Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Rdr 1,104 — och för arvoden till nuvarande vice korpraler, som äro i saknad af denna förmån ■ • „ 3,480 — Summa Rdr 4,584 — (bil. K.) 84 Reservation. Då kommitterade beslutat, att alla arvoden skulle från aflöningsstaterna borttagas, har deraf blifvit en följd att äfven de arvoden, som för närvarande utgå och finnas anvisade å ingeniör-corp sens stat åt de officerare, sorn äro anställde på sappör-kompanierna, blifvit föreslagne att upphöra, och några nya sådana ej heller blifvit uppförde uti de nya förslagen till de återstående fyra kompanierna ingeniör-trupper. Uti detta beslut har jag ej kunnat instämma. Vid öfriga värfvade regementen hafva kompanioch battericheferne alltid manskapets beklädnad å passevolans och ega alt deraf räkna sig till godo den vinst, sorn genom sparsamhet och om tanka kan erhållas. Olägenheterna häraf äro likväl allmänt erkända, och vid ingeniör-trupperna har sådan passevolans derföre ej blifvit införd, utan äro kompanicheferne skyldige att inför chefen för ingeniör-corpsen redovisa och ansvara för hvarje, äfven den minsta utgiftspost, som utgår af anslaget för truppens beklädnad och underhåll. Till dess den nya organisationen blir genomförd hafva de derjemte ansvaret för hela materielens vård och underhåll. De äro således ålagde en vida noggrannare och fullständigare bokföring, med dertill hörande verifikationer, än fallet är med en kompanieller batterichef vid andra värfvade regementen. Såsom ersättning härför hafva de ett arvode af 1,200 Rdr om året, hvilket obestridligen är en ej obetydligen mindre summa än den, hvartill ”kompani”- eller ”batterivinsten” vid vanlig passevolans gemenligen uppgår. Att nu beröfva dem denna ersättning för hvad deras jemlikar vid andra vapen i högre, ehuru ej fullt beräknelig grad uppbära, men det oaktadt af dem fordra samma omtanka och osparda nit, synes ej vara rättvist.
Måns pröfning och afgörande skulle öfverlemnas om och hvad Casperson i förevarande fall kunde anses höra ytterligare till MagazinsFonden utbetala; och sedan Casperson yttrat sig nöjd med Compromiss i målet, blef af Compromissarierne den redan inbetaide summan 3,285 R:dr 4° sk. 8 r:st. stadfästad. Med anmälan af detta förhållande hemställa Revisorerne, om icke Rikets Högloft. Ständer måga anse nödigt, hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att, med undantag af de fall, för hvilka i Författningarne serskildt stadgadt är, aila frågor om återbetalningsoch ersättnings-skyldighet emellan Kongl. Majrt och Kronan, å ena, samt enskildte Personer, å andra sidan, ■ alltid höra vid laga Domstol upptagas och afdömmas, samt icke till gode mäns afgörande hänskjutas. Genom Nådigt Bref den 10 April 1828, har Kongl. Maj:t, för biträde vid utförandet af det år 1826 åt Herr Presidenten m. m. Grefve Adelsvärd lemnade uppdrag, att för allmänt behof införskrifva utländsk Spannemål, tilldelat Förste Expeditions-Secreteraren Askelöf en oafkortad Gratification af 1000 R:dr, hvilken Summa, såsom en vid Spannemåls-införskrifningen nödig utgift, skulle tilläggas omkostnaderne i de upphandlade qvantiteterne Råg och Korn, och utbetalas af de vid liqviden emellan Statsverket och CreditivFonden disponible medel. ( 4?
