Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Där var det, som om det stora Etna gungade af skratt, och hafvet glittrade af lustighet. Men det blef väl än värre. De hade haft roligt, de fattige, så roligt som aldrig förr, och de ville höra henne en gång till. De ropade in henne, de ropade: ’Bravo! Bis! Da capo!’ De kunde ej låta ett sådant nöje gå sig ur händerna. Hon, hon var nästan medvetslös. Det var en storm omkring henne. De skreko, de vrålade för att få in henne. Hon såg dem lyfta armarna och hota för att få in henne. På en gång var det hela förvandladt till en gammal cirkus. Hon skulle in för att slukas af odjuren. Det fortfor, det fortfor, det blef allt vildare. De andra uppträdande, som blefvo rädda, bådo henne ge efter. Och hon blef själf rädd. Det var som om man skulle mördat henne, om hon ej gaf efter. Hon släpade sig in på scenen och stod öga mot öga med folkhopen. Det var ingen försköning. Hon sjöng, därför att alla dessa ville ha roligt. Det var det värsta. Hon sjöng, därför att hon var rädd för dem och ej vågade annat. Hon var en ensam främling, och hon hade ingen, som beskyddade sig, och hon var rädd. Och de skrattade, de skrattade. Det var ej annat än skrän och skri och galande och hvissling genom hela arian. Ingen hade barmhärtighet med henne. Det var kanske första gången i sitt lif hon kände, att hon behöfde, att någon skulle ha barmhärtighet med henne — Nåväl, nästa dag ämnade hon resa. Hon kunde ej vidare stå ut med Diamante. Men då hon sade detta till advokat Favara, så besvor han henne att stanna för hans skull, och han friade till henne. Han hade valt tiden rätt. Hon gaf honom ja, och hon blef gift med honom. Men sedan den tiden byggde hon ej mer på sina palats, hon kämpade icke mot fattigdomen, hon brydde sig ej om att vara drottning i Diamante. Skulle ni tro det? Hon visade sig aldrig mer på gatan, hon lefde inomhus som en sicilianska. Hennes lilla hus låg bortgömdt bakom ett högt skrank, och om henne själf kände man intet. Man visste bara, att hon var alldeles förändrad.
Om deremot R. St:r sjelfva finna densamma nödvändig eller lämplig, kan jag naturligtvis icke hafva mycket att deremot invända, ehuru jag för min del tror Utsk:t hafva gått något för långt, utan att derföre i vissa fall hafva vunnit det åsyftade målet: större enkelhet och lätthet. I afseende å den andra väsendtliga förändringen, eller att mantalspenningarna för qvinna skulle nedsättas till hälften, kan jag deremot icke biträda Utsk:ts förslag. Man har till denna nedsättning hemtat skäl dels från det påståendet, att hela principen af en kapitations-afgift vore oriktig, och att man derföre borde, när omständigheterna icke tilläte dess borttagande helt och hållet, åtminstone minska densamma, dels äfven, från det förhållande, att qvinnans samhällsställning i allmänhet är underordnad mannens, och att hon derföre äfven borde för sin person erlägga en ringare afgift. Hvad beträffar det första af dessa båda skäl, hvilket naturligtvis är det vigtigaste, kan jag för min del icke gilla detsamma. Jag tror tvertom, att det låter sig i princip ganska val försvara, att någon beskattning utgår efter person, då man betänker, att i alla fall den ojemförligt öfvervägande delen af skatterna är lagd på de materiella föremålen, enär denna personella afgift ofta icke är en hundradedel, ja stundom icke en tusendedel af hvad som utgår under annan lorin. Man måste härvid äfven taga i betraktande, att Statens ändamål är tvåfaldigt, nemi. dels att betrygga medborgarnes rättigheter i afseende på deras personer, dels ock att skydda deras egendom, och det kan då, efter min tanka, anses vara fullkomligt princip-enligt att äfven det personliga elementet representeras af en särskild skatte-titel. Men jag medgifver också alldeles obetingadt att man måste gå till - 510 Den 28 Febroari f. m. väga med särdeles varsamhet vid bestämmandet af dessa afgifter; ty att lägga en hufvudsaklig del af beskattningen på personerna, skulle otvifelaktigt innebära en skriande orättvisa.
