Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det kommer sig dels af en ytterst sorgfällig, korrekturläsning, hvilken Ekon.Utsk. sjelf ombesörjt, och dels deraf att den Belgiska KommuualLagen, som är bilagd Betänk., fordrat särskild tid för att bringas i denna förm. Jag kommer nu till sjelfva saken. En mera utvecklad kommunai-anda är naturligtvis alltid önskvärd, men det är ej sagdt att man verkligen vinner detta ändamål på sätt motionärerne här föreslagit. TJtsk. har visserligen icke omfattat något särskildt af de här framstälda förslagen, utan Utsk. har endast hemställt, »det måtte R. St:r, uti till K. M. aflåtande underd. skrif»velse anhålla, att K. M. täcktes låta, genom sakkunnige män, ej »mindre uprätta förslag till författning om landsting, eller en länen »omfattande kommunal-representation, än äfven, i sammanhang der»med öfverse de angående menighets-styrelse så väl på landet som »isynnerhet i städerne gällande författningar, samt derefter till R, »St:rs pröfning framlägga de förslag, hvilka i följd häraf kunna »varda utarbetade». Men å andra sidan har Utsk. icke heller reserverat sig mot dessa förslag, utan har tvärtom på det högsta lofordat de grunder, hvarpå motionärerne byggt sina framställningar. Jag har dock emot vissa af dem, högst väsendtliga invändningar att gora. En provincial-representation, tillsatt genom allmänna val, skulle komma att hvila på helt andra grunder än national-representationen under dess nuv:de form; och deraf skulle lätteligen kunna Den 18 Januari. 79 upstå konflikter. Man skulle komma att tvista om hvilken af dessa representationer, som uttryckte nationens verkliga tänkesätt. Denna osäkerhet anser jag på det högsta vådlig. Vidare har Utsk. ansett det vara oundvikligt, att åt ifrågavide nämnder medgifva beskattningsrätt. För min del fruktar jag lik* väl att de grunder, sorn dessa provincial ständer antoge för sin beskattning, skulle kunna komma i strid med de grunder, som lt. St:r fastställt för bevillningens utgörande.
I sammanhang härmed får Utskottet, med anledning af de flere, så väl vid föregående sorn denne Riksdag, förekomne frågor om särkildte anslag för Stats-utgifter, hvil - Stats-Vtskottets Betänkanden. Ii65 ka, på grund af ofvan åberopade författning, såsom icke i rätt tid reqvirerade, icke kunnat af Kongl. Stats-Contoiret utbetalas, fästa Riksens Höglofl. Ständers uppmärksamhet derpå, huruvida någon jemnkning i detta stadgande må kunna och böra vidtagas, till undanrödjande af förluster för fordrings-egarne utan Statens betungande, och under bibehållande tillika af den ordning i Stats-Verks Förvaltningen, som med föreskriften varit åsyftad. Härvid får Utskottet upplysa, att Riksens Ständer vid 1812 års Urtima Riksdag, då till Kongl. Majit öfverlemnades, att fritt disponera alla öfverskott på Stats-Verkefö inkomster och besparningarne på samtlige utgifts Tittlarne för Militaire behof, genom underdånig skrifvelse den 29 Junii nämnde år anhöllo att, till vinnande af större lätthet vid Öfverseendet af Stats-Verkets tillstånd, samt en säkrare och skyndsammare kännedom af besparingar eller brister uti inkomsterne, Kongl. Majit täcktes, derest ej oförutsedde gällande binder deremot förekomme, utförda den Författning, att alla som ega^ rätt undfå medel efter Staten, borde vid deras fordrans förlust, anmäla sig om utbekommandet deraf, innan Sidje Qvartalet året efter det, för hvilket samma fordran uppkommit; Och har Kongl. Majit, vid Nådig pröfning häraf, på sätt högstberörde den 9 December samma år utfärdade Kungörelse innehåller, i stället för den föreslagne på - ii66 Stats-Utskottets Betänkanden. följden af fordringens förlust, bestämt det vilkor, alt på Riksens Ständer vid nästa Riksdag berodde att pröfva, huruvida fordran vore af den beskaffenhet, att nytt anslag dertill kunde beviljas, men deremot inskränkt tiden för anmälandet, om beloppets utbekommande från de föreslagne Nio till Sex månader efter det årets utgång, hvarunder fordringen tillkommit.
