkte ingå till Kronan 7. Ränta, Om dess frigifvande ö-f. s. Sakramenten. Om gäckeri dermed och olofligt utdelande deraf 35. Svar på äterremiss 50. Skogsåverkan, Om förändring i straffet derför .. 51. Snatteri, » » » „ „ .. 37. Stöld, ' t» n 5) 3 n .. 37. Svar på äterremiss 48. Summa appcllabilis, Om bestämmande deraf för fullföljd af talan i civila mål 09. Svar på återremias 59. Svinkreatur, Om förhöjdt ansvar för deras utsläppande, sedan käle är ur jord 68. T. Telegrafer, elektriska. Om jords och lägenhets afstående derför 41. Fridlysniags-stadga derför 47. 1 estaments-rätt, Om utvidgning deraf 29. Svar på äterremiss 66. ling, Angående förändrade stadganden on> urtima tings hållande för handläggning af civila mål ] c. u. Underställning, Om ändring af hvad 25 Kap. 5 g Rättegångs-bal ken och dertill hörande författningar derom stadga 69. Uppbördsman, Om dess rätt att vara fullmäktig Urtima Ting, Se: ting. Utslag, Om ntgifvande af Konungens Befallningshafvandes efter anslag 63. Om verkställighet af Konungens Befallningshafvandes... 62. Expeditionen» nummer. t Vadepenningar. Om förändring af hvad lag stadgar mn domares rätt dertill 28. )'Vapen, Om förhöj dt ansvar för bruk af lifsfarligt vapen 58. tVarning för oenige makar. Se: makar. /Vigsel. Se: ägtenskap. /Vittnesed, Om rytt formulär dertill^ 15. Svar på återremiss 45. A. O ' i s/verkan, Se: skogsåverkan. ®o A. kgtenskap, Om stadgande af viss tid emellan lysning och vigsel . 11. d
Det är kanske äfven möjligt, att enskilda kreditiv-tagares invisningar på riksbanken kunna cirkulera under en längre eiler kortare omloppstid och tilläfventyrs också begagnas på ett med riksbankens fördelar mindre öfverensstämmande sätt. Jag hade trott, att åt enskilde personer kreditivrätt i Banken och dess afdelningar skulle beviljas endast i den händelse, att filial-kontor af densamma blefve inrättade uti landsorterna." lili denna reservation hafva sig förenat: Doktor Lyth, Riksdagsfullmäkti gen Per Pålsson från Christianstads län, Petter Mårtensson från Jönköpingslän och Nils Jeppsson från Malmöhus län; samt Per Nilsson från Christianstads län, den sistnämnde dock endast i den del af 7:de §, hvilken angår minimi-beloppet för kassa-kreditiv, som enligt hans åsigt bordt bestämmas lill allenast 500 r.dr, hvarigenom en fördel blifvit den mindre bemedlade beredd. Dessutom hafva instämt: i § 2 af Doktor Sandberys reservation: Prosten Grönvall; samt i § 3 af nyssberörda reservation: Professor Selander och Prosten Gellerstedt; samt af Riksdagsfullmäktige!) Pehr Östman från Wester-Norrlands län: ”Emot Högloft. Banko-utskottets fattade beslut att bibehålla räntan å diskont-utlåningen vid fem procent, får jag reservationsvis anföra, att jag icke kunnat biträda detta beslut af det skälet, att, då den ränta, som en låntagare till långifvare!! erlägger, för det han under viss tid får begagna dess valuta, alltid måste ingå i kalkulen hos låntagaren vid beräkningen af det företag, vare sig af hvad natur som helst, som han med den belånta valutan ämnar utföra. Låntagaren måste således kunna genom säker beräkning förvissa sig om alt af sitt företag vinna så stor reveny öfver sina utgifter, att han med iakttagen sparsamhet kan återgälda ränta och kapital; men varupriserna ännu iner genom den kris, som föregår i utlandet, troligen kommer att ännu ytter - GO Banko-Utskottets Betänkande, N:o 42. ligäre nedtryckas och sätter den lånebehöfvande ännu mer i bryderi alt bålla sig uppe.
