Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr Cederschjölds farhåga är alldeles öfverflödig, ty Grundlagens föreskrift, huru det skall tillgå med aflöningen för en StatsSecreterare, under det han nedlagt sitt Embete, angår ett helt annat förhållande, än nu är i fråga, och kan ej vid närvarande händelse åberopas. Frågan är nu endast, om Rikets Ständer böra, utan framställning af Kongl. Maj:t, pensionera Tjenstemän eller Officerare, som i tjenste?} qvarstå. Herr Cederschjöld: I anledning af Herr von Hartmansdorff^ anmärkning, utber jag mig få påminna om innehållet af de sista raderna af 38 §. RegeringsFormen: att nemligen om den Föredragande vägrar contrasignation. skall han nedlägga sitt Embete, men bibehålla sina löne-inkomster orubbade intill nästa Riksdag. Om hans förhållande af Rikets Ständer då gillas, inträder han visserligen åter i sitt Embete; men kan straxt af Kongl. Maj:t alldeles förafskedas. Den 16 October f. m. 307 Jag hemställer nu, om Rikets Ständer kunna begära, att någon StatsSecreterare skall hafva mod att utöfva sin rätt, ifall Ständerna sjelfva ej hafva mod att förbehålla sig rättigheten, att åtminstone skydda honom från nöd och elände för dess återstående lefnad. Herr Rosenqvist: Jag vill ej yttra mig i saken; jag anhåller endast, att frågorna mätte åtskiljas, så att vi först må få afgöra Herr Mottonis mål, och sedan principfrågan. Herr von Hartmansdorff: Den värde Ledamot, som fästat min uppmärksamhet på slutet af 38 §. RegeringsFormen, torde benäget fästa sin egen uppmärksamhet på början af samma punkt i §:n hvaraf inhemtas, att StatsSecreteraren endast nedlagt sitt Embete för att kunna återtaga det; och att han bibehåller lönen såsom sådan, och icke såsom pension_, hvarom här är fråga. — Återtager lian sitt Embete, så följer lönen fortfarande dermed. Mister han detsamma, så är han icke längre en i Statens tjenst qvarstående Embetsman; och då rörer honom icke detta stadgande. Således angå dessa frågor sine helt olika saker. Herr Cederschjöld:
Men då det nu föredragne Betänkandet, grundadt på ett med stor pluralitet fattadt beslut, 33 H. i4 210 Den 17 Augusti f. ro; synes rakt stridande mot anförde vackrai grundsats, och jag trott mig vid närvarande Riksdag hafva funnit, att Utskotten i allmänhet strängt vidhänga en gång antagne ideer, hvarom öfvertygelsen på förhand så orubbligt blifvit fattad, att, efter hvad påstådt blifvit, icke alltid hvarken de af vederbörande infordrade Utlåtanden, eller de anmärkningar, hvilka till återremiss föranledt, ansetts mödan värde att genomläsa, så befarar jag det snart sagdt vara utan ändamål och endast ledande till tidsspillan och omsägelser, att frågan återremitteras. På de skäl jag andragit vore jag derföre frestad, att anhålla om Betänkandets förkastande genast; men af aktning för form, och på det icke förhastande och omognad i beslut må Högloflige Ridderskapet och Adeln förvitas, vill jag dock medgifva återremiss till Bancooch LagUtskotten, i anledning af de anmärkningar jag gjort, och hvarom jag således i ödmjukhet hemställer, att proposition måtte göras. Friherre Cederström: Ianledning af Herr Rosenblads yttrande, får jag blott fästa uppmärksamheten derpå, att så länge Banken är en Statsinstitution, fordras ock en särskild ordning för densamma, och då ingen enskild ingått i transactioner med Banken, utan kännedom af Bankens forum, kan han ej eller sägas derigenom vara underkastad någon nyhet. Men följden af bifall till Utskot - l Den 17 Augusti f. m. 211 fens förslag skall blifva stora förluster för Banken, genom försummade Rältegångsformer i Landsorterna, hvilket ej kan hända här i Stockholm, under BancoStyrelsens egna ögon. Jag finnér ingen annan grund till Förslaget, än Juristernas önskan nu för tiden, att draga alla mål till Domstolar af första instancen. Men detta står ej tillsammans med allmänna intresset, och jag kan derföre icke instämma i Utskottens Betänkande.