M:s förnyade plakat och för hud ang:de de oloflrga sammankomster, hvilka uli enskilta hus till en särskilt och enkannerlig gudsljensts förrättande anställas, samt deras straff, som dermed beträdas, utfärdadt d. 12 Jan. 1726, må sålunda förklaras: Husandakt bör Prest, i den församling der han tjenstgör, på lämpligt sätt, upmuntra. Guds rena ord skall der brukas till upbyggelse, icke till gäckeri eller förargelse. Ej må dervid brukas annan läroeller andaktsbok, utan (fen renlärig är. Vid husandakt må, utom lmsfadren och hans husfolk, jemväl husets gäster och umgängesvänner närvara. Sker aftal eller tillkännagifvande om sammankomst för anställande af gudaktighetsöfning, i enskilt mans hus eller å dertill särskilt beramadt ställe: så bör socknens ordinarie själasörjare om tid och ort för sammankomsten på förhand underrättas. Sådan sammankomst skall hållas för öppna dörrar. Dervid må ej förekomma något, hvarigenom villomeningar eller borgerliga oroligheter kunna upsla, viss person klandrande utmärkes, eller npmärksamhet väckes på förut obekant villfarelse eller synd. Skulle husandakt eller annan sammankomst till gudaktighetsöfning i enskilt hus föranleda split, villfarelse eller annan oordning, och kan kyrkoherde det ej rätta; anmäle saken hos kontraktsprosten, som, derest så nödigt finnes, bör på stället ransaka och söka sådan oordning eller förargelse afstyra. Kan han det ej: slånde honom fritt att sådan sammankomst derstädes tills vidare förbjuda oeh anmäle saken ofördröjligen hos domkapitlet, att dermed författa ningarne och sakens beskaffenhet likmätigt förfara, samt således, efter omständigheterna, antingen sjelft i saken döma, eller densamma till verldslig rätt förvisa, eller och till K. M. i underd:het inberätta. För öfverträdelse af denna stadga, vare den, som sammankomsten föranstaltat, hus dertill uplåtit, eller andakten ledi, utom annan i lag stadgad påföljd, förfallen till böter från 25 till lOORrdr.
Utskottets på sid. 20 förekommande hemställan angående den personliga skyddsafgiften. Hr af Geijerstam, Olof: I öfre Dalarne, uti Öfre och Nedre Siljans fögderi, har, sedan långliga tider tillbaka, befolkningen åtnjutit en viss lindring i bevillning. Denna lindring har, så Den 9 M aj f. ra. vidt jag kunnat fatta, i nämnde orter förefunnits ända sedan 1600-talet, och jag tror att det vore ganska betänkligt, att nu betaga invånarne i dessa trakter en forman, sorn så lång tid varit deni medgifven. Utsk:t har gjort det af de skäl, att nemi. i ett land, sådant som Sverige, cn generel beskattning bör ega rum. Men det orättvisa i denna beskattning faller ännu mera i ögonen, då man tager i betraktande de särskilda förhållanden, hvarunder dessa lindringar utgingo. Såsom skäl för dessa lindringar åberopades; mindre fruktbarhet och den starka frost, för hvilken dessa orter äro utsatte. Dessa anledningar qvarstå ännu och böra således hafva samma verkan som förr. Dertill kommer, att denna trakt är mera än någon annan i förhållande till sin fruktbarhet öfverbefolkad, och större delen af allmogen kan ej uppehålla sig genom annat än biförtjenter, hvilka äfven bero af klimatiska förhållanden. Den summa, som utgår i bevillning af dessa orter, utgör 12,000 lbdr, hvilket belopp det blir ganska svårt att taga ut af den fatttiga befolkningen. Jag måste nu derföre yrka att denna lindring, som förut egt rum, måtte få fortfara; och anför, såsom stöd för denna min anhållan, att frami. Landshöfdingen i St. Kopparbergs län, Hans Järta, i en till K. M. i detta afseende afgifyen berättelse, förordade bibehållandet af denna lindring. Jag får anhålla att detta mitt yttrande, i händelse af återremiss, måtte få åtfölja till Utslct, Gr. Lagerbjelke: Om en bevillning skall blifva nå gorlunda jemt fördelad på alla, är det väl väsendtligt att så litet som möjligt göra undantag.
