Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Stjernhjelm på heroisk vers samt dess Amanuense Sam: Columbo på någre andre slags verser, hvilke, då Hercules trycktes, uteslutne blefwe. Stycket har sedan blifvit tryckt tvenne gånger, i Stockholm 1848 och i Upsala s. å., på sednare stället som disputation under J. H. Dramatiseringen är icke synnerligen konstig. Poemet ”Hercules” består, som bekant, af tvenne långa tal, af hvilka det första hålles af Fru Lusta, det andra af Dygden. Båda dessa tal föregås af tvenne berättande leder, som skildra de båda uppträdande qvinnorna. Af dessa berättande leder (v. 1—49 och v. 273—282) har gjorts en slags prolog, som framsäges af Fama. Lustas och Dygdens tal utsägas dels af dem sjelfva, dels af deras sällskap, så att v. 124—248, deri Lusta framhåller Flättjans, Kättjans, Lättjans och Rusets förträffliga egenskaper, äro lagda i dessa personers mun, liksom Dygdens tal om de särskilta dygderna utsäges af Rättvisa, Måttlighet, Manlighet och Försigtighet. Den Stjernhjelmska diktens versar äro troget bibehållna, utom att stundom versgrupper äro omkastade eller att på något ställe en ändring är gjord, på det talet skulle passa i den talande personens mun; så versarna 192—200 i Rusets tal. Enda olikheten är, att ”spelet” börjar och slutar med en monolog på hexameter, båda framsagde af Hercules. Men på det hela dramatiseringen icke skulle inskränka sig till en blott uppläsning utaf det gnomiska epos genom några kostymerade personer, så hafva här och der blifvit inskjutna lyriska sånger af Columbus, samt tillagts en ballet i fyra inträden men utan sång. Columbi sånger äro fem, utom det det hela af slutande Odet till konungen. Om en ”Sirenernas sång” läser man, att den accompagnerats af Viol d’Amour och andra brukliga instrumenter. Stycket har hvarken akteller scen-indelning.
Under stora Man har talat m y c k e t den senaste koleraepidemien i Paris genomvandrade hon om dennamärkligakvinna, dess hospitaler, som voro för möda fyllda är stor nog, då det gäller ende. att hvilken fullgöra, föresatt Det ingen hvad hon sig. var hon, som den 24 mars 1871 d j ä r f d q s — af döda Själf ford har lemnat eller d ö - mrs Crawen humoristisk skildring af ett tillfälle, då beslutamhct o c h märk v ä l: en ensam kvinenergi lika litet fingo sakna! — passera genom det nas barrikadfyllda, af k o m m u - nämnda nardernas lena. bataljoner och som vid de kritiska ofvantillfälD e t hade varit bal S. jSMILES. att i något af ministerhotellen hvilket). klockan var till hade ä n d a. mrs telegrafstationen för sända vestibulen, men, öfver gatan, som — är ulan hon de — på sina ett oväder utaf ett fram flere tum anhöll en mrs älskvärdt Daily kuppen 1 ensam, Hade toaO c h så sveper midt i becksvarta vadande äfven gång att Crawford bref i snöslask. detl » att en hasehisch-dyrkare kan ha samma njutDe tiserade af sin rökning, s o m besök, pariserbyrå, det var vid sidan af b ö c k e r n a någonnes själsanlag ett välkommen n:r 5 Rue till du dam, skräckthet detta korrespondent om hvars i c k e man i fantasien Mrs världsstaden bragder och oförJa, hur konstruerar ofta är u p p en föresom verkligheten sedan skall g ä c k a! rare det annat än H o n är snatypen för en gammal rar tant, hos hvilken v i som barn fått sitta i knä, o c h som gifvit oss mer lar » nämnarn », än mycket vi någonsin förtjänat. nämnarn, långt Ansiktet strå- af lifslust, ögonen af skälmskhet o c h hennes sätt att vara förråder en sällsynt förening af b o n h o m m i e o c h finhet.
