Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Trenne elever hafva redan från inrättningen utgått och gifvit hopp om att fortsätta sin lefnadsbana i den goda riktning den vid inrättningen fått. Enskilta välgörenheten har bildadt och framgent underhåller denna anstalt, i afseende på hvilken icke mera är att önska, än att den kunde till utrymme och verkningskrets blifva vidsträktare. Skolor och undervisningsverket på landsbyggden 3 äro å slättbyggden fasta och finnas i nästan hvarje församling. I några församlingar i skogstrakterne äger väl ännu den ambulatoriska undervisningen rum; men äfven å desse orter är att förvänta förändring i detta afseende i följd af Eders Kongl. Maj:ts nådiga Stadga den 18 Juni 1842. Sedan verkliingarne af detta stadgande hunnit att i någon betydligare mån utveckla sig, vill jag i nästa Femårsberättelse närmare redogöra angående läroanstalterna å landet, uti hvilka någon synnerlig ändring icke inträffat sedan förra Femårsberättelsen afgafs. Nu som tillförene skötes hälsovården inom Länet af två provincialläkare och de flere Regementsoch bataljons-läkare, samt i städerne af nödigt antal stads-läkare. Färs och Frosta härader äro de orter inom Länet för hvilka särskilt läkare vore nödig, emedan de äro mera aflägse ifrån städer och ifrån andre läkares station. Behofvet af en läkare i samma härader är å vederbörlig ort framstäldt och anslag till en extra provincialläkare är att förvänta, när tillgångarne sådant medgifva. Någon allmän farsot har under sednare femårs-perioden icke inträffat och det förtroende och tillit allmänheten haft för Lasarettet och Kurhuset i Lund fortfar oförändradt. Så väl dervid anställde läkare som direktionen ägna all 15 möjlig uppmärksamhet för denna inrättning, som likväl i anseende till utrymmet är något inskränkt för detta folkrika Län. Utvidgning af denna anstalt vore önskvärd och af hehofvet nästan påkallad. Hälsobrunnarne vid Ramlösa och Helsingborg och äfven den i sednare tider vid hemmanet Gullåkra i närheten af Lund uppfundne hälsokälla, besökas årligen nu som tillförene.
Deremot äro de tvänne första Stånden med hvarandra i denna fråga fullt öfverensstämmande; och Utskottet synes derföre heldre bort framhålla dessa Ståndens mening såsom möjligen mera förtjent att vinna äfven de tvänne andra Ståndens bifall, — ehuruväl Utskottet äfven skulle kunnat, i stöd af sådan meningsskiljaktighet, helt enkelt förklara hela frågan förfallen, om eljest saken vore, såsom den tagits, af blott ekonomisk natur. Men af sådan natur är dock denna saken icke, då här fastmera ett af hufvudbetingen för ett helt Riks-Stånds både civila och kommunala talanderätt kan sägas vara i fara att göras om intet. Enligt kommunalförfattningens 59 § skall nemligen hvarje kommuns fyrktalslängd tillika vara dess röstlängd; och följer deraf, alt, derest numera endast Bevillningen antoges till fyrksältningsgrund, dymedelst all den rösträtt, som hittills i sockenstämman varit fästad vid hemmantalet, numera i den nya kommunalstämman vore upphäfven. Men enligt 15 § Riksdags-ordningen är dock ännu för Bonde-Ståndet hemmantalets rösträtt — detsamma som för Borgare-Ståndet burskapet — det organiska band, hvarigenom hvarderas alla medlemmar förenas till samhälliga korporationer, de der icke heller skulle, om de banden upplöstes, längre kunna såsom Riks-Stånd fortfara. Och tydligt bör då vara, vid sådant sakens förhållande, att denna frågas behandling icke ligger inom Ekonomi-Utskottets befogenhet. Men också derföre, och emedan dessutom frågan tillika rörer stadgandet af en ny beskattningsgrund, skulle visst Utskottet äfvenledes kunnat, samt väl äfven bort, efter sådan sakens utgång hos Riks-Stånden, föreslå, 4 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o 122. att hela frågan, då den numera i all dess vidd icke tillhör ensamt Ekonomi-Utskottet, fördenskull matte derifrån hänskjutas, för att i Sammansatt Lagoch Ekonomisamt äfven Bevillnings-Utskott till ny behandling företagas.
