Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det upplystes, att kallelsen blifvit dem behörigen tillstäld ock att de derefter lemnat församlingen och afrest, såsom det förmodades, till Stockholm. 30 Kyrkorådet fann vid sådant förhållande skäligt, att, jemlikt Kongl. Förordningen den 29 Augusti 1843 § 8, fälla Egendomsägaren och hans hushållerska att för deras visade ohörsamhet böta En R:dr Riksmynt hvardera; och, då Kyrkorådet icke ansåg ändamålsenligt att vid förhöjdt vite å nyo ålägga de uteblifne inställelse inför Kyrkorådet, skulle skrifvelse till Konungens Befallningshafvande i länet aflåtas med anhållan, att genom dess medverkan de uteblifne måtte inställas den 13 påföljande Oktober. Vidare och som Kyrkorådet af förhållandena funnit Egendomsägarens sätt att behandla dess son ådagalägga oskicklighet att med dennes uppfostran sig befatta, så beslöt Kyrkorådet att, i likhet med hvad i dylika fall tillförene skall hafva skett, taga bemälde yngling tills vidare under sin vård, intill dess en förmyndare för honom blefve af vederbörlig domstol lagligen förordnad, hvarom skriftlig begäran skulle Irån Pastor och Kyrkorådet till domstolen genast expedieras. Den 13 påföljande Oktober, då Kyrkrådet åter sammanträdde, tillkännagafs att, i anledning af Kyrkorådets här ofvan först omnämnda anhållan att få vederbörande denna dag instälde, Konungens Befallningshafvande genom skrifvelse den 28 nästförutgångne September meddelat, att, emedan Konungens Befallningshafvande erhållit tillförlitlig kännedom, att klagariderne. hvilka, före emottagandet af Ordförandens i Kyrkorådet skrifvelse, hos Konungens Befallningshafvande undfått pass, straxt derefter afrest till utrikes ort, någon åtgärd till deras inställande icke kunnat vidtagas.
Vid jemförelse af förhållandena under år 1853, det sista, för hvilket Herr Justitie-Statsministerns underdåniga Berättelser angående civila rättegångsärender och brottmål äro i tryck tillgänglige, med förhållandena under den tidrymd, för hvilken sednaste femårs-berättelse i detta hänseende redogör, ådagalägges, att antalet af lagbrott, för hvilka personer blifvit sakfällde i detta län, förhållit sig sålunda: a) Brott emot person och äganderätt: 184 1 —1843 i medeltal 738. 1844—1846 » » . 1,123. 1850 1,208. 1853 1,072. b) Öfverträdelser af politi-, ekonomioch särskilde disciplinär-stadganden: 1841 —1843 i medeltal 913. 1844—1846 » » 2,239. 1850 1,969. 1853 4,388. och har antalet sakfällde, jemförelsevis med folkmängden, förhållit sig 1841 —1843 i medeltal såsom 1 till 106. 184-4—1846 » » » » » 49. Då för hela riket i medeltal antalet af för brott sakfällde åren 1841—43 förhöll sig till folkmängden såsom 1 till 110, 1844—4-6 såsom 1 till 94, 8 1850 såsom 1 till 115 samt 1853 såsom 1 till 89, så ådagalägger det uppgifna förhållandet, att länets tillstånd i omförmälda afseende varit vida ofördelaktigare än rikets i allmänhet efter medeltal räknadt.