Nu begärte herr Erik årorna och Sigrid, som fann att hennes händer ej länge mera skulle förmå sköta dem, var villig att ge dem ifrån sig. Dessa ord voro de första, som vexlades mellan far och dotter. Sedan de i tysthet, med någon svårighet bytt plats i den lilla båten, grep fadren med kraft i årorna och nu gick färden raskt framåt, allt ännu under tystnad. Han valde vägen genom smärre sund, som sällan besöktes af båtar, hvilket numera, sedan regnet småningom upphört, icke var omöjligt, ty man började dock kunna urskilja konturerna af föremålen. Natten var lång, som November-natten är. En stund hvilade flyktingarna i en lada, men vågade icke försöka att göra opp eld, för att torka sig vid. Herr Erik iklädde sig en grå vadmals rock och mössa med stora öronlappar, som Sigrid medfört i båten. Snart begåfvo de sig åter å väg. Ändteligen hunno de målet för sin färd: Nådendals i ruiner fallande kloster. Enligt sin gamla fränkas anvisning, uppsökte Sigrid nu i mörkret den hemliga dörrens fjäder. Sedan den var funnen sade hon: ”Nu, farkär, vill jag hoppas, att med Guds hjelp det värsta är öfverståndet. Men icke är det nödigt att nu i sådant mörker gå in i detta gömställe. Ingen vistas här. Klostret förfaller allt mer, men kyrkan, der vi nu befinna oss, är uppreparerad och här hålles om söndagarna gudstjenst; säkert är att före dager ingen kommer hit. Skulle dock något ljud höras, så måste vi hasta in i gömman.” Sedan Sigrid hade uttalat dessa ord, vacklade hon och nedföll afsvimmad. Naturen hade tagit ut sin rätt. Den högsta själsansträngning hade hållit henne oppe, vida utöfver hvad hennes krafter egentligen skulle förmått. Nu brast den så länge spända fjedern, och hon föll tillsamman, som ett kläde faller, när det släppes ur handen. Under herr Eriks ömma omsorger vaknade hon dock slutligen åter till medvetande, men hon kände sig så matt och liksom sönderfallen, att det var henne omöjligt att uppstiga.
I anledning häraf bifaller jag väl Utskottets Betänkande, dock med imryqkligt förbehåll, att det nyttjade uttrycket, att det icke lärer vara Riksens StäKders rätt, antingen må gå ut, eller ock icke N|ända Rikseus Ständers obestricleliga Den 27 Juli - /. m 12 dispositionsrätt af Tullverket till någon inskränkning. ' Herr af Stenhoff, Christian, upppläste följande: Högloft. Utskottet har i sitt Betänkande sluteligen yttrat, att sorn, hvad Herr Printzensköld i öfrigt yrkat, hnfvudsnkeligen rörer det Reglementariska för Tullstyrelsen, derom Riksens Ständer icke lärer tillhöra att förordna; så har Utskottet ansett sig ej Vara i tillfälle, att genom något särskildt tillstyrkande understödja Herr Printzensköld;; Patriotiska förslag. Under öfverläggningarna den 5-.te neli 2o:de i denna Månad pä Riddarhuset, angående Riksens Ständers 'Särskildta Utskotts Betänkande, ibland annat äfven rörande Tullstyrelsen, har jag funnit alldeles motsatta grundsatser rådande om Riksens Ständers rättigheter i denna delen, och det är i sådant afseende jag vågar bestrida ett ovilkorligt bifall till det upplästa Betänkandet. t • • ; , Hvad härom än vidare styrker egen öfvertygelse, grundar sig på Kongl. Maj:ts Nådiga Förordning af den 30 November 1810, angå ende LandtTulIslnrättn in gensupphörande, derigenom Kongl. Majit uti In - 1278 Dm 27 Juli f. m. gressen högtideligcn förklarat, att sorn, enligt 60 §. i Regering^Formen af den 6:te Juli iRop , LaridlTullsäfgifterna räknadeS till deri Bevillning, som Riksens Ständer ägde att bestämma, och det således af dem berodde
