Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad slutligen beträffar Preste-Ståndets anmärkning, alt sini punkten i 3p §. må bibehållas, hemställer Utskottet, alt, sedan nyss g jorda förslag om ändring af gi jjj. Regerings-Formen, såsom Utskottet förmodar, undanröjt det egentliga skälet till denna anmärkning, Presle-Ståndet ville, med frånträdande af samma anmärkning, förena sig med tle Stånd, sorn Utskottets förslag i denna punkt godkänt. I den händelse, att den ena eller ock båda af de hemställningar, som Utskottet här ofvan till serskildta Riks-Stånd gjort, alt biträda eller frånträda anmärkningar, skulle af de respective Stånden afslås, eller om förslaget rörande 91 §. ej enhälligt skulle af Riks-Stånden antagas, torde Constitulions-Ulskottet framdeles fä inkomma med förslag lill de för omröstning i Förstärkt Constitutions-Utskott nödige voterings-propositioner. Stockholm den 22 December 1840. N:o 8L Ank. till Exp.-Utsk. den 27 December, kl. 2 c. m. Memorial lill Riksens Ständer, i anledning af återremiss å Constitntions-Utskottets Memorial, Nio 51. Cönstitutions-Utskotlets Memorial, N:o Sj, med förslag till ändring uti Regerings-Formens 8, 13, 3q, 42> 4^'> 63 och 8t §§., har till Utskottet blifvit från samtliga Riks-Stånden åter hän visad t. Ridderskapet och Adeln har härvid, såsom gemensam tanka, fork larat följande anmärkningar: 1:0 att det i fjerde momentet af 8 §.
Skrif. Register. SkrifvertRiesens Ständers lind. till Kongl. Majit, angående Dag - tractamente för Länsmän. V. io 4 äng Allmänna Straffoch Corrections-hus, V. 1006, äng. Arbetsoch Corrections-hus för Lös drifvare V. »009. .. ang Wermlands Läns förläggande under Svea Hofrätts Jurisdiction, V. ioio. — __ äng. förre Mantals - Skrifvaren Åkerströms Lön och Pension. V. 1012. ängStädernas Källare-friheter, V. 1015. ang. Lön-förbittring för Landshöfdingen i Christianstads Län, V. 1017 _ __ äng Hamnbyggnaden i Helingborg, V. 1019. __ ang. Löfås Silfververk, V. 1021. _ ang. Assessoren Tinnerholnfs balance, V. 1023. _ ang de f. d Konung Gustaf Adolph tillhö riga medel, V. 10-'4. ' ang. Bytes-verket, V. 1025- ang. Matare och Vågpenningar, V. 102g. änguppdämningar af Vattenverk, V. 1029. ang, medel till Vaccinationens befrämjande, V1032. _ _. äng. inrättandet af en praktisk Bergs skola, Vio?,?.’ _ äng. Rotskiften vid Söderhamn, V. 1037. _ ang. en Fyrbåk vid Oregrund, V. 1039. _ _ äng. Laggilld Gärdesgård af sten, V. 1040. ang. ersättning till Allmänna Barnhuset, V. 1164. — ang. Vattenverk och tiden för Damluckors tillslutande om hösten, V. 1166. ~ ang. Skuldebrefs uppvisande vid Lagsökning, V. iiö#. _ ang. Controllen af de frän Länen till Riksgälds Contoiret inkommande Redogörelser, V. 1170.