4.1 lill rubbning af Utskottets tanke , synes en ytterligare framställning af ämnet vara öfver Alla öfriga väckta frågor, såsom om utvägar till jLångifvares förmående att till Staten utgöra deras bidrag, lindring i bevillningen för Manufacturer , Bergverk och Kalkugnar, förökning af en tredjedel i Städernes Bevillning, förhöjning å Jöne-bevillningen, nedsättning af beskattningen å hemman, andra föreskrifter för utgörande af Rotefrihets-afgiften samt bevillnin* gen af ft«>karebåtar och reglering af PröfningsCommittéernes befattning, äro af den beskaffenhet att de endast ingå i antingen Bevillningens fördelning, eller de reglementariska föreskrifterne ; men då dessa ämnen ej äga något sammanhang med grunderne för Bevillningen, anser Utskottet sig ej böra för det närvarande afgifva något yttrande derom , utan vill det, då desse ärender förekomma , lämna åt de gjorde anrnärkningarne den uppmärksamhet de förtjena. Hvilket allt BevillningsUtskottet får, med bifogande af RiksdagsFullmägtiges Pehr Olssons från Södermanland och Botvid Jonssons från Östergöthland, till Protocollet serskildt yttrade meningar , Rikets Högloft. Ständer vördsarnligen, underställa. Stockholm den x6 Mars 1818. Utdrag af Protocollet , hållit uti Riksens Högloft, Ständers Bevillnings - Bevillnings Utsi. Betdnkandm. Utskott vid Urtima Riksdagen i Stockholm den I o:de Martil 1818- Pleni-ProtocolIet för den 5:te i denne månad Justerades, hvarefter Pehr Olsson från Södermanland och Botvid Jonsson från Östergöthland, i sammanhang med förehafde årendet rörande besvarande af åtskillige af RiksS änden gjorde anmärkningar i afseende på föreslagne grunder* ne för den blifvande Bevillningen , begärde att deras serskildte tanka, den de nu hvar för sig skriftligen fattat, måtte till Höglofl. Ständerne få åtfölja Höglofl. Utskottets blifvande
Lösningen af svårigheteim g i r i denna berättelse mycket lätt for sig - ja, innan anriii nhgon strid iippstktt. Ofvers. sager, att aArfakiftet » är en s i beskaffad bok, att endast goda och rena tankar kunna vackas geiioin dess läsning, att deii lir imderh2,llande ocli med ett drag af oskyldig 1iiirnoia. I clettcz oinclörne instäinnia vi af allt hjärta. Arfskiftet ar en. b r ~ bok, också oin den är en variation på sådana temata, soin vi triiffat p&amp; i ungCion~sböcker inå,nga ganger förut. Si finnas där tre unga hjiiltiiinor, representerande. hvar sin 1ifsriktiii.g; den stolta, men Iiandliiigsliraftiga Clary, s&amp; cleii barnsliga och Ijufva Eppie, hon som ar allas alskling, och sist » den arbetande kvinnan »: deii, praktiska, goda och glada Xthole. Till livar och en af dessa Itviiirior finnes natiirligtvis en passande hjälte. Två af dessa lij altai: iiiidergh en iitveckling till det goda som inan nxcl gliidje och intresse följer den tredje är redau! från börjaii f~illlzoinlig. Ungcloinsböcker bruka mycket ofta eiidast sysselsätta sig med iinga persoiiers ~ * oniantiska afventyr., på afstånd briilcax inaii kanske skyinta några iidla f#der och inödmr eller några gamla slriiikw - men i denna berattelse ar fÖrhål.laiidet ej sådant. Vi fH gölma bel~mtsliap med den eiie hjältens tre fastrar, några för näina gainla skotska damer, soni tappert strida, mot. fattigdoinen, under beiriödaiicle att f01 ' brorsonen - dölja denna strid. De gaiiila, fröknarna äro skildrade ined myclteii Iiiinior.
