Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men Utskottet har endast velat föra den till Göta kanal under nu ingående stats reglerings-period. Är detta en så vigtig och följaktligen rigtig slutpunkt? Borde nian ej i stället bemöda sig, att, om möjligt, framföra den till Orebro, hvarigenom den, medelst vattenkommunikationen, gjorde en önskad hastig förbindelse mellan Slockholm och Göteborg redan vid den tiden verklig. Resten kunde sedan under följande riksdags-period fullbordas. Att stadna vid Göta kanal och begynna det svåra arbetet vid Stockholm på södra sidan, hvilket ej under den tiden kan fulländas, synes mig vara mindre väl betänkt. Vill man ändtligen begynna äfven der, så må man inskränka sig till några få förarbeten och spara det öfriga till lägligare tid. — Södra vägen är visserligen angelägen, men att draga den så långt upp, som Utskottet föreslagit, och stadna på ett ställe, som i intet afseende kan vara någon slutpunkt, emedan det icke fullbordar någon verkligen inom sig afslutad kommunikations-sträcka, synes mig alldeles oriktigt. Hade man kunnat fortgå ända till Jönköping, då hade saken förhållit sig helt annorlunda. Men då detta lärer vara nära ogörligt, utan alltför stora ansträngningar, synes det mig hafva varit bäst, om man stadnat vid första förslaget, med slutpunkten Finja-sjön. Vägen till Upsala både kan och bör under nu ingående riksdags-period fullbordas. Hade vägsträckningen från Orebro till Askersund kunnat helt och hållet medhinnas, hade visserligen varit väl; ty både den större affärsrörelsen, sorn de sednare åren i den riktningen uppkommit, hade då blifvit understödd, och den angelägna förbindelsen mellan de stora vattendragen, Wettern och Hjelmaren samt Mälaren, hade då med ens varit öppnad. Men om medel dertill ej finnas, är det dock godt, om denna vigtiga väg påbörjas, såsom Utskottet föreslagit. / 4:o I afseende på det finaneiela, är jag visserligen af den mening, att arbetena böra utföras med upplånta medel Men då synes del mig vara alldeles orimligt att tillika antaga, att blifvande, ännu osäkra, öfverskott på statsinkomsterna dertill skola användas. För dessa har man mångå andra ytterst vigtiga behof, hvilka påkalla all den hjelp, som staten kan gifva.
Örn man i st. f. ett sådant påbud föreskrifver, att den ökade åtkomsten skall delas mellan Kronan och boställshafvaren, så kunde hon använda denna inkomst till fyllande af andra boställens behof. Då kunde de, som sakna åbyggnad, blifva dermed försedde, och Militieboställs-kassan, från hvilken en del räntor nu utgår till aflöning åt Krjgs-Kolbii tjenstemän, finge då större peuninge-tiilskott för sina egentliga åliggandens fullgörande. Hvad ecklesiastika boställen beträffar, vill jag, för att ådagalägga riktigheten af Frih. Raabs anförande, erinra, det R. o. Ad. likasom de öfrige Stånden beslutat, alt man skall hädanefter betaga Stiftens byggnadskassör de inkomster, de haft af lediga pastorat. Om nu inkomsten från ecklesiastika boställens skog skulle hädanefter gå till Kronan, så vöre del icke mer än rätt, att ersättning för den vinst, Presterskapet gör genom byggnads-kassornas förlust, utgår från Presternas boslällsskogar. Jag säger detta blott för att bevisa riktigheten af den sals, Frih. Raab framställt, utan alt jag för öfrigt vill belasta den underd. skrifvelsen med någon sådan detalj, sora jag nu vidrört. Frih. Palmstjerna har sagl, att åtskilligt af hvad man vill begära, redan funnes i förfatln:ne stadgadt. Om så förhåller sig, är Den 11 November f. m. 371 det öfverflödigt, all Utsk:n afgifvit della förslag, hvarföre jag så mycket heldre tillstyrker antagandet af Frih. Raabs framställning. Hr Gr. o. Landtm, lillkännagaf, alt plenum komrae alt fortsättas kl. £ 6 e. m. Frih.
