Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ett Tillståndsbref är intet Privilegium, som förutsätter uteslutande rätt, och i följd deraf kunna desse ej anses stridande mot 3 mom. 1 § Tryckfrihets-lagen. Doctor Agrell var af samma tanka. För att åstadkomma laggran efterlefnad af sistnämnde förordnande, fann Beredningen nödigt utsätta följande ansvar: Boktryckare, som utan att vara försedd med HofCanzlerens bevis om gjord anmälan af ett Dagblad eller Periodisk skrift, desamma trycker, bote 100 Rdr, och skriftens utgif vande instålles, intill dess utgifvaren iagttagit hvad of vanföre derom stadgat är. Beredningen åtskildes kl. 1/2 2. Den 12 Juni 1812 e. m. Justerat d. 15 Junii 1812. A. G. Mörner. Fredagen den 12 Junii Kl. 1/2 5 eftermiddagen sammanträdde R. H. S. Constitutions-Utskotts nedsatte Beredning öfver Tryckfrihets mål, då dess samtelige Ledamöter voro närvarande. Fortsattes läsningen af 1 § i Tryckfrihets Lagen, då 3 mom. deraf utan anmärkning bibehölls.1 Vid den af Const. Utskottet (sistl.) 1809 års Riksdag föreslagne redaction af 4 momentet anmärktes vid 3 :de stycket att ordet icke imellan ett och på flyttas framför behörigen, och efter underkastad sättes lika; samt att efter orden honom att i sista punkten, sättes genast eller vied först afgående post derom underrätta HofCanzleren, då orden HofCanzleren derom &c. till styckets slut utgå. Det af Constitutions Utskottet sistl. Riksdag föreslagne tillägg af äldre Privilegier efter ordet författning i början af momentet, gillade Beredningen. I 5 moment förändras den vid bägge sistl. Riksdagar föreslagne mening af Boktryckaren väl kände, Svenske och inom Sverige boende till på orten väl kände inom Sverige boende Svenske medborgare. Det föreslagne tillägget efter ordet saknades, förändras sålunda: eller ock Författaren utan laga förfall ifrån svaromålet uteblef. Den nya redaction af 6 mom. gillas. Anmärkes att i stället för veckoskrifter nu alltid införes Periodiska skrifter.
Lagerbjelke förordat, särdeles som derigenom antalet platser förminskas, hvaraf följiien blir, att om 500 ledamöter sig här infinna endast 420 kunna inrymmas. Jag tillstyrker, att R. o. Ad. icke måtte bifalla Direktms förslag, men för a:t gå de Hrr till mötes, som önska beqvämlighet, vill jag antaga Utsk:s hemställan. Man har sagt, att man bör hafva pulpeter för att kunna göra anteckningar under discussionerne. Om dylika beqvämligbets-inrättningar äro nödige, Den 22 F ebrnari. 363 mäste de vara af annan beskaffenhet än här är i fråga. Dessutom kan man begagna pärmar på böcker såsom pulpet, hvilket jag gjort alla Riksdagar sedan år 1823 utan att deiaf finna mig generad. Jag anhåller således om bifall till Utsk:s hemställan. Hr Eli ren hoff. Gust. Herm.: Jag beklagar, att Riddarh.- Direkt:n framkallat denna discussion. Utsk. ansåg att, då sådana frågor förekomma, R. o. Ad. borde, till undvikande af dylika discussioner, öfverlemna hela bestyret till DirekUn. Denna Direkt, utgöres af eli färre antal ledamöter och kan lättare än Utsk. komma till ett resultat. De Hrr, hvilka förorda ryggstöd å bänkarne, hafva förbisett Ståndets beslut i anledn. af Betänk. Jemföres detta beslut med motiverne, så befinnes, att man skall söka åstadkomma det högsta möjliga antal sittplatser. Deremot framlägger Direktin ett förslag, enligt hvilket platserne.? antal blir särdeles inskränkt, och jag förenar mig derföre med Hr Printzensköld. Dessutom får jag erinra, att om några få ledamöter få sitta beqvämt med ryggstöd, så tillin t elgöres åter möjligheten för andra att kunna röra sig. ty har jag väl fått en sittplats med ryggstöd, bar jag ganska svårt ali flytta mig närmare en talare som jag icke hör, hvilket måste vara en olägenhet. Jag förnyar min anhållan om bifall till Ctsk:s Betänk. Hr Björnstjerna, Oscar Jlagn. Fredr.:
Rohde år 1831 hos Låne-Kontoret upptaget lån å 1,570 R:dr Banko, hvarå återstod^ 1,148 R:dr 33 sk. 7 r:st. samma mynt, blilvit erbjudet, för alt från olägenheten af vidare kraf freda den ende nu qvarlefvande gäldenären för detta lån, Fänricken Muhl, som med hustru och barn befunne sig i utblottad ställning; så har Direktionen, Banko-Utskottets Berättelse. 5 då någon utsigt för lånets framlida betalande icke förefanns, ansett det varer af fördel för Låne-Kontoret att begagna det tillfälle, som såmedelst blifvit yppadt för utfående af halfva återstående kapitalbeloppet å ifrågavarande lån, och sålunda antagit det framställda ackordsanbudet, till följd hvaraf, sedan 50 procent af omiörmälda kapitalbelopp blifvit med 574 R:dr 16 sk. 10 r:st Banko till Låne-Kontoret inbetalda, berörde lån blifvit utur räkenskaperne afskrifvet; hvilken af Direktionen vidtagna åtgärd Utskottet anser vara med Rikets Ständers beslut öfverensstämmande. §. 11. (1853 års Rev.-Ber. §. 20.) Tiden för di Då den förklaring, Fullmäktige, uppå Direktionens öfver Låne-Konskontyinstens toret i Götheborg gjorda framställning, meddelat öfver rätta förståndet af frånLäneiion stadgandet * 87 §.' 1 morn. afsednaste Banko-reglemente, att de till Låne toret i‘GutkeKontoret inflytande vinstmedel skola, så nära ske kan, å den i berörde borg. §. och mom. bestämda tid till Banken insändas, varit föranledd deraf, att berörde stadgande icke kunnat, utan förändring i den för Låne-Kontoret anbefallda ordning för bokföring och redovisning, i allo tillämpas, torde något vidare utlåtande i anledning häraf nu icke erfordras. §. 12. (1851 års Rev.-Ber. §. 11. 1853 års Rev.-Ber. §. 21.)
I följd hvaraf, och sedan det öfver voteringen särskilt förde protocoll blifvit uppläst, Hans E.xcellence Herr Grefven oell Lan dt Marsh al ken förklarade, att Ridderskapet ocb Adeln således bifallit, att den af SlatsTJtskottet tillstyrkte tillökning af SexTusende Trehundrade Nitton R:dr4t sk. 9 r:st. i anslaget för KrigsAkademien må å Akademiens Stat varda uppfördt. Herr Munck af Rosensköld: Sedan ett ökadt anslag till KrigsAkademien nu mc - 7o Peo 3 October c. m, ra blifvit beviljadt, får jag i egenskap af ny motion förnya mitt under discussionen framställda förslag, att nödiga medel af tillökningen i anslaget måtte användas till beredande af sundare local vid Carlberg; i hvilket afseende jag föreslår, att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse hos Kongl, Majit derom göra underdånig anhållan, Jag vill icke nu ingå i detaljer om, hvari det osunda af Carlbergs local består, och medlen att förbättra den, Kog af alt det är allmänt kändt, att nästan alla der studerande Cadetter mäste undergå äfven sjukdomsprof nemi. af en ofta recidiverande frossa eller remittent feber, och att i följd deraf en stor del af Rikets dyrbaraste ungdom blir försvagad till sina fysiska krafter, ofta för hela lifsftiden. Detaljerne anser jag icke nödigt att nu ingå uti, utan för ändamålet, som jag åsyftar, tillräckligt, att Ständerne i underdånighet fästa Kongl, Majlts nådiga uppmärksamhet på vigten, att af det nu beviljade ökade anslag nödiga medel användas till beredande af en sundare local vid Carlberg så att Gadetternes hälsa icke må äfventyras. Herr Lefrén: Den erfarenhet jag, dels som Cadett vid KrigsAkademien, dels som dess Styresman, inhämtat, säger mig, att Carlberg icke är osundare, än öfriga Stockholms omgifningar.
