Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Deremot har den nu föreliggande strafflagen stadgat det nya straffet af vanfrejd för en hel massa brott, hvarmed sådan påföljd i lagen hittills icke varit ålagd. Åtminstone hade man lätt \ Den il Juli e. m. 403 kunnat undvika prejudikatet »vanfrejdad» och inskränkt sig till förklarandet »att den dömde skall vara utestängd från de rättigheter och förmåner, hvartill god frejd erfordras», hvilket ock kunde införas såsom ett tillägg till ofvan berörde redaktion. Mig förvånar det högligen, att, då man afskaffade de s. k. skamstrafTen, eller sådana hvarmed vanheder i opinionen varit följaktig, såsom spö- och risstraffen, schavott, stockstraff m. fl., man vili bibehålla eller införa ett nytt slags skamstraff, benämndt vanfrejd, som är vida mindre öfvergående och lika, om icke mera skvmlligt än de gamla föråldrade skamstraffen, och detta utan något annat uppgifvet motiv, än att derigenom konstruera en icke till villrådighet ledande definition på hvad som med god frejd bör förstås. För min del kan jag icke gilla hvarken motivet eller slutföljden, och kan icke anse en förbrytares förklarande af domaren såsom »vanfrejdad» annorlunda, än såsom ett utan behof och ändamål honom åsatt brännmärke, hvilket för honom stänger återgången till en förbättrad samhällsställning och derigenom äfven till ett förbättradt lefverne. För mig framstår det såsom både orättvist och absurdt, att en person dömes till ett materielt straff för kortare tid och ett ideelt eller moraliskt för ännu längre tid, så att t. ex. den, som icke begått svårare brott, än att det enligt lagen kan försonas med 6 månaders straffarbete (jemför 12:te kap. 4:de §:n strafflagen), skulle derjemte kunna ådömas att för hela sin lifstid vara vanfrejdad, och i följd deraf förlustig de dyrbaraste af medborgarens rättigheter och förmåner, bland annat att sig ärligen försörja med något handtverk eller någon annan loflig näring.
Utskottet medgifver, utan förbeliåll, att ändamålet med representationens fördelning på två Kamrar visserligen är oell måste vara, att vinna en inbördes eontröle af K arn ra me på hvarandra; äfvensom, att denna coutröle icke är möjlig, utan en viss spänning mellan båda Kamrarne. Men det är likväl ett ganska betydligt afstånd från denna önskliga spänning till den, som en åt <31 ra Kammaren uppdragen domsrätt i mål , der den Nedra Kammaren eller ett al densamma valdt Utskott är anklagare, mer än sannolikt skall åstadkomma, i den händelse, att domarens oell anklagarens åsigter flera gångor råkat i strid sins emellan: en spänning, som blott alltför mycket är egnad att sätta den, i andra allmänt vigtig* samhällsfrågor, mellan Representationens serskilda Kamrar så nödiga satndrägten på ett spel, der hela landets väl kan gå förloradt; men som det för den Öfra Kammaren, i följd af en sådan ställning, är en moralisk omöjlighet att undvika. Afven under förutsättning, att samtlige Ledamöterne af Representationen» Ofra Kammare vore i besittning af alla, för en värdig utöfning af här i (råga O 7 O O o varande domsrätt nödiga, egenskaper, vågar Utskottet tro det anförda vara nog att rättfärdiga Utskottet derföre, ajt det icke på samma gång, som det föreslagit National-representationens organisation enligt Tvåkammar-systemet, jemväl föreslagit att åt hela Öfra Kammaren uppdraga meranämnda domsrätt. Inom den tredje Hufvudklassen af det slags domstolsorganisation, hvarmed Utskottet nu har att sysselsätta sig, hafva flere serskilda modificationer varit påtänkta. Antingen bildar nemligen ett politiskt element organisationens kärna, som i detta fall förstärkes med ett juridiskt; eller ock utgör det senare hufvudbeståndsdelen, som då underslödjes af ett politiskt element; eller ock kunna dessa båda elementer sättas i fullkomlig jemnvigt.