Maj:ts, den 26 sistlidne November afgifne, och den 4 dennes f. m. på bordet lagde, Nådiga proposition till Rikets Ständer, angående Låneunderstöd till återuppbyggande af Staden Borås. Å nyo föredrogs och remitterades till BevRlningsUtskottet, Kongl. Majrts den 26 sistlidne November aflåtne, och den 4 den■ nes f. m. på bordet lagde, Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, angående de, enligt Rikets Ständers vid i8a3 års Riksdag gjorde underdåniga anhållan, upprättade förslag till förnyade PostTaxor för inrikes gående bref. Före - Den ia De ceni lier e. m. 29.5 Föredrogs till remitterande Herr af Billberglis, Johan Petter, den 4 dennes f. m. på bordet lagde Motion, angående ett nytt sätt för Bränvinsbräuningsrättighetens utöfvande, samt förslag till Bevillning derå. Herr Tham, Wolrath, uppläste följande: Ehuru jag är fullkomligen öfvertygad, att nit för Fäderneslandets väl ligger till grund för Herr Billberghs i plenum den 4 dennes aflemnade Motion, angående bränvinsbränningen, kan jag icke underlåta att dervid göra följande anmärkningar, då jag tror att Förslaget, om det sattes i verkställighet, skulle för landet medföra de skadligaste följder. Något förhatligare beskattningssätt lärer icke kunna tänkas, än en direct skatt eller accis på hvad inom hvarje hushåll användes tili förtäring, och tror jag icke, att ett sådant beskattningssätt varit användt oftare, än alla andra källor att åtkomma undersåtares penningar varit tömda, och lärer detta beskattningssystem, som i Preussiska Staterna är infördt, icke af dessa Länders innevånare bäras med nöje. Det är dock en dylik accis Herr Billbergh nu föreslagit, genom erläggandet af 4 sk. B:co p:r kanna af hela bränvinstillverkningen, med undantag af vissa kannor för hvarje person, 4 H. i5 326 Den 12 December e. m. sorn hos bränvinstillverkaren finnes mantalsskrifven.
;8-tillfäl!en; oeb att det ofördeläliti^a intlptandet st en mera pä8b^ndad vattenbemtniiiA utöfvar pä 8jöfolliet8 be!8oul!8länd, i 8^nnerbet dä iu8lnin^ar föiekä^a8 vid i8lo88ninZ8liden, ar en oläAenbet ak sädan viAt, att för cle88 undän-odjande alla andra sfseenden böra ä8ido8ättas, anser Kon^I. iVlaj:t oek de betänlili^beter. bibets 8länder fiän ofvannämncls omstandibbeter liemtat, llelt oeb ballet iörfallä.- ÄunZ/. V.'<1 /F. 3 Linalianda 8i' lörliällunilet med anmärbningen, alt bandtverbsprisen, upptagna för llandtlaugaie oell båtsmän lill 9 sii. ^ rst., lör bimmermun till 22 sb. rst., oell lör llund tverbars lill 25 sb. ^ rst., blifvit alltför lägt beräbnade, oell att nägon bostnad iobe blifvit. upptagen bvarben för baracber ät arbetsmansbapet eller för bob-anstalter, sangbläder oeb sjub värd. lluru dermed lin mä vara, sä bur Kongl. Vaj:t iebe begärt oeb ämnar iebe eller begära något anslag till dessa förenia!. De närbelägna begementerne, b vars soldater under eommenderiugar lill 6ölba 63113! vunnit färdigbel oeb vana vict datilia arbeten, Iiumi3 med fördel användas till vattenled ningsarbetena, oeb etel är meebel sannolibt, alt dagsverbsprisen sämedelst alldeles iebe, eller åtminstone bögst obetydligt, sbols öfverstiga de i cleii Vädiga bropositionen antagne berabningar.
