Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Var handlingen af mindre vigt, såsom betyg om frejd, fattigdom, sjukdom, eller annat dylikt; och har man deraf sig begagnat för att sig eller annan forthjelpa eller underhåll, sjukvård eller annan slik förmån åt sig elier annan förskaffa; då skall till straffarbete i högst ett år dömas. 4 §. Den som falskeligen i annan persons namn skrifver köpebref, testamente, kontrakt, skuldebref, vexel, invisning, krediteller qvittobref, handelsbok eller annan enskild handling, som till bevis om rättighet eller befrielse från förbindelse tjenar, eller rigtig sådan handling genom tillägg, utplåning eller annorledes förfalskar; eller å falsk skrift tillsätter eller förskaffar sig underskrift, hvarmed sken af gällande handling deråt beredes; varde, der han den handling, sig eller annan til! nytta eller att dermed skada göra, begagnar, dömd till straffarbete fran och med sex månader till och med fyra år. 5 g. Har man, på satt i 4 § sägs, skrifvit eller förfalskat och begagnat annan enskild handling, än de der nämnda, såsom orlofssedel, betyg om frejd, fattigdom, sjukdom eller annat dylikt; dömes till straffarbete i högst sea; månader 22 Lag-Vtsliottets Betänkande M 35. 6 §. Brukar någon, i afsigt som förut sagd är, allmän eller enskild hand ling, den han vet falsk vara; straffes så, som hade han förfalskningen sjelf gjort. 7 §. Den som, sig eller annan till nytta eller att dermed skada göra, a papper, vara, mått, vigt eller annat, som med Statens eller andra allmänna stämplar eller märken tecknas, falskeligen dylika stämplar eller märken anbringar; eller förfalskar eller missbrukar stämpling eller märkning, som rätteligen gjord är; eller förfalskar det, som i behörig ordning blifvit stämpladt eller märkt; dömes till straffarbete från och med ett till och med fyra år. Är ej bruk gjordt af det förfalskade; må tiden för straffarbetet nedsättas till hälften af den eljest för brottet stadgade minsta strafftid. Har man, i fall som sist sagdt är, af egen drift förstört det förfalskade eller genom vidtagna åtgärder förebyggt ali skadlig verkan deraf; vare från ansvar fri. 8 §.
Striden mellan hvita och röda rosorna hade upphört; frid och säkerhet råder i landet, industrien uppblomstrar till en ej förr anad höjd, allmänt välstånd börjar utbredas, lyxen i boningar och kläder stiger, fester, torneringar och maskerader aflösa hvar andra vid hofvet och i de höga familjerna, man har teatrar ej blott i städerna, utan äfven på landet; öfver allt såg man ett förtröstansfullt och lifskraftigt slägte. England var ej ännu puritanskt, utan “ det glada England “, som ej sökte sina idéer och sin föresyn i bibeln, utan i den klassiska literaturen. Efter medeltidens natt med dess legender om vålnaders och de fördömdes qval framträder den grekiska Olympen i all sin glans, och vid dess sida ställa sig de gestalter, som de njutningslystne italienarne, en Pe-trarca, en Bocaccio framtrolla. Denna renässans är hednisk till sin grund och födelse, till sitt språk, som är van-stäldt latin, till sina traditioner och minnen, till sin sammansättning och begåfning. Den gör till och med konsten hednisk; medeltidens aftärda kristustyp försvinner och i dess ställe Sättes en korsfäst Jupiter, Rafaels heliga jungfrur äro fränder till hans Fornarina. Sådan var den race, Shakspeare tillhörde; sådan den period, hvarinom han uppträdiie. Fixera vi den tidpunkt * då han verkade som författare, erhålla vi hans personlighet förklarad. Shakspeare är företrädesvis dramatisk författare. Att betrakta å ena sidan scenen, å andra sidan publiken, är derför af nöden, för så vidt man vill förstå honom i denna hans egenskap. Publiken var af tvänne slag; den lägre: slagtare, hökare, bagare o. s. v., som höllo till på parterr och under väntan på pjesens början roade sig med att dricka öl, äta nötter, oqväda och slå hvar andra; den högre: eleganterna, som intogo sina platser på sjelfva scenen, spelade kort, rökte, oqvädade och kastade äpplen på dem, som sutto på parterr. Scenen hade få eller inga dekorationer; en skylt med stora bokstäfver angaf, hvar handlingen passerade.