Missg.-Balken omnämnde förbrytelser emot Föräldrar, Stjufoch Svär-Föräldrar icke vidare måtte vara underkastade åtal af annor person än målseganden; och som Rikets Ständer dervid funnit: att de såkallade injurie-mål ej sällan äro förenade med omständigheter af den ömtåliga beskaffenhet, att den offentliga behandlingen af desamma mera sårar den förfördelade än den skymf han lidit; att detta i synnerhet inträffar vid ransakning angående misshälligheter emellan barn och föräldrar, hvilka senare derföre ock synas böra hafva någen rättighet att sjelfve bestämma om åtal skall ega rum eller ej; att det i öfrigt bör verka fördelaktigt på begreppet om den vördnad och den kärlek barn äro skyldiga sina föräldrar, om Lagen fäster allt möjligt afseende på deras förlåtelse för hvad emot dem blifvit brutet; samt att den felande häri bör finna en ökad anledning att söka göra sig förtjent af tillgift derigenom, att han i möjligaste måtto upprättar och godtgör sitt fel; alltså hafva Rikets Ständer trott, alt rättighet till åtal af de i 14 Cap. 3 §. Missg.-Balken omförmälde förbrytelser bör få ankomma på målseganden, derest de ej skett å tid och ort som fridlyst är; hvadan Rikets Ständer ansett sig böra hos E. Kongl. Maj:t i underd. anhålla, att i slutet af 3 §. omförmälde Cap. och Balk måtte göras följande tillägg: ”Ej må ide mål, hvarom i denna §. skiljes, annan kära, än rätter målsegande, så vida ej brottet skett å tid och ort som fridlyst är.” Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 5 Januarii i835. Expeditions-Utskottets Förslag till und. Uppläst och godkänd hos Ridd. och Adéln den 3 Jan. i835. Preste-Ståndet den 5 Borgare-Ståndet den 5 Bonde-Ståndet den 5 Rikets Ständers under d. Skrifvelse, angående rättighet för Kongl. Maj:t att, i saknad af tillräckligt årligt anslag till Beväringens beklädnad, för detta ändamål använda Reservförråden.
Eller ock köper han landsfastighet och gör skuld för att betala densamma; hvaraf en sådan följd uppstår, att, enär det ofta icke kan visas, hvarifrån skulden härleder sig, hustrun måste vidkännas halfva skulden på samma gång, som hon blott får åtnjuta en tredjedel af den erhållna valutan. För att rigtigt bedöma frågan om skillnaden i arfsrätt, måste man eftersinna upphofvet till en sådan skillnad. Tänker man sig tillbaka till de tider, då egande-rättens öfverflyttning genom arf först uppkom, kan man utan svårighet finna, hvarföre qvinnan i denna del var vanlottad emot mannen. Hvarken erkändes då hos henne den sjelfständighet, som förutsattes såsom villkor för rättigheten att dela egendom med andra, eller var sjelfva egendomen hos de folksdag, som ännu icke hade fästat sig vid jordbruk, af sådan beskaffenhet, alt den kunde af qvinnan begagnas. Hos dem åter, som hade jordbruket till hufvudnäring och hos hvilka egande-rätt till fast egendom, i följd deraf, var införd, ser man den grundsats nästan allmänt antagen, att jorden borde bibehållas inom slägterne eller, rättare sagdt, hos de familje-medlemmar, som buro slägtnamnet. Det var då nödigt, alt endast sönerne ansågos för arfvingar till jorden, emedan, om den äfven hade Bih. till RSt. Betankande3 N.o gg. tillfallit döttrarne, den skulle genom deras giftermål hafva öfvergått till personer af andra slägtnamn. Tvifvelsutan igenfinnes häruti hufvud-skälet, hvarföre döttrarne voro så länge uteslutne ifrån arfsrätt med sönerne här i norden, der qvinnans värde eljest var mindre misskändt, än i många andra länder. Men i samma mon, som jordegendomarne blefvo, så till sägande, mer och mer rörlige, genom införandet af testaments-rätten samt genom köp och andra afhandlingar, som äro osk il jagtig e från en mera utbredd' cultur, i samma mon förringades också vigten af det skäl, som utestängde döttrarne från deltagande i arf. Deras rättighet dertill erkändes redan af trettonde århundradets lagstiftare.