Det torde vara något hvar inom detta hus bekant alt jag icke tillhör dem som hylla det närv:de representationssättet, men mitt ifrigaste bemödande skall gå ut derpå att så länge den Grundlag finnes, som står i öfverensstämmelse med nämnde representationssätt, densamma efterföljes och icke bortskjutes i bakgrunden. För att nu, på sätt och med den ledning jag antydt, uptaga frågan, torde det vara i sin ordning att först för sig göra klart hvad ett Utsk. är. Detta är, efter min tro, så mycket mera nödvändigt som vi äro färdiga att på ett ganskr oriktigt sätt prononcera i frågan : hvilka äro principaler, Slår.den eiler Ulsk:n? Grundlagens bud äro dock i nämnde hänseende ganska tydliga. De bestämma Utskm till blott och bart I) e ii 20 Februari. delegationer of den ena statsmakten, Rikets Ständer, med antydda updrag men hvilka ingalunda, utan i vissa bestämda fall utsträcka sig till öfverlåtelse af någon principal-myndighet. Detta förhållande förtydligas ännu mera då man bemärker den verksamheten som för hvarje Utsk. finnes antydd, nemi. att uptaga och bereda samt principalerne delgifva de frågor och ärender som dit remitteras. När således en fråga eller en motion i öfverensstämmelse med Grundlagen blifvit inom något Stånd väckt och till ett, Utsk. remitterad, är det detta Utskis ovilkorlig^ pligt att uptaga denna fråga, att bereda de från principalerne, RiksStin inkommande motioner. Gör icke ett Utsk. på detta sätt, utan handlar annorlunda, så vidtager det enl. min förmening en inkonstitutionel åtgärd, det går på sidan af Grundlagen. Nu har förevide fråga blifvit på vederbörligt sätt inom R. o. Ad. väckt; den har af R. o. Ad. blifvit till StatsUtsk. utan anmärkn. remitterad; det är således icke längre endast en kränkning af den enskilde personens rätt, det är ett förbiseende af den aktning som Utsk. är skyldigt en del af sina principaler nemi. R. o. Ad., om icke Utsk, uptager motionen på sätt föreslaget blifvit.
Kommittéen har visserligen ansett detta icke kunna ske, med bibehållande af antagne krökningsoch Iutnings-förhållanden utan alltför stora kostnader; men då några närmare undersökningar om denna sträckning icke hafva blifvit meddelade, och erfarenheten hittills visat att, vid noggrannare undersökning, man städse lyckats upptäcka gynnsammare terräng-förhållanden äfven der det — såsom förhållandet varit med den i samma trakt ifrågasatta nedfarten till Jönköping — länge ansetts rent af omöjligt att framdraga en jernväg med de för Statens banor bestämda lutnings — och kröknings-förhållanden; så är det sannolikt, att en framtida jernvägs—förbindelse mellan södra och vestra stambanan öster om Wettern, af ungefärligen lika längd eller obetydligt längre än öfver Nässjö, och med mindre kostnad, kan vinnas utan de (lerfaldiga olägenheter i öfrigt, som den södra stambanans förlängning och dragande öfver Nässjö skulle komma att medföra. Deri vid södra stambanans beslutande yttrade och äfven vid sistlidne riksdag fastställda grundsats, att denna bana bör hufvudsakligen öppna förbindelse emellan Skåne och sjön Wettern, synes nemligen så mycket mera böra forlfarand e tillämpas, som utan tvifvel, så länge sjöfarten på Wettern är öppen, en stor del af de varor och troligen äfven passagerare, som på jernbanan söderifrån ankomma till Jönköping, komma att söka ångbåls-kommunikation derifrån vidare åt olika delar af landet. Om deremot, såsom Kommittéen föreslagit, södra stambanan först skulle dragas till Nässjö och derifrån, genom en nära vinkelrät brytning mot vester, tili Jönköping, så nödgades hela denna trafik att göra en omväg af icke mindre än 2'/2 mil, hvartill ytterligare komme den tillökning i tidsutdrägt och transportkostnad, som förmodas uppkomma i följd af de vida större stigningarue på Nässjölinien.
Vid 1766 års riksdag pålades inqvarterings-skyldighet äfven hus och fastigheter, derifrån dock undantagne publike hus och byggnader, samt deras, hvilka vore från inqvartering frikallade; och vid 1809 års riksdag åtog sig jemväl Ridderskapet och Adeln inqvartering för sina hus, så väl i krigssom fredstid, med vilkor, att alla till inqvartering berättigade tjenstemän, äfven husegare, finge efter sin grad uppbära inqvarte:ings-ersättning. Om Stockholms stad sålunda fick i afseende på inqvarteringen vidkännas en tunga, för - Slats - Utskottets Utlåtande, N:o 275. unnades staden ej eller obetydliga förmåner. Utom den i privilegierna staden tillförsäkrade tolag påbjöds genom Kongl, brefvet den 16 Juli 1688 till inqvarteringens understöd en så kallad tillökningstolag med f procent för inkommande och \ procent för utgående varor, med föreskrift derjemte, att denna tillökningstolag skulle delas proportionaliter ibland de oförmögne och fattiga af borgerskapets som inqvartering draga, så att alla finge derutaf en viss hjelp och understöd. Nyssnämnde serskilda tolag lärer för den tiden nästan varit tillräcklig för det dermed afsedda behofvet, och hvad som felades fylldes af borgerskapet intill 1766, då husegarne började, såsom ofvan blifvit omnämndt, deltaga i utgifterne för inqvarteringen. Sedan så väl stadssom inqvarterings-tolagen sedermera undergått förändringar, har Kongl. Majit genom nådigt bref af den 6 Maj 1826 på så sätt fördelat tolags-intraden, att Tys:delar deraf tillfalla inqvarteringsverket, och hvilken andel utgjort: hvarförutan, genom Kongl, brefvet den 28 Maj 1717, de 2 år förut påbjudna dubblai vägareoch mätare-penningar beviljades borgerskapet i Stockholm till hjelp och understöd vid inqvarteringen.