Han var redan bemärkt på det sätt, som personer af hans art blifva det, och ehuru jag skulle ansett det som en låghet att skilja mig från honom af hänsyn till min ställning, var det mig dock en lättnad, när omständigheterna syntes framkalla en sådan brytning. Jag hade nämligen vid denna tid disputerat i Upsala. Min disputation hade väckt ett visst uppseende och öppnat för mig kretsar, till hvilka jag förut icke ägt tillträde. Att denna omständighet ökade min misstämning mot min förre vän, ville jag emellertid aldrig erkänna. Tvärtom förnekade jag energiskt hvarje tanke, som gick i en sådan riktning. Men efteråt har jag stundom tänkt, att det dock kanske verkligen förhöll sig så. Och när jag erkänner denna möjlighet, vet jag mycket väl, att min bekännelse skall förefalla känsliga läsare cynisk. Jag tror dock icke, att denna bekännelse yppar större afgrunder än dem, hvilka döljas under de flesta uppslag, där det finns plats för ett ordenstecken. På grund af att jag denna tid var mycket upptagen – ett ord, som Tore Gam med naiv öfverdrift alltid afskydde – var det helt naturligt, att jag icke så som förr kunde få del af de planer och idéer, som sysselsatte min kontubernal. Jag hade denna tid börjat min tjänstgöring vid biblioteket, och detta höll mig borta hela förmiddagarna. Dessutom hade Tore på sista tiden börjat att emot mig iakttaga en förbehållsamhet, hvilken icke kunde undgå att verka påfallande. Förbehållsamhet var just icke något, som passade samman med hans väsen, och det var därför naturligt, att han icke kunde vara förbehållsam, utan att han hade ett bestämdt skäl. Hade det varit under forna dagar, skulle jag ganska snart hafva tagit reda på, hvad som sysselsatte honom. Men som det nu var, trängde sig hans sinnesstämning vid ett par tillfällen på mig jämt så mycket som behöfdes, för att jag skulle lägga märke till den, utan att efteråt vidare behöfva grubbla öfver detta förhållande. Emellertid kom han en morgon in i mitt rum, just som jag stod i begrepp att gå ut. Jag såg genast, att något särskildt var på färde, och jag förvånade mig öfver den ansträngning, hvilken liksom var utbredd öfver hela hans väsen.
Emedlertid minskas denna betänklighet, då man betragtar, att det inom Bergslagen privilegierade så beskaffade smidet, som icke motsvarar det för fri tillverkning antagne beloppet af 400 SkU. på härd, utgör tillsammans endast omkring 34>000 SkU, fördeladt med 3oo till 35o SkU. på härd, så att någon serdeles betydlig tillökning af tillverkningen icke är att förutse såsom följd af frihetens medgifvande, äfven åt de mindre bruken, hvarföre Utskottet, efter hvad i detta afseende inom Riks-Ståuden allmänt är yrkadt, anser sig böra tillstyrka, att för redan befintliga bruk inom Bergslag, som äro grundade på egna från bergsbruks-rörelsen afskiljda skogs-tillgångar, må, utan undantag, medgifvas samma frihet, som för bruk utom Bergslag är föreslagen, äfvensom Utskottet, för att undanrödja ali skälig anledning till klagan öfver saknadt tillfälle att använda det öfverskott af tackjern, sorn vid en större tillverkning på ett ställe tilläfventyrs för någon gång icke kan afsättas, anser sig böra hemställa, att smidesfrihel för en härd må medgifvas vid hytta, der, under åren från och med 1831 till och med 184°, tackjerns-tillverkningen årligen uppgått till minst 2,5oo SkU. Af hvad Utskottet yttrat om upphörande af bergslags-privilegierne i den mon smidesfrihet inom Bergslagen medgifves, torde vara tillräckligen tydligt, att Utskottet ingalunda, på sätt som antydes genom de framställda anmärkningarne, åsyftat någon föiändring af den på olika local-förhållanden grundade olika hemmans-skatlläggningen. Här är tydligen endast fråga om de förmoner och friheter, som uttryckligen blifvit Bergslagen medgifne till t ckjerns-blåsningens uppmuntran och såsom ersättning för de i detta afseende Bergslagen ålagde förbindelser. Den svåraste af dessa förbindelser, och kanske den enda egentligen tryckande, har redan upphört genom den år i836 medgifna fria lackjernshandeln, då skyldigheten att förse vissa bruk med deras tackjernsbehof upphäfdes.