Då det genom stadganden i A. B. af all männa lagen är föreskrifvet, att gode männen äro de, hvilka det åligger att vid bouppteckning värdera boet, lärer det väl icke gå an att i charta-sigillata-förordningen föreskrifva normen för en sådan värdering. Också har Iv. M. genom ett särskildt prejudikat af 1813 förklarat att, då tvist icke uppstått, domare icke eger ingå i undersökning huruvida värdena äro riktigt åsätta. Icke kan det heller vara skäl att ålägga domaren att verkställa karteringen efter andra grunder, än dem, hvarefter bouppteckningen är upprättad. Kanske skulle han då tvingas att göra orri denna och till och med kunna råka i rättegång med bouppteckningsförrättaren, men åtminstone skulle han blifva nödsakad att i prot. intaga en utredning öfver huru han kommit till den sillra, efter hvilken han ålagt karteringsafgift. För min del anser jag att denna fråga borde närmare granskas af Utsk:t, och anhåller derföre om återremiss af förev:de punkt. Hr von Troil: Jag instämmer fullkomligt deri, att man bör frångå de progressiva afgifterna och i stället bestämma en viss procent af behållningen, men deremot tror jag den af Utsk:t föreslagna vara alldeles för låg och komma att vålla en betydlig minskning i stats-inkomst, äfven om det af Hr von Koch föreslagna vilkor antages, hvilket dock Gr. Mörner visat icke böra ske, då detta stadgande på sätt och vis berör civil-lagstiftningen, och så mycket mindre som det är ingen anledning förmoda, att de öfriga Stånden skulle fatta ett dylikt beslut. En talare har visserligen påstått, att fastigheternas taxeringsvärden skulle hafva på sednare tider vuxit så enormt, men om detta är händelsen i några enstaka fall, så tror jag dock icke, att det allmänt är förhållandet, och då dessutom ingen föreskrift i lag finnes derom, att i bouppteckningen beräkningen skall göras efter taxeringsvärdet, så är jag ölvertygad, att antagande af Utsk:ts förslag skulle medföra en betydlig minskning i statens inkomster.
Lfå föreslagna införseis-afgift liar Utskottet väl funnit kunna tåla någon nedsättning, hvilken Utskottet dock ej tror böra sträckas längre, än till i R:dr 2/\ sk., helst Talgljus, enligt gällande liandelstractat med Ryssland, få derifrån mot half lull införas. Ljuskronor och Lunta: De å dessa articlar i i835 års taxa fastställde bestäm melser synas, vid nu verkställd specificalion, lämpligen kunna bibehållas. Malm, rå och osmält, ej specificerad: Sedan Utskottet tillstyrkt utförsels-förbud å Tackjern, lärer enahanda restriction böra ega rum för nu ifrågavarande artikel. Mattor: Det slag deraf, som i förra förslaget blifvit hänförd t lill Slöjdevaror, nemligen de af Strä eller Rötter, och hvilket nu kommer att serskildt specificeras, torde böra bibehållas vid derföre nu gällande lullbestämmelse eller 25 procent, af värdet vid inoch tullfrihet vid utförsel. Metaller, sammansatta: Till förebyggande deraf, att under benämningen ”andra slag” med en lägre tullbestämmelse, må kunna införas sådane tillverkningar, som rätteligen tillhöra annan rubrik med högre tull, föreslår Utskottet, all så väl vid Bronzsom vid Pinschback, Tomback och andra ej specificeradej de arbetade slagen, hvilka, enligt Utskottets förra förslag, varit fördelade i anie rubriker, nemligen ai betad Jörgjld och andra slag med eller Bevillnings-Utskottets Utlåtande, N.o 30. 47 utan försilfring eller plätering ina sammanslås till en, kallad arbetad alla slag, med gemensamt medelvärde och införselstull, det förra af 4 R:dr och den senare i R:dr %. Musslor: Utskottet, som vid närmare öfvervägande icke ansett giltiga skäl förefinnas till befrielse från all införsels-tull för friska Musslor, hemställer, att de må beläggas med i R:dr 2/\ sk. så beskaffad afgift pr tunna. Krdsoch Bröstnålar af oäkta metall:
Att en annan, sôm inga lärdom har, int allti ä sôm en ska, d’ä inga unner, men når di, sôm ska var för mer, int ä klar i bokstaveringskônsta en gang, d’ä ledt. Te exämpel dä’ va en söndassmôra, sôm ja geck å spankler på landsvägen. Da kommer dä en harrkär gånass mä glasyger för yga å smal å vesen va’n, tocken sôm tocker ä. »Gudagen, min goda man,» sa’n. »Vet han, hvart ja ska gå för te komma te prästgårn,» töckte’n. »Håja, nock vet ja dä,» sa ja. »D’ä inga kônst te komm dit. Når han ha gått ett litt stöck länger, kommer han te en väg te vänster, men den ska’n int gå, utta bar fortsätt tess han kommer te näst vägskel, där dä tar å te höger, där ska’n gå.» »Mä se,» sa harrkärsillänne å såg fundersam ut änna sôm dä int skull var klar grejer. »Mä se, inte te vänster, men te höger. Nå vidare da.» »Jo, når’n da ha gått ett stöck te, så kommer’n te e å å i åa ä e ö.» »Hvasa,» sa’n. »Å i åa ä e ö,» sa ja. »Men hva i all ti ä dä ni säjer, a, o?» sa’n. »D’ä e å, vett ja,» skrek ja, för ja ble rasen, »å i åa ä e ö, hörer han lite, d’ä e å å i åa ä e ö.» »A, o, ö,» sa’n å dämmä geck’en. Jo, den va nôe te dum den. Illakt fôlk. Boen satt å åt, kärnga satt å gråt, barna rände sôm möss ikring, dä va ett stort illände för ingenting. Boen gräla å gnäll: »dra för fanken i vall, tvi ett tocke läte,
