Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ut.sk:s förslag, afdrag för städerue, efter en viss proc., skall göras å tull-upbörden, då den icke upgår till normalbeloppet, är det likgiltigt, om siffran bestämmes efter de 3:ne år Komitén föreslagit eller dem, hvilka K. M. antagit. Dessutom har Hr Flach upgifvit oriktiga siffror, ty i Ivomiterades förslag äro siffrorna upställde i Eko men i K. M:s Propos. uti Ernt, och då måste naturligtvis den skillnad eller det missförhållande upkomma, hvarom denne talare vidt och bredt ordat. Hade han således upgifvit alla siffrorna i samma myntsort, så, om han gjort sig reda för saken, skulle han hafva funnit, att han för sin anmärkn. saknat skäl. Samme talare har slutat sitt anförande med hemställan till R. o. Ad., att om än E. o. Ad. skulle vara benägen att gifva en skänk till handeln, vore han öfvertygad, att E. o. Ad. skulle mera tänka på det stora helas interesse som eljest skulle lida deraf. Jag frågar hvem gifver man denne skänk? Är det åt handeln eller är det åt köparen? Jag tror, att det är åt båda. Om tullsatserne sänkas, hvarigenom icke blott fabrikationer utan äfven nödvändighetsvaror erhållas till bättre pris, har man icke då gifvit en skänk åt den stora massan af nationen. Hvad Utsk. föreslagit kan således icke, såsom Hr Flach sagt, anses vara till fördel för enskilde städer. Jag anhåller om bifall till Utsk:s förslag. Hr Dalman, Wilh. Fredr. Achates: Till större delen förekommen af siste talaren skall jag blifva ganska kort. Hr Flach har sökt insinuera, att endast vårdnad om de internationela förhållanden emellan Sverige och Norrige skall hafva föranledt K. M. och komiterade att föreslå E. St. en liberalare tulltaxa. Det må vara en sanning, att detta utgjort första anledn. att bringa frågan under öfvervägande; men jag kan likväl icke föreställa mig, att K.
Upplästes och godkändes Utskottets Utlåtande, angående sist församlade Revisorers till StatsBancooch Riksgälds Verkens öfverseende, uti deras Beiättelse rörande Stats-Verket, gjorde anmälanden i fråga örn Riks-Hufvud-Boksluts-arbetets fortgång m. m., hvarvid Herr Öfversten Tersmeden skrifteligen anförde: "Jag inser visserligen att, sedan Riks-Hufvud-Boksfrågan nu först vid Riksdagens slut blifvit företagen, någon noggrann undersökning af de föreslagne Methoderne icke hinner verkställas, men jag tror däremot att äfven denne omständighet är en ytterligare anledning, för oss, att icke gjöra någon förändring uti 1815 års Riksens Ständers beslut. Stats-Vtskottets Betänkanihn. 171^ Det var efter föranledande af föregående Ständers och Revisorers klagan Öfver opålitligheten att efter Förslager, omslut eller omarbet. ning af Räkenskaperne beräkna Stats - Verkets Inkomster, sorn 1815 års Ständer beslöto, att en ny redogörelse-method för Landträkenskaperne skulle med samma år antagas, på det Riks-Hufvud-Bok därefter, utan all omarbetning, skulle kunna pä de verkeliga Räkenskaperne upprättas. Då Kongl. Majit öfver denne redogörelse» method infordrat utlåtande af Rikets KammarVerk; kunna vi vara fullkomligt öfvertygade, att densamma icke antoges örn den för sjelfva Uppbörds - Verket vore skadelig. — Hvad anledning bafve vi då att fördröja denne Kongl. Majds Nådiga pröfning derigenom, att vi till jemförelse framställa ett nytt project. Härigenom aflägsne vi möjligheten att snart korn» ma till målet, och förlänge de kostnader, sorn. Staten för de förflutne åren och framgent måste vidkännas, intilldess en lämjrelig method för Riks-Bokslutet införes.