»Med fästadt afseende å de förändringar, sjökrigskonsten på sednare tid under»gått och då fästningens bestyckning är till en del gammal och i allmänhet svag samt »så uppställd, att det djupare och bredare östra inloppet är betydligt svagare försvaradt »än det grundare och smalare vestra, anse Revisorerne sig böra uttala den mening, att »fästningen ej numera uppfyller det med densamma afsedda ändamål, att verksamt bi»draga till att förhindra fiendtliga krigsfartygs framträngande till hufvudstaden.» Öfver dessa af Rikets Ständers Revisorer gjorda anmärkningar får jag afgifva följande underdåniga förklaring. Vid ett försvars ordnande, sådant som det nu ifrågavarande vid Waxholm, måsfe flerehanda omständigheter tagas i betraktande, för att sätta de serskilda fronterna i en viss jemvigt med hvarandra. Sedan Rindö skans blifvit uppförd, är utan tvifvel den östra fronten, belägen utefter det större östra inloppet, vida mindre utsatt för ett fiendtligt anfall än den vestra, hvars försvar således med allt skäl blifvit grundadt på en kraftigare artilleri-eld, helst det östra inloppet, i händelse af krig, är ämnadt att tillspärras med en stark och för fienden otillgänglig stängsellinie. Att emedlertid denna front icke saknar ett tillräckligt antal kanoner, upplyses deraf, att der finnes dels i kasemater dels å öppna batterier och vallgångar tillsammans 51 pjeser. Det af Revisorerne uttalade omdömet, att fästningen numera ej uppfyller det med densamma afsedda ändamål, torde vara något förhastadt, då dertill endast behöfs att den förses å vissa dess delar med en tidsenlig bestyckning. Men detta fel är icke fästningens, utan en gemensam brist, som i närvarande tidpunkt vidlåder icke allenast våra fästningar, utan afvan det flytande försvaret. När denna brist blifvit fylld, kommer, efter några förändringars vidtagande, betingade af de nya artilleripjeserna, fästningen att uppfylla sin bestämmelse i försvaret. Stockholm den 10 December 1863. J. af KLEEN. Gust. Kleen. Kongl.
Att Sanquens förhällande stall inwecklas derigenom att den undgär utbetalandet af !,r>oo,ooo är sivärt att rätt begripa. Kanske är min fattningsgäfwa äfmen för ringa, att inse alla we kningar af det i Wägarne liggande Jernet, men sä mycken kännedom af Nakunn af Sede mynt, och det, sammas inflytande , tror jag mig äga, att jag wägar pä, siä, det inga Statspapper kunna undsä namn af mynt, förrän Den 6 April. 183 förrän Regeringen genom Författning stadgar, att de till wistt wärde stola i allmanna rörelsen cmottagas. Ditintills äro de akt anse likasom andre Reverser, och kunna kika litet som de, uttränga eller stadcligen werka pa Statens hufwudmynt. Twärtom aga de den förtjenst att utan wädeligc följder öka rörelse Capitalet, och böra således wara en tröst för dem som anse den igenom kriget utkomne Sedelmastan för omistclig, och dest indragande titan ersättning för stadelig. Detta nit för Allmänheten fär jag i min tour berömma; men tror, att Allmänheten ätminstone icke lärer sakna de Sedlar, som ännu icke utkommit, och af denna natur aro dc ifrägawarande 4,000,000. Citation af andra Länders alldeles fullkomlig!! Danquerotte Systemcr, bör ste till warming icke till efterföljd. För öfrigt är mitt anförande icke cn blott wälmäning, iag menar wcrkeligen gansta illa mot sädan tydning af fattadt beslut, att det förwandlas till morsatscn af deras förmodan som detsamma gillade, Angående Discont - rättigheten itercrar jag att jag aldrig yrkat densamma med nägon rubbning af Discon» tens Lctroj, eller Directionens instruction. I anledning af Friherre Leckerströmz anförande fär jag nämna, att d» flere sorter Actier, som i Niks-Discontcn belänas icke kunna kallas fvrfallne.