Jag vill derföre icke hafva sagt att jag icke anser det högst nödigt, att en sådan akt måtte blifva upprättad, som grundlagsenligt komme att bestämma i hvad proportion anslag borde utgå till personer, hvilkas befattningar äro gemensamma för båda Rikena. Men då en dylik för närvarande icke finnes, har jag ansett orätt vara att den blifvit åberopad för det ifrågavarande anslaget till Prins Oscar. Besynnerligt nog har denna fördelningsgrund dock icke blifvit använd, der mig tyckes att den i främsta rummet bordt blifva det, nemi. med hänseende till IL. M. Konungens och H. K. H. Kronprinsens apanage; ej heller med hänseende till apanagerne för H. M. EnkeDrottningen, II. K. II. Kronprinsessan, IL. K. H. Prins August Den 21 Mars e. m. och H. K. H. Prinsessan Eugenie; slutligen ej heller med hänseende till det begärda bosättningsoch bröllopskostnadsanslaget för PI. K. H. Prins Oscar. Mig synas således att enda orsaken till den anförda fördelningsgrunden, då det gälde det ständiga anslaget till H. K. H. Prins Oscar, vore att finna uti den önskan, att af Norriges StorThing få beviljad den äskade sumrnan 44,000 l!:dr. Jag är dock öfvertvgad, att nämnde summa kunde blifvit beviljad, utan att man såsom stöd härtill behöft använda, hvad som egt rum, och som för sig saknar grundlagsenligt stöd. Efter hvad jag redan anfört, yrkar jag afslag på andra punkten, eller-å det föreslagna anslaget till Ii. K. H. Prins Oscar. Jag kommer dock icke att besvära It. o. Ad. med någon votering i ämnet, utan öfverlemnar åt majoriteten inom detta hus att i saken afgöra.
Tonerna kretsade ständigt kring ett motiv, som voro de skygga för att ge sig hän deri; men till sist rycktes de med, oemotståndligt — och fram ur de skygga antydningarne vällde melodien till Santa Lucia, den italienska barkarolen. Han spelade den en gång, sakta och dämpadt; en andra gång, mera lidelsefullt i anslaget — och till sist sjöng han: O, dolce Napoli — o, sol beato! Febern lyste på hennes kinder, der hon låg och lyssnade, döende, till lifsglädjens vemodsfulla sång. Hon hade tryckt båda händerna mot hjertat och drog en suck, som öfvergick i ett våldsamt hostanfall. »Det är inte farligt», sade hon, så fort hon kunde få luft; och hon strök med handen öfver den gamles kind, när han oroligt lutade sig öfver henne. »Min käre far! — Min kära syster!» — hon lyfte sin andra hand upp emot Maria. »Tack för det du sjöng», vände hon sig till Max. »Det var det vackraste jag hört i mitt lif.» Strax derefter bad hon dem gå. Hon ville sofva. Vintern hade varit lång och sträng; den unga vårens kamp emot den gamle maktinnehafvaren hade varit svårare än vanligt, och medan den utkämpades, hade naturen varit nervös, liksom orolig för utgången. Soliga aprildagar hade aflösts af bistra, och varma vårdagar hade följts af råkalla, med vind som sved i skinnet och borrade sig in i porerna. Nu var det förbi; den gamle kände, att han skulle dö. Men dessförinnan samlade han sina sista krafter till uppror emot förgängelsens och förnyelsens obevekliga lag; och det blef en storm, som skakade hela naturen. Då kämpade lif och död en sista förtviflad kamp; icke blott det lif, som spirade och grodde i jordens sköt, svällande knoppar och blad, som stuckit fram ur sina svepen, utan också de svaga menniskolif, som icke egde tillräcklig motståndskraft, utan lefvat hittills på naturens nåd. Nu var det slut med nåden; de svaga rötterna rycktes loss; den lungsigtige och blodfattige sjuklingen drog sina sista, flämtande andedrag.