Förordningen om Enskiften, af den Q.a Februari 1807, rörande Torps anläggande å Hemmanens ägor, stadgas och förmås; hvaremot eljest, när en Hemmansägare ville anlägga något nytt Torp, utan att detsamma från bostaden afsöndra, så väl ägovidden som öfriga vilkoren dervid torde få ankomma på vederbörandes eget åsämjande, så snart det icke strider emot de, i Deri. 5 Maj. c", ml afseende pä Landsculturen vidtagna Författningar, 2:0 I anledning af ett Memorial af Rådmannen Kjellander, uti hvilket yrkas, att Magistraterne, uti de städer der Landshöfdingar residera, måtte återfå den rättighet, som de förr, än Kongl. Påbudet den i4 Augusti 1812 utfärdades innehade, att kunna meddela Resepass åt inom staden böen. de personer, hvilka derom sig anmäla; och yttrar sig Utskottet, uppå anförda grunder, icke hafva funnit skäl att tillstyrka någon ändring uti hvad härom nu finnes stadgadt. 3:0 Angående en af Herr Rådmannen Kjellander väckt fråga, angående afskaffande af den hittills nyttjade Titulatur i Allmänna Skrifter och Handlingar.
Ridr, löpande med ränta från och med 1829 års slut, (se pag. 73) erhöll sin liqvid för återstoden af 1808 års krigskostnad, och Riksgälds-Contoret, med inberäkning äfven af året 1829, (se pag. 79) fick sig tillagdt årliga Öfverskottet å Bankens Ränteinkomst, borde också vid samma tidpunkt, nemligen vid 1829 års utgång, den såsom grund för verkställigheten åberopade 4 §• Banco-Lagen sättas i verket, medelst Capital-öfverskottets eller Grundfondens bringande till den Summa af R:dr 4>400»000> hvilken berörde Lag såsom dess minimum bestämmer; och hvad beträffar den af Revisorerne antagne grund, enligt hvilken Capitalets vinster skulle gå i qvittning mot Capitalets förluster; så har detta synts Fullmägtige stå i strid, ej mindre med Rikets Ständers uttryckliga förklarande (B:co-Regl. pag. 78), att hvad som efter i83o års böljan kan blifva afbetaldt å de inom Linien förda osäkra fordringarne kommer att öka Bankens Capital-behåUning hvilken föreskrift blefve genom den ifrågasatta qvittningen omintetgjord, enär i slikt fall blott en ringa del af sådane influtna medel kom ine alt verkligen öka Capital-Summan, än ock med de föreskrifter (B:eo-Regl. pag. 79), som lika uttryckligt innehålla, att annat eller mera än Puintevinstens återstod icke kan Riksgälds-Contoret tillgodokomma. På dessa jemte de flere skäl, som i Fullmägtiges Protocoll för den (> och i3 Junii i833 mera omständligt finnas utvecklade, har Banco-Fidlmägtiges pluralitet funnit sig föranlåten att oförändradt vidhålla de beräkningsgrunder, hvarefter Riksgälds-Contorets andelar i Bankens Räntevinst för åren 1829 och i83o blifvit bestämde och anordnade. 8 Berättelse af Banco-Fullmägtlge.
Det hufvudsakliga skäl, hvarföre jag tillstyrkt afslag å motionen, är, att ett bifall å densamma skulle haft till påföljd, att ansvaret (ör bancosedlars efterapning och förfalskning, som nu finnes tryckt på hvarje sedel, skulle upphöra eller mildras; och denna mildring skulle varseblifvas på hvarenda 8-sk., som löper omkring i landet. En helt annan sak är att första gängen stadga ett såJaut straff, sorn det ifrågavar., och helt annat, att, sedan det i många år varit tillämpad!, upphäfva detsamma. Allmänheten får ett annat begrepp 0111 sjelfva saken, och förfalskningarnes mängd torde tilltaga, 0111 straffet mildras. Af sådana åsigter tillstyrker jag bifall till Utsk:s betänkande. — Vore frågan att för första gången stadga ett straff för dylika förbrytelser, som här äro i fråga, så vore Soo Den 19 September f. m. jag visserligen af samma tanke, som motionären; men då det nuvar. straffet varit så länge tillämpad!, då det är af en livar bekant att den, som eftergör en bancosedel, bäti varder hängd; så är det älventyrligt att på bvarenda sådan sedel förkunna allmänheten att detta straff är borttaget. Hr Ribbing, Bengt: Jag biträder Frih. Cederströms anhållan om återremiss, icke allenast på de grunder han och öfrige reservanter anfört, utan äfven derföre, att den lag, som utsätter att en sedelförfalskare skall varda hängd, icke mera tillämpas. Vöre vi i det stadium af civilisation, att en sådan lag tillämpades, så skulle jag icke begära återremiss: men då jag i allmänhet anser det vara illa, att sådana lagar finnas, som icke tillämpas, emedan derigenom endast uppkommer en större laglöshet, lin om lagen vore sådan att den tillämpades; så tillstyrker jag återremiss, med begäran attstraffet måtte lämpas efter brottets beskaffenhet. Hr Rosenblad, Bernh.:
Uest af d l t iir det den i nfgra hennes nrbrteu starkt framspringande tendensen, soin bryter deu konstnlrlig,ra fonncn, i det m i ~ g e n g b g personerna ej tyckas hafw kolnluit till fiir sin egen skull, ntan for att apologifiera fiir nHgon af fiirfatbminnans meningar. z;, lIan merkt dic Bhsidht, uud man wird verstimmt. o. Ett a i ~ n e, som hon med fiirkiirlelr heror, ar kvinnans svaga atiiilning och samhiillets fijrtryck gent emot arhetaren. SR ar fallet. i hennes d r m e r: ~Tyomieheii vaimo;: (Arhetarens hustrn). hvari 7 1 - 1 ~ e t a r - hnstrnns skyddslosa stiillning vid sidan af en supig ocli mnraliskt forfallen innn i bjarta farger framhKlles och &gt;Koran onnon l a + i f i (Olyckans barn), en mork ~liilclring nr arhetarelif~et, hvari niiden och fattigdomen m. sig sjalf frarnbesvL+x proletarens omstortninpidher. BAda dessa drarner aro fulln af sjudande indignation mot samhallets missforh&amp;llanden, mannens laster och lattsinne och krinnornas ytlighet. De kunna heller icke undgH att framkalla en he1 stormlopning mot den stackars fbrfattarinnan frln en he1 del samhallsbevarsnde godt follrs sida. x Xurtovarkaus P '. Allt emellanfit tillgriper fru Cnnth dock &amp; ten norellens Sonin, niir dralnats ram q n e s honue fijr trRng for afhandlandet, ~ f ndgot socialt sp0l: ~ina ellel. n&amp;on iilslrlil-lgsidk, som far tillfdlet lifligt sysselsiitter I-~ennes aiune.
Genom sådana författningar har, så länge de allvarligen efterlefvats, den följd Uppkommit, att vår Svenska menighet allmänligen kunnat läsa i bok och förstå hvad den last, redan på de tider, då menigheten i de flesta andra länder icke ägt ens den ringaste förmåga att läsa innantill. Man tiar afven varit betänkt uppå att bereda tillfälle till vinnande af mera utvidgade kunskaper inom de mfedborgareclasser, hvilka enligt tidernas gällande åsigtcr deraf ansetts vara i behof. Detta är upphofvet till de nu s. k. Den 10 November. io5 apologistskolorna samt tillämpningsskolor förvissa näringsyrken, äfvensom till de s. k. lärdomsskolorna, gymnasierna oell slutligen till universiteten, de 3:ne sistnämnda hufvudsakligen afsedda till ämnens utbildande för lärarekallet och statstjenstens särskilda grenar. Nu har så inliäffat, att den första bildningen hemma i husen småningom vårdslösats. Den fordna varma omsorgen i delta fall har på de sednaste 3o å 4° åren betydligen förfallit, isynnerhet inom städerna och vissa landsorter, föräldrarna öfverlemna nu, mera än förr, barnens första bildning i lejda händer, antingen till ambulatoriska lärare, som gå ur hus och i hus i städerna eller uppehålla sig någr veckor än i en by än i en annan, dit barnen samlas, elle ock sända de dem till de s. k. pädagogierna i städerna, eller lill sockenskolorna på landet, der sådana finnas, för aAt der inhemta den första undervisningen, som egentligen bfcrde meddelas dem af mor eller äldre syskon, på s - t*, /som ännu tillgår i flera landsorter, der gamla goda jbi/iik bibehållit sig i deras gamla kraft, der gallande gamli&rfattningar ännu af presterskapet upprätthållas och der älkbildningen vanligen är jemnare och pålitliga än i decter, der många skolor finnas. Tidigare och allmänligare inträffade detta , fsteg från den bättre gamla ordningen inom städerna, vier de -s. k. pädagogierna först bildades. Städernas efterdöme inverkade småningom på landsbygden, och nu kallas dersa undervisningsanstalter folkskolor.