Mkesätk velak Dm 21 December. r2L9 as dch N speckive Med-Ständcr, ät hwilka afw!N hos söijulide fyra anföranden till Nidderffapct och 2lveins Prsiocoll, af Friherre VVrsäe, bsblsn, Herr ^6>orerevtr» Orri )o'nLn, Friherre Lissl von tlolscsik, Oorkrr I-uävig; och Herr 8el,urL«rersarL, I akan Iler MAN, wänlig del stulle iaauias. Or Lu^n. SDVeflöt Riddcyffapet 06) Adeln amnö, da StarmUtffeuel att ffyndeiamt till Ridderffopet och Adcln inkomma med de as Utiksttet sammanfattade Tabeller öfwer personalet as Indragnings» och Ve» nLduil-gkj Statcrne, Ot 8uxrs. S. D. Bcflöt Högloft. l^idderffapet och Aoeln för sin del, att den tillökning i underhäll sfr Nnder, Officerare och den tjenstgörande Trouppen tvid wärf» wade ArmLeu, som Riksens Ständer sramd.-es kuu» na förordna, mä ifrån och med iZiv ars början beräknaS; inbjudandes Ntdderff .pel och Adeli, rvänli, gen sine Rr pcctive Med Ständer att i delta beslu, sig förena. Oc Lu^rs. S. D. Remitterades tili Stats-Utjkviret ett as H rr L 'dt Muffalken och Herrar Talemän underlek» na och benna dag upläst Memorial, innehäliande förr-ag r ll Acswohsn och Traclamenten för RrkL»Stän» d r>i Secreterare, Cancellister och Wakt, Vek-ening. ot 8a^>rs.
Sjelfva benämningen antyder, att ordet stadga går ut på alt i detalj bestämma eller beskrifva bränvinsbränningens beskaffenhet o. s. v. Det är ingalunda lätt för en församling, sådan som R. Sl:r, att ingå i dylika*delaljer. StorThinget i Norrige har icke befattat sig med sådant. Går man 166 Den 22 November. till lagrummen i författningen, hvarest ordningsstadgan åberopas, så finner man, att syftet med ordningsstadgan icke är annat än bestämmande af detaljer vid bränvinsbrännjngen. Det måste således vara lättare för några få personer med sakkännedom att åstadkomma en sådan stadga, än det är för R. St:r. Gr. Lagerbjelke har sagt, att del icke är lämpligt alt utfärda en lag, hvari åberopas en annan såsom befintlig, med mindre än alt man förut upgjort detaljerne eller också anhåller, att K. M. ville göra det. Går man likväl till författningen, så skall man finna, att författningen kan utfärdas, om endast K. JV1. tillkännager, att en ordningsstadga kommer att utfärdas af K. M., hvartill tid så mycket mindre saknas, som denna stadga icke kan tillämpas förr än i Oktober månad nästa år, och således åtgår minst 10 månader innan någon tillämpning deraf kommer i fråga. Jag; anser icke behöfligt, att hos K. BJ. göra annan påminnelse om behofvet af denna stadga, än den, som ligger i sjelfva författningen, nemi. att en ordningsstadga skall utfärdas. Just deri ligger en tillräcklig påminnelse. Vidare anhåller jag, att få fästa upmärksamheten på det besynnerliga förhållandet, hvari frågan skulle komma, om 2:ne Stånd antaga och 2:ne Stånd förkasta Gr. Lagerbjelkes förslag. Derigenom skulle det se ut, som om R. St:r icke ville hafva någon ordningsstadga, hvilket icke inträffar, om Gr. Lagerbjelke återkallar sitt förslag. Gr. Sparre, Erik: Jag kan icke inse, hvarför man skall motsätta sig en sådan skrifvelse, sorn den föreslagna. Det kan väl icke nekas, att, om R. St:r besluta en författning, hvari åbe ropas en ordningsstadga, R.