Att åter denna håglöshet för jordens vård och förbättring icke allenast måste för åboerne sjelfve i både moraliskt och ekonomiskt hänseende medföra menliga följder, ulan ock, när detta förhållande är allmänt rådande bland 5 å 600 familjer, fördelade på omkring 200 hemman, utgör för hela samhället en olägenhet af så betänklig art, att dess afhjelpande påkallar allvarliga bemödanden å Statens sida — lärer icke heller kunna bestridas; — hvadan Utskottet för sin del hyser den bestämda öfvertygelse, att förhållandet med besittnings*-rätlen (ill de Halländska kyrkohemmanen förr eller sednare måste ordnas på ett sätt, som mera än det närvarande öfverensstämmcr med åboernas billiga anspråk och det allmännas verkliga fördel. Beträffande åter sältet för en sådan förändrings genomförande, torde det kunna antagas att just erfarenheten om de svårigheter, hvilka hitintills lagt hinder i vägen för en gynnsam utgång af denna fråga, skall utgöra den säkraste ledningen vid uppgörandet af ett lämpligt förslag för framtiden. Sålunda då det visat sig att en allmän undersökning och pröfning af förhållandet med egande-rätten till de Halländska kyrkohemmanen, hvarom Rikets Sländer vid flere föregående riksdagar hos Kongl. Maj:t i underdånighet gjort framställning, ej kunnat komma till stånd, och då äfven den vid 1840—1841 års riksdag väckta fråga, att stämning å kronans vägnar skulle till vederbörlig Domstol utlagas, och talan i laga ordning utföras om återvinnande af kronans Bih. till B. St.
Julki. 17N Uppbörds-Weckel äga befattning, ätaga sig Svan. mals-lefweranser för Allmogen, som för MagazinsFörwaltare, att i Kronans Magazin upplägga dem eller andre enskilt tillhörande Spanmäl s. te Afdelningen. Gm rättigheten för MagaZins-Directionen, att i Riksens Ständers Bank upptaga Län. Dä Magazins - Inrättningens behällne Fondfunnits till största delen beflä i fordringar, samt i Laver af Bränwin, Spanmäl och Prowiant, haswa Riksens Ständer, för art bereda Eder en möjlighet att sträcka Eder werksamhet till betydligare Spanmäls-upphandlingar och derigenom sä wäl förekomma dess wanprts wid serdeles god äring, som samla förräd till behöfwandes understöd i misswäxt-är, uti deras ofta äberopade underdäniga strifwelse af den 17 Octeder sistl. är bewiljat Eder ZOO,OOa R.drs Länerättighet i Banken, emot ; prvCent i Ränta och säkerhet genom Inteckning uti Magazins-Jnrättningens Fastigheter; samt pantförskrifning af alla dess tillgängar sä i penningar som i waror och effecter, hwilken länerättighet fär till nästa Lagtima Riksdag i män af behofwen begagnas pä Eder Werel-Banks räkning, hwarigenom Edre inkomster och utgifter böra löpa sä, att ränta ej faller till last för större del af Länet än dag efter annan nyttjas. Sorn Wi funnit Eder ej böra underlåta, att, sä widt penninge-tillgängar för Eder werksamhet blifwit af Riksens Ständer beredde, söka uppfylla de Eder älagde pligter, och derwid, ledde af en läng erfarenhet, anwända de bäst beräknade utwägar till Werkets förmän; sä hafwe W>, förordnat att förr de - 175- Den iy Julli. berörde lanerättighet stall begagnas, och anbcfakke
