Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
St:r antagen, ingick också Riksarkivarie!! till K. M. med anhållan, att ett anslag af 600 rdr för inköp af behöfliga böcker och tidskrifter måtte beviljas; och samtidigt härmed väckte Hofpredikanten Wahrenberg en motion om anslag för samma ändamål. Stats-Utsk:t har icke behagat fästa något afseende å denna motion, utan har helt kort förklarat, »att enligt Utsk:t meddelade uppgifter skulle, äfven med beräknande af bindningskostnaden, en summa af 200 rdr befinnas för Riksarkivets behof fullt tillräcklig och Riksarkivets behof i detta afseende kunna uppfyllas genom 8:de Hulvudtitelns expensmedels-anslag. Jag leronar dessa uppgifter, hvilka kommit Ut sk :t tillhanda på ett alldeles enskildt och besynnerligt sätt, i sitt värde; om Utsk:t varit tveksamt om rätta förhållandet, hade Utskrt väl bort förskaffa sig upplysningar inom Riksarkivet och hade väl bort anse de uppgifter, sorn Riksarkivarien iemnat hos K. M., vara af vida större värde. Riksarkivarien öar ansett 600 rdr vara af behofvet oundgängligen påkallade. Jag har bort sägas, att uppgiften, det 200 rdr skulle vara tillräckliga för Riksarkivets behof, grundar sig på en uträkning deraf, att kostnaden för inköp af alla i Sverige årligen utkommande historiska verk endast utgör 150 rdr och alt 50 rdr äro tillräckliga för bindningskostnaden. Jag Irågar, hvilket skelett af litteratur, man kari erhålla för 200 rdr. Det är påtagligen omöjligt för Riksarkivet, sorn äfven måste vara försedt med utländska, genealogiska, etnografiska och biografiska arbeten, att kunna reda sig med en så obetydlig summa. Inom Riksarkivet hafva flera års bibliografier blifvit genomgångna och man har genom uträkningar kommit till det resultat, att minst 400 rdr årligen behöfs för inköp at i Sverige utkommande böcker och 200 rdr för deras bindning samt inköp af ett och annat utländskt verk.
Qvantitet för Tullber. Iuf.-Tull. Utf.-Tull. R:dr s. r. Hattar: R:dr s. r. R:dr s. r. 10 af siden eller annan väfnad i stycke 2 24 — ) 6 af Ull, Hår eller Silke Caméleller Angoriska Get 1 skålp. 1 - — F ri a. Hängslen 100 Rd. v. 33 16 — F ri a. Hudar, beredda, se Läder, j Hållrot, sc Apotbeksyaror, Husbloss , se Lim. I Hästar, ss kreatur. Expeditions-TJ iskollets Förslag till und. Qvantitet för Tullber. Inf.-Tull. lUtf.-Tull. R;dr S. r. R:dr s. r. R:dr s. r. 5 i1 Ingefära : 1 skepp:d Fältskärs. ,«»•••• Mathetnatiska, Optiska, Physiska och Navigations-, ej specificerade Musikaliska: 1 skålp. 100 Rd. v. 100 Rd. v. 5 5 IG — 10 Fleuter, Oboer och Clarinetter 1 slycke 1 16 — 10 Guitarrer och Lutor 1 stycke 50 | 500 — Flygel 1 stycke 100 Ej specificerade, förtullas lika tued sådane bland ofvanuppräknade, hvarmed de närmast kunna jern fö ras. Anm. Serskildt inkommande tillbehör förtullas efter värdet med lika procent, som sjelfva Instru-raenterna. Inventarier , SkeppsNya i Taxan ej specificerade, för byggnad, tackling eller utrustning behöfiiga, men ej hänförliga till husgeråds-saker eller beklädnads-persedlar 100 Rd. v. 10 - Höns, »c Foglar. Indigo, se Färger. Insekter, se Naturalier. I Instrumenter, Handtverks-, se verktyg. [ Ipecacuanha, se Apotbeksvaror. 873 ExedilionS-Utskottets Förslag till tind. Skrifvelse, N.o 377. Tullvärde.