Jag erkänner, visseidigen, med kännedom af den mensklig» svagheten, att yi det oaktadt kunna hafva miss-J tagit oss, men är det vä] troligt, att, om vi på fem månader ej kommit till annan slutsats, deni, på en timme skall kunna kullslås. Hvad blifver för öfrigt följden? Jo den, att den alldeles icke behagliga ställning, hvaruti hvar man be-; finner sig, den ovisshet hvaruti man står, om ett afgörande, som är så vigtigt mer en någonsin i detta ögonblick, kan komma att räcka ännu i sex veckor, och hvarföre? jo, för att komma till samma resultat, eller möjeligen något bättre, men möjeligen också något sämre, således två emot ett. Och hvarom är väl frågan? icke att tillägga några få mål, utan om ett allmänt omdöme öfver den Styrelse, som i fem år deltagit» och kanske ännu i fem år kommer att deltaga, uti administrationen. Här är fråga om attjitöfva Svenika folkets heligaste rätt8 sorn för deta 44® Den io Julii e. in. ta Folk är originel, och i Författningarna färeskrifven, och sorn kanske knappt kan bandhafvas af något annat folk, än det Svenska, men, sorn det nu kan visn, att det är npoget att äga. Jag vädjar till den rätts känsla, sorn finnes uti, hvarje Svenskt hjerta, orrr än vi skulle öka anmärkningspnnkterne till dubbelt, huruvida vi ändå kunde säga, att det vore tillräckligt ibland 3o,ooo. mål, att föranleda en anmälan efter 107. §. Nej, jag förklarar, att, då jag fritt sagt, att Styrelsen icke yarit felfri, jag likväl icke kan ett ögonblick tveka, att domina efter det liela, och, derefter anser jag,att ffådgifvarene äro berättigade till dechargen. Men, denna mening är blott min, och jag får nu endast å ny° tillägga, att jag icke v®t, hvartill återrymiss skulle tjena, i följd hvaraf jag anhåller, att sallen rut mätte •luteligen få afgöras. Åtskillige yttrade hårtill deras bifall;.
Han säger vidare: ”Men om Staten äger obestridlig rätt, ali, när det gäller medborgares lif och helsa, äfven tränga inom t. o. m. det enskildta området med skyddande åtgärder, om alltså ej heller någon kommunalinrällning kan medgifva ett monopol pä medborgares helsa och lif utan kontroll af Statsmakterna, sä måste, efter min und. tanka, Staten ännu mera vara berättigad, ja förpligtad, att ät sig garantera alla möjliga fördelar af en inrättning, sådan som barnhuset. Då delta barnhus under mer än 200 års tid af Staten åtnjutit säkert öfver 6 millioner r:dr sammanräknadt bidrag, och derföre återgäldat Staten endast den i alla länder och tider högst tvetydiga vinsten från dylika barnhus, nemi. den ofta ringa öfverlefvan af ett ej sällan sjukligt slägte, hvars belopp man i brist på statistisk redogörelse här t. o. m. ej känner, samt för den medicinskt administrativa och vetenskapliga erfarenheten endast på sednare lider lemnat några fragmenter, af hvilka föga ljus och nytta kan hemtas, så vågar jag i djupaste und. tro det vara Statens både rättighet och skyldighet, att, för de millioner, med hvilka den går att framdeles underlätta Stockholms åligganden, äfven mera se sitt eget ändamål tillgodo”. Jag hemställer om någon kan jäfva detta yttrande och om det icke sålunda är tid, att någonting verksamt och ingripande i dessa förhållanden göres. Och hvem skulle väl kunna hafva nä O ° got deremot? Åtminstone ingalunda direktionen förmodar jag; ty har den uppfyllt sitt åliggande, så är det ju för densamma en tillfredsställelse att få sitt välförhållande pröfvadt och vitsordadt. Har den återigen låtit sig felaktighet komma till last — nåväl! så måste väl de värnlösas anspråk, äfvensom det allmännas rätt och bästa gå framföre några enskildas obehag. Jag tillstyrker bifall till Utsk:s betänk. Hr von Hohenhausen: Jag ämnar ingalunda bestrida statens rätt att efterse huru de medel förvaltas, som, genom allmänna beslut, till en allmän inrättning utgå, men fråga är om tidpunkten, när sådant bör ske. När K.