Riksens Ständer framhärda rc. Herr ak klinteberg, VVilKelm, yttrade sig: Lx - Den zo Mars. rzrr kxpe^itic>n8-Utssottet, der jag har äran at wara Ledamor, har wid den nu upläste Lxpeönionens författande ordagrant mast följa ckermcrne i Srats-Utffottets af Riks Standen bifallne Betänkande. Deraf bar handt, ar angående brenner pa Nygwarns Qwarn och Bro, i kxpeclmonen är uptagil, som skulle Riksens Stander pröfwat och ansett ^rren6atyrn I^embKk-8 Arfwingar hafwa förwerkat ^rrc-ncle-förmanen, sa wida Vefta ej ställt den säkerhet för ^r,-encIe-8ummLn medelst Inteckning i Nygwarns Gästgifwaregård, som ar 1766 af Kongl. Mant gemensamt med Riksens Ständer warit dem älagt i stället för den förut ar 1724 wid Hrren6el8 assiutande Ulfäste men förswundne panträrrigheten i et lambke tilhörigt Stenhus i Stockholm. Men som i de Handlingar, hwilka af Srars-Utffottet blifwit äberopade til grund för dest öfwerläggning, icke något synes förekomma, ar Hri-encle-rättigheten skulle wara förlorad, derest den föreskrifne panten ej intecknades, och desto mindre anledning är at förmoda, ar Riksens Ständers Lagstiftande Magt skulle i denna fraga utsträckas til någon åtgärd i Lagskipningen eller pröfningen af grunderne för densamma, som i k.xpe. äitionen widare förekommer, at en sadan befattning skulle Kammar-OoIIeL-um tilkomma, sedan förhållandet med den föreskrifne säkerheten med ^>ren6e-8umman blifwit wederbörligen mröiidt; sä har jag ansett mig böra hära fästa Högloft.
de eommimkationer inom ferjTilda orter af Dufet, innemänarne i den ort, forn af det forejlagna arbetet l)cmt<\x direeta fördelar/' bora, efter er&älJen del af underfofningar, arbetsplaner cd) foftnadSforfTag, bora?, huruvida de vilja dertill lemna (torre eller mindre bidrag ecb, femfaldt eller genom upp? rättade Q3elago, åtaga ftg utförandet, emot den befrämda fumma, forn 5?ongl. ‘!Ö?aj:t, i förhållande till arbetet? migt ecb fmärigbet, profvar (Tåligt att af defm medel pä en gäng eller fuccefme an,(lä, tued (Tpldigbet att verf (Tälla arbetet efter gillad plan ocb under^offentlig tillfpn, att gifma fäferbet för det allmänna nnflaget? beboriga^ anmändande, jämt att anfvara för alla upp? fömmande erfätttiingS?anfpråf, ä vattenverf? eller jordegare? fida, fedan liqoidationerne derom blifvit uppgjorde, efter de grunder, äTongl. SBrefven af den i* 3ulti 1803, 07 pomern ber 18 n ocb 4 5Äa)i 1827, beftämma. hvarförutan 'XÖi, forn anfett en allmän ofver(Tpre!fe för medlen? ända? målSenliga anmändande, med anfvarigbet derför, bora forordna?, till^ongl. 13)taj:t framburit den underdåniga onfFan, det, med affeende äfven ä det min? dre belopp, forn tillgångarne för det närvarande medgifvit att till dpi i la foretag anflä, £ongi, 3)taj:t täcfte?, i mojligafie måtto, infTränfa förvalt? ningSfoftnaderne. $• *9* Sernte det 2Bi, med erfännande af den af 1823 är?
