Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Man har velat i denna discussion inblanda PresteStrs sednare inbjudning; men dervid får jag anmärka, för det första, alt den ej är föredragen, och för det andra, att den redan är förut afslagen, ty der innehålles blott ett förnyadt försök att med någon redactionsförändring komma till samma förslag, som R. o. Ad. redan förut enhälligt förkastat. Jag anhåller, att det föredragna ärendet ensamt nu må afgöras, och att man dervid stadnar vid PresteStls första inbjudn. om åläggande för BancoUtsk. att inkomma med voter:spropos:n. Gr. Frölich: Såsom jag uppfattat Hr Dalmans yttrande, var hans mening, att det vore oförsigtigt af mig att insistera på den bekanta mellanmeningen, då Konungens rådgifvare förklarat sig icke vara angelägna derom. Hr Dalman, som sålunda tyckes vilja visa någon månhet om mina interessen, har dervid tolkat min afsigt såsom en lekboll för Ministeren; men om fanatismen ej tagit magt med Hr Dalman, tror jag, att han bort komma till en annan conclusion; ty jag frågar: är det väl sagdt, att jag skall frångå mellanmeningen derföre, att Konungens rådgifvare Den 23 Maj. icke vilja hafva den? Skulle det ej kunna sägas, att Konungens rådgifvare vilja hafva bort den, just emedan den uttrycker sjelfva grunden för b:coreglementets öfverlemnande på ett sätt, att det framdeles blir omöjligt att annorlunda tyda motiverna för denna åtgärd? Det är icke omöjligt, att Ministeren, om alla grunder nu uteslutas, en annan gång kan göra anspråk på reglementets öfverlemnande för Konungens san c tion.
Lagsamt Allm. Besv.- och Ehon.-Utskotlets Betänkande JYl 41. 5 ningen ilen 20 Januari 1824 blifvit gifna utförliga föreskrifter, hvilka hufvudsakligen hafva samma ändamål, som motionären åsyftar, då derigenom är beredd utväg för jordägare, hvilken af elt sådant vattenverk lider skada, att, efter föregången pröfning, och emot ersättning till vattenverksägaren i händelse verket lagligen tillkommit och är af laga beskaffenhet, få detsamma ändradt eller utrifvet. Någon ändring i dessa föreskrifter eller tillägg till desamma anser Utskottet, ej af behofvet påkalladt. — Att vattenverksägare i vissa fall skulle äga att tillstänga kungsådra, under förbehåll endast alt flottning ej hindras (hvilket svårligen låter på en gång verkställa sig) och att under sex timmar på natten fisken beredes fri genomgång, strider alltför myckel mot den grundsatts, som hittills varit följd, och i hvilken Utskottet ej finnér skäl tillstyrka någon inskränkning, att nemligen kungsådra, der sådan finnes eller vara bör, skall hållas öppen ej mindre för flottningens och fiskeverkens, än för båtledens och annan trafiks skull. Beträffande åter öfriga af denne motionär föreslagna bestämmelser, de der afse regulerandet af flottningsrätt och företrädet till begagnande af vattendrag, har Utskottet uti ett föregående Betänkande uttalat sin åsigt om olämpligheten att i detta ämne stifta en lag, som skulle innehålla lika bestämmelser för olika delar och förhållanden inom riket.