Mörner, Anna, grafvinna, Nölnbacka. Mörner, Gustafva, friherrinna, Stockholm. Mörner, Hedda, grefvinna, Björksund, Nyköping. Olander, V. H., fröken, Falun. Oldberg, Albert, kaptetj, Stockholm. Y, Oldberg, Louise, fru, Olivecrona, Rosalie, fru,, Ohlsson, Hilma, fröken, Stocktorp, Xellöou. Olsson, Lotten, fröken, Stockholm. O terdrshl, Eva, fru, Uddevalla. O ttelin, Bildur, fröken, Stockholm. Palm, Julia, fröken, Odensvik, Lidköping. Pdmqvist, Helena, fröken, Stockholm. Yasch, Ingrid, fröken, Göteborg. Perman, E. S., med. doktor, Stockholm. Personne, Nils, prcmieraktör, Naumann, Julie, fru, Helsingborg. Persson, Emmy, fru, Arboga. Petersson, Axel, radman, Stockholm. Netzel, Laura, fru, Stockholm. Nilsson, Emma, fröken, Ostersund. Pettereson, Milda, fröken,, Nilsson, Hedvig, fru, Ystad. Pettersson, Olga, fröken,, Nilsson, Ida, fröken, Lund. Peterrson, Xaris, fru, Upsala. Nilsson, O., ingeniör, Stockholm. Peterson, Xaria, h, Göteborg. Pettersson, Xathilda, fru, Stockholm. Nilsson, Anna, fru, Nilsson, Sophie, fru, Pettersson, Maria, fru, Stjernsf~rs, Uddclioliu. Petersson, Thorra, fru, Ystad. Nilsson, Sven, fil. doktor,, Nilsson, Wilhelm, rektor, Lidköping. Petre, Elisabeth, fru, Stockholm. Nisbeth, Georgina, fröken, Kalmar. Nobel, Ingeborg, fröken, G ~ t å aby. Philipson, Göthilda, fru, Korrköping. Nobel, Pauline, fru, Getå, Aby. Nordenfalk, Anna, fröken, Stockholm. Philipson, Hdlhe, fröken, Dpblin. Nordenfalk, Elisabeth, fru, Phragmbn, Hedvig, fröken, Orebro. Enhörna. Pihl, Aurore, fröken, Norrköping.
Och Falk förtviflar. Han bär hat till hela samhället för dess refvors skull. Men han griper ej till revolvern som nihilisten, trots att han hatar dém, som hafva något, derför att han sett så många, som intet egt, och dem, som äro något, derför att han sett så många, som oförskyldt stannat på en obemärkt plats. Han underkastar sig ej heller det stränga sjelfarbete, som ger till resultat förmågan att vänta och hoppas på, g.tt den dag skall komma, när äfven han kan få göra något vid det långsamma arbete, som har vårt slägtes förädling till mål. Han ryckes ner i hvirfveln och “ räddas “ af en vän, som “ lugnar “ honom, d. v. s. förmår honom att hålla mun och taga sitt förnuft till fånga. Han tar en befattning, lika godt hvad som helst, för att bara kunna lefva. Det är en slags desperat resignation, full af qväfd bitterhet, undertryckt harm och det mest genomgående menniskoförakt. Och Renhjelm! Han, som ville in på konstens fält, hur går det med honom? Han älskar, naturligtvis skulle Strindberg säga, och blir bedragen, också naturligtvis. Det fins knapt en mera gripande skildring i hela. boken än den sida, som tecknar dagen, när han gjort denna upptäckt. Falander, den gamle syndaren, som man tycker nästan bitit hufvudet af skammen och ej borde hafva mycket af mensk-lighet igen, är emellertid den, som åtager sig att rädda Renhjelm. Han har öppnat ynglingens ögon för sanningen, och den unge gråter de krossade illusionernas första outsägligt bittra tårar, gråter med hufvudet i Falanders knä. Plötsligt kände han något hett falla på sin hals och en hand på sitt hufvud: Stackars gosse! Af bifigurer eger Röda Rummet ett helt galleri, och deras stora förtjenst är, som Falk säger, “ att de tala som menniskor och inte som böcker “. Hvem mins ej sällskapet hos Lill-Jans?