Domstolens underdåniga utlåtande öfver ett uti Justitie-Stats-departementet uppgjordt förslag till Författning angående främmande trosbekännare och deras religions-öfning. Varande berörde förslag detta protokoll bilagdt. Högsta Domstolen lemnade ifrågavarande förslag utan anmärkning. In fidem C. J. E. Åkerstedt. Kongl. Maj.ts Nåd. Proposition N:o 38. 11 Förslag till Förordning, angående främmande trosbekännare och deras religions-öfning. Blod upphäfvande af Kongl. Kungörelsen den 24 Januari 1781 och med ändring af hvad för öfrigt i strid mot nedan nämnda bestämmelser finnes stadgadt, varder förordnadt som följer: § 1- Vilja Christna trosbekännare af annan lära, än den rena evangeliska, förena sig i församling; gore derom hos Konungen ansökning och uppgifve dervid sin trosbekännelse och församlings-ordning. Finner Konungen, efter vederbörandes hörande, skäl att ansökningen bifalla, ege sålunda tillåtet främmande tros-samfund rätt tili fri religions-öfning inom de af lag och sedlighet bestämda gränser; dock må offentliga kyrkobruk och andakts-öfningar endast inom dylik församlings kyrka, bönehus eller kyrkogård förrättas. Enahanda rätt tillkomme ock de på grund af hittills gällande författningar redan bildade församlingar af främmande trosbekännare. § 2- Församling, som i 1 § sägs, vare oförhindrad att sjelf kalla prest eller lärare. Hvarje församling anställe såsom föreståndare en välfräjdad person, hvars vård hennes angelägenheter anförtros kunna, och gore derom anmälan, i Stockholm hos Öfver-Ståthållare-embctet, och annorstädes i riket hos Konungens Befallningshafvande. § 3- Varder rättigheten till fri religions-öfning missbrukad, eller underlåter församlingen att iakttaga hvad i afseende å föreståndaren är i 2 § stadgadt; då må, efter Konungens förordnande, församlingen upplösas. § 4.
Det var just vid en af de perioder af mitt lif, när jag som bäst behöfde att kasta mig in i en ny tidräkning, och att i den enda verksamhet jag efterlängtade gifva någon fart åt de långa, tröttande timmar, då min son var i skolan eller på lekplatsen. Jag hade redan skrifvit hälften på »Waldemar Klein», när jag hörde så mycket talas om Lindeberg och Aftonbladet, hvari han skref recensioner. Manuskriptet blef emellertid ej färdigt att afsändas förr än fram på sommaren 1838, ty jag hade för renskrifningens skull svåra öden dermed (beskrifna i företalet till andra upplagan), och allt för den nödvändiga anonymitetens skull. Jag mindes huru man skrattat ut mina barnförsök. Nu skulle man naturligtvis skratta än värre om jag misslyckades – och hvad var naturligare än att detta skulle hända? Sedan var det en annan oändligt vigtig omständighet. Borde jag vända mig till herr Hiertas läsbibliotek eller till N. Thomsons kabinettsbibliotek! Jag beslöt det senare, emedan jag der sett små originalnoveller, som jag trodde mig kunna täfla med. Alltså fattades beslutet att skicka, såsom förelöpare till min berättelse, ett bref till utgifvaren. Detta skedde genom en långt från Strömstad boende väns försorg. Svaret var synnerligen gynsamt; manuskriptet blef välkommet. Och fru F. skulle på hösten göra sin debut inför den romanläsande verlden. Men nu infann sig en feber af annat slag. Huru skulle jag få veta hvad den romanläsande verlden tänkte, och skulle väl någon af de personer, som brukade skrifva öfver böcker, fästa minsta uppmärksamhet vid min bok? Jag tordes hvarken fråga eller gissa högt, jag var helt och hållet bunden af fruktan för staden. Allt var ju en hemlighet, och jag skulle kanske i hela mitt lif bli okunnig om min lilla romans öde. Nu började modet sjunka, och jag önskade att jag aldrig skrifvit. Slutligen fick jag en ljus idé. Författarinnan fru F. kunde väl våga ett steg för sin framtid, hvilken ej ensamt borde ligga i en förläggares hand.