– Hm, mum, mum, brummade Skutenhjelm, medan han genomögnade papperslappen, hvarunder Adolf tyckte, att hans långa näsa blef ännu längre. – Nåväl, inföll Stjernhjelm, – hvilka märkliga upplysningar inhemtar du af detta fynd? – Hm, du är dig lik, Georg, mumlade Skutenhjelm med en förlägen blick på Adolf och en hvass dito på Stjernhjelm, hvarvid denne utbrast i ett klingande skratt. Adolf började förstå, att Skutenhjelm var offer för någon mystifikation, och han erhöll omedelbart bekräftelse derpå, idet denne vände sig till honom och sade: – Hör sjelf och döm, huru ovärdigt jag blifvit behandlad! På denna lapp står att läsa: “Att denna kopparmachin tillhört min saliga mors köksredskap och jemte skärfvorna af ett lerfat blifvit nedgräfd i min kallare, för att bereda herr antiquarien Skutenhjelm tillfälle att skrifva en lärd afhandling, intygas af Gabriel Thuresson Oxenstjerna. Vittne: Georg Stjernhjelm. – Jag slog ju vad med dig, att jag skulle draga dig vid näsan! sade Stjernhjelm kiknande af skratt. – Vill du kanske ännu en gång ingå på ett sådant vad? Adolf kunde icke tillbakahålla ett utbrott af sin munterhet, och Skutenhjelm sjelf glömde hastigt sin förargelse och kastade sig på soffan under ett gällt skrattande ho, ho, ho! Derefter fattade han med komisk vrede det oskyldiga kopparkärlet, öppnade dörren och ämnade just slänga ut det i förstugan, då Kajsa mötte honom med matbrickan. – Hvad tar han sig nu till, antiquarius? utbrast hon. – Bevars, vill han nu kasta bort dender hjelmen, som han i morse sade, att han icke vill sälja för tusen daler? Nej, ge mig honom hellre, så skall jag pracka den på kopparslagaren och få för den hvad jag alltid sagt, att den kan vara värd: en daler eller så pass.
Jag går så långt att jag anser Staten vara obillig, då den fordrar borgen, och jag skulle vilja föreslå att hela detta borgenssystem uphörde; ty nog kan Staten lättare stå den risken att en eller annan gång göra en förlust, än den enskilde. Jag tror att do högre tjenstemännen borde ikläda sig ansvaret för hvad de lägre göra, i st. f. att Staten, för egen säkerhet, kastar förlusten på andra medborgare. Jag vet väl att det nu icke lönar mödan att tala om uphörandet af detta borgensvstem, ehuru det är temligen väl kändt, att de ifrågav:de personerna hafva så stora summor om händer, att förbindelsen blott motsvarar en ringa del deraf. Staten äfventyra!- också att desto säkrare göra förluster, som det icke är deras fel, som äga att föreslå upbördsmännen, om dessa arn oredliga eller slorfviga. Ty om man finner en person, hvilken man med full öfvertygelse, och på grund af den kännedom man under sin tjenstetid erhållit om hans karakter, vill föreslå till erhållande af en upbördstjenst, så svarar denne helt enkelt: »jag kan icke skaffa borgensmän.» och man nödgas då antaga en person, på hvars karakter man sjelf är mindre säker, derföre att denne person, i nyssnämnde fall, lyckats att upfylla de föreskrifne vilkoren. Hvad åter beträffar förslaget att lemna obligation för arrende, så skulle, derest denna grundsats blefve antagen, deraf följa, att arrendesummorna blefvo lägre än de nu äro, och att boställsarrendena skulle blifva föremål för ouphörliga spekulationer. Det är nu icke serdeles svårt för en person, som är känd för att, vara driftig, arbetsam och redbar, att skaffa sig en borgen för ett mindre arrende; men han skulle icke kunna skaffa sig det kapital, som erfordrades för att kunna afgifva den föreslagna obligationen. Denna grundsats skulle således leda till ett rikedomens öfvervälde öfver den mindre bemedlade, och jag tror icke att det nu är rätta tidpunkten att längre gynna rikedomen; den har sin vigt, och mången anser den äga en alltför stor sådan, men att införa så beskaffade författningar, som ännu mer skulle öka denna vigt, tror jag icke vara lämpligt.
