Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
1 fullkomlig öfverensstämmelse med denna försäkran fattade jemväl R. St:r sitt beslut vid förra Riksdagen. R. Sl:r medgåfvo nemi. att lönebeloppet för allmänna magasfns-kontoret skulle få användas till lönereglering för StatsKont. men de fästade dervid det vilkor, i afseende på den summa, hvaruti desse tjenslemäns aflöning var inbegripen, alt den '"för StalsKontoret ej förr skulle blifva disponibel, än i ”den mun nu vid allmänna magasins-kontonrel anställde tjen”steman från sina innehafvande befallningar af gäll." Detta är med tydliga och klara ord uttryckt i R. Sius und. skrifvelse den 21 Augusti 1851. Vid sådant förhållande vill del väl synas, som skulle desse tjenstemän kunnat vara fullt betryggade vid sina löneförmåner och icke kunna dem beröfvas, ty dessa ord att ”summan icke förr blir disponibel, än de nu anställde Ijenstemänuen från sina befattningar afgått” kan väl icke anses innefatta, att Stals-Kont. skulle ega rättighet att dem när som helst afskeda, i hvilket fall dessa ord skulle vara fullkomligt öfverflödiga.' Sådant oaktadt har det likväl inträffat, att de på en gång blifvit underrättade om alt deras aflöning uphörde. Jag vill icke upptaga tiden med att ytterligare bevisa rättmätigheten af dessa anspråk, enär jag anser mig redan hafva yttrat tillräckligt derför. Jag tror det icke vara R. St:r värdigt, att, sedan de vid en Riksdag tillförsäkrat tjenstemän, att de icke skola blifva lidande genom en beslutad lönereglering, sådant oaktadt vid en följande Riksdag fatta ett beslut, hvarigenom verkställigheten af det förra omintelgöres. På grund häraf får jag hemställa, att Ekman och Forssberg måtte, såsom följd af R. St:rs vid sista Riksdagen ronde dera fattade beslut, vid deras inom allmänna magasins-kontont. förut innehafda löneinkomster varda bibehållna. Frih. Åkerhjelm:
Uti, N:o 129. gen beräknad ersättning för deras under sednare år ökade besvär med posternas förskaffande; så och med fästadt afseende derå, dels att under den korta tid, högstberörde Nådiga Författning, som bordt träda i verket med 1843 års början, varit gällande till efterlefnad, erfarenhet ännu icke kan anses vunnen om otillräckligheten af den medgifna förhöjningen i postskjutslegan, få Utskotten, som icke kunna lemna obemärkt, att posthemman, hvilka från äldre tider utgjort postskjuts, skäligen ej böra beredas förmoner på öfrige skaftdragandes bekostnad, i större mon, än som anses motsvara det i sednare tider ökade besväret af samma skjuts, vördsamt tillstyrka, alt frågan om förhöjning i skjutslegan för postförare måtte förfalla. På enahanda grunder och då vanlig ersättning för åkdonens begagnande blifvit medgifven för all den nya ordinarie postföring, som tillkommit efter 1829, anse sig Utskotten icke böra tillstyrka yrkandet om vagnpenningars erläggande i vidsträcktare mon, än redan är vordet medgifvet. Genom Kongl. Brefvet den 19 Febrnari 1812 stadgades, att samtlige poslförarne skulle tillkomma betalning för så många hästar, som efter väglaget och andre omständigheter, till posternas behöriga förskaffande erfordrades; och torde, i anseende härtill, det i enahanda ämne nu väckta förslag icke påkalla någon vidare åtgärd å Rikets Ständers sida, utan böra förfalla.