Jag har gifwit mig den mödan at genomgä hwarje liten partikel af detta orediga cbaosf jag har gjort det med den ärliga afsigt ar finna riktiga grunder för mina omdömen; och jag för min del har ej kunnat finna dem innefatta andra stags stadgande», än de följande: Stadgande» som ej innefatta förmåner. 1:0. Allmänna försäkringar i aldeles obestämda ordalag gifneExempel: At den Adelsman som 1252 - Den 29 Mars. som förwarfwat sig skicklighet Utrikes, stall deraf njuta förman efter återkomsten til Riket; Ad. xriv. 4 §. —_At förtjente Embetsman af Präste-StanDet stola njura wedermälen af Kongl. Nåd; Pra» ste-St. xnv. 12 H. __2ft Kongl. Maj:t wil, ester inhämtade närmare underrättelser, afhjelpa Borgare-Ständers beswär, och lata sig derunder handelns, manufakrurernes och handtwerkeriernes rättigheters upphjelpande och förkofran om hjertat wara; Borg. St. xriv. 8 tz. 2:0. Rena reZlementariska ftadganden, allmänna eller sxscwll.1. Exempel: Inrättningen med Adels-Rusttjensten; Ad. xriv. 21 §. — At Kyrko6iscixlinen och Leremoniorne förblifwa efter Kyrkolagen och Handboken, som dock kunna förbättras, och at Lärare och Åhörare ej deruti kunna göra någon ändring; Präst-xriv. i; §. Om HusPredikanter; 19 §. Om skyldigheten ak biwista Gudstjensten; 20 §. Huru Kyrkowärdar och Sexmän mwäljas; 2z §. At alla Kronans behof stola genom offentliga ^uKionex uphandlas; Borg. xriv. 2 §. Om sökande til Buroch Mästerskap , m. m. Bvrg.Sr. xriv. 5 H. z:o. Stadgande» om pligter och onsrs. Exempel: Om Nustcjensten; Ad. xriv. 21 §.
På magen och bröstet lade jag servetter, som småningom uppvärmdes, men i tilltagande, så att slutligen varmare ditlades. Emedan jag befarade att värmen i rummet skulle verka skadligt på patienten, lät jag upptaga honom ur sängen, dit han blifvit lagd, och lägga honom, något underbäddad, på golfvet. Om fötterna bekymrade jag mig icke, emedan jag antog att han i alla händelser skulle förlora dem, om han också kunde bringas till lif. Men jag stod på en aflägsen ort, utan tillgång till läkemedel! Det torde likväl varit så, att, om jag haft sådana till hands, de icke gjort samma lyckliga verkan som de enkla medel, jag hade att använda. Jag erinrade mig att husmödrar, när de hafva frusen frukt eller ägg, lägga dem i vatten, som långsamt upplenar frosten, utan att någon rutten smak dervid uppkommer, såsom eljest händer. Fördenskull borde jag försöka detsamma vid detta tillfälle. Men svårigheten låg i dess användande, då mannen var så stelfrusen, att han icke kunde på något sätt böjas, och fötterna kunde följaktligen icke bringas ned i något vattenkärl. Jag lät derför indränka handdukar i kallt vatten och lägga omkring fötterna. Efter någon stund började mage och bröst bli varmare, men andedrägt kunde icke förmärkas förrän efter fyra timmars arbete, och vid pass kl. 2 på eftermiddagen. Pulsen förmärktes icke, ej heller var det möjligt att öppna käkarne. Omkring kl. 4 började jag märka pulsen, och kl. half 5 kunde jag med en silfversked bringa käkarne åtskiljs, ifrig att utröna huruvida patienten kunde svälja. Jag värmde en liten portion vin, och emedan det fanns droppar (den tiden), så kallade “Gratia probatum“, i huset, dröp jag 20 sådana i vinet och gaf honom. När han fått det i munnen, bölade han som en tjur, och de kringstående yttrade att han uppgaf andan. Men tvärtom; han sväljde snart vinet och dropparne. Derefter andades han något och fick någon svag rodnad på kinderna. Kl. 5 började han blinka när någon kom åt ögonen på honom, och kl. 6 började han röra ena armen något litet. Nu fick han läggas litet närmare till eldstaden, hvarjemte varma kläder lades på hans armar och ben.
