Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Uno haft med sig ute på en fisketur; der fans ännu något qvar. Natalia tog flaskan och drack ut innehållet till sin mat. Jag talade om detta för Mathilda. ”Sådana äro alla Morinerna,” sade hon, ”arten ligger i dem, och de äro glada vid starkt.”17 I går voro Alma Hult, Maria Samsioe och Hilda ute i skogen; de hade en hel flaska hvitt portvin med sig och en massa kakes. Vinet drucko de ut på tre man hand.18 Maria talade om att Palmens tycka illa om Isidors förlofning med Marie Louise. ”Isidor kunde få hvilken flicka han vill,” heter det. På eklateringskalaset hade gubben Ljungberg naturligtvis föreslagit de nyförlofvades skål, och alla klingade med dem utom flickorna Palm. De hade blifvit alldeles mörkröda i ansigtet och sprungit in i sängkammaren. Marie Louise gick dit in och sade: ”Men flickor, viljen I då icke lyckönska mig?” Och dervid brusto båda de blifvande svägerskorna i häftigt gråt. ”Men jag kan väl inte hjelpa att Isidor vill ha mig!” utropade M.L. i tårar. Maria sade att Marie-Louise kan icke bli frisk bara derför att hon grämer sig så öfver missförhållandet. Ida är den som minst kan förlåta henne att hon tagit broderns hjerta. Ida ville att Isidor aldrig skulle gifta sig. Maria påstår att ingen fästmö kan hålla mer af sin fästman än Ida håller af sin bror.19 I går qväll vid den vanliga tiden var ungdomen ute och promenerade på Gamle kyrkogården. Karl Lundegård och Olof Morin hade varit borta någonstädes och druckit toddy.20 De klappade eller kittlade flickorna oupphörligt, kysste deras händer o. s. v. I synnerhet var det Alma Hult och Maria Samsioe som hugnades med Olofs smekningar. Maria är hans gamla flamma, Alma den nya, och nu slår han sig ut för båda. I stället för att helt enkelt gå hem ifrån deras sällskap, visade Maria sin känsla för det passande genom att utropa: ”Om du inte låter bli mig, Olof, så ger jag dig på örat, det är säkert!” Bara det fattades!
Det är en obestridlig sanning, att Staten icke kan och icke bör blanda sig i medborgares enskilda förhållanden, handlingssätt och företag, och att just enskild och deraf följande allmän trefnad och förkofran är att hoppas mest, der Staten minst gör sig till förmyndare för den enskilde Men det är lika sant, att Statens Styrande och Lagstiftande Magt måste känna den enskildas ställning, måste känna tidens anda och kraf, för att råtta de allmänna åtgärderna derefter, och på det att mellan 9°4 B en 28 P elmar ii» de styrandes handlingssätt och de styrdes behof må uppkomma den öfverensstämmelse, som allena kan föra till ernående af Statens högsta ändamål; menniskoförmägans fria utveckling till allt ädelt, stort och nyttigt. Orsaken till de öfvergångar från den närande til! den tärande Cjassen, hvarölvei vi klaga, är i sig sjelf så ädel, att den ej bör motarbetas, så statk, att den ej k3n hammas? den är ingenting annat, än menniskans naturdiga böjelse att lyfta sig till ett bättre tillstånd, den är det ädlaste af alla hennes begär och grunden för hela hennes moraliska utveckling. Att vilja motarbeta grunden till det öf1 verklagade onda, vore således både orätt och omöjligt; det vöre att påkalla det moraliska barbari, som tidehvarfven redan öfvervunnit. Men deremot göles det behof att undersöka, om detta kraftiga, aldrig hvilande begär till lyftning, till odling, till förädling, ej är missledt, om det icke kunde lå en annan rigtning, sannare 3 sin princip, värdigare personen, och nyttigare för Staten; och om Staten icke kan, å sin sida* göra något att leda den. Om det vore ovillkorligen nödigt, att mechaniskt arbeta, för att höra till den närande Classen, så skulle jag anse omöjligt, att den förändring man önskar, kunde tillvägabringas af annat, än en ytterlig nöd. Men det torde vara nyttigt att anmäita, att icke Den 28 Februarii, 905 det mechaniska arbetandet allena utgör vilkoret för egenskapen att vara närande medlem i samhället.
För min del tror jag dock, att åtskilliga jernvägar i vårt land ganska snart skola bära sig, ehuru jag äfven tror att det för andra skulle erfordras många år för alt hinna till denna punkt. Men jag ber emellertid att få fästa upmärksamheten derpå, alt frågan, huruvida jernvägarne mer eller mindre skola bära sig, icke här är någon hufvudsak; ty man måste nemi. föreställa sig att den vinst, de skola gifva, är indirekt; deuna vinst består i landets upodling och förkofran, i höjandet af egendomarnes värden i de trakter, genom hvilka jernvägarne gå, och den består vidare i en förökad möjlighet att afsätta landets produkter. Man kan dock icke begära att jernvägarne hvarken första, andra eller tredje året skola afkasta någon betydlig direkt vinst, och de stå dessutom, efter min öfvertygelse, i samma förhållande som en mängd andra saker, hvilka i och för sig sjelfva för Staten äro ett naturligt behof. Jag behöfver blott i detta hänseende erinra om de stora flottor och arméer, som andra länder underhålla. Det vore visserligen mycket lyckligt om Sverige icke behöfde underhålla en krigshär och en flotta; men, då alla andra länder göra det och i vida större skala än vi, är det gifvet, att oro icke äfven vi å vår sida för detta ändamål använde betydliga summor, skulle vi sätta vår sjelfständighet på spel. Enahanda är naturligtvis äfven förhållandet med jernvägarne. Om sådana icke funnos i andra länder, om produktionsoch transport-kostnaderna der voro lika höga som i vårt land, så behöfde icke heller vi tänka på jernvägar, men då man vet, att hela Europa är genomkorsadt af jernvägar, att kostnaden för de olika alstrens förflyttning till försäljningsorten öfver allt är ganska lika, att deremot hos oss hela den hufvudsakliga vinsten af produktionen absorberas af transportkostnaden, tror jag att det är gifvet, att, då andra länder lillegnat sig dessa kommunikationsmedel, böra äfven vi göra det, så framt vi icke vilja helt och hållet afsöndra oss från dessa länder. Man har äfven sagt, alt man på jernvägarne icke bör använda mera medel än man har; man bör icke ruinera sig sjelf för att gynna andra.
Äfven donna fråga måste således genom omröstning afgöras, och får Utskottet i sådant hänseende föreslå följande proposition: “Den, som godkänner Stats-Utskottets afstyrkande af bifall å väckt motion om en årlig pension af 300 R:dr för Kontraktsprosten m. m., Theologie Doktorn Anders Jakob Cnattingii enka, Ulrika Mathilda Sofia Cnattingius samt ogifta dotter Carolina Emilia och son Jakob Daniel Johan, röstar Ja j Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, hafva Rikets Ständer beviljat Kontraktsprosten Doktor Cnattingii enka, Ulrika Mathilda Sofia Cnattingius, en årlig pension af 300 Riksdaler.14 6:o. Slutligen hade Utskottet uti 71:sta punkten tillstyrkt anvisande af en årlig pension å Allmänna Indragnings-staten af 400 R:dr åt Komministern Nils Ignells enka, Sigrid Florentina Ignell, född Lindmark. Endast af Ridderskapet och Adeln är denna hemställan oförändrad bifallen, hvaremot Borgare-Ståndet godkänt densamma med pensionens förhöjning till 600 R:dr. Af Presteoch Bonde-Stånden är ifrågavarande punkt afslagen. Då vid sådant förhållande det af Borgare-Ståndet anvisade belopp, i hvad det öfverskjuter den af Ridderskapet och Adeln beviljade summa, torde böra för falla, lärer omröstning få anställas enligt följande proposition : “Den, som godkänner Stats-Utskottets hemställan att en årlig pension af 400 Riksdaler måtte Komministern Nils Ignells enka, Sigrid Florentina Ignell, född Lindmark, å Allmänna Indraguings-staten beviljas, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, är berörda hemställan af Rikets Ständer afslagen.44 Stockholm den 17 Maj 1866. I STOCKHOLM.. TRYCKT HOS ISAAC MARCUS, 1866. Statx-Ulskotteit Memorial N-'o 98. Ank. till Exp -Disk. den 17 Maj 1866, kl. 11 f. m.
Dervid aro, bland andre, kommunföreståndarne (Gemeinde Yorstände) att anlita. Till ledning härvid öfversändes till en hvar af dem, för att ifyllas, en tabellblankett af följande innehåll: Beloppet af hittills erlagd O o 3 > d S 33 tH O: a 2 ÖJ CD 5. > JK anm och dopnamn. Stand och yrke. klass-skatt. o 3 3 C3 D 33 co p vs 03 co p ifång af fastigheten. Fastighetsskatt. 'ång af arrendejorden. Pj cd 03 CD^ tr* *75 d co C o o"* ^3 iligt belopp för kapitalförmögenheten. gsskatt med uppgift af klassen. B c* 3 CD 0 cd J-j TJ a> co O* B co j-i liga onera och skulder. iximatift inkomstbelopp. Sedan ordföranden i skattekommissionen sålunda inhemtat alla nödiga upplysningar, bestämmer han jemte kommissionen skattebeloppet, uppgör deröfver längd, upptagande, utom de 13 kolumnerna i formuläret, tre nya, som innehålla kommunalföreståndarens och ordförandens i skattekommissionen skatteförslag samt kommissionens fastställelse. Om ordförandens och kommissionens åsigter öfverensstämma, är skattebeloppet sålunda faststaldt, såvida icke den skattskyldige deröfver klagar hos distriktkommissionen. I motsatt fall anmärkas och utvecklas skälen lili de olika åsigterna, hvilka underställas distriktkommissionens pröfning. (Gesetz betr. die Einfiih rung einer Klassenund Klassilicirten Emkommensteuer v. 1 Maj 1851 och dertill hörande Ministertal-Instruktioner; Marscher, die Preuss. Distriktensteuern. Merseburg. 1857 & 58.) Bayern, Baden, Hcsscii-Darmstadt. Enligt lagen af den 4 Juni 1848 infördes i Baijern en inkomstskatt, hvilken utgår efter en progressiv stigande skala med } procent af minsta beskattbara förmögenheten, 250 fl. (1 florin eller gulden Uppgift å inkomst fordras, men förseglad uppgift ingar till öfverskaltekommissionen (das Rentenamt). Förtigande af beskattningsbar inkomst straffas med 5 gånger beloppet af den sålunda undansnillade skatten.
Flere af armeens befäl, i likhet med hvad förhållandet var med mig, ålerkommo vid samma lid från Fransk och Rysk fångenskap och kunde icke utfå mer än hälften af de under fångenskapen inbesparade obetydliga lönerna, i följd, sorn det tillkännagafs, af brist i statscassan, men som lofvades skulle gäldas, när Statens tillgångar det inedgåfvo, hvilket dock icke inträffat och icke heller fordrats, emedan jag förmodar, att mine kamrater, i likhet med mig, gerna gjorde denna uppoffring för det kära fast då illa betryckta fäderneslandet. I denna så väl som i flera andra hänseenden eländiga belägenhet var Svea Rike, då vår nuvar. Konung började deltaga i riksstyrelsen, och huru olika äro icke de nuvar. förhållandena? Norrige, som den tiden var fiendtligt sinnad! mot Sverige, är deremot nu så nära förent dermed, att åtminstone vi anse dess innevånare som våra bröder. Hvilka betydliga arbeten till Rikets stora gagn hafva icke blifvit gjorda! Huru mångå fabriker och andra nyttiga inrättningar hafva icke blifvit satta i verksamhet, och hvilket land kan väl jemföra sin financiella ställning med Sveriges, som i sin hank har så mycket penningar, att R. St. tyngas af bekymmer öfver sättet huru de skola användas. Afven nationalandan skall bedömmas efter vissa åsigter, och yttranden inom Representationen synas betydligt hafva förändrats sedan år 180g. Man var kanske då för mycket fi ed ligt sinnad, och gick till det yttersta för att erhålla fred. Men nu deremot synas förhållandena helt annorlunda, då folkets representanter icke längre hafva velat fortfara med de vanliga kostnaderna för dylikt ändamål utan i stället till och med synas trotsa de mäktigaste stater, utan att tro sig behöfva sätta sig i annat försvarstillstånd, än alt genom gymnastiska öfningar försätta sina senor och musk ler i ett smidigare tillstånd.
Enligt stadgan av den 7 april 1802 skulle hantverksgesäll, som i fredlig tid blivit värvad till krigstjänst inte kunna tvingas betala sin skuld hos husbonden med mer än 5 riksdaler. Då priserna stigit avsevärt sedan 1802 är den stadgan inte längre lämplig. Beloppet höjs till 10 riksdaler. Stockholms slott den 3 april 1812. CARL. Kungörelse angående åtskilliga postinrättningen i riket rörande omständigheter. Stockholm den 24 april 1812. Både ordinarie och extra postens hästlega har ökats. Dock uppmanas postdirektionen att hålla noga uppsikt så att större antal än nödvändigt används. Dessutom görs nådig hemställan om större skyndsamhet i postgången. Böterna för den postförare, som fördröjer posten höjs från 16 skillingar till 1 riksdaler. Postförare får inte ta högre betalning för speciella brev eller av Post och Inrikes tidningar - följer specifikation. Vad övriga tidningar rör skall särskilda avtal göras mellan postföraren och utgivaren. Stockholm den 24 april 1812. LARS v ENGESTRÖM. Protokoll hållit inför konungen på Örebro slott den 27 april 1812. Sedan en stor deputation av samtliga riksstånden och de övriga talmännen inträtt i konungens audiensrum, där konungen var omgiven av statsrådets ledamöter, generalerna för armén och flottorna uppläste lantmarskalken följande adress: Vi har med tacksamhet sett till det beslut, att under konungens sjukdom överlåta landets vård och styrelse till kronprinsen. Då landet befann sig i en kritisk ställning lyckades fursten bevara fäderneslandets trygghet och självständighet. Riksens Ständer har ännu inte trott sig fullkomligen svara mot svenska folkets rättmätiga fordringar. En sorglig erfarenhet har övertygat Edra trogna undersåtar att de inte alltid kan påräkna konungens fortsatta hälsa och en fortsatt utövning av kungamaktens mödosamma plikter. Om svenska folkets böner inte kunnat avvända faran, borde Ständerna i förväg ha hos Eders Maj: t anhållit att kronprinsen inträder i utövningen av kungamakten. Med kännedom om Eders Maj: ts tänkesätt för kronprinsen, är ständerna förvissade om, att Ni skall mottaga Vår önskan att förbinda Sveriges framtida öden med Ers Maj: ts och kronprinsens vårdande namn. Undertecknat av talmännen.
Nu är då fråga om i hvilken ordning densamma skall öfverlemnas till statsbehofvens fyllande, och det är derföre som jag tagit mig friheten föreslå, med den jemkning i termerna, som Hr von Hartmansdorff sedermera fullständigt föreslagit och deruti jag instämt, att ^ af denna vinst, som icke för bankens konsoliderande behöfves, sådan den af Utsk. uppgifves, skulle vid början af hvarje år öfverlemnas till riksg. :s-kont. För innevar. år skulle möjligen \ deraf vara hvad som oundgängligen erfordrades genast, att öfverlemnas till statsverket; men jag är likväl oviss huruvida icke det hela kunde komma att behöfvas, i fall statskont:s behof blefve större än de under föreg:de år varit, och anledn: r saknas icke att förmoda att dessa reqvisitioner från statskont. verkligen blifva större än hvad de före detta år varit. Huru förhållandet blir för nästa år, mine Hrr! veta vi ännu icke, utan famla helt och hållet i mörkret om hvad Regeringen då kan komma att behöfva utgifva, och det kan vid statens reglerande vara af stor fördel att veta huru mycket riksg.-kont. vid början af hvarje år har att påräkna i inkomster och hvad sålunda af R. St. kan påräknas; ty jag vill förmoda att R. St. icke anvisa på riksg.-kont. Den 12 Febrnari f. m. 415 mera, än hvad R. St. lemna kont. medel lill att kunna betala ; så framt icke R. St. vilja kasta sig in på lånesystemet och anbefalla riksg.- kont. att hvad som brister i kontanta tillgångar, skulle betalas med obligationer. Jag förnyar min anhållan om den af mig förut begärda propos. och ber alt i anledn. af Gr. Gyldenstolpes begäran om återremiss få fästa uppmärksamheten derpå, att jag icke egentligen begriper hvad Banko-Ulsk. bar alt säga mera, än Utsk. redan sagt. Utsk. har nemi. sagt, att bankovinsten icke behöfves för bankens konsoliderande och något mera behöfva icke R. St. af BankoUlsk. veta.
114 En kavaljer kunde af idel konversationsnöd frBga, benne om bort hade last den och den boken: genast slog hon upp sina grha, intensiva ögon och började lidelsefullt berömma eller fördöma. Kavaljeren blef flat - och dansade ut för att komma frain en a&amp; underlig kornversation. Men nu hade hon ibndtligen med moda lart sig umgtangeslifvots imperativiska kraf p&amp; intighet, hon hade atminstone lart sig att icke saga hvad hon tankte och kande, men hon kunde annu icke stiga och blicka ingenting med g r k e och variation. Fast hon giilde för stel, gjorde hon andock en viss lycka i societeten. Den ktinsla hon iynerst hade af att vars p i visst satt föroliimpad, gaf henne en allvarlig vardighet som skarpt skilde benne fran andra Panga flickor. Och oaktadt hon numera aldrig " förlöpte sig ", 1Bg det i Biennes hastiga fiirgskiftningar, i hennes underliga ogon, som ofta lyste upp utan all yttreanledning, nBgot visst mystiskt som drog. %vad a r det med fröken Lindcrona? ' brukade herrarna saga, " ar hon bliistrumpa eller laserska, man kanner att ndgot galet a r det, men man vet inte hvrad - rasande söt a r hon i alla fall. " Ynglingen " med den lagande barmen ", som var of6rstidd, som behöfde nagon som trodde pA honom och hans lifsgarning, hade hona aldrig sett en skymt af. I stallet för honom kom ben allvarlige beundraren, den unge vetenskapsmannen Emil Rundberg, sona flickorna nyss hade brydt henne för. Att han sar begifvad visste hon af sina bröder, de berömde honom sarskildt för hans intressanta och originella konversation. Under hela denna vinter hade hon sett honom dyka opp öfverallt, der hon befunnit sig, Forst talade de en tid ona vader och vind p&amp; vanligt vis, se ' n blef h m allt tystare, och nu slger han s&amp; godt som ingenting.
Lag synes hafva åsyftat bibehållandet af samma antal, enär den benämner såsom allmänna Rätter och Domstolar blott Härads-Rätt och Lagmans-Rätt på landet samt Kämners-Rält och Rådstufvu-Rält i staden, och öfver dessa Hof-Ratt, som var Konungens högsta Nämnd, emot hvars dom ingen egde att vädja. Men den revision, hvilken, i följd af tillåtelsen att anhålla om Konungens pröfning af Hof-Rättens Dom 4 Lng-Utikottets Bet. N’.o 8a, och Utslag, blef inrättad och, tid efter annan, på olika sätt organiserad, iklädde sig likväl efter hand egenskapen af en allmän Domstol, och var i sjelfva verket att anse såsom en fjerde instantie, redan innan den, såsom sådan, i nu gällande Grundlag lönnligen erkändes och stadgades, under namn af Konungens Högsta Domstol. Alt den tillökning i instantiernes antal, som sålunda tillkommit, långt ifrån att i och för sig sjelf gagna de rättssökande, fastmer endast åstadkommit långsamhet i lagskipningens gång, utan att öka dess säkerhet, derom är allmänna öfverlygeisen så befästad, att Rikets Ständer, som dela denna öfvertygelse, anse några skäl för dess vigtighet ej behöfva framläggas. Frågan vore derföre blotti huru en instantie lämpligast må kunna åter boi ttagas och skyndsamhet i lagskipningen, utan säkerhetens förnärmande, derigenom befordras. Och jemväl härutinnan har allmänna meningen uttalat sig i den nästan enhälliga önskan, att Lagmans-Rätterne och Kämners-Rätterne, såsom bägge öfverflödiga, och derjemte, i synnerhet de förra, för lagskipningen hinderlige, måtte afskaffas.
Transport ? r,7Z4 20 (Bihang. P) Transport i Kammarffrifware till biträde, - -r iz;: 16, :s Compagnieffrifware, ä 50 R:dr - 66: Z2. warfs, och Artilleri-Lontoret. i Warfs-Commissarie « ^ 444! — 1 Kammarförwalt 266: ^2. 2 Kammarskrif,vare a ivo R:dr - 133: 16 z Contoirsffrifware L;o R:dr - 66: Z2. 1 Rewisor för Warfs Jnvsntarierne - 266: Z2. l Kammarffrifware honom till biträde - izz: 16. 1 Rewisor för Byggnings, och Smedjc redowisningen ^ 266: Z2. i Contoirsffrifware dito 66: Z2. i Revisor för Tackelwerks» redogörelsen - 266: Z2. i Dito för Artillerie-förrädet och Znventarierne 266: Z2. Tackelwerks -Lorrädet. r Förwaltare 333: 16. i Kammarffrifware - , i;;: 16. 1 Contoirsffrifware 66: Z2> Artillerie - Zörrädet. i Tygvaktare 333: 16. i Kammarffrifware iZZ:i6. L Kammarffrifware » ioo R;dr 133: 16. - 200 33 16 — 66 32 — Expeditions, I«v ntarieoch tttrcdningsUppbordcn. i Bokhallare 200: — - Iso so 50 Nya Dockbyggnaden. 1 Capitain-Mechanicus zoo —. — ioo 100 400: — i Warfs Bildthuggare - 200: >— s Sjö-Arkilleric-Xegementeriie.
Juli samt den 2 och 4 i denna månad, har Utskottet inhemtat, hurusom dess Memorial N:o 22, innehållande förslag till ändring af 35 § Regerings-Formen, angående förtroende-sysslor, blifvit från samtliga Riks-Stånden återreuiitteradt, med följande, af hvarje Stånd för sig såsom dess gemensamma tankar förklarade, anmärkningar: af Häglof. Ridderskapet och Adeln: l:o att orden »General-Adjutanter Ofver-Adjutanter, Stabs-Adjutanter» äfven må utur förslaget uteslutas; och 2:o att förslaget vöre a) ofullständigt, emedan Chefer, hvilkas embeten äro uppförda på Rikets Stat, saknas, t. ex. Ofver-Intendenten, b) för vidsträckt, emedan det upptager sådana Chefer, för hvilkas embeten löner på Stat saknas, t. ex. Cheferna för Fångstyrelsen samt Vägoch vattenbyggnads-korpsen; af Högvordiga Preste-Ständel, att Ståndet, •— som väl ansåg Utskottets förslag hvarken högst nödigt eller nyttigt, men ändock ville detsamma återremittera, •—- fann, att, bland de uti den föreslagna förändrade lydelsen af Regerings-Formens ifrågavarande § uppräknade förtroende-sysslor, Chefs-béfattningarne för FångUih. till /{. Si. /'rot. 18S3 & 48S4. 3 Sami, 10 Haji: t 2 Konstitutions-Vt skottets Memorial, N:o 52. vården samt för Vägoch vattenbyggnads-korpsen, såsom icke varande å ordinarie stat uppförda, i alla händelser icke borde i Grundlag upptagas; af Viiillofl. Borgare-Ståndet, att den föreslagna förändringen vore hvarken nödig eller nyttig; samt af Hedervärda Bontle-Slandet, att Cheferna för Fångvården samt för Vägoch vattenbyggnads-korpsen icke må, såsom innehafvande förtroende-sysslor, upptagas.
Under ett sådant tillstånd af allmän oro och misstro samt deraf föranledd fara för våldsamma omstörtningar eller afbrott i nästan alla grenar af näringslifvet, blefve den iråkade förlägenheten ej längre endasten hämnande vedergällning för vinningslystnadens öfverdrifter, utan den hotade alt öfvergå till en allmän olycka, som drabbade den oskyldige med den skyldige, och som snart skulle sträcka sina verkningar tili alla delar af samhället; och då framträdde äfven anspråket alt Statsmakterna måtte mellankomma för att afvärja den skada, hvaraf allmänna välfärden hotades, och till den störda jemn vigtens återställande vidtaga sådana mått och steg, som öfvers tege den enskilda verksamhetens krafter. Detta anspråk hade också blifvit uttaladt ej blott genom väckta förslag i dylik riktning inom representationen, utan äfven i en nyligen utaf åtskilliga handlande och större näringsidkare inom Hufvudstaden lill Kongl. Majit ingifven underdånig hemställan om vidtagande af de åtgärder, som, med afseende å nuvarande betryckta penningéställning, kunde finnas lämpliga och verkställbara; och då Kongl. Majit, i betraktande Bih. lill B. St. Prof. 1856 & 1851. 6 Samt. 1 A/d. 50 Haft. 2 Banko-Utskottets Utlåtande N.-o 66. af den utsträckning, som förlägenheten inom landet redan vunnit och ytterligare hotade att erhålla, trott alt snar och kraftig hjelp från Statens sida måste mellankomma, för att vid ett så utomordentligt undantagsfall som detta, söka, så vidt som möjligt, afböja de menliga följderne häraf för de flesta af landels vigtigaste näringsgrenar, har Kongl. Maj:t tillika ansett, att sättet för en sådan Statens medverkan till näringarnes bistånd borde vara enkelt till sin grund och i utförandet stödja sig på de medel och inrättningar, hvilka redan förefunnes, men som för tillfället behöfde förstärkas, för alt kunna utveckla en ökad verksamhet och för att i en tid, då enskildes krafter vore otillräcklige, så vidt ske kunde, ersätta den brist pä förlag, som eljest till många näringars och hela folkklassers oberäkneliga skada måste uppstå.