Såsom enskild person kunde jag möjligen hafva förmån af förändringen, i fall den ginge igenom; men jag anser saken vara fullkomligt obillig, ty rätt är onekligen, att när den ene betalar bevilln. efter 5 proc. af sin inkomst, mäste äfven den andre göra detsamma, han må nu vara Advokat, Inspektor, Rättare eller annat, och detta antingen personen bor på landet eller i staden. Då jag således finner §:s ordalydelse tydlig och öfverensstämmande med den allmänna andan i författningen, så hoppas jag, att R. o. Ad. skall bifalla denna del af Bevilln.lltsk:s Betänk. Hr von Hartmansdorff: Mig synes, att Bevilln.Utsk:s ledamöter icke borde motsätta sig en återremiss, då de höra, huru olika de nuvar:de ordalagen förstås. Inom det ena länet tillämpar man nemi. § på ett sätt, inom det andra på ett annat. Inom Kammar-R:n kan det gå likaledes, ty somlige ledamöter i anse sig böra döma efter andan, andra efter bokstafven. Om ! nu besvär öfver Kammar-R:ns beslut auföres hos Konungen, så tryckes ej Hans afgörande såsom en författning och rikets innebyggare få i allmänhet icke veta utgången, som blott gäller till j efterrättelse för Kammar-R:n och parten. Om deremot, i ett annat län, besvär icke anföras öfver Kammar-R:ns beslut, så får t man der utgöra ett annat bevilln:s-be!opp. Kan sådant vara | riktigt? t Under dylika omständigheter anhåller jag, att R. o. Ad. måtte bevilja den återremiss, som af åtskilliga talare före mig blifvit begärd. Skulle Utsk. icke finna lämpligt att vidtaga någon rättelse i förevar:de hänseende, så kunna R. o. Ad:s ledamöter bereda sig på, att vid målets slutliga afgörande här framlägga ett förslag i denna syftning, hvilket dä af Ståndet måhända godkännes. Hr Printzensköld:
- De korintiska kvinnorna kunna ej ett ögonblick jämföras med v h dagars förfinade, bildade kvinnor; den förmaning, som stäldes till de förra, liar ingen tilliirnpning p8 de senare. - Det, har tagit ling tid för mig att komma till denna slutsats, det miste jag bekanna. Allt för lange haha människorna missuppfattat kvinnans värde och uppgift. Den närvarande perioden af kyrkans utveckling &amp; r mycket vigtig, in&amp; vi prester taga oss till vara p i det att vi ej mitte befinnas strida mot Gud. " Detta frisinnade uttalande af en kyrkans man framkallade mAnget uppriktigt amen och msnga varma handtryckningar, i enlighet med bruket hos metodisterna. Frances E. Willard lofordar det som storslaget. En ny utgsngspunkt &amp; r gifven sager hon, och de kristna folken komma att afvakta sakens utveckling med spandt intresse. Litteratur. Om symboliken i " Frun från hafvet ". Anmärkning af Robimon. Erättfattligheten af historien eller sjalfva hufviidhandlingen i detta, Henrik Ibsens nyaste skhdespel &amp; r sh öfverraskande fullständig, att har hvarje slags försök till hjiilprerta för läsares, skhdespelares och hskhdares iippfattning vore öf " verloppsverk. in fia^ Ellida kan och far välja mellan E ' riman och Wangel, mellan känslorna från samvaron fordom med den kvauske sjömannen der ute vid fyren och känslorna fr2n sam \ - aron sedan med doktorn i hans och hennes gemensa.mma hem - är hon ofri och oansvarig. Hennes lif ligger kvar i s a p s eller det outvecklade medvet.andets lindor. Hennes stiimuinger, föreställningar och impulser äro lika beroende af mer eller mindre tillfälliga dragningar och frhstötningar utifrin, samt af andras vilja, som en hypnotiserad människas, Intrycket särskildt af Frimans oböjliga vilja eller sega, smidiga, starka grepp om hela hennes inbillningskraft har rentaf på- tagliga motsvarigheter till hypnotiska inflytanden. Allt detta finner läsaren eller åskådaren snart.