Den 33ewillning, bwilfen för utlånta nteDel belöper, mare Det l)anS ovoilförliga vätt, att Detta fövffott af Sångifwaren återfå, tueD $em procent af räntan för alla utlånta Capitaler, utan affcenDe Derpå, om De äro intecfnaDe eller icfe, få framt nem» ligen räntan är till mer än $em procent beftämD. låntagaren åtnjutc Detta af» Drag voiD fywatje räntebetalning od) gifwe l)an Derå qvitto, ©itter ej Sångif» waren meD fåDant qvitto eller annat laga bernis ftprfa, att £5emillningö»afDrag wiD l)warje ränteliqviD Såntagaren werfltgen tillgoDofommit, ege Då Den feD» nare, wiD jlutliga liqviDen för lånet, föra honom Det till lajl, för alla De år, 43 Det icfe förut fått åtnjutas; ware ocf låntagaren t Detta fall berättigaD till laga ränta för beloppet af Igvarjc årS afDrag, från Den tiD, Då Det rätteligen borDt jottom tillgoDoräfnaS. ©omare od) Spfecutorer åligger, att, Då rättegång eller lagfofning uppftår, dalia ftg faDganDet f>ärom till noga efterrättelfe; od) må £)om eller Utflag icfe utfärDaS förr, än (Ufer upplysning om werfdälltg» beten af föregåenDe ftaDganDe blifwit inf>emtaD. UtföfeS åter forDratt i SoncurS, åligge Det borgenär att behörigen d9«‘ fa, Det Q3emillmngS»afDragen af ©älDenären fulleligen fått åtnjutas. hägrar Sångifware
Carl Xlis storverk, har sedan dess stiftelse, såsom häfderna visa, varit Sveriges väsendtligaste värn, utan hvilket della rike tilläfventyrs för längesedan upphört att räknas bland sjelfständiga stater; och jag skulle derföre anse mig begå ett förräderi emot fäderneslandet, om jag genom någon min medverkan gåfvc anledn. dertill, att detta palladium för Sveriges frihet och sjelfständighet tillintetgjordes. För öfrigt och då krigens fullkomliga afskaffande eller upphörande lärer, ehvad optimisten derom må hoppas, komma att få räknas till s. k. fromma önskningar, hemställer jag till hvarje fosterlandsvän, om det vore välbetänkt, att efter ett mer än 30-årigt fredslugn, det längsta Sveriges häfder sedan fabelåldern veta att omtala, tillvägabringa en snart sagdt fullkomlig afväpning och sålunda göra nationen värnlös emot den inkräktare, som under ett oförmodat utbrytande Europeiskt krig kunde anfalla detta land och hola dess urgamla sjelfständighet; och om äfven den ifrågasatta afväpningen skulle hetas vara tillfällig, så lärer erfarenheten hvad indragningar hafva att betyda. Den vakans-spannmål 22,500 tunnor som utgöres af rusthållarne vid de afsuttne cavalleri-regdena, med hvilkas återuppsittning det ej häfver sig så lätt, har ej kommit indelta arméen till godo, utan betraktas såsom en stalsintrad och ingår bland statsverkets inkomster. Hvad slutligen angår Gr:s anspelning på landets utblottade tillstånd och dess oförmåga att underhålla ett ändamålsenligt försvarsverk, så, utom det att den roteringsskyldiga jorden i sednare tider blifvit befriad från flera utskylder, ibland annat mötes-passevolance-afgiften och beklädnadsbidragets nedsättande från ^ till ^ af värdet, lemnar en oväldig jemförelse emellan ställningen och välmågan i landet nu, och vid början af detta århundrade, härpå det bästa svar, och skall säkert utfalla till fördel för nutiden.
