Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr Munck af Rosenskjöld, Eberhard,- Jag får ock förena mig med dem, sorn yrka återremiss, för att erhålla ett mera bestämdt stadgande. Afvert min erfarenhet vittnar örn ofullständigheten af stadganderne rörande målens Den 19 September e. iriz 265 behandling inom Utskotten uti flere afse ^nden. Vid förra Riksdagen bade jag den erfarenhet, att justerining nekades af Memorial uti anmärknings-mål, som gingo till Riksens Ständer , äfvensom att dessa inål uti annan ordning företogos, än de inkommit, med flere dylika oordningar och afvikelser ifrån den ordt ning, som är vanlig uti Ståndens plena. Jag får så mycket heldre förklara mitt bifall till återremiss , sorn jag då sjelf får tillfälle att lägga hand vid målet. Hans Exellence Herr Grefve Mörner1 I anledning af hvad jag först yttrade, utbeder jag mig få tilläga, att jag tror återremjssen böra ske på det sätt, att Utskottet anmodas bestämt utmärka de omständigheter, i afseende å hvilka förhållandet inom Utskotten j>öx sättas i likhet med föredragningen inom plena. Jag tror, ätt ju mindre Utskotten få omstände. liga föreskrifter, iu bättre är det för ärendernes behandling Vid frenne Riksdagar, då jag haft äran vara Ordförande uti Utskott, liar jag sett ärenderne behandlas utan •svårighet och hörde ingen då yrka, att, till mera ordnings vinnande vid öfverläggningarne, fordrades någon annan behandling. O . <p Herr Grefven och Landt Marskalken hemställ" de, pia Ridderskadet och Adeln behagade förklara Hans Excelence Herr Grefve Mörners yid ConstitutionsUiskottets Memorial framställ - Den ig September e. rn. _ ^ de anmärkning utgöra IUdderskapets och A delns gemensamma tanka, samt, på grund deraf, nämde Memorial till JJtskottetåterförvisa. Bifölls,. Herr Grefven och Landt Mar skalk en anmqtlade Herrar Electorer, att med första samman?
Samma förhållande inträffar, om den ena parten skulle vara monogam, d. v. s. af naturen hafva anlag för engifte, och den andra parten skulle vara polygam, d. v. s. af naturen hafva anlag för månggifte. Då böra de, förstås, också skiljas. S. k. »otrohet» och »trohet» i äktenskapet förklarar författaren nämligen hafva sin grund i »naturliga anlag», möjligen beroende på ärftlighet. Zoologien och erfarenheten lära oss ju, att somliga djur lefva i månggifte, andra i engifte; botaniken lär oss, att somliga växter äro polygamer, andra monogamer, somliga polyandrister, andra monandrister o. s. v. Det är naturligtvis på samma sätt med menniskan. Hennes natur är beskaffad på det ena eller det andra sättet, och att icke följa sin natur är ju onaturligt. Menniskan är endast ett djur, en växt. Häraf följa, förstås, åtskilliga konseqvenser. Att gossen ej kan gifta sig vid omkring 15 års ålder och flickan vid omkring 14, är enligt förf. ett bedröfligt missförhållande, beroende derpå, att de på grund af de »närvarande förhållandena», d. v. s. de sociala missförhållandena, ej vid den åldern kunna anskaffa föda åt ungarne. En menniska, som icke parar sig, lefver i ett naturvidrigt förhållande, och ett barnlöst äktenskap »är ej något äktenskap». På den s. k. dygden tror förf. naturligtvis icke. Representanten för dygden i »Giftas» är en blomstrande yngling, hos hvilken »anaturen» oupphörligt vänder upp och ned på hans dygdeprinciper och som, när han ändå envisas i sin onaturliga kamp, slutar med att blifva en sjuklig, halffånig komminister. All sträfvan efter »idealet», grundad på den åskådningen, att menniskan är något annat än ett djur, är enligt »Giftas» idel »fånighet». Litteratören Carl von Bergen, som, sin vana trogen, passat på att hålla en föreläsning, har i den yttrat, att hr Strindberg sid. 74 »riktat ett knytnäfsslag i ansigtet på presterskapet».
När en eller flere Socken-nämnder äska H ii rads-nämndens sammanträde och dertill uppgifvit för Ordförande nöjaktiga skäl; 5:o. Då Ordförande finnér häradets angelägenheter kräfva Härads-nämndens estra sammanträde; eller 4:o. Härads-nämnden, innan den åtskiljes, beslutar extra sammanträde till någon viss dag, och 5:o då Läns-nämnd så påfordrar. 8 §• Sedan Nämnden kommit tillsammans, utser den inom sig, genom val med slutna sedlar, Ordförande och Vice Ordförande för ett år. 6 § Kallelse till ordinarie och extra ordinarie sammankomster utfärdas af Ordföranden genom allmän kungörelse, som i häradets alla kyrkor skall uppläsas minst 14 dagar före sammanträdet, så framt ej i speciela fall så skyndsamt sammanträde äskas af Konungens Befallningshafvande, att denna kallelsetid ej kan iakttagas. I kallelsen upptagas de ärenden, hvilka blifva föremål för Nämndens behandling. 7 §• a) Motions-rätt eger: l:o. Hvarje Socken-nämnd och 2:o. Härads-nämndens egna ledamöter. h) Härads-nämndens ledamöter ega omedelbarligen väcka motioner under Nämndens pågående sammanträde; men motioner från Socken-nämnd skola, skriftligt uppsatte, inlemnas till Bih. lill R. St. Besv. och Ekon. []tsk:ls Bet. Ordföranden en månad före det ordinarie sammanträdet, för att vid detsamma kunna föredragas. c) Vid Nämndens extra sammanträde få endast förekomma sådana frågor, för hvilka extra sammanträde blifvit beviljadt. Artikeln 2. 8 §• a) Härads-nämnd har befattning med frågor, som angå häradets allmänna hushållning och ekonomi, polis-, fattigoch helsovård, barn-uppfostran och skol-undervisning. b) Derjemte eger Nämnden tillse att häradets enskilda lägenheter, inkomster och kassor behörigen vårdas och förvaltas. 0 §• a)
Jag får derföre anhålla om afslag å de föreslagne 8000 R:dr, med anhållan örn bifall å de af Utskottet tillstyrkte försigtighetsmått vid Kungsgårdars utarrenderande. Grefve von Fersen, Hans: Vid StåtsUtskottets första Betänkande angående regleringen af 8:de HufvudTiteln gjorde jag Den Oe löher f. m. några anmärkningar, i hvad det rörer anslaget till Hästafvelns upphjelpande. Utskottet har ansett dem innefatta deta il-omständigheter, med hvilka Rikets Ständer ej borde befatta sig. Jag kan i detta afseende icke dela Utskottets öfvertygelse, och får således förnya mina anmärkningar. Utgående från den princip, att landet förnämligast var i behof af ett StamStuteri, och att detta borde utgöra grunden, hvarpå man kunde bygga hoppet om hästafvelns möjligen tänkbara förbättring inom landet, yrkade jag anslagets förhöjande till 10,000 R;dr årligen, på det att med dessa 5 årens anslag eller 5o,ooo R:dr, ett litet men godt StamStuteri hade kunnat bildats, hvarigenom LandtStuteriet med tiden kommit att utgöras af beskälare af ädel fullblodsrace. Ehuru jag ej hyser den öfvertygelse, att de Statens medel, hvilka användas till landets upphjelpande i ekonomiskt hänseende, böra med sparsamhet utminuteras, frånträder jag dock yrkandet om förhöjning af de föreslagne 8000 R:dr; dock under vilkor, att detta anslag uteslutande måtte utan afdrag användas lill ett StamStuteris inrättande. För mig synes det att, då man ej kan till en för landet i ekonomiskt och militäriskt hänseende så vigtig näringsgrens upphjelpande anslå större summa, afdråget af i till löneförhöjningar är disproportionerad!. Af Utskottets sednare Utlåtande skulle möjligen den slutsats kunna dragas, alt de af mig Den ! 4 O c t o b e r f. m. föreslagne vilkors fästande vid anslagets användande voro mindre tillbörliga, eller onödiga, enär Utskottet ställt de anslagne medlen till Ivongl. Maj:ts disposition.
Visserligen är det sannt, att (ifver ty gelsen är det kraftigaste värn mot affall från vår religion; ty den, sora med sann bildning förenar en innerlig öfvertygelse om vår religions rena och gudomliga sanningar, hvarken vill eller kan från densamma öfvergå; men då vi måste antaga, att ty värr icke mängden äger sådan upplysning, och vi med mer eller mindre säkerhet veta, att det, såsom förut här är sagdt, gifves en för dessa oupplysta mera, om jag så får säga, beqväm religion, och denna äger öfvertalandets alla hjelpmedel, erbjudande äfven timliga förmåner, för den råe och obildade innebärande mycken frestelse, så är häri ett starkt skäl mot motionärens förslag. En värd talare har här nyss antydt, alt de utvandringar, som nyligen företagits af dem, som utom Sveriges landamären sökt ett, såsom han kallade det, förlofvadl land, skulle härledi sig från den intolerans, som hos oss äger rum; motionären tyckes indirekt vilja påpeka ett sådant förhållande, då han i motionen omnämner, huru Frankrike genom Nantetiska edictets återkallande förlorade 700,000 invånare; jag får förklara, det jag på intet sätt delar denna fruktan, utan är innerligt öfverlygad, att, med den religionsfrihet, som grundlagen tillförsäkrar en hvar, ingen af religiös öfvertygelse skall lemna vårt fädernesland. Slutligen vill jag till motionärens uppgift tillägga, att då det visserligen var för de evangeliska folkens samvetsfrihet som den store Gustaf Adolf stred, segrade och dog, var del dock i första rummet katholicismen, som hans strid gällde; katholicismen, hvars mörka makt, hos oss hestridd och besegrad af Hans store farfader, då hotade att med sina hårda band fjättra hela christenheten.
Nu har jag gått i allt lugn och varit öfvertygad om, att i vårt land allting vore så väl bestaldt, och att staten, som tar så bra betaldt af oss för rättigheten att få lefva under dess moderliga hägn, åtagit sig att uppfostra våra döttrar lika väl som våra söner. Jag trodde, att det också för flickor fanns icke blott folkskolor, utan äfven elementarskolor med sä pass stort understöd af staten, att skolafgiften kunde sättas något så när lågt. Gossarne i rikets alla städer ha ju sin skolgång gratis eller så godt som gratis — jag tänkte mig verkligen aldrig möjligheten af en så orättvis fördelning af moder Sveas ynnest, som att ej våra döttrar skulle ha samma rätt till uppfostran på statens bekostnad eller med statens hjälp, som våra söner finna helt och hållet själfklart att man ger dem. Men den som blef flat, det var jag, när jag här om dagen fick se en samling prospekt från stockholmska flickskolor och fick ' se, till hvilka näpna summor vederbörande uppskatta värdet af den uppfostran, som där gifves. Skämt å sido så tror jag gärna, att undervisningen är af bästa slag, är något helt annat än hvad som bjöds i de gamla patenterade pensionerna, men så har också kostnaden stigit med fordringarna. En terminsafgift af 1 0 0 — 1 5 0 kronor tycks man finna helt och hållet i sin ordning att en ung dams lycklige pappa skall komma ut med. Jag 1893 träffade i går en dylik, s o m har tre trillingar sig något så när till den rätta vägen och skymta och ett par tusen kronors inkomst, och han målet och meningen något så när klart, får man upplyste mig o m, att den älskvärda trion kovara nöjd. Den fullständiga lösningen kan ju stade honom i skolafgift omkring 750 kronor. ingen vara säker på mer än författaren själf. Och den fjärde telningen, som var sex år och Men intressant är det att genom Solaess själsgick och lärde sig stafva och lägga ihop, kostrider spåra allt hvad som djupast rört sig i diktarens egen själ, ty man kan icke undgå stade bara 1 0 0 om året.
Regerings-Formen; vill Kongl. Maj:t Bih. till R• S. Prot. 1828—i83o, 1 Sami. 3 Band. 6:te Häftet. a io Kongl. Maj.ts Nådiga Proposition N.o 8g. härmed i Nåder hafva föreslagit Rikets Ständer, att förrbemälde §. må erhålla följande lydelse : ”Dessutom böra, för oförutsedda hän”delser, tvänne serskilda tillräckliga sum”raor anslås och till utbetalning å Rikets "Ständers Riksgälds-Contoir anvisas; den ”ena, att vara tillgänglig' då Konungen, lili "Rikets försvar eller andra högst vigtiga "och angelägna ändamål, sedan bela Slats”Rådets tankar deröfver blifvit inhemtade, ”linner den vara oundvikligen nödig; den "andra, att, vid infallande krig, af Konungen lyftas, sedan Han Stats-Rådet in "pleno hört och Rikets Ständer samman”kallat. Rikets Ständers förseglade anordning å sistnämnda summa må ej förr "brytas, eller summan af Fullmägtige i "Riksgälds-Contoiret utbetalas, än sedan "Riksdags-kallelsen blifvit i Hufvudstadens ”Kyrkor vederbörligen kungjord.” Kongl. Majrt förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. CARL JOHAN. D. v. Schulzenheim. Bil. till Kongl. Maj.-ts Nacliga. Propos. No 8g. i [ Stockholms Slott cl. Januarii iS3o. Protocollj häl/et inför Hans Majit Konungen i Stats-Rädet. Närvarande: Ju s ti t i se Stn ts-Min i s ter n H. E. Hr Grefve Rosenblad. Stats-Minislern för Utrikes Ärendena H. E. Hr Grefve af Wetterstedt. Stats-Råden: \ H. E. Hr Grefve Mörner. II. E. Hr Grefve Löwenhjelm. Grefve af Ugglas. Undertecknad Hof-Canceller.
Jemte det jag till prot. får reservera den åsigt, jag hyser, att Statsrådets ledamöter ej behöfva vara flera än 8, som alla vore föredragande, hvilken mening jag ej ämnar drifva till votering, vågar jag till R. o. Ad. hemställa, huruvida icke 2:ne små redactiorisförändringar borde göras i denna §, Der står nemi.: ’’Statsrådet skall bestå af tolf ledamöter, hvilka åge rätt att alla der förekommande ärender öfvervara.” Jag skulle tro, att, i enlighet med hvad redan i ett annat Stånd blifvit godkändt, ordet rätt bör utgå, enär det tillika är Statsrådens skyldighet att öfvervara målen, och det således följer af sig sjelf, alt de dertill skola äga rättighet. Jag hemställer således, att ordet rätt må borttagas. I sednare perioden af§ heter det: ”Ej må fader och son eller två bröder på en gång Den 6 Oct»ber f. m. vara ledamöter af Statsrådet.” Mig synes, att ordet två här förorsakar någon otydlighet, emedan man möjligen genom advocatur kunde påstå, att 3 bröder kunde få på en gång vara ledamöter af Statsrådet; och jag hemställer derföre, om icke jemväl ordet två kunde uttagas. § skulle då blifva så lydande: Statsrådet skall bestå af tolf ledamöter, hvilka åge att alla der förekommande ärender öfvervara. Ej må fader och son eller bröder på en gång vara ledamöter af Statsrådet. Frih. Ehrenborgh: I anledning af Ilr Dalmans anmärkning emot redactionen af denna § får jag endast tillkännagifva anledningen, hvarföre Utsk. icke förändrat den gamla i grundlagen införda termen, att två bröder ej på en gång må vara ledamöter. Denna anledning är, att berörde term blifvit hemtad från vår nu gällande civillag. Jag kan likväl ej underlåta att erkänna, det anmärkningen är riktig, och jag ser intet skäl, hvarföre ej 11. o. Ad. skulle kunna såsom sin gemensamma tanka förklara, att orden rätt och två böra utgå och § således erhålla den lydelse, Hr Dalman föreslagit. Ehuru detta synes vara en småsak, skulle man derigenom kunna förekomma den likväl ganska aflägsna förmodan, att 3:ne bröder kunde på en gång komma att vara ledamöter af Statsrådet.
Utskotten, som redan förut, på hår ofvan anförde skål, antagit, att Nåringsidkande Borgare, böra vara af Christelig trosbekännelse, hafva, i enlighet dermed , förändrat stadgandet i denna Art:s i §, Vid granskningen af 2 §., hafva Utskotten,' de der redan förut antagit skicklighet och stadga, såsom de egenteliga vilkoren för Näringars idkande, till egen och andras fördel, ansett 5i LngU:skottus Betfaiktinåtn, dem, äfven i afseende på Handeln, så myckel mindre böra ökas genom förbehåll och föreskrifter om läroår, som tillfållen gifvas och ytterligare kunna blifva beredde, att dessförutan erhålla undervisning, dels i sjelfva handeln, delss j de kunskaper, som närmast ingå i detta yrke och vägleda dess utöfning; hvadan Utskotten, i stället för läroåren, föreslagit ett fullständigt, samt, efter Iiandelsyrkets olika töremål och omfång, på olika ställen afpassadt förhör, i de för yrkets utöfning nödige kunskapsdelar; Christendomen och vissa allmänna medborgerliga kunskaper, åro ock, för inträde i Handel, som i Handtverk, nödige ansedde. Då stadga i uppförande och pålitlighet i afhandlingar, år af så mycken vigt för ett yrke, som icke med framgång kan idkas utan förtroende, hvars svikandet ater så ofta bcredt Medborgares ofärd, hafva Utskotten ansett en ålder af s5 år, utom i vissa särskildt undantagne fall, erfordras för Burskaps vinnande å Handel. — I följe af hvad Utskotten ansett, rörande upphåfvande af stadgandet om Läroåren, åro de §. §. i Committerades förslag, enligt hvilka, undantag från nämndö stadgande i vissa fall varit medgifven , dels uteslutne, dels efter de af Utskotten antagne hufvud-a grunder rättade.
Äfven de, som b e t v i t] a, att Konungen må begagna sin rätt att göra dessa föreslagna förändringar, torde icke kunna bestrida, att Han är ännu mer obehindrad i detta afseende, om Rikets Ständer i underdånighet begära den omtvistade åtgärdens vidtagande. De bevekelsegrunder, som tala för antagandet af Herr Dalmans motion, äro hufvudsakligen desamma, som förut hafva förmått Utskottet att tillstyrka Doktor Sandbergs och de torde således få i denna reservation åberopas, utan att behöfva ånyo utvecklas. Det förefaller tydligt, att man i denna fråga företrädesvis ser och uppskattar de olägenheter, som för den bergade landthushållaren uppkomma deraf, att han, under en månad mindre, än han påräknat, får drifva en vinstgifvande näring, men ma«n synes icke lika klart tänka sig den fattiges belägenhet, som hungrar. Hungrens hårda nödvändighet tvingar icke sällan till ännu mera tryckande undantagsåtgärder, än den nu föreslagna. På dessa skäl har jag ansett mig böra tillstyrka bifall till Herr Dalmans motion». Professoren Carlson, Doktor Säve och Prosten Melén hafva häri instämt. Särskilda Ulskoltels Ullålande, M 6'. 5 af Herr Indebetou: »Mot det beslut, hvari Särskilda Utskottet stadnat, att afstyrka allt afseende på Herr W. F. Dalmans motion, nödgas jag mig reservera. För min del skulle jag helst önskat, att denna motion kunnat af Utskottet i sin helhet tillstyrkas, enär den har till ändamål att förekomma en öfvermåttan stor tillverkning af bränvin under instundande April månad. Likväl innefattar vår nu gällande Förordning för bran vinstillverkning ett hinder för bifall till motionens första del, som afser inskränkning i tiden för rättighet att anmäla sig till bränvinsbränning under April. Nämnde Författnings 11 §, som handlar härom, stadgar nemligen icke något annat vilkor för tillåtelse att anmäla sig efter mantalsskrifningen, än det, att »sökanden styrker sig hafva behörigen till Kronouppbördsmannen erlagt belöpande pannerymdsafgift». Deremot saknas i denna paragraf ett sådant förbehåll, som Författningens
» Jaså, det gjorde d u? » sa jag - » Ja, då förstår jag gäspningarna då, gubben lilla » Ruffen teg men såg skyldig ut! Ja, så skaffade vi oss nya biljetter — nu knorrade inte Ruffen öfver kronan minsann • —! och så tågade vi af till Bollhusteatern, till de lefvande bilderna. Nog förstås hade jag tänkt skaffa mig litet högre förnimmelser första gången jag satte foten inom dessa dörrar, men jag var alldeles för nyfiken på hvad som komma skulle det » högre » fick vara till nästa gång. Riktigt bra m e d folk och dessutom en stor klick unga militärer. Någon slags musik spelade någonting någonstans — orkester fanns inte — och så flög ridån, efter betydligt med bultningar och knackningar, i luften, öfver ett landskap, så tropiskt, att trädens löf bestod af idel färgadt vassvipp! Vid en, tydligen af hettan uttorkad bäck, låg en ung flicka, i tyllvingar, lockar och paljettgördel, framstupa och speglade sig. IDUN Söt var taflan, och söt var hon, fast hon hade så litet på sig som det var möjligt för en människa att ha • — trodde jag. En af militärerna sa helt högt, att hon hade för » grofva knän », men det var nog någon sportlöjtnant, som talade i sömnen! Nästa nummer var för näpet, en bondgosse (klädd) bakom en mur och en bondflicka (också klädd) hitom en mur, och så kärleken emellan dem, fast den var osynlig förstås. Ruffen såg litet flat ut, men jag sa förnöj d t: » V e t du gubben, det här står vi nog ut m e d! » Mycket applåder, fast militären hvilade sig, men det varade inte länge, ty nästa gång ridån drogs upp, släppte den loss en hel åska istället. Jag stirrade på den nu så tropiska scenen, att det fräste af den, och Ruffen stirrade än värre! Aldrig hade jag tänkt mig • — detta — möjligt ändå! Om tre rader stålpärlor, därtill långt skiljda åt, ska kunna anses nog som kostym åt en hel, stor, fyllig kvinna, så bör de åtminstone bäras omedvetet och oskyldigt. Men den här omedvetenheten och oskulden!
Fördelas denna summa på 365 dagar blir 23,'T sk. r:gds inkomsten för hvarje dag. Antag då att de äro 5 personer, mannen, hustru och 3 harn, sä erhålla de icke 5 sk. r:gds personen ali föda och kläda sig med. Forsell beräknar i sin Statistik inkomsterne för en statkarls - f;i m il j i medlersla Sverige belöpa sig i medeltal till 3 sk. 10 rist b:co person, men enligt samma statistik kostar Staten en korrektionist å Södra korrektionsinrättningen i Slockholm 214 sk. per dag. Förekommer icke delta som en blodig praktisk satir öfver den redlige arbetarens lefnadslycka, och skall det icke ovillkorligt påminna folket om del gamla ordspråket: Gud bevare oss för vära vänner, för vära fiender skola vi nog reda oss. Statkarlens lott är således visst icke att vandra på rosor. Detta oaktadt är den vida bättre än daglönarens. Denne skall med 24 sk. r:gds dagspenning betala husrum, vedbrand, skatter och dertill underhålla hustru och harn! Sjuknar han, måste naturligtvis kommunen vårda och föda honom under denna lid, dä han ingenting kan förtjena. Sjukbestyren hafva förut träffat husbonden; kommunen drabbar det orättvist, men honom ganska rättvist, ty han drar nytta af arbetet. Ilan vore äfven bäst i tillfälle alt vårda och efterse sin sjuke tjenare. Att sä underhålla lieie hushåll blir ganska känbart för kommunen, förutsatt att kontrollen på dem som göra sig sjuka vore möjlig, och sättet funnet, all pä samma gång noggrannt och ömt sköta denna befattning, (kanske mera hegardt än hvad våra kommuner under deras närvar, tillstånd kunna prestera). Ty värr synes derföre häraf, att på den stråt vi nu vandra skall arbetande klassen mer och mer sjunka ned i fattigdom, osäkerhet till person och egendom derigenom blifva så mycket större och bördan på kommunen, ulan några lyckligare resultater, endast så mycket tyngre. Man svarar: lålom oss då för all del återgå till det gamla, förhållandet blir då bättre. Vore äfven en återgång molig, omöjligt blefve att med densamma hela del onda, som redan med och under det gamla kändes djupt och lifligt.
Detta var ett arbete af Lurhjelms mormor, förut stiftsfröken i Vadstena, — underrättade värdinnan, som närmat sig fru Nordenskans. «Saln är allt i sitt urmodiga skick,» fortfor hon, «när jag kom hit i huset ville jag anskaffa nya möbler samt inreda allt efter nyare sätt, men både min man och svåger, ja till och med barnen, lade sig deremot, och alla bådo för det här gamla skräpet, som bär vittne om familjens ålder kantänka! Det fick således vara. Men det här rummet» tillade hon med ett sjelfförnöjdt leende, hvarvid hon öppnade en sidodörr, och lyste omkring med ett ljus, «det har jag låtit ändra alldeles efter min egen smak, det var sängkammare i förra fruns tid och ett mörkt dystert rum. Nu är det mitt förmak. Jag har låtit slå igen det enda fönstret och tagit upp tvenne andra.» Det var äfven ett trefligt och vackert rum, hvars ljusa, moderna utseende gjorde en stark kontrast mot det andra. Sedan man ätit qvällsvard, fördes mor och dotter till ett rum i öfra våningen af unga Otto, sonen i huset af förra giftet. «Här bodde min syster när hon var hemma,» sade gossen. «Ack om hon vore här» svarade Leonna, «jag kan knappt afvakta morgondagen.» «Hon kommer nog i god tid,» försäkrade Otto. «Då blir det riktigt roligt.» «Hit komma ryska officerare, och rysk musik från Lovisa!» I dagningen hördes bjellerklang från gården; kort derpå inträdde Ottilia i deras rum. Tre år hade väl gått förbi, sedan hon och Leonna träffades, men syskonsjälar igenkänna hvarandra snart. Ottilia nära nitton år, var en intagande blondine, i hvars milda blå ögon låg allvar, men tillika mycken känsla; ja, stundom antogo de ett uttryck af svärmeri, det senare likväl blott under ögonblick, då hon antingen trodde sig vara obemärkt, eller förstådd. Eljest egde hon en viss likhet med sensitivan, som drager sig tillsamman vid minsta beröring. Genom en vårdad uppfostran och lärorikt umgänge med sin farbror, hade hennes förstånd tidigt mognat, och höjde henne öfver de jemnåriga i granskapet (med hvilka hon likväl sällan umgicks).