Kammar-kollegium, pä de lokala myndigheternas förslag, egde att bestämma med hänseende icke blott till hvarje lägenhets beskaffenhet enligt kartor, cgobeskrifningar m. m.. utan äfven till beloppet af de för andra egendomar i orten utgående arrenden, hvilka med arrendatorns utkomst och egendomens behöriga skötsel ansäges förenliga; och, när en Kronolägenhets förre innehafvare densamma väl brukat, tillförsäkrade samma kungörelse honom eller, i händelse han vore med döden afgången, hans hustru eller barn, optionsrätt att öfvertaga lägenheten pä förlängdt arrende mot den fastställda maxiini-summan jemte öfriga vilkor enligt författningarne; hvaremot, dä optionsrätten icke begagnades och arrendet följaktligen blefve föremål tor täflan pä auktion, denna täflan kunde utöfver det såsom maximum bestämda årsarrendet, sträckas till erläggande af en obegränsad och någon gäng, efter hvad erfarenheten visat, ganska betydlig kontant städja, att vid tillträdet pä en gäng erläggas. Att den förmän, som genom dessa, nu i tolf år tillämpade föreskrifter kommit redan antagne kronoarrendatorer, framför andre spekulanter, till godo, vore af ganska väsendtligt värde, och att de grunder, efter hvilka vederbörande myndigheter vid nya utarrenderingar bestämde arrendenas högsta tillåtna årsbelopp icke vore af beskaffenhet att förringa de fördel ir för arrendatorn, som genom 1847 ärs författning afsägos, vore på det tillförlitligaste ädagalagdt derigenom, att vid de flesta nya kronoarrenden, som efter denna författnings utfärdande afslutats, de förra arrendatorerne begagnat optionsrätten och underkastat sig den förhöjning i arrendeafgiften, som, till följd af egendomens förbättrade tillstånd, möjligen kunnat ega rum, hellre än att söka tillvinna sig arrendets fortsättning mot lägre ärsafgift vid en öppen auktion, der förre innehafvaren dock alltid skulle framför sina medtäflare ega den fördelen att, såsom redan boende pä stället, ej behöfva vid sitt anbud beräkna flyttnings-, bosättningsoch åtskilliga andra kostnader, för anskaffande af inventarier m. m.
1 allt fall eger han, om räntefrihet finnes, vida större tillfälle att välja den utväg han finner förmånligast: ty oneklig! och af erfarenheten bestyrkt är det å ena sidan, alt när rubbningar i affärslilvet och förtroendet inträda, peoningarne af fruktan lör förluster undandragas rörelsen samt kunna framlockas endast på det vilkor, att ersättningen för deras begagnande ställes i förhållande till den med deras utlånande förenade risk, och å den andra, att när konstlade hinder häremot icke uppställas tillflöde af penningar eger runi dit, der de för tillfället finna vinstgifvande användning: hvarigenom äfven vinnes, ali förhållandena hastigare återställas till sitt regelbundna skick och all räntan återgår till en lägre ståndpunkt. Ju lifligare och bättre ordnade affärsförhållandena mellan skiljda orter och länder, ju lättare kommunikationerna och ju ändamålsenligare kreditlagarne äro, i desto högre grad skola dessa fördelaktiga verkningar af frihet i ränleaflalel framträda. Dessutom är det af förhållandena här i landet under åren 1857 och 1858 ådagalagdt samt genom de af Stalsmaglerna sjelfva vidtagna beslut vitsordadt, ali räntefotens stegring icke kan af lagarna hindras, äfvensom att en dylik stegring icke blifver långvarigare än omständigheterna oeflergifligen kräfva. När, under de ovanligt svåra förhållandena nämnde år, ett undantag från lagstadgandet om ränta af Stalsmaglerna gjordes, kunde den betydliga summa, som i anledning af berörda förhållande anskaffades och tillhandahölls såväl jordbruket, som andra näringar, väl lill en början med lätthet utlånas mot en högre ränta, men denna måste likväl sedan ställningen återgått till sitt vanliga skick, snart nedsättas till 6 procent, hvaröfver den sedermera svårligen skulle kunnat höjas. Något tillfyllestgörande stöd för den omförmälda farhågan lärer icke heller vara all hemta från erfarenheten i de flera andra länder, hvilka numera i mer eller mindre vidsträckt mån infört frihet i ränleaftalet.