1823* Preste-Ståndet d. 19 —• v — Borgare-Ståndet d. 19 — —- Bonde-Ståndet d. sa Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse, angående Bergs-Sexmäns befrielse frän deli tagande i skjutsningsbesvär et. S. A. K. Riksens Ständer,’ som, på förekommen ianledning, insett billigheten deraf, att Bergs-SexmänJ hvilka i Bergslags-Orterne innehafva nästan enahanda tjensle-befattning, som Nämndemän vid Lagmansoch Härads-Rätter i andra orter, böra i sin mån åtnjuta de Nämndemännen förunnade friheter, få altså hos E. K. M. framföra den underdåniga önskan, att Bergs-Sexmän, som icke innehafva mera, än ^ mantal, hädanefter måtte^ så länge de äro i utöfning af deras tjenste-befattning, befrias från Skjutsnings-skyldigheten, hvilken, i händelse åter deras Hemmantal skulle öfverskjuta nämnde belopp, borde för den överskjutande Hemmansdelen i vanlig ordning utgöras; Och lärer E. K. M. täcka® sådant till behörig efterrättelse i Nåder kungöra. Riksens Ständer framhärda etc. Underdåniga Skrifvelser. 533 N:o 200.
Och kommcv en ipoeistguo Förteckning ä defia Lalsncsr ester Loma öfwer förlorade Fordringar, at bifogas hwarse ars Huswudbok, pä dec, i händelse någon tilgäng kil ersättning skulle yppas, Fullmagtige dä mage wara uti tjlsälle ar (iomoirers rätt bewaka. Flera andra sa kallade osäkra Fordringar finnas wal äswen beloncor^cls; men dä en del deras framdeles torde kunna ligviäsrss, och en del ater beror pä ännu 0- afsturade Rättegångar, fan för det närvarande harwid icke något cmnak rilgörag, än at Fullmagtige ermdras at noga tilse, det Welker i möseligaste matto befordras lil en snar och styndesam ersättning. Sedan Hemliga Ucstottet salunda anfört och utrsdt Ma de omständigheter, som, wid calculon öfwer Riksgalden, til stistaktiga upgiftcr, kunnat föranleda, sär Hemliga Utstottec nu widröra de förändringar, Riksgälden under dessa sednast framflutna älta ar undergalt, och i hwad män densamma genom stedda afbetalilingar ester assteifnurgar bilsvik mindstad. Hänvid bör likwal Hemliga Uistottet i förwäg tilkännagifwa, at Hemliga Urstottet, til grund för Gäldcns beräknande, mäste antaga 1791 ärs Bokstut, sä wida Riksgäldens xrociis förhällande wid de nu »varande Fustmagklges tilträde til förwalkningen, k anseende lil här ofwaimmrälte hinder, icke kunnat bestämmas z 4^2 kÄfwenssm at Oantairets Fordringar af lkestsnrlskuppå Bewillningen, rc. ilran cslcuien blifwi uteslutna, rrr del stal, al dessa fordringar, sa länge Bewillningen stall fortfara, icke kunna anses Åstadkomma någon wärkelig minvstning i denGald-Summa, hwarföre Lomoirrr stall answara.