Det är äfven klart att dä en hvar har 5 ’ 68 Den i Mars f. m. omsorgen att i stil ficka, sitt skåp eller sin låda förvara den andel, han iver i de 800,000 ndr, så behöfver icke banken hafva delta besvär, och att det skötes med sorgfällighet pä sätt Utsk. antydt. Hr Rosenblad har talat om skyddandet af bankens redbarheter på Carlsborg, eller något annat ställe inom landet. Denna fråga hörer egentligen icke hit, utan är föremål för pröfning af Hrr ledamöter i BankoUlsk., som väl i sinom lid lära underställa saken R. St:s bepröfvande ifall de anse frågan vara af sådan vigt. Men på förhand bör jag säga, att man kan draga i betänkande huruvida silfret verkligen är i säkerhet pä Carlsborg, just för garnisonens beskaffenhet. Så länge hon består af pionierer, så torde det vara säkrare att hafva silfret här. Hr Rosenblad har sagt alt 40,000 ndr, uppgifna såsom kostnad för tillverkningen af våra nuvar. småsedlar, skulle vara en för högt beräknad summa. Jag hade icke väntat mig denna invändning mot Utsk:s yttrande och har således icke medtagit handlingar, som kunna bestyrka det; men jag kan göra det till nästa plenum, om någon tviflar på Utskis ord. Jag torde då kunna visa, att förhållandet varit ofördelaktigare under de sednare åren, särdeles det sisla, då sedelomsättningen varit ganska stark, och dä denna kostnad uppgått öfver 50,000 ndr. Om man antager alt kostnaden utgör blott 40,000 ndr om året, så skulle småsedlarne på de 50 år under hvilken tid det silfvermynt, som präglas, kan antagas åtminstone förblifva i omlopp utan att behöfva ommyntas, kosta 200,000 r:dr i st. f. 10,000 ndr som mynlningen af silfret skulle kosta. J sen således, mine Hrr! hvilken förlust på sjelfva tillverkningen man gör om pappersmynt bibehålles och hvilken vinst, man gör i samma hänseende om silfvermynt införes.
Af allt detta vill jag, med offret af mitt lif, gifva – lära och exempel. Ack! om min själ har någon eld, någon ädel häftighet, någon klar besinning, någon evig sanning: så bör den här synas. I tvenne andra böcker: Antiqua Religio, och Historia Libertatis; hvilken skall vara en tafla af Mensklighetens hela omätliga lidande. Är det sannt, att aldrig något Utomordentligt varit sagdt på jorden, som ej födt en Sekt; att menniskohoparne ständigt yrslat för allt, som lofvat en stor sällhet; att min lära har uti sig en evig sanning, hvilken (se Historien) behöfver endast vara en gång rent nämnd, för att trotsa sekler, dårar och tyranner; att aldrig en sekt på jorden var mera grundad i Mensklighetens högsta krafter, – hvilka evärdeligt verka, hvilka gjort allt, fastän deras fureur aldrig haft ett rätt mål: ack! så skall denna elden aldrig dö Gnistan af en enda menniskas själ gjorde ständigt alla lågor på jorden. Säg icke, att man, i detta, skall ”sky för farorna”! När menniskohoparne äro en gång väckte: så är döden för dem ett spel. Exempel: Martyrerne – Theologiska Blod-Scenerna – Upproren – Krigen! Men i detta system är den kunglige blods-dåre, som ”förklarar ett krig”, framför alla feriendus. (Tänk på Vilhelm i Holland nu!) Denna stora mödan är således – kort och liten. Konunga-kältringarne må slåss med hvarandra, personligen, om de vilja. — Se här, Nådige Herre! min Plan. – Både Lifvet och Jorden är ett litet spel. Men detta Lilla är vår Storhet. Tham skakade hufvudet. Kanske händer det flera än mig, att ej kunna första gången läsa detta vidunderliga sändebref utan en blandning af löje och tårar: löje öfver all den sociala, politiska och religiösa befängdhet, som här tvifvelsutan har uppnått sitt zenith; tårar öfver all den vackra mening af menniskobefrielse och menniskoväl, som aldrig med redligare nit framglindrat ur någon verldsförbättrande student-dröm.