Sålunda har det blifvit anfördt, att staden Cimbritshamn, hvars hamn för närvarande vore af den beskaffenhet, att fartyg, af brist på skydd mot hafvet, inne i densamma ofta förolyckas, hvars spannmåls-export vore ganska betydlig och som flerfaldiga gånger, ända från den tid, Skåne lydde under Danmark, fått löften om Statsbidrag till sin hamnbyggnad, icke måtte äfven nu se sitt hopp gäckadt, derigenom att Christianstad gynnades på dess bekostnad, så mycket mindre, som den senare vore en florerande stad och den förra deremot utarmad, gående sin undergång till mötes, samt att stadens invånare och den kringliggande ortens allmoge, genom sitt anbud alt med tillsammans 7,700 R:dr deltaga i den erforderliga kostnaden, gått så långt, som deras ringa tillgångar kunde medgifva, så att UtskoLlet saknat skäl att nedsatta det anslag, som af Stor-Amirals-Embetets Tredje Afdelning blifvit för detta företag tillstyrkt. På grund häraf har dels blifvit yrkadt, att det för Cimbritshamns hamnbyggnad erforderliga anslag måtte beviljas, utan sammanblandning med det, som för Åhus blifvit ifrågasatt, dels hemställan skett, att Rikets Ständer, för det fall begge företagen icke ansågos böra på en gång understödjas, måtte ställa de anvisade medlen till Kongl. Maj:ts disposition, för att, enligt Dess Nådiga pröfning, efter sig företeende omständigheter, tilldelas den ena eller andra staden; hvarförutan en Ledamot af Bonde-Ståndet yrkat, att intet anslag till hamnbyggnad i Cimbritshamn måtte komma i fråga, enär denna stad i alla fall icke troddes komma att blifva någon afsättningsort för den kringliggande trakten. I afseende på Christianstad, serskildt, har inom Borgare-Ståndet blifvit anmärkt, att den af Stor-Amirals-Embetets Tredje Afdelning uppgifne summa, 35,ooo
Ständer väckta fråga om uteslutande från allmänna verks penningeredovisningar af värden å fastigheter samt å vissa inventarier och materialier, som icke kunde till rörliga tillgångar räknas, eller i allmänhet till liqvider för det ailmännas räkning begagnades, i nåder förklarat, att, sedan ofvanberörde nya formulärer för de förvaltande verkens räkenskapsföring blifvit genom Kongl. Stats-kontoret uppgjorda samt af Kongl. Majit i nåder pröfvade och fastställda, förenämnde fastighetsoch inventarie-värden icke vidare borde uti ifrågavarande räkenskaper ingå. Slutligen och beträffande frågan om det af Ofver-kommissarien Fredin jemväl upprättade förslag till formulär för en hufvudbok med tillhörande special-redogörelse öfver Kongl. Stats-kontorets enskilda rörelse, innehåller högstberörda nådiga bref, att Kongl. Majit, i enlighet med Rikets sednast församlade Ständers underdåniga framställning, uppskjutit den slutliga pröfningen af nämnde förslag samt förständigat Kongl. Stats-kontoret att låta i sina memorialböcker införa sammandrag för hvarje år öfver de särskilda hufvudtitlarnes besparingar, brister och reservationer, till beredande af en lättare öfversigt af samma titlars ställning, äfvensom att, i öfverensstämmelse med det afgifna förslaget, låta uti nämnde memorialböcker inrätta särskilda konti för spanmålen uti Kronans magasin å Skeppsholmen och för de Stats-verkets bergseffekter, som å hufvudstadens jernoch metallvåg funnes upplagda., Sedan Revisorerne sålunda redogjort för hvad Kongl. Majit, angående omförmälda ämnen, i nåder förordnat, hafva Revisorerne, som, i likhet med hvad vid föregående revisionsförrättningar ägt rum, öfver Stats-verkets tillstånd på det hela låtit upprätta de vid denna berättelse såsom bilagor (Tabellerna Niris 1 och 2) fogade