Lii förbehållne och för dess genheter, Fisken, Qvarnar m. m Kungsoch Kungs-Ladugårdar, derunder lydande eller eljest Kronan särskildt räkning utarrenderade eller eljest disponerade Hemman eller andre Skatte-Säterier Krono-Säterier Frälse-Säterier Säteri-Rusthåll Rå- och Rörs-Hemman Frälse-Hemman Frälse-Skatte-Hemman Krono-Hemman Krono-Rusthåll Krono-Augments-Hemman Krono-Skatte-Hemman Krono-Skatte-Rusthåll Krono-Skatte-Augments-Hemman Militie-Boställen Civile Boställen , . Ecklesiastike Boställen Kyrko-Hemman, Frälse Dito och Domkyrko-Hemman, Skatte Dito dito Krono Gymnasiioch Skole-Hemman, Krono Hospitalsoch Barnhus-Hemman, Skatte Dito dito KrOno Krigsmanshus-Hemman, Krono Rekognitions-Skogs-Hemman lots-Hemman, Krono-Lägenhet Rrono-Nybyggen med frihetsår Krono-Torp med frihetsår Skattlagde, bebyggde, Torp, Utjordar, Urfjellar med flere Lägenheter Hemmans ränta inbegripne: af Frälse natur Dito dito Skatte dito Dito dito Krono dito . Skattlagde, obebyggde, Torp, Utjordar, Urfjellar med flere Lägenhete Oskattlagde, bebyggde dito med Ryttareoch Soldat-Torp Backstugor Bebyggde Lägenheter, afsöndrade från Hemman under Dito dito på viss tid eller lifstid Skattlagde Fisken och Fiske-Lägenheter af särskilde inbegripne, af Frälse natur Dito dito Skatte dito Dito dito Krono dito ~. Tull-Mjölqvarnar Tull-Sågqvarnar, grofbladige Dito finbladige Husbehofs-Mjölqvarnar Dito Sågqvarnar Stampar Stångjernsverk Masugnar Jern-Manufakturverk af särskilde slag
Ad:s som MedStåndens noggranna och upplysta pröfning af detta ämne; men R. o. Ad:s pluralitet nekade remiss af min förenämnde motion. Ibland de skäl, sorn, om jag ej m iss minne r mig, jag till stöd för min vördsamma anhållan anförde, voro de: att dessa af Konung Carl XI utfärdade contract, utgörande rätta och enda grunden för utgörandet af den åtagna knektehålls-förbindelsen, under deras 15o-åriga«tillvaro blifvit föråldrade; att de ömsesidiga vilkoret! fallit i glömska, och voro för största delen af dem, som de angå, Den \"j Februarii f. m. obekanta, samt att såväl de uti contracten stadgade knektevilkoren som Rotehållares öfriga skyldigheter, genom tidsförhållandenas olika kraf, omständigheterna och de tid efter annan vidtagna partiella förändringarna, af ringa eller allsingen öfverensstämmelse med dem, som nu för tiden afslutas emellan Rote och Soldat. Efter fyra års förlopp återfinner jag mig med samma öfvertygelse på detta rum, och vågar, i följd deraf, hos R. St. nedlägga den vördsamma anhållan, att R. St. äfven till dessa förhållanden måtte egna deras uppmärksamhet och bereda de rättelser eller jemnkningar, som rättvisa och billighet med skäl kunna fordra. Ännu äga såväl K. Confirmationen af d. 5 Dec. 1682, som de, i följd deraf, med hvarje Län särskildt upprättade contracten, den i 80 §. Reg.-F. dem tillerkända, lagligt bindande kraft. De äro ej af Konung och Ständer förklarade icke vara gällande, tvärtom deras helgd åberopad och ansedds icke kunna ifrågasättas. Men icke dessmindre synas de likväl i verkligheten mera innebära det vördnadsbjudande af en ålderdomslemning, än den kraft och efterföljd, som oskiljaktigt bör vara förenad med ett stadgande, som bestämmer och afväger contralienternas ömsesidiga och inbördes såväl åligganden som rättigheter. Icke utan skäl torde normen för Rotehållarens åligganden förmodas kunna igenfinnas uti de af en enväldig Konung afslutade och egenhändigt confirmerade contracten.
