Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Konvoj-kommissariatet inbetala de statsmedel, bolaget uppburit; men sedan bolaget, på sätt dess till konkurs-domstolen ingifna stat visar, för sagde företags utförande användt en summa motsvarande bela det i kostnadsförslaget upptagna belopp, och genom inträffande oförutsedda förhållanden blifvit urståndsatt vidare fortsätta samma företag, samt måst i laga ordning till borgenärernes förnöjande afstå de redan verkställda arbetena jemte alla sina öfriga tillgångar, skulle det med skäl kunna anses bård t och obilligt, om, å det allmännas sida, utan afseende å betydligheten af de enskilda uppoffringar härigenom uppkomme, yrkades en oeftergiflig tillämpning af den borgen bemälde personer ingått, helst dervid, den omständigheten jemväl torde böra tagas i betraktande, att dessas rätt till framtida ersättning genom jernvägens blifvande afkastning, till följd af förklarandet i Kongl. Brefvet den 22 Maj 1852, möjligen kunde komma att stå tillbaka för Handelsoch Sjöfarts-fondens eller dess rätts-innehafvares fordringsoch betalnings-anspråk för det från samma fond utgifna 8 Stats-Utskottets Utlåtande, Nto 303. lån. Utskottet tror sig således, sned afseende å de flera härvid förekommande särskilda förhållanden, kunna antaga, att fortsättandet och fullbordandet af Norbergs-jernvägens anläggning icke är att motse på grund af den för uppfyllandet af kontraktet derom aflemnade borgensförbindelse. Erfarenheten om de kostnader och förluster, som varit förenade med deri redan verkställda aktieteckningen för detta företag, torde äfven, åtminstone under den närmaste framtiden, göra bildandet af ett nytt bolag för samma jernvägsanläggnings öfvertagande och fullföljande nära omöjligt, så vida icke ett ytterligare statsbidrag dertill kan af detta bolag påräknas. Dessutom förekommer härvid jemväl den omständigheten, att de väsendtligaste fördelarne af oftanämnde företag samt någon betydligare afkastning af rörelsen på jernvägen först äro att förvänta sedan ombyggnaden af Strömsholms kanaloch slussverk blifvit fullbordad och de med transporterna på denna kanal, under dess ombyggnad, förenade tidsödande och kostsamma omlastningar kunna undvikas.
Skrifvelse af den i fr Maji iémH, anhållit, att, då frågan icke funnits vara så utredd, att något Be~ slut deri kunde fattas, helst E. Mas oth Rikets Krigsoch Kammar-Collegiers i ämnet afgifna underd, Utlåtanden voro rakt stridande emot hvarandra, EK. M. alltså täcktes, i afseende på de skiljaktiga rneningarrie, sorn synte» bade kunna och böra af Räkenskaper och Handlingar fullständigt utredas, i Nåder anbefalla en undersökning, af hvars resultat Riksens Ständer vid nästa Riksdag skulle undfå del, på det Riksens Stander då matte sättas L tillfälle, att öfver förrberörde fråga besluta; så och efter det, med anledning af Karnmar-Collegii förslag, att Kronans alla indelde och helrå 11 ne ordinarie räntor uti Skåne, Blekinge och Bohus Län måtte utgå i persedlar eller efter Markegångspris, E. K, M-ls vederbörande Befallningshafvande» underd, yttranden i Nåder infordrade blifvit, samt Krigsoch Kannnar-Ccdlegierne ytterligare i underdånighet sig utlåtit, har E. K. M., genom Nådig Remiss af den 11 Februarii innevarande år, alla handlingarne t målet till Riksens Ständers Stats-Utskott öfverlemnat.
