Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Af omlörmälda tillåtelse följde nemligen, att förslag till kloekaresvssloma skulle upprättas, hvilket verkställdes af kyrkoherden, utan att församlingen ens blefve deröfver hörd, och att pä förslaget uppfördes två prester, men allenast en klockare eller student, och oftast en person, som församlingen icke kände eller hade förtroende till, hvarigenom församlingen nödgades välja pä en af de föreslagna prestmännen. Olägenheten häraf skulle likväl icke vara sä stor. om dessa prester vore skyldige att sjelfve förrätta de klockaren äliggande tjenstegöromål; men kyrkosången bestriddes vanligen af substituter, som, enär de icke hade förbindelse att aflägga något slags kunskapsprof, oftast voro mindre duglige, och barnaundervisningen uraktlätes helt och hållet af den sä kallade klockarepresten, ehuru det endast varit med afseende derpå, att klockarne skulle bestrida denna för församlingen vigtiga angelägenhet, som desse tjenstemän fått bibehålla sina löneinkomster oförminskade. Då sålunda tvä särskilda tjenstemän funnos, en skollärare och en klockare-substitut, af hvilka den förre måste af församlingen helt och hållet afldnas och den sednare, ehuru berättigad till lön af klockarelägenhetens innehafvare, ofta i mer eiler mindre mån underhållas, vöre det klart, att allmogen, som dessutom linge 16 Allm. Bese - och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 39. vidkännas alla till klockarelönen anslagna utskylder, utöfver hvad behörigt vore. betungades med utgifter till Ecklesiastik-staten.
Majit irjgifvet Memorial, hvilket nu upplästes, innehållande; att Malmöhus läns inbyggare devi 23 Qctober i3n träfFat en af Kongl. Majit den R April 1813, i Kader fastställd öfverenskommelse, att till skogsplantering använda hvart femtionde tunland af deras jordägor, att början så väl dermed, som särskildt med plantering vid allmänna vägarne blifvit gjord; men alt de kraftigaste anstalter medels.t vitén och belöningars utsättande för angifvare, icke varit ti 11 räck 1 ige att förekomma åverkan derå, af hvilken anledning och då Kongl. Majit i Dess Nådiga fastställelse å. oinförmälte öfverenskommelse, tillika lemnat den försäkran, att angående de då jemväl väckte frågor om ett förökadt ansvar för åverkaren å planteririgarne och om sättet att leda dylika brott i bevis, framdeles vilja meddela Nådigt beslut; Kongl. Majits Befallningshafvande t underdånighet hemställt,om icke Lagens stadgande i allmänhet borde dervid komma under öfvervägande, och har Kongl. Majits Befallningshafvande rörande första frågan, eller ansvaret för åverkan, på anförde grunder, ansett detsamma böra stämplas med enahanda vanära i bestraffningen, som annan tjufnad, och beträffande sjelfva bevisningssättet, trott dertill höra: 1:0 Att då åverkan eller skogstjufveri skett, enahanda undersökning bord© vara tillåten som i 53 Cap. tt §• Missgernings Bal - Den 19 Juni'. ■Balken Sr medgifven; 5:0
Det gälde således att frälsa lifvet och att ögonblickligt komma från det farliga stället. »Fort, fort härifrån!» skrek man, vrålade, tjöt. Men genom den förskräckliga trängseln sökte två personer att bana sig väg in i salen. Det var en ung man och ett äldre fruntimmer. »Ären I galna,» skrek man till dem och stötte dem till baka. »Huset springer i luften.» »Vi måste in!» ropade Apollonides och den gamla Vera. Men folkmassan ryckte dem med sig. De måste följa den våldsamma strömmen. Det vardt en vild flykt in åt den inre staden. Blott få kunde komma öfver något luftfordon och svinga sig upp öfver det farliga stället. De flästa flydde till fots i täta massor. De flyende hade ej hunnit längre än till Rydbergs torg, då en förskräcklig knall hördes, och man såg stadens starka gatulysning blekna för det alt öfverväldigande sken som utbredde sig i luften. »Hvilken olycka!» »Så förskräckligt!» Men man fortfor att fly ända bort åt den stora ägghvitsfabriken vid f. d. Gammelport. Där stadnade man, vände sig om och betraktade eldskenet som vitnade om en förskräcklig brand. Det var med en känsla af välbehag man stod och stirrade på skenet, välbehag öfver att känna sig själf i säkerhet, och hjärnorgeln skulle knapt kunna framkalla en så angenäm stämning. På Dicksonsgatan hade Vera och Apollonides ändtligen lyckats komma ur trängseln. Skalden var nog lycklig att finna ett fordon, med hvilket han, högt öfver de flyende massorna, förde Aromasias gamla franka till baka till olycksstället. Där rasade en fruktansvärd brand. Släckningsmanskapet var redan i full verksamhet med sina eldkväfningssprutor och alla räddningsverktyg. »Fram med Salamandern,» hette det. Den Östbergska räddningsdrägten, såsom det påstods förfärdigad efter ett fem hundra års gammalt mönster, sattes på flere modige män hvilka utan tvekan gåfvo sig in i den värsta elden för att se om något vore att rädda. Men de kommo till baka utan att hafva funnit något. Alt i byggnadens inre var redan förstördt. Endast de yttre murarne återstodo.
