Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bland dessa inskränkningar kan man väl ulan misstag i första rummet räkna föreskriften, alt ingen, eho det vara må, kan fä i banken diskontera vexlar eller andra skuldförbindelser lill mera än ett visst belopp, som är högst otillräckligt för den större handelsrörelsen, och dernäst, att någon varubelåning, med undantag likväl för jern, koppar och ädla metaller, icke får äga rum. Denna föreskrift har blifvit meddelad af lofvärd omsorg om bankens säkerhet; men det är påtagligt, att man genom ett öfverdrifvet nit här slått sig sjelf i skuggan. Utan alt uppehålla sig vid den satsen, som likväl äfven förtjenar afseende, att eli bankinstitut icke är till endast för alt samla penningar åt Staten, hvilket egentligen bör ske genom beskattning, utan äfven och i främsta rummet för ali underlätta handel och näringar, så är det klart, att om 2 millioner varit outlånta, utgör saknaden af räntan derpå, som efter 5 procent är 100,000 r:dr, en vida större förlust för banken än den sannolikt kunde lida genom låntagares oförmåga att betala, äfven om större lån än nu beviljades; men de 2 millionerna, utlånta, hade under tiden lemnat tillfälle till en mycket ökad arbetsförtjenst, och sålunda på annan väg bidragit till nationalförmögenhetens och statsinkomsternas tillvext. Det är också i sjelfva verket klart, att banken äfventyrar vida mindre att på kort tid lemna en större summa i lån till personer, om hvilka bankstyrelsen likväl kan känna, alt de äga i förmögenhet mångdubbelt den summan, än genom utlånande af det belopp, som inskränker sig inom det fastställda maximum, till personer, om hvilka det är osäkert, huruvida de äga någonting. När man nu i det sednare fallet anförtror saken åt bankslyrelsens urskilning, hvarföre kan det ej äfven ske i det förra? Jag tror, att det kan ske utan all fara.
Skrif v. N:o 228» 557 hållas genom Kronans försorg, på satt som egt rum under de Femton år, PassevolaneeContracten varit gällande; att, i afseende på sättet för utgörandet af Passevolance-afgiften , hvars sammanlagda belopp, i medeltal räknadt, uppgått till omkring a3o,ooo R:dr, och hvilken summa E. K. M. ansett, genom UnderhållsDepartementets i KrigsCollegium och Commissariatens indragning samt ändamålsenligare och mindre kostsamma anstalters vidtagande för samma ändamål, kunna nedsättas till omkring 200,000 R:dr, denna afgift, hädanefter såsom hittills, hör utgå af Rustoch Rotehållare; samt att, i följd deraf, hvarje Rustningsoch Rote-Numer — för alt njuta en nedsättning, ungefärligen svarande mot den af 3o,ooo R:dr på det hela—- borde för karleus underhåll, vid ofvanuppräknade tillfällen, årligen erlägga endast 7 R:dr Banco, men Rusthållarne serskildt för hästens utfodring enahanda afgift som hitintills, antingen i persedlar eller penningar , blott med den förändring, att höet beräknas endast till 20 Skålp. på Lisp», och hvilket jemväl, i händelse af penningars erläggande, borde iakttagas ; att en tid af Femton år för Contractens ingående å nyo måtte utsättas samt från och med i83o års början beräknas; och att med Revision af räkenskapen måtte förhållas i öfverensstämmelse med hvad E. K. M», uti Dess till R. St. aflåtna Nådiga Proposition om Instruction för Rikets Ständers Revisorer, föreslagit. — C58 Exp. Utsk. Förslag till und. Skrift. Efter öfvervägande häraf samt hvad i ämnet för öfrigt förekommit, hafva R.