– «Men jag, jag fruktar aldrig. En kung vara rädd! Fy, lagman Liljensparre! Det gränsar ju till förolämpning. En enda person till mitt sällskap, för att hafva någon att tala med och ej dö af ledsnad under vägen, är allt hvad som anstår mig: Armfelt, till exempel.« – «Baron Armfelt är som barn i huset hos mamsell Arfvidson.« – «Armfelt Derom har han icke nämnt för mig ett enda ord. Men är du säker på hvad du säger?« – «Så säker, Ers Maj:t, att jag kan framte öfvertygande bevis. – Vågar jag likväl underdånigst bönfalla, att Ers Maj:t täcks icke uppgifva mig som sagesman, efter baron Armfelt sjelf ej yppat förhållandet.« – «Lita på min tystlåtenhet. – Då således mina närmaste rådfråga sibyllan, är det ett skäl mera för mig att göra hennes bekantskap. – Armfelt är förmodligen ej den enda person af betydenhet, som offrar på hennes altare? – «Mina förteckningar utvisa hundratals. Ur minnet kan jag blott upprepa några: grefvinnorna Brahe, Löwenhjelm, Jeanette Hamilton och Aurora De Geer; riksrådet grefve Oxenstierna, generalamiralen Trolle, amiralen baron Ehrensvärd .« – (Faller i talet) «Ehrensvärd också! Jag måtte säga: det stegrar i hög grad min nyfikenhet. – Står De Besche äfven på din lista?« – «Nej, Ers Maj:t.« – «Bra. Han skall då bli den, som gör mig sällskap. – Hvilken tid på dygnet öppnas Pythias tempel?« – «Från nie om aftonen till fyra på morgonen.« – «Rätt så. De Besche skall beställa någon timma åt oss, då vi kunna få vara på egen hand i vårt nya Delphi; ty ogerna skulle jag der sammanträffa med mina kära undersåter. – En sak till: jag behöfver en cicerone. Jag skall skicka till dig en af mina kammartjenare, Gliedberg eller Wachlin, som du låter underrätta om sibyllans bostad och vägen dit; men så att ingen obehörig gissar anledningen. Du förstår mig väl?«
Remitterades till Stats-Utsk:t. Gr. Mörner, Carl Göran Detlof, väckte en motion, N:o 234, ang:de förbättring af Landtbruks-ingeniörernes lönevilkor. Remitterades till Stats-Utsk:t. Gr. Wrangel, Tönnes, uppläste en motion, N:o 235, ang:de pension åt framlidne Professoren J. S. Billings enka, Anna Gharlotta Billing, född Hård. Remitterades till Stats-Utsk:t. Frih. Creutz, Steffan, uppläste en motion, N:o 236, ang:de giftomanna-rättens upphäfvande. Begärdes på bordet. Frih. Creutz afgaf vidare följande motioner, nemi.: N:o 237, ang:de Krigs-hofrättens indragning; N:o 238, ang:de upphäfvande af sista mom:t i 37:de §:n af 17:de kap. Rullegångs-balken m. m.; samt N:o 239, ang:de åtskilliga förändringar i Criminal-lagstiftningen. Dessa motioner remitterades till Lag-Utsk:t. Den 30 November. Creutz väckte ytterligare två motioner, nemi.: N:o 240, ang:de uppliäfvande af Reglementet för skyddskoppympningen, för så vidt vaccination derigenom blifvit ovilkorligen påbjuden; och N;o 241, ang:de obegränsad rätt till jordafsöndring. Dessa motioner remitterades till Allm. Besv.- o. Ekon.-Utslut. Frih. Creutz anförde mundtligen: Några kronoskatte-innehafvare i den ort, der jag bor, hafva vändt sig till mig med begäran om väckande af den motion, jag här har i min hand. Samma motion blir också framställd i Bonde-Ståndet af en Riksdagsfullmägtig ifrån nämnde ort. Då jag i grunden gillar motionens syfte, har jag trott mig icke böra vägra att villfara deras begäran att föredraga densamma äfven inför R. o. Ad.