Jag hemställer likväl, huru dessa åtgärder skulle taga sig ut inför det allmänna vettets domstol, och huru vi skulle anses af utländningen, då i intet annat land uti vår verldsdel sådana föråldrade förbud finnas. Jag vågar hemställa till det Högvördiga Ståndets pröfning, om en .författning, som leder till sådana konseqvenser, mera är på sitt ställe, och om den icke bör utbytas med en ändamålsenligare lagstiftning, åtminstone underkastas en högst behöflig revision. Man har, genom det nyskapade Antiqvitets-intendents-embetet med sitt statsanslag, sökt att bana sig väg till ändamålet, och hela detta ändamål är blott “forntida minnesmärkens fredande", icke deras framdragande i ljuset, icke undersökning och granskning. Men om något på denna väg stöde att vinna, så behöfdes, icke en, utan tio Intendenter i ett land, så vidsträckt som vårt, och så rikt på fornlemningar. Hvad är dock till den antiqvariska vetenskapens verkliga fromma, att vänta, så länge Intendenten är strängt bunden vid 1828 års Förordning? Icke holler är det på detta sätt det antiqvariska studium skall komma till lif; ty det kan ej på samma gång qväfvas och utveckla sig. Man har här och der försökt associationsformen; men utan att forskningen och vetenskapen derigenom tagit ett tuppfjät framåt. Meningen med att lösa på banden, är icke att 256 Motioner i Preste-Ståndet 1862. N:o 126. prisgifva ännu qvarvarande fornlemningar åt förstörelsen och plundringsbegäret; utan att så ställa saken, att de ej blott må blifva konserverade, men ock undersökte och granskade af vetenskapens målsmän. Till slut må det tillåtas mig anmärka, att de åsigter jag här uttalat, äro icke blott mina, stödde på en varm öfvertygelse och insamlad erfarenhet, utan de stämma på det aldranärmaste in med en mans, en vetenskaplig veterans, som på sednaste tiden uti vårt land genom oförtröttligt bemödande och utgifna lärda skrifter bragt den antiqvariska vetenskapliga forskningen till den höjdpunkt, der den nu står.
Iruktr löst, jag skulle ansett mig uppfordrad att försöka, medelst en noggrannare granskning af Konkurslagen och hänvisande till dess tillämpning och verkningar, ådagalägga felaktigheten af de grunder, hvarpå den är byggd, och det högst trängande behofvet af denna lags revision och förändring. Rådfrågande så väl tidens knapphet, som det ringa måttet af min förmåga, finner jag mig nödsakad inskränka denna reservation till några få erinringar, åsyftande blott till en del en ändring, den jag tror kunna vidtagas, men egentligen att fästa allmänna uppmärksamheten å ämnet, såsom ett angeläget föremål för Regerings och Ständers snara och allvarliga handläggning. Utskottet har riktigt och träffande angifvit den skiljaktighet i sjelfva grunden för lagstiftningen om bankrutter, som finnes emellan Kongl. Stadgan den 28 Juni 1798 och den gällande Konkurslagen, hvilken, stiftad den 13 Juli 1818, nu dateras från den 12 Mars 1830, och Utskottet, har jemväl erkänt, att den förra i de väsendlligaste delarne öfverensstäminer med de principer för denna gren af lagstiftningen, som äro uttryckle i 16 Kap. Harideis-Balken. Märkligt är härvid, att sistberörde äldre lag vida mer harmonierar med de i det öfriga Europa nu gällande Cessions-lagar, än vår sednare Konkurslag. Denna afvikelse visar sig redan i ändamålet med egendomens afträdande, den röjer sig vidare deri, att domaren, efter den nya lagen, blott är dömande, men efter den äldre jemväl hade, såsom värdare af alla borgenärers rätt, vissa administrativa åligganden (jemför 3 § i inom. i 1798 års Stadga), och den framstår tydligL och klart i de civila påföljderna af obeståndet, som blefvo olika för den arbetsamme och redlige, men olycklige gäldenären, och för den, som genom vanvård och oordentlighet sjelf vållat sin oförmåga att betala. Vid hvarje jemnförelse af de begge lagame, framte sig dessa skiljaktigheter i grundsatser och tillämpning.