Hr Lefrén fästade nyss upmärksamheten ä belåtenheten i landet att efter 1776 års realisation få silfvermynt i rörelsen användt, och å den begärlighet, med hvilken detta mynt då af allmänheten emottogs; och äfven af detta då omtyckta, för så lång tid tillbaka utsläppta äldre silfvermynt ä 8, 16 och 3 2 skill i nga r, finnes ännu mycket qvar i folkets fickor. Jag har sjelf för närvale 50 å 60 Rdr i samma mynt, som hemma vid min egendom, inom kort tid, blifvit genom vexling hopsamlade; och silfverskiljemyntet går följaktligen ej så hastigt bort, som den värde talaren behagat påstå. Slutligen, i athale på deli tidpunkt, då åtgärden att indraga Rdrs-sedlarne lämpligen borde vidtagas, medger jag visserligen att det för närv:de, då Bankens metalliska kassa befiunes mycket medtagen, icke skulle vara klokt att genomföra den eljest särdeles nyttiga förändringen. Men vi veta ej huru förhållandena kunna gestalta sig innan nästa Riksdag. Bankens metalliska förråd kan möjligen innan dess blifva åter fyhlt, och Fullmäktige i Banken borde derföre hafva erhållit rättighet att kunna lä begagna tidpunkten af en god siltvertillgång för att då indraga Rdrs-sedlarne. Denna samma åtgärd företogs för ett par Riksdagar sedan af Bankofullmäktige sjelfva, ibland hvilka, å R. o. Ad:s vägnar, då sutto sådana män som Skogman och Hartmansdorff; men innan R. St. hanno att derom fatta beslut, hade kon - Dbii 28 J a u 11 ar i. 23!) junkturerna redan förändrat sig och det lampliga ögonblicket försummats. Jag anser derföre att Ii. St. skulle göra klokast att antaga det förslag, IIr Nordström i sin till Betänk:det lögade reservation har framst ii 111, eller att det måtte öfverlämnäs åt Hrr Bankofullmäktige att. bestämma när åtgärden att indraga Rdrs-sedlarne med afsale ä Bankens ställning lämpligen kan ega rum.
-Ändring t ten i 34 8 af instruktionen och arbetsordningen för Tumba Bruks Förvaltare och s /, . i-i ii i i i oc'1 (trbeUora betjening måtte från samma instruktion uteslutas; oell ehuru angående berördQ ningen för be stadgandes lämplighet och behöflighet tvekan lätteligen kan uppstå, enär såväl tjeningen vid inspekterande Fullmäktigen öfver bruket, som Bankens Revisions-Afdelning å bruket bruksförvaltningen utöfva en tillsyn, hvilken måste vara af större inflytelse, än den kontroll, som enligt instruktionen är ålagd Förste Bokhållaren, hvilken derigenom, fastän Förvaltaren underordnad, sättes i jemnbredd med om ej öfver samma Förvaltare, som åter häraf betages möjligheten att, utan befarad kollision, kunna till brukets nytta och fördel begagna sig af Förste Bokhållarens arbetsbiträde, om och när behof deraf möjligen kan uppstå; likväl och som det klandrade stadgandet, tillkommet på grund af förnyade framställningar om det oundgängliga behofvet af en fortgående kontrollerande tillsyn på bruket å Bruksförvaltarens tillgöranden och meddeladt af Banko-Utskottet den 15 December 1857, hitintills, efter hvad inhemtas kunnat, icke medfört någon olägenhet, anse Fullmäktige, under nuvarande organisation af tjenster och göromål vid bruket, stadgandet både kunna och böra bibehållas. § 30. Öfver Revisorernes yttranden och förslag i 1861 års berättelse § 89, angå - Om barna - ende barnaundervisningen vid bruket och § 90, om brukspersonalens lånbibliothek, komma Fullmäktige att afgifva serskilda utlåtanden till Högloft. Utskottet, Stockholm den 24 Oktober 1862. A. F. N. Gyldenstolpe. C. B. Lilliehöök. F. Åkerman. gen vid bruket och ett derstädes bildadt lånbibliothek. N. H. Selander. Th. Wensjoe. J. Nordlund. J. G. Schwan. Frik Mallmin. L. J. Hierta. J. Holm. A. W. Björck. And. Gudmundsson.