Jag kan således icke för min del annat än, ehuru PresleSt. antagit inbjud - Den 12 Juli e. m. 125 ningen, likväl i likhet mert Hr Printzensköld anhålla alt R. o. Art. måtte, med vidblifvande af sitt förra beslut, antaga voter:sproposm. Hr Printzensköld: Till hvart jag nyss hade äran anföra såsom stöd för mitt vördsamma tillstyrkande att R. o. Ad. malte vidblifva sitt beslut, ber jag att blott få lägga det, att de grofva missbruken vid förlullningen ad valorem leda ända derhän att t. ex. just mert afseende ä det af mig nyss omnämnda förhållandet med importen af pipskaft, facturan, som låg till grund för tuljangifningen, innehöll, om jag räll minnes, ungefär J:del af pipskaftens verkliga värde. Hr von Hartmansdorff: Jag anser Hrr Printzensköld och Rosenblad hafva ganska rätt, och mig hafva begått eli förhastande, då jag ansåg R. o. Art. böra instämma med PresleSt. Jag afslår derifrån och instämmer med de ledamöter, som önska att R. o. Ad. mätte vidblifva sitt beslut. Uppå härefter framställd propos. vidblef R. o. Art. sitt förut i detta ämne fattade beslut, samt godkändes den föreslagna voler:s-propos:u N:o 288. Hr von Hartmansdorff: Dagens ljus aftager och —hvart mig beträffar har R. o. Ad. sett, att uppmärksamheten också slappats. Jag hemställer derföre vördsamt, om ejdet H. Ståndet, sora med sina beslut i denna fråga kommit längre än BorgareSt. behagade lill nästa plenum uppskjuta fortsättningen. I anlertn. häraf hemställde Hr Gr. o. Landtm, om R. o. Ad. behagade uppskjuta med återstående pröfningen af Bevilln.- Utsk:s förevar, mern. till nästa plenum. Ropades ja. Upplästes följande af Hr Bogeman, Joli. Ludv., inlemnade mern.:
Jag anser det, lindrigast sagdt, oriktigt, om jag icke skall säga grundlagsvidrigt; ty pär Ståndet fattat sitt beslut och detsamma är justeradt, kan det af ingen magt upprifvasf, icke ens af Ståndet sjelft,. som fattat beslutet. Men dessa inbjudningar leda i mer eller mindre grad till upphäfyande af redan fattade beslut. Jag har tyckt mig linna, att ju mera våra constitutionella former utbildas, ju mera börja inbjudningar blifva allmänna, då förhållandet borde vara tvärtom. Jag afstyrker bifall till inbjudningen. R. o. Ad. fann icke för godt att i PresteSt:$ ifrågavar, beslut instämma. Upplästes och lades på bordet följande inkomna utlåtln från: StatsUlskottet: N:o ?.5i, i anledn. af verkställd revision af de vid sista riksdagen beviljade extra statsregleringsanslag till försvarsverkets iståndsältande, till fullföljande af garnisonssjukhus och ?.:dra Lifgardets caserns nybyggnader; N:o 2Ö2. i anledn. af verkställd revision af de till ström? rensningar särskildt anslagna medel; N:o 253, i frågan om fastställande af grunden för ett förändradt sfatshushållningssystem ; N:o 2.54 i frågan om bestämmande af tiden för berak - Den i7 September. a 13 nandet af den arrendatorn af Svartsjö Kungsladugård, f. d. Grosshandlaren Vener beviljade arrendehédsättning; BancoU tskottet: W:o 3g. i anledn. af väckt motion örn Bankens och Bancodiseontens räkenskapers granskning i K.