(RGis. A.) Utaf den Nådiga Propositionen samt de hithörande, Utskottet tillslälde handlingar, inhemtas, att Kongl. Majit under den 23 Januaril 1816 i Nåder bifallit, att under 20 års tid, räknad ifrån nyssnämde års början, bropenningar skulle af åkande och ridande, sorn färdas öfver de till staden ledande broar, erläggas till understöd vid uppbyggandet af den ifrågavarande stenbron, som, enligt en den 4 Oclöher i8i3, Nådigst fastställd ritning, och med en till omkring 35,000 Ridr beräknad kostnad, skaile uppföras emellan Höglands park och det utanför staden belägna Britasberg; att, ehuru nära denna summa, eller 34,5oo R:dr, genom broafgiften influtit, det likväl vid verkställigheten af brobyggnaden redan år rS3o visade sig, alt bron då icke ens varit halffärdig; att, uppå ytterligare gjord underdånig framställning, Kongl. Majit i Nåder funnit skäligt, under den 24 Juli! i83o', på i5 år räknadt, ifrån 1835 års utgång, förlänga stadens rättighet att uppbära ifrågavarande bropenningar, och hvilken rättighet ifrån och med den 1 Maji 183.r blifvit utarrenderad emot 2,108 Ridr Banco om året, men att den händelse likväl inträffat, att Brobyggnad s-Cassans skuld så tillökats, att den vid 1833 års slut kommer att uppgå till 8,61 o Rrdr Banco;; att, enligt ett uppg jior dt kostnadsförslag, erfordras, för att få bron i farbart skick, ett anslag af 24,782 Ridr 4* sk5 rist. Banco, men, för att få den alldeles färdig med trottoirer och ledräcken, 5r,23o Ridr 16 sk. samma mynt; att Brobyggnads-Comiierade, genom Kongl.
Dplifa mål bomma att uptagaé od) bebanDlaö i Den orDning, lagen eller gällanDe författningar, meD affeenDe på fmarje fafé beffajfenfet, i allmänhet förmå. §• 69. §ill förtpDliganDe af 1 Momentet i 68 § af 5 kapitlet i ^onburélagen Den 12 Siarö 1830, l)afme c2Löi, meD itongl. Slaj:té nåDiga famtpefe, bejlutat, att berörDe Moment må erhålla följanDe IpDelfe: ”kronans OmbuDöman i Orten ocfj alla fänDe inlänDjfe borgenärer (fola om (lämningen fdrjfilt unDerrättaé.” §. 70. ©emenfamt meD ^ongl. Slaj:t, f>afme <281 bejTutat, Det förflaraö må: att Det uti 88 § af ^onfurölagen Den 12 Siarö 1830 meDDelta ftaDganDe, enligt fmilfet intecfningöägare, forn ej erhållit fär(filD unDerrattelfe om offentlig (länv, ning i fonfurö, (fall fafma fin rätt förmaraD, Der fan ej förfuttt tiDen till in» tecfningené förnpatiDe, rätteligen bör fålunDa förftåö od) tillämpaö, att intecf» ningörätten, uti Der nämnDa fall, (fall anfeö på enafanDa fatt förmaraD, efmaD Den intecfnaDe forDran är grunDaD å fanDling ener fördrifning, forn blifmit till mif man utgifmen, eller å fanDling eller fördrifning, forn blifmit tia innefaf maren eUet orDreé (täUD.