(N:o 164); Remitterades, jemte hvad i ämnet vidare yttradt blifvit, till Stats-utskottet. 12:o af herr Hörnsteina derom att stats-anslag till armeens pensionskassa må vägras, intilldess kassans förvaltning framlägger sina räkenskaper och åtgärder för Stats-utskottet och framgent för Rikets Ständers revisorer, samt att det anslag, som beviljas militär-statens pensions-berättigade personal, måtte uteslutande användas för under-befäl och manskap, (N:o 165); uti hvilket ämne herr Schartau jemväl sig yttrat; Remitterades till Stats-utskottet. 13:o af herr Hörnsteinangående anslag till Örebro stads skola (N:o 166); Remitterades till Stats-utskottet. 14:o af herr Regnstrand.., om förbud emot införsel af spetsar af sådant slag, som i Wadstena och trakten deromkring tillverkas, eller ock stadgande af en motsvarande förhöjning i nu gällande tull-taxa, så att nämnde industrigren må lifvas och betryggas. (N:o 167); Remitterades till Bevillnings-utskottet. 15:o al herr Wetterberg, om anslag för öppnande af en pråm och båt-led från Kongsbacka till hafvet. (N:o 168); Remitterades till Stats-utskottet. 16:o af herr Wetterbergh om ersättning till kronofögdarne för minskad debiteringsoch uppbörds-provision, i följd af skydds-afgiftens nedsättning, (N:o 169); Remitterades till Bevillnings-utskottet. 17:o af herr Almgrens om ett stats-anslag för en gång af 20,000 r:dr b:ko, till pensions-inrättningen för svenska läkare, deras enkor och barn. Remitterades till Stats-utskottet. 18:o af herr Bergmanj om förhöjning uti manufaktur-diskontens kreditiv på Rikets Ständers bank.
Skrifvelse, N:o 186. Transport B) Allmänna Indraguiugs-statcn. För diverse föremål, Förslags-anslag: Penningar: Af det anslagna beloppet har, jemlikt sednast afslutadc (1861 års) Riks-hufvud bok, utgått endast 662,614: 52. Tillkommer: Ny anvisning, so Tab. Litt. B. 96,373: 50.758938- 2. men för jemnande af Hufvudtitelns slutsumma tilläggas 47: 70. 759935. 72 Indelta räntor efter markegång på förslag: Värde, enligt 1861 års Riks-kufvudbok 3,588: 92. som, för jemnande af Indelta räntornas förslagsvärde i den nya Riks-staten, nu ökas med 50: 98. 3939. 90. Indelt spanmål: Enligt 1861 års Riks-hufvudbok upptages 134 kubikf. 5 k:r hvartill lägges, för jemnande af indelta spanmålen i den nya Riks-staten — „ 1 k:a Tillhopa 134 kubikf. 6 k:r derå förslagsvärdet, å 2 R:dr kubikfoten, utföres med Oindelt spanmål: Enligt 1861 års Riks-hufvudbok upptages 31 kubikf. 6 lt:r hvarifrån afdrages, för jemnande af oindclta spanmålen i den nya Riksstaten 1 „ 8 „ Återstå 29 kubikf. 8 k:r derå förslagsvärdet, ä 2 R:dr kubikfoten, utföres med 59: 60. Summa Tillhör Expeditions-Vtskottets Förslag till underd. Skrifvelse, J\:o 186. 5 Penningar. Indelta Räntor, enligt markegång på förslag. SF a n m å 1 Summa Riksmynt. * Indelt på förslag. Oindelt. Mått. Värde å 2 R:dr kubikfoten. Mått. Värde förslagsvis å 2 R:dr kubikfoten. R:dr Ö. R:dr Ö. Kub.-f. k.