Cederström egentligen ansåg skulle kunna vinnas genom omgången att söka Landsfr.enrbetet, var, att Konungens Befthtde skulle tillse , om restlängden vore uppläst och erkänd. Är det icke fråga om något annat, så ser jag icke hvad som hindrar att kronofogden lika väl skulle kunna tillse att härmed sig riktigt förhölle; ty icke ligger något konstigt i delta tillseende. Jag vågar alltså, med afseende på denna ifrågasatta omständighet, föreslå ett tillägg i detta morn., så att början deraf skulle få följande lydelse: ’’För uttagande af oguldet tillskott, hvarom i föreskrifven ordning är å sockenstämma beslutadt, samt sedan restlängd blifvit uppläst och erkänd , skall genast” etc. ; hemställande till Frih. Cederstr öm, om han ej skulle finna skäl att vi i denna fråga möttes och förliktes. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, det R. o. Ad. torde finna, att ordet J'k” på 3:dje raden i mom. vore ett tryckfel, i stället för ordet ’’af”, och att, om mom. antoges, det komme att ske med iakttagande deraf, att ordet ”å” borde utbytas emot ordet ”af.” Ropades ja. Hr Landtm, hemställde, om R. 0. Ad. i öfrigt bifölle Utsktns förslag till 2 morn. Ropades ja och nej. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg, att, på sätt Frih. Cederström och Hr von Hartmansdorff yrkat, 2 mom. borde erhålla följande lydelse: ”För uttagande af oguldet tillskott, hvarom i föreskrifven ordning är å sockenstämma lagakraftvunnet beslut fattadt, åligger nämnden att genom till K, M:s Bef:h:de insänd restlängd beloppet utsöka.” Ropades ja och nej.
«Nej mitt barn, det är mitt rena allvar. Men frukta icke; sedan jag känner din böjelse, vill jag förebygga saken hos din far. Jag vet ty värr ganska väl, att egennyttan uppgjort denna plan, och Janne är alltför bortblandad, att kunna fatta en allvarlig kärlek. En dåraktig slägtkärlek skall aldrig hindra mig, att göra hvad som är rätt, om jag äfven skulle ådraga mig deras missnöje derigenom.» Som en liten «muntration» från det föregående, och för att höra hvad intryck Leonna gjort i den ungdomskrets, hon nyligen lemnat, så göre vi ett kort Besök på Vestervik. Tidigt om eftermiddagen samma dag lagmannen och Lindendal om morgonen reste till Löfsala, såg man en mindre båt, förd af en enda roddare, glida öfver sjöns blanka yta. Passagerarne voro unga herrskapet på Johanneshof; farkosten styrdes till den vik, der major Möllerstedts lilla rödmålade boning, så landtlig ock treflig, tittade fram genom träden på något afstånd från landningsplatsen. I samma ögonblick båten svängde om udden för att sedan lägga till, lade äfven en ökstock ut, från motsatta stranden; deruti sutto äfven damer jemte manliga följeslagare, som med några raska årtag förde den till samma svigtande brygga, öfver hvilken de förut omtalta redan passerat. Snart stodo alla på «terra firma.» De sist ankomne voro fröknarna R., häradshöfdingen, magistern och gossarna. Inalles bestod sällskapet af tolf personer, som under prat och skratt vandrade uppåt gården, dit vi skynda att förekomma dem. Boningshuset var, som vi redan anmärkt, litet, med två fönster på hvardera sidan om trappan och dessa endast af två rutors höjd; men den nyligen anbragta röda färgen på huset, den snygga med enris beströdda trappan, med dess snöhvita säten, väckte en känsla af trefnad hos hvar och en som kom dit. Ena sidan af mangården upptogs nästan af en äfven rödmålad loftboda; der utanföre hängde stänger med fint linnegarn och nystickade halfstrumpor för att blekas; den andra sidan skuggades mot middagssolen af åldriga rönnar och aspar; under dem stodo tvänne gungbräden.