Hon kände sig så härdig och ung; hon började förstå att man kunde lära sig att älska allt detta. Börje syntes icke, hon steg derför ned och begaf sig mot hemmet. Det hade regnat under natten, men jorden hade druckit vattnet som en fuktig svamp, sulorna trampade i affallen barr, mjukt som på ressårer, då och då knastrade en liten qvist. Luften var ljum härinne i lugnet, och lukten af gran stod rundtomkring som en stark parfym i ett rum. Så kom hon ut i kanten, der Börjes nyanläggning tog vid. Denna skog hade han planterat. Hvad det vuxit upp redan! Hon kunde icke längre se öfver de små träden – som det första året hon kommit till Tomtö – endast emellan deras toppar. Byggnadernas röda gaflar och tjärade spåntak stucko upp deröfver, och mot den blåa vårhimlen aftecknade sig klockställningen på norra gafveln. Nu ringde det från arbetet. Märkvärdigt, sjelfva klockan, hvars sträfva låt drog hän öfver slätten, hade blifvit henne kär! Sextio menskliga varelser hade sin föda af gården. Sextio? Det var många. Och för dem alla ringde klockan in pligter och tider. Måste icke ljudet för dem alla få en underlig färgklang, nöta sig in i deras minne, väfva sig samman med hågkomster och intryck? Hon tänkte på den första dagen i detta hem, den dag som Börje velat göra till en högtid för alla på gården. Gården? Till att börja med hade det ordet för henne endast haft betydelsen af en samling byggnader kring en stenlagd plan. Nu hade det vidgat sig. Nu ville det för henne som för Börje säga ett arbetsmaskineri af sextio förnuftiga varelser, styrdt af en enda vilja, – hans. Hon nästan spratt till då han stod midt för henne vid en krökning af gången; han hade kommit från ett annat håll. »Ah, är du der!» sade han. »Ja, vädret var så vackert, jag tyckte det var godt att komma ut litet.» De gingo tysta bredvid hvarandra öfver bryggan in i den stort tilltagna men vanskötta köksträdgården, hvilken låg nästan som en halffärdig trädesåker. Börje hade sagt att när han finge slut med nyodlingen och maderna, skulle han anlägga trädgård; förr hade han inte tid att tänka på det.
— Tyckte ni inte att Dovrefjäll-platån påminde er om romerska campagnan? Det har jag alltid tyckt. — Jo visst, den lyste brun och ametist-färgad, alldeles som campagnan. Finns det något underbarare i färg? Er hustru nickar till er igen. — Vet ni, hvad hon vill? Att jag inte skall glömma att hålla festtalet för er? — Åh, gör det inte! Wilhelm är alldeles utom sig vid tanken att behöfva svara, och han gör det inte bra och det är så tråkigt. Jag vet ingenting dummare än dumma tal. Låt bli! — Ni är icke mycket uppmuntrande. Vill ni ha torr eller söt champagne? — Naturligtvis torr. Nej, jag menar inte, att ert tal behöfver vara dumt, men jag tycker, att alla sådana där obligatoriska tal äro så onödiga. Minns ni inte, hvad ni nyss sade om tröttkörda fraser och uttryck? Vi kunna ju säga hvarandra några vänliga ord då och då, när vi råkas i hvardagslag, istället för att hålla tal. Vi dricka med hvarandra! Hon lyfte sitt champagneglas och drack med honom, hvarefter hon med en liten vänlig nick vände sig till fru Säfve och sin man och tömde sitt glas med en min, som att nu var den saken klar. Men fru Eleonore blinkade åter till sin man. Det var dödstyst i rummet, redan innan han knackat i sitt glas. Säfve var verkligen en god festtalare, det han ville säga framförde han ledigt och i hjärtliga, alldeles icke patetiska ordalag. Ett allmänt höjande af glasen och ett mer eller mindre högljudt mummel! — Jag ber er om ursäkt, men man är lika litet ostraffadt hedersgäst som värd vid sådana här tillställningar! Ett ögonblicks paus. Så knackade Kurt i sitt glas, han var mycket blek. Säfve sade i detsamma något till Wanda, men hon skakade på hufvudet och hviskade: tyst, så är ni snäll, jag skall passa på. Kurt harskade sig ett par gånger och började: — Vår värd har just nu haft vänligheten föreslå en skål för min hustru och mig — jag är ingen talare.