Den, som handlagt domaregöromål på landet, vet likväl, huru svårt det är, att få fulltygadt och visadt, att husbonden har kännedom och vetskap om de förbrytelser, för hvilka hans hustru eller tjenstefolk varda inför domstol tilltalade, samt att straffet, när berörde bevisning ej åstadkommes, alltför ofta måste drabba dem, hvilka egentligen icke äro orsaken till förbrytelsen, under det den, enligt min öfvertygelse, mest brotslige, som gerningen bort hindra, men den anbefallt, går fri, och verktyget får straff i st, f. uphofsmannen. Ehuru strängt det kan synas vara, tror jag således ändock, att rättvisans kraf fullständigare och riktigare upfylles genom antagandet af ett sådant, förslag, som Utsk. framställt, än genom vidblifvande af nu gällande stadgande, med hvilket Gr. Lagerbjelkes åsigt står i närmaste sammanhang. Af dessa skäl anhåller jag om bifall till §:n. Gr. Lagerbjelke: De tvänne sista värde talarne hafva såsom skäl för bifall till den af Utsk. föreslagna §:n anfört, att ett med densamma likartadt stadgande förefinnes uti tillverkningslagen, men den siste värde talaren har förbisett, att oloflig till - Den 9 Augusti e in. 201 verkning af bränvin icke låter sig så lätt verkställas, som oloflig försäljning* För att verkställa oloflig tillverkning af bränvin, erfordras ganska vidlyftiga förberedande anstalter, så alt ingen arbetare kan, när som helst, gå in uti bränneriet och bränna utan husbondens vetskap. Det är gifvet, att om uti husbondens bränneri bränvin skulle utan hans vetskap tillverkas, kan sådant lättare iakttagas, än om någon af hans tjenstefolk tillåter sig oloflig bränvinsförsäljning. När således ett dylikt stadgande, som det förevaride, finnes uti tillverkningslagen, kan husbonden icke så lätt blifva oskyldigt dömd för lagbrott, som deremot skulle blifva förhållandet, ifall den af Utsk. föreslagna § blefve antagen. Vi vela att, på nästan alla egendomar, ganska mycket folk antagas för sommararbetet.
Maj:ts dispositionsrätt är jemväl uttryckligen erkänd af Rikets Ständer, så väl i deras underdåniga skrifvelse af den 13 Februari 1835, angående det för deras del fattade beslut i afseende på handels och sjöfartsfonden, som ock uti deras den 23 Februari samma år} härvid i bestyrkt afskrift bilagda, underdåniga skrifvelse om bidrag af Staten för att bringa Trollhätte kanal och slussverk till lika dimensioner med dem Götha kanal eger; hvarvid Rikets Ständer, som ansågo delta företag företrädesvis vigtigt för handelns och sjöfartens befrämjande inom Riket, till Kongl. Majit öfverlemnade att, utom den Kongl. Maj:t i allmänhet medgifna dispositionsrätt af öfver skotten på af giften till handels och sjöfartsfonden, å dessa öfverskott anvisa medel för befrämjandet af Trollhätte kanal och slussverks bringande till lika dimensioner med Götha kanal. Någon inskränkning till belopp eller tid är i denna underdåniga skrifvelse icke ifrågasatt, ehuru det var klart äfven för den lösligaste uppmärksamhet, att handels och sjöfartsfondens öfverskott under den korta tiden lill nästa Riksdag ej kunde lemna tillgång för så stort bidrag, som erfordrades för ombyggnaden af Trollhätte kanal och slussverk, helst Rikets Ständer sjelfve, äfven med förutsättning af fördubbladt bidrag ifrån Norrige, beräknade nämnde öfverskott till endast 100,000 a 120,000 R:dr årligen; men den till Rikets Ständer i afseende på ombyggnaden gjorde framställning utvisade behof af 1 million Riksdalers räntefritt lån, jemte bidrag från Götha Kanalbolag och tillskott af obetalda 45 procent å Gamla Trollhätte Bolags Aktier. Bidraget mäste alltså på flera Ar fördelas; ty hvarken gamla Trollhätte Kanalbolag, eller ett för ändamålet bildad t nytt bolag hade velat eller kunnat åtaga sig ombyggnadsarbetet uppå löfte om tillgängligt bidrag endast till nästa Riksdag. Ett likartadt anslag, som det för sistnämnde arbete, beviljades å handels och sjöfartsfonden genom Kongl. Brefven af den g