Kvinnan har i denna kamp — vi upprepa det ännu en gång en stor uppgift att fylla. Själf b ö r hon under sitt lifs id öfva barmhertighet o c h inplanta sådan hos det uppväxande släktet. F å kunna verka mönster. Jag ser den åldriga, af mödor böjd, med sina ringa vilkor stilla nöjd; hör henne, jdst hon bräcklig är och svag, lofprisa himlens nåd för hvarje dag! * Som våra läsarinnor nog sjäfva finna, ansluter sig denna dikt till en sorglig händelse, som i dessa dagar timat i Köpenhamn och ' upprört allas sinnen, den unga fröken Telenius ' död för egen hand. Idun af Doktor X. Barnet får feber o c h snufva, lindrig hosta o c h heshet in m. från allra första början får följa o c h öfvervaka sjukdomen. Från heden. Skiss af E l e n a. » rikaste » J a. » Nej! » Farväl, Marika! Litet om blomsterkultur i boningsrum. jttA et torde finnas högst få fruntimmer, s o m ej S | L mer eller mindre äro intresserade af och H. älska blommor. När jag nu går alt lemna några små » vinkar » o m en del blommors skötsel, synnerligen vintertiden, då man j u i allmänhet sätter mera värde på att hafva blommande växter inne i sina rum än på sommaren, då naturen så frikostigt består oss dem, långt skönare och frodigare, än vi kunna frambringa dem, så vill jag strax i början bedja Iduns ärade läsarinnor o m öfverseende med de ofullständigheter, som nödvändigt måste uppstå vid behandlingen af ett så vidlyftigt ämne i så koncentrerad form, som här måste ske. Vi vilja då först hålla oss till de växter, som af oss själfva — utan hjälp af trädgårdsmästare o. d. — mycket väl med liten omsorg kunna så- väl planteras som drifvas till blomning; jag menar lökväxterna och de med dem jämförliga, o c h som på lika sätt kunna behandlas. En af damernas älsklingar bland hithörande växter är utan tvifvel liljekonvaljen, och vi vilja därför sysselsätta oss en stund med sättet för dess plantering och odling.
Gr:n har nemi. förmält sig icke kunna fatta 24* 372 Den 21 December. verkslällbarheten deraf att, såsom K. M. i dess nåd. propos. föreslagit, obligationer skulle utgifvas, utan att någon bestämd förfallotid i dem vore utsatt. Jag åter hade icke kunnat föreställa mig, alt en person, som med Engelska förhållanden är så förtrogen, sorn Hr Gr:n, skulle häraf finna anledn. till betänklighet. Att cn stor del af Englands Statsskuld icke är ställd på viss förfallotid, lärer nemi. hvarken för Gr:n eller de fleste af detta Stånd vara obekant. Gr:u har vidare sagt, att förhållanderne i Belgien och Preussen vore olika, med vårt lands, och Gr:n har derjemte tillagt, att de af de Engelska kommiterade uttalade och af mig åberopade åsigter icke vunnit tillämpning i England. Att sådant icke, åtminstone ej i full utsträckning inträffat, torde, vid närmare granskning, snarare utgöra ett bevis emot, än för Gr:ns härstädes förfäktade sats, emedan det bevisar den styrka enskilda intressen veta att tillegna sig, när de engång hinna att rigtigt rotfästa sig. Den omnämnde komiténs betänk, förföll nemi. icke derföre, alt man ansåg det hvila på oriktiga grunder, utan derföre, att -förhållanderne i England redan hunnit den utveckling, att det måhända öfversteg t. o. in. denne mäktiga Stats förmåga att göra de upoffringar, som skulle erfordrats för att komma i besittning af jernvägarne, sedan de blifvit enskild tillhörighet. Denna utgång utvisar den stora makt, som det enskilda jernvägsintresset velat förvärfva sig inom landet, och huruledes denna makt redan till den grad utvext, att hvad, som ansetts mäst öfverensstämmande med Statens fördel måst för densamma stå tillbaka. Huru mycket starkare skulle ett sådant intresse då icke kunna blifva inom ett sådant fattigare land, som Sverige. Detta äfventyr är väl värdt att taga i öfvervägande, då man ännu har fritt val att ordna saken på det fördelaktigaste sättet, ett förhållande, som icke egde rum i England, när den ofta omnämnda komitén afgaf sitt betänk.