När förmånen således icke var af en allmännelig art, så bör dess skedda upphäfvande icke annat än i sin partiella mån kunna åberopas och utgör derföre icke ett skäl af den vigt, att kunna tillerkännas afgörande kraft och verkan på frågans bedömande i sin helhet. Jag ber att jemväl få fästa uppmärksamhet pä en annan omständighet, nemi. att åtskilliga motionärer hafva begärt, det ifra-, gavar. onus måtte läggas på alla hemman, af hvad beskaffenhet de än må vara, således också militäre, civile och ecclesiastike boställen. Likväl har Utsk., då det icke velat gå in på sistnämnde förslag, men deremot samtyckt till säteriernes betungande utan ersättning, begått en uppenbar inkonseqvens. Man uppgaf sig förhindrad att truga denna pålaga på boställena, af det skäl, alt ofta berörde tjenstbarhet icke' lärer kunna utgöras af boställsinnehafvarne personligen, emedan de af sine tjensters utöfning ansågos hafva ali sin lid upptagen. Det var i följd häraf, Utsk. ansett boställena böra ifrån ett sådant åtagande befrias. Utsk. har likväl icke bestridt att ju det sätt, hvarpå besagde befattning i ganska många orter utgöres, derigenom, att af församlingen sammanskjules en kassa, från hvilken aflöuingen utgår till den, som gör tjensten, i sjelfva verket och af många skäl måste vara det lämpligaste. Vid sådant förhållande synes det väl icke vara något hinder för bostälisinnehafvarne, att, lika som öfriga sockneboer, lemna sitt bidrag till ifrågavar. kassa. Delta ginge alltför väl för sig om än embetsmannen, som innehade bostället, vore af sin tjenstgöring helt och hållet upptagen och t. o. m. om han dermed vore å aflägsen ort genom kommendering eller eljest i tjensteväg erhållne uppdrag sysselsatt.
25 andra vigtiga behof, som vid nu instundande riksdag taga statens medel i anspråk, flera bland de för Universitetet begärda anslag dels icke, dels endast till minskade belopp kunnat tillstyrkas, anser jag mig icke böra i vidsträcktare mån förorda ifrågavarande framställning, än att till förhöjande af de nuvarande 6 docentstipendierna från 500 till 750 R:dr ett anslag af 1,500 R:dr må af Rikets Ständer äskas. I sammanhang med ofvanomförmälda framställning har Consistorium anfört, att de båda så kallade rörliga Adjunkturerna, för hvilka något visst undervisningsämne icke är faststäldt och för hvilkas innehafvare lön nu är bestämd till 2,000 R:dr, borde ega att ingå i tur med de öfriga; och då innehafvarne af de rörliga Adjunkturerna hafva alldeles lika åligganden med öfriga ordinarie adjunkter vid Universitetet, och de förres löneförmåner alltså billigtvis ej böra vara ringare än de sednares, hemställer jag i underdånighet, att Eders Kongl. Maj:t måtte hos Rikets Ständer göra framställning derom, att innehafvare af Adjunktsbefattning, vid hvilken visst undervisningsämne ej är fästadt, må vara berättigad att efter tjensteålder, lika med öfriga adjunkter, få tillträda högre adjunktslön, samt att det derföre erforderliga belopp anvisas med 1,000 R:dr. D). För de vetenskapliga Institutionerna l:o. För underhåll af materielen vid de Medicinska och Chirurgiska klinikerna å det nya sjukhuset ett belopp af 4,000 R:dr utöfver nuvarande anslag å Universitetets stat; 2:o.
Således skall en fjortonårig yngling studera fem olika språk samtidigt, och jag undrar icke på om deraf blir ett sammelsurium af kunskaper. Detta skulle mycket väl kunna hjelpas genom att framflytta Latinet, så att Tyskan bihehålles såsom grundspråk i flera klasser, hvilket jag tror skulle vara mycket fördelaktigt, ty Tyska språket, med sin utbildade grammatik, lämpar sig ganska väl såsom grundval för ett blif - 136 Den 10 Juni f. m. vande språkstudium. Man sii "er, alt de, som läst latin, derigenom haft en sä god underbyggnad, att läsningen af andra språk blifvit i högst betydlig män underlättad. Detta vill jag visst icke bestrida, men jag är öfvertvgad om, att, ifall man använder lika mycken tid på något lefvande språk, som man förut användt på latinet, detta språk skall blifva en lika god grundval som latinet, hvilket tyckes bevisas af den erfarenhet, man haft af nya elementarskolan. Jag tror således, att grundligheten, såväl i afseende på latinet sorn i afseende på de öfriga språken, skulle vinna och icke förlora genom att framflytta latinet, i stället för att, såsom nu, sammanblanda en mängd olika språk, innan några grundliga kunskaper i något blifvit förvärfvade. Detta skäl ensamt är tillräckligt alt förmå mig att anhålla om bifall till denna punkt af Utsk:ts Betänk. Gr. Mörner: Jag, för min del, kan icke dela den afgudadyrkan, som länge egnats det latinska språket. Man må visserligen erkänna vigten af detsamma, men man bör icke gå till öfverdrift. Orri man tänker på den långa tid, som förr åt detta studium egnades och på huru obetydligt resultat detta för mängden medförde, måste man erkänna att den inskränkning häruti, som redan skett och hvartill Utsk:ts förslag är en fortsättning, icke är så oriktig, som flere talare påstått.
Den 31 Maj e. ra. Vid voteringens slut befnnnos rösterne hafva utfallit sålunda: Ja — 15. Nej — 43. Uppå sedermera framställd propos. förklarades Frih. Raabs nu framslätdta sednare förslag komma att förfalla. Ex. Hr Frih. o. Landtm, yttrade härefter, alt han i anledn. af Frih. Sprengtporten nyss gjorda framställning, ansåge sig böra hafva äran omnämna, att Frih. Sprengtporten under den allmänna öfverläggningen om 12, 13, 14 och 15 §§ Riksd.Ordn. hade gjort åtskilliga anmärkmr och deribland äfven den, alt han ansåg såsom en brist uti Ulsk:s förslag, att grunderne för vallagen icke voro upgifne. Frih:s yttrande hade dock icke innefattat yrkande, alt den anmärkn. måtte framställas såsom förslag till en gemensam tanke, och detta var orsaken hvarföre H. Ex. enär Frih. Sprengtporten ej heller sedermera allemnat ett sådant förslag, ansett anmärkn. ej böra betraktas såsom ett förslag till gemensam tanke, och såsom sådant framställas till R. o. Ad:s pröfning. Då nu Frih. Sprengtporten öfverlemnat lill II. Ex.,rom en sådan framställning borde ske eller icke, hade H. Ex. ansett sig böra afgifva detta förklarande samt tillkännagifva sin åsigt att hela denna fråga borde förfalla. Vidare förekom och uplästes det af Hr Brakel, Maur. Gust., aflemnade förslag att 23 § Riksd.Ordn. måtte erhålla följande redaktion: ”R. o. Ad., Preste-, Borgareoch BondeStm utgöra R. St. De enl. 12 §:s 2 och 4 morn., 13, 14 och 15 §§ valde trehundrade män skola till öfverläggning och beslut sammanträda gemensamt som Riksnämnd. Dessutom sammanträde hvarje Stånd serskildt för sig.” Hr Brakel: Då jag återtagit mitt förslag till gemensam tanke i 12 § och redaktionen i 23 § är en omedelbar följd af den 12:te, kan. jag ej inse annat, än att detta förslag kommer att förfalla. R. o.
Bancofullm. må nu hafva förfarit mer eller mindre lagligt, derföre må de sjelfva svara och det hör ej hit; uppenbart är det likväl, på sätt Utsk. å sid. 25 af förevar, betänk, upplyser, att 9,637,000 r:dr uti denna låneväg äro utsläppte i rörelsen. Vidare, efter den uppgift om förhållandet emellan Bankens metalliska cassa samt utelöpande sedlar och depositionsskuld d. 31 Dec. 1844, som jag här har i min hand, så voro, sistnämnde dag, i Bankens depositionsafdelning innestående obegagnade, för: Bancodisconten 126,866, för Lånecontoret i Götheborg 40,731 samt för Malmö Lånecontor 39,200 r:dr. Lägger jag nu dessa summor, som tillhopa utgöra 206,797 r:dr tillsammans med den af Utsk. uppgifne summan, får jag en totalsumma af circa 9,844,000, hvilken representerar status quo, hvadan, om Utsk:s förslag antages, lånerörelsen ovillkorligen skulle minskas med dessa 844,000 r:dr. Att detta vore en betänklig indragning kan jag icke underlåta alt finna, då vi å ena sidan måste befara, att inskränkningar i privatbankernes rörelse kommer att samtidigt äga rum och det å andra sidan ej kan bestridas, att ju rörelsen kräfver större förlagscapitaler år 1845, än den behöfde år 1841. Om man erkänner, att en större rörelse kräfver ett större rörelsecapital än en mindre, sä måste man också inse, att med hvarje år vi lefva och gå framåt, behöfva vi ett förökadt rörelsecapilal. Jag hennar också stöd för denna mening från PresteSt:s beslut. Detta Stånd måtte väl icke kunna beskyllas att grunda sina beslut på de tänkesätt, som Hr von Hartmansdorff kallat ”lösaktiga”, och de hafva likväl ansett, att man borde låta summan förblifva vid det belopp, hvartill den nu uppgått.
I anledning af hvad Sekund-chefen sålunda upplyst och anfört, har Kongl. Maj:t, enär det genom Kongl, brefvet den 3 Maj 1825 beviljade anslag af 1,500 R:dr årligen för Kongl. 2:dra Lif-gardes-regementets mathållning m. m. vore å regementets stat uppfördt och någon ny utgift således icke ifrågakomme, genom nådigt bref den 18 Juni 1836 bifallit att berörde anslag finge äfven derefter oafkortadt utgå, så länge samma omständigheter, som för det dåvarande egde rum, vid regementet fortforo. Då numera 21 år äro förflutna efter utfärdandet af sistberörde nådiga bref tro Revisorerne sig böra ifrågasätta, huruvida ej det af Direktionen för Kongl, 2:dra Lif-gardets kasern-kassa upptagne lån å 5,000 R:dr, redan är vordet inbetaldt och således de omständigheter, på grund hvaraf förhöjningen beviljats, numera upphört, så att Gardes-regementena hädanefter må för ifrågavarande ändamål uppbära ett till beloppet lika anslag. Revisorerne, som likväl icke tilltro sig afgöra huruvida Kongl. 2:dra Lif-gardets anslag bör förminskas eller, i följd af stegrade priser, anslaget till de öfrige regementena ökas, hafva emellertid ansett sig böra fästa uppmärksamhet på det i de, ras tanke oegentliga förhållandet, att regementen af samma styrka, i samma garnison, för samma ändamål uppbäx-a så olika summor. Till ledning för bedömandet af nuvarande anslagets tillräcklighet, hafva Revisorerne från Sekund-chefs-embetet vid Kongl. Lif-gardet till häst erhållit följande redovisning för 1857 års mathållningsmedel intill den 1 Oktober, hvarvid dock bör erinras, att sistnämnde regemente är till nummerstyrkan svagare än de båda infanteri-regementena: Aflöning och städsel till kokerska med biträden 364: 5. 4. — Tennkärls dito dito 8: 18. — Bokbindar-arbete 6: Justering af vigter 4: 12.
Ut supra. S. D. Vid föredragning af Kongl. Majds nådiga skrifvelse till Riksens Ständer, angående Leipzigska lånet, gifven Stockholms Slott den 6 Julii 1818, faun, i anledning af ej mini dre inom Ridderskapet och Adeln väckt Motion, „än ock af BondeStåndets uti ProtocollsUtdrag af denna dag framställde inbjudning, Rödderskapet och Adeln för godt besluta, det borde , i afseende på Kongl. Majds deri gjorda nådiga förklarande om uppskof med denna fråga intill nästa Riksdag, Riksens Ständer genom en underdånig skrifvelse betyga Kongl. Majit deras underdåniga vördnad och tacksamhet; och skulle ExpeditionsUtskottet anmo-; das att berörde underdåniga skrifvelse uppsätj ta. Ut supra, 206 Den 7 Julii. S. D. Föredrogos å nyo och återremitte* fades, i anledning af gjorde anmärkningar, föl» jande från BancoUtskottet inkomne, samt den 4 dennes på bordet lagde, Betänkanden : 1) Af den 30 sist lied ne junii, i anledning af den uti Kongl. Majus nådiga Proposition Om allmänna penningerörelsen och myntvärdets upprätthållande väckte fråga* angående nedsättning af öfverräntan i BancoDiscontVerket. 2) Af den 3 dennes, i fråga om antagatt. de af Götha Canal Bolags Actier såsom hypo« thek för lån i BancoDiscontVerket, och vid omsättning af de i Götha Canal Discont derå upptagne lån. Ut supra. S. D. Då nu a nyo föredrogs Bancotftskottets den 28 sistlidne Maj afgifne, och den 3 derpåföljde Junii på bordet lagde, Utlåtande öfver de inom PrästeStåndet gjorde anmärkningar vid Utskottets den 10 sistlidne Mars meddeldte Betänkande om arbetsfördelningen imellan Riksens Ständers Revisorer, samt tryckning af RsvisorerneS Berättelser, rörande Banco
Sl. Prot. 1828—1830, 1 Sam. 3 Band. 6:te Häftet. t a Kongl. Maj.ls Nådiga Skrifvelse ti-o 87. deraf beroende inkomster förorsaka etfc lägervall och en minskning, som ej kunde annat än för Kongl. Majrt blifva ganska bekymmersamma. De högst betydande förskott, hvarmed Kongl. Majrt redan sett sig föranlåten komma Barthelemyska Cassan härstädes till undsättning i och för sådana å densamma anvisade utgifter, hvartill, på Rikets Stat, ingen tillgång fanns, men som af behofvet voro påkallade, måste, sedan Coloniens intrader ej längre motsvarade de oundgängligaste försvarsoch förvaltnings-kostnaderna, hvarken på stället eller i moderlandet, ännu ytterligare ökas genom betydliga och årligen växande summor, ehuru intet tillfälle försummades att, genom indragning af Embeten och arfvoden, nedsätta TJtgifts-staten till minsta möjliga belopp. När Engelska Regeringen, år 1826, förklarade, det tillåtelsen, för de Nord-Amerikanska Förenta Staternas fartyg att besöka Engelska Colonierna, skulle den 1 Dec. samma år upphöra, började man hysa det hopp, att handeln på S:t Barthelemy skulle vinna någon tillväxt. De i Danska och Holländska frihamnarna, förnämligast i S:t Eustache, vidtagna åtgärder, bestämdeKongl. Majrt att, under den 17 Januarii 1827, anbefalla utfärdandet af en ny Tull-tariff, KonglMaj.ts Nådiga. Skrifvelse N:0 8j. J hvarigenom dels Tull-afgifterna, å inkommande och utgående varor, nedsattes till i, 2 k högst 3 procent, dels vissa andra umgälder afskaffades. Kongl. Maj:t hoppas, genom denna Författning, för framtiden betrygga Coloniens förmåga alt utgöra kostnaden af dess förvaltning och oumbärligaste försvars-anstalter, äfven emot Sjöröfvare; men har ock. föresett, att något betydligt öfverskott, utöfver hvad dessa utgifter kräfva, ej eller blifver att för framtiden påräkna.
» Gud allena vet det! » upprepade han oeh började syssla med blommorna, som smyckade bordet. » Oeh Gud förhjelpe till ett godt slut! » Nu hörde man framför husporten steg och röster och strax derefter visade sig gästerna med borgmästaren i spetsen, mottagne på det varmaste af Gabriello och doktorn under ideliga bugningar och komplimenter. Under den allmänna oro, som nu följde, innan en hvar intagit sin plats, gaf doktorn den uppassande soldaten en vink, hvarpå denne lemnade rummet och genast derefter, obemärkt af gästerna, ledsagade Carmela in i ett litet sidogemak, bakom hvars halföppna dörr han beredde henne en sittplats, hvarifrån hon kunde se allt, som försiggick vid bordet. Då hon fick syn på Gabriello, ville hon ila till honom, men soldaten höll henne tillbaka och lugnade henne med löftet att herr löjtnanten skulle senare kalla henne till sig. Om den, som höll gästabudet, och hans förtrogne hade fruktat, att de inbjudna gästerna ej väl skulle utföra sina roller i komedien, så kunde de vara fullkomligt lugna för den sakens skull. Stämningen vid bordet vardt snart den allra mest otvungna, måltiden smakade alla förträffligt, vinsorterna ej mindre, och Gabriello försummade ej att skänka i, så att redan efter den första halftimmen större delen af de närvarande fullständigt förgätit det särskilda ändamålet med deras sammanvaro. Samtalet rörde sig mest kring soldaternas utmärkta disciplin, officerarnes tapperhet och älskvärdhet, man talade om vädret, om Gabriellos förestå- ende resa, om det angenäma i resor öfver hufvud, om politik, derpå åter om resor, soldater, väder och så vidare i det oändliga; rö- sterna blefvo allt högljuddare, kinderna glödde oeh ur ögonen sprutade $et eldiga vinet i klaraste glans. Ju muntrare de andra blefvo, dess räddare klappade Gabriellos hjerta; han måste med våld bibehålla fattningen för att ej förråda sig. Doktorn tillhviskade honom tid efter annan uppmuntrande ord oeh behöll fast i sigte Carmela, hvilken orörlig som en staty satt på sin plats och oafvändt åsåg gästernas lefverne.
Majit så väl anmäla detta förhållande, som i anledning deraf i underdånighet anhålla, det täcktes Kongl. Majit till samtlige Dess Befallningshafvande i Nåder låta utfärda en skrifvelse derom, med förständigande, att detta Riksens Ständers beslut må genast inom hvarje Län blifva allmänt gjordt, till upplysning och rättelse vid förestående Maritalsskrifningar, heldst den nya BevillningsFörordningen, som för år 1824 kommer att blifva gällande, ej hinner till Mantalsskrifningen blifva känd, och mycken tidsspillan för Förrättningsmännen, samt mycken oreda och ovisshet för de skattskyldige härigenom undvikas: uti hvilket beslut de öfrige RiksStånden blifvit inbjudne, att sig med PresteStåndet förena. Herr Gr ufven och Landt Marskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade uti PresteStåndets nyssnämnde beslut instämma, hvilket bifölls. Föredrogs å nyo Statsoch Bevillnings-Utskottens den 20 sistlidne September under N:o 488 afgifne, samt den 27 derpåföljde eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af M Deri i7 Octo lier /". m. väckt fråga om alla Tullumgälders liqviderande i Svenskt mynt. Hans Excellence Herr Grefve af Wetter-t stedt, Gustaf: Jag kan ej annat, än instämma i den reservation, som Herr Eckhoff afgifvit, rcH rande Tullmedlens öfverflyttande på RiksgäldsContoiret. Jag tror med honom, att det skall^leda till onödig omgång och snarare medföra oordning i räkenskaperna, än någon lättad controll. Jag tror ock, att ett sådant beslut är i rak strid med beslutet om Rikshufvudboken, att nemligen alla inkomster böra centraliseras och synas på ett ställe ingående. Riksens Ständer hafva ock beslutat, att Tullstaten skall aflönas å Statsverkets Stat.