Det är sanrit: ett nytt slags mynt eller snarare mynttecken finnes då, i stället, tillkommet i rörelsen, nemligen Siats-Obligationerna, som gälla hvad de kunna, och visserligen blifva det yppersta falt för Agioteurers specfrlatiöher — men Eanco-sedeln blir så mycket sällsyntare, och den gyllene tiden, då spannmål, jern och alla öfriga varor återfalla till hälften - Den 3 o Juni. ioSi ten af nuvarande pri? är närmare, än någon pennitjgeman ens vågat hoppas. I sanning 1765 ars oförgäteliga stryp system kunde ej rakare leda till målet af en fullkomlig stagnation i all rörelse och totalt upphörande af ali inbördes credit, än denna, vid första påseende, föga märkbara myntförmindsknings-plan; A Men, säger man, dessa upplåningar torde Riksgälds-Contoiret icke erhålla, och da mäste ju Hankens gamla Discontfond hållas i rörelse? Alldeles sant., men hvartill tjenar då också hela flyttningen af Disconten? Ar det då ej bättre att bibehålla en Inrättning, sorn af erfarenheten är pröfvad, och som innebär inga vidor, än att tillskapa konstiga anstalter, ota hvilka det lindrigaste som kan sägas, är, att de blifva oskadliga, endast i det fall att de misslyckas. Jag vågar således för min del tro, att hela grundén för Fin‘anceplanen, så vidt den har gemenskap med allmänna penningesiällningen i Riket, kunde innefattas i 'leri enkla föreskrift af Riksens Ständer till sina Fullmägtiga i Banken: att intill nasta Riksdag ovilkorligen äter utlåna alla de medel, sorn i form. af Arnqrtissemerit d Stäts-Skuldéri, eller ock i annan [ vag till Banken inflyta, och del' utgöra verklig behållning. Dessa utlåningar skulle tlä fordelas i hastighets lan, Odlings.förlag, och Discont-lån åt Jordbruket och !N är in gar na, enligt vissa reglementariska föreskrifter, hvilka Banco'-IJiskottet lämpligast kunde äga att föreslå.
Regerings-Formen : — 28:de §:n, angående förslag till den ändring deri, att till vissa beställningar må kunna utnämnas bekännare af annan troslära, än den rena evangeliska: B. V. 341, 431, A. 431; B VII. 4, 136 A. 136, U. 303, 357, A. 358. — 90:de §:n, om förslag till ändring i: B. V. 341, 438, A. 439. — 31:sta §:n, om förslag till den ändring deri, att äfven andra af städernas innevånare, än borgerskapet, må ega att deltaga i val till Borgmästare: B. VI. 281, 431, A. 431. — 109:de §n och 80:de §:n Riksdags-Ordningen, angående förslag till tillägg deri, rörande uppskof i Riksdag: B. VI. 281, 431, A. 431; B. VII. 224, 301, A. 301. — 63:dje §:n, angående de deri föreskrifna kreditiv-summor: B. XI. 315, 319, A. 319, E. 377. Regerings-Formen och Riksdags-Ordningen, angående förslag till åtskilliga ändringar deri, rörande Riksdags hållande hvarje år: B. Regerings-Formens och Riksdags-Ordningens föreskrifter om RiksStyrelsens förande i vissa fall, angående ändring i —: V. 242, R." 242; B. VI. 462; VII. 133, 170. A. 173; E. XI. 3. Reglemente för en skiftes-kassa-förening i Gottlands Län; att åt Lag-Utskottet måtte uppdragas att uppgöra och till Rikets Ständer afgifva förslag till de förändrade lag-bestämmelser, som erfordras för undanrödjande af anledningen till Kongl.