”Här kommer Axel för att bedja dig om förlåtelse,” sade hon då de kommo in i kyrkoherdens rum, och det följde verkligen en fullständig försoningsscen. Efteråt, sedan de kommit upp i salongen [och] hon frågat honom om han icke nu sjelf tyckte det var godt att missförståndet blifvit häfdt svarade han: ”Jo det är det visst, och det var riktigt bra att faster stälde om det.” Georg Gustaf Nordensvan, skriftställare, född 1855. Son af Generalmajor Nordensvan, hvilken ännu lefver och bor i Stockholm. I går skref jag en den eländigaste, osjelfständigaste kritik öfver Raskolnikow. Först höjde jag honom till skyarne, derför att alla säga den vara ett mästerstycke, och sedan drog jag ned den igen, derför att Schéele i sitt bref påpekade de brister jag sjelf i mitt stilla sinne lagt märke till, men icke högt velat omnämna. Eländiga osjelfständighet, när skall jag bli dig qvitt! 9 Jag har kommit öfverens med mig att jag icke duger till kritiker, emedan jag icke vågar ega en mening för mig sjelf. Men jag ämnar hädanefter upprätta en alldeles privat kritik för min egen räkning, sökande att leta fram min egen öfvertygelse. O, Gud, den som kunde vara sann! Sanning och arbete!10 Arv i Pontoppidans Landsbybilleder är illa skrifven, mycket illa. Först pratar han i vädret om allt möjligt, så att man icke vet, hvart han vill komma, och frestas att tvifla på huruvida han sjelf vet det. Hvad har han väl sedan gjort af sin storbonde? Han liknar mer en sedeförderfvad romersk kejsare än en bonde. Och så oklart allt är! Man får ju icke ens veta om enkan svär falskt eller ej. Och om hon svär falskt – som hon väl gör – hvarför låter han henne i början vara den enda som vinner läsarens sympatier? Jag finner den rent af eländigt skrifven, det är min privatmening. En idyll är bättre, men ganska klen, mycket klen till och med. En Fiskerrede är ej oäfven, men för mycket lagd an på effekt ändå.11
Erkännas måste att Johan läste dem ytterst hastigt, och att han var mest angelägen om att syskon och anhöriga skulle få njuta af dem, på det han skulle kunna gå fri från deras ogillande. Han förvexlade nemligen andras ogillande med ondt samvete, var så van att ge andra rätt att han föll in i tvedrägt med sig sjelf. Men Kristus, inqvisitorn, föll, nådavalet, yttersta straff, allt ramlade som om det varit fallfärdigt länge, länge. Han förvånade sig öfver att det gick så hastigt. Det var som att lägga af urväxta kläder och ta på nya. En söndagsmorgon gick han ut med ingeniören i Hagaparken. Det var vår. Hasseln blommade, och blåsipporna voro utslagna. Vädret var halfklart, luften ljum och fuktig efter ett nattregn. De talade om viljans frihet. Läseriet hade en mycket sväfvande uppfattning af saken. Man hade icke fri vilja att bli Guds barn. Den Helige Ande skulle söka en, alltså prædestination. Johan hade nog velat bli omvänd, men icke kunnat. »Herre, skapa i mig en ny vilja», hade han lärt bedja. Men huru kunde han då vara ansvarig för sin onda vilja? Jo, svarade läsaren, genom syndafallet, då den med fri vilja begåfvade menskan valde det onda, blef hennes vilja ond genom ärftlighet och ond för alla tider och upphörde att vara fri. Och hon kunde endast bli qvitt denna onda vilja genom Jesus och den Helige Andes nådeverkan. Men att bli pånyttfödd berodde icke af hennes egen vilja utan af Guds nåd. Alltså ofri. Men som ofri fortfor hon att bli ansvarig. Deri låg felslutet. Ingeniören var naturdyrkare, och Johan också. Hvad är denna naturdyrkan, som i våra dagar anses så kulturfientlig? Ett återfall i barbari, säga några; en sund återgång från öfverkultur, säga andra.
Uti Betänkandet N:o 29, punct litt. C. 2:0, yttrade Utskottet, bland annat, ”att på det Fullmägtige hädanefter måtte, så vidt möjligt är, icke försättas i nödvändighet att, i saknad af alla föreskrifter, i fråga om förskott å uppköp till metalliska cassans förstärkande, handla endast efter godtfinnande, får Utskottet förbehålla sig att serskildt öfverlägga och till Rikets Ständer hemställa, om och hvilka ytterligare stadganden, som i förevarande hänseende möjligen kunna finnas lämplige och erforderlige. ” Utskottet har således, i sammmanhang med granskningen af §. 120 i Banco-Reglementet, tagit under ompröfning, om och huruvida det kunde vara med Bankens fördel förenligt att hos Rikets Ständer föreslå några serskildta föreskrifter, rörande rättighet för Fullmägtige att till de personer, som med Banken ingå contract om leverance af ädla metaller, utgifva penningeförskott, i afräkning å erbjuden leverance; men ehuru Utskottet gerna medgifver, att ett dylikt sätt för uppmuntrande af ädla metallers leverering till Banken, är fördelaktigt för Banken, tror Utskottet likväl, att, i händelse sådane föreskrifter, nyss omförmäldes, uti Banco-Reglementet intagas, desamma möjligen skulle kunna hindra, att silfver och guld i naturlig väg eller genom directe växling i Banken inginge; och har Utskottet, af sådan anledning, ansett §. 120 böra bibehållas oförändrad, utan tillägg af andre stadganden, i fråga om sättet för silfvers och gulds införskaffande från utländsk ort. I afseende på punct 4;o> får Utskottet hänvisa till Betänkandet N,*o 75, sid. 7. Banco-XJtshotlets Memorial, JV:o 182. Den 5:te puncten motsvarar §. 121, som blifvit ändrad till öfverensstämmelse med punct 2:0 bär ofvan.