Att ur prida orediga begrep/ att uppwäcka obestämda frägor, ost) göra motioner/ hwllkaö andamäl man ej iydeilgt förklarar / leder bland folksamlingar ofta till oredor. Sädan ssuile jag anse följden af Grefwe De l» ^3rcije8 Drctamen möjligen kunna wara/ om ej wära Lagar / genom fsrcsstiflen om mechoden att behandla olla allmänna frågor/ hade förebyggt denna wada/ om e> de redlige män som isrän början af den limade revolutionen länge warit, äswen ännu wore beredde, alt i bredd med den sig tydligt förklarande opiomonen/ utweckla wär Srars-Författning till den beskaffenhet som tldenS upplysning och behof fordra. I föste af Grundlagens föreskrift i komma säledes Grefwe De la OitrNj. s motioner, att lill Constlturions-Utstotlet remitteras. I afseende pä den ak mig anförda sednare grunden lök wärl lugn, anhäller jcg alt fä anföra följande: Hwar 8o8 Den 15 Ianuarli Hwar 06) en rättsinnig och upkyst enan har redan länge sett ds oredor som Ständs,privilegier, ojämn skattläggning och en af stumpen född representation i Swerige förorsakat. För den som deröswer föga tänkt h r Allmänhetens, ehuru orediga, rop warn nliräckeliga wäckeiser att der pä fästa sin uppmärksamhet. Man har således alind lett dek mäl, dit tvär Regements,förändring skulle ledaHela konsten har^warit att i delta afseende uppföra sig enligt pligt och klokhet. När wi först stadgade wart beslut alt wäga Regements förändringen gjorde wi ost äfwen kill föresatks: att desi olyckliga följder endast skulle drabba den eller dem som wäilat wär olycka, och att wi skulle äterlMa all häitlg skakning, all wäldiam brytning, hwars utgäng berodde pä stumpen och alldrig utan enskildas lidande kunde aflöpa.
Äfvenså har Utskottet skolat hemställa, huruvida icke Rid (1 erska pel och Adeln samt Preste-Slandet, med nämnde förklaring, och vid ytterligare öfvervägande deraf, att det 1111 väckte förslaget lill sina hufvhdgrunder instämmer med de åsigter, som båda Slatsmagtérne vid aine föregående Riksdagar yttrat, skulle finna godt antaga Utskottets inbjudning alt med de öfriga Riks-Slånden i hufvudsaken förena sig örn godkännande af berörde förslag. Serskildt får Utskottet inbjuda Borgare-Sl lindel, alt frånträda den förändring och tillägg uti loreskriflerne angående förslagets verkställighet, som, på sätt här förbemäldt är, af nämnde Riks-Stånd blifvit beslutadt. Då, i händelse nämnde inbjudningar icke antagas, förevarande förslag, hvilket, såsom innefattande frågan derom, på hvad sätt åtskilliga löningsoch andra anslag skola utgå, rörer Statens reglerande, bör genom votering i Förstärkt Slals-Utskott afgöras, hemställer Utskottet, att hufvudsaken i första rummet må afgöras, enligt följande proposition : Den, som bifaller, att alla indeldta räntor och kronotionde, hvilka äro till Staters och Corpsers aflöning eller serskilde Verk och Inrättningar med flere behof anordnade, med undantag likväl af dem, sorn tillböra de under 4 * Presterskapets Privilegier inbegripne Stater och In rättningar skola emot anvisande cöntanta Statsanslag indragas, under iagltagande af hvad Slals-Ulskottet uti Utlåtandena Nu is 170 och 326, anira punkten, föreslagit, likväl med förbehåll, att, i händelse af bifall härtill, lydelsen af berörde stadgande!! i vissa delar genom serskilde voteringar afgöres, voterar Ja; 4 Stats-Utskottets Memorialj iV.o 3y5. den, det ej vill, Nej; vinner nej, kommer frågan härom att förfalla.
Att taga annors säd, pä åker, skuren eller oskuren, synes m;g vara i alla delar jemförligt med d. n åtgärd att afhända annor man dess skog: och då denna vara, genom tidens förändrade skick, kommit att blifva hr gst kostsam, svår att erhålla , Och i ordningen af menniskans behof, näst födan, det angelägnaste; så lifvas mitt hopp, af Konungens nådiga uppmärksamhet å denna fråga, att Rik eis Höglofl. Ständer omfatta tillfället att, genom föreslående å ett till brottet lämpadt straff å skogshygge, bereda möjligheten att kunna, från våldsverkarens och tillgriparens hand, freda och bibehålla de ännu återstående och under växt varande skogsämnen i vårt land. Men det är icke npg att Lagen skärper straffet för skogstjufveri; hufvudsakligen måste den omständigheten föregå, som rörer bevisningen af sjelfva brottet. En bevisning, destomera svår att förekomma, som vanligen sådan tid väljes för dess utöfvande, att vitt. nen svårligen kunna annorledes än tillfälligtvis vara att supponera. De till bevisningens underlättande före. slågna utvägar. torde vara de enda tillgänglige att befordra ändamålet. Bland dem är den omständigheten ganska hufvudsaklig att Skogs - 448 Den 19 Juni. betjeningen, lika med vakter, måga få vitt*’ na om det de sjelf ve sett ocn erfarit. Detta instämmer äfven med hvad 1805 års Skogsordning bjuder i anseende till Kronoskog, Och då vittnes egenskapen således är ti il - egnad Kronoskogvaktare, så synes detsamma äfven vara tillämpligt i anseende till andra vårdare öfver skogarna , i anseende till Frälsemäns skogsbetjente, eller sådana sorn för planteringarnes tillsyn och vård antagas. Någon våda af detta bevisningssätt lärer svårligen vara att inse, icke heller kan derigenom det anseende, den vördnad för pdgången, som oundgängligen erfordras, vara blottställd att något förlora i allmänna omdömet.