Maj sistlidne år meddelat åtskilige föreskrifter, angående de oafvittrade skogarne inom åtta socknar af Länet, och derigenom, samt genom beviljandet af ett årligt anslag dertill af 3ooo R:dr Banko, och föreskriften att 1824 års Afvittrings-stadga för de öfriga Norra Länen äfven skulle inom detta Län tillämpas, åt denna vigtiga del af den allmänna hushåiiningen gifvit en mera bestämd riktning, så har också Afvittrings-verket kunnat med mera drift handhafvas. För Alfta socken, hvars hela areal af inägor och skog, oberäknadt impedimenter, utgör 186,734 tunneland, är beredelse till afvittring företagen och äfven förslag till bestämmandet af tunnelandantalet för alla i socknen varande oafvittrade hemman och Nybyggen uppgjordt, hvilket likväl ej kan slutligen pröfvas förr än de af ägodelnings-rätt handhafde, men under Eders Kongl. Maj:ts Nådiga skärskådande dragne äganderätts-tvister blifvit slutligen afgjorde. Emellertid anses en tillökning i skatt, beräknad till 6T7-:dels mantal kunna äga rum för åtskilliga å allmänningen belägne hemman och lägenheter, och ändock en betydlig areal blifva öfrig för att af Eders Kongl. Majit och Kronan disponeras. Undersviks och Gnarps socknars skogsmarker hafva blifvit affattade, hvilken affallning kommer att tjena till grund för Laga skiften derstädes; och är skifte redan, utan hinder af afvittringsmålets pröfning, enär möjligen blifvande Öfverloppsmark bör af utskogen utbrytas, beviljadt å Undersviks hemskog, hvilken utgör 17,272 tunnland och 21 kappland.
En annan talare åter, har yttrat, alt det tunga kopparmyntet har man qvar; men det lätta silfvermyntet tappar man bort, och deraf kommit till den slutsats, att det vore en gifven förtjenst hos ett mynt all vara tungt. Men hvad skall man då säga om sedlar ne! Hvad slutligen angår det enda allvarsamma skäl man anfört, eller att myntverket skulle göra en betydlig förlust på ulpräglingen af det föreslagna nya myntet, så är det visserligen möjligt, att en sådan förlust upkomme; men den är, i min lanke, ringa i jemförelse med summan af alla de 1000-lals små förluster, som af allmänheten göras genom att vid liqvider tjenligt skiljemynt saknas. Lätt skulle vara, att härpå anföra exempel. Jag tror således att R. o. Ad. skulle göra allmänheten en verklig tjenst genom att med sitt votum bidraga till denna reform, som säkert skall Den 16 A piil f. m. 469 blifva, fastän en /iten, en af de mest välkomna, och deraf olägenheterna, i min lanke, äro så godt som inga, men fördelarne många oell stora. Ja, jag hoppas, att R. o. Ad. skall bidraga till detta förberedande till afskaflandel af de nuvarande klumpigaoch ofantliga 6-skillings-stycken, vid hvilkas åsyn man nästan ovillkorligen kommer att länka på det barbariska myntet i Sparta, som var af Jern, och så tungt, att ett par oxar behöfdes för att draga den summa, som åtgick till en måttlig liqvid. Jag röstar bifall till Ulsk:s betänk. Hr Björnstjerna: Jag liar begärt ordet för alt fästa up märksamhelen på ett misstag, som 2:ne förcg:de talare begått. De hafva nemi. sagt, att kopparmyntet fortfarande skulle utgifvas, äfven om det föreslagna myntet anlages, men så lärer väl förhållandet icke blifva. Ulsk. har nemi. sagt: ”jemte bibehållande af det redan präglade kopparmyntet.” Jag känner bestämdt, att Utsk:s mening var, att något kopparmynt å 4 sk. icke skulle vidare präglas.