Redan häri ligga betydande olägenheter för K. M. och Kronan: den ena, att penningarne kunna förlora sitt värde, (hvarpå vi redan hafvit så många bedröfliga exempel) under det alt de indelte räntorne alltid bibehålla sitt; den andra, att om förvandling hör lill bevillning, denna lätt kan indragas af R. St., hvilka allena hafva beslutande rätt i dessa frågor, då den ordinarie räntan deremot är garanterad genom 59 § Reg.F. och således icke kan indragas af Sländerne förutan K. M:s samtycke. Vidare föreslår Hr Westerstrand, att den ordinarie räntan, som hufvudsakligen åligger skattejorden, skulle få lösas, efter följande villkor: alt det skattehemmanet, hvars ordinarie ränta uppgår, exempli gratia, lill 100 r.dr i medelbelopp, skulle åtaga sig en ca - Den 7 April. 137 capitalskuld af 1,600 ridr, ä hvilken det skulle erlägga 4 proe. ränta, och 2 proc. amorlissement, utgörande tillsammans 90 r:dr om året. bevillning 3 r:dr 9 sk. It!) r:dr 9 sk. Hemmanet skulle sålunda komma alt betala omkring detsamma som nu, men skulle anses hafva dödat sin skuld pä 28 år, hvarefter det vore fritt från all grundskatt. Men är detta icke alldeles detsamma, som att säga, att grundräntan skall upphöra om 28 är för skallejord, utan ersättning för frälsejord, enär statsverkets minskade inkomst om 28 är måste godlgöras detsamma, hvilket troligtvis icke kan ske annorlunda, än medelst en fördelning af grundskatten på jord af all natur oell således äfven på frälsejord, som emedlertid icke erhållit någon slags lindring eller ersättning för den nya bördan, som om 28 år skulle åläggas densamma. Förslaget utgör således en uppenbar våldföring af denna jordnatur, hvilken, om äfven fördel t pä 28 är, icke dess mindre är en våldföring, och detta till ett belopp, som icke kan beräknas till mindre än lill 26,600,666 r:dr r:gs.
Icke en timme på dagen kunde man vara säker för herr Lexows besök, och alltid var Alice klädd med en utsökt elegans och ett näpet koketteri, som man aldrig på Vårnäs sett maken till i landtligt hvardagslag. Och alltid var hon så leende, sjungande glad, märkvärdigt nöjd med allting, som hon förr brukade vara missnöjd med, smeksam och vänlig så att hon ofta, utan någon som helst förnuftig anledning, rigtigt kunde öfverfalla sin far och flickorna – ja, ibland till och med modren – med kyssar och ömhetsbetygelser. – Men Alice, då! Hvad i all verlden står på med flickan? kunde Brandt ibland fråga henne. Hon är som bara sol och vind sedan hon kom hem. Aldrig har jag sett dig så häftig och glad sedan du var liten och vi lekte “Amerika“ i skogen När hon satt för sig sjelf och arbetade eller läste, kunde hon med ens komma till att le, – ett alldeles omotiveradt, hemlighetsfullt och skälmaktigt blidt löje, hvilket liksom solsken lyste upp hela hennes ansigte och icke ens när hon försökte kunde tvingas till allvar. Det var isynnerhet detta leende, som alltid irriterade och oroade Anna. – Hvad i all verlden sitter du nu och skrattar åt igen? Man blir ordentligt nervös af det. Du har blifvit en sådan grinola på sista tiden, att jag rakt inte känner igen dig. Du, som minsann annars tog saker och ting allvarligt nog, – Ja, och du har fått en så moraliskt högtidlig likbjudaremin, att jag nästan kunde tro du vore Emilie Lundin i egen hög person. – Gör inte narr åt henne! Hon tar lifvet allvarligt – som det skall tagas – och försöker göra en smula nytta medan hon lefver. Här är minsann inte mycket att skratta åt här i verlden. – Hon suckade. Då var det Alice engång tog mod till sig och sade – skenbart lätt, men med en oroligt forskande sidoblick: – Du – tror du ändå inte det var några öfverspända fantasier af oss – de der reformidéerna? – Hvad? Anna såg upp, och Alice gaf åter akt på, hur märkvärdigt starkt det der fanatiskt-energiska draget kring hennes mun nu framträdde och allt mer och mer började beherska det annars så milda ansigtsuttrycket.