Landshöfdingen deremot vidblef förslaget ocn sökte i sin underdåuiga beiältelse, af den 18 Augusti i H14• ådagalägga; ail Kyrkorne icke beböfde ombyggas; alt de Ordinarie Pteslemes antal endast förminskades med 3:ne; att PreSteil blott finge i predikan i stället för 2 att häfla på hvarje Söndag och derigenom lättare medhunne p<edikooch oalechismi-löi hörj att tionde-sättningen voie grundad på landels hufvuiluäiing, åkerbruket, och således antaglig. Landshöfdingen ingal derföre lill Nådig stadfästelse ett förslag, hvarigenom både Presteiskåpet på Gottl.md och Skol Lärarne i Visby skulle undfå erfordei lige löner, oaktadt allmogens sädestioude nedsattes ti I G tunnor och smöret till 8 mälker af hvarje mantal. Såsom ombud för G5 socknar på Gottland, inkom Assessor Dtihbe, den 5 April iStö, med underdåniga påminnelser vid Gonsistorii oell Landshöfdingens underdåniga yttranden, serdeles vid det löna, och yi kade Pastoratens sammanslagning, samt ali Kongl. Majrt läcktes, med Convenlions-S adgans upphäfvande, anbefalla en ordentlig tionde-sättning af Kronans s/J. hvilka Presti rskapet af gunst och nåd ålnjöte tillika med dess \ al hela tiotiden, samt alt deli, sedan Pastoratens antal blifvit till hälften förin alli öfriga Prest i älligheter med i tunna, eller tillhopa mel \ \J% tunnor i ett lör idit, af hvarje mantal. För de öfriga 27 socknarne på Gottland, ingåfvo Riksdagf-Fullmäglige derifrån, Jaeol) Kinner och Luis Peinnarfve, den 8 April iSi5, en underdånig skrift, inslämm;mde i Assessor Dubhes frams ä In ingar, och med yrkande, Jill sockmiriic måtte vid deras vali ätt bibehållas.
Det synas visserligen vid första påseendet, som den inrikes växel-rätten skulle kunna fotas på gamma grunder, som den utrikes; men dervid uppstår likväl den skillnaden, att då man inom egna Samhället tror sig vara tryggad medelst Utsöknings-rätten, grundar sig deremot förtroendet till utlänningen helt och hållet på personen 3 hvarföre ock ali vexelstadga förutsätter 4a Den 3 November e, tn. bysättningstvång. Det är just derföre Utskotten ansett sig böra tillstyrka , att vid ali execution af invisningar, utmätning först skall ske, och att inan endast i händelse af bristande tillgång hos gäldenären skulle få hålla sig till hans person. Endossering af sådaoe assignationer skulle icke hafva låtit verkställa sig. Dessutom finnas flere andra föreskrifter, om kraf för vexlar, med mera, som ej kunna här tillämpas, och som följaktligen gjorde det nödvändigt att annorlunda behandla ämnet. Tillämpningen har i sjelfva verket skett , der den utan olägenhet kunnat äga rum, x\tt föreslå en särskild Stadga i detta afseende, var således nödvändigt; äfvensom att göra den så enkel, att den af menige man kan fattas och förstås. Så tillgår det i Norrige; då en författning der utgifves, sker det i sin helhet , och de gamla varda ej deruti åberopade. Jag har der sett fördelen deraf, och här olägenheterne derigenom, att i nästan de alldagligaste fall Svenska industrieusa undersåter ej kunna umbära en särskild lagtolk. Jag förmodar således , att Utskottens åtgärd i denna del är alldeles behörig. Man invänder väl , att assignations-rörelsen tillförene kunnat bedrifvas , utan en särskild Stadga. Detta är också ett sätt, att bevisa sin sats.