Då nu R. o. Ad. beslutat höja böterna i den förra §:n till 1000 rdr, och maximum här endast blifver 100 rdr, komma ju dessa tvenne §§ att alltför mycket strida mot hvarandra. Sedan öfverläggningen förklarats härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till §:n oförändrad och dels bifall till densamma med uteslutande af orden: »högst ett hundra rdr»; framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till §:n utan förändring, hvartill svarades nej, och sedermera propos. på bifall till densamma med uteslutande af ofvannämnde ord, hvilken propos. med ja besvarades. 5:te — 10:de §§:na. Biföllos. Pen 17 Joli. 531 ll:te §:n. Gr. Mörner: Om oloflig väg tages öfver andra ställen än dem, som här finnas uppräknade, skulle något ansvar derför ej kunna ega rum. En person skulle således vara oförhindrad att huru som helst Iian behagade promenera öfver min mark och skog. Enligt min tanke vore det bäst, om def, som hittills gällt, finge fortfara, och att man ej hade rättighet att taga någon slags oloflig väg öfver andras egor. Jag anhåller derföre om bifall till K. M:s Propos. Gr. Sparre: Jag är af samma mening som Gr. Mörner, och har ej inom Utsk:t deltagit i dessa kommunistiska åsigter, att det skulle för hvar och en vara lofligt att beträda andras egor. Det är visserligen å ena sidan ganska svårt att bestämma i hvad mån egorna kunna skadas, men det är å den andra också hvars och ens rättighet att hafva sin egendom skyddad för intrång af andra. Det skulle nemi. lätt kunna hända att på de ställen, der jag ville slippa besök af främmande, jag hedrades af sådane till ett oändligt antal och hvilka kunde säga: Som edra egor icke deraf skadas, har jag rättighet att gå här. Jag instämmer med Gr. Mörner uti anhållan om bifall till K. M:s Propos. Gr. Hamilton:
Dest trögna undersåte h-gst hugnande, ofattbara äsLlarsrianer. Friherre vs 6 ser, Larl. Et wigkiga.» ämne an detta lärer lörmodeligen ej kunna komma under öliver. läggning hos Hoglofl. Riddcrskapct och Adeln, ätmindsione cj denna Riksdag. Dek angar ej mindre än resliizkion af Sedelpapper, svin reda» mänga är gart med et gansta nedsatt warde och nu flureligen fallit sa lågt, fem ivar ge. mensamma erfarenhet nogsamt kan bewittna. Det be hösdes utan kwjfwet mera kundskaper, än dem jag äger, för at rätt kunna yttra sig i er ämne af den wigt som detta. Der är redan af manga äeäuceraät; åtskilliga skäl bade med och mot haswa biijwlt framställda; och mit yttrande häröfwer kunde wisterligen wara öfwcrflödigc; men hivar och en will gerna nämna nagra ord i en frage» sädan som den förewarande. Hemliga UlskottetS Betänkande innefattar twänne delar. Den första angar upoffcingen af betydliga Summor lil kinanee - WerketS återställande: och det är ingen twifwcl,. at Högloft. Rid« derjkapet och?lde!n ju för sin del är heredwiliig, nardet gäller det Allmännas'wäl, at uri sadana uxosfringar in» ga. Den andra angar sältet til den föreslagna ldealiIskionsns »verkställande. Jag bekänner, at jag ej ännu erhållit tiirackeliga uplyöningar för at finna, det en hastig och »våldsam reslissrion kan »vara nyttig. Det är sannt, ar 1776 ars rerlik^rion Ivar i sit Utförande lycklig; men utan Amerikanska kriget och der flor. hwaxAi war Handel derigenom blef försatt, torde dct wara Mycket osäkert, huru dermed gatt.