"Kära mor", sade herr Erik, hvilken orubbligt lugn vid alla andra tillfällen, dock hastigt förlorade jemnvigten, så snart någon angrep Klas Fleming, "kära mor, om än sjelfvaste lögnens fader, hin onde i helfvetet, skulle säga sådana der dumheter, så borde du väl begripa att ingen lefvande menniska finnes, som kan äta en hel skinka i ett mål. Dock", tillade han i detsamma åter med sin vanliga glada min, "kanske någongång när fru Ebba låtit anrätta en pastej af de feta och trinda spädgrisarne från Qvidja, att nästan en hel sådan skinka strukit med". "Ja se det var en sak", sade fru Metta talande vid sig sjelf, "hos Lisa på Kullans tingade jag ju grisar, för fisken som hon fick. De borde väl vara stora ren, men här skall jag få stå med skammen om de äro magra. Jag undras hvem som förr kunnat hitta en bit magert bland späcket på Tannila?" "Kära mor, var ej bekymrad, du skall få se att det går". "Ja, det går ja, det är lätt sagt, men sannerligen något går om jag står här. Och den Sigrid sen, der står hon och ser så märkvärdigt from ut, men för gu om det går med att bara se beskedlig ut, när något skall uträttas. Hade jag ändå en drifvande menniska att hjelpa mig. Nog kan flickan vara snäll och from och ett kärt barn, men se en som kommer sig till att uträtta något, det blir hon väl aldrig här i verlden". Med de orden gick fru Metta bort, snart syntes Storsvarten stå förespänd, fru Metta satte sig sjelf i slädan och begaf sig till grannarne, för att uppspana hvad som kunde fås till mats, genom köp, byte eller tillochmed lån. I dessa tider då den mest obegränsade gästfrihet öfvades öfver hela landet, hände stundom, att, ehuru visthusen hos de förmögnare voro öfverfyllda med mat, man dock icke ville för mera ärade gäster framställa endast spickefläsk, ofta öfverårigt, torra gäddor eller dylikt, och då hände väl att en grannfru råkade vara försedd med något färskt, och så hjelpte man hvarandra.
Vi böra påminna oss, att hvarje mantalsskrifven Person, frän Possessionaten till Daglönaren; betalar Bevillning tili Götha Canal, en Bevillning, som var ämnad till andra föremål, mera vigtiga för den delen af Nationen som önskar reda och ordning i Penninge väsendet, än Cötha Canal-anläggning , hvars nytta en aflägsen framtid endast säkert kan komma att bestämma, men samtiden anser ganska problematisk. Den 30 April Högloflig Statsoch Banco-Utskotten föreslå fortfarandet af 300,000 R:dr årligt biträde till Canal-arbetets fortgång , hvilket jag anser böra bifallas j men Utskotten säga tillika i sitt Betänkande, att Arbets-planen icke bör bestämmas af Ständerne. Jag tror deremot böra bestämmas att föreningen mellan Wettern och Wenern bör först verkställas,' och fördelen af denna Communication leda omdömet, huruvida den återstående delen bör fortsättas, eller ej. Canalen vinner väl ej då genast den uppgifna Militairiska nyttan, nien om Götha Canal kan ingå i vår försvarsplan, månne den i denna plan upptager rum framför Flotta, Fästningar, beklädnad och beväring för; Conscrip tion, etc. eller månne vi, utan andra större indragningar, förmå contribuera till allt på en gäng, äfven med den aldrabästa vilja? Dä Discont-vinsten och förmodeligen Actie-ägarnes vidare inbetalningar frångå Canal-Inkomsterne, lärer denna Arbets-inskränkning blifva så mycket nödvändigare. Ett inkast kan göras häremot, att en del Arbeten på Östgötha Linien lida eller förstöras om de ej oafbrutit fortsättas.
Väl vet jag, att åtskilliga län, deribland Calmar och Stora Kopparbergs län, hafva undandragit sig alt emottaga promotorial för enskilda, och del af farhåga för möjlig försnillning af medlen genom expeditionshafvanden; men må det tillåtas mig att förklara, att intet tillfälle dertill kan uppkomma, utan att landshöfdingen helt och hållet åsidosätter all eftersyn å sin expedi tio niliaivande, ty han skall naturligtvis, der promotorial mottagas, föra ett. särskildt register öfver promotorialmålen, hvilka icke äro af beskaffenhet alt kunna handläggas såsom andia kuranta mål. De äro af beskaffenhet att böra ögonblickligen expedieras, och då landshöfdingen kommer ned på cancelliet, ser han genast för hvarje dag hvad som bort vara expedieradt och hvad sorn icke är det. Ilan kan således äfveu ögonblickligen af sin expeditionshäfvande secreterare få upplysning 0111 hvad som Ingi hinder för expeditionens afgående. Således, såsom jag redan nämnt, om landshöfdingen har ordentlig tillsyn öfver si!t cancelli, bar han icke ringaste våda af att tillstädja promotorial, och för de län, der sådana äro medgifna, har icke fördelen för crediten varit så obetydlig sorn man torde förmoda, och deremot, der de blifvit vägrade, har sådant föranledt ganska betydliga svårigheter. Om nu det erkännes, att detta icke får komma att etablera en särskild expeditionstaxa i och för promotorialmål, utan dessa likasom andia mål vid landscancellierna böra efter samma taxa behandlas, så torde det vara anledn. och skal till den af mig begärda återremjss af betänkandet. Dr Edenhjelm, Gillis: Ehuru jag gerna medgifver alt det skulle vara ganska beqvämt för fordringsägare och alla procentare inom Riket, att få Jandshöfdingarna till commissionärer och ansvarige för deras fordringar, så kan jag likväl icke derpå för min del ingå, utan anhåller om afslag å betänk, på de skäl, sorn Hr von Hartmansdorff med så mycken sakkännedom utvecklat. Frih.