N:o 133, i ani. af K. M:s Nåd. Propos. ang:de öfverlåtelse på Jerlåsa församling af Kronans rätt till Danaarf efter Seraphia Lindskog. N:o 134, i ani. af väckte motioner angående förändradt sätt för utgörandet af koppartionde-anslagen till Kyrkoherdarne i Nöbbelöfs och Ottarps Pastorater i Malmöhus län. N:o 135, i ani. af återremiss å Utlåt. N:o 137, i ani. af väckt motion om utbyte af åtskilliga Hä radshöfdinge-boställen inom Elfsborgs län. N:o 138, i ani. af K. M:s Nåd. Propos. ang:de Landshöfdin garne Frih. E. F. von Kraemers, Gr. G. E. Frölichs och Gr. P. A. Lewenhaupts bibehållande vid deras rätt till framtida pension från Arméens PensionsKassa. 68 Den 10 Oktober. N:o 139, i ani. af väckt motion om anställande af en full ständig inventering å Flottans förråder i Carlskrona. N:o 110, i ani. af väckta motioner ang:de den åtskilliga hemman åliggande dagsverks-skyldighet till kungsgårdar och andra kronolägenheter. N:o 141, i ani. af K. M:s Nåd. Propos. om anslag till bestridande af kostnaderna för Sveriges deltagande i en blifvande exposition i Paris af race-djur och landtmauna-produkter. N:o 142, i ani. af väckt motion om uphäfvande af skatt å socken-allmänningar. N:o 143, i ani. af väckt motion om anslag till aflöning åt 2:ne tolkar af Finska språket inom Norrbottens län. N:o 144, ang:de statsbidrag för beredandet af en förbättrad kommunikationsled mellan det inre af Jemtland samt Norirge. Bevillning sUlskollel: N:o 26, i ani. af ytterligare återremiss af vissa delar af Betänk.
Jag anhåller att Lagutskottet, dit denna Motion redan blifvit remitterad, må, i händelse Herr Grönhagens Motion, äfven erhåller Remiss, och detta milt yttrande då får medfölja, anmodas att i ett sammanhang behandla dessa tvenne saker, och begagnar i detta afseende tillfället att förklara, det jag ej tror den goda afsigten kunna vinnas utan en fullkomlig Revision af de nu gällande PoliceFörfaltningar, hvaraf jag anser en stor del stridande mot Policens rätteligen inskränkta ändamål. Om, till exempel det skulle genom en sådan Författning vara lemnadt åt en Ridel, oAd. PoliceEmbetsman, att för något så obestämdt och mångtydigt, sora ordet inrotad vanart, bestyrkt endast genom Grannars intyg, utan laga ransakning oell Dom, beröfva någon sin personliga frihet på till och med två år, efter hvilkas slut det å nyo beror på samma Embetsmans pröfning, om lian skall återfå den; och allt detta utan alt samma Författning innehåller någon föreskrift om sältet att i dessa beslut söka ändring; Då vore visserligen äfven hos oss något dylikt auctoriseradt, som de bekanta Lettres de cachet i det fordna Frankrike! Grefve Mörner j idolph Göran: Fortgången af denna öfverläggning visar olägenheterna af att afvika från Lagen. Derigenom att det en gång blifvit tillåtit att upptaga denna fråga, hafva nya Discussioner, utan ändamål och utan nytta, uppkommit. Jag liar i dag hört sägas, att det ifrågavarande Memorialet icke vore mot qo §. i RegeringsFormen stridande, derföre att Policekammaren ej vore en DomareMagt. Dervid torde jag få anmärka, att, 0111 ock Policekammaren ej skulle vara en DomareMagt, go §. RegeringsFormen äfven innehåller, att enskildta Medborgares och Corporatiouers förhållanden, att verkställigheten af någon Lag, Författning eller Inrättning icke kunna komma under Riksens Ständers och deras Utskotts öfverläggningar och pröfning på annat sätt än uti Grundlagen föreskrifves.
M. efter beräkning af 3 D:r på 1 r:dr silfver d. v. s. att om ej myntförsämringen lages i beräkning, de nu skulle utgöra icke mindre än 2 r:dr 32 sk. r:gds för hvarje utskrifningsgild person, som fanns på hemmanet. Myntvärdet har sedermera fallit och derföre upgingo år 1812 samtliga utskrifnings-penningarne till icke fullt 4,000 r:dr bxo. Emedlertid infördes år 1812 bevärings-manskapet i riket. Vid ungefärligen samma tid beslöts äfven, enl. H. St:s beslut, att all oroterad jord skulle roteras eller extra roteras, men tillika hade enl. R, St:s beslut blifvit afgjordt att extra roteringen skulle drabba den previlegierade jorden, d. v. s. säteri och insockne frälse samt rå och rörs hemman, men ingalunda utsocknehemmanen. Jag skulle tro, att då 1812 års utskrifnings-penningar uphörde för Halland, så var detta en följd af bristande upmärksamhet eller snarare ett misstag hos dem, som borde desamma uttaga. Emedlertid hafva Hallands läns innevånare alltid velat tyda detta förhållande på sådant sätt att, sedan provinsen åtagit sig rotering, så skulle de derigenom blifvit befriade ifrån utskrifningspenningarne; men då såväl extra roteringen som beväringsmanskapets införande var en tunga, som pålades hela Sveriges land, så kan jag icke göra för mig tydligt, huru endast provinsen Halland skulle blifva befriad ifrån förut utgörande skaller derföre att hemmanen inom denna provins blefvo genom R. St:s beslut af 1810 och 1812 ålagda en tillökning i onera, hvilken tillika drabbade Sveriges alla öfriga provinser. Så har emedlertid från andra sidan saken blifvit tydd, och då man hatt temligen goda sakförare viri riksdagarne, så har derigenom den invecklade frågans afgörande, gång efter gång, blifvit upskjuten. Emedlertid hade rotering efter 1823 års riksdagsbeslut blifvit provinsen pålagd.