Det är axiomatiskt i financeläran, att allt pappersmynt beror lill sitt värde på förhållandet emellan dess mängd och rörelsens behof deraf. Att 20 II. _ 57 45o Dan 18 Februari e. m. bibehålla den nödiga jemnvigten emellan behofvet af sedelmynt och tillgången derpå, så att å ena sidan hvad som för näringarna erfordras icke må saknas af brist på banker, och å den andra de banker, som finnas, icke må slås fotterna undan genom för många bankers uppkomst, fordrar den noggrannaste pröfning; men denna pröfning kan icke ske på förband uti någon banklag, emedan proportionen icke kan i någon summa bestämmas; hvadan denna pröfning måste vara öfverlemnad åt Regeringen. Af dessa skäl, omfattande samhällets financiella och ekonomiska välstånd, fortfar jig att yrka nödvändigheten deraf, att denna vårdnad anförtros Regeringen, och jag förnyar derföre min anhållan om bifall lill Utskms förslag i itsta punkten. Hr Hjerta, Lars: Jag tager mig friheten att fram ställa den åsigt, sorn instämmer med Gr. Frölichs, likväl icke så till vida, som skulle jag vilja att frågan om privatbankers anläggande skulle vara helt och hållet oberoende af Konungens pröfning; men val så, att i privatbanklagen blott skulle stadgas vissa föreskrifter, och att sedan Konungen pröfvat att dessa föreskrifter blifvit fullgjorda, 6å skulle ingen vidare godtycklig pröfning, om jag så får säga, eller någon pröfning huruvida anläggandet af banker kunde vara nyttigt eller skadligt för orten, behöfva komma i fråga. Jag stödjer denna åsigt hufvudsakligen på tvänne skäl. Det första är det, att jag anser ett motsatt förhållande stridande mot andan af 60 §:n Reg.Fm, som säger att inga monopolier må af Konungen fastställas till förmån hvarken för Kronan sjelf eller enskilda. Nu måste jag väl medgifva å ena sidan, att bankrörelse är en näring liksom all annan rörelse; men å andra sidan, att om privilegium meddelas blott åt ett bolag i en provins, med uteslutande för framtiden af andra bolags inrättande, så är derigenom ett monopolium gifvet åt dem, som inkommit i det bolaget, till mehn för andra medborgare.
Uni versitetets i Lund fordran förskrifver sig från år 1718, sedan hvilken tid nämnde Universitet erhållit långt betydligare anslag, än denna summa af 7,518: 33. 11., hvarå de rättmätiga anspråken i det hela äro ganska problematiska. Jag ser ingen orsak, hvarför icke Lunds Universitet, om det verkligen ägde denna fordran och ansåg sig kunna göra densamma gällande, då icke sökt att utfå densamma, då statsverket varit i tillstånd att den utbetala. Att R. St., som icke känna sig vara skyldige Lunds Universitet något, och som icke anse denna sak vara så utredd, att de finna Universitetets i Lund fordran vara klar, att nu dessa Ständer likväl skola ingå till K. M. med und. anhållan, att anspråken måtte varda utredde, och alt, om desamma befinnas grundade, ersättning då mätte varda Universitetet i Lund tilldelad, det kan jag för mindel icke anse vara någon R. St. åliggande skyldighet, hvarföre jag äfven tillstyrker afslag å denna punkt af Utsk:s betänk. Frih. Cederström: Jag instämmer så mycket hellre med Frih. Palmstjerna i hans begäran om afslag å denna punkt af Utsk:s betänk., som Academien i Lund, om den verkligen har några rättsanspråk att göra gällande, då har för sig den lagliga vägen öppen, alt vid domstol göra saken anhängig. R. o. Ad. afslog 91 §. 92 §. 92 § blef af R. o. Ad. afslagen. 93 §. 536 Den 27 November e. m. 93 § blef härefter afslagen. 94'§. Bifölls. 95 §. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Jag tillstyrker afslag å denna §, emedan jag anser den deruti gjorda hemställan vara helt och hållet öfverflödig, samt i många afseenden olämplig, hvilket synnerligast torde vara i ögonen fallande i afseende på den ifrågasatta redovisningen för slam boksoch collectmedel. R. o. Ad. afslog denna §. 96 §.