Bilagor till Constiiutions-Utskoltets Memoriali N.-o i3. 3 som blifvit eller blefvo af Kongl. Mnj:t till Svenske undersåter upptagne, enahanda rättigheter och förmoner, som tillkommo Svenske undersåter i allmänhet, utan andra inskränkningar, än Sveriges Grundlagar för utrikes födde män eller främmande trosbekännare bestämde; hvaremot de utrikes födde Mosaiske trosbekännare, som, utan alt hafva blifvit till Svenska undersåter upptagne, nu voro i Riket bosatte och med behörigt tillstånd idkat handel eller annan rörelse, skulle ega enahanda rättigheter och skyldigheter, som annan utländning i samma fall; samt att Kongl. Maj:t såsom följd deraf måtte täckas gilla och fastställa det af Commerce-Collegium, i öfverensstämmelse dermed, upprättade förslag till Förordning i ämnet, med följande ändringar: 1:0 att 3:dje punkten af förslaget skulle innehålla, alt, i de fall, då preslbevis för Svensk undersåte i allmänhet erfordras, Svensk undersåte af Mosaisk trosbekännelse borde förete behörigt bevis af Religions-läraren vid. Synagogan. (Commerce-Collegium hade föreslagit, alt, då Svensk undersåte i allmänhet borde styrka sig hafva begått Herrans Heliga Nattvard, det skulle åligga Mosaiske trosbekännare att med behörigt betyg visa sig ej allenast hafva vid undergånget förhör i Synagogan under offentlig gudstjenst ådagalagt nöjaktig kännedom af de bud och föreskrifter, som äro intagne i den på Svenska språket utgifna lärobok, som Kongl. Maj:t, uppå underdånig anmälan af föreståndarne för Mosaiska Församlingarne i Stockholm och Götheborg, ville i Nåder fastställa till begagnande för Mosaiske trosbekännarne vid deras allmänna skolor, ulan ock sedermera inför församlingen sin trosbekännelse aflagt;) 2:0 att andra capitlet af förslaget icke skulle utfärdas i form af allmän författning, utan fastställas såsom en serskild reglementarisk ordning för Mosaiska trosbekännare, med iagttagande af den förändrade redaction af 6 §, att Kongl.
Hon En intressant sten är carneolen, i sin vackraste var född 1826, dotter till finska verkliga statsart kallad sardonyx, som på nära håll betraktad rådet och direktören R J. von Knorring och hans tyckes blandad af tre olika färger. Nedtill synes hustru, Olga Beklischoff, gift första gången med den svart, på midten hvit och upptill röd, hvilket kollegiisekreteraren Alexander Nariscbkin och sedertillsammans gifver ett förtjusande färgspel. För mera omgift med skriftställaren Alexandre Dumas. öfrigt skall carneolen förut h a varit hvit och först genom martyren Stephanus ' blod blifvit färgad röd, hvarför den äfven fått namn af StephanssteUr notisboken. Teater och musik. Om fru Eva Hamrins matiné annandag påsk å Dramatiska teatern erinra vi ännu en gång. Programmet är, som vi förut framhållit, synnerligen värdefullt. Kungl. operan. Påskdagen gifves symfonikonsert å k. operan under anförande af förste hofkapellmästaren Nordqvist. Programmet upptager symfoni i g-dur (op. 56) af Haydn; » Mitt fosterland, » symfonisk dikt af af Smetana; solo för violoncell af M. Bruch (spelas af hr C. Bach); förspel till » Mästersångarne » af Wagner; symfoni i b-dur n:r 4 (op. 36) af Beethoven. Bland nyheter, som under den instundande delen af säsongen väntas å k. operan, är » Hans och Greta » af Humperdinck, hvilken på utlandets alla större scener rönt den mest afgjorda framgång. K. Dramatiska teatern har för någon tid afbrutit serien af Madame Sans Gene-föreställningar, hvilka ännu gifva fyllda h u s, för att bereda fru Hartmann en välbehöflig bvila efter fyrtiofem ansträngande tjänstgöringskvällar. Fristen har begagnats till framförande af ett svenskt original, då i lördags » Unge grefven », komedi i tre akter af Knut Michaelson, gick för första gången inför fulltalig, distinguerad premiérepublik.