Beträffande sedermera Sjöförvaltningen, sä innehar detta Verk samma rum som det fordna AmiralitetsCollegiura, och ehuru benämningen af detta Verk nu år förändrad, så hör likväl till detsamma hela administration af BåtsmansIndelningcn i Riket, LotsVerket och Örlogsflottans förrider med de för desamma inrättade serskildte RedogörelseContoir. Detta är en så vidlyftig detaille, att jag icke kan finna, huru detta Verk kan borttagas eller förändras; men deremot att det är ganska lätt ändra benämningen och återgifva detsamma namnet af Collegium, Jag tror att en stridighet skulle upp-: komma emellan den af Riksens Ständer redan yttrade önskan, att de administrativa auctoriteterne skola förändras, och den redaction af 102 §. som Utskottet föreslagit, ifall densamma antoges; ty cm Riksens Ständer sanctionera, att endast 5 Collegier skola i §:n nämnas, men icke de 2 här ofvan anförde, skulle deraf följa, både att de fern ej kunde till deras Styrelse förändras, och att de 2 senare uteslutas från en rättighet att deltaga i RiksRätten, hvartill de, efter min tanka, äro lika berättigade med de 5 bemälte Collegier. Jag anhåller på dessa skäl stt Betänkandet måtte, åtföljdt af dessa mina anmärk - Den il Juni i f. m‘. 5;15 anmärkningar, till UtBkottet varda återremitteradt. Friherre Åkerhjelm.:
BancoUtskottets Memorial N.o go. 29 Vid dessa Docmnent, hvilka, ehvad de utgöra flere eller färre, kunna uli en och samma Insättning eller Expedition användas, skall åtfölja en utaf Insättaren underskrifven förteckning eller specificalion med utförd sammanslagen totalsumma, och uppgift om och för huru stor del beloppet skall användas till: d) insättning för Räkning ; b) utbyte mot andra Transport-Sedelvaleurer; c) utbyte emot smärre Sedlar. Documenten blifva, uti Ingifvarens öfvervaro, genast jemförde emot förteckningen, samt i och med detsamma, medelst öfverkorsning, annullerade; hvarefter han erhåller en Pollett, som utvisar summan, jemte tillsägelse att afhemta det begärda samma dag, kl. 1 eftermiddagen. Med de ingifna Documenten , hvilka, genom maculeringen, äro ifrån penningevärde förändrade till blotta verificationer, föregår nu den behandling, att: a) Alla utan undantag inskrifvas och specificeras i ett Diarium; Banco-Ut. skottets Memorial JY.o g o. Assignationerne jemföras med den Räknings-innehafvares firma och namnteckning, som dem utfärdat, samt med Räkningens saldo; approberas medelst påteckning, så vidt behållning finnes, och bokföras då i och med detsamma uti sjelfva Räkningens Debet. Men om behållning ej öfver en natt bos Banken innestått, blifva de, medelst påteckning, casserade ; c) Transport-Sedlarne uppsökas, granskas och afföras efter hvarjes numer och utgifnings-dag, då tillika hvarje Sedel blifver försedd med den persons namn-chiffer ^som undersökningen förrättat.
Till förtydligande och närmare bestäm, mande af en fordringsägares rättigheter och stylvig, heter, da han will hos Domaren göra sin talan mot LöfteSmannen anhängig, haswe wi ansett nödigt, att till 4 §. af Kongl. Förordningen den 29 Junit 1798, a gående Lagsökning mot Löftesmän, göra det tillägg, att den fordringsägare, som i öfrigt jakt, tagit hwad honom till sin rätts bewakande jemlikt Lag alegat, ma anses hafwa fullgiordt innehållet af nysinämnde Förordning och §., när han inom 12 mannder ester förfallodagen eller efter den utsätta tidens förlopp, hwarje manad, enligt 42 Puncten i Förklaringen af den sz Mars 1807, räknad till zo bagar hes wederbörande Besallninghafwande eller Domare i Orten, sökt Laglig handräkning till sin fordrans urbekommande, ehuru Löstcsmannen icke inom samma lid erhållit del af Lagsökningen; tvärande likwäl, i händelse Malek hos Domaren an, hängigt göres, fordringsägaren derjemte förpligtad art ber samma a Landet wid nästa Ting, och i Sta, den a ben dag, som i Stämningen Utfätt är, full^ följa wid förlust af widare talan. 6 §. Uppå derom af Kongl. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 141.
Proposition Jls 39. 3 träffade vissa Svenska fabriksnäringar, kunde hafva ansetts bilda en alltför hastig öfvergång från det skydd desamma, genom förbud och höga tullafgifter länge åtnjutit; och då en så ansenlig nedsättning äfven kunde antagas medföra en betydligare minskning i Statens på tullafgifterna grundade inkomster, måste å dessa omständigheter behörigt afseende fästas, och Kongl. Maj:t fann sig derföre icke kunna i allmänhet erbjuda större nedsättning i tullen å Franska fabriksoch handtverksvaror, än som i alla händelser för dylika varor ansågs skäligen böra innan kort i Sveriges allmänna tulltaxa införas, äfven derest någon handelstraktat med Frankrike icke kommit till stånd. Efter de nedsättningar, som trädde i kraft med år 1858, hade Svenska tulltaxan förblifvit i det närmaste oförändrad intill den tid, då Rikets Ständer mot slutet af år 1862 sammanträdde. Den erfarenhet, som vunnits under dessa fem år, inom hvilka nästan alla våra näringar vunnit en högst betydlig tillvext, hade ytterligare bekräftat, att en försigtig öfvergång till ett friare tullsystem långt kraftigare bidrager till utvecklingen af för landet gagneliga näringar, än det alltid osäkra, ofta förlamande stödet af skydd mot täflan med främmande tillverkningar, samt att statsinkomsten ingalunda minskas i samma förhållande som nedsättning sker i tullen för dessa, eller öfriga artiklar. Med stöd af denna erfarenhet, och för att afhjelpa insedda brister och oegentligheter, samt med afseende å varuförbrukarens billiga fordringar att icke öfver höfvan beskattas, till största delen endast till enskildes förmån, fann Kongl. Maj:t väl omständigheterna påkalla en fullständig omarbetning af tulltaxan, men då, efter inhemtade upplysningar, det syntes sannolikt att den länge eftersträfvade traktaten med Frankrike skulle kunna afslutas på antagliga vilkor, förklarade Kongl. Maj:t, i Skrifvelse till Rikets Ständer af den 21 November 1862, att nödig omtanka bjöde att icke gå underhandlingarne härom i förväg genom framställning af förslag till någon större reform i dåvarande tulllagstiftning.
Stat bestädde antal af närwarande Embetsmän och Be, tjente, i synnerhet sedan Riksens Ständer wid 1809 ärs Riksdag uti Stats - Werkets Förwaltning och Räkenskaper widtaglk ätffillige serstildte författningar och förändringar; Och det ar först under de förberedande anstalter till werkställigheten häraf, som StaisContoiret amer stg i tillfälle att kunna utröna och bedömma, om och hwad förändringar kunna blifwa möjeliga. Bergs-Lollegium har anfört, att wid granss, ningen af dek' Star har Collegium funnit den dera uppförde Lön för en Landtmätare kunna indragas, sedan, genom den widtagne författningen, rörande de Bruken och Bergwerken upplätne recognitions-skogar, en sädan Tjenstemans befattning och göromäl upphör. — Likaledes anser Collegium de i Bergslagerne pä Stat uppförde Malmletare kunna umbäras i Oster - och Wester,- Nora och Lindes samt Wermclands Bergslager; Äfwensom inom Upland» och Roslagens samt Södermanlands och Östergöthlands Bergmästaredömen, men att denna Tjenst bör bibehällas i Westerbotten och Lappmarken, der kunssapen om Malmarter och deras upptäckande i allmänhet är mindre känd, än i förstnämnde orter. — Den wid Dannemora Grufwa t Uppland och Rosla, Den 9 Julik. »277 RoSlagens Bergmästaredöme pä Stat uppförde Krono,Gruffogde» Tjenst förestår Collegium till in, dragning, sedan Grufwe - Jnterestenterne nu mera böra sjelfwe besörja om Grufwedriften och dertill nödige Tjenstemäns astönande. — Bergsfogde,Tunsten i Skinskattebergs Bergslag tror Collegium kunna förenäs med Bergsfogde - Sysstan i Norbergs Bergslag; i anseende kill desta Districters mindre område och nära belägenhet till hwarandra, da lönen för den förstnämnde skulle kunna indragas.
Seglen voro nu refvade, nödflaggen hissad. Skulle tulljakten, som vi nyss sett, varsna den? Skulle skutan icke vägra i vändningen, eller skulle den slås i stycken mot stenväggen? Vi voro nu så nära, så nära – ett ögonblick borde afgöra allt ... Det gick illa: vi fördes mot klippans ena kant, der båtshaken, hållen af Kristenssons väldiga hand, likväl fick ett stadigt fäste Det vilda, otroliga, brusande slammer, som under de följande sekunderna uppstod, är omöjligt att teckna: man skulle trott att skutan rasade af begär att få kasta sig i famnen på brottsjöarne. Men hastigt, såsom den kommit, dog orkanen ut – och innan männens krafter voro uttömda, sågs verkligen tulljakten skyndsamt ila oss till hjelp. Sjöarne slogo dock alltför våldsamt omkring vår vådliga plats att hon kunde lägga till. Förmedelst halning på ett tåg stego jaktens karlar om bord, och då manövrerna nu åter kunde skötas riktigt, kom skutan småningom förbi den aldrig glömda udden. På tulljakten, dit jag anlände äfven med tillhjelp af tåget, gjorde jag återresan in till staden, men tog dock saken icke värre än att jag följande dagen åter gick om bord, hvarvid jag visst icke qvarglömde det olyckliga bokpaketet, som varit skulden till alltsammans. För att dock få gå om bord igen efter denna så allvarsamma tilldragelse, fordrades min fars hela öfvertalande mot min mors invändningar. Men hans princip var, att ju större mitt omfång af erfarenhet kunde blifva i yngre åren, desto bättre. Resan gick också nu fullkomligt lyckligt. På återfärden gjorde jag bekantskap med ett par för mig okända fisklägen, der jag träffade åtskilliga personer, hvilka längre fram i tiden framstodo för mitt minne, särdeles en respektabel fru med sina balsaminer och en gammal afskedad militär från flottan24. Men jag måste tvärt afbryta detta kapitel, eljest skulle den ena historien kedja sig i den andra, tills de blefve ”tusen och en”, såsom prinsessans sagor. Små-taflor från fasta landet.
Derpå böjde hon sig ned öfver matsedeln och yttrade en halfhög undran »hur länge det kunde dröja med fisken», under det hon inom sig funderade på, om den unge herrn förstod svenska. Han hade blifvit så röd och vändt sig om till hälften, när hon talade om honom. Då och då under middagen tittade hon bort till det andra bordet. Hon gaf akt på att han åt mycket fort och oregelbundet. Emellanåt lifligt, med en nästan barnslig gourmandise; emellanåt satt han flera sekunder med handen på gaffeln utan att smaka en bit – slapt framåtlutad och med en slö, frånvarande blick utåt rummet. Han talade franska med kyparen – en blöd, accentlös pariserfranska. »Åh, jag trodde det nog – han är fransman», sade hon till sig sjelf med en viss lättnad, på samma gång som hon kände en obegriplig missräkning. Hon satt och lyssnade efter om han skulle tala mera. Han hade en utmärkt vacker organ – tyckte hon – svag, men så ovanligt mild – nästan ljuf. — Sedan, dagen derpå, kom hennes far och presenterade honom. Han var dansk, litteratör och hette Nils Max. Ja, hon hade ju nog hört talas om honom. De besågo Dômen tillsammans; och under det vägvisaren på bred sydtyska berättade legenden om den helige Christoforus, så tittade han hela tiden skälmaktigt öfver till henne under den svarta luggen. Och hviskade sedan på danska, att han önskade den helige ville få sin rörelseförmåga igen och bära bort karlen, så att man kunde bli fri från honom. »Herre Gud, när jag tänker på, hur det skulle se ut – der – längs åt stora gången». Och han brast ut i skratt – ett kort, framstött, skallande skratt. Litet derefter såg hon honom ligga på knä i en af bönstolarna framför koret. Han hade knäpt ihop händerna och höll ögonen riktade helt uppåt med en egen trånande, svårmodig blick. Hon frågade, om han var katolik. »Nej, åhnej – visst icke. Men der är något, som jag håller så mycket af i de katolska kyrkorna – det är just detta mummel och hviskande af böner.
Huru qyarteren Magistraten tillhör, enligt hvad i 2 1 är förord anvisas och fördelas. ^ i, . nadt, att anvisa qvarteren, hvilket sker sålunda: att å husets port eller vägg tecknas med krita den ditkomraande inqvarteringen till styrka och grad, hvilket derjemte värden, eller, i fall han ej träffas, hans hemmastadde husfolk munteligen förkunnas. De sålunda utsedde qvarteren fördelas sedan på commenderingen genom RegementsQvartermästaren, eller, i hans frånvaro, någon annan militair. §• 27* (29-) Betalningen för utgjord inqvartering hafva vederbörande att erhålla så skyndsamt som möjligt, men sist inom fjorton dagar derefter. IV Cap. * \ Om Ordning. §. 28. (3o.) Befalhafvarenya Befälhafvaren åligger vaka deröfver, att deras un ar o ver r 1 g derhafvande hålla god ordning i Casernerne och qvarteren, och, så snart dem kunnigt blifver, att någon invånare blifvit till sin person eller egendom förolämpad och ofredad, sådant ofördröjligen beifra, samt den lidande till dess rätt och skadestånd, äfvensom den brottslige till straff befordra. §. 29. (3i.) Att nyttja^BorIngen inqvarterad fördriste sig, att till sin enskilda folkmfm.Vörbiudel tjenst eller sin förrättning, under hvad förevändning som helst, nyttja borgerskapets kreatur, åkdon, båtar eller andra tillhörigheter, ej heller dess tjenstefolk med budskickningar eller arbete besvära, med mindre egaren sin tillåtelse dertill lemnat, vid påföljd efter Krigslagen. §. 3o. (3a.)
Finska viken, i hvilken Ryska sjöetablisementerna och förnämsta inskeppningsorterna äro belägna, och hvilken vik icke är bredare än att man i klart väder, t. ex. från Sveaborg till Reval, kan se öfver densamma. Det är således omöjligt för en Rysk flotta, att ur Finska viken framkomma obemärkt af den afvaktande Svenska flottan. Men om äfven detta skulle lyckas, blifva dess förbindelser dock gifvet afbrutna och landsättningen följaktligen ej fullföljd. I och med detsamma vi öfverflytta försvaret för vårt land till sjön, så skiljer Östersjön oss från Ryssland. Nu deremot förenar Östersjön vårt land med Ryssland, och detta mer än om vi skulle ligga gräns vid gräns. Ty låge vi gräns om gräns, såge vi af Rysslands trupsamlingar hvar inbrottet ungefärligen skulle ske. Nu deremot kunna Den 26 November f. m. 373 vi ej af dessa samlingar det minsta veta hvar landstigning är beslutad. Yi undvika genom försvarets öfverflyttande på sjön den förstöring af provinser, som alltid är och blifver följden af en fiendtlig invasion. Detta sjöförsvar anser jag för min del Skandinavien kunna åstadkomma. Jag vill här icke yttra mig om hvilka certer fartyg äro de lämpligaste till vårt sjöförsvar; jag har endast för R. o. Ad. påpekat hvarest, på hvilket ställe försvaret bör och måste ske; sedan må vederb. bedöma och bygga de skepp, som fordras för att på sjelfvald valplats utkämpa striden. De må bestämma om det skall ske med linieskepp, med fregatter eller med andra fartyg. Gr. von Platen har ansett det vara omöjligt för Norden att åstadkomma en flotta, som till sjös skulle kunna mäta sig med Rysslands. Jag tror icke förhållandet vara sådant, men om det äfven så skulle vara, så anser jag dock att Sverige och Norige böra sträfva derhän, att upbringa deras sjömakt för att på hafvet kunna åtminstone något så när starka möta Ryssland. Denna vår sjömakt i Östersjön blifver alltid af omätlig vigt i Europas politiska vågskål. Den blifver hufvudsakliga stommen till det Sveriges och Noriges försvar, sorn genom Novembertraktaten blifvit af Konungen förlagdt till Östersjön.
Hon fick sannerligen hålla skeden i vacker hand och se till att det räckte till alla de små munnarne. Och hvad det beträffade med det där solljusa lugnet, som han så mycket ordade om, så nog hade de, som alla andra, sina bekymmer, sina mörka stunder. Men han hade alltid haft så öfverspända idéer om plikter och broderskap. Och han fick stundom ingifvelser, visserligen vackra och högstämda, men orimliga och kostbara. Menallt oaktadt, var det ej just den där oberäkneliga, hjartevarma sidan i hans karaktär, som gjorde honom så tilldragande? Den förutan hade han väl aldrig blifvit hennes egen älskade Gösta, den förutan 1897 hade han nog låtit kärleken fara och lämnat henne åt sitt öde, tråkande med siffror i all sin dag. Hade han inte kunnat få en rik flicka, om han så velat, j o, det visste hon då lika säkert, som att han icke hade fått det, han, med sina vackra ögon, sitt vinnande sätt och sin ståtliga figur — för att nu inte tala om alla de där inre öfverglänsande egenskaperna! Ja, hvad far gör är alltid det rätta, det måste hon verkligen medgifva i sin känsla, fast förnuftet protesterade och upprepade kallt, öfvertygande: » Jag har ändå rätt, de kunna ej annat än tacka Gud därför, att han tog bort den där sjuka barnungen. Det är som en julklapp, en riktig julklapp. » Måhända lydde hon den högre kärlekens bud, måhända handlade hon rätt och slätt för att behaga sin herre och man, alltnog när middagen var undanstökad och det led mot den efterlängtade stund, då granen skulle stråla och gåfvorna skiftas, begaf hon sig, försedd med en fullproppad korg, raka vägen till torpstugan. Och lilla Iuga fick följa med. Stugan låg helt nära, det var endast att gå genom allén och sedan vika in på en liten slingerstig. Julvädret var härligt o c h, kylan hade inte sprungit upp högre än till några grader. En sådan stjärneprakt! Det blixtrade och blinkade på alla håll och kanter och plejadernas sjutal lyste fram i tydlig klarhet. Hela jorden var högtidsprydd.
Efter tagen kännedom af de till ärendet hörande handlingar, har Utskottet, då, vid de af Hofrätten anförda och af Öfverintendents-embetet vitsordade förhållanden, uppförandet af en ny byggnad, afsedd för de till Hofrätts-arkivet hörande handlingars ändamålsenliga förvarande, ej längre synes kunna uppskjutas, utan att dermed väsendtlig skada för dessa vigtiga handlingar äfventyras, samt med afseende å hvad Ofverintendents-embetet andragit derom, att arkivbyggnadens uppförande ej lämpligen bör verkställas utan i sammanhang med det jemväl nödigt ansedda ombyggandet af den Hofrättshusets tomt omgifvande kaj, hvartill det för sådana arbeten eljest afsedda statsanslag ej utan hinder för andra angelägna reparationsåtgärder lemnar tillgång, funnit sig böra tillstyrka, att Rikets Ständer, med bifall till Kongl. Maj:ts derom gjorda framställning, måtte, till uppförande af en ny arkivbyggnad för Göta Hofrätt och ombyggande af den Hofrättshusets tomt omgifvande kaj, å Riksgälds-kontoret anvisa, att under år 1867 utgå, ett belopp af 40,000 Riksdaler, utgörande omkring två tredjedelar af den för dessa byggnadsföretag beräknade kostnadssumma. 15:o. Ståts-Utskottets Utlåtande N:o 26. 9 15:o.
Ingen ting hade likwäl warit rimligare och till redlighet härutinnan mera bidragande än att Tunnan dä genast fatt en sadan tillökning i rymden att hon tillika innefattat rägan, och attalia torra waror blifwit et och samma mål underkastade, men för art winna en inbillad, ehuru för ingen del »verkelig noggranhet, har man serskildt bibehållit bäde Tunne och Kappemälen, fast än de höra ostfljqktigt tillsammans och hwar för sig icke rugöra nägot rigtigt mäl. Härigenom hafwa flere beiydelige olägenheter Uppkommit såsom: i:o Att mätningen, särdeles i mindre partier nu mäste ste genom »wenne serskildta operationer, i det stället att, om Tunnan innefattat hela rymden den pä en gäng kunnat werkstallas 2:0 Att dä olika antal Kappar bestäs pä den ena flags waran emot den andra, de enfaldigare, som härom icke sä noga äro underrättade, lätteligen kunna försättas uti lidande och z:o att genom det Kapparne manligen uttagas isrän Tunnan, sedan densamma förut till det mästa bliswit fylld, säden dä tillpackas och Tunnan mer» endels sa stakas, att en godtrogen säljare derigenom ofta förlorar i L 2 Kappar pä Tunnan, hwilka förluster förnämligast drabba Riketö Allmoge och de en - Den 28 Februari!» 1625 enfaldigare af Eder Kongl. Mairts undersåtare, som hwarken första eller aga nog tilltagsenhet att förflvara deras ratt emot egennyttige Köpare och Upbördsmän. Till förekommande af desie olägenheter, mera känbare och tryckande för Handel och rörelse an man kan fig föreställa, fa till Eder Kongl. Maj:ts Nädigste godtfinnande Committerade underdänigst hemställa, om icke Eder Kongl. Maj:t skulle täckas sä» lunda härom i Näder förordna: i.o