Susanna såg i sin ordning nyfiket ut genom fönstret och fick se Harald ur en kariol lyfta ett fruntimmer, som han sedan länge och innerligt slöt i sina armar och lemnade blott för att taga ifrån henne och sjelf belasta sig med de askar och paketer hon ville bära upp. «Ja så!» tänkte Susanna, «står det så till med hans tyranni.» Och säker om att det var Haralds syster han sålunda emottog, gick hon ut i köket för att göra några anordningar till qvällsvarden. När hon återkom i «Dagligstuen», fann hon syskonen der. Med lysande blickar föreställde Harald för Susanna «min syster Alette!« Derefter började han smådansa med henne, skrattande och sjungande. Aldrig hade Susanna sett honom så af hjertat glad. Vid qvällsvarden hade Harald blott ögon för sin syster, som han ordentligt passade opp under skämt och munterhet; väl spelade han henne ett och annat spratt, hvarför hon bannade honom, hvilket åter tycktes uppmuntra honom ännu mer. Öfverstinnan hade denna afton icke lemnat sina rum, och Harald kunde desto mera egna sig åt Alette. Efter qvällsvarden, satte han sig bredvid henne i soffan, och med hennes hand i sin, påminte han henne om deras barndomsdagar och huru litet de då kunde tåla hvarandra. «Du var också odrägligt retsam!« sade Alette. «Och du odrägligt förnäm och högvis! Mins du vid frukostarne, huru vi trätte? det vill säga jag, ty du svarade aldrig stort, men gjorde dig deremot så öfverklok och högfärdig, emedan du då var litet längre än jag.« «Och jag mins hur du ibland rymde fältet, öfvergaf frukosten och klagade för mor, att du ej kunde stå ut med mina förnäma miner.« «Ja, om det ändå hade hjelpt till något. Men jag fick bara veta: «Alette är mycket förståndigare än du! Alette är mycket ordentligare än du! Alette vet mycket mera än du!« Det der smakade surt, men också åt jag opp din konfekt!«... «Ja, du stygga pojke, det gjorde du, och ville på köpet inbilla mig, att en råtta hade gjort det.«
Proposition af den 5 Juli nästlidne ”år, hal ve Vi, så vidt omständigheterna det ”medgifvit, nalkats detta mål och gillat den ”af StatsUtskottet sammanfattade RiksStat, hvil”ken, med tillhörande bilagor, blifvit till Kongl. ”Maj-ts Nådiga stadfästelse i underdånighet ’’öfverleranad.” ”För Statsverkets förvaltning i allmänhet bafve Vi ej ansett erfordras något annat förhållande eller några ytterligare föreskrifter, ”än de hittills gällande,” 412 Den 19 Juni. ”Vidare och ehuru flera bland Statsverkets inkomster, i anseende till sin natur och ”sin grund, endast kunna förslagsvis beräknas, ”håfve Vi, genom upprättade och godkända ”calculer, med den möjligaste säkerhet utrönt ”och uppgjort den Statsbrist, som af Bevill”nings-summan bör fyllas. Till vinnande af ”den större ordning och redighet, så vid sjelfva Statsregleringen som vid revisionen af Stats”verkets förvaltning, håfve Vi antagit och till ”nästa Riksdag fastställt de grunder för berörde reglering, att för hvarje Collegium, Verk ”eller Corps upprätta en särskilt ordinarie ”stat, samt att deremot till en så kallad ali”män UtgiftsStat hänföra alla sådana utgifter, ”sorn äro underkastade förändradt skick, och ”till en allmän IndragningsStat allt hvad som, ”vid timande afgång, kan till Statsverket in* ”dragas och besparas. ”Jemlikt RegeringsFormens 62. och 64. ”§§. och med skyldigt afseende ej mindre på Riksstyrelsens befriande från olämpliga insk.-.inknin* ”gar i dess dispositionsrätt öfver Statsmedlen,än ”äfven på försäkrandet åt Nationen af dessa ”medels användande till pröfvade behof och ”bestämda ändamål, håfve Vi enhälligt fastställt följande HufvudTitlar, och för hvarje ”af dem anslagit nedannämnda summor , att, ”inom sjelfva Titeln, af Kongl. Majit fritt och ”obehindradt disponeras, nemligen: ”Under Forsta JiufvudTiteln, eller för T Kongl, Hojoch Slotts-Staterna:
Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade H. Exc. Hr Gr. o. Landtm., att i afs:de å förev:de Betänk., deri Utsk:t afstyrkt bifall till väckta motioner om statsanslag för anläggning af telegraf Ii n i er dels från Ostersund till Sundsvall, dels emellan Carlstad och Filipstad, samt dels slutligen från Carlstad öfver Arvika mot Norska gränsen, hade yrkats såväl bifall till Otsk:ts berörde hemställan i dess helhet, som ock att E, o. Ad., med afslag å den del af Utsk:ts hemställan, som afsåg frågan om en telegraflinie emellan Östersund och Sundsvall, måtte för sin del besluta, att R. St;r, för anläggning af elektrisk telegraflinie emellan Östersund och den punkt vid Bottniska viken, som K. M:t kunde finna lämplig, skulle från Riksg.Kont. anvisa ett belopp af 66,000 rdr, under vilkor att K. M:t i nåder medgåfve, det beloppet måtte till Riksg.Kont. af Handelsoch Sjöfartsfonden ersättas, i den min sistnämnde fonds disponibla tillgångar sådant tilläte; och komme, med ani. af dessa yrkanden, delning af proposm att ega rum. Härefter framställde H. Exc. först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan, i hvad den rörde frågan om en telegraflinie från Östersund till Sundsvall, dervid svarades ja och nej i blandning, samt sedermera propos. på afslag å Utsk-.ts hemställan i denna del och antagande af ofvan omförmäldte förslag till beslut om en telegraflinie från Östersund tili någon punkt vid .Bottniska viken, då svaren utföllo med många ja jemte åtskilliga nej; och förklarades ja nu haft öfvervigten. f> en 12 Sep terr.ber *. m. Sedermera framställdes propos. på bifall till Utskrts hemställan i öfrigt och besvarades med ja. Frih. Tersmeden:
Min ranka i denne delen grundar sig huswudsakeligen derpå, akt dä alla husbchoss brännare fä- sälja till och med Erstop tals, och dä destutom ostridigt är, att bränwins försäljning äswen i mindre mätt ffcr annorstädes än pä krogar, sä mäste Krögar» derigenom onekeligen mycket förlora Uti sin näring och inkomst: Torde och hända, att pä efkerfrägan uplyst bliswcr, det Krogarne icke more sä högt taxerade, dä försäljningen pä landet dem endast tillhörde. Fjerde Bander L^:o a6. För 242 Dm 4 December. För öfrigt wore det wisterligcn en god och lycklig sak, öm genom förbud för Krögare att utborga Lränwin, eller andra starka drycker, ett öfwerflödjgr bruk af dcsta waror kunde förekommas: men fruktande att en dylik lag icke kan ejrerlefwas, eller controlleras, och med den hos mig radande lankan, att dcn lag, som icke kan med säkerhet kill wcrkställighet befordras, icke bör utgifwas tror jag sa mycket häldre bäst wara att läka detta förslag blifwa Hwilande, till dest öfwer läggning finnes äga rum, om icke ett flikr påbud mä kunna sträcka flg längre, än till den clast af Medborgare, som idkar krognäring, som deste icke uran billig anledning, torde tro flg icke böra annorledes i denna rväg behandlas än de Näringsidkare, som utminutera dyrbarare starka drycker. — Sluteligcn och hwad angar Högloft. Utskottens yttrade tanker, om skadligheten, af utländske brännewiners iusörskrifning, och nödwäiidighcten af förbud deremot, undantagandes wid uri Riket inträffande mistwäxt, sä får jag härmed förnya och åberopa, hwad Uti ett, lill Högloft.