Hr Cederschjölds jemnförelse emellan Svenskt blod och Svensk svett, tror jag mig ej böra till vederläggning upptaga densamma, emedan jag anser sådant vara öfverflödigt, då jag aldrig kan betvifla de känslor, som i detta afseende lifva R. o. Ad. Jag får således endast till 3o8 Den 17 Mars f. m. den värde talaren hemställa, örn han ej låtit så långt hänföra sig af sitt patriotiska nit för besparingar, att känslan derför undertryckt den ridderliga. Frih. Boye, Ludv.: Det fördelaktiga intryck, som jag tyckt mig finna R. o. Ad. hafva erfarit af Gr. Brahes och Frih. Franc Sparres upplästa anföranden, tror jag skulle delas af allmänheten och det vore säkerligen nyttigt alt skyndsamt meddela densamma yttranden, då besparingslusten för närvarande synes vilja öfvergå till en ytterlighet, som kan skada, i stället för att gagna. Jag hemställer derföre, om ej Hr. Gr. o. Landtm, skulle vilja anmoda bemälde Hrr att från trycket låta särskildt utgifva sina anföranden. H. Ex. Hr Gr. Brahe: Som de anföranden,hvarom nu är fråga, lemonts endast för att besvara de af Hr Cederschjöld gjorda anmärkningar samt för att upplysa R. o. Ad. om orsakerna, som legat till grund för de äskade anslagen, äfvensom för att tjena till ledning för StatsUtsk. vid afgifvandet af dess utlåtande, får jag vördsamt hemställa, om de förtjena att tryckas särskildt, då de ändå finnas att tillgå i protoc. för alla dem, som skulle önska att taga närmare kännedom af desamma. Frih. Boye: Om jag icke ansett Gr. Brahes och Frih. Fi ■ane Sparres yttranden vara af utmärkt förtjenst, och att det skulle blifva nyttigt för allmänheten att få dem sig meddelade, då ropet på besparingar beständigt förnyas, skulle jag ej framställt min begäran om deras särskilda tryckning. Jag hyser aktning för den modesti, som föranledt Gr. Brahe att vägra sitt bifall; men jag tror denna känsla höra vika, då fråga är om den nytta, som genom mitt förslag kan åstadkommas. Gr.
Jag antager för visst, att den bildade qvinnans ädla, upphöjda grundsatser freda henne från alla de steg, som kunde framkalla ånger och förebråelser; men utan att hafva mot någon pligt felat, blilver hennes lif ändå olyckligt, när man inleder henne på en bana, så uppfylld af trängsel, af missräkningar och svårigheter, dem hon, den mera finkänsliga, måste vida smärtsammare uppfatta och mindre lätt bekämpa, än mannen Dea 19 April. 325 bör kunna, lill följd af hennes finare, hans gröfre och starkare organisation. Att tala 0111 qvinnan, såsom vore hon »af en lägre ordning än mannen», såsom Utsk:t, af missförstånd, tillvitar sina motståndare eller, rättare sagdt, de allenast om sättet skiljaktigt tänkande i denna fråga, det anser jag alldeles origtigt. Tv qvinnan, i sitt stilla hem, i sin familjekrets eller bland förtrogna vänner, då hon der verkar nyttigt, förädlande och rnenniskovänligt, såsom hennes ädlaste kallelse bjuder och vi dagligen med vördnad bevittna, röjer sig dervid vara en så oumbärligt förtjenstfull och vördnadsvärd medlem af samhället, att den djupa aktning, henne der omgifver, aldrig kan öfverträffa» af, eller rättvisligen siittas i jemförelse med det anseende, hon i egenskap af embetsinnehafvarinna kan nödtorfteligen sig tillvinna genom elt k la nderfril t, eller, låt vara, fullkomligen berömvärdt utöfvande af henne tilldelad offentlig syssla. Skulle dess ernående slå henne fel, blefve sedermera familjelifvets stilla tillflygt kanske ej så henne kär, sorn den nu är. vare sig, att hon der såsom husmoder styrer, eller såsom högt värderad väninna bidrager att förljufva den inre husliga kretsen med sina dygder, egenskaper och behag, alla af rent qvinlig art och qvinligt värde.