I dennes palats verkade Olof Håkanssons namn som en hufvudnyckel. Porten öppnades, portvaktaren bad tusenfallt om ursäkt för sitt näsvisa svar, undskyllande sig med, att han i sömnen ej visste hvad han sade, och Olof Håkansson ledsagades af en betjent till förmaket bredvid grefve Fersens arbetsrum. – «Hans höga nåd har ännu icke gått till hvila, sedan han hemkom från slottet – yttrade kammartjenaren – utan är sysselsatt att skrifva. Högtärade herren skall på minuten blifva anmäld.» Blott några sekunder derefter flög ena dubbeldörren upp, och grefven mottog sjelf, med en hjertlig handtryckning, sina politiska meningars mäktiga stöd hos allmogen. – «Huru, bäste vän! – utbrast Fersen – så sent, eller så bittida? Jag vet i sanning lika litet hvilketdera jag bör kalla denna ovanliga timma för ert, i alla fall städse kärkomna, besök, som huru jag dertill skall förklara anledningen. Ej heller förstår jag, hvarföre ni så tidigt lemnade den ståtliga festen på slottet i natt. Jag hade knappt hunnit få se en skymt af er, innan ni redan var försvunnen. När man är så sällsynta gäster på hofvet, som nu för tiden vi och våra vänner, bemärkes frånvaron, i synnerhet af ett Riksstånds talman. – «Må så vara, herr landtmarskalk; men denna gången var min frånvaro lika nödig, som min närvaro. Herr grefven skall få höra alldeles förvånande saker.» – «Jag är helt och hållet öra, till er tjenst.» – «Knappt hade jag i går aftons slutat ett långt samtal, hvarmed Deras Majestäter hedrade mig inne i konungens rum, der kung Sigismund till häst intar hela ena väggen, än jag vid utgången i stora galleriet stötte på drottningens näsvisa negergosse, hvilken, som herr grefven vet, alltid har fritt språk och är lika oförskämd mot sjelfve Herrar Riksens Råd, som trots någonsin emot oss simple bönder. Denna gången såg den bängeln till och med mera illparig ut, än vanligt. Han bligade på mig med sina klippska ögon och tycktes justament hafva något på hjertat. När jag helsade på honom med ett:
Så förbjöds t. ex. 1546 allmogen, att icke annorstädes än i städerna och der icke på torgen utan till köpmännen sälja och köpa spannmål, vid 40 markers bot första gången, 100 markers bot andra gången och hufvudets förlust tredje gången, och jag erinrar dervid, att enl. Hallenberg: »Om mynt och varors värde under Gustaf I» motsvarade 100 mark 17H tunna säds värde. Vid vite fick ingen bonde betala sina tröskare och arbetskarlar med säd, utan blott med penningar, för hvilka arbetarne skulle i staden sedan köpa sin brödföda. Landtmannen fick icke på landsvägen sälja siri vara, eller vända hem, innan han varit i staden, vid höga vitén och 3:dje gången dödsstraff. För kontrolls skull, utstakades 1540 och 1555 de vägar, på hvilka landtmannavaror (ingo föras till stad. I Skåne förbjöds 1680 allmogen att uppstalla och försälja oxar. Ar 1556 förbjöds hela Finland och 1614 hela Westerbotten, vid förlust af skepp och gods, att föra viktualievaror annat än till Stockholm. 1536, 1539 och 1546 förbjöds all seglation med små skepp eller allmogens öppna båtar; 1569 förbjöds att uppköpa . varor på landet. Ar 1640 och 1648 förbjödos bönderna på Oland att idka en urgammal lblknäring, att hugga sten till salu ur egna berg, emedan detta skulle vara en stadsnäring för Calmar stad. Så med handeln. På samma sätt roed handtverkerierna. Ar 1748 förbjödos på landet boende att väfva åt någon annan än sig sjelfva; 1624, 1643 och 1644 anbefalldes ånyo alla på landet, som kunde handtverk, att inflytta till städerna (Agardh). 1643 stadgades, att handeln med tjära, som förut varit fri, inskränktes till förmån för Stock holm, dit produkter skulle föras.