Majit måtte täckas till förmån för Sallerups fattigvård i nåder efterskänka Kronans riitt till berörde arfsmedel, helst Nils Hansson Modig i lifstiden skall hafva yttrat den afsigt, att på nämnde sockens fattigkassa öfverlemna den egendom, som vid hans död kunde finnas efter honom i behåll, hvarom ock vittnen blifvit inför Häradsrätten afhörde, ehuru det uppgifna förhållandet icke kunnat tillräckligen styrkas; och vill, med afseende å härvid förekomne omständigheter, Kongl. Majit löreslå Rikets Ständer, att statens rätt till ifrågavarande danaarf må på fattigvården i Sallerup öfverlåtas: skolande de denria fråga rörande handlingar tillhandahållas det Utskott, till hvars behandling densamma varder af Rikets Ständer öfverlemnad. Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. OSCA R. A. P. Sandströmer. Kongl. Maj.ls Nåd. Proposition, Jis 18. 15 Utdrag af protokollet öfver Finans-ärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen uti Statsrådet d Stockholms Slott den 15 November 1850. Närvarande: H. E. Justitie-Stats-Ministern, Herr Grefve Sparre. H. E. Stats-Ministern för Utrikes Arenderne, Herr Friherre Stjerneld. Statsråden; Fåhreeus, Sandströmer, von Hohenhausen. Wallensteen, Gunther, Genberg, Gripenstedt, Grefve von Flaten. Chefen för Finans-departementet, Statsrådet Sandströmer, uppläste till justering ett, i enlighet med Kongl. Maj:ts förut fattade beslut, uppsatt förslag till nådig proposition till Rikets Ständer, angående eftergift till förmån för Sallerups församlings fattigvård af Kronans rätt till ett efter aflidne Husmannen Nils Hansson Modig fallet danaarf. Kongl. Maj:t behagade i nåder gilla berörde förslag samt befallte, att nådigj proposition skulle, i enlighet dermed, till Rikets Ständer afgå, sådan den finnes protokollet bilagd. Ex protocollo, C. Haltberg.
Den har en stor smak, men icke i allt naivetet; den har i det vackra stundom ett slags brist, stundom ett slags öfverflöd, som lutar åt låghet; men alltid på ett stort sätt. Raphael, af alla de nyare folkens målare den störste, är jemväl den ädlaste: men har en liten öfverdrift; icke i ett för starkt, men i ett för godt. Ty uti förmycken godhet ligger ett slags svaghet; älskansvärd, ljuft rörande, men likväl svaghet: så att, om det förmyckna vore borta, visades oss en säkrare, en kraftigare godhet; denna vore då i allo ädel. Han har fullkomligheten af det Vackra i högre grad, än någon annan; i en grad, som lemnar under sig hela det Vackras vanliga rymd. Ägde han i detta Vackra alltid det Sköna: då ägde han antik styl, och vore, hvad Apelles var. Vi nämnde Styl. Hvad beteckna vi med det ordet? – Det sätt, hvarmed konstnären har kännt; uttrycket, åskådligheten af det honom egna känslosättet. Det är derföre med ordet ”styl”, som man åtskiljer stor smak, liten smak, naivetet, lågt o. s. v. från hvarandra. Styl, i sin högsta mening, är en dråplig sak; den är då detsamma i konsten, som kongligt blod i familjer, som dygd i allmänna lefnaden, som pengar för fåfängan – den är högsta spetsen! Men alla stylar kunna sammanföras i två hufvudslag: den ideala, och den låga. Den ideala stylen är den naiva härmningen af det fullfriska eller fullkomliga, i yttre och inre lifsverkningar; som är utan låghet och prunk så i det lilla, som i det stora; som visar naturen, icke der hon är, utan der hon skall vara; som i expressionen har mognad och återhåll; som har det innerliga af allting; och som derigenom gifver en naturkänsla, på samma gång allvarsam och älskvärd. Den låga stylen deremot är en sådan, som på något sätt, om ock blott på det allraminsta, har en känsla af sjuklighet, af ett öfver eller under måttan, ett förmycket i styrka eller i behag.