Chefen för Landtförsvars-Departementet, Stats-Rådet Reuterskiöld anhöll i underdånighet att inför Kongl. Maj:t nu få föredraga de frågor, som vid förslag till reglering af utgifterna under Riks-Statens 4:de Hufvud-Titel för nästa statsregleringsperiod borde i ett sammanhang tagas i öfvervägande; hvarvid anmäldes, att följande, hithörande framställningar till Kongl. Majrt inkommit, nemligen: l:o De af Krigs—Kollegii särskilda Afdelningar afgifna förslag och betänkanden i afseende å anslag, hvilka ansetts för landtförsvaret i allmänhet vara erforderliga ; 2:o Chefens för Ingenieurcorpsen betänkande och förslag, angående fästningsbyggnaderna; 3:o Samme Corps-Chefs förslag om uppsättning af ökadt antal Ingenieurtrupper, m. m; 4:o Rikets Ständers skrifvelse om förändrad organisation af Krigs-skolan på Carlberg, samt Landtförsvars-Komitéens förslag i ämnet, jemte vederbörandes häröfver afgifnattranden; Bih. lill 11. St. Prop. N:o 1, om Statsverket 1S62. S:o Krigs—Kollegii förslag till åtgärder för beredande af utvägar till arreststraffets tillämpning vid indelta arméen; 6:o Samma Kollegii framställning, rörande mathållningen för manskapet vid Garnisonsregementena; 7:o Samma Kollegii utlåtanden om reglering af korporalernas lönförmåner vid åtskilliga regementen och corpser af indelta arméen; 8:o Militär-Befälhafvarens på Gotland förslag om vissa förändringar i aflöningsstaten för Gotlands National-Beväring; 9:o Direktionens öfver Arméens Pensionskassa framställning om erforderliga anslag för pensioneringen af arméens befäl och tjenstemän; 10:o Kostnadsförslag till kasernmed flera byggnader lör Svea ArtilleriRegemente ; ll:o Kostnadsförslag till Kokhus-1, satot Vaktoch Arrest-bvggnader för Andra Lif—Gardet; Departements-Chefen yttrade derefter följande:
Hr Skogman har redan härför anfört ett skäl; jag ber att få tillägga några andra. Om man tager i betraktande, att universitetets lärare hafva kanske ett af de mest mödosamma kall att sköta och vanligen vid en framskriden ålder af 60 år äro i behof af hvila för sin återstående lefnad, så lärer icke kunna nekas, att de krafter, sorn erfordras för att till fäderneslandets sanna nytta bestrida det vigtiga lärarekallet, böra hastigt omsättas, d. v. s. att de äldre lärarne afgå, och yngre, friskare, komma på lärostolarne. Detta ändamål kan likvisst icke vinnas, såvida icke R. St:r äfven medgifva, att de anslag, som äro gjorda åt emeriti-professorer, höjas till samma belopp som högsta lön eller 4500 rdr. Förhållandet är nemi. nu att ingen kan, utan att han är egare af en större förmögenhet, lemna fjellsten och med detsamma 500 rdr. Hvarje gång en emeritilön varit ledig, hafva derföre svårigheter upstått. Ingen har gerna velat taga afsked och nöja sig med emeritilöner, utan en sådan reglering har egt rum, som i 2:dra mom:t af denna puukt omförmäles, eller att man hos K. M:t anhållit att den, som tagit afsked, skulle få bibehålla full lön, och efterträdaren i stället upbära emeritilöneu. Detta är dock, såsom jag sagt, ett hinder, som bör undanrödjas. Så länge hindret qvarstår, är det alltid gifvet, att de äldre lärarne icke vilja afgå, då de icke få behålla hela sitt lönebelopp som pension. Det skulle derföre vara för det allmänna särdeles nyttigt och gagneligt, om Prof. Selanders motion i detta ämne vunne bifall.
Efter detta stora konversationsförsök ingick en så fullständig tystnad, att jag antog att herrarne försjunkit antingen i sig sjelfva eller i de just nu erhållna tidningarna ... Då ringde det på nytt. Och nu kom en sällsynt, men alltid utmärkt välkommen gäst, ty han medförde ett så stort förlag af lifsluft, att ingen tröghet, som icke var rent af ohjelplig, kunde bestå inför hans talgåfvor. Det var Ridderstad, som anländt till staden, och i trots af väder och vind uppsökt oss. Nu blef det annat slag af. Nu spelade friska vindar så väl inne som ute ... Braun började lefva upp och rigtigt qvickna vid. När det blef fråga om att förarga sig öfver Carlbergslifvet, der han efterträdde Ridderstad ... Den lilla supén intogs på stående eller rättare vandrande fot, ty nu började det sannskyldiga maskeradtåget från Humlegården, hvilket likaså väl urskildes från fönstren, som vi nyligen sågo det långa vagnsoch drosktåget stanna längs muren. – Men madamen, trogen vid sin post, blef dock ej bortskymd, hon fick fulltaligt besök af sin publik, och vi kunde nästan vara försäkrade att hvarken ett päron eller en sockergris blef qvar. Emellertid sträfvade sig fram öfver alléerna och samlades i den lilla insjön vid portarna en hel skara folk, damer med högt uppdragna kjortlar och rinnande paraplyer öfver de tillklämda hattarna, herrar med kappkragen högt uppslagen och hattarne på spansk façon dragna ända ned till ögonen. Det var alltsammans hvad som brukar benämnas sorglustigt. Under tiden hade bordet blifvit afröjdt och vid de fylda glasen gingo skämt och historier friskt undan. Men då tystnade plötsligt Braun och påstod att tiden var inne att skiljas. »Klockan är ingenting ännu», menade värden, något som Ridderstad icke bestred – ty han var midt inne i en historik – den han också fick sluta. Men nu reste sig Braun, med glaset i hand, och sade att han ville göra något för värdinnan. »Hvad skulle väl det bli, – utbringa en skål kanske?» »Bättre upp – jag vill här aflägga ett löfte, ett högtidligt löfte.»
Din tants hus ligger nära den kungliga djurgården, som jag likväl hört sägas icke skall ha några djur nu för tiden, utan bara en ofantlig promenadplats med alla slags lusthus, bersåer och villor, bilder och blomstergårdar och ett vackert slott, der kungen och drottningen och alla de krångliga äta, så att folket får se på dem genom fönstren och musik se’n af regementerna och vagnar med jägare och förnäma damer i – och officerare, du lilla, som rida på hvita och svarta hästar, och en mängd folk, som går fram likt en sjö. Der är äfven ett spektakelhus, men jag vet icke precist om man får gå in der också utan betalning Och tänk nu – gud bevare landet – om det bure till så lyckligt att gamle hans majestät doge, då finge vi se den kongliga begrafningen och kröningen och rikets herrar och pager och kröningshästarna med de kungliga schabraken!” ”Ack, det är aldrig möjligt att vi komma dit!” suckade Blenda, hvilken nu först, då hon rätt kunde uppfatta det perspektiv, som modern höll framför henne, började betrakta svårigheterna. ”Jo, du är så säker att vi skola dit, och det om en månad ändå!” Blenda skrek till – hon kunde ej tro dessa ord. ”Riksdagsman och jag ha alltid varit vänner han skall försälja det lilla vi ha, sedan vi äro borta. Emellertid lägger han ut pengarna i förskott – jag lerkar nog med gubben, jag!” ”Men smörbyttorna, skinkan och ostarna?” ”Än Blackros då, som jag sjelf födt upp – min enda, kära ko, som vi skulle haft att lefva på, om vi blifvit qvar – nämdemans-mor vill för afvelns skull ha henne så gerna som hon vill lefva, och nu, när hon får betala något i varor, går det af sig sjelft. Men gudbevars en del kontant måste det vara, ty vi skola köpa oss hattar i staden, och du får nödvändigt ha dig en shal och låt mig se ett par nya, nätta skor och handskar och en florslöja. Jojo, min kära Blenda, det vill något till, när man skall resa på ångbåt – men Blackros skall icke svika!” ”Mamma vet då råd för allt