Utskottet tillstyrker: att denna Spannemål, såsom ej innefattande någon ny utgift må för Scholan i Calmar med i45 T:r, emot besparing af motsvarande indeldta belopp, och för Gymnasieoch ScholseStaten i Götheborg med 66T:r 3 Fjerd. 6 kpr å Stat uppföras, såsom in na Transport 4°3,6i4-‘ i4- 5* Betänkanden, N:o i33. n, N:o i33. 233 Transport 4o3,6i4: i4* 5, tura utgående, och utföres således och BarnaUndervisningen i de nya CapellFörsamlingarne uti Vermlands Finnmarker, enligt K. Brefvet den a4 Februarii 1826. För en CapellPredikant 333: 16. Två Klockare, med skyldighet att tillika bestrida Scholmästaretjenst, 5o R:dr hvardera , too. —• Arfvode till Klockarne i Östmark och Hvitsand, för Scholmästarebefattningens bestridande, a5 R:dr hvardera . 5o. — Högstberörde K. Bref upplyser, att hos K. M:t Gommitterade för Undersökningen af FinnAUmogens på Gränsen emellan Wermland och Norrige åtskilige angelägenheter, i underd:het anmält nödvändigheten, att afhjelpa denna Allmoges behof i afseende på Gudstjensten och Barna-undervisningen, som, oaktadt all nit och verksamhet å vederbörande Presterskaps sida ej kunde, i anseende till den tilltagande Folkmängden i FinnSkogarne, behörigen handhafvas; på Religions - Tilisammans 483: 16.
Bankens, Diskont-Verkens och Tumba bruks embetsoch tjenstemän samt betjente, angående en hemställan från Banko-Utskottet att desse måtte för år 1860 bibehållas vid dem beviljad tillfällig löneförhöjning: B. HI. 139, A. 141. — depositions-rörelse och vexlings-kassa, angående förändrade föreskrifter rörande—: B. VIII. 11, 163, 171, A. 171,175, 176, 177; U. IX. 166, 366, A. 366. — laneoch kreditiv-rörelse, angående reglering deraf, samt om användande af upplupen odisponerad bankovinst: B. VH. 199, 225, 227, A. 227, 235, 236, 241, 242, 253, 255, 263, 264, 270, 271, 280, 291, 300; B. VIII 314, 375; IX. 46, A. 47. 48, 49, 56, B. 110, 147, A. 147; B. X. 3, 61, A. 61. — lånerörelse, angående inskränkning deraf vid tillfällen af sedelstockens alltför stora förökning; motion af Grefve Gustaf Fredrik Liljencrants: se Motioner. — reserv-fond, angående förnyadt förslag till föreskrifter rörande—: B. X. 63, 153, 174, A. 174. — sedelmynt, angående anskaffande af ett bättre slags papper derför, än det nu varande; motion af Herr Conrad Ribbing: se Motioner.
Mils disposition, lör alt såsom aflönings-IÖrhältring efter omständigheterna fördelas bland omlormälda 11 Kammarskrifvare. c) Slutligen och då lönerne vid de (lere befattningar, sorn föreslagits ali indragas, mäste få uppbäras af vederbörande så länge de vid samma befattningar qvarstå, hvadan oek dessa löner icke blifvit i förslaget till ny stat upptagne; men häraf följer, att samtlige å nämnda stal uppförde personer endast suceessive och i mån af de på indragning ställdes afgång skulle komma i åtnjutande al de förbättrade lönevilkor, sorn ansetts böra dem beredas, hafva Rikets Ständer, under hemställan alt de af E. K. M:l till uppförande å stal föreslagna nya tjenster må tillsättas endast i den mån anslaget sådant medgilver, anvisat erforderliga medel lill fyllande af den brist, sorn till en början miste uppslå i lillgångarne för afiönande af (lottans civil-personal.