Dryftningen af telegramfrågan hade sitt intresse för den stora allmänheten derigenom, att derunder klart angafs orsaken till att en sådan mängd af obetydliga, intresselösa, intetsägande telegram oftast fyller våra stora tidingars ut-rikesafdelning, under det att man fåfängt får leta efter telegrafiska meddelanden om tilldragelser af största vigt och betydelse — ett förhållande, hvaröfver allmänheten nog ofta med skäl undrat. Förhållandet är det, att telegrambyråen erhåller sina utrikesmeddelanden från de stora kontinentala telegrafbyråerna, hvilka samtliga, der de icke äro rent af Ur Dagms Krönika. 4 * 2köpta utaf de resp. regeringarna, dock stå i mer eller mindre beroende utaf dem. Följden häraf har blifvit, att det som länder regeringen till behag eller glorifiering telegraferas jorden ruudt med minutiös omsorg, under det allt för regeringarna obehagligt förtiges eller förfalskas. På detta vis har det gått till, att, såsom hr Henr. Hedlund anforder under en enda månad, sistlidne maj, vimlade svenska pressen af telegram om lille prins Eitel Fritz ’ resa till och från Berlins bangård, om grekiske konungens lustresor mellan Syra och Athen, om tyska kejsarfamiljens utflyttning till sommarslottet Friedrichskron m. fl. obetydligheter, medan man saknade telegram om, livilka stater som förklarat sig ämna deltaga i konferensen för arbetareskyddslagstiftniog i Bern, om att rättegången rörande jernvägsolyckan vid Borki blifvit nedlagd, om tsarens bref till nya ryske inrikesministern Durnovo, innehållande, att det tolstoiska systemet skulle fortsättas, om » Berliner Tageblatts » medarbetares samtal med Crispi i Berlin, om bondeoroligheterna i norra Italien, om öppnandet af socialistprocessen i Mons, om upptäckten att belgiska regeringen stått i beröring med agents 2provocateurs o. s. v. Härtill kom att utaf de utrikestelegram, som verkligen redogjorde för märkliga tilldragelser, voro flere alltför knapphändiga och många tendentiöst affattade, oftast i preusser-vänlig anda.
Jag tillstyrker derföre, såsom jag förut sagt, att R. o. Ad. mätte antaga §:n, likväl med den rättelse Hr Coyet föreslagit, och att det måtte heta: samt att för sådant ändamål infinna sig i de fasta och flyttande skolorna, så ofta tjensteåliggauden och öfriga förhållanden det medgifva. Hr von Rosen: Jag vill blott lägga till några ord vid hvad jag förut yttrat. Del skulle kanske synas likgilltigt, om ordet ’’få r” eller ”bör’’ står i §:n, men jag är uppmanad af Hr von Hohenhausens yttrande att förklara det jag befarar, att om ”bör” går bort, så leder det till den syftning, hvartill han tyckes vilja komma; och jag hemställer, huruvida det vore ändamålsenligt att ens gifva någon farhåga i detta fall för den allmänhet, som skall begagna folkskolorna. Hvartill vilja vi att folkskolorna skola komma? Efter min förmening bör folkskolan vara en ersättning för bristande hemläsning, och jag hemställer följaktligen hvilka följderna skulle blifva, om vi nu skulle förbjuda modren att lära sitt harn catechesen. Hvad jag kan förbjuda i skolan, del kan jag af samma skäl förbjuda modren, och jag frågar Hr von Hohenhausen om han vågar framställa denna tanke i Sverige. Det är på detta skäl jag önskar att ordet ”bör må få qvarstå, men att den förändring i sednare delen af §:n, som Hr Lagergren föreslagit, må blifva antagen. Hr Ribbing, Arvid: Jag tror icke, såsom den siste talaren framställt, att här är fråga om något förhud. Här är endast fråga om utbyte af ett ord, nemi. ”får” i stället för ”bör.” Jag är af deras öfvertygelse, som tro, att ehuru utanläsning kan ske utan alt förstå hvad man läser, så hjelper det väsendtligen, att man förstår det. Det är lättare att lära sig hvad man förstår än det man icke begriper; jag har erfarit det sjelf och äfven vid barns undervisning. Men så vidt jag förstår, var det i början af denna discussion endast några missförstånd, som ägde rum emellan talarne å de båda sidorna.