Då emellertid klaganderne i den underdåniga besvärs-skriften tillika framställt anhållan, att Nådig Proposition, rörande förmedling af räntan för ofvanberörde skogslotter, matte till Rikets Ständer aflåtas, och Kongl. Majit, med anledning häraf, nu tagit sistnämnde fråga uti öfvervägande, har Kongl. Majit dervid icke kunnat lemna utan uppmärksamhet, att vederbörande kronofogde och härads-skrifvare, på grund af anställd syn-förrättning, bestyrkt de uppgifter å hvilka förrbemälde skogslotte-egare stödt sina i äninet anförda besvär, samt att Kongl., Maj:ts Befallningshafvande i Calmar län jemväl intygat, att de af meranämnda lägenheter utgående räntor äro vida högre, än sorn, efter skattläggnings-methodcn för orten, kan på lägenheterna belöpa; och enär således sannolikt är, att deras nuvarande innehafvare, som af oförstånd och lockade af de låga försäljningspris, hvarför, efter skogens förstöring, lägenheterna kunnat till dem upplåtas, desamma öfvcrtagit, icke skola framgent förmå att den i Kongl. Majds Nåd. Proposition, N:o 6.
Då det på förhand lärer kunna antagas såsom afgjordt att Allmänna MagazinsInrättningen verkeligen är banqueroute, så bör det genom StatsUtskottet upplysas, huru, af hvad orsak, och genom hvilka verkningar, inrättningen kommit uti detta obestånd, om det är en följd af ett illa beräknadt lörvaltningssätt å Directionens sida, och till hvad grad Directionen handlat oberoende af Regeringens föreskrifter. Directionens berättelse öfver 1818 och 1819 årens förvaltning utvisade båda ett öfverskott af 2,000,000 R:dr efter afdrag af inrättningens skulder, dem till Riksens Ständers Bank naturligtvis deruti inberäknade; hvilken behållning efter en förslagsvis antagen decorte af 500,000 R:dr i afseende å de utestående fordringarnes möjeliga osäkerhet, troligen bör kunna antagas minst till 1,500,000 R;dr. Inrättningens obestånd har således under de sedan förflutne åren uppkommit, och ehuruväl af 1820 års revision så väl sorn af hela allmänheten, annat likväl icke kunnat i sin fulla dager genom andra än sed - Den T 7 Felmar ii. 435 naste Herrar Revisorer ådagaläggas, så synes de, öfver detta förhållande älven uti ziffran bordt kunna afgifva mera bestämde upplysningar olver det verkliga förhållandet, i stället för det skenbara öfverskotta som till inrättningens iördel blifvit, uti Herrar Revisorers berättelse, Riksens Ständer förelagt Det synes mig varit ett väsenteligt föremål för Herrar Revisorers verksamhet, att efterfråga huru och på hvad sätt verkets förra så betydliga behållning försvunnit eller bortsmält till den obetydliga summa, hvilken nu som sådan visar sig. Då Herrar Revisorer till sin berättelse bifogat alla Kungabref angående undsättningsverket, eller egenteligen rörande de, åt undsättningstagare i serskildte Län förunnade förmåner af lqvidation in natura, så synes mig, att Herrar Revisorer äfven bordt sätta sine principaler i tillfälle, att liksom för spannemålsutdelningen lära känna de principer hvarefter spannemålsupphandlingen varit styrd.