Del är ock ej annat, än sakkunnigheten och insiglen uti de till de serskilda Utskoltens behandling hörande ämnen , som vid valet af Utskolts-personalerne företrädesvis mäste antagas böra komma i betraktande; och följer alltså häraf, att, när en eller annan frågas beskaffenhet påkallar beredning af sakkunniga män från olika Utskott, ändamålet fullkomligen bör kunna vinnas, äfven om endast ett mindre antal personer i sådant afseende sammankomma, och att i alla händelser under ett sådant förhållande en betydlig tidsbesparing uppkommer derigenom, att vidlyftiga diskussioner och långa omröstningsprocesser sålunda undvikas. Utan fara för ärendenas mogna pröfning synes allisa ledamöternas i de sammansatta Utskotten antal kunna minskas och sammanträden in plenis undvaras. Vid nästföregående riksdag hade'Konstilulions-Ulskotlet, efter öfvervägande af allt detta, afgifvit härom ett förslag af det innehåll, att då samman - Ko n s t itu t io n s -Vis k o t le is Memorial, N:o 15. salt Utskott påkallas, t vänne ledamöter af hvart stånd från hvarje af de Utskott, som deruti borde deltaga, skulle under vanliga förhållanden dertill utses, samt, derest, i anseende till ärendenas olika beskaffenhet och mångfald, förstärkning blefve nödig, ytterligare Ivänne ledamöter af hvarje stånd från de sammanträdande Utskotten i sådant afseende förordnas. Detta förslag, som genom ett stånds afslag vid innevarande riksdag förföll, får Konslitutions-Utskoltet härigenom, på anförda skäl, lill grundlagsenlig behandling ånyo öfverlemna med följande lydelse: 1, 2, 3, 4 momenlerna oförändrade. 5:o (nytt moment). Finner något sålunda sammansatt Utskott, sorn i 43 § är sagdt, sig förstärkning behöfva; då skola dertill från hvarje af de uti det sammansatta ingående Utskotten ytterligare tvänne ledamöter af hvart stånd nises.
Han kände henne ej, hade intet skäl att intressera sig för henne; men hans hjerta var icke stängdt för den värnlöses nöd eller slutet för mensklighetens böner. Kap. II. Stella. Vid pass klockan fem ... en tid ovanligt sen för honom ... vaknade torparen och rustade sig till sitt arbete. Genom det buller han härvid åstadkom vaknade äfven hans hustru och skjutskarlen äfvensom Harald, hvilken för några ögonblick varit sänkt i en sömnlik dvala. Skjutskarlen, så hugad han än var att qvarstanna och åse slutet af detta äfventyr, ansåg dock sin pligt fordra att bege sig tillbaka till gästgifvargården, helst han redan dröjt utöfver den lagliga tiden, men på anmodan af Harald, hvilken lofvade att för myndigheterna å orten uppge rätta orsaken till dröjsmålet, beqvämade han sig att vänta, tills fruntimret vaknade, för att sedan skjutsa henne dit det befunnes nödigt. Harald besåg den olyckliga flickans drägt, hvilken torparhustrun icke glömt att skölja, vrida ur samt upphänga till torkning. Drägten var ganska rik, hade åtminstone varit det; det var snart sagdt en ballettkostym. Då torparen utgick, följde Harald honom åt ... troligen för att lemna dess hustru tillfälle att vara ensam och vederbörligen parera sig, eller emedan han ansåg tacksamheten fordra, att han lemnade sin nattliga värd en nödtorftig upplysning om den besynnerliga flickan; en förevändning var den att hemta frisk luft och bese torparens morgonarbete. Såvida äfven skjutskarlen varit pryd nog att icke vilja bli ensam med sin värdinna, blef nu torparhustrun ensam med den sofvande flickan; hon betraktade hennes ansigte med uppmärksamhet och rörelse. – Just sådan – sade hon till sig – vore vår Johanna, om hon fått lefva. Men skogens vilda djur hafva ingen förskoning; utom dem hade vi ännu vårt barn, ty jag kan väl ändå kalla det barnet vårt. Ja hon skulle visst ha blifvit sådan som denna, låt mig se, fjorton eller femton år.
sig vidare, vidare, från hus till hus, följande halmtakens åsar till dess den sista lilla flamman nått det ställe, där den första stuckit fram; alla dessa tusen små lågor vallade nu ut öfver halmstackar och vedstaplar — hela gården var ett eldhaf — det fördes af vinden bort till den vackra hufvudbyggnaden af tegel — tog i markiserna utanför gafvelfönstren till hennes lilla vindskammare — alla rutor sprungo med en stark smäll, och in i vindsvåningen strök elden, gripande i takbjälkar och trävirke. Ett ögonblick hade hon känt en oändlig matlighet i knäna; hon hade fattat tag i det gamla brunnskaret för att stödja sig; men blott ett ögonblick. Nästan lika snabb som den fladdrande lå- gan hade hon störtat tillbaka in i rummen, där hennes moder var allena; hastigt hade hon stängt alla fönster åt vindsidan för att hindra de stora, af blåsten lösryckta brinnande halmflagorna från tak och stackar att komma in; luften därute var mörk af rök och aska, elden dånade och brakade, den rasade redan i huset öfver deras hufvuden. Ulan rast ilade hon från rum till rum, hopsamlande alla kära minnen, först den döde faderns porträtt; folk kom ilande från alla håll, sprutor framkördes i rasande fart, valtenstrålarne hväste öfver eldhafvet, stråle på stråle smattrade in i lågorna; men hon gaf ej akt på tumultet omkring sig. Med själf tagen, obestridd myndighet ledde hon det arbete, som så många villiga händer snabbt utförde; från rum till rum sprang hon, anvisande, med. af stundens spänning ökad styrka, själf bä- rande stora tunga möbler.
Dalallmogen i och för mantalspenningarnes afbördande med kol, derföre konune att upphöra; att, i följd af sistnämnda stadgande, mantalseller qvarntulls-kolen, som år 1843 utgjort 9,S59 1/2 stigar och hvilka till och med år 1819 fått af bergslaget lösas efter kronovärdiet derå, 6 skillingar 8 runstycken banko stigen, alltsedermera blifvit allmogen godtgjorde med årliga markegångsvärdet derå, efter afdrag af mantalspenningarne, 8 sk. för hvarje person, som dock särskildt blifvit till kronan liqviderade; äfvensom, enligt Kongl. Resolutionen den 5 Mars 1805, dels kolräntan från häradsfjerdingen i Leksand, anslagen till underhåll för konst-staten vid grufvan, till belopp af 1,150 stigar, förut utan lösen, sedermera måst betalas efter årlig markegång, dels ock löningskolen eller de till landtoch militiaestaterna i länet indelade räntekol, bestigande sig till 8,991 1/2 stigar, hvilka tillförene af bergslaget löstes med 20 sk. per stig, hvaraf till kronan erlades kronovärdiet; men löningstagarne erhöllo det öfriga kontanta beloppet 13 sk. 4 r:st, på samma sätt blifvit utaf bergslaget löntagarne godtgjorde efter årliga markegångspriset, utan allt afdrag derå; hvaremot skattekolen eller de kronan behållne hemmansräntekol, uppgående till 13,3514 stigar, hvilka intill år 1805 löstes efter kronovärdi, sedermera, i öfverensstämmelse med föreskriften i nyss åberopade Kongl, resolution, blifvit liqviderade 30 Kongl. Moj:ts Nåd.
Vid behandlingen af Betänkandet förekommo: l:o Följande yttranden och hemställanden, nemligen: trenne, pag. 5, det lörsta, pag. 8, det fjerde och det sjette, pag. 10, samt angående nedannämnde §§ i Bevillnings-förordningen: vid §§ 19, 24, 25 och 26, vid §§ 27 och 28, pag. 12 och 13, det första, andra och fjerde, — vid § 35, det första och andra, — vid §§ 36 och 37, vid §§ 42, 43 och 44, det andra och tredje, — vid §§ 55, 84, 86, 107, 110, 116, m. fl., vid § 61, de trenne första, — vid §§ 80, 87, 88, 116, 90, 109 (pag. 24), 114 och 118, § 119, det första, — vid §§ 123, 127 och 128, vid § 141, det andra, — vid §§ 145 och 148, samt i afseende på formulär till debetsedel, det första yttrandet. Det tredje yttrandet, angående § 35 i Bevillnings-förordningen, och det andra yttrandet, angående formulär till debetsedel. Dervid lät Ståndet bero; och 3:o Följande yttranden och hemställanden, nemligen: pag. 7, samt vid nedannämnda §§ af Bevillnings-förordningen: § 7, § 10, det första, andra, tredje, femte och sjunde, — §§ 33 och 34, — §§ 45, 67, 71, 109, 72, 73 och 154, samt § 141, det första, äfvensom Utskottets yttrande, pag. 17 och 18, angående ifrågaställd beskattning å hundkreatur. Återremitterades, hvarvid i afseende på yttrandet, pag. 7, ansågs, att 1 procents bevillning bör ega rum äfven för näring och rörelse.
Från Hanna Lindbergs storartade välgörenhet, likasom fr8n området för hennes, säkert af ingen öfverskådade personliga gifmildhet, kunna här nämnas endast några spridda drag. Det är t. ex. bekant, att å en mängd listor för.understöd af allmännyttiga företag, under senaste decennier återfinnes hennes namn. Det är ocksa bekant, att hon mer än en g h g, och ej sällan i trots af erhållna varningar räddat upphtsträfvande men allt for djarfva yrkesidkare f r h konkurs, ofta mottagande endast otack till lön. Detsamma var ej sallan händelsen ocksh med privata, personer, pil hvilka hon raknat och trott. Hon led bittert af dyGka missräkningar och förebrhdde sig ofta att ej kunna göra något verkligt godt med sina gAfvor. Det gjorde hon likväl i rikt matt. Derom vittna d e m h g a sjuka och svaga, som på hennes bekostnad fingo besöka Lysekil för att der botas eller styrkas. Derom vittna frisiingar i sjukhusen, der hon ej sällan personligen besökte patienterna, medförande styrkemedel och förfriskande med personlig vänlighet. Derom vittnar det stora antal månadtliga understöd hon utdelade, stundom dertill föranledd af de - mest egendomliga orseker. S&amp; t. ex., nar en gammal sömmerska, som länge försummat: att likvidera sin räkning hos henne skygg, undvek hennes blick, skyndade hon att uppteckna sin gäldenär p&amp; listan öfver dem som skulle erhalla månadtligt understöd. Många gånger understödde Hanna dem, som hon personligen icke kunde fördraga, likasom önskande att straffa sig sjiilf för en möjlig orättvisa, Uppfostringshjälp, sjukvird samt beredande af tillfalle att utveckla inneboende anlag, eller att inhiimta nödig skicklighet för .ett inbringande yrke, voro de former för viilgörenhet, som kanske mest tilltalade henne. Detta i största korthet om Hanna Lindbergs privata kärleksverksamhet. Till de gamla föräldrarnas underhåll bidrog Hanna troget vi sidan af sin broder. Med syskon och syskonbarn stod hon i bästa förstind, men i hemmet-lefde hon ensam med det trogna bitriidet fröken Falk.
Jag hemställer sålunda, huruvida det kan vara lämpligt, då samma stadgande återfinnes på begge ställena, att dessutom i 4lista §:n hafva ett särskildt morn., som stadgar att andra embetsoch tjenstemän icke mot sin vilja kunna förpligtas att dylikt updrag emottaga. Ar en person genom andra befattningar förhindrad att det ifrågavide updraget fullgöra, må han kunna afsäga sig förtroendet, men jag kan icke finna något skäl hvarföre tjenstemannen, mer än andra, utan lagligt skäl skulle vara befriad från att updraget mottaga. För min del anhåller jag fortfarande derom, att 2:dra momit af 4lista §:n måtte utgå. Sedan öfverläggningeu förklarats fulländad, yttrade H. Exc. H. Gr. o. Landtm., att i afside å den förevide 4lista §:n blifvit yrkadt dels bifall till densamma i sin helhet, dels af Gr. Sparre, att från lista momit skulle uteslutas orden »Domhafvande i orten, Folkskolelärare, annan;» dels af Gr. Lagerbjelke, att lista momit mätte afslås, samt att 2:dra momit skulle erhålla följande förändrade lydelse: »Embetsoch tjensteman kan icke emot sitt vilja förpligtas att emottaga updraget att vara ledamot i kommunalnämnd ;» samt slutligen af Frih. Tersmeden, att 2:dra monut måtte afslås; och komme, till följd af dessa yrkanden, §:ns båda momir att blifva föremål för särskilda proposir. Härefter framstälde Ii. Exc. först propos. på bifall till det lista momit utan förändring, dervid svarades några både ja ' RO Den 5 Oktober f. m. oell nej, saint sedermera propos. på antagande af mom:t, med den af Gr. Sparre föreslagna förändring, då svaren utföllo med några ja jemte ett eller annat nej; och förklarades ja nu haft öfvervigten. Sedermera och efter det Gr.