Vidkommande dernäst Revisorernes anmärkning, att af det månadtliga arfvode, 90 ll:dr, Eders Kongl Maj:t, genom nådigt bref af den 16 Januari 1848, medgifvit få af postmedlen utgå, för under 1847 och 1848 års riksmöte, vid Stockholms Postkontor betydligen ökade göromål och tilldelas de extra-ordinarie tjenstemän, sorn af Öfver-postdirektörs-embetet förordnades att de ordinarie biträda, äfven ordinarie tjenstemän skola hafva undfått del, får General-poststyrelsen i underdånighet upplysa, att de å qvittenslistorna för ifrågavarande arfvode upptagne, der kallade Kassaskrifvare, icke varit ordinarie tjenstemän, utan Kassaskrifvare med arfvode och tillagts hvad de af det, så kallade riksdagsarfvodet uppburit, ej för sina egna befattningar, utan för biträde ät de ordinarie tjenstemännen vid Kontoret. — 248 — Hvad slutligen angår Revisorernes yttrande, det kraftiga åtgärder borde vidtagas för indrifvande, redovisning eller afskrifning af uti Postverkets räkenskaper fortfarande upptagna åtskilliga balanser och oredovista förskott, så erhåller Postverkets Ombudsman derom årligen föreskrift, då en afskrift af den till Postverkets hufvudbok hörande balansberättelsen till honom öfverlemnas; blifvande emellertid denne tjensteman nu anbefalld, att hädanefter till General-poststyrelsep, innan November månads utgång hvarje år, inkomma med berättelse om hvad han för balansernas utredning, indrifvande eller afskrifvande, sedan sednaste balausberättelsen erhölls, vidgjort, och hvilka hinder mött för balansbeloppens behöriga redovisande; hvilken Ombudsmannens berättelse skall vidfogas posthufvudboken. Den bekomna remisshandlingen varder härhos i underdånighet återställd. Stockhalm den 9 Februari 1852. V • - » O. W. STAHL v. HOLSTHIA. A. TV. Grundelstjerna. Kongl.
Denna kapellanernes ursprungliga egenskap af kyrkoherdarnes medhjelpare ”Commiriistri”, syntes desto mindre böra förbises, som den i nu gällande författning af år 168 -1, angående deras aflöning, i främsta rummet vore tagen i betraktande, der det hette: ”såsom de ega med lön blifva försörjde utaf pastoribus, med hvilka de arbeta, alltså hafva Biskoparne med Consistoriis deröfver att jemka dem emellan och göra en viss förordning, sådan som de å begge sidor någorlunda kunna vara med behållne.” Kongl. Kammar-kollegium vidhöll derföre fortfarande den af Kollegium förut uttryckta åsigt, att kyrkoherdarne borde till löneförbättring för komministrarne bidraga, helst tjenstgöringen för kyrkoherdar och komministrar ytterst vore densamma, nemligen församlingens själavård, hvilken egentligen skulle af kyrkoherden handhafvas, men hvaruti komministern hade att honom biträda, i följd hvaraf ock komministern, ehuru försedd med särskild lön och boställe, icke upphört att vara kyrkoherdens medhjelpare, och komminister-sysslans tillvaro mången gång gjorde antagandet af särskild pastors-adjunkt öfverflödigt. Sällan blefve dessutom fråga om större bidrag af pastor, än som erfordrades, för fyllande af ett visst minimum, sedan komministerns boställe och lön af församlingen blifvit tagne i beräkning; och en sådan löne-reglering emellan tjenstemän, som hafva gemensam tjenstgöring, borde ingalunda kunna anses olämplig, om den verkställdes så, att ingen nu varande innehafvare af tjenst lede någon minskning i inkomst och att den för efterträdaren inskränktes till den minsta möjliga.