Hvad särskildt angår den jerntillverkning, som är grundad på malm från Taberg, så får Kommittéen, i afseende på dess nuvarande belopp och verkstädernas be - 55 lägenhet, i Underdånighet åberopa den statistiska kartan jemte hvad härom förut blifvit yttradt, samt rörande utsigterna för dess framtida utvidgning till följd af en jernvägsanläggning, hvilken, såsom Lagalinien, framdragen i grannskapet af Taberg, kunde bid raga till en lättad transport af malmen nedåt Lagadalen, äfvensom från Jönköping ditföra rikare sjöledes ankomna malmslag, anföra, det en sådan jernvägens rigtning onekligen skulle medföra betydande fördelar för berörde jerntillverkning; men Kommittéen befarar icke desto mindre, att qvantiteten i alla fall icke skall uppgå till så betydligt belopp öfver det nuvarande, som man vid ett flygtigt betraktande af förhållandena kunde förmoda. För tillverkning af 1 centner stångjern af Tabergsmalm åtgår nämligen afkastningen af 2 tunnland skog, hvadan den redan nu befintliga jerntillverkningen omkring Taberg och vid Lagaån, utgörande 40,000 centner tackjern och 31,000 centner stångjern, konsumerar afkastningen från närmare 70,000 tunnland skog. Tabergsmalmens ringa jernhalt (till 1 centner tackjern erfordras i det närmaste 4 centner malm) fördyrar derjemte hvarje långväga transport deraf äfven på jernväg, hvarföre den i alla händelser icke torde kunna spridas till så många särskilda och aflägsnare lokaler, som den stora skogsförbrukningen förutsätter, derest åter koltransporterna icke skola blifva för långa och för kostsamma.
Eftersinnom också hurusom, ifall penningeställningen vid denna Riksdag icke lätfas, derij ännu mäste blifva, värre ån den nu är. Vi torde med visshet kunna antaga att Filial-Disqonternes qvarvarande fordringar uppgå, meck $1 lo6 Den 5 Marlit, räntor, till minst i millionj vi veta att Spa$« nemåls-Magazins-Directions, under utmätningstvång, upptagande fordran uppgår till 55o,ooo R;dr Banco. Och jag torde icke bedraga mig om jag upptager de uppsägningar som AUmänlnänna Brandförsäkrings-Contoiret mast vidtaga, till 700,000 R.dr Banco, hvartill ännu kommer innestående räntor till Allmänna Cassör och Capitalister, till ett belopp minst 200,000 R.dr Banco; och dessa sammanlagde summor af nara 2 och en half million, huru mycket skall ickp deras indrifvande förvärra allmänna ställningen. Det är i en sådan penninge-tid \i skola utpressa 12 procents ränta utaf redan nog olyckliga gäldenärer? Nej, mine Herrar! det är icke Ständerne värdigt: och jag anser så mycket mindre, att bifall dertill nu kan lemnäs, som jag får den äran erindra derom , att en ledamot af detta Stånd har, uti ingifven motion, begärt icke allenast ali straffräntas afsk a frän de , utan äfven nedsättning i den vanliga Disconträntan. Åt denna motion är remiss lemnad; och behörigt handlade vi väl icke nu, örn vi, under det generella frågan är oafgjord, stadgade något angående Filial-Disconternes ränta, ‘pmedan det vöre att, på förhand, göra ett undantag, till förnärmande af somligas rätt, hvilken dock bör anses’ lika med allas. Hemstållningsvis får jag också göra en an^ lian anmärkning. Man har sagt mig att reglefnentet skall, vid alla omsättningar, fordra att förra cautiönister qvarblifva; hvaraf skall handt, fitt både den gåldskyldige och Staten kommit Den 5 bértil. 107 £tt lida.
Genom 1840 års grundlagsförändring bestämdes Stats-råds-ledamöter att, i egenskap af Departements-chefer, vara föredragande för de sju Stats-departementen; hvadan den i anledning häraf ändrade lydelsen af Riks-akten, enligt hvilken Svenska Stats-rådets samtlige ledamöter skulle vara Interims-regerings-medlemmar, icke kunde, vid Riks-aktens jemförelse med Svenska Regerings-Formen, lemna rum för något tvifvel derom, att ju Svenska ärendena skulle hos Interims-regeringen föredragas af dessa Departementschefer, hvar och en för sitt Departement; utan finnas nu med de i Riks-akten förekommande orden: "skola de Svenska ärendena af den Svenske Föredragande, till hvars befattning de höra, föredragas'1'1 — Departements-cheferna otvifvelaktig! afsedda. Genom den nu af Kongl. Majit i nåder föreslagna inskränkning, enligt hvilken en - Konstitutions-UIskottets Memorial N:o 5. 7 dast de begge Stats-ministrarne oell Iva Stats-råd skulle från Sveriges sida uti Interinis-regeringen deltaga, bortffllle möjligheten att samtlige Departements-cheferna bibehöllo föredragningen; blott fyra al de sju Departements-cheferna kunde i Interims-regeringen ega säte och stämma. Det kan nemligen icke förutsättas, det meningen skulle vara, att några Departements-chefer, utan att vara ledamöter i Interims-styrelsen, skulle derstädes fullgöra den föredragnings-skvldighet, sorn endast i deras egenskap af deltagande i Stats-rådets förhandlingar och under den i sådant hänseende för dem stadgade ansvarighet är dem ålagd.
Herr Sommelius har dessutom sökt ådagalägga detf olämpliga deri, att Skolstadgan sätter för pensa ett maximum, i stället att bestämma minimum derför, hvilket sednare ej i samma mån som det förra skulle medföra uppfordran att söka drifva lärjungarne till uppnående af det högsta kunskapsmåttet, likasom denne ledamot anser nämnda maximum ej, såsom ske bort, vara uppstäldt med hänsyn till flertalets förmåga. Slutligen hafva flere af Ståndets ledamöter anmärkt, att Utskottets hemställan i förevarande ämne vore affattad i alltför sväfvande ordalag och gåfve anvisning på åtgärder, som komme att befinnas alltför lama. Emellertid synes betydlig meningsskiljaktighet råda emellan Ståndets ledamöter i fråga om orsakerna till öfveransträngning och om medlen att densamma förekomma, ett förhållande, som, efter hvad Utskottet inhemtat, egt rum jemväl inom de öfriga Stånden; och röster hafva icke saknats inom Borgare-Ståndet, 4 Allmänna Besvärsoch Elconomi-Utskottets Memorial N:o 127. hvilka yrkat instämmande i Ridderskapet och Adelns beslut att hos Kongl. Maj:t begära en undersökning derom, huruvida nu gällande föreskrifter i Skolstadgan gifva anledning till denna öfveransträngning. Denna hemställan anser Dtskottet sig likväl icke böra understödja (äfven om densamma icke redan vore, efter inbjudning från Ridderskapet och Adeln, af två Stånd uttryckligen afslagen) alldenstund Utskottet nödgas vidhålla hvad Utskottet på 17 och 18 sidan af sitt förenämnda Betänkande yttrat derom, att orsakerna till den förda klagan i nu ifrågavarande hänseende måste sökas, bland annat, i de uti stadgan för elementarläroverken föreskrifna pensa’s alltför stora vidlyftighet, för hvilken åsigt Utskottet finner stöd i hvad vid ärendets behandling inom Stånden både erfarne skollärare och andra ledamöter haft att andraga. Då emellertid
Otsk. har förbigått, att första lankan på en Ecklesiastik Öfverstyrelse i Sverige väcktes af Komne Carl IX och Gustaf II Adolph, samt fortsattes af de påföljande Regeringarne. Detta anser jag vara en väsendtlig omständighet, på det man icke måtte tro, ali frågan om ett dylikt embetsverks inrättande härflöt endast från eli så ringa uphof som mig. Jag anhåller derföre, att i början af berättelsen mätte få inflyta följande ord, som äro noggrannl rättade efter Betänkis innehåll, hvilket den, som behagar följa mitt anförande, nogsamt skall finna. Jag önskade nemi. att berättelsens början måtte få lyda-så här: ”Sedan Konung Carl IX besegrat katholicismens inflytande i ”Sverige, hade han sökt ali för kyrkooch fattigvårds-ärenders ”handläggning uprätla en serskild embetsmyndighet, kallad kyrko”råd, sammansatt både af andlige och verldslige män. Kon. Guslaf II Adolph hade äfven velat inrätta en ecklesiastik öfverstyrelse ”(Consistorium Generale), som skulle utgjorts af 6 andlige och 6 ”verldslige ledamöter, samt haft, bland annat, till föremål att förvalta ”ecklesiaslikverket i allmänhet. Ehuru frågan härom, vid 2:ne ”Riksdagar förevarit, och änskönt den, under Drottning Christinas ”förmyndare, samt hennes egen och Carl X:s regeringar ånyo blif”vit väckt, hade den dock icke kommit till verkställighet.” Derefter ingår hvad här i skrifvelseförslaget står, blott med några ordförändringar till följd af hvad som föregått, sålunda : ”Under Kon. Carl XI:s minderårighet hade kyrkoväsendels angelägenheter emedlertid blifvit ställda under Kansli-Kolhm och i de då till Sverige eröfrade länderna inrättats Ofver-Konsistorier.
S, o. B, U. Bet, VI; 382. 25 Göta, K, M. Prop. I: 15 IX: 358. "61. 362. 374. 404, — Om dess utgifter för Vintermänaderne år j8t8. S. o. B. U. Bet. VI: 297. Resi. Skrif. X: 2.50. oell för återstoden af året B. U. Bet. Best. Skrif, X: 74 r. — dess skyldighet att underhålla Vägstycken, Remiss II: 452. E. U. Bet. VIII: 85. Skrif. X: 310. — Soldaters dilkomincnderande, Remiss II: 456, E. U. Bet. VIII: 72. U. Bet, VIII 487. k'csl. IX: 329. 334. 374. — inskränkning al dess arbete, Remiss II: 5ig. E. U. Bet. VIII: 533. Bes). JX: 377.476.503.649, E. U. Bet, VIII; <K4. Besk IX: 727. 721. 737. / dess Aktier, LSnrättighet 5 dem i Diskonter ne, Remiss II: 565. K, U. 1 et. VI: 697, Bt-sl, IX: 750. 759. 76i. 766. B. U. Bet. VI: 709. Besl. IX: 77'. 774-,779- 78a« — Revisorns Yttrande derom, B, U. Mern. VI: 617. ZSödertelje, Remiss II: 476. S. U. Bet. IV; 328- Besl, IX: 160. 162. i65. S. U. Bet. IV: 620. Bet. VI: 161. Skrif. X: 124.
Revisorer, Rikets Ständers år 1863 församlade, deras berättelse om den af dem verkställda granskning af Stats-Verkets samt dertill hörande fonders tillstånd, styrelse och förvaltning under år 1861, jemte de i anledning deraf infordrade och till Kongl. Maj:t afgifna underdåniga utlåtanden: I. 19, R. 19; B. II. 155, 157, 173, A. 173. 174, 175, 176, 179, E. 560. —, Rikets Ständers år 1863 församlade, deras berättelse om granskningen af Riksgälds-Kontorets tillstånd och förvaltning: I. 19, R. 19; B. II. 204, 260, 268, A. 268. —, Rikets Ständers år 1863 församlade, deras berättelse om verkställd granskning af de under Kongl. Mai:ts och Rikets Kommers-Collegii förvaltning ställda fonder och medel: I. 19, R. 19; B. II. 155, 158, A. 158. —, Rikets Ständers år 1864 församlade, deras berättelse om granskningen af Stats-Verkets jemte dertill hörande fonders tillstånd, styrelse och förvaltning under år 1862, äfvensom de i anledning deraf infordrade och tdl Kongl. Majit afgifna underdåniga utlåtanden: I. 19, R. 19; B. II. 155, 157, 173, A. 173, 174, 175, 176, 179, E. 560. —, Rikets Ständers år 1864 församlade, deras berättelse om granskningen af Riksgälds-Kontorets tillstånd och förvaltning, jemte Rikets Ständers Fullmägtiges i nämnde verk med anledning deraf afgifna förklaring: I.
M funnit godt, genom Nådigt Bref af den ir December i83o, alt förhöja det af honom dittills innehafda Majors-Expectance-arfvode till hvad för ÖfversteLieutenants-graden bestodes, eller 3oo R:dr, alt utgå af den år i8i5 på Allmänna Indragnings-Staten uppförda Fond, 10,000 R:dr årligen, till Expectance-arfvoden åt lönlöse Officerare, som bi vistat då senast öfverstånelva krig; så, emedan Rikets Ständer anse med afsigten af förenämnde anslag det icke vara öfverensstämmande, att en befordran »5 å 16 år efter sluta dt krig skulle kunna medföra förhöjdt arfvode på Expectance-Slaten ; lå hos E. K. M. Rikets Ständer i underd; anhålla, att en inom Armeen i Dill. till IISt. Prot. 183/f. 10 Sami. t Afd, - ^ i£6 Expeditions-Utskottets Forsing till und. Skrifvelse N-o 100. fredstid vunnen högre grad icke må berättiga till erhållande af det för sådan grad bestämda högre Expectance-arfvöde. 11:0
"Afkortning å mantalspenningar må' ega rum endast a) för den, som aflider före den l Maj det år, för hvilket afgift eli blifvit honom påförd; och b) för fattigdom.” § 4. "Med debitering, uppbörd och redovisning af manlalspenningarne förhåljes efter uppbörds förfa t In ingarné." 24 Expeditions-Utskottets Förslog till underd. Skrifvelse, N:o 13. Hvad sålunda och i öfrigt uti denna fråga förekommit hafva Rikets Ständer tagit i noggrann! öfvervägande och dervid, lika med Kammar-rätten, funnit mantalspenningarne, såsom varande en kapitationsafgift, böra af hvar och en medborgare, ulan afseende å större eller mindre förmögenhet, illgöras såsom en gärd lill Slaten för det skydd, han åtnjuter. På det ändamålet med skallen alltså icke måtte förfelas, är af nöden, alt den bestämmes lill elt sådant belopp, alt densamma må utan allt för stor uppoffring kunna af en hvar erläggas; hvaraf åter är en följd, alt endast verklig oförmåga hör berättiga lill befrielse från skattens erläggande. Så har ock, enligt E. K. Maj:ts nådiga Proposition, uteslutits åtskilliga klasser, sorn tillförene af en eller annan orsak åtnjutit befrielse från eller lindring i skattens utgörande; hvarjemte mantalspenningarno föreslagits alt utgå med lika belopp uti Rikets samtliga provinser, till hvilken åtgärd, som redan vid 1823 års riksdag varit ifrågaställd och då af Kongl. Maj :ts Befallningshafvande i de flesta län förordad, tillräcklig anledning, enligt Rikets Ständers tanke, förefinnes deruti, att den på orternas särskilda beskaffenhet och olika kultur samt innebyggarnes af omständigheterna beroende ställning, som påkallat en derefter lämpad lindring, numera lill största delen upphört. Men ehuru således icke boningsorten ensamt må berättiga lill nedsättning i mantalspenningarnes belopp, synes dock en annan åtskilnad deruti böra ega rum.
Prat. 1840 och 1841 4 Sami. 1 Afd. 3 Band. 98 Haft. 1 3 Stats-UtsJiOtlets Utlåtande, N:o 022. uppställning; så enär uti Stats-reglerings-frågor, enligt Grundlagen, 3:ne Stånds beslut äro tillräcklige för ärendenas afgörande, bär Utskottet funnit det vara tydligt, att, då ett Riks-Stånds beslut varit stridande emot grunden för de 3:ne öfriges, detsamma förfallit, helst ett motsatt förfarande skulle kunna medföra tillintetgörande af beslut i de delar, hvaruti 3:ne Riks-Slånd instämt, och då det icke lärer bestridas, att beslutet om utslag ovilkorligen varit förfallet, derest de 3:ne öfrige Stånden förenat sig om samma anslags-suinma, det Stånd, som fattat förstnämnde beslut, icke kan ega större anspråk att erhålla detsamma inrymdt vid voteringen,' derföre, alt de 3:ne öfrige Stånden varit af skil jag tiga meningar, i afseende å beloppet af det anslag, de samfällt ansett böra beviljas; och har Utskottet •följaktligen, med tillämpning deraf å den fråga, som afhandlas uti förevarande fall, eller att 3:ne Riks-Stånd beviljat anslag, fastän lill skil jag tiga belopp, men det 4;de, eller Bonde-Ståndet, sådant afslagit, ansett, att sistnämnde Stånds mening lika litet kan blifva föremål för votering uti Förstärkt Utskott, som, i händelse motsatt förhållande inträffat eller att 3:ne Stånd afslagit, men ett Stånd beviljat anslag till något ifrågasatt behof, det Grundlagsenlig! skulle kunna medgifvas votering om bifall.
Från Elfkarleby distrikt uppgifves endast tvåskiftesbruk, med någon del af trädesjorden använd för rotfrukter och ärter. Sammanlagda arealen af all i länet under vexelbruk varande jord upptages till 23,000 k 24,000 tunnland samt af den i treskiftesbruk till 1,900 å 2,000 tunnland. Antages då hela åkerarealen inom länet i rundt tal till 172,000 tunnland, skulle af den odlade jorden vara förlagda i vexelbruk 14 procent, treskiftesbruk 1 procent och tvåskiftesbruk 85 procent. o Arliga utsädet på tunnland utgör i medium, beräknadt efter uppgifterna till Finans-Komitén: af hvete 23,50, råg 27, korn 32,50, hafre 39,25, blandsäd 36,25, ärter 26,50 kappar, potatis 7,25 tunnor. Såsom blandsäd begagnas allmännast och inom hela länet korn och hafre i olika proportioner, samt derjemte i de flesta trakter äfven vicker och hafre. Litt. b. Rörande tunnlandtalet af den åkerjord, som 1860 blifvit använd för odling af de särskilda sädesslagen, lemnäs i nedanstående tabell Litt. B. detaljerad uppgift, dervid äfven, till lättande af öfversigten, procentför - Tab. Litt. B. Tunnlandstal åker användt till hvarje sädesslag år 1860. Hushållnings-Nämnds distrikter. Hvete. Råg. Korn. Hafre. Blandsäd. Arter. Potatis. Andra rotfrukter. Lin och hampa. Summa besådd jord. Summa odlad jord. Tunnland. Proc. af odlade jorden. P 3 p" 3 pj Proc. af odlade jorden. Tunnland. Proc. af odlade jorden. Tunnland. Proc. af odlade jorden. Tunnland. Proc. af odlade jorden. | Tunnland. Proc. af odlade jorden. Tunnland. Proc. af odlade jorden. Tunnland. !Proc. af od1 lade jorden. Tunnland. Proc. af odlade jorden. Tunnland.