Lägger man härtill hela den persontrafik, som ångfartygsrörelsen på Carlstad medför, och om hvilken trafiks betydenhet man kan sluta deraf att endast med en bland de 8 ångbåtar, som under sednare åren på nämnda stad gjort reguliera turer, nemligen ångfartyget Carlstad, befordrades år 1861 3,425 personer och år 1862 3,672 personer, så lärer ur alla dessa uppgifter och då antalet af de personer, som med egna hästar i hvarjehanda angelägenheter färdas till och från länets residensstad, måste antagas vara ännu större än deras antal, hvilka med skjutshästar och ångbåtslägenhet dit och dän ställa sin färd, full visshet kunna hemtas derom, att den södra linien framför den norra kommer att erbjuda en persontrafik af mycket öfvervägande dimensioner. I fråga dernäst om den lokala godstrajiken, har man, med en i öfrigt antagen likställighet de begge linierna emellan, yttrat förmodan derom, att norra sträckningen skulle vid Dejefors kunna upphemta större delen af den utåt Clarelfven framgående, högst betydliga trafik af plank och stångjern, hvilken trafik alltså skulle för norra linien utgöra ett öfverskott, hvartill södra linien icke egde något motsvarande. Styrelsen öfver Statens järnvägstrafik, som synes dela denna åsigt om en från Dejefors för norra linien påräknelig godstrafik, framställer såsom en möjlighet, att denna trafik skulle kunna blifva så betydlig, att densamma lemnade full tillgång att gälda såväl ränta som amortering å skilnaden mellan Nilsbyliniens högre och Carlstadsliniens lägre anläggningskostnad. Men mot befogenheten af ett sådant antagande möta ganska allvarliga tvifvelsmål, då man granskar de jemförelseberäkningar, som blifvit uppgjorda å ena sidan öfver den fraktkostnad, som från Dejefors till Göteborg öfver Carlstad nu erlägges, samt å andra sidan den jernvägsfrakt, hvilken på den ifrågasatta norra linien skulle komma att debiteras för transport mellan förstnämnda tvänne ställen.
Nio *49r Vid öfvervägande häraf, och enär Rikets Sländer vid sisllidne Riksdag Resin lat, att de nu i fråga ställde fnedlen g3,g26 Rdr Banco, skola under alla händelser uti Rikssjälds-Contoret innestå, såsom fond till säkerhet för Canaléns framtida underhåll, samt det ändamål, som med dessa medel sålunda blifvit afsedt, skulle, om ej helt och hållet förfelas, åtminstone i någon nion äfventyras, om, genom bifall lill Canal-Bolagels begäran, större eller mindre del deraf finge användas till sådane förelag eller utgifter, hvilka för berörde fond äro främmande; så afstyrkgr Utskottet bifall till Canal-Bolagets ifrågavarande framställning. m Stockholmn den 20 Augusti i834- Bth, till F\. Si. Fi oi. iJJa. 4 Sand. 1 dfd. 2 Bandi x de Häfte t; STOCKHOLM, hos Ludv. Westerberg i834» Stats-Utslottets Memorial IV;o 200. i N:o a5o. Antom till Exp.-lltsk. d. ag Aug. Memorial, i anledning af skiljaktige beslut i några delar af Stats-Hegleringen. (U. A.) Enligt till Utskottet ankomne Protocolls-Utdrng hafva Riks-Stånden, vid »lullig föredragning af Utskottets serskilde Belänkanden, rörande dels någre med Stats-Regleringen gemenskap egande allmänna frågor, dels ock om utgifternes reglering under Riks-Statens serskilda IIufvud-Tillar och Allmänna Indragnings-Staten, i åtskilliga punkter stannat uti olika beslut; och får Utskottet, tillfrågornas afgörande, härmedelst nu afgifva förslag till meningarn. es blifva sina redan fattade beslut, till voterings-propositioner, alt komma under omröstning i Förstärkta Siats-Utskottet. Vid Betänkandena N:s 78 och 2/2, rörande några med Stats-Regleringen gemenskap egande allmänna frågor. 1:0
Frän detta förhållande har Advokatliskalsembetet i Kongl. Göta Hofrätt hämtat ett hufvudsakligt inolif till det öfverseende, som der i allmänhet ägt runi, med uleblifvandet af de sisla årens domböcker, och hvaraf annan olägenhet ej skall hafva inträffat, än dröjsmålet, enär tvertom derifrån uppkommit särdeles beredvillighet å domrarnes sida att påskynda renovationsarbetet, hvarigenom, utan synnerligt besvär för Kongl. Hofrätten, dess arkif städse skall kunnat hållas i god ordning. Hos de Ij^ra Underrätter, hvilkas domböcker för längre tid tillbaka, än år 1845, uteblifvit, bar jag funnit nödigt att låta anställa inventering, för att utröna, huruvida originaldomböckerne finnas i fullständigt skick, och härom har jag således anmodat Konungens vederbörande Befallningshafvande att besörja. Det vida sämre tillståndet under Kongl. Svea Hofrätt påkallar oundvikligen ytterligare åtgärder. Jäg har börjat med att föranstalta inventeringar vid alla de underrätter, der äldre brister funnits. Undflygter och uppehåll hafva dervid på ett och annat stälfe möll, så att fullständig reda på förhål - It. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse för år 1848. 29 landet ännu saknas. Men så snart nödig upplysning härom hunnit inhämtas, måste de åtgärder taga sin början, som komma att finnas lämpliga för beredande af rättelse, så vidt den står alt erhålla, och påkallande af lagligt ansvar mot de försumliga, som ännu kunna tilltalas. Imedlertid får härvid ej förbises en anledning till ursäkt, som tvifvelsutan i någon mån lågt verkligt hinder i vägen för en bättre ordnings införande i det arkif, hvarom fråga är. Delta hinder består i bristande utrymme för uppställning och ordnande af arkifvets ti 1 lhörigheter.