I 8:de §:n föreskrifves åter: »Ej må Konungen fatta något beslut i mål, hvaröfver Stats-Rådet höras bör, derest icke minst tre af Stats-Råden, utom vederbörande föredragande, tillstädes äro.» När så är, kan jag icke inse, huru man från denna tydliga föreskrift kan leda sig till att hela Stats-Rådet skall medfölja. Visserligen heter det i fortsättningen af §:n: »Stats-Rådets samtlige ledamöter, der de icke laga förfall ega, skola öfvervara alla mål af synnerlig vigt och omfattning etc. Sådana äro: frågor och förslag om nya allmänna författningars vidtagande; om upphäfvande och förändring af de förut gällande; om nya allmänna inrättningar uti särskilda styrelsens grenar, med flera af dylik beskaffenhet.» Der finnas således icke frågor om förbund upptagna, och vid sådant förhållande kan jag icke finna att sådana frågor kunna blifva föremål för samtlige Stats-Rådens hörande. Då således, efter min uppfattning, något tvifvelsmål härutinnan ej kan uppstå, anser jag att blott 3 Stats-Råd, utom vederbörande föredragande, böra närvara vid frågor af omförmälde beskaffenhet. 340 Den 6 December f. m. Gr. Sparre, Erik: Grundlagen stadgar, att endast »högst nödiga och nyttige förändringar» skola i densamma vidtagas. Jag hemställer, huruvida den nu ifrågav:de må anses vara af denna beskaffenhet. Hr Utrikes-Ministern har sagt, att förslaget vore öfverensstämmande med grundlagens anda; »men,» har han tillagt, »jag kan icke tillerkänna det någon öfvervägande praktisk vigt.» Vi hafva nemligen numera hunnit så långt i utvecklingen af det politiska lifvet, att det icke är sannolikt, att ej Konungen skall, innan han skrider till beslut i en så vigtig fråga som ingåendet af ett förbund, höra sina samtliga rådgifvare, eller åtminstone dem deribland, till hvilka han hyser det största förtroendet; och det är icke sannolikt, att StatsRåden skola vara så litet eniga sins emellan, att de öfriga ej genom dem, som Konungen tillkallar, skulle förmå att göra sin mening hörd äfven i frågor af diplomatisk natur.
Friherre Boije, Ludvig: Jag uppträder icke att tala hvarken för eller emot Canalen. Det ämnet är redan uttömdt, och jag känner hvad jag är skyldig Ridderskapets och Adelns tid; men jag känner också min rätt, och då jag här oförmodadt hört en grundsatts motsägas, som jag redan år 1817 yttrade, tror jag mig tillåtit, att få försvara den, emedan den är, i min öfvertygelse, af mycken vigt. Jag vågade 1817 erinra Ridderskapet och Adeln, att det egnar, att del. är Ridderskapet och Adeln värdigt, att 'bjuda opinionen i allmänna ämnen, men ingalunda att, till sin ledning, emottaga den utifrån; och denna grundsatis är jag ännu trogen, emedan Härden af de många ofta ombytliga opinioner, sorn sedermera blifvit Allmänheten påförde, har Den 26 Mars e. m. med hvarje är allt mera bestyrkt min tanka. Jag är ännu så öfvertygad om origtigt heten af denna grundsatts, att jag skulle djupt beklaga det folk, hvars Regering eller Representation voro nog svaga, att låta styra sig af hopens opinioner, dessa conjuncturernes vindkast. Hems Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg öfverläggningen fulländad. Ropades Ja. Hvarefter Hans Excellence hemställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg de vid Statsoch BancoUtskoltens förevarande Utlåtande gjorde anmärkningar böra föranleda till detsammas återremitterande. Ropades starka Ja och Nej, hvarjemte votering begärdes. Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken föreslog följande voteringsproposition : Den som bifaller Statsoch BankoUtskottens Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, om ytterligare anslag utaf allmänna medel till Götha Canal byggnads fullbordande, så vidt den rörer ett förskott af Etthundrade Tusende Riksdaler Banco, voterar Ja; Den det ej vill, voterar Nej; 188 Den 26 Mars e. m.
Jag anhåller derföre att nu få bifoga ifrågavarande upplysningar vid detta anförande till Afdeiningens protokoll, så mycket hellre, som man der finner en kort sammanfattning af de väsendtliga omständigheter, hvilka af Lardner, Williams och v. Gerstner m. fl. utförligare beskrifvas, angående det väsendtliga som skiljer Amerikanska systemet från det så kallade Engelska, som bär tyckes hafva blifvit hufvudsakligen antaget till efterföljd. För alt likväl ännu kortare sammanfatta dessa omständigheter, ber jag att få fästa uppmärksamhet, på följande, såsom resultat af talrika undersökningar uppgifna erfarenhetsrön: 1:o. Förhållandet mellan motståndet af den tyngd, som skall framdragas på en jernväg och kraften, som skall framdraga densamma, tilltager ungefär som qvadraten af hastigheten, d. v. s. alt omkring 4 gånger så stor kraft erfordras för alt framdraga ett låg 2 mil i timman, som att framdraga det en mil i timmen, och att nio gånger så stor kraft fordras för tre, som för en mils hastighet i timman. Särskildt får jag i detta afseende åberopa en i Williams arbete införd tabell å sidan 225 om förhållandet mellan dragningskraften och den tyngd, som kan framdragas vid olika hastighet. — Med antagande att en viss kraft med 10 mils (Engelska) hastighet i timman framdrager en vigt af 250 tons kraft, så aftager samma kraft med ökad hastighet i timman som följer: En fastän med olika siQer—uppställning i hufvudre)) 3.0 174 20 22| 25 274 30 » sultatet härmed sammanstämmande tabell finnes i )) » den af Löjtnant Nerman år 1857 utgifna broschyr )) » » » »Om jernvägar i allmänhet» på sidan 23, der förhållandet emellan hastighet i mil och dragnings» »
LagUtskottets Betänkande N:o G8. ten, lemnade Broder tvänne lotter i arf och Syster den tredje efter landsrätt ; hemställer jag, att, pä grund af sä väl naturlig jemlikhet som äfven i öfvertygelse om medborgares önskan i detta fall, i följd af tidernas förändrade skick och tänkesätt, inom alla stånd gällande, Allmänna Lagen i fråga om arfföljd vid nu förekommande nya Civil Lagstiftning , måtte undergå den förändring att Syskon i allmänhet taga lika del.” Då Utskottet , vid företagande af den sålunda väckta, vigtiga och mycket omtvistade frågan, huruvida vid arftägt skillnad må göras emellan arfvingar af olika kön, efterforska! orsaken till den olikhet,som nu eger rum, har Utskottet vunnit den upplysning , att ehuru det i en aflägsen tidsålder nog allmänna misskännandet af qvinnans värde och sjelfständighet kan anses hafva bidragit till uppkomsten af ifrågavarande olikhet i arfsrätt; så måste likväl grunden dertill förnämligast sökas i det af ålder i norden rådande odalsystemef, hvars hufvudsyfte och grundsatts var att bibehålla eganderätten af en viss fastighet inora en och samma slägt. Att denna grundsatts fordrade qvinnokönets uteslutande från arfsrätt, till jord, är lätt att inse. Men då vigten af jordegendornarnes fästande inom familjerne småningom, i följd af tilltagande odling och förändradt lids-skick, min - LagUskoitels Betänkande N:o 68. 3 skades, bortföll äfven hufvudskälet för qvin» nans utestängande från delaktighet i arf, hvarföre ock hennes rättighet dertill i all 'slags egendom, fast endast till hälften emot mannen, redan i i3:de seklet erkändes. Derigenom var nu arfvejords-systemet i sjelfva verket rubbadt och grundsatisens ogiltighet medgifven, fastän fullständig förändring af lagstiftningen härutinnan icke kunde på en gång tillvägabringas.
Af dessa skäl yrkar jag bifall till Utsk:ts hemställan. Frih. Klinckowström: Jag anser mig böra upplysa, att jag blifvit missförstådd, då man ansett, att jag skulle hafva sagt, att R. St:r borde ega kännedom derom, efter hvilken modell gevären skulle tillverkas. Jag beklagar, om jag skulle yttrat mig så oklart, att en dylik uppfattning varit att hemta ur mina ord, ty min mening var, att R. St:r borde veta, huruvida de gevär, för hvilka anslag begäres, skola tillverkas efter en fastställd modell, med hvilken regeringen vore belåten. Jag tror nemi., att det för R. St:r liksom för den enskilde är af nöden, att, innan man anskaffar penningar till ett arbete, genom ritningar och förslager göra sig reda för den modell, efter hvilken man vill verkställa arbetet, ty går man en motsatt väg och först anskaffar penningar och sedan gör upp ritningen, så förlorar man ju räntan på penningarne. Jag tror också, att ingen går så till väga i det enskilda lifvet. För det intressanta och sakrika anförande, den siste värde talaren afgilvit, hembär jag honom min tacksamhet. Mina tvifvel äro nu häfda, och jag hemställer till en värd talare på andra sidan, huruvida han icke skulle vilja afstå från sitt yrkande om afslag och, i likhet med mig, anhålla om bifall till LJtsk:ts hemställan. Hr Reuterskiöld: Jag skulle icke hafva tagit R. o. Ad:ns tid i anspråk, om jag icke af en värd talare blifvit uppmanad att afgifva ett svar på en af honom framställd fråga. Huru för öfrigt denna fråga kunnat uppstå, må vara den värde talarens ensak. Såsom svar får jag hänvisa till K. M:ts Propos. i ämnet och vill dessutom anmärka, att man icke bör kunna förutsätta, att K. M:t skulle äskat medlen, om icke K. M:t ansett dem kunna och böra användas. Hvad angår modellen, har jag derom icke något att yttra efter den näst siste värde talarens sakrika anförande.
Vid fästningssamt allmänna straffoch arbets-fångelser: för mankön 569. 514. a qvinkön 467. 757. Revisorerne tro sig böra omnämna, att af dessa belöpa sig ensamt på fän felset å Norrmalm 315 under år 1854 och 574 under år 1855. Bestrafihingame er hafva dock till större delen bestått uti minskad kost, föranledde af mindre förseelser, såsom olofligt tal, oljud m. m. — 156 § 13 r plysa ringa antal fångar funnits, sorn saknat ali religions-kunskap, nemligen: Beträffande religions-vården upplysa de underdåniga berättelserna, att ett ej År 1854. Vid länsoch krono-häktena * Krono-arbets-korpsen , n straffoch arbets-fängelserna. för mankön » d:o d:o » qvinkön Tillsammans Dessa hafva, så vidt ske kunnat, erhållit undervisning inom fångvårds-anstalterna. Sålunda har under år 1854 undervisning i innanläsning blifvit meddelad åt 249 samt år 1855 åt 155, hvarjemte under förra året 50, samt under det sednare 44, efter föregången beredelse, blifvit delaktige af den Heliga Nattvarden. Meddelandet af undervisning åt fångarne uppgifves dock vara förenadt med stor svårighet, särdeles i anseende dertill, att predikanterne icke äro så aflönade, att de kunna odeladt egna sin tid åt fängelsets tjenst. Under år 1854 hafva utaf 76, sorn varit under beredelse till dödstraffs under fående, 68 blifvit till lifvet benådade och 8 afrättade; och under år 1855 äro af 56, vilka varit under beredelse till dödsstraff, 12 afrättade. I afseende på fångarnes moraliska förbättring har Styrelsen åberopat hvad tillförene blifvit anfördt, dels om omöjligheten att inom de gamla gemensamhetsfängelserna åstadkomma sådan förbättring, dels om det skadliga i den nuvarande fångforslingen, dels slutligen om den fördelaktiga verkan, de nya cellfängelserna i detta hänseende fortfarande utöfvat.
S. D. Remitterades till det blifvande Stats-Utskottet Rikets Ständers Revisorers åren i83o och i832 afgifne Berättelser, angående samma år verkställde granskningar: i:o af Stats-Verkets samt andra af allmänna medel bestående Fonders tillstånd, styrelse och förvaltning, 2:0 af RiksgäldsContoret, det derunder lydande GeneralAssistanceContor samt GötlnCannlBolags och Malmö f. d. DiscontVerk, och 3:o af de under Kongl. Ma;':ts och Rikets CommerceCollegium ställde fonder och medel. S. D. Remitterades lill blifvande BancoUtskottet: Rikets Ständers Revisorers åren i83o och i83a afgifne Berättelser, angående nämnde tvänne år förrättade granskningar af BancoVerket. S. D. Upplästes och lades till handlingarne Kongl. Majrts Nådiga Berättelse, af den 3o sistlidne Januarii, om hvad sig i Rikets Styrelse tilldragit sedan sista Riksdag. Från Hedervärda Bonde-Ståndet, S. D. Lästes TryckfrihelsCoi:liteens Memorial d. i5 sisth Januarii, med anmälan om vidtagne åtgärder till befrämjande af felfri tryckning utaf Regeringsformen och Riksdagsordningen, jemte sista Riksdagsbeslutet; hvarefter Memorialet lades ad acta. Den 4 Februarii i S 3 4- Från Hö glo fl. Rjdderskapet och Adeen. S. D. Vid förnyad föredragning af Högvördige Preste-Ståndets den i dennes på bordet lagde Protocol ls-Utdrag af den 21 sistlidne Januarii, hvaruti Ståndet inbjudit sina Med-Ständer , att med detsamma instämma uti åtskillige af Ståndet yttrade önskningar, i afseende på medel att tillvägabringa minskning uti en del Riksdags-kostnader, stannade Ridderskapet och Adeln uti följande beslut: ko alt T,'öt.