Len förestäende nppskrifningen blifwa alla ätta Bandren frie, att obehindrade stöta deras jord; Ständspersonens förbindelse blir deremot att anskaffa en Soldat för sitt Säter, och att dessutom lata allt sitt Tjenstefolk uppstrifwas, ty han äger icke rätt att för sitt Säteri och afhvste Frälsehemman behälla någon enda »rbctare, med samma säkerhet som Skatte-Böndren; och om Ståndspersonen dessutom äger Torpare, kan han dem ej eller päräkna, emedan de alle stola antecknas; Lä Mwäl ett större Jordbruk bör äga ratt att i mohn ^ der - Dm iZ April. sZi deraf stadda för utstrifningar. Detler olika förhällans de synes likwäl förtjena afseende, och billig rättelse, till ernäende af yämn rättwisa. Anmärkningsmärdt förekommer mig ock Utstotlers yttrande pä lwennc ställen i Betänkandet, akt utgifter i afseende pä Förstärk? rringsmanstapct borde sammanstjutas efter Bcwillnings» grunvcrne, d8 desie principer, billige i jämnförelse till Landet i allmänhet, icke blifwa det när de Inskränkas »noin en trängare krets eller inom en Socken allena. Det - kunde hända, jämnlikt sörcnämde exempel, att en Ständss person mäste till FörstärkningsrArmeen aflamna allt sitt Tjenstefolk; worcdet dä billigt att han, i grund af fin ine komst eller bewillning skulle med penningar ytterligare bidraga till behof i samma ändamäl,! samma Socken, dä harr snarare bordt i jämnförelse till andry, njuta ersättning, än betungas med en ny förlust; enär dcrempt, att följa nysinämde exempel, mindre bemedlade, men efter o, lika Ständ lika sörmögne, af utskrifningen icke singa erfara minsta känning?
Rikets Ständer att till hvardera af förenämnde Skollärare, som afstå från sin förhöjda tjenstårsberäkning, bevilja en årlig ersättning af 166 R:dr 32 sk., att årligen från allmänna indragnings-staten utgå, så länge desamma vid nyssberörde befattningar qvarstå. 1 Öfverfält-läkare med lön 1 Regementsdito » » 1 dito dito » » 7 Bataljonsdito » » å 410 R:dr 5 Stipendiater » » å 160 R:dr 800: 6.400 R:dr Siats-Utskottets Utlåtande, N:o 86. 11 vöre otillräckligför sjukvården på stationerna samt vid flottans exercis-expeditioner, och den vigtiga helsovården om hord, ett väsendtligt vilkor för flottans tjenstbarhet i krig erfordrade för att bringas uti ett efter nordiska klimatets egendomliga förhållanden afpassadt system, att den fasta läkare-korpsen vore tillräcklig att åtminstone till någon del bestrida tjenstgöringen på krigsfartygen och derigenom ”både samla erfarenhet och låta dess frukter komma vapnet till godo,” hvilket med en ständigt ombytt läkare-personal icke kunde åstadkommas; har Kongl. Maj:t ansett nödigt, att ifrågavarande läkare-personal bestämdes till 1 Fältläkare med lön . 1,200: 3 Regements-läkare å 800 2,400: G Förste bataljonsläkare å 400 2,400: 3 Andra dito dito å 250 750: 10 Stipendiater å 150 1,500: med rättighet att efter 8 års berömlig tjenstgöring erhålla en förhöjning, förste bataljons-läkaren af 200 och andra dito af 125, hvilken förhöjning förslagsvis beräknats för 2 förste och 1 andre bataljonsläkare till 525: eller tillsammans 8,775 R:dr som följaktligen öfverskjuler det nu varande anslaget till medicinal-staten med 2,375 R:dr; med hvilket sistnämnde belopp Kongl. Maj:t äskat att samma stat måtte tillökas.