Jag anhåller att härvid få förklara, att orsaken, hvarföre jag anhöll om remiss, var den, att då motionen af mig här muntligen väcktes, voro R. o. Ad:s närvar, ledamöter så få, att man ansåg en större del af Ståndet böra få tillfälle att yttra sig i ämnet. Motionen lades derföre på bordet, och vid dess förnyade föredragning ansåg man dess remitterande till Utsk. skola närmast leda till målet. Elfecten af remissen har nu blifvit synbar. Utsk. har inkommit med ett utlåt., som kunde vara föremål för en bitter critik, om det icke vore bäst i dessa tider att så litet som möjligt förbittra sig öfver något. Jag öfverlemnar motionen i R. o. Ad:s händer, under förklarande, att jag icke yrkar återremiss af Utsk:s utlåt., hvilket jag dock finner så beskaffadt, att jag anser Ståndet till det minsta böra förklara sitt ogillande deraf. Gr. von Fersen, Hans: Då Gr. Frölich väckte den motion, som Oecon.Utsk. nu besvarat, begärde jag densamma på bordet, på det R. o. Ad. mera fulltaligt måtte ut - Den 3 September. 3g trycka sin öfvertygelse deröfver. Motionen blef i påföljande plenum remitterad till Utsk., hvaremot jag icke hade att påminna; men ganska oväntadt förefaller mig det sätt, hvarpå Utskts utlåt, är uppstaldt och Utsk besvarat motionen. Det goda, som åsyftades med motionen, har Utsk. helt och hållet sönderbrutit. Man behöfver icke sträcka sin forskning långt lör att inse egentliga motivet för Gr. Frölichs motion. Fruktan och rädsla hafva spridt sig öfverallt. Våra författningar om hämmande af smittosamma sjukdomar äro stränga. Gr. Frölich önskade en opinionsyttring för att något contrebalaneera den fruktan, som fått insteg i mängdens sinnen. Så fattade jag motionen. Jag ansåg opinionsyttringen omöjligt kunna skada, emedan det beslut, den skalle åsyfta, i allt fall berodde af K. M:s vishet. Jag torde nu få gå till betänk, och visa, huru Utsk. upptagit denna motion.
Af stångoch manufakturjern är i medeltal vågfördt. Verkens namn. Tackjern. S* '£ ;• o n 7* 3* Orter hvarifrån nedanstående råämnen hämtas. Centner. Centner. | Centner. Malm. Tackjern. Masugn på stället. Ombenning 9000 — D:o. Fernaverken Baggå — 34000 13000 i Westerbergslagen och j Norberg. D:o. Skinskatteberg — 15000 D:o. Riddarhyttan Uttersberg 34000 6800 9600 ( Egna grufvor inom j Skinskatteberg. Masugn pä stället. Westerbergslagen. Karmansbo — 30000 D:o och Norberg. Berndtshammar — 9300 l):o och Ramsberg. Jönsarbo — 5300 D:o. Gislarbo — 13000 Skinskatteberg. Kolsva — 17000 Linde och Ramsberg. Eriksberg — 1500 D:o. Röfors — 2500 Nya Kopparberget. Jäder — 4900 Nora. Kopparbergs Län. Kopparbergs Län. Fredriksberg — 21300 Ulriksbergs masugn. På Göteborg öfver Gravendal — 27700 Strömsdals d:o. Karlstad 300 Strömsdal 30000 — Grangärde. Skattkärr . 9500 Ulriksberg 30000 D:o. Kristinehamn . 36700 Lindesnäs — 29000 Westerbergslagen. » Stockholm öfver Norså — 4500 D:o. Arboga 9700 Norhyttan 31000 D:o. Köping . 26300 Nyhammar — 11200 D:o. Strömsholm 124500 Abäckshyttan 26000 — D:o. Westerås 113300 Westansjö 32000 — D:o. Söderhamn 22200 Sunnansjö 23000 1600 D:o. Masugn på stället.
Således linner jag ej något skäl, att insätta en praescriptionstid uti contrapropositionen. Grefve Cronhjelm : Den rättighet Kongl. M»j:t äger att nedsätta tullen har äfven hittills ägt rum , men har ej blifvit begagnad. Herr Grefven och Landt Marfhalk en frågade, om Ridderskapet och Adeln önskade , att den af Grefve Cronhjelm föreslagne prsescriptionitid borde i Contrapropositionen upptagas. Ropades Nej. Herr Grefven och Landt Mar sk athen framställde derefter följande voterings-proposition: Den som bifaller de af Bevillningsutskottet, i dess första Betänkande, å alla Vinsorter föreslagne Inkommande Tullprocenter , vo-; terar Ja; Den det ej vill, voterar Nej; Vinner nej, anses Inkommande Tullen böra, på sätt Friherre Cederström föreslagit, bestämmas till 25 procent å ds grofva, ao procent Ridd. 0. Ad. Prat, VII. Band. 62 G?S Den 22 Augusti }. m. å de fina, Samt 15 procent å de finaste Vinsorterne; kommiDde ej mindre sjelfva vinsorterne , än orterne, hvarifrån de äro, att t TullTaxan, med tillämpning af nyssberörde procent, intagas. Hvilken voteringsproposition af Ridderskap pet och Adeln godkändes, samt anslogs. Herr Grefven och LandtMurskalken tillkännagaf, att Plenum komme kl. half till 5 i eftermiddag att fortsättas. Sedan 43, 44, 45 och 46 §§. i Riddarhus-^ Ordningen blifvit uppläste, börjades voteringen kl. half till 12 f. m. och befunnosvid voteringens slut klockan tre qvart till Ett e. m., sedan en Voteringssedel blifvit undantagen och förseglad , samt de öfrige voterings-sedlarne öppnade, rösterne hafva utfallit, som följer: > — IS. Hej _ 80.
Vi hade ej annat att göra, än gå tillbaka samma väg vi kommit. Det var nära midnatt då vi uppträdde på gästgifvaregårdens trappa; värden, som tycktes antaga att vi hade uteliggarevanor, höll just på att stänga dörrarne man gifve akt på dessa drag af stigande civilisation! och förklarade, att han antagit att vi ej ämnade komma hem under natten. Då det redan följande förmiddag visade sig, att kandidaten ej kunde lefva i fred med Skjäggestads flygande insekter, drogo hon och jag ut på en vetenskaplig expedition för att uppsöka en klyfta, som tycktes vara vår värdinnas enskilta egendom, och som hon, enligt sin egen uppgift, gjort till en pligt att visa för alla »bättre resande». Hon gaf oss så många anvisningar, att de trillade ur vårt minne vid åsynen af en trädgård, full med röda vinbär. Gårdens piga svarade på vår fråga, om vi fingo köpa några bär. »Eg veit ikke eg.» Hvar husbondfolket fans? »Eg veit ikke eg.» Om hon kunde skynda sig? »Eg veit ikke eg»; detta sista okunnighetsprof illustrerade hon genom att lägga armarne i kors öfver bröstet medan hon gled hän öfver tunet, för att någonstädes i ett fjös anmäla vår ankomst. Enahanda svar erhöllo vi af husets omyndiga dotter, både när hon i stor välmening plockade de största, mest gröna bär hon kunde finna och när hon tillfrågades om priset för dem. Handeln afslöts dock till hennes fullkomliga belåtenhet, och hon lofvade oss en lika stor portion mogna bär till samma pris, då vi kommo tillbaka. De mest meddelsamma varelser vi mötte på denna vandring voro grisarne, ty de följde oss långa stycken under lifligt samspråk. Men som vi ej förstodo hvad de pratade, och ingen menniska i de nejderna kände gummans klyfta, så kraflade vi förgäfves i bergen för att finna den. Jag tröttnade först vid expeditionen, men kandidatens vetenskapliga ifver stäfjades hvarken af trädrötter eller stenblock. Icke ens då en gran strök hatten af mitt hufvud och förpassade den ned i en mindre klyfta, och hon måste ned för att hemta den kunde förmå henne lemna gummans naturskönheter att sköta sig sjelfve.
Min öfvertygelse var enahanda, då jag förvaltade det Embete, Herr af Wingård nu innehar, och jag är förvissad, att dea äskade förändringen af Länets indelning är Den 24 Februarii. destöffiera af behofvet påkallad nu, sedan folk* mängden inom detsamma så betydligen ökats* Herr Grefven och Landt Marskalken frå^ gade om Ridderskapet och Adeln ansåg de vid Stats-Utskottets betänkande gjorde anmärkning gar hindra detsammas antagande samt på sådan grund behagade betänkandet, jemte an* märkningarne till Utskottet återförvisa. Ropades Jal Föredrogs å nyo och gillades Stats-Utskottets den i5 dennes afgifne samt den 17 derpå följde eftermiddagen på bordet lagde utlåtande angående trycknings-kostnadén för Ridderskapets och Adelns samt Preste-Ståndets Protocoll vid innevarande äfvensom utdelning af sistw nämnde Stånds Protocoll vid sistlörflutnö Riksdag* Föredrogs å nyo Friherre Palmstjernas 4 Carl Otto, den 17 dennes förmiddagen på bordet lagde Memorial om ett förbättradt Skoleväsende i Laiids-Församlingarne till barns fullständiga och tidiga undervisande uti läsa j skrift va och räkna. Herr Riben, Carl ilhelm, uppläste föl jande; - (Se Bilagan N;o 4). Den 24 Februarii, Herr Tham, Wolrath': Lika med Herr* Riben tror jag att Presterskapet, genom det myckna deltagande dem i sednare tider blifvit ålagdt i Civila Embetsmanna-gÖromål, äro ofta hindrade från utöfvandet af deras egenteliga Presterliga kall, serdeles hvad barna-undervisningen angår, hvaruti Presterne också nu för tiden på många ställen föga nog deltaga, om husförhören afräknas, förrän ungdomen nått de år då den skall begå den Heliga Nattvarden.
Och på det nekande svaret följer då ofta e t t: » ack, sådan skada » eller » det gör mig ondt,&gt; åtföljdt af beklagande blickar, om icke af den långt ifrån finkänsliga anmärkningen: » är inte er man ledsen öfver d e t? » Dylika talesätt kunna j u förefalla tämligen betydelselösa och likväl verka de sårande, emedan en barnlös fru icke får höra dem blott en gång, utan dag efter dag. L å t o m oss antaga, att en hustru verkligen sörjer öfver sin barnlöshet, eller att hon är medveten om att hennes man bittert saknar klatigen af m u n t r a barnröster vid den husliga härden, så måste dylika anmärkningar alltid på nytt upprifva såret, och vi äro då l i k a ' kärlekslösa, som om en af hälsa strålande människa beklagade ' en sjuk för de plågor, han måste utstå, och prisade hälsans värde, eller som om en frisk och färdig person vidt och bredt beklagade en krympling, eller om en rik, af öfverfiöd omgifven dam för sin i torftiga omständigheter lefvande väninna skulle skildra de behag, som lyx och välstånd skapa, ett sätt att gå tillväga, som väl ändå af alla skulle anses som en stor taktlöshet. A t t vid hvarje tillfälle ömka en hustru, som känner sig verkligt olycklig, emedan hon är barnlös, är likaledes i hög grad kärlekslöst. Men den åsikten, att ett barnlöst äktenskap skulle vara liktydigt med ett olyckligt, hvilar helt och hållet pä en villfarelse. Lyckliga och olyckliga äktenskap förekomma såväl bland dem, som ha barn, som bland dem, som inga äga. Visserligen är det naturligt, att föräldrarna älska sina barn, men det man aldrig IDUN 1894 ägt känner man ej så stor längtan efter, och om hustrun slipper plågor och besvärligheter, är ofta förhållandet mellan makarne det t ä n k - b a r t lyckligaste. Men för dessa p a r ligger ofta en stor fara för deras lycka j u s t i de beklaganden de få höra af sin omgifoing.
Inom Presteoch Borgare-Stånden har blifvit anmärkt: att det syntes vara nog, att uppgifter på innehafvande fastigheter och lägenheter lemnades endast då, när fastigheten öfvergår till ny egare; att i händelse lästetals-afgiften horarae att upphöra, stadgandet om uppgiften af skepp och fai koster af 5 svåra lästers drägtighet och deröfver, borde utgå, samt att i annat fall det borde tydligare bestämmas, hvem som borde lemna 48 Bevillnings-Utskottets Utlåtandej N:o 27. uppgiften, antingen den, som har egandeeller njttjande-rätlen lill ett fartyg. Då förhållanden kunna inträffa, som föranleda behofvet att årligen uppgifVa innehafvande fastigheter, med deras värden, och föreskriften, i afseende på uppgiften å skepp och farkoster, icke synes erfordra något förtydligande, får Utskottet, med åberopande af utlåtandet vid 27 §. pag. 28, som afstyrker upphörandet af lästetals-afgiflen för skeppsredare och fartygsegare, hemställa, att anmärkningen må förfalla. 64- §. pag. 43 och 44. Hos Borgare-Ståndet är anmärkt: alt de i irsla momentet stadgade böter borde nedsättas och fördelas lika med böter för uteblifvande från mantalsoch skattskrifning; att de i 2:dra momentet för egare af fartyg bestämde böter, äro för dryga; samt alt, om flera delegare finnas,det borde åligga Correspondenl-Redaren att lemna uppgiften å fartyget.
Ständer icke skulle bevilja , att någon del afJagbackarne få användas till FjerdingsmansBoställen, hvilket jag likväl af ofvanomförmälte skäl förmodar skulle medföra verkelig nytta för Länet; så forde ändock några undantag blifva nödiga i Stadgandet om Jagbackarnes försäljning, hvilket stadgande jag visserligen tror i allmänhet vara bättre, än det om deras bortarrenderande. De Jagbackar, som höra till andra Classen och äro belägne å sådana Kronans Egendomar, hvilka äro bortarrenderade, torde likväl lämpeligast kunna till Arrende-Innehafvarena emot skälig afgift upplåtas för den återstående Arrendetiden. Besvärligheter af många slag kunde i annan händelse blifva Arrendelnnehafvarena, utan deras förvållande, till deras stora skada förorsakade. De till Femte Classen hörande Jagbackar, öfver hvilka Kronans Dispositions - Den 7 Martti. rätt är till en betydelig del inskränkt, torde äfven i det mästa fordra ett serskilt behandlings sätt, och utvägen att på vanligt sätt genom offentlig Auction verkställa försäljningen, lärr i afseende pä de fleste af d ssa lägenheter befinnas oanvändbar, enär det måste medgifvas, att större delen äro tagne utaf angränsande Hemmans Mark och således icke kan utan en slags obillighet föryttras, utan att lemna dessa Hemmansinnehafvare Optionsrätt vid Försäljningen. Härtill kommer, att dessa Jag. backar , till största antalet af ett ganska inskränkt utrymme, skulle oftast, om de kommo uti andras, än angränsande Hemmanslnnehafvares ÄgO, blifva för dessa Hemmans Innehafvare en anledning till betydliga olägenheter af de små angränsande Possessionerne, derå sällan någon skulle anses vara besuten j i synnerhet om, såsom Betänkandet innehåller, ända till blott tvänne Tunneland skulle kunna till serskildte Ägare föryttras, hvilket Förslag jag fördenskull förmodar böra helt och hållit förkastas. I allt fall synes mig vara oundvikeligt att en ordentelig skattläggning å alia desi' sa Lägenheter bör föregå all annan åtgärd till föryttring:
Prof. Uidr. <f. a9 Junii i§i8. 725 S. D. Vid förnyad föredragning biföllos följande Betänkanden, nemi. LogViskottets N:o 124, angående de föreslagne vidtagande anstallter för att anhålla och tilltala sådana personer hvilka begå, förbrytelser i ett af de förenade Riken Sverige ^ller Norrige samt derefter afvika till det andra, Stots-Utskottets N:o 318, i anledning af Kongl, Maj:ts Nådiga Skrifvelse angående Colcrnien S.t Barthelemij. S. D. Vid förnyad föredragning bifölls Stats Utskottets Utlåtande N:o 319 i frågan om bidrag från Allmänna Magasins-Inrättningens fonder till förekommande af stegring i priset å groft Erod för Hufvudstadens obemedlade Invånare. o S. D. Återremitterades Statsoch Banko-Utskottens Utlåtande N:o 68 i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition af den 12 Junii rörande behofvet af serskilde penninge-tillgångar till upphandling af Spannmål, S. D. Instämde Borgare-Ståndet uti Höglofl. Ridderskapets och Adelns den 27 i denna månad fattade och genom ankommit och nu uppläst Protokolls-Utdrag communieerade beslut, att Riksens Ständer genom en underdånig serskild Skrifvelse måtte betyga Kongl. Maj:t deras underdåniga vördnad och tacksamhet för de af Kongl. Maj:t i Nåder vidtagne åtgärder i afseende å liqviderandet af Rikets utländska gäldä hvarom underrättelse skulle meddelas. 7a6 Prot. Utdr. d. 29 Junit iS1S - S.