Derpå har jag stödt mitt omdöme och befarar, att, så snart vi afvika derifrån, vi gifva skäl till den tillvitelse, att ej komma till riktiga resultat. Frih. Boye har påstått, att jag, i afseende å den föreslagna skrifvelse!! till K. M. ang:de brännvinsskatten, yttrat, att den innebure en ”contradictio n.” Sådant har jag ej sagt, men väl, att den innehölle ett amendement, som ej, utan begående af en olaglighet, kunde göras. Vidare hav Frih. Boye yttrat, att en åtcrremiss af detta betänk, tjeuade till intet; jag deremot anser den nödvändig, om man ej vill erkänna, att Utsk:s beräkn. i alla punkter varit riktig, och om än Utsk. icke frångår sitt första betänk., kan dock R. o. Ad, när detsamma återkommer, då, men ej förr, annorlunda besluta. Men jag hoppas, att Utsk., om betänk, återremitteras, skall andia det, och derföre är det naturligt, att jag finner återremiss vara af nöden. Gr. v. Fersen, som erkänt möjligheten af brist för innevar. år i statsintraderna, har dock trott, alt den lätteligen kunde fyllas, om Riksg.cont. slapp inbetala räntan på sin skuld till Banken. Detta är en supposition, som möjligen kunde komma att besannas, i fall fråga derom väcktes; men innan ett sådant beslut blifvit fattadt, är det i sanning problematiskt att gissa sig till framgången af en sådan utväg. Jag öfverlemna!’ likväl besvarandet af denna fråga till dem, som närmare känna Bankens förhållanden och tillika ifra för beståndet af fattade beslut, samt fortfar att yrka återremiss. Hr Dalman, Wilh. Fredr.: Det nu föredragna betänk. synes tomi. ovedersägligt bevisa, huru oformligt det är, att Statsoch Bevillu.Utsktn ej arbeta gemensamt; ty i sådant fall skulle den anomali icke inträffat, att den nya tillökade statsrégleringen tagit sin början med detta år, mer; att de ökade inkomsterna vidtaga först det nästkommande.
Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande BankoUtsk:ts den 4 och 11 dennes bordlagda Mern. N:o 20, med förslag rörande föreskrifterna i 6:te och 7:de ari. af Banko-Reglem:t. Usta, 2:dra och 3:dje punkterna. Otsk:ts förslag biföllos. 318 J)en 19 April. 4:de punkten. Frih. Stjernstedt, August Wilh elin: Ehuru jag icke antecknat mig som reservant, ber jag dock att till R. o. Ad:s prot. få anteckna, alt då arvodet för diskontstyrelsens ledamöter här blifvit föreslaget att höjas från 750 rdr till 1,600; har jag ansett att en förhöjning till 1000 rdr vore alldeles till räcklig. Efter härmed slutad öfverläggning och uppå gjord propos. blef Utsk:ts förslag al R. o. Ad. godkändt. 5:te punkten. Hr Mannerskantz, Carl Axel: l(å sätt jag i min re servation framställt, föreslår jag tiden för de nya allöningarnes utgående må räknas från den 1 Juli, emedan jag anser det olämpligt att bestämma tiden för de nya aflöningarnes utgående så nära nästa riksdag, hvarföre jag ock anhåller om bifall till förslaget, med den af mig nu föreslagna ändringen. Frih. Liljencrantz, Joban: Jag ser i det af Hr Man nerskantz anmärkta förhållandet ingenting besynnerligare, än i afseende å alla andra anslag, som, gifna af denna riksdag, utgå från och med år 1867. Skulle denna grundsats tillämpas, borde vi icke sysselsätta oss med andra utgifter än de som komma på detta år, hvarföre jag anhåller örn bifall till förslaget oför ändradt. Hr Mannerskantz: Det är en väsendtlig olikhet mellan de arvoden, sorn bär utgå, och andra anslag inom Statsverket. Åtskilliga af dessa tjenster bestridas äfven på förordnande, hvaraf ett och annat torde upphöra till den 1 Jan. 1867, och detta förhållande gifver mig ytterligare anledning att anse Utsk:ts förslag olämpligt, samt vidhålla mitt första yrkande. Frih. Stjernstedt:
Om i ett Utskott tvä Stånd stadna emot två Stånd i olika meningar, så uppstår derigenom icke någon inactivité, hvad egenteliga Ärendet angår, ty det kan i Stånden afgöras efter ett af Alternativerna, och skulle samma händelse i Stånden inträffa, att två stadna emot två, så är föreskrifvit i hvilka fall saken antingen skall förfalla eller genom Nämnd afgöras. Deremot finner jag, att Utskottet härigenom nu sjelf medgif. Den 30 April. Vit ätt det misstagit sig, då det nyligen afgjordt ett ärende efter 7f §. Riksdags-Ordningen, på det sätt, att det borde förfalla, enär två Stånd stadnat emot två Stånd, då likväl efter denna, ännu gällande , Altemativerna bordt framställas till Ståndens afgörande. Vidare föreslår Utskottet, ätt föreskriftett för Banco-Utskottet, att i alla Mål, som böra hemliga hållas, med omröstningen skall förfa* ras enligt $3 §. Riksdags-OrdniÅgen, äfven måtte utsträckas till Constitutions-Utskottet} — men då Riksens Ständer vid den Constituerande Riksdagen icke omnämnt något enda Riksdags-ärende vara af den natur, att det borde hemligt hållas, utan blott det sorn rördö Banco-Verket, och hvad sorn i hemliga Utskottet, då något sådänt var äskat, kunde afc handlas, och deraf följer att Utskottet nu synes först vilja tillskapa hemliga Mål i Constitutions-Utskottet , samt derigenom ytterligar* öka sin magt, på Ståndens rätts bekostnad, sä får jag härmed på det kraftigaste protestera emot denna förändring, hvarigenom ett undan, tag kunde göras för Constitutions-Utskottet, att i likhet med de öfrige Utskotten ställa sig denna §. till efterrättelse. Hade det varit Riksens Ständers tanka vid 1809 års Riksdag, att tilldela Constitutions-Utskottet den rättighet, att hälla någon ting hemligt, hade de säkert icke underlåtit att i denna §. stadga enahanda Omröstnings-methode, som för Banco-Utskottet.
Ståndet i öfrigt beslutad den förändring i Utskottets ifrågavarande lörslag, att det af Utskottet »till förbättrande och tillhandahållande af undervisningsmateriel samt till understöd för utgifvande af lämpliga läroböcker, kartor m. m. för folksko - 12 Stals-Utskottets Utlåtande M 118. loma» tillstyrkta anslag å 10,000 R:dr beviljades af Ståndet endast »till understöd för utgifvande af lämpliga läroböcker, kartor m. m. för folkskolorna,» hvadan de t Utskottets förslag förekommande orden: »till förbättrande och tillhandahållande af undervisningsmateriel» blifvit af Preste-Ståndet uteslutna. Enligt de nu anförda besluten, är således Utskottets hemställan, hvad beträffar anslagen till seminarierna och till understöd för Seminarii-elever, af tre Riks-Stånd — Ridderskapet och Adeln samt Presteoch Borgare-Stånden — utan någon för ändring bifallen; vid hvilket förhållande Bonde-Ståndets återremiss i denna del icke kan till vidare åtgärd föranleda; — och som, vidkommande öfriga två anslag, sjelfva beloppen äro jemväl af förstnämnda trenne Riks-Stånd beviljade, samt, beträffande ändamålet, hvartill dessa belopp skulle användas, — i hvilket hänseende PresteStåndets beslut är från Ridderskapet och Adelns samt Borgare-Ståndets afvikande — Utskottet saknar anledning att frånträda sitt af trenne Riks-Stånd godkända yttrande, har Utskottet ansett sig böra inbjuda Bonde-Ståndet att, vid sakens slutliga afgörande i denna sednare del, biträda Utskottets af Ridderskapet ocb Adeln samt
– Äro de edra, alla tre de der barnen? – frågade Konrad, och rigtade sin blick på den grupp framför honom, som utgjordes af lilla Stina, hvilken med fingrarne i mun glömt sitt lidande, vid den sällsamma uppenbarelsen af en bättre klädd främmande person, och de tvenne gossarne, som stumma och storögda betraktade honom. – Åh nej den der längsta ä fälle inte min men si mor hans kom hit en qväll och tiggde, och så blef hon så sjuk på natten, så vi fick lof att låta henne ligga qvar här en tid. – Nå, hvar har hon nu tagit vägen då? – Ja, Gud vet hon skulle gå i bygden och skaffa sig lite för hon vill ge sig af åt sin hemort, kantänka och emellertid, så lemnade hon pojkkräket qvar här så länge och som han har en liten apinna te visa, som barna tycka så förgrufveligt mycke om, så ville mor att han ändtligen skulle få vara qvar tills mor hans kom igen. – Men hvar äro de hemma då? – frågade Konrad nyfiket. – Åh, det lär väl vara långt bort det Gud vet hvar, för hon talar lika konstigt som pojken, hon med. – Var hon ensam, när hon kom hit med honom? – frågade Konrad förundrad. – Ja, bevars, hon säger att hon har hvarken hem eller slägt, eller någonting i verlden mer än pojken. Konrad ropade gossen till sig, och sökte af honom få någon närmare upplysning om honom sjelf och hans mor; men, antingen han icke förstod honom, eller icke ville säga något, skakade han blott på sitt fula hufvud, grimaserade som en apa och visste ingenting. – Han är visst icke riktigt klok, – sade Konrad, sedan gossen gått sin väg. – Jo, jo, men, nog är han klok, men si ibland så kommer det på honom en sådan illmarighet; om en bara vill fråga honom något om hans mor, eller hvarifrån han har kommit, eller så der, så gör han sig straxt så der vårdslös och funderlig.
Ad. äfven vid denna punkt skall bifalla hvad motionärerna begärt, så ber jag dock att få fästa uppmärksamheten derpå, att genom de anslag, som redan äro beviljade och ytterligare måste beviljas, Statens tillgångar betydligt medtagas. Jag hemställer, om det icke är betänkligt, att anslå så stora summor, utan att göra sig reda för huru behofven skola fyllas; skall sådant ske genom upptagande af lån, kommer rikets kredit i en än brydsammare ställning än förut. Då beliofvet af en ny läroverksbyggnad i Westervik icke synes mig så tvingande, att icke dermed kan anstå ett eller annat år, så tager jag mig friheten att yrka afslag å Utskits i denna punkt gjorda hemställan. 650 Den 28 April e. m. Frih. Nordenfalk, Johan: Som af Betänk:t synes, hafva motionärerna begärt endast hälften af det för^ skolbyggnaden erforderlfga beloppet, hvilket Utsk:t ytterligare med 20,000 rdr nedprutat; och jag kan icke inse, hvarför Westervik, mindre än så många andra städer, skulle komma i åtnjutande af Statens hjelp för en sådan byggnads uppförande. Då jag emellertid icke skulle vinna något med att begära den föreslagna summans förhöjning, så inskränker jag mig till att yrka bifall till Utsk:ts förslag. Gr. Posse: Sedan en högre terminsafgift tor eleverna blifvit bestämd, är meningen alt derigenom bilda en kassa för uppförande och underhåll af skolhus; men denna kassa är ännu obetydlig, och då behof af större lokaler på flera ställen uppstått och utrymme ål eleverna måste anskaffas, vore det orättvist, om under denna öfvergångsperiod städerna sjelfva skulle bygga sina skolhus; det blir till följd häraf nödvändigt att Staten träder emellan och Iemnar bidrag. På grund häraf får jag yrka bifall till Utsk:ts förslag.
De äro, om ock föga instruetiva, dock en trogen spegel för den allmänna tankegången och bildningen. Och om äfven protocollen äro såsom leeture föga roande eller interesserande, så blifva de dock nästan oumbärliga för Representanten sjelf, helst under vår nuvarande sammansättning och den långa tiden mellan Riksdagarna. Huru nyttigt och upplysande, ja nästan oundvikligt är det ej för en Representant, som kommer oftast främmande in i 11 iksdags-ärenderna, att utur de föregående Riksdags-protocollen inhemta, huru ärenderna då debatterades och behandlades, huru de skiljda opinionerna sammandrabbade med hvarandra. Hvart skulle då den vända sig, som icke hade håg att gräfva i Archiverna, förutsatt, att protocollen, om de endast skulle tryckas i sammandrag, alltid blefvo fullständigt uppsatta eller dechiffrerade, så att de voro tillgängliga, -— en sak, hvari all controll, ja till och med föreskrift saknas. Man talar om att trycka i sammandrag. Nå väll låtom oss eftertänka, huru dermed komme att tillgå. Antingen blefve de tryckta protocollen blott en föredragningsoch expeditions-lista, eller ock skulle discussionerna sammandragas. Hvem skulle då verkställa denna operation? Hos hvem skulle magten ligga att afgöra, hvad som vore riktigt eller oriktigt, hvad som borde uteslutas eller ej? Skulle detta hero af den segrande majoriteten, hvem vet huru mycket af minoritetens mening som finge ett rum i protocollet? Huru skulle, bland de inom en rådslående församling oundvikliga olikheter i tänkesätt, någon kunna göra ett[ sammandrag så, att det blefve opartiskt, ännu mer, att det af alla så ansåges? Hvar skulle i Sverige fyra så stora skriftställare-talenter fås? Och hvad skulle det kosta att engagera dem till det obehagliga arbetet? Om en talare tyckte sin mening vara ofullständigt eller orätt uppfattad, hvilken autoritet skulle då afgöra frågan emellan talaren och sammandragsförfattaren? Utan tvifvel Ståndet. Men då uppstode ju en dubbel protocollsföring och en dubbel justering; och att den ena blefve lättare eller mindre kostsam än den andra, skall man ej tro.