Allt slags smädeligt yttrande om den regerande Konungens Höga Person skriften confisceras. Jemväl detta förslag hade blifvit antaget af BorgareSt., men afslaget af PresteSt. Hr von Hartmansdorff: Jag tillstyrker vördsamt, att R. o. Ad. måtte ogilla detta förslag, och anhåller att få uppgifva skälen för min mening, derigenom att jag uppläser de få ord jag yttrade förlidne riksdagen, då förslaget framlades. ”Ifrågavar. förslag, hvarigenom Const.Utsk. hemställt att, i stället för ordet lasteligt, införa ordet smädeligt, åsyftar att lemna ett större utrymme för klander af Konungens person eller gerningar än hvad våra lagar hittills hafva medgifvit. För R. o. Ad. behöfver jag icke anföra några skäl, hvarföre beviljandet af ett sådant större utrymme vore olämpligt och oriktigt; men jag tillägger, alt det vore så mycket oriktigare, som man vill anföra ett annat ord i Tryckfr.förordn. än brottmålslagen innefattar. Uti 5 cap. 1 § Missg.bm, heter det: ”Hvar som lasteliga talar eller skrifver något” etc. etc. Samma ord, som finnas i Missg.bm, efter hvilken den brottsliga skall dömmas, böra också finnas i Tryckfr.förordn. Jag tillstyrker följaktligen, att R. o. Ad. måtte såsom sin gemensamma tanka förklara, att detta förslag är olämpligt.” R. o. Ad. förkastade detta förslag till redactionsförändring. 17:de punkten. Förslag om den s. k. indragning smaktens upphäfvande. Detta moment utgår.) 8:o. Qvarstad eller åtal göres. Sko. Hvar, som beträdes — Utsökningsbalken. 10:o. I afseende på stadgade äro. ll:o. Finner Just. Statsministern af statsmedlen. Såväl Prestesom BorgareSt. hade antagit detta förslag. Hr Rosenblad: I den ordnings namn, som denna § haft för afsigt att skydda, får jag nu föreslå indragningsmaktens afskaffande.
Handelsförmåner, om vissa, för Rikets Norra Provincer och om exportpremier för vissa varor, m. m. XX. B. g5, i58. A. 208. XXI. U. 75. A. 114. Handklofvar, om afskaffande af, och användande af tvångströjan i deras ställe. lif. 120. Handlingar, till Domstol ingifna, om rättighet för parter att återbekomma. Harmens, Henrik Otto af, yttranden. VI. 449- VII. 4■ IX. 270. Hedenberg, Carl August von, yttrande. V. 126, Hegardt, Christian Bernhard, yttrande. I. 70. II. 10. IV. 2,38, 33g. VI. HelftihetsBref, 0111 förändring i afseende på Skepps-ägares skyldighet att förse sig med. Se Skepps-ygare. ( i°8 ) HemförareBåtgillet i Götheborg, om upphörande af. V. B. 8. A. 18. Hemligt Utskott, om valet af. II. 166. IV. E. 202. V. E. 126. XIV. E. 185. XV. E. 337. Hemmansklyfning, om ändring i 1827 års Förordning angående. XII. B. 355, 377. XIII. A. 17. E. 181. Herjeådalen, om upphörande eller inställande af afviltringsverket i. IX. A. 216. E. 366. Hermelin, Friherre Carl Samuel, yttranden. Hernösands stift, att de derifrån till Upsala Domkyrka utgående Domkyrko-tunnor n,å tillfalla Hernösands Kyrka. V. B. 225, 326. Å. 335.
Jag föreställer mig dessutom, att Utsk:t har fullkomlig rättighet att, i händelse af återremiss, förändra de föreg-.de gg:ne i öfverensstämmelse med mitt förslag att edgång skall vara ett nödvändigt praestandura för att utur konkurs för fordran njuta betalning. Gr. Sparre: Min värde grannes anmärkning derom, att jag skulle sagt det