Alngods: l skålp. 4 4 20 Felb och Peluclie l skålp. 3 — 1 36 Flor, Kruseller Crepe . l skålp. 6 24 — 32 annat Flor eller Gaze . l skålp. 5 16 — 96 Guldoch Silfvertyg: äkta l skålp. 20 32 oäkta . l skålp. 6 24 — 28 *“ — Sammet l skålp. 4 Taft, Kypert eller Levantin, Satin eller Sidensarge, enfärgade eller skiftande, rutiga eller randiga genom olika färgadt Silke, men ej genom väf32. nadssättet l skålp. 10 32 — / F ri a. 32 alla andra slag, ej specificerade Shawlar, Shawletter och andra Dukar: af Gaze eller annan gles väfnad, af så kalladt Bourre de Soie, samt genom tryckning l skålp. 6 33 16 — elier prässning faconerade . l skålp. 7 alla andra slag, ej mindre slä- ta och enfärgade, än, genom väfnadssättet eller olika fär32 gad t silke, faconerade l skålp. 10 32 — 46 Bil. till Bevillnings-Utskottets Betänkande j IV.-o 21. Tullvärde. Qvantitet för Tu liber. Inf.-Tull. Utf.-Tull. R:dr S. r. IVäfnader: Halfsiden, eller af silke lill större eller mindre del blandadt med Bomull, Lin, Ull eller andra ämnen. R:dr S. r. R:dr s. r. 10 Alngods, alla slag Shawlar, Shawletter och andra Dukar: af under 10 R:drs värde stycket af 10 R:drs värde och deröfver stycket Bomulls: Alngods: Hvita:
Lån vid sistlidne Riksdag icke blifvit af då varande Banco Utskott ansedt och behandladt sorn ett vanligt Fastighets - Lån , utan såsom en|Extra Ordinair försträckning in. m.; men detta kan, efter min tanka, icke hindra närvarande Stan» der och Banco-Utskott, att med anledning af förekommande ömmande omständigheter, förvandla denna nödfalls-försträckning , som vid den förra Riksdagen icke kunde hänföras till någon vanlig dass af Lån, till ett vanligt Fastighets-Lån, i likhet med de flera, som redan från Banquen till andra Städer utgått,. Man invänder, att de hafva erhållit sine Lån till uppbyggandet af Lärohus, jag får derpå svara, att Götheborg i denna stund håller på med uppförandet af ett nytt Gymnasiioch Scholehus. Man säger, att de hafva behöft dem till uppbyggandet af nedbrunne Kyrkor m. m.; Götheborg har under de senare Jo åren inom sina murar afbrunnit till fyra femtedelar , utom särskilda stora eldsvådor i förstäderne de senare åren. Dervid har Staden icke sökt eller erhållit någon hjelp, hvarken från Banquen eller Staten. Högl. Utskottet afslår den begärda nedsättningen af Räntan, till följe af den jemförelse, sorn Höglofl. Utskottet gör emellan Götheborgs Lån och det FastighetsLån , som af enskildt man bekommits. Men Banco-Utskottets BetänkmJen< 711 om Högloft. Utskottet behagat, att göra jemförelse med de Fasfighets-Lån, sorn de andra Städerne erhållit, tror jag, au Götheborgs Lån skolat i allo befunnits lika säkert för Banquen, som något af deras. Flere Städer hafva erhållit sådane Lån till byggnader, hvilka ännu icke varit påbörjade, utan hela säkerheten berndt på den derföre lemnade borgen.
