Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det finnes ingen bland de Apostlar, som efterlemnat bref till de Kristna, och som icke deri uttalat råd och förmaningar till endrägt och samhällighet, såsom: att vara ”era kropp och en ande” — "alla vid ett sinne", att ”hålla andans enhet, genom fridens band", att "med en håg och en munprisa Gud" o. s. v., eller ock varnat för "bedragare", "falske lärare", "förderfvelige partier" m. m. Jag kan derföre icke inse eller erkänna, att det är hvarken obehörigt eller onödigt att emot dem vara på sin vakt, eller att det anstår oss såsom Kristna, att med likgiltighet se, än mindre att öppet genom vår lagstiftning gynna söndringar och partier inom vår kyrka. Man åberopar oftast England såsom bevis på t. o. m. nyttan af sekter, i synnerhet såsom medel att till en viss lifaktighet förmå en Statskyrka. Detta bevis må gälla, för hvad det kan. Jag nekar ej, att ju Dissenter-församlingarne i England egt ett sådant inflytande. Det medgifva äfven Engelska Högkyrkans bästa män, och saken torde sålunda vara utom allt tvifvel. Men jag nekar, att ett sådant förhållande bevisar nödvändigheten eller ens nyttan af sektväsende i vår kyrka. Såsom enhvar bland Eder Mine Hrr! vet, är Calvinismen eller den s. k. Reformerta kyrkan i England och Skottland rådande. Denna kyrka, vid sjelfva sin grundläggning hård och förtryckande, har aldrig uphört att bibehålla sig såsom sådan. ”Den mest fatalistiska rigorism, det tygellösaste tyranni” sägas utmärka henne. Denna rigorism, bäst uppenbarad hos Puritanerna, och tyranniet, mest framstående inom Högkyrkan, hafva liksom framtvungit de mångskiftande sekter, hvilka upslått såsom lika många protester mot religionsförlrycket. Helt annorlunda förhåller det sig inom Sverige 332 Den 19 D e c e ni b e r. och de öfriga länder, der Lutherska läran är allmänt anlagen. Denna lära, den sanna, på Guds ord allena grundade religiösa och borgerliga frihetens värn, har icke föranledt eller sett inom sin kyrkas sköte upkomma någon enda sekt.
I anledn. deraf får jag, för min del, hänvisa Hr Akerman till § ti af K. förordn. den 29 Maj 184t>, der det heter mot slutet af § 2: då äge, på yrkande af sockennämnd eller tillsyningsman i orten, der den försvarslöse anträffas eller finnes, och sedan personen, antingen inför K. befale, eller efter dess förordnande vid ortens underdomstol, är vorden hörd, K. befale makt att ej allenast efter § 3 förfara, utan ock, när skäl dertill äro, förelägga den försvarslöse viss lämplig tid, att skaffa sig tjenst eller annat laga försvar, vid äfventyr att vara till allmänt arbete förfallen. Och i sednare § § stadgas äfven hurusom den försvarslöse Den 4 Januari. 25 O af landsh:n dömmes lill allmänt arbete. Måhända vill Hr Akerman härvid invända, att sådant har sin tillämpning egentligen endast på personer, som blifvit straffade för brott; men dertill vill jag svara, att de för brottets skull undergått straffet, och skola sedermera tillgodonjuta sin frihet, samt att de således ej kunna dömmas till annat ansvar för brottet, utan är det endast för det bristande laga försvaret som de å nyo dömas lill tvångsarbetet. Att en sådan författning kunnat utkomma i medlet af det 19:de seklet är utan tvifvel förvånande, särdeles dä man besinnar, att författningen för vissa fall medgifver, att den försvarslöse må qvarhällas i fängelset för att der bereda sig laga försvar. Innefattar det någon rimlighet, att man skall sitta qvar inom häktet och likväl bereda sig tillfälle till laga tjenst vid äfventyr af tvångsarbete. Denna författning är ännu mer orimlig än lagen som dömer den nödställde till ansvar för stöld, ty det beror likväl pä honom sjelf, att antingen svälta ihjel eller stjäla; men det beror alldeles icke på honom sjelf att skaffa sig laga försvar. Han kan ej tvinga sig, in uti någons tjenst, och således innehåller denna lag en orimlighet genom föreläggandet att en person, vid äfventyr af tvångsarbete, skall fullgöra något som ej står i hans makt att fullgöra.
Den andra invändningen, som väl mera sällan yttras, men dock torde förtjena att ej aldeles förbigås är, att om utländtkt med stenkol tillverkadt tackjern tilläts till införsel och erhölls till billigare pris än det inhemska så skulle åtskillige bruksegare begagna tillfället af dess användande vid sin stångjernstillverkning för att skörda en tillfällig vinst, men på samma gång försämra sin vara och sätta det Svenska jernet i misskredit på den utländska marknaden. Hvad den första invändningen beträffar, så anser jag att den verkligen kunnat vara af något slags betydenhet, innan det Svenska jernet erhöll tullfrihet i England; men efter denna förändring och sedan införseltullen å stångjern numera jemväl blifvit nedsatt till hälften i Frankrike, samt dä efter all sannolikhet, en dylik tullnedsättning ofördröjligen är att förvänta i Förenta Staterna i Amerika, så utgör det Svenska jernet en så obetydlig del af det belopp, som Den 29 December. 191 åtgår på verldsmarknaden, att den tillökning i förrådet för skeppningen af Svenskt jern, sorn kunde upstå derigenom att en till priset billigare utländsk vara användes för vissa inhemska behof, knapt skulle blifva märkbar inom nyssnämnde länders konsumtion. Erfarenheten har ock visat att försäljningstillfälleua för det Svenska jernet på den sednare tiden nästan med hvarje år utvidgat sig på aflägsnare transatlantiska platser. Någon fara för prisets uprätthåliande på det Svenska stångjernet kan således icke härleda sig deraf att förrådet för skeppning genom tillökning af ytterligare 100,000 SkSf skulle blifva större, än hvad verldsmarknaden kan uptaga utan inverkan ä varans pris, helst då man många gånger haft tillfälle att se, att priset somliga år varit högre oaktadt en större tillgång, än andra år vid en mindre tillgång. Denna fara, om den finnes, skulle endast härröra ifrån fortsatta bemödandet hos de Engelska jernfabrikanterna att förbättra sin tillverkning ehuru den sker med stenkol, och hvilken förbättring i vissa distrikter t. ex. i Slaffordshire galt så långt alt det vid en del fabriker derstädes tillverkade stångjernet under loppet af detta år stätt lika högt, ja till och med högre i pris än det Svenska.
N:o 427 omnämnda 3 poster af 76,25O r:dr Hamb. btco, 60,000 r:dr samma mynt och 3o,ooo pund sterb, icke häftar hvarken inom eller utom Riket för något annat lån af hvad namn det vara må eller annars erkänd skuld än 607 r:dr Sv. b:co till diverse och tillsammans 73,85 5 r:dr 16 sk. Sv. b:co till K. Stals-cont. för förskjutna medel, nemi. 73,o5 5 r:dr 16 sk. lill åtskillige fricadelters af de 3:ne ofrälse Stånden underhåll ifrån or 1821 till år 1829, samt 800 rtdr till en General Suremain beviljad pension, hvilka Slats-cont:s förskolter K. M., genom nåd. bref af den 7 April i83o, förordnat böra af Barthelemy fonden ersättas, så fort dess tillgångar sådant medgåfve, på sätt af R. Sits revisorers berättelse den 5 Dec. 183g och Stats-contts deröfver afgifoa yttrande af den 6 Febr. 1840 närmare inhemtas, så vidt angår förskottet till cadetternes underhåll; samt Barthelemy fondens ersättningsskyldighet till K. M. för Dess förskotter, dels till fyllnad i kostnaderna för coloniens administration, dels till andra utgifter, som K. M. ansett höra af fonden bestridas, enligt årligen upprättade liqvidationer, för hvilka sistnämnda förskotter K. M. till prot. öfver colonialärenden af den 1 innevar. månad täckts förklara, det K. M. hvarken nu eller framdeles, hvarken för sig eller sina arfvingar, ämnade af statsverket äska någon ersättning, kommande desamma alt K. M. godtgöras i den mån coloniens tillgångar det medgifva, sedan de af Stats-cont. förskjutna medel företrädesvis blifvit återbetalta. Hr von Röök, Gustaf, anförde skriftligen:
St. i nåder öfverlemnade handlingarne innehålla, dels ock af åtskilliga vid behandlingen af 1845 års revisorers afgifna berättelse, ang:de enahanda granskning för åren 1842 och 1843 uppskjutna frågor, hafva R. St. deröfver i här nedan förekommande ämnen etc.” Det är en tillfällighet, att det ena betänk, ifrån Statsötsk. inkommit lill Stånden ang:de vissa punkter uti den ena revisionsberättelsen förr än ang:de andra; detta hör dock endast till föredragningssättet hos Ständerna, men bör, sedan saken i sin helhet är afgjord, icke lia något inflytande på expeditionssättet i och för aflåtande af und. skrifvelse lill K. M. Ilade Utsk. i likhet med hvad vid föregående riksdagar egt rum, sammanfört håda revisions-berättelserne i en enda skrifvelse hade alla olägenheter undvikits. Olägenheterne af en återremiss kan jag icke finna bestå uti annat, än att cancellie-personalen får något mera att göra, men denna olägenhet mätte vål öfvervägas deraf, att formen blir riktigt iakttagen och att ett åtminstone mindre lämpligt expeditionssätt icke blir begagnadt, hvarföre jag förnyar min anhållan om återremiss. Hr Printzensköld: Jag vill icke bestrida riktigheten af Gr. Lagerbjelkes anmärkn., dock tror jag alt den af honom omförmälda orimlighet icke är så stor, som han förmodat, ty båda skrifvelserne äro ställde i gemenskap med hvarandra, sä att den ena ger antydan pä den andra: och då revisions-berättelserne vid de 2:ne sistförflulne riksdagarne blifvit behandlade pä det af Gr:n uppgifna sätt, torde orsaken dertill böra sökas deri, alt SlatsUlsk. handlagt desse berättelser i eli sammanhang och icke hvar för sig som nu är förhållandet. Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. ansåge de 234 Den 15 Augusti. emot Exped.Utsk-s förevaride skrifvelse-förslag N:o 173 gjorde anmärkn:r föranleda till detsaramas återremitterande. Ropades ja.
Det förtjenar verkligen uppmärksamhet, att högst få af de mån som gått den cameralistiska vågen, oaktadt ådagalagd djup kännedom af landets inre resourcer, blifvit upphöjde till så höga poster att Fäderneslandet kunnat hämta full nytta af Dan. l Martti. 65 af deras förvårfvade insigter. Vågen till dessa poster torde mången gång derigenom stängts för dem, att diplomatiska personer varit beklädde med så hög rang, att Staten icke kunnat tillägna sig deras insigter och verkningsförmåga, med mindre icke de få höga poster sora hår finnas, åt dem inrymdes; Må det vara mig tillåtet att yttra några örd öfver hvad som blifvit sagdt i anledning af de reflexioner sorn förekommo i Herr Friherre Ånckarsvårds Memorial. Jag vet ej om jag smickrar mig sjelf, dä jag vågar hysa det hopp, att åtminstone en del af Höglofl. Ridderskapet och Ädeln tror, att äfven jag med någorlunda lugn kan yttra mig öfver förekommande ämnen; att ej heller jag brukar sqrchargera taflorna; att ej heller jag, brukar omildt yttra mig öfver personer, ehuru jag strängt bedömer sakerna. Må det då också vara mig tillåtit att erinra Ridderskapet och Adeln, huru blott i4 år äro förflutne sedan vi erhöllo rättigheten att fritt tala och utlåta oss. Må det vara mig tillåtet att erinra att vi ej bqra, genom öfverilad© beslut, föranleda praejudicater, söm kanske göra det omöjligt för våra efterkommande, att fritt tala och utlåta sig. Der man har rättighet att fritt tala och utlåta sig, skall naturligtvis lättare misstag kunna begås, ån der denna rättighet icke finnes. Genom det att de förblifva synliga blifva sjelfva misstagen gagnande; genom deras Ridd. o, Ad. Den i Martil. utplånande gagnar nian ingen. Rättigheten att begå misstag dr ett vilkor lör möjligen afsjålsförmögenheternas utbildning.
Han arbete skall lemna att stänga sin liga könet sjelft, till den vår kan sålunda säga, att af sitt dagsarbete: att kostnaderna a) en c) en förslafvadt beroende, denna oärandra skall qvin.nooch aldrig klafbundet förmå höja i sig sedliga och moraliska utveckling, som tids lösen. och man begär Böra barn lyda? dagen, som är, (Med och en » Böj vidjan, medan hon är grön, blir hon både fager och skön. » dyrbar qvinna, skolgång då gar hon ut efter i verlden söker arbete? Jo, om hon finner sin knappa nödtorft för dagen eller t. o. in. endast kan fylla de luckor, som anhörigas förmåga att försörja henne möjligen lemna, så frågar hon icke efter mera. Och att mera, hon icke derför brist på Ett heller skall kunna sörjer qvinnornas att från en embetsmännens syssla, som och sade: jag anspråk, jag för har skall 4,000 kronor. är ungkarl Och och slutligen räntor G,000 Så komme mindre familj, mindre gerna åtaga mig sysslan Så komme en reder mig frågar endast — Låtom oss annan: godt med en tredje: jag och hedern. gebiet: betingade kronor i årlig inkomst, vore ledig. en vinna fullkomliga solidaritetskänsla. exempel antag lefver på efter jag 2,000. mina titeln antaga, att och myndigheterna toge hänsyn till dylika absurda anbud — hvad skulle följden pressningssystem, ja omöjligt att som en gren exempel: blifva? — gjorde det Jo, ett oulkärdligt, existera. Qvinnorna följa Tag utan tvekan detta system. af deras verksamhet guvernantens, hvilken såsom kanske är den mest vanliga för den intelligenta qvinnan. För hennes aflöning .finnes ingen gräns nedåt. Den kan derest vexla mellan 1,000 icke den sig befogad att att läsa med unga kronor och 100, damen rent af fiuner betala inackordering för nöjet familjens barn, kanske derjemte biträda " i hushållet. Qvinnorna vida efter stå sålunda fattige nödvändigheten att nöd i arbetare, detta afseende hvilka, inseende skydda livar andras rätt, hellre underkasta sig inställelse till och med en arbetsoch vedermödor än de skada livar andra.
Men jag erkänner, att jag ej förstår sådant. Vi höra att Alexis, under sitt vistande i Paris, har, som man plägar säga, «tagit sig». Han hade användt alla de tillfällen han kunnat få, att höra stora mästare, och det hade märkligen utbildat hans talang, både för komposition och exekution. Genom en ansedd musikus, till hvilken han medbragt rekommendationsbref, hade han fått några elever, och härigenom hade det blifvit honom möjligt att uppehålla sig i Paris. Från fäderneslandet erhöll Alexis sällan underrättelser, ty nästan den ende, med hvilken han korresponderade, var Albert, och denne vistades, som vi veta, i Rom. Der hade hans pensel redan börjat väcka uppmärksamhet, och han hade lyckats att få sälja ett par taflor för temligen god betalning. Italien, detta land, der naturen är idealiserad, hade till klart medvetande väckt mången förut blott anande känsla i hans bröst, och under Italiens sol växte till mognad hans talang, som, om den fortfarit att fostras i norden, troligen rönt samma öde, som de flesta andra, med hvilka detta är fallet, nemligen att af brist på värme bli en dvergplanta, eller genom beroendet under ensidige eller egoistiska gynnare, bli en krypvext. Ofta tänkte Albert på Celestine. Hon låg alltid i fonden af hans fantasier, och hennes drag framträdde omedvetet på duken. Väl hade mången Italiens sköna på honom kastat sina brännande blickar, och kall hade han väl ej alltid gått förbi; men hans hjerta kunde ej lockas, ty det tillhörde Celestine. Men låtom oss begagna den lägenhet, som erbjuder sig med Alberts tankar, för att i ett ögonblick försätta oss från Rom till Sätraholm. När vi komma dit, finna vi Celestine gift. Gift? är ni alldeles befängd? Åh nej, det är ju också bara spektakel. Men hade öfverstinnan fått råda, så hade hon väl varit gift tio gånger om, ty på anbud har ej varit någon brist.
PresteStåndets den 21 och 25 sisth Januari bordlagdeProt.Utdrag N:o 138, innefattande inbjudning till MedStånden att förena sig uti PresteStåndets för dess del fattade beslut att bemyndiga BankoUtsk:t att, oberoende af stadgandet uti 2 § 4 mom. af den för Utsk:t nu gällande I nstruktion, genast öfverväga och till K. St. med Utlåt, inkomma om och i hvad mån RiksBankens vinstmedel kunna användas för det i K. Propos. om anskaffande af medel för Statens jernvägsbyggnader afsedda ändamål, att Banken skulle deltaga i ett lån, stäldt i utländskt myntsort. Frih. Tersmeden: Sedan Ståndet genom det beslut, det nyss fattat, har beviljat BankoUtsk:t, att, utan hinder af 2:dra §:n 4 mom. i Instruktionen, företaga frågan om Bankovinstens användande, så torde ingen annan åtgärd i ani, af PresteS(:ts nu gjorda inbjudning vara för handen än att. lägga densamma till handlingarne. Sedan H. Exe. Hr Gr. o. Landtm, förklarat, att, till följd af R. o. Ad:s nyss fattade beslut i afseende å B«nkoUtsk:ts Mern. N:o 14, någon annan propos. i anledning af PresteStåndets nra förevarande inbjudning icke kunde framställas än å Prot:sUtdragets läggande till handlingarne, blef en sådan propos. framstäld och med ja besvarad. Efter punktvis skedd föredragning af StatsUtsk:ts den 25 sisth Januari bordlagde Utlåt. N:o 38, i anledning af väckt motion om tillgodonjutande af rätt till skattefrihet för sockenalimänningar, blef detta Utlåt, af B. o. Ad. bifallet. Föredrogs StatsUtskrts den 25 sisth Januari bordlagde Utlåt. N:o 39, i anledn. af K. Propos. ang:de öfverlåtelse till Allmänna Barnhusinrättningen i Stockholm af en utaf Stockholms stads och läns Kurhus begagnad tomt. Hr Cederschiöld, Fredrik August:
Ur psykologisk synpunkt är det dock af intresse, ty det visar sjuttonåringens otroliga beläsenhet och allvarliga grubbel öfver lifvets allvarliga frågor. Dessa hade allt mer gripit henne sedan hon, femtonårig, genom oförsiktighet vid en ridt ådrog sig en skada, som – i förening med en envis hosta – utestängde henne från ungdomens vanliga förströelser, så att hon redan om denna tid af sitt lif kunde säga: att hennes flesta händelser och intensivaste nöjen varit i tankarna. Under en tids vistelse i Frankrike vann hon den förtrogenhet med dess språk och folk, ur hvilken sedan en djup sympati utvecklade sig. Vid hemkomsten fann hon ändrade förhållanden genom de stora förluster, fadern led på grund af slafveriets upphäfvande i kolonierna. Själfva saken fröjdade Elisabeth, som alltid afskytt tanken att hafva slafägarblod i ådrorna, men dess mer sörjde hon öfver en af dess följder för henne personligen, nämligen att fadern måste lämna Hope End, hvilket hon sedan aldrig återsåg. Ty att ånyo stå inför de älskade kullarnas skuggor och dagrar, föreföll henne lika naturvidrigt »som att sticka en afbruten blomma ned i dess stjälk igen». Från 1832 vistades familjen i Sidmouth i Devonshire där Elisabeth Barrett lärde sig älska hafvet och Milton’s »hedgerow elms and hillocks green». 1833 utgaf hon en öfversättning af Aeshylos2, ett företag, hon sedan kallar en ungdomssynd, hvilken ej lämnade henne någon ro innan hon försonat den genom en omarbetning. Och denna anses af kännare i flera afseenden mästerlig. 1835 flyttade familjen till London, som Elisabeth Barrett genast och alltid hatade, och där hon länge ej kände en skymt af hemkänsla, utom när hon matade de dufvor hon lockade till sitt fönster eller satt hopkrupen vid sin brasa; för öfrigt kände hon där ingen »identitet med något annat än sina egna tankar». Landtlifvet kunde för henne alls ej ersättas genom den nya och rika andliga värld, i hvilken hon blef införd, tack vare sin släkting, den älskvärde och rike mecenaten och världsmannen Kenyon – il magnifico, som Browning senare kallade honom.
Yppas vid deras öfverläggningar skiljaktighet i meningarne, böra de Lill protokollet afgifva sina röster, hvilka per capita beräknas; i de fall, då rösterna äro lika, ege Ordföranden afgörande röst. §. 59. Efter förenämnda grunder, så i afseende på valsätt, sorn lid, må, vid alla riksdagar, fullmäktige i Riksgälds-Kontoret af Riksens Ständer utses. Desse Fullmäktige skola likaledes vara tre af hvarje Riks-Stånd, med åliggande alt uti allt ovilkorligen sig rätta efter de instruktioner, Riksens-Ständer för dem utfärda; och gälle för dem, i händelse af skiljaktighet, hvad i nästföregående §. för Bancofullmäktige stadgadt är. §. 60. Derjemte skola Riksens Ständer, i den ordning Stånden, hvar för sig, lämpligast finna, vid hvarje riksdag förordna om Revisorer, att emellan riksdagarne, enligt af Riksens Ständer utfärdad instruktion, öfverse och granska Stats-Verkéts, Bankens och Riksgälds-Kontorets tillstånd, styrelse och förvaltning; likväl, hvad Stats-verket angår, utan rättighet att meddela föreskrifter, eller förändringar besluta. Desse Revisorer, som sko - Förslag till ändring i Grundlag. — Riksdags-Ordn. 55 la vara Sex af hvarje Riks-Stånd, böra emellan Riksdagar,ne sammanträda sfi ofta, att hvarje Revision må kunna omfatta tvänne års afslutade räkenskaper, och tage derföre alltid Revisions-förrättningen sin början den '15. September; skolande så väl Riksens Ständer, sorn afgående Revisorer, i likstämmighet härmed, utsätta tiden till nästpå följande Revision, lill hvilken Revisorerne böra af Konungen kallas. Och må ingen Revision (öfverskrida en tid af tre månader. Med Revisorernas röstberäkning förhålles enligt de uti 66. §. utstakade grunder. §. 69. De genom dödsfall eller af andra tillfälligheter uppkomna ledigheter af Fullmäktige eller Revisorer må, när så fordras, emellan Riksdagarne ersättas genom nva val af de Stånd, der ledighelerna inträffat, på det sätt Stånden, hvart för sig, lämpligast finner. t;o.
Märthas oupphörliga lidande, då tänkte han med allvar på den plan, hvilken han fordom blott sig sjelf till ursäkt förutsatt som en möjlighet, på – skilsmessa. Han tvekade dock ännu – han ville yppa sin afsigt för Lina, visa att skilsmessa äfven för Märtha vore det bästa, förtro sig till henne som vän, icke tala ett ord om kärlek, och på samma gång utforska henne. Besynnerligare beslut och företag kan man finna hos en kär person. De se litet, och för det lilla de se blunda de. Nog af – med nämnda tankar uppsökte han Lina i enrum. Porträttet kullkastade i en blink hans föresats att tiga med sin böjelse – hvilken, i förbigående sagdt, ett ännu mindre ting kunnat utan möda stjelpa öfverända. Nu såg han på en gång hennes kärlek och hennes fasa. Han tänkte: då orsaken till den sednare häfves, då jag åter är ogift, återstår blott den förra. Men det dröjde alltännu. Första steget var tungt. Han kunde omöjligt komma i den sinnesstämning mot Märtha, som vore lämplig för en afgörande förklaring. Dock, omständigheterna blefvo trängande. Gubben farbrodern hade någonstädes låtit undfalla sig en vink om Magnus och Lina, och ryktet har stor förkärlek för kringbärandet af sådana der små notiser. Också var det säkert, att gubben gått ensam ut (han var nemligen bjuden till en begrafning) just den afton som var, ehuru Magnus fanns i huset; och det var ej mindre visst, att denne och Lina båda visat sig i förmaket – ensamma. Detta allt visste Fredrik – man vet ej på hvilka vägar. Han ville väl ej göra det påtänkta steget blott för egen lycka – nej Märthas var honom dervid lika dyrbar, ty efter första sorgen skulle hon nog finna sig belåten; men hur det var, så fann han nu just den rätta tiden inne. Märtha tycktes ju nu hafva fått visshet för sina misstankar, och då fanns ju ingen förhoppning om ro mera, isynnerhet som det gick hans ära för när att hyckla och dölja sanningen. Alltså måste det ske. I morgon alltså!
Rid" derskapet och Adeln: att så snart ett Consistoric-h Pastorat varder ledigt, bör förening om Persträttigheterne genast och, derest möjligt är, före v*, let af Consistorium, å den blifvande Pastors vägnar, sökas, samt i föreskrifven ordning fullföljas. • '4 ■ . - ' ~ l - S. D. Enär nu föredrogs Banco Utskottets Utlå. tande, N:o 80, öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 63, rörande väckte Motioner, i afseende på BancoDiscont-Styrelsens sammansättning och det Reglementariska för samma Discont-Verks förvaltning, fann,Bonde-Ståndet skäligt godkänna Utskottets åtgärd, utom hvad angar det belopp, som hvarje halfår bör å primitiva låne-summan afbetalas, hvilket belopp faststäldes till en tiondedel, i stället för en femtedel med föreskrift, att detta afbetalnings-sätt hädanefter, skall gälla både för äldre och} nyare Discont-lån; Och di detta Beslut blifvit föranledt af deh svåra pen Bihang till R. St. Prof. gide Sami. 31 346 Fröt. Utdr, d, as Nov. ifås. ning-brist, gom nycker landsortcrne, samt af skyl. ilig omsorg för en af behofvet högt påkallad lindring uti gäldbundna jordbrukares låne-yilkor; så inbju. des Resp. Med-Stånden vördsamt och vänligen» a;t i enahanda beslut med Bonde-Ståndet in* stämma. S. D. Ligsami Allmänna Besvärsoch Ekono mi-Utskotten« den sa dennes på bordet legde Betänkande N:o 23g, angående Arbetsoch Corree tions-Inrättningen i Vadstena, föredrogs ånyo och biföll*. S. D.