Det var ej utan, att ju vid Författningens uppgörande detLa kom i öfvervägande; och man ventilerade, om man skulle bestämma skillnad för större och mindre Städer; men man fann det icke lämpligt, såsom obestämdt. Örn man föreskref inom en mil, för Städer af irsta och a:dra Classerne, och inom en half mil, för Städer af de andra Classerne, så vore föreskriften bestämd, och man hade vunnit det ändamål, som Utskotten åsyfta. Första och andra Classens Städer äro, utom Stockholm och Götheborg, Norrköping, Gefle, Carlskrona, Upsala, Malmö, Calmar, Wisby och Westerås. Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf: Då jag tillförene yrkat, och ännu är af samma mening, att Hemmansklyfningen borde vara obegränsad, kan jag ej annat än tillstyrka afslag på den inskränkning, som Utskotten föreslagit, nemligen att den starkare klyf11 iugen skulle sträckas blott inom J mil från Stadens gräns. Jag skall dessutom utbedja mig att till besvarande få upptaga den anmärkningen af en talare, attj genom utsträcka Den 29 Augusti f. m. 235 ningen till en mil från Staden s hela Byar skulle kunna sönderstjckas. Jag vill blott fästa uppmärksamheten derpå, att derigenom skulle Staden få en förstad af en mils radius. Ingenting vore önskligare för Sverige, än om detta kunde bända. Derigenom skulle det obehaget förebyggas, att La lid tmannen saknade afsättning på sina produkter, i brist på tillräcklige Stadsboar att förtära dem. Jag kan cj annat än, just af det skäl lian anfört, tillstyrka afslag å Stadgandet, och yrka att rättigheten måtte utsträckas till en mil från staden. Grefve Posse: Med Herr Cederschjöld kan jag ej instämma i begreppet derom, att det vore nyttigt, att kring våra Småstäder hafva förstäder, ty deras innevånare skulle icke kunna föda sig genom lofliga näringar. Men i sjelfva saken vill jag i det närmaste förena mig med Herr Danckwardt.
I anseende till den härda beskattning nyhemman inom Westerbottens och Norrbottens län skola få vidkännas genom tillämpning af 12 § uti den för dessa län gällande skaltläggnings-method af den 23 Augusti 1773, som föreskrifver, att när ett hemman eger 8 tunnlands utsäde och 50 till 60 parmar eller vinterlass hö, jemte mulbete, skog och fiskvatten till husbehof, skall detsamma anses för ett mantal, med beräkning af 20 daler silfvermynt på mantalet och i förhållande derefter om räntan stiger högre eller mindre, har hos Rikets Ständer blifvit föreslaget att, med ändring i berörde §, egorna och förmånerna för ett helt mantal måtte få beräknas lill 60 å 80 daler; varande till bevis för behofvet af denna förändring anfördi: att, med beräkning af vanliga afkastningen i goda år utaf hufvudsädet i orten, korn, till 4:de kornet och af parmen hö till 48 Lispund, enligt skattläggningsmethoden skulle på ett helt mantal belöpa 32 tunnor korn och 2,880 lispund hö; att, om denna ringa fodertillgång fördelades på stall och ladugård, det visade sig, att å ett hemman om ett mantal endast kunde utfodras 2:ne hästar, 10 kor och 6 får; att af åkergrödan, 32 tunnor, nätt och jemt 11 personer kunde på mantalet underhållas i anseende till del ringa bidrag, som till deras underhåll vore att från ladugården påräkna; att etter samma beskattningsgrunder erfordrades för £ mantal åkerjord allenast för ett tunnlands utsäde, eller, med de vilkor Kongl. Brefvet till Kammar-kollegium af den 19 December 1829 bestämmer, 2:ne tunnlaud, hvaraf det ena tunnlandet måste hållas i Expedifions-Ctskottels Förslag till anderd. Skrifvelse N:o i 59.