Sålunda blir just hvad som förr var naturens kärna nu » det dåliga samvetet ». Denna nya företeelse: menniskan med det dåliga samvetet bemäktigas sedan af den religiösa fördomen om en skuld till Gud, och först derigenom drifves sjukdomen till sin fruktansvärdaste och sublima-ste spets. Hon griper i Ond de sista motsatser hon kan framleta till sina djurinstinkter; hon omtyder dessa djurinstinkter Bjelfva till sknld mot Gad; hon klyfver sig i motsatsen Gmd och djefvul; hon kastar allt nej, som hon kan säga till sig sjelf och till sitt väsens urnatur, ut ur sig såsom ett ja, Båsom varande, kroppsligt, verkligt, såsom Gud, såsom en annan verld, såsom evighet, såsom helvete och ändlösa marter, såsom en omätbarhet af skuld och straff. Hvad betyder ett asketiskt ideal? Det framspringer ur ett degenererande lifs skyddaoch botinstinkter. Det är ett konst-grepp, uppfunnet för att binda den förtviflade fast vid lifvet. Menniskans jordiska tillvaro saknade mål och mening; menniskan led under tillvarons oupplösbara problem. Det var ej lidandet sjelft, hvarunder hon led mest, utan detta lidandes ändamåls-löshet Härpå rådde det asketiska idealet bot; det lärde men-niskan att betrakta allt lidande under synpunkten af ett straff. Det dåliga samvetet omtyddes till » synd », lidandet blef straff. Detta var det största och ödesdigraste konststycket af religiös interpretation: den sjuke var gjord till en brottsling, men viljan var räddad, lifvet hade fått en betydelse, menniskornas sträfvan-den en mening. Det var visserligen en vilja mot lifvet, mot kroppen, mot jorden, en vilja mot all skönhet och lycka9 en vilja till intet, men det var dock en vilja. Just i våra dagar har slaf-moralen krängt ut och in på sitt ideal, och dess inelfvor ligga blottade och bara, och det stinker genom tiden. Det nutida slägtet lider under alla dess konsekvenser och alla dess vådor.
Ständer gjort sig gällande i afseende på de vid Norrforss bys land och strand i Umeå socken af nämnda län belägna Krono-laxfiskena Norrforss saint Spökfallet och Spökhällan i Umeå eif, alt son) desamma under olika lider dels varit för Kronans räkning begagnade, dels åt enskilde personer på behaglig lid ölverlemnade, dels under frälserätt upplålne och dels efter iörulgängue auktioner utarrenderade, och ehuru, vid sådant förhållande, fiskena ej kunde vara tagna i beräkning vid den Norrforss by åsätta skatt, måste likväl förlusten af rättigheten lili desammas begagnande för byamännen derstädes i väsendtlig män försvåra utgörandet af de ulskylder och onera, hvilka pä deras af svag beskaffenhet varande hemman belöpte, hvarförutan någon anledning icke förefunnes lill den förmodan, det hemälde byamän genom uraktlåtet fullgörande af löreskrifna vilkor förverkat den i äldre tider dem lemnade tillåtelse alt nyttja samma fisken. I betraktande häraf och dä det i moraliskt hänseende oj vöre utan vigt, ali friheten lill fiskets begagnande medgäfves egare af den strand, hvarvid samma fiske idkades, helst på delta sätt förekommos de lagbrott å slrandegarnes sida, hvartill i motsatt fall fiskets närbelägenhet lätteligen gåfve anledning, hade Rikets Ständer för sin del funnit godt medgifva att, sedan så väl maxiinisom rninimi-arrendebelopp för fiskena blifvit af Kongl. Kammar-kollegipm bestämda, Norrforss byamän skulle ega optionsrätt alt erlägga det vid blifvande auktion erbjudna Stats-Utskottets Utlåtande N:o 26. 5 högsta arrende-belopp, med skyldighet ali i öfrigt fullgöra de vilkor för arrendet, hxilka af vederbörande Embetsmyndigheler kunde författningsenligt varda fastställda, hvilket allt Kongl. Majit vid föredragning den 10 April 1845 i nibler gillat och bifallit.