Det talades allmänt om det på balen. Ja, vet du, när jag fick höra det blef jag så, – ja, så jag hvarken kunde äta eller dricka. Jag blef rent sjuk. Jag kunde inte bli der, nej, det kunde jag inte. Och så det med Ida! – Åh, herre Gud, menniskorna äro ju galna nu för tiden! – Hur mycket står du inne för? BIRGER. Fattiga sextusen kronor, och dem äro vi två om. Det är bara prat. HÄRADSHÖFDINGEN. Nå gudskelof, gudskelof! Men väl var det, att du kom, i alla fall. Jag är så riktigt glad, att du kom. (Ropar utåt.) Ida! – Ja, vet du, jag hade verkligen tänkt att skrifva till dig i qväll. Jag hade ingen ro på den välsignade – den förbannade balen – skulle jag säga. (Ropar utåt.) Ida! Hör du inte, Ida! – Du kom som om du vore kallad, min gosse. Det var så riktigt bra, att du kom Men det var då besynnerliga menniskor! (Går bort i dörren och ropar.) Vill notarien vara god och säga åt Ida att komma hit! – En präktig jurist, men en satans menniska i alla fall. Ja, nu får du sjelf IDA (betraktar Birger och närmar sig långsamt, synbart villrådig). Jaså, du är kommen! – Det var ju svårt – hm –. Morbror hade visst tänkt skrifva till dig. Jag har inte haft en aning om det förr än i qväll. BIRGER. Ditt deltagande kommer oväntadt. IDA. Detta har gripit mig mer än jag kan säga. Du tror det kanske inte, men – det är verkligen för dig personligt nej, jag menar jag kan inte förklara mig, men det är så förfärligt tungt! (Lägger handen öfver sina ögon.) BIRGER. Du tror då att Farbror, hur stor hade man gjort summan ? – efter hon tar det så tragiskt. HÄRADSHÖFDINGEN. Somliga sade sextiotusen, andra sade att du stod inne för halfva köpsumman, och att hela din förmögenhet skulle stryka åt. IDA (med spänning). Är det då inte sant? BIRGER. Hvilken glädje?
Enär emellertid under tidernas lopp och vid minskadt penningevärde samma afgift icke längre befanns tillfullo motsvara rusttjenst-besvärel, föranledde detta missförhållande, då år 1685 båtsmans-kontrakt med länet upprättades, att endast tvänne mantal af ifrågavarande hemman lades till en rote, under det att af öfriga rotering underkastade hemman 3:ne mantal sammanslogos till hvarje rote, så att rustnings-besväret blef hälften drygare för ofrimans frälsehemman, än för de öfriga. Att äfven denna ofrimans frälsehemman ålagda högre beskattning tillkommit såsom ersättning till Kronan för den rusttjenst berörda hemman ansågos icke kunna utgöra, ådagalägges ej mindre af högstberörda nådiga Bref, än genom flere af Eders Kongl. Majlis Befallningshafvande i länet och Kammar-kollegium gifna utslag och utlåtanden, äfvensom andra punkten af det med länet upprättade båtsmans-kontrakt, samt länets räkenskaper, deruti inom de särskilda fögderierna odelshalfva uppbördsel i allmänhet tydligen angifves såsom ”i stället för rusttjensten” utgående. Dessutom befinnas de ofrimans frälsehemman, som äro belägne i Norroch Sunnervikens fögderier, vara påförde särskild förhöjning i mantalsräntan, nemligen i Sunnerviken halfva s. k. hjelpveden, utgörande 1 daler 16 öre, samt i Norrviken såväl nämnde 1 daler 16 öre, som äfven halfva skrifvareorten 6 öre, allt silfvermynt, hvilken förhöjning i grundräntan pålagts frälsehemman i dessa fögderier, då desamma öfvergått i ofrälse mans ego.
Under åberopande af qvinnans stora vigt och betydelse för samhällets lycka och förkofran samt den orättvisa, som förmenades ligga deruti, att, förutom folkskolorna och seminarium för bildande af lärarinnor, några undervisnings-anstalter för qvinnor ej blifvit af Staten inrättade, så att för närvarande endast mera bemedlade föräldrar kunde förskaffa sina döttrar någon hildning, hvilken dessutom ofta, genom den enskilda undervisningen, blefve ensidig, om icke lill och med missrigtad, har Herr bohnstedt, Th. L., uti en hos Ridderskapet och Adeln väckt motion (N:o 28), föreslagit dels att Rikets Ständer måtte besluta en underdånig skrifvelse till Kongl. Majit med anhållan alt Kongl. Majit läcktes i nåder af erfarne, för undervisningen intresserade män tillsätta en komité med åliggande att inom viss tid, efter inhemtande af utlåtande från städernas innevånare, uppgöra ett fullständigt organisationsoch kostnads-förslag för högre, på nyaste erfarenheten byggda, för utveckling af själens, hjertats och kroppens krafter ändamålsenligt inrättade bildningsanstalter för qvinnor i alla de släder, hvilkas folkmängd, i förening med den omgifvande ortens, uppginge lill det belopp, alt en skola der borde grundas, dervid beräknande såväl hvad städerna och orterna vore villiga eller borde åläggas dertill bidraga, som ock hvad Staten för organisationen och sedermera för underhåll al lärare och lärarinnor, materiel m. m. borde tillskjuta, samt att Kongl. Maj:t täcktes till näst sammanträdande Rikets Ständer afgifva ett fullständigt förslag i ämnet; dels ock att Rikets Ständer måtte bevilja ett reservationsanslag af 10,000 R:dr, att 68 Stats-Utshottets Utlåtande N:o 139. för nästa statsregleringsperiod ställas till Kongl. Maj:ts disposition för att användas till organisation, materiel och aflöningar vid sådana för flickor inrättade bildningsanstalter, sorn före nästa riksdag kunde med bidrag af distriktet sättas i verksamhet i städer, allt efter den plan för undervisning och öfningar, som Kongl. Maj:t nådigst täcktes fastställa.
Tjärutillverkningen, är oaktadt den minskade skogstillgången ännu i det närmaste tillräcklig för allmogens behof. Saltpeter-tillverkningen, som här med lätthet kunde drifvas, och borde utgöra en allmän lönande binäring för landtmannen fortfar att aftyna. Orsaken härtill torde förnämligast vara, förutom den skedda nedsättningen uti Kronans inlösningspriser, att ön allt sedan år 1827 varit förskonad från kännbar missväxt, hvarigenom välståndet hos allmogen tilltagit och gjort densamma i mindre behof af att genom besvärliga binäringar förskaffa sig penninge-inkomster. Saltpeter-till verkningen: År 1838 110 Lisp. 13 Skålp. „ 1839 43 „ 12 „ „ 1840 17 „ 5 „ „ 1841 31 „ 5 „ „ 1842 9 „ 10 „ Forlön tillflyter allmogen förnämligast genom kalkbruken så val för sten till ungnarne, som kalk ifrån en del af dem till lastageplatsen^, äfvensom för foror med varor ifrån de ofia inträffande strandningarne, synnerligast uti Länets sydligaste distrikt och på Fårön å hvilka ställen härflytande inkomster från dessa ofta inträffande olyckshändelser utgöra en betydlig binäring. Allmogens vinterslöjder beslå, för kaflarne, förnämligast i skogshygge och trädarbeten; bland de sednare utgör förfärdigandet af tunnor till den osläckta 17 osläckta kalken en betydlig del i vissa Socknar; äfven Förfärdigas af några få temligen väl arbetade möbler och andra snickare-arbeten; forslingen af skogs-effekter upptager dock mästa tiden. Qvinfolken sysselsätta sig med ullspinning och vadmals-väfning, samt stickning af tröjor och strumpor, äfven till afsalu. I Öija Socken i Södra Häradet finnas goda sandstensbrott; men Sockenboerne hafva funnit sin räkning vid att hellre sjelfve sysselsätta sig med jordkruket, och öfverlåta mot en billig ersättning bearbetningen af dessa stenbrott åt sina grannar i den norr om dem belägna Fide Socken.