Det är visserligen sant, som Herr Hjerta anfört, att flera af de inrättningar, för hvilka Kronan jnköper hus i Städerne, kunna medföra åt Städerne lika eller större fördelar än de inkomster, som, genom de dertill begagnade byggnaders befrielse från Stadens onera, skulle förloras; men det gifves äfven inrättningar, som icke tillskynda en Stad ringaste fördel, utan snarare äfventyr och våda, såsom Correctionshus, Fängelser &c.; och i sådana fall blir det en så mycket bestämdare orättvisa, att beröfva Staden sina påräknade och lagliga inkomster. För min del tror jag det icke tillhöra Kronan, att betala sådane afgifter, som nu äro i fråga, utan att de böra erläggas af Boställsinnehafvaren i Staden, såsom det sker på landet, och att det således är Landshöfdingen i Nyköping och ej Kronan, som bör erlägga de ifrågavarande. Instämmande i de meningar, som innefattas i Grefve von Schwerins, Herr von Heynnes m. fl, reservationer, anhåller jag om återremiss af Utlåtandet. Friherre Cederström, Jacob; Då verkställighet af Regeringens och Domaremagtens beslut icke tillhörer Rikets Ständers åtgärd, ämnar jag ej ingå i pröfning af, hui? II, *5 22Ö Den ia Februarii e. m. ruvida Nyköpings Stad liar någon fordran af StatsYerket, till hvars utbekommande hon borde förbjelpas; och anser således någon återremiss af det ifrågavarande Utlåtandet icke behöflig. Lika med Herr Hjerta finner jag, att Städerne hafva mera nytta än skada af, att Boställshus der finnas. Den consumtion, som derigenom i Staden tillvägabringas, medförer vida större vinst än den förlust, som uppkommer deraf, att för Boställshusen några Stads-onera icke utgöras, såsom, t. ex. väghållning, Brandvaktsafgift m. m.
St., i betraktande af alla dessa omständigheter, funnit skäligt, för deras del, bifalla, att Kronans fordran hos Håkansson för 2§ års obetaldt arrende, äfven fastän godkänd borgen för densamma blifvit ställd, må honom efterskänkas och beloppet deraf, a5oo Rd. Banco, i räkenskaperneafskrifvas. Hvilket Rikets Ständer, i anledning af E. K. Maj:ts högstberörda Nådiga Remiss, få i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda etc. Uppl. o. godk. hos Ridd. och Adeln d. 21 Sept. 1829. Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, an - iy :o 166. Preste-Ståndet d. 23 Borgare-Ståndet d. 23 Bonde-Ståndet d. 23 gående Exp. Utsi'. Förslag till und. Skrifv. No 166- S93 gående Öfver-Directeuren P. A. Norstedts underdåniga ansökningj att få till Skatte lösa den under Carlbergs Kungsgård lydande Krono-lägenheten Pihludden. S. Å. K. Tili Rikets Ständers Statsutskott har E. K. M.» genom Nådig Remiss af den i o sisth April, öfverlemnat handlingar, rörande ÖfverDirecteuren P. A. Norstedts hos E. K. M. i underdånighet gjorda ansökning, att, på det Sökanden, hvilken emot arrende innehafver den under Carlbergs Kungsgård lydande samt på Stadshagen, å Kungsholmen, i Qv. Mälaren, under N:o 9, belägna Kronolägenheten Pihludden, måtte komma i tillfälle att å samma Lägenhet företaga de till utvidgande af ett honom tillhörigt Stilgjuteri erforderliga byggnader, dem han, under en osäker besittning, icke vågade uppföra, E. K. M. täcktes i Nåder tillåta honom att få berörde Lägenhet till Skatte lösa; varande af dessa hand* lingar, som från StatsUtskottet blifvit R.