Jag anser således af vigt, att saken kommer under LagUtsk:s förnyade pröfning, på det att Utsk. må blifva i tillfälle att efterse om icke något förtydligande i detta fall må kunna göras. Frih. Cederström, Jakob.: Jag instämmer med Gr. Sparre deruti att något förtydligande här ej erfordras. Rättsbegreppet, som bär ligger till grund, nemi. att en inteckningshandling, som ej blifvit dödad, får åter utgifvas af den som rår om egendomen, är ganska tydligen att vilja skaffa efteråt kommande intecknings innehafvare i samma egendom en högre och bättre säkerhet. Genom det alt afbetalning blifvit gjord på t. ex. l:sta inteckningen har naturligtvis långifvaren, som först gifvit hela lånet under visshet om att hela summan var intecknad, sedermera ej säkerhet för mera än hvad som ej är afbetaladt; men detta bör väl ej hindra, att lemna rättighet åt enskilde personer att återigen till fulla beloppet belåna en sådan inteckning, ehuru afbetalning blifvit gjord. Jag tillstyrker bifall till Utsk:s förslag. Gr. Sparre: Om R. St. skulle stadga en lag i hvarje fall, som domstolar äro af olika mening, sä finge R. St. ganska mycket att göra. I sådana fall gör sig en praxis gällande genom K:s Högsta domstol, serdeles dä dess domar hafva skäl och rätt för sig, hvilket jag anser vara händelsen i närvar:de sak. Jag anser derföre något ytterligare förtydligande i detta hänseende ej nödigt, och jag tror till och med, att, sedan den lag blifvit utfärdad hvarom vi nu diskutera, ej någon tvekan inom domstolarne skall mera uppstå i detta hänseende. Det fanns nemi. förut en sådan tvekan, emedan man var osäker om huruvida en inteckning, som en gång var inlöst skulle blifva gällande derefter; men denna sednare mening har småningom gjort sig gällande. Det är en klar conseqvens af principen om inteckning i allmänhet, och såsom en ytterligare conseqvens deraf kommer vidare att följa, att det belopp, som inteckningen lyder å, är det rätta, och att en å skuldebrefvet skedd anteckning om afbetalning väl må gälla mot person, men ej såsom förminskning i inteckningsrätten. Hr Printzensköld:
Om en okynnig person yrkar edgång, så lider den, som yrkandet rör, icke deraf, då han med lugnt samvete och i förlitande på sin rättvisa sak vet att han icke har något att deraf befara. Jag uprepar ännu en gång: det ovilkorliga stadgandet om borgenärs-ed har åstadkommit så mycken klagan och så många förluster, att detta förslag deraf varit på det högsta påkalladt. Då vi nu tala om denna §, frågar jag: hvad är det, som begäres? Vi hafva redan beslutat, att när edgång begäres, skall den aflägga», och detta ar blott en tillämpning af hvad som redan är antaget. Hvad en återremiss då skulle tjena till, vet jag icke. Beträffande den andra anmärkningen, får jag fästa upmärksamheten på det besynnerliga i Hr Dalmans påstående. Han har sagt, att eden skulle afläggas före utdelningen; men vi hafva vedan antagit, att edgång skall göras i sammanhang med bevakningen, sä vida den dervid påyrkas. Skall man nu utom denna edgång göra en ny i fråga om utdelningen, så vore det verkligen påkostande. Men, säger den värde talaren, yrkandet om edgång be höfde icke göras förr än utdelning kom i fråga : men derpå svarar jag att vi redan beslutat i föreg:de § att edgång skall göras i sammanhang med bevakningen. Hvartill det skulle leda, om den först fordrades vid utdelningen, vill jag nu visa. Ändamålet med denna lag är att åstadkomma skyndsamhet vid konkursers behandling; derföre och på det att skriftvexlingen emellan borgenärerna snart måtte alslutas, är det stadgadt, att borgenärs-ed skall afläggas vid bevakningen, då sådan påfordras. Den siste värde talaren antydde, att det vore bättre, om den gjordes vid utdelningen; deraf blefve tVp n Si juli f. m. följden, att först skulle en ed aflaggas, då konkursen började, och sedan, då den vore slut, kunde man ånyo yrka edgång vid utdelningen.