I detta fall är likväl lagen, enligt min tanke, ganska bestämd; ty militären har, enligt densamma, ingen annan pröfningsrätt, än den, huruvida den upproriska massan öfvergålt tili våld emot person eller egendom, hvilket då med väpnad hand måste afvärjas. I slutet af §:n är följande tillägg gjordt: ”vapnens ”bruk upphörer, då civila myndigheten det bjuder.” — Detta tillägg har jag icke deltagit uti, och kan icke annat än fullkomligt instämma i deras åsigt, som anse att det bör uteslutas. g:de §:n om ansvarsbestämmelse för civil embetsman eller militär-befälhafvare, som missbrukar sin embetsmyndighet, har jag ansett utur denna lag helt och hållet böra utgå ; för sådana personer äro redan särskilda straffbestämmelser gifna, då de sig i embetsärenden förgå, och efter dessa böra de dömmas. När en embetseller tjensteman, vare sig civil eller militär, begår någon olaglighet eller missbrukar 43ö Den 17 October e. ra. sin embetsmyndighet, måste hans straff bestämmas på sätt i allmänhet är för erabetsfel stadgadt, men med afseende på graden af hans förseelse vid det ena eller andra tillfället, och någon särskild lag för hvarje särskildt slag af tillfällen, der offentlig myndighet fungerar, tror jag ej lämpligen kunna eller böra tillvägabringa*, utan att alla straffbestämmelser för embetsmäns förseelser böra i ett sammanhang affaltas. Vid ii §:n om krigsfolks uppbådande till uppbrott m. m. hafva äfven anmärkmr blifvit framställda. Dessa anmärkn!r gälla egentligen 1734 ®rs lagstiftare, emedan Utsk. ej infört någon förändring i denna §, vidare än Utsk. uteslutit orden ”nied råds råde,” såsom afseende ett annat regeringssätt, än det, som för närvar, i Sverige äger rum. Af tvänne Hrr Cederschjöld, som här yttrat sig, har den ene talat för, och den andre emot bibehållandet af nyssnämnda uttryck. Deras yttranden kunna således taga ut hvarandra.
Nu vill man att fångens förvaringsrum skall förläggas på det ställe, hvarest sådant kommer att kosta staten minst. Vid ransakningen är det icke fången, som skall forslas till domstolen, utan det är rätten, åklagare och vittnen, som skola forslas till fängelset eller till närheten deraf. Det kan vid somliga tillfällen visserligen hända, alt fångarnes antal, öfver hvilka ransakning skall anställas, hr större, än antalet al domare, nämnd och vittnen, ehuru sällsynt det må vara. Men det vanliga förhållandet är, att fångarnes antal är mindre än förenämnde personers? Således mäste det vara mindre kostsamt all förflytta brottslingen, än att låta rätten resa. 1 de länder, der man redan antagit ensamhetsfängelser, såsom t. ex. i Frankrike, der bar man tillämpat grundsatsen följdriktigt, och inrättat förslingsanstalierne derefter. Så t. ex. har man inrättat fångvagnar med celler, der fångarne förvaras under transporten. Ilar man ingått pä systemet, så får man väl fullfölja det; men derföre icke förvända sakernes ordning, på sätt i delta betänk, föreslås. Gr. Frölich har sagt, all det skulle hero på öfverenskommelse emellan domrarne huru manga al nämnden sorn toges från det ena eller andra häradet. Om man anlägger ett fängelse för hvarje domsaga, och således blott för häraden inom densamma; sä kan domaren inom dem alla uppgöra den saken. Men det är alldeles icke sagdt att så skall blifva förhåL - Bi 2 Den 21 Maj. landet, utan del kan, efter delta förslag, hända, alt fängelset är sä anlagdt att del blifver gemensamt för flere domsagor. Om det händer, huru skall den ene domaren kunna på något sätt förordna om nämnden uti en annan domsaga? Det måste öfverenskommelse uppgöras mellan domrarne, och om den icke träffas, så skall man nödgas tvista äfven om den saken. Dessutom anser jag liden till detta hesluts fattande ännu icke vara inne. Vi veta alla, att fråga Ilinge varit om en ny indelning af doinsagorne; men hon är ännu icke afgjord.