Marshaiken framställd Proposition, fann Ridder - Den 11 April. 339 skåpet och Adeln för godt tillåta , att ifrågavarande mål finge, enligt 4.9 §. Riksdags-Ordniogen, tili nästa Plenum hvila på bordet. Vid förnyad föredragning af ConstitutlonsUtskcttets den 26 sistledne Martii afgifne3 samt den 7 dennes på bordet lagde Memorial, innehållande ett föreslagitillägg i ^7 §. iRiksdags Ordningen, blef berörde förslag till den kraft och verkan 56 §. Regerings-Formen stadgar af Ridderskapet och Adeln godkändt. Friherre Staél von Holstein, Corfitz Lud• vig; Jag var icke närvarande då ConstitutionsUtskottets Betänkande, rörande brödfrägan upplästes och lades till Handlingarne. I sjelfva saken hade jag också icke ämnat yttra mig, så mycket mindre sorn i det andra målet RiksRätt redan blifvit besluten , samt dessutom genom den nya Redaction af 7 §. i RegeringsFormen, hvilken Konungen låtit proponera, misstag i denna väg torde förekommas; men det är emot Utskottets sätt att behandla detta ärende, jag får, jemte reservation, yttra mina tankar. I Utskottet hafva tvänne .Stånd stadnat emot hvarandra, och i anledning häraf har Utskottet ansett saken, enligt 7? §. Riksdagsordningen, böra förfalla. Utskottet har härutinnan gjordt en alldeles felagtig Adplication zi denna §. Den börjar med behandlandet af Grundlags-irågor, hvarvid, jemte Konungens Sanction alla fyra Ståndens sammanstämmande 334 Den it April. beslut erfordras; i alla andra ärender, Beskatt* nings frågor dock undantagne, gäller 3 Stånds beslut med Konungens Sanction Skulle deremot två Stånd stadna emot två Stånd förfaller frågan; eller kan vid den Riksdagen icke å nyo vdtkat och upptagas. Att detta stadgande således omöjligen kan vara användbart vid ett tillfälle, då fråga är om ansvarighet för Stats Rådet, är ju klart, emedan Stats-Rådet vid hvarje Riksdag bör erhålla
Afsigten med mitt förslag, att få tullen nedsatt å viktualievaror har varit, att, då priset här stiger betydligt, den mindre bemedlade icke må få betala siu vara alltför mycket, i följd af dess fördyrande genom tullen. I normala år behöfver man icke befara, att införseln skall blifva allt för stor. Frih. Raab har dessutom erinrat, att det kan upstå en vinst deraf, om man å ena sidan kan införa smör från Finland och å andra orter utföra af vår egen tillverkning till utlandet. Vinsten af en sådan handel bör alltid stanna inom landet. Det torde också ej böra fästas allt för mycket afseende å det argument, som blib Den 11 Januari. 117 vit hemtadt från Regeringens Propos. vid denna Riksdag ang:de bränvinsbränningens inskränkning. De talare, som uptagit eller begagnat detta argument hafva inlåtit sig i en controvers, som kunde möjligen föranleda en ganska vidlyftig discussion, om man skulle inlåta sig i frågan, i hvad mån det är nödvändigt eller icke för ladugårdsskötsel!! alt bränna bränvin. Vi veta att ganska många hysa den förra åsigten; men jag vill icke inlåta mig deruti. Jag har blott velat erinra derom, att bland Hrr landtbrukare den nyssnämnde frågan ännu icke är fullkomligt afgjord, att det är en verklig vinst för jordbruket att bränna bränvin. I afseende på arlikeln Sparrar hafva många anmärkn:r blifvit gjorda. Jag liar icke så stor sakkännedom _ som de Hrr, hvilka i ämnet förut sig yttrat, men jag ber att få tillägga, det jag tror, alt om den K. Proposm skulle antagas, sådant skulle väsendtligen bidraga lill försämrande eller förstörande af den närvande fördelaktiga trädvaru-konjunkturen inom landet.
