Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständers Stats-Utffotls den z dennes uplästa Memorial, angäende Flyinge och Dahlby Äongsgärdars bibchällande under Arrenderätt för Hof-Stallmästaren och Riddaren Herr Gref. rve kröllck intill nästa Riksdag, säsom nägön ersättning för de kostnader han ä desie Kongsgördar och därwarande Stuteri skall hafva anwändt Efter öfwcrläggning härom och dä bcmälte Herr Grefwe icke genom nägon ordentligt Contract af Arrenderätten till berörde Kongsgärdar blifwit innehafware samt medan Riksens Ständer redan stadgat , att Stuteri-inrättningen derstädes skall uphöra, fann Presie,Ständet skickligt, att med ogillande af hwad Stats-Utflottet föreslagit, för sin del besluta, det mä Herr Grefwe krölicll, efter behörigen skeende upsägning ä Flyinge och Dahlby Äongs gär - 706 Dcn ^7 April. gärdar, lagg fardag An juta, hwarelter med disposition?» af bosta ma förfaras pä enahanda fakt som rörande de öfrige Kongsgärdarncs anwaudande blifwit i allmänhet förordnadt, dock utan att Ståndets förut fattade beslut, angäende anställande af wedcrböttig undersökning om de omkostnader, hwilka bcmälde Herr Grefwe ä dcste Kongsgärdar och derwaranoe Stuteri bcwiSligcn anwandt, härigenom uti nägor mätte warder ändradt eller rubbadtVt supra. S. D. Uplastes nu inkommit Utdrag af Protokollet, fället hos Wällofl. Borgarc-Ständet den zdennes och blekwo de deri till rättelse anmälore stallen i Bewillnings-Förordningens Z Art. granstade, och den af BorgareStändet föreftaane Reöaction godkänd och antagen, dock anmärktes widare, att i 2 i Mom. stäk 6, dä det litwal bör wara 7: att i kamma §.
Denna sång låter den namnlöse skalden sköldmön kväda i den kända, majestätiska scenen, då ute på ön, efter solens nedgång, eldar låga upp ur högarna, i hvilka hennes fader och hans bröder jämte deras fallne män hvila, sedan de stupat i striden mot Hjalmar den hugfulle och Orvar Odd. »Hon ser eldarne fladdra, men framåt går hon utan att rädas. Hon trampar flammorna, som vore de rök, till dess hon når bärsärkarnes hög.» Först ropar hon fadern vid namn, sedan dem alla, till dess den förre omsider öfverväldigas af galdersången och reser sig motvilligt upp ur högen. I skinande rustning, belyst af lågorna, sjunger sköldmön: »Nu vakne du, Angantyr! Härvar dig väcker, enda dottern af dig och Tova. Gif mig ur högen härliga svärdet, som dvärgarne smidde åt Svaverlame. »Härvard och Rane, Hjorvard, Angantyr! Till er under ekarnas rötter jag ropar, väpnad med hjälm och ljungande svärd, med sköld och rustning och skinande spjut. »Jag menar till mörk mull I blifvit, I stridige söner af starke Arngrim — om ingen af eder, Öfuras söner, med mig vill tala vid Munarvåg.» »Härvard och Rane, Hjorvard, Angantyr! Må alle I hafva en sådan håg, som om I multnaden därnere i myrhög, om ej svärdet I lämnen, som smiddes af Dvalen. Kostliga vapen ej vålnader gömme!» Då hördes Angantyrs stämma ur högen: »Hvi hör jag dig ropa, Härvar, min dotter? Du färdas våldsam mot fara nu! Yrande är du, förutan vett på villande väg — du väcker de döde!» Till sist öppna sig alla högarne, och »det var, som om de alla stode i ljus låga». Och Angantyr ropar: »Upp dödsporten sprungit! Högarne öppnas, rundt om stränderna stråla lågor. Hiskligt därute är allt att se; kan du — till skeppen skynda dig, mö!»
Hwar och en taxeras för alt hlvad han ager och innehafwer ä flere särstildte Orter och -5Z8 Den zr Mars. och visEer, der/ hwarest han sjelf ar mantalsffrifwen, men hans folk och underhafwande ä desi annorstädes warande egendomar och lagenheter / der Ve tvistas. Hemman, Bruk eller andre Lagenheter stola altid sä wal til deras Werk som til deras ärliga behällna inkomst upstattas af laxöring-Männen i den ort de ligga; men för sädane kabriquer eller Förädlings-Werk, htvars tillverkning ej pä stället afsättes, och inkomsten hwaraf laxöring. Lommitteen således ej ar i tilstänv at bedömma, ware nog at bemälts Lommittöe antecknar och upgifwer tillverkningens betydlighet eller qvantitet. Den som äger flere sädane tilhörigheter af samma narur, såsom Sillsalterier o. s. w. mä utsätta inkomsten af dem sammanslagen, ändock de i olika OisrEer finnas. 8. När Egendomar och Lägenheter kunna wara i annat
Allt detta har jag yttrat, icke för det jag byst minsta tvifvel derom, alt den hjelte, som vi alla vörda och med fullt förtroende lyda, ju icke inser det rätta i ämnet, och drager försorg om dess verkställande; men för att visa möjligheten af ett planmässigt försvar för fosterlandet, och derigenom lugna och öfvertyga dem, hvilkas opinion några Dagblad, i min tanka, syntes missleda, hälst jag funnit symptomer af en skadlig tvekan, äfven bos män, hvilkas Patriotisme jag hvarken haft anledning eller rätt att sätta i fråga. 3:o Den löjliga plan, för hvilken jng beskylles, att ämna Götha Canals farvatten till stridsplatser, på hvilka Skärgårdsflottan borde agera, ger anledning tro, att den värde talaren här velat skämta, icke att han ämnat anföra en allvarsam kritik. — Mina år och min sinnesstämning tillåta mig Den 19 Mars f. m. i3 icke att befatta mig med ett sådant sätt att tvista, hälst i så vigtiga ämnen. Med denna utveckling af hvad jag den 2 Mars anförde, ville jag hälst sluta; men jag nödgas utbedja mig Höglofl. Ridderskapets och Adelns tålamod, då jag af flera drag i den mot min person och skrift rigtade kritiken alldeles icke emot något här förut fällt yttrande, ser mig tvungen att tillrättavisa den värde talaren och påminna honom om några Historiska facta, äfven under hans egen verksamhetstid, hvilkas verkliga förhållanden han synes hafva glömt. Orsaken, hvarföre jag anhåller få göra det nu, innan den vanliga justeringen, är, att jag då förmodligen är frånvarande. Jag bör här nämna, att jag, till min förundran, saknar uti Herr Nordenskjölds dictamen, ett ämne, som jag genast den 2 Mars vidrörde, och hvilket anförande af många åhörare kan intygas, nemligen: ”Wanås fästning, under hvars murar, hvilka, som orden efter mitt minne folio, på 4° år ej blifva färdige, armeen borde samlas; och skulle — efter Herr Nordenskjölds tanka, Centralförsvar under denna långa tid ej kunna äga rum.”
Då jag, lika med Ulsk., är af den mening, »It den af R. o. Ad. vid denna § beslutade förändring, icke medför någon fördel i och för sjelfva saken, så tillstyrker jag R. o. Ad. alt afstå frän sitt beslut och antaga Utsk:s inbjudning, att instämma i dess Usta förslag, hvarigenom 3:ue Stånds beslut uppkommer och votering undvikes. Utsk:s förslagär, såsom hvar och en, som läser detsamma, torde finna, alldeles fullständigt och har icke behof af den tillsättning af några ord, som R. o. Ad:s beslut innebär. Hr Rosenblad: Med all aktning för Utsk:s uttalade öf vertygelse, att den af Utsk. föreslagna redaclion är den hästa för vinnande af det ändamål, som i denna § åsyftas, måste jag likväl förklara, alt jag anser ilen af R. o. Ad. beslutade redaction vara bestämdare och bättre. Jag tror mig kunna göra denna förklaring med så mycket större anspråkslöshet, som det icke var jag, som föreslog den beslutade förändringen att, genom tillsättande af orden ”underhandlingen 0111,” borttaga det missförstånd, som af ordet ”bemedla” möjligen kunde uppkomma. Vid förefallande fråga om ett lån, som Banken kan komma att upptaga, är väl meningen icke att från eli 11. St:s verk pä K. 51. skjuta en verkställighetsålgärd, sorn på nämnde verk beror, utan måste meningen väl vara, att K. 51, såsom varande Den 2G April f. m. 101 Svenska Stålens öfverhufvud, målto erkänna lånet och bemedla de åtgärder, som för dess upptagande kunna vara af behofvet påkallade. Jag tillstyrker således R. o. Ad. alt vidblifva sitt beslut. II. Ex. Hr Gr. Björnstjerna, Magnus: Då deri af IIr von Hartmansdorff föreslagna förändring i redactionen af denna § utaf R. o. Ad. beslöts, på grund deraf alt R. o. Ad. ansåg den utgöra ett förtydligande af §, sådan den af Ulsk. blifvit föreslagen, var jag af en händelse icke bär närvarande och kunde följaktligen ieke då motsätta mig densamma.
En värd talare har yttrat, att äfven BancoUtsk. har tillstyrkt en proportion, och en sämre proportion, genom förslaget att Bankens metalliska cassa ej må understiga 2,500,000 r:dr silfver, hvilket belopp skulle svara såsom 1 till 4 emot det af Utsk. beräknade maximum för sedelstocken; men detla förslag, hvilket jag för min del i Utsk. bestridt såsom öfverflödigt, innefattar icke någon proportion, utan en lätt iakttagen arithmetisk bestämmelse, och det är en väsendtlig skillnad emellan föreskriften, att Bancoslyrelsen skall i tid vara betänkt på metalliska cassans förstärkning, då den sjunker till nämnde minimum, och åliggandet för samma styrelse, alt vid en proportion af 2 till 5 inställa Bankens utlåningar, på sätt BorgareSt^, af några ledamöter härstädes biträdda, beslut innehåller, hvilket jag anser för ett ibland de vådligaste beslut, som kunde vidtagas. Samme talare har sagt, alt Bancostyrelsen uti vexelcursen äger en osviklig barometer för sina åtgärder i afseende på sedelstock och metallisk cassa. Afven jag anser Bancostyrelsen böra egna fortsatt uppmärksamhet åt vexelcursens omvexlingar och orsakerna dertill; men just detta bevisar oriktigheten af en proportions bestämmande. Ty om, vid curs under pari och gynnande industriella och politiska förhållanden, Svenska allmänheten vidtoge den oskyldiga, af mången såsom nyttig och önskvärd ansedda åtgärden, att i st. f. sedlar begagna metalliskt mynt, och för sådant ändamål i Banken uttoge en eller annan million riksdaler silfver, som blefve i laudet omlöpande, så skulle alla beräkningar öfver proportionen derigenom förryckas, och Bancostyrelsen nödsakas inställa alla utlåningar. — En annan talare, ledamot af Bancostyrelsen, har sagt, att proportionen af 2 till 5 vore i denna stund åter uppnådd, och att man följaktligen utan betänkande kunde biträda BorgareSt:s beslut i denna §.
Grefwe kVlärnsr, /ä-lolpb Ooran, hem, ställde, om icke de af flera Ledamöter yttrade särskillda meningar lättast kunde förenäs pa der sätt, al sa snart staga mors om arfwejord, en skillnad gjordes emellan stora Egendomar och mindre delar deraf elier underlydande Hemman, hwilka sednare Herr Grefwen trodde en Jordägare kunde at sina Bönder förmånligast pa Femtio ar ut - sirsnäerg, me» sjelfwa Egendomen pa en korrtare tid. Grefwe kolls trodde, at Lagen bör wara allmän och lika gällande för alla. Hans Ilxcellencs Hery Greswen och Landt - Marskalken ^ro^onergäs> ak, enligt Hero von 8ckiultxsnlieims kanka, Landtbo matte ä sit ärrenäs fa med säkerhet ti! godo njuta Tio ar. Friherre vs 6eer, Larl. Som jag fattat - Hans Majus Nådiga xrvjmliuon, aro de deruti nämnda Femtio är föreslagna, såsom et maximum, som ef förhindrar någon at sluta LonrraÄ pa korrtare tid, om han behagar. Dä flere harwid hördes yrka prci^olnion, blott och allenast i enlighet med hwad Kongl. Maj:t härutinnan i Nader föreslagit, ^ro^oneraäs Herr G re swen och Landt-Marskalken: Om Höaloflige Ridderskapet och Adeln biföllc, ak Femiio ar utsattes såsom längsta tid för warakcigheten as Legostämma. ' Bifölls.' Widare hemställde Herr Grefwe» och Landt-Marskalken, om Ridderskapet och Adeln bifölle, at den, som will, ma inför Domaren sit ärrenäs LoncrgLl up» wisa och inteckna läka ? Swarades Nej och Ja. Friherre kjerrs, 14 ans, yrkade såsom en nödwändighet, at ^rrsnäsConrraLksn mätte inkecknas, sä wida de skola äga kraft emot tredje man.
Ridd. och Adeln har till Utskottet behagat remittera en af Hr Ehrenhoff, Gustaf lierman, väckt motion, att åt Riddarhus-Direktionen uppdrag måtte lemnäs att, i sammanhang med Riddarhussalens inredning och till beredande af samtalsrum och kapprum för Ridd. och Adelns ledamöter, inreda och möblera de s. k. Sekreta Utskottsrummen samt att genom en inre trappgång förena de begge lokalerna, så vida Direktionen finner utväg att, utöfver de redan beslutade reparationerna, en sådan kostnad bestrida. Såsom skäl för denna sin framställning har motionären anfört, att erfarenheten vitsordat att, i brist af ett beqvämt inredt samtalsrum som stått i sammanhang med Riddarhussalen, Ståndets ledamöter vid besök af främmande personer nödgats emottaga dessa i förstugan; att under sådana Plena då val förrättats och valsedlarnes öppnande upptagit flera timmar, Ridd. och Adeln, för att undvika ledsnaden af en sådan förrättning, nödgats söka sin tillflygt utomhus; hvarföre och då Ståndet beslutat en allmän reparation å Riddarhuset, dessa olägenheter nu syntes kunna afhjelpas genom en lämplig inredning af de s. k. Sekreta Utskottsrummen samt dessas förening medelst en inre trappa till Riddarhussalen, hvarigenom vunnes icke allenast rymliga och beqväma samtalsrum utan äfven ett kapprum, hvilket väl torde blifva behöfligt då sessionssalen kunde blifva tillräckligt uppvärmd. Utskottet instämmer desto hellre i motionärens förslag, som den lokal, hvilken för närvarande i Operahuset är mot en hyra från Riksdags kostnads medlen af 100 Rdr Bko i månaden åt Ridd. och Adeln upplåten till klubbrum, icke vid blifvande Riksdagar torde blifva för samma ändamål tillgängliga, emedan dessa rum framdeles lära anses behöfliga för Kongl, theatern1; och i sådant fall Sekreta Utskottsrummen torde kunna ordnas jemväl till klubbrum. Utskottet tillstyrker således: att Höglofl.
Måtte man ej misstyda min afsigt då jag vågar yttra, att såsom ensidig tjenstemanna bildningsanstalt kan Krigs-Akademien uthärda jemnförelsen med hvilkendera af Svenska Universiteterne, i fråga t 654 Stats-Utskottets Betan kandell* om de utexaminerades kunskaper, hvilket bevisas af de oftare hörde klagomål af alla Civila Ämbetsverk öfver tjenstemannaämnen, som de, efter vid Universitetet genomgångna prof, fått emottaga, samt de lika beskaffade klagomål, som försports öfver Seminarii-Inrättningens verkningar på flere af dem, sorn -eg-nat sig åt Ecclesiastik-Ämbetsmanna-Ståndet. Möjligen torde man invända, att denna rigtning till uteslutande tjensteman »a-bildning är främmande för Universitetets grundidé, och jag vill ej bestrida detta; nog af, att förhållandet, efter ett sekels förlopp, blifvit sådant det är, och således hör rättas, Men om, från en annan sida, man skulle påstå, hvilket jag föreser, alt Universitetets högsta ändamål och Statens behof af Högskolor egenleligen vore tilldanandet af Statens Tjenstemän, så motsätter jag mig öppet en så inskränkande åsigt af Samhället och Högskolorna, och håller deremot före, att Högskolornas föremål, såsom Stats-anstalter, ej bör gå ut på mindre, än mensklighetens förädling genom vetenskapernes oafbrutna tillvext, och därnest ett upplyst medelstånds danande, för att kunna bilda ett allmänt upplyst tänkesätt. Uppfylles detta ändamål, kan aldrig Staten komma att. Stats-Utskottets Betänkanden. 655 sakna skicklige Ämbetsmän, och irrar jag jag mig häri, har jag åtminstone den trösten att framgå på en villoväg, som för^ ut beträddes af en Man, på sin lid kanske Europas största tänkare, en prydnad för Svenska Lärdomshistorien, och en af de berömdaste Lärare vid Sveriges första Universitet.
Då han afsett ökade Stats-Intrader, tror jag att han sett saken lika oriktigt, sorn Friherre Liljencrantz sett den. Man kan vara hvad man kallar en stor Financier, utan att derföre vara stor Oeconom, och detta torde hafva varit fallet vid det tillfälle, då hans tankar voro i strid med Rådets. Åtminstone anser jag pluraliteten i Rådkammaren hafva haft rätt, i det den afstyrkte förslaget. Det låter rätt väl tänka sig, att å ena hållet uppdrifva Stats-Intraderne, under det att man just derigenom förstör Landets sanna krafter och näringar. Resultatet af en Porto-Franco vore, att Creditupplagen i Kuststäderne ej skulle kunna med den fördel begagnas , sorn eljest, och på denna grund har jag trott, att man hellre borde söka dessa allmänna än en enskildt locals partiella fördelar. Jag vill ej upptaga tiden med upprepande af alla de skäl, hvilka förra gången förekommo emot Betänkandet. Utskottet har nämnt, att bland de iq anmärkningar, som då gjordes, det frångått sin förra mening, icke i anledning af de 17, utan af de 3 särskilt omnämnda punkterne. Det lärer vara meningen, att de 17 punkterne äro riktade särdeles emot mig; men jag anhåller nu om bifall å det sednare Utlåtandet, ej på grund af de 3, utan med anledning af de öfrige 17 punkterne; och jag ber ännu en gång , att Protocolls-Utdragen från de andra Stånden måtte uppläsas. 4o8 Den 10 November e. m. Herr HammarskjöldLorenzo: Jag anlråller att få anföra några koni:a anmärkningar vid åtskilligt af hvad här blifvit yttradt. Såsom anledning att bifalla förslaget, har man erinrat om Gottlands fordna rikedom under medeltiden, men, så vidt jag af Historien kunnat inhämta, uppkom denna rikedom ej genöm någon PorLo-Franco, utan af Gottlands förening med Hanseförbundet, och jag tror således, att detta historiska skäl nu icke kan tala för saken. Det liar sedermera yrkats, att då man antager liberalare handelsprinciper i allmänhet, vore det obilligt , att afslå det förevarande ämnet.
Det Staten, emot en viss ärlig afgift af rusthållarne till Kronan, öfver loge ansvaret för ersättningen af sä väl hästar som persedlar, i hvilket Jall det likväl skulle åligga Staten att, vid krigets slut, hälla både deJorra och de sednare i tjenstbart och dugligt skick, de rustande tillhanda, antagits jemväl under vissa uppgifna förbehåll, vid Lif Regementets Dragon-Corps, af en del rusthållare inom Stockholms län; vid Lif-Regementets Husar-Corps, allenast till syftningen, af de rustande inom Skaraborgs, och af större delen bland dem inom Örebro län; vid Smålands Husar-Regemente, af rusthållarne inom Jönköpings och Calmare län ; vid Skånska Husar-Regementet, af sex numer inom Christianstads län; vid Lif-Regementets Grenadier-Corps, af sextionio rusthåll i Södermanlands län; vid Andra Lif-Grenadier-Regementet, af rusthållarne i Calmare län; vid Westgötha Regemente, af rusthållarne inom Kullings, Marks, Vedens och Kinds Härader af Elfsborgs län; samt vid Smålands Grenadier-Bataljon, af de rustande inom Jönköpings län; Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Bet., N.-o 31. 7 att deremot hvarken första eller andra alternativet kunnat antagas af de rastande vid Smålands Grenadier-Bataljon inom Kronobergs län, af majoriteten bland de rustande vid Lif-Regementets Dragon-Corps inom Stockholms och Skånska Husar-Regementet i Christianstads län, eller af en del rusthållare vid Lif-Regementets Dragon-Corps inom Upsala län, vid Smålands Husar-Regemente inom Kronobergs och Jönköpings län, vid Skånska Husar-Regementet inom Malmöhus län, vid Skånska Dragon-Regementet inom Malmöhus och Christianstads län, samt vid Westgötha Regemente inom Elfsborgs län; äfvensom att något utlåtande i ämnet icke inkommit från rusthållarne vid Lif-Regementets Husar-Corps inom Westmanlands län; att de invändningar och betänkligheter, som emot förslaget hufvudsakligen förekommit, bestå deri, hvad första alternativet beträffar, dels att ersättningsansvaret för de i krig timade skador å hästar och persedlar, skulle drabba rusthållarne, en för alla och alla för en, och rustningsbördan derigenom falla tyngre pä svaga rusthåll, dels att den gemensamma ansvarigheten icke blifvit inskränkt till hvarje sqvadron eller compagni för sig, synnerligast när Regementet vore förlagdt i flere provincer, och, i motsatts härmed, att ansvarigheten inskränkts inom ett Regemente, och icke vore utsträckt till Rikets alla rusthållare, samt, vidkommande sednare alternativet, att beloppet af den afgift, staten fordrade för ersättningsansvarets öfvertagande,
Han vill drifva mig till att förgå mig mot honom för att han sedan skall få en anledning att öfverge mig. Wilhelm. Lissi har just aldrig varit utrustad med särdeles stor skarpsinnighet. – Berta skulle inte så missförstått mig. Lissi. Nu förebrår han mig det också! Hur många gånger har du inte sagt till mig, att du var glad, att jag inte var som Berta – och att du satte tusen gånger mer värde på min kvinlighet än på Bertas hufvud. Wilhelm. Ja – det är sant – du är en söt och kvinlig liten hustru och jag ville visst inte byta. (Smeker henne.) Vore Berta min hustru, så skulle hon tvinga mig att bli en annan människa – jag vet inte hvilka ansträngningar, jag inte skulle kunna göra, hällre än att utsätta mig för hennes förakt – en sådan qvinnas förakt, det är en bitter, men sund och stärkande dryck – men min lilla hustru hör lyckligtvis inte till den sortens kvinnor – hon är sant kvinlig och tillåter mig att glida utföre så mycket jag vill – det är ju mycket trefligare och gör lifvet bra mycket lättare och angenämare – ja, lefve den sanna kvinligheten! (Omfamnar henne.) Lissi. Det är mycket elakt af dig att gifva det en sådan vändning! Om du inte har så mycken rättskänsla, att du vet, hvad du är skyldig din hustru, så skulle det väl inte hjälpa, om jag hade aldrig så stora fordringar. Wilhelm. Nej, det är rätt – inga fordringar – det skall bli vår lösen. Full frihet – inte sant? Det vill säga för mig – inte för dig, naturligtvis – det vore att vända upp och ned på verlden. Lissi. Fy Wilhelm – hvarför talar du till mig i en sådan där gäckande ton? Är det tacken för att jag håller af dig och vill förlåta och glömma all den sorg, du gjort mig. Wilhelm. Ja, du är en liten söt och snäll hustru – det har jag ju redan sagt – jag ångrar alla mina elaka ord. Det kom sig altsammans däraf, att vi män, lättsinniga, som vi äro, ibland ha en viss benägenhet att idealisera våra hustrur.
Jag vill derföre bedja honom ihågkomma mänga exempel på adjunclioner inom de juridiska verken, inom hofrätlerna, der det visserligen mätte ansetts af föga vigt, om den personen, som kommit i åtanka, haft häradshöfdingetitel eller icke, men mera om lian förrättat häradshöfdinge-embetet, eller fiscalsembetet o. s. v. Samme värde talare har ansett nödvändigt, att t. ex. kunna tilldela professorstitel åt en ung lärd, som reser utomlands, pä det lian måtte kunna med mera fördel presenteras för utländske vetenskapsmän. Det är likväl bekant, att utmärkte lärde i andra länder, sjelfva föga begagna sig af titlar, utan låta sig kallas endast Herr N. N., ehuru de kunna vara kände öfver hela den civiliserade verlden. Deras namn är dä för dem en alldeles tillräcklig titel; äro de åter icke så utmärkta, att de äga ett verldskunnigt namn, men ändock inom en mindre krets äro kände såsom skicklige vetenskapsidkare, så veta vi, att deras emottagande beror vida mera derpå, att de hafva recommendationsbref från någon utmärkt vetenskapsman hemma, än att de hafva en professorstitel, som, jag vägar säga, inför ulländningen betyder mindre än här hemma. Den värde talaren har äfven talat om intresset och nödvändigheten för en chef inom ett collegium, att denna rättighet att utdela titlar bibehålies. Jag tviflar alldeles icke, att detta kan vara behagligt för presidenterna, emedan egentligen de och några andra chefer hafva fördelarne deraf, då de genom sina recommendationer kunna förbinda sig de personer, 230 Den 5 September. sorn erhålla tillarne. Det är således om deras prerogativer, måhända vida mera än om Konungens, som här egentligen är fråga. En värd talare har sagt, att om titelsjukan kunde hotas genom det recept, som man här velat föreskrifva, så skulle han gå in derpå, men att detta måste ske, genom diet. Jag vill likväl taga mig friheten fästa hans uppmärksamhet på, att den föreslagna föreskriften just är ett recept på sjelfva dieten.