Att döma af den större begärlighet, hvarmed uppoch afskrifnings-rörelsen, åtminstonej vid £ Banko-diskont-verket i Stockholm, sedermera blifvit omfattad, synas de beslutade föreskrifterna i allmänhet vara lämpliga och ändamålsenliga; och har, 52 Banko-Utskottets Betänkande N:o 37. vid lörnyad granskning deraf, Utskottet icke funnit anledning att föreslå amian förändring, än dels att insättningar och uttag må få ske endast ä hela 100:1a! R:dr Riksmynt, i stället för hela !00:tal R:dr Banko, såsom nu är stadgadt, och dels att vid rättigheten att för uttag begagna vexel måtte fogas det tillägg, att vexeln, ställd å viss man eller oxaler, icke får in blanco transporteras, med hvilket tillägg åsyftas att bereda både diskont-verken och de trafikerande en ökad säkerhet i så måtto,' att lyftning af medel ej må kunna verkställas af den, som på obehörigt sätt af vexeln kommit i besittning. I fråga om den Sparbankerna medgifna rättighet att hos Riks-banken insätta medel, stadgar Banko-Reglementets 168 §, bland annat, att 5 procent ränta godtgöres å dylika insatta medel, hvilka, efter 6 veckors uppsägning, återbetalas; att Stockholms Sparbank ej må kunna ega utöfver 100,000 R:dr, Götheborgs Sparbank icke utöfver 20,000 R.dr och de öfriga Sparbankerna icke någon utöfver 10,000 R:dr sålunda mot ränta innestående; att insättningarne få ske i Stockholm, Götheborg, Malmö och Wisby, allt efter det distrikt, som för hvartdera Låne-kontoret är anvisadt, samt att Låne-kontoren återbetala berörde medel i den mån de, elter föregången uppsägning, förfalla och advisera derom Bankens låne-afdelning, som då genast låter insätta beloppet å hvarje låne-kontors räkning i Depositions-afdelningen.
De öfriga sjöarne skulle förbindas medelst kanaler; varande kostnaderna för dessa tvenne jernvägsanläggningar beräknade tdl 114,786 R:dr och lör kanalerna jemte 13 slussar till 438,163 R:dr lLko. Den förening mellan förstnämnde 2:ne sjöar, hvilken i Anders Jonssons motion förordats och för hvars verkställighet det af honom föreslagna stats-anslag borde beviljas. skulle deremot åstadkommas genom anläggandet af kanaler vid Köpmannabro mellan Wenern och lljerleruds sond samt vid Upperuds bruk och en jernväg af 2,350 fots längd vid Håfyeruds bruk; vidare kanaler mellan sjöarne Äkeiången och Råwarpen samt vid Katrineholms bruk och Långeds sågverk äfvensom deremellan och sjön Laxen samt mellan denna sjö och Svärdlängen : och likaledes kanaler mellan sjöarne Svärdlången, Vestra Silen, Lelången samt Stora Lee. För denna kommunikalions-leds öppnande skulle kostnaderna, enligt det uppgjorda förslaget, uppgå till ett sammanlagdt belopp af 805,578 R:dr B:ko, nemligen: för de föreslagna kanalerna, med dertill börande 16 slussar, och för erforderliga muddrings-arbelen i Wenern utanför Köpmannabro
5: — Byrå: Klara v. Kyrkogata 7, 2 tr. A l l m. telef. Redaktör och utgifvare: FRITHIOF HELLBERG. Träffas säkrast kl. 2 — 3. : J. Gustafva I duns porträttgalleri har för den uppmärksamme läsaren varit något mer än en samling biografier af intressanta kvinnor; det har varit en studie af kulturhistorisk betydelse öfver den svenska kvinnans ställning och olika verksamhetsfält i våra dagar. I en framtid skall man ganska lätt kunna få en öfverblick öfver hvad våra kvinnor tänkt och verkat, öfver vidden och begränsningen af deras intellektuela och praktiska gärning. Man behöfver blott genombläddra Iduns årgångar och låta den brokigt skiftande raden af kvinnofigurer passera revy. Där finnas representanter för kon stens olika grenar, för litteraturen, för den större och mindre industrien, för skolan, hemmet och välgörenrenheten. Knappast något fält, det må vara än så obemärkt, hvarpå den moderna kvinnan är verksam, ärorepresenteradt. Mig synes, som om endast ett porträtt saknades för att wöra o-alleriet — livad mångfaldighet Nordting. Tryckeri Aktiebolag. Amionspris: Utgifnlngstid: hvarje Iduns helgfri fredag. Angel. beträffar — fulländad !. Det är en representant för de tekniska uppfinningarna, ett verksamhetsfält, som i detta, de materiela framstegens århundrade, är af utomordentlig betydelse. Och för att fylla denna lucka, har jag i dag vägat meddela en kort biografi öfver en kvinna, som jag tror i detta af seende framför andra är representativ. För livar och en, som ined någon uppmärksamhet följer med den dagliga pressen, är hennes namn väl bekant — fru Gustafva Ängel. Man har sett det ofta omnämndt i tidningarna, men ganska få torde ha kännedom om hennes personlighet eller om den verkliga betydelsen af hennes uppfinning, torf kolet. Och eftersom hon själf med äkta kvinnlig blygsamhet alltid sätter det senare i första rummet och sig själf i det andra, må det tilllåtas mig att först gif-, va Iduns läsarinnor en idé om den så kallade torfkolsfrågan och det Angelska torfkolet. Sedan gammalt har problemet att tillgodo J. Paul.
Hjertström, (Mot. N:o 173) och inom Bonde-Ståndet af Riksdagsfullmägtigen Garl Johan Johansson från Östergötlands län (Mot. N:o 320), med hvilken sig förenat Ståndets öfriga Riksdagsfullmägtige från nämnda län, blifvit yrkadt, att ett anslag utan återbetalningsskyldighet, stort 875,300 R;dr, motsvarande tvåtredjedelar af den beräknade kostnaden, måtte varda beviljadt att successive under instundande statsregleringsperiod utgå till fullbordande af Kinda båtled medelst kanalisering af Stångån från sjön Rengen till Linköpings hamn, under vilkor att ett bolag blefve bildadt, som förbunde sig att mot åtnjutande af detta understöd, i enlighet med det kontrakt, som derom kunde varda afslutadt, behörigen verkställa arbetet, Motionärerne hafva såsom stöd för sina framställningar i detta hänseende hufvudsakligen erinrat, att, långt innan Göta kanal påbörjades, bade fråga uppstått att från norra ändan af sjön Rengen, ungefär 1|- mil från Linköping, anlägga en kanal till Roxen och vidare till Östersjön samt, i sammanhang dermed, öppua en båtled genom de med hvarandra sammanhängande sjöarne Jernlunden, Åsunden, Erlången, Juttern och Krön, hvilka sträcka sig från Rengen till trakten af Wimmerby. Den del af denna kanalsträekning, som skulle sammanbinda Roxen med Östersjön, hade genom Göta kanals anläggning redan i 30 år varit trafikerad. Den öfriga sträckningen vore deremot ännu otullbordad, ehuru mera än ett sekel förflutit, hvarunder, medstörre och mindre mellantider, denna fråga blifvit bearbetad. Sålunda hade redan år 1801 bildat sig ett af Kongl. Majit den 2 Juni samma år oktrojeradt bolag för ifrågavarande kanalarbetes utförande. Genom detta bolags försorg hade ock tvänne slussar af trä blifvit anlagda den ena mellan sjöarne Jernlunden och öfre Rengen, den andra mellan sjöarne öfre och nedre Rengen. Ärbetet bade dock förfelats samt afstadnat i brist på penningar och nödig erfarenhet, i kanalbyggnadskonsten.
Slotten förvarade möbler, egde ett värde af 879,862 R.dr, deruti icke inräknadt värdet af taflor, konstsaker m. m.; att i en del våningar möblerne vore otillräcklige och i andra helt och hållet saknades; att för erhållande af fullständig möblering i de rum, der sådan nu vore otillräcklig och för att kunna förse de lokaler med möbler, der dylika alldeles saknades, erfordrades, oberäknadt de möbler, som vore den Kongl. Familjens enskilda tillhörighet, en summa af 294,100 R:dr; att af ofvannämnda anslag, 12,000 R:dr, utbetaltes årligen till aflöningar och dagsverkskostnad för betjeningen vid husgerådskammaren 5,000 R:dr; att med återstoden af anslagssumman endast de tarfligaste möbler och sängkläder kunde nödtorftigt underhållas; att när möblerna i de bättre våningarne blefve förslitna intet funnes hvarmed de kunde ersättas; att, om icke större anslag än hittills anvisades, det kunde antagas att så väl Stockholms Slott, som Lustslotten inom 50 år komme att sakna brukbara möbler; att till underhåll af Statens silfver, koppar, porslin m. m. erfordrades årligen 6,000 R:dr, samt att, för underhållande i någorlunda brukbart skick af de i Kongl, klädkammaren förvarade effekter, behöfdes ett årligt anslag af 400 R:dr R:mt. Stais Utskottets Utlåtande W:o 38. Don för ifrågavarande föremål bestämda anslagssumma, 12,000 R:dr, uppfördes å Riks-staten år 1824 och har från denna tid med oförändradt belopp derstädes qvarstått. Att berörda anslag, med afseende å nuvarande förhållanden och tidens fordringar, numera på långt när icke förslår till betäckande af de utgifter, som vid de Kongl. Slotten ifrågakomma för möblers inköp och underhåll, deras vårdande, jemte reparationer derå torde anses vara ådagalagdt af den utredning vederbörande härutinnan meddelat.