Klereciets aflöning utgår efter tiondesättning, och i öfrigt efter 1681 års förordning samt äldre öfverenskommelser, hvilka skulle tåla mycken förenkling. Under de sist förflutna fem åren har blott i ett enda pastorat, nämligen Ofver-Kalix, ny konvention om pastors aflöning kunnat träffas och vunnit nådig fastställelse. Utan tvifvel är hålloch reserv-skjutsskvldigheten äfven här ganska betungande för jordbruket, ehuru i länet jemförelsevis icke färdas så många resande som i rikets Berättelse öfver Norrbottens län för åren 1842—1846, 4 26 södra provinser. Men oaktadt således en betydlig mängd dagsverken genom detta besvär gå förlorade för jordbruket, för att ej tala om öfriga olägenheter, som allmogens berörde skjutsnings-skyIdighet förer med sig, har det medlande förslaget, att genom entreprenad bestrida hålloch reserv-skjutsen, icke blifvit särdeles omfattadt, såsom i det föregående redan är anmärkt. För de hallag, der entreprenad-skjuts blifvit införd, och som till antalet utgöra nio, indelta vid gästgifvaregårdarne invid allmänna landsvägen, utgör årliga kostnaden för denna reglering tillhopa 5,287 Hulr b.ko. Dessutom är äfven entreprenad-skjuts införd å några gästgifvaregårdar vid sidoeller häradsvägarne i länet, men kostnaden derför bestiger sig till allenast femton Riksdaler sagde mynt. I afseende på sättet för hållskjutsens utgörande vid de stationer, der den är bibehållen, förtjenar anmärkas den för detta län af (lera särskilda orsaker införda egenheten, att då den hållskyldige eljest i allmänhet afbördar sig siri hålltur med blott en skjuts, hans tur deremot här, allt i förhållande till det hemmantal, hvaraf hans hemman består, varar i liera dygn, hvarunder han måste beqväma sig att skjutsa så ofta turen inom hållaget faller på honom, hvilken ordning har till följd, att resande väl mindre ofta uppehållas genom inväntning af hästar, men också deremot stundom få åtnöja sig med dragare som kort förut återvändt från en annan skjutsfärd. Kronoskjuts förekommer sällan i länet.
A. 353. — i anledning af väckt fråga om allmänt understöd till reparation å Calmare Domkyrka. XLII. B. 49. XLVIII. A. 353. — i anledning af väckt fråga om ökade årliga arfvoden så väl för Herrar Fuilmägtige i Banken och RiksgäldsContoret, som ock för Directeurerne vid LåneContoren i Götheborg och Malmö, samt för Banko 36 - 562 Ombuden och öfrige Tjenstemän vid dessa låneContor. XLII. B. 49> XLVIII. A. 354. Statsoch BankoUtskottens Betänkanden, Memorialer och Utlåtanden i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottens förut aflåtne Betänkanden angående 1:0 Bestämmande af Bankosedelns silfvervärde; 2:0 Nödige ansedde provisoriske åtgärder, innan Silfverutvexlingen kan företagas; 3:o Bankens förhållande till Staten, jemte hufvudgrunden för dess Lånerörelse; 4:o Nödvändigheten af en förbättrad Lagstiftning för Banken; och 5:o Några lämpliga ansedda stadganden för framtiden i afseende på så väl första Enheten, sorn underafdelningar af det metalliska myntet i silfver. XLII. LVIII. B. 396. LIX. E. 15q. LXV. A. 432. — i anledning af RiksStåndens beslut i afseende på de af Utskotten gifne tillstyrkanden i fråga om myntbestämningen och dermed gemenskap ägande ämnen. L. B. 68. LVIII. B. 396. LIX. E. 169. LXV. A.' 432. i afseende på Kopparen i de från RiksgäldsCöntoret utgifna skäljern vnts-polletter. LI, B. 90. LIV. A. 143.
Men icke heller till uttalande af en önskan i sistnämnda syftning finnes mig veterligen för närvarande någon anledning.» Emot 12:te punkten: af Friherre Ahlströmer; af Kyrkoherden Simonsson: »Hvad vidkommer användande, enligt Herr Gahns motion, af de för undervisningsmaterielen påbjudna afgifter till andra ändamål, kan jag aldraminst tillstyrka det ett sådant användande göres beroende allenast af läroverks-kollegii beslut, utan har ansett och anser, att — i fall det annars bör under något vilkor medgifvas —• kollegii derom fattade beslut åtminstone bör, och det ovilkorligen, underställas läroverkets eforus till afgörande.» Grefve von Rosen, F. C., anmäler, att han, af sjukdom hindrad, ej deltagit i ärendets slutliga behandling. Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Memorial N:o 57. 27 Wto 57. Ank. till Exp.-Utsk. den 20 Febr. 1866, kl. 1 e. m. Memorial, i anledning af åierremiss af Utskottets Betänkande A’:o 38, angående väckt motion om återinförande af tullstämpling å varor, som från utrikes ort inkomma. Efter hvad de från Riks-Stånden till Utskottet aflåtna protokolls-utdrag utvisa, har Utskottets Betänkande N:o 38, deri Utskottet hemställde, att väckt motion om återinförande af tullstämpling å utrikesifrån kommande varor icke måtte till någon åtgärd föranleda, blifvit af Höglofliga Ridderskapet och Adeln, Vällofliga Borgare-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet gilladt, men af Högvördiga PresteStåndet till Utskottet återreinitteradt; och som, i mål af beskaffenhet sådan sorn förevarande, tre Stånds mening utgör Rikets Ständers beslut, kan återremissen ej till någon Utskottets vidare åtgärd föranleda; hvilket Utskottet härmed skolat för Högvördiga Preste-Ståndet tillkännagifva. Stockholm den 19 Februari 1866. TÖCKHOLM, TRYCKT HOS SAM.
Men jag tror, att vi ändå kunna understödja saken på ett lämpligt sätt, cm vi nemi. åt vexelundervisningssälskapet lemna det begärda anslaget, så att det, på sätt Hr v. Hartmansdorff omtalat, blifver satt i tillfälle att på ett mera ändamålsenligt sätt befordra saken. Om man vill se vexelundervisningen komma i verksamhet, måste man undvika oskickliga lärare; ty den blir då endast skadlig. Nära boende ett land, der vexelundervisningen är högt drifven, är jag i tillfälle nämna, att det är af högsta vigt att gå tillväga på ett ändamålsenligt sätt. Näst derefter anser jag elementarläroverken i allmänhet komma. Jag vill ej tillåta mig att ingå i frågan, huruvida de principer, som blifvit gillade, äro de rätta (personer med större kunskaper än jag hafva tvistat derom); men jag anser af högsta vigt, att anslaget för detta ändamål fortfar, så att man småningom kan komma till en grundad erfarenhet. Dernäst komma universiteten. Lika med Hr Rosenblad anser jag, att det vore önskligt, om StatsUtsk. kunde finna medel att utvidga dem och i främsta rummet samlingarna, såsom medel till sjelfbildningen. I detta afseende anser jag, att våra universiteter äro vanlottade; och när jag ser, att endast 6000 r:dr äro föreslagna för att underhålla bibliotheken, måste jag bekänna, att det skulle göra mig ondt, om man ej skulle finna medel dertill. Jag önskade dock, att vid utdelningen af dessa medel någon mindre stjufmoderlig omsorg leinnades åt den Carolinska academien. Lunds universitet delar detta öde med alla de institutioner, som ligga långt från hufvudstaden. Jag säger ej detta för att tala mot Upsala. Jag har der inhemtat de kunskaper, jag kan äga, och framlefvat mina glada år, hvilket jag alltid med tacksamhet skall erkänna; men jag tror, att Lund under alla afseenden förtjenar att något mera behandlas med omsorg, än hittills skett. Jag tror, att Lund förtjenar det både i litterärt och politiskt afseende, och anhåller således, att detta universitet måtte få sin rätta andel i anslaget. Jag anhåller liksom åtskilliga af föregående talare om återremiss. Frih. Hermelin, Aug., uppläste följande: