Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
önskvärdt, att personer äro excentriska, på det detta tyranni må kunna störtas. » » Ä r det kanske inte för oss det där, Wolter? » Skiss för af Idun Alvar Sten. Han log. Det var ett hjärtegodt leende, som lyste Jj Hon / 4hf hette i sig själf Stark och han Bouchardt. upp hans behagliga, friskhyade, kanske litet L Men då de gifte sig, slogo de ihop båda flegmatiska ansikte, » Åtminstone kan du ta det åt dig, Evi. namnen och kallade sig Stark-Bouchardt. Hon hade sitt eget arbetsrum, och det var Tror du inte, att jag både från höger och alldeles lika inredt som hans. Och hon rynvänster blifvit beklagad för att ha ett sådant kade alltid förnämt på näsan, när hon tänkte vilddjur i huset. » Fru Evi lutade sig förtjust emot plyschpå, huru de flesta andra unga fruar fingo logera öfverallt och ingenstädes utan någon kudden i soffhörnet. » Åh, åh! Men du slätar naturligtvis allfridlyst helgedom. Frihet var den grundval, på hvilken hela tid öfver med hartassen och säger, att inte deras äktenskap skulle byggas upp. Ty unga är hon så farlig, som hon ser ut. » Och hon granskade högst själfbelåtet i frun hade läst Stuart Mill och var mycket spegeln på väggen midt emot bilden af ett emanciperad. Man behöfver väl inte bli en träl, för det mycket ofarligt vidunder med kortklippt, buratt man gifter sig, sade hon och knyckte på rigt, ljust hår, barnsligt mjuka drag, rödskimnacken. Kan man inte lefva som ett par rande hy och vakna blå ögon. Och så fortfor hon i samma andedrag: goda kamrater utan fordringar och utan » Wolter, du! Fastän de bråka så ohyggansvar? Allt detta hade de kommit öfverens om ligt om oss och våra förhållanden de där små- redan före sitt giftermål. Inte för det fru stadsinfödingarue, så kunna de ändå inte kriEvi skulle tviflat på sin man, nej, visst inte. tisera bort vår lycka.
Makarne hafva såsom vanligt försålt sitt lösörebo och hustrun har till mannen under hans fängelsetid skickat penningar, samlade af denna olofliga näringsgren. Jag har velat nämna detta, i händelse Ståndet beslutar en äterremiss. Gr. Sparre: Hvad, Frih. Raab här omnämnt, har enl. min åsigt tillkommit genom missförstånd af domaren om lagens rätta mening. Då §:n lyder så, att för oloflig bränvinsförsäljning, som med husbondes vetskap verkställes af hans hustru, husfolk eller Den 7 Maj f. ra. 311 hans arbete antagne personer, är mannen ansvarig, såsom vore förbrytelsen af honom sjelf gjord, så följer deraf, att om mannen, på sätt Frih. Raab nämnt, är af förfall frånvarande ur hemmet, hustrun ikläder sig samma ansvar, åtminstone skulle jag icke draga i betänkande, att för sådan förbrytelse döma henne till ansvar. Frih. Cederström: Det lärer väl icke vara svårt för den ifrågavar. hustrun och andra i hennes belägenhet att styrka, det förbrytelsen skett med mannens vetskap, och då inträffar ju, hvad Frih. Raab omnämnt, att förhållandet, om än aldrig så updagadt, ej föranleder välförtjent näpst åt den, som till föröfvande af öfverträdelsen lemnar en villig hand. Jag anser det i högsta måtto omoraliskt, att hustrun ansvarsfritt fortsätter en förbjuden rörelse under den arresterade mannens frånvaro; och på det Utsk:n må vara betänkte på utvägar att stäfja detta missbruk, medelst någon deremot rigtad föreskrift, anhåller jag om återremiss. Frih. Raab: Af Frih. Cederström förekommen i hvad jag ernade yttra såsom svar på Gr. Sparres anförande, anhåller jag fä tillägga, att det ingalunda är svårt för hustrun alt erhålla mannens tillåtelse, och att mannen påtager sig, att hafva, icke allenast medgifvit utan äfven ålagt hustrun att fortsätta den olofliga försäljningen, derom kan man vara förvissad. Jag anhåller derföre om återremiss. Gr. Sparre:
När jag i mitt första anförande yrkade bifall till det af Dr Nordlander framställda förslaget, var den varmaste och innersta tanken den, att jag i första rummet visste, att den opinion, som förefunnes i afseende å en reglering af presterskapets aflöning, egde sin rot och sin näring i Skåne; ty der eger verkligen de förhållanden rum, som Utsk. påpekat, nemi. att man räknar kärfvarne på åkern. I den mån åkerbruket utvecklar sig, kommer detta räknande ovilkorligen att framkalla den splittring, som man befarar emellan presten och hans församling. Om man deremot går till de öfriga stiften, om man kastar blicken på de förändringar, som der - Den 15 Juni e. m. 315 slädes genom konventioner blifvit åstadkomiie, skall man finna, att konventionerna både här och der mött storå svårigheter. Pluraliteten inom försarnlingarne hafva dock godvilligt gått in på dessa öfverenskommelse!-, och der de mött svårigheter, hafva de dock genom Landshtge-Embetenas och Konsistoriernas åtgärder bringats till verklighet. Om nu, i enlighet med Dr Nordlanders reservation, en lönereglering inom alla de församlingar, eler sådant icke skett, anbefalldes, så kunna åtminstone icke de, som önska en förbättring, neka dertill, att man har en fast utgångspunkt, på hvilken man kan stödja sig. Man får då bestämdt se, hvad inkomst hvarje pastorat ger; man har förberedt en blifvande Komités arbeten; man har gjort en början till lösning af frågan om pastoraternas fördelning och lönernas förbättring; och man har kunnat visa, huruvida en sådan reglering låter verkställa sig eller icke, samt huruvida den är af behofvet påkallad eller ej. Jag vill visst icke för någon del motsätta mig, att skrifvelse aflåles till K. M. med begäran om nedsättandet af en Komité; tvertom!
Proposition N:o 66. b Derjemte, och för den händelse att allmänningarne komme att fortfarande förblifva under Kronans eganderätt och vård, har Kammar-kollegium, lika med Skogs-styrelsen, i underdånighet tillstyrkt, att, efter det frågan om nyssberörda torps bestånd blifvit i laga ordning afgjord, allmänningarne måtte uppmätas, taxeras och till regelbunden hushållning indelas samt ställas under Skogs-statens tillsyn och förvaltning; att det, för svafveltillverkningen, Dylta bruk tillkommande vedbelopp, icke öfverstigande 734 stafrum årligen, måtte af skogstjensteman till bruket årligen utsynas enligt för allmänningarne uppgjord hushållningsplan; att, för tillsyn och vård af allmänningarne, två bevakare måtte tillsättas och dem anvisas lämpliga boställen äfvensom kontanta löner till enahanda belopp, som för dylika befattningar å kronoparkerna bestodes; samt att alla kostnader härför måtte utgå från Skogsplanteringskassan, för hvars räkning borde försäljas, hvad allmänningarne afkastade utöfver det, som årligen tillkomme svafvelbruket. Då härefter detta ärende den 8 Maj 1863 inför Kongl. Majit föredrogs, behagade Kongl. Majit i nåder förklara, att, enär bedömandet, om någon skilnad mellan ofvanberörda af Rikets Ständer, å ena sidan, samt af bruksegaren å den andra, framställda köpevilkor verkligen funnes och huru stor denna skilnad i sådant fall vore, berodde derpå, huruvida och i hvad mån det för framtiden vore fördelaktigare för Kronan, antingen att sjelf öfvertaga vården och förvaltningen af skogen å ifrågavarande allmänningar och derigenom tillgodogöra sig den behållning, som kunde uppstå efter afdrag från årliga afkastningen af dels bruksegarens årliga afverkningsrätt 734 stafrum ved, dels ock kostnaden för skogens vård och förvaltning, eller ock åtnöja sig med den årliga skatt, som vid skeende skattläggning kunde å dessa allmänningar belöpa, men handlingarne i målet icke gåfve någon tillförlitlig grund för omdömet härutinnan; — Kongl.
Skrifvelse, A':o i63. nom sälta honom i tillfälle alt egna sin arbetskraft uteslutande åt forskningar, rörande de delar af fäderneslandets historia, som endast ofullständigt äro kända och således påkalla en mera speciell utredning, mot förbindelse å hans sida att frånträda den lärareplats, han såsom Adjunkt i historien vid Akademien innehade, så bär E. K. M:t, enär de omfattande historiska arbeten, Adjunkten Cronholm redan utgifvil, dels öfver särskilda förhållanden i Nordens forntid, dels öfver provinsen Skåne, utom åtskilliga afhandlingar i tidskrifter, vittnade om både flit och håg för verksamhet pä historiens fält i den rigtning sökanden an tyd t, och om en större böjelse att gagna pä denna väg, än genom Akademisk undervisning, uti den Nådiga Propositionen angående Statsverkets tillstånd och behof föreslagit, att e. o. Professoren Cronholm måtte, sedan han från sin akademiska lärarebefattning undfått afsked, för sin återstående lifstid komma i åtnjutande å Allmänna Indragnings-Stalen af 780 R:dr årligen, motsvarande den lön, han såsom Adjunkt vid Lunds Universitet åtnjuter; hvilket Rikets Ständer bifallit. 14:o. E. K. M:t har jemväl täckts föreslå Rikets Ständer att för e. o. Professoren J. Rabbén, hvilken uppnått en ålder af 72 år, måtte, sedan han från sin innehafvande Medicine-Adjunkts-beställning vid Universitetet i Lund erhållit afsked, å Allmänna Indragnings-Staten uppföras ett mot hans adjunkts-lön svarande belopp af 780 R:dr årligen, att af honom såsom pension under hans återstående lifstid åtnjutas, på det att tillfälle härigenom måtte beredas att få den Adjunktur, som af Professor Rabbén innehafves, besatt med en man, på hvars verksamhet högre anspråk kunde göras, än Professoren Rabbéns framskridna ålder medgåfve.
Vi se vanligen på landet, huru nästan hvar och en, 2 H. 29 450 Den 12 Februari e. m. sorn blifvit kallad till ledamot i en domstol eller kommunal-nämnd, söker komma derifrån om han kan; och det hörer icke till det sällsynta, att de personer, som deltaga uti de s. k. taxerings-comitéerna, infinna sig mest af pligt, men kanske aldrig af håg eller intresse för det allmänna. Man ser äfven huru vid sockenstämmor, då folket i alla fall är samladt på stället för Gudstjenstens firande, sockenstugorna vanligen stå temligen tomma och del merendels är presten och några få personer, som afgöra ärendena inom en socken med talrika innebyggare. Sockennämnderne äro oftast till endast till namnet och uträtta föga till kommunens bästa, såvida icke inom densamma undantagsvis någon man framträder, som är lifvad af ett varmt intresse för allmänt väl; måhända skola dessa inrättningar vinna någon framgång, såsom jag förut anlydt, genom det uppdrag de erhållit alt vaka öfver fattigvården inom distriktet. Ett ytterligare bevis pä det ringa ock tynande lifvet hos dessa inrättningar finnes i de motioner, som vid denna riksdag framkommit, der en motionär yrkar ersättning för deltagande i kommunal-bestyr och en annan yrkar, att den valde skall tvingas att deltaga uti ett sådant bestyr. Af allt detta torde det sålunda visa sig, att det, åtminstone för det närvar., icke är skäl att utvidga omfånget för dessa inrättningars verksamhet. — I allmänhet existerar i vårt fädernesland, om icke motvilja, åtminstone liknöjdhet att befatta sig med allmänna angelägenheter, och, då det enskilda intresset icke ser sig kunna dervid skörda några fördelar, undandrager man sig så gerna alla offentliga bestyr. Så är t. o. m. förhållandet vid många af våra riksdagsmannaval, dervid, oaktadt man så högt borde värdera en medborgerlig rättighet, hvilken så många folk, som den sakna, förgäfves söka, vanligen knappast halfva antalet af de valberättigade infinna sig, för alt afgifva sina röster.
Ridderskapet och Adeln till Utskottet remitterad motion, angående upphörande af tjenstemans skyldighet att aftjena begrafningshjelp, ansett sig böra, till undvikande af all sammanblandning utaf sådane besparingar med andra inom Titlarne uppkommande, verkliga och disponibla, tillstyrka, att begrafningshjelp efter en afliden tjensteman hädanefter må sålunda utgå, att G månaders lön efter dödsfallet qvartaliter uppbäres af hans efterlemnade sterbhus, hvilket äfven, i afseende på löneutbetalningar till Pensions-Cassor, efter samma grunder bör iagttagas; och att för de fall, att en afliden tjenstemans efterträdare ej kommer att aftjena begrafningshjelp, då ett emot begrafningsbjelpen svarande belopp ej blir disponibelt, den afgångnes sterbhus, så vidt sådant, genom gällande Författningar eller redan utfärdade serskilde Resolutioner, finnes bestämdt, må för hvarje serskildt tillfälle af Reserv-fonden få sig anvisadt ett emot begrafningshjelpen svarande belopp, 7:0 I anledning af Kongl. Maj:ts hemställan om afskrifning af dels 20,974 R:dr 9 sk. 4 ist., som å Inkomst-Titlarnes öfverskott blifvit anordnade, och dels 40,887 R:dr 4* 1 rst' för utgifter, hvilka Kongl. Stats-Conloiret af under händer hafvande medel måst bestrida, vill Utskottet, enär dessa frågor ej stå i oskiljaktigt sammanhang med Stats-regleringen och dessutom fordra en närmare utredning, serskildt utlåtande meddela. Genom detta utlåtande, anser sig
Detsamma kan omöjligen sägas om kvinnornas dräkt, ty denna ser närmast ut son] om bararinnan gjort en så förhastad toalett, att hon glömt taga kjolarna på sig. I sjalfva verket tyckas inan och kvinnor ha bytt dräkter: de förre uppträda i kjolar, de senare i byxor. E t t par Iivita bomullsbenklader, rynkade och tillknutna vid knäna, en hvit chemise med langa tyllarmar saiiit en rakt skuren sidentröja - helst af skrikande färg - utan armar, det a r den judiska och arabiska kvinnans hela dräkt. Men som tröjan är så kort, att den framtill nätt och janit skyler inagen och baktill icke racker till att sitta ph, sh kan man tanka sig, hvilken misslyckad figur en korpulent matrona - korpulenta bli ined h e n alla Evas döttrar f detta klimat .- skall göra, när hon tungt och med bred girig vandrar frani på en gata. Det ser så osköxt, s t löjligt, at, att inan med undran måste fråga sig, hur en kvinna kuiinat uttänka och en man gilla en sådan utstyrsel. Men nar kvinnorna siitta sig ned i sin vanliga ställning, med benen uppdragna under sig, d % försriniier en god del af det osköna i dräkten, och man förstar, att denna och deras lefnadssätt stå i naturligt samband med hvarandra: begge i r o beraknade på ett stillasittande lif inom fyra saggar, alis icke p % ett uppträdande utoirIhus. Då gör ocksh den egendomliga liufvudprydnad, de gifta kvinnorna bära, en god verkan. Denna består af ett högt, styft horn - en pappform öfverdragen med svart sammet och betiickt med tjocka guldbroderier - hvilket, ned eii lutning bakat, hvilar p % hjässan och uppbär den i rika farger och utsökta mönster broderade livita silkesslöjan. E n underlig hnfviidprydnad i alla fall och bra besvärlig att hålla på sin plats! Vi hade icke suttit länge, förrän viirdinnan genom fru F. fr %- gade, oin jag ville se en judisk brud. P&amp; mitt jakande svar, sköt hon tofflorna på fötterna och drog tröja11 ihop öfver bröstet.
En annan omständighet bör dessutom tagas i betraktande, nemi. alt Utsk. föreslagit strängare straff för brott emot lagen, emedan, vid bristande tillgång till böter, desamma skola förvandlas till fängelse vid vatten och bröd, i st. f. att de nu med enkelt fängelse aftjenas. Enl. min åsigt, kommer detta att verka vida mera än alla andra korrektiver och t. o. m. möjligen mera, än den mest upmärksamma kronobetjening, ty när man en gång blifvit bötfäld till ett högre penninge-belopp, samt aftjenat det med fängelse vid vatten och bröd, kan lönnkrögaren för samma straff icke anse sig godtgjord med den lägre förtjenst, som han vid ett eller annat tillfälle haft af utminuteringen af några supar bränvin. Detta emot förslaget åberopade hufvudsakliga skäl anser jag hädanefter blifva af en ganska svag beskaffenhet, och då det här gäller en princip, hvars riktighet ingen torde förneka, nemi. alt den, som vill undvika ett ondt, bör icke kunna påbördas ett sådant af en auktoritet, mäste jag bekänna, att det skulle förundra mig, om man icke inser billigheten af Utsk:s förslag. Dessutom är frågan i det skick, att man kan våga 10 emot 1, att Ståndets förra beslut icke kan göra sig gällande inom de öfriga Stånden, .emedan vi redan veta, att PresteSt. bifallit Utsk:s förslag, och BondeSt., 13 H. 5 Cfi Den 4 Oktober e. m. i händelse det fattar något beslut öfver de serskilda §§:ne, säkerligen kommer att göra på samma sätt, och jag har ali anledning förmoda, att BorgareSt. likaledes bifaller Betänk., hvilket jag anhåller, alt B. o. Ad. äfven måtte göra. Hr Cederschiöld, Rob. Theophron: Efter min öfvertygelse är det gifvet, alt behofvet af krog kan finnas, dels för vägfarande, och dels (ill förekommande af lönnkrogar, men pröfningen om stället, hvarest dessa krogar böra anläggas, bör öfverlemnas åt K. Befallmde.
Men det måtte väl å andra sidan icke kunnat vara möjligt, att en ung man, som på sätt och vis är hygglig nog, en man, som redan vistats åtta dagar i vårt hus och dagligen äter vid vårt eget bord, skulle alldeles passerat förbi din höga uppmärksamhet? Ah, Pappa menar vår nya kolskrifvare! Hvem annars, din toka? Men du behöfver intet vid ordet kolskrifvare rynka så förnämt på din lilla näsa. Man kan vara kolskrifvare, och ändå ha ganska ljusa tankar, ja stå öfver både dig och mig i bildning, ehuru jag just icke påstår, att detta är casus nu. Men det är i alla fall en vitter och bildad man, och du torde längesedan insett, att det är sådana förtjenster som mest erkännas i mitt hus. Du vet också, att jag bemödat mig att uppfostra alla mina barn och niecer utan ståndsfördomar. Posito, att Herr Flabbe nu, som det tycks, är en man med verkliga talenter, så bör du också distinguera honom. Deraf följer dock icke, att han får bli din älskare. Sådant hör inte till det capitlet. Mesalliancer kan jag intet lida. Det finns medelvägar, mitt barn. Pappa vill då, att jag skall hugna Herr Flabbe med min vänskap? Så ungefär. Jag hade åtminstone tänkt, att du skulle tagit någon notis om honom. Eller hur, min flicka? Jag vet icke huru Pappa menar. Visserligen har jag tagit någon connoissance om Herr Flabbe, men den är ytlig nog. I det fallet hade jag tänkt förelägga dig en fråga, ty jag vet att fruntimmer, – och just de yngsta och oerfarnaste, ty de följa sin naturliga, oförvillade känsla – ofta se skarpare än vi, män. Olyckan är bara den, att de äro alltför benägna, att blott fästa sig vid föremålens ytor. Försök dock, mitt barn, att höja dig öfver ditt köns sphær. Begynn med att abstrahera bort Herr Flabbes namn, som, jag medger det, låter litet fatalt; abstrahera sedermera bort hans kolskrifvarskap; vidare hans yttre habitus, äfvensom hans egenskap som karl jemte dertill hörande verkliga och möjliga förhållanden.
Allt sedan afslutandet af den Methuenska handelstraktaten 1703 har Portugals hela statsekonomiska existens varit beroende af England; detta beroende tilltog i följd af båda ländernas ställning till hvarandra under senare delen af Napoleon l:stes tid; det ökades än mera genom det skydd, England gifvit åt den konstitutionella författningen i nyssnämnda lilla rike. Det säger sig själft, att Portugal som den mindre staten fick gifva vika i den statspolitiska konflikten. Det sökte dock äfven här » stå på sig » i det längsta; det begärde skiljedom, men England vägrade antaga någon sådan; det vädjade till stormakterna, men dessa vilja åtminstone ej synbart inblanda sig i tvisten. Därmed är emellertid saken ej utagerad; den har äfven sin handelspolitiska sida. I uppsvallningen af patriotism synes nu Portugal vilja frigöra sig från det kommersiella beroendet af England. Det har kontramanderat stora b e - ställningar hos engelska industrifirmor o c h får väl sedan i sin ordning se sig o m, huru det skall frigöra sig från det engelska kapitalets herradöme. Helt o c h hållet utan ryggstöd tycks det icke vara. I en allmännt spridd tysk skämttidning förekommer en kolorerad karrikatyr, s o m belyser situationen. Det engelska lejonet är i fullt språng öfver Afrika och lägger däröfver sina breda tassar, mellan hvilka portugiserna försiktigt söka taga ställning, medan det anstormande lejonet bakifrån fattas i svansen af en uniformerad krigare, livars nationalitet tillräckligt röjs af pickelhufvan. Om den sociala frågan blir mycket att säga nästa gång; nu är utrymmet redan för mycket anlitadt. Till januari månads konto hör dock det viktiga faktum, att socialistlagen ej gått igenom vid tyska riksdagen. Just ur antisocialistisk synpunkt måste man helsa detta resultat med bifall. Polisåtgärderna hafva visat sig vara reklam för denna rörelse; skall den med framgång bekämpas, måste det ske på öfvertygelsens väg. Hvem är nutidens mest uppmärksammade per I DU N 62 son? Det är icke Bismarek, ännu mindre Boulanger; nej, det är Stanley. Efter långvarig oro fick man under sista månaden förlidet år underrättelse om framgången af hans senaste expedition.
Maj:t uti Dess högstberörde nådiga proposition nu gifvit tillkänna, hade ifrågavarande utgifter under åren 1850, 1851 och 1852 i medeltal uppgått till omkring 6,442 R:dr årligen, hvadan det nuvarande anslaget skulle synas icke vara fullt tillräckligt. Dervid borde dock i betraktande tagas, att reservationerne å anslaget vid 1852 års slut uppgingo till vid pass 49,500 R:dr. Vid sådant förhållande och då, långt ifrån att brist i ofvanberörde hänseende kunde upp-, komma, reservationerne å anslaget voro allt för betydliga för, att lämpligen böra till hela sitt belopp lemnäs qvarstående ensamt för de utgifter, som med anslaget afsåges, men deremot å 4:e Hufvud-Titeln icke funnes någon bestämd tillgång till bestridande af de afiöningsoch underhållskostnader, som föranleddes af de ur Indelda arméen utgående garnisons-kommenderingar på Carlstens fästning, vid , Grisslehamn och i Haparanda, och hvilka kostnader under åren 1850, 1851 och 1852 i medeltal uppgått till omkring 12,000 R:dr årligen, har Kongl. Maj:t begärt Rikets Ständers medgifvande, att reservationerne å ofvanberörde, för ett Indelda arméens behof afsedda, anslag finge användas till aflöning och underhåll för omförmälda garnisons-kommenderingar ur Indelda arméen, under iakttagande likväl, att samma reservationer, icke härför anlitades i större mån, än att möjliga brister å årsanslaget kunde med dem betäckas. I betraktande af de uti den nådiga propositionen anförda förhållanden, tillstyrker Utskottet Rikets Ständer att, med omförmälda förbehåll, bifalla hvad Kongl. Maj:t i förevarande hänseende äskat. Värfvade arméen. ll:o Uti en hos Ridderskapet och Adeln väckt, till Utskottet remitterad motion har Herr Edenhjelm, G. anfört, att vid sisllidne riksdag, då löheförbätt - 14 Slals-Utskotuts Utlåtande.
N:is 1—30 i Öster Wåla, 31-—41, 43 och 44 i Harbo, 42 och 45—61 i Nora, 62—68 i Huddunge, 69—86 i Hvittinge, 87—102 i Österrunda, 103—136 i Thorstuna, 137—143 i Hernevi samt 144—150 i Frösthults socken; — af Westerås kompani: Niis 1—10 i S:t Ilians, 11—16 och 52 i Skerikes, 17, 18 och 22 i Lundby, 19—21 och 23—33 i Barkarö, 34—51 och 53—64 i Dingtuna, 65—70 i Lillhärads, 71—78 i Ramnäs, 79—84 i Sura, 85—101 i Svedvi, 102—113 i Säby, 114—129 i Rytterne, 130—148 och 150 i Kolbäcks samt 149 i Bergs socken; — af Strömsholms kompani: Niis 1—10 i Bergs, 11—80 i Munktorps, 81—103 i Köpings lands, 104—124 i Odensvi, 125—132 i Malma, 133—140 i Bro, 141—145 och 147—150 i Himmeta samt 146 i Medåkers socken; — af Bergs kompani: Niis 1—5 i Himmeta, 6—31 i Björskogs, 32 och 44—49 i Kung Carls, 33—43 i Torpa, 50 och 52—54 i Setterbo, 51 och 55—65 i Arboga lands-, 66—82 i Medåkers, 83—90 i Vester Skedvi samt 91—94 och 107 i länets del af Fellingsbro socken. 6 Westmanlands län.