Nådig Proposition, sådan den finnes detta Protokoll bilagd, skulle till Rikets Ständer afgå. Ex protocollo. Gust. Ribbing. STOCKHOLM, TRYCKT HOS N. MARCUS, 1853. Kongl. Maj:is Nåd. skrifvelse, M 22. 1 JVs 22. Ank. till Exp.-Ulsk. d. 12 Dcc. 18S3, kl. 10 f. m. Kongl. Maj:ts Nådiga skrifvelse till Rikets Ständer, angående folkskolelärares pensionering; Gifven Stockholms Slott d. 19 November 1853. Sedan Rikets Ständer vid -sistlidne riksdag i underdånig skrifvelse den 50 Augusti 1851 tillkännagifva, att al de besparingar, sorn vid nyssnämnda års slut kunde hafva uppkommit å de vjd föregående riksdagar anvisade medel lill folkundervisningens befrämjande, en summa af Åttaliotusen riksdaler banko blifvit afsatt och i Riksgälds-kontoret tills vidare lemnad innestående, för alt af Kongl. Majt användas lill stiftsvis inrättade pensionsanstalter för folkskolelärare under vilkor, alt herrvälde lärare och församlingar till sådana anstaller lemnade bidrag, har Kongl. Maj t under den 1 Oktober samma år genom cirkulär till samtlige Domkapitlen lemnat vederbörande underrättelse om hvad Rikets Ständer sålunda beslut it samt anbefallt de åtgärder, som till ändamålets vinnande voro erforderliga. Från nio stift, nemligen Linköpings, Strengnäs. Wexiö, Lunds, Götheborgs. Kalmar, Carlstads. Hernösands och Wisby, hafva förslag, till största delen helt nyligen, inkommit, uppgjorda med hänseende till de af Rikets Ständer bestämda vilkor. Dessa förslag halva icke varit af den beskaffenhet, att Kongl. Majit funnit dem kunna fastställas, hvadan också hela anslaget förblifvit oanvändt. Utom nyssnämnda för särskilda stift uppgjorda förslag har Kongl. Majit fått från skolelärarne i Westerås stift emottaga underdåniga framställningar åsyftande pensionering af afskedade folkskolelärare i hela riket, hvilken framställning Kongl.
Domkapitlet, att inkomma med underdånigt utlåtande j anledning af hvad Rikets Stän - 43 — 338 — ders Revisorer, vid granskning af statsverkets med flere allmänna fonders tillstånd, styrelse och förvaltning år 1859, anmärkt i afseende på räkenskaperna för högre elementarläroverken i Linköping och Norrköping samt Skeninge lägre elementarläroverk, har Domkapitlet infordrat förklaringar i ämnet från vederbörande Rektors-embeten. Och får Domkapitlet, som för sin del icke har något att tillägga utöfver hvad dessa förklaringsskrifter innehålla, desamma, med åberopande af hvad deruti blifvit anfördt, härhos underdånigst öfverlemna. Med djupaste vördnad, trohet och nit framhärda, Stormäktigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter, L. LAURENIUS. P. WESTMAN. J. H. W. STEINNORDH. L. E. RUSÉN. E. WIDMARK. AXEL BROMAN. J. Friedleif. Linköpings Domkapitel den 18 December 1861. Till Högvördiga Domkapitlet. Vid granskningen af Linköpings högre elementarläroverks räkenskaper för år 1859, hafva Rikets Ständers Revisorer gjort den anmärkning, att vid räkenskaperna för ifrågavarande elementarläroverk saknas den uti Kongl, cirkulärbrefvet den 17 September 1856 anbefallda förteckning å de gåfvobref, testamenten och andra urkunder, som grundlagt stipendie-fonderna. Enär Lektor J. A. Ahlander, såsom tillförordnad Rektor, under år 1859 var räkenskapsförare, kan jag icke förklara anledningen, hvarföre den uti Kongl, cirkulärbrefvet af den 17 September 1856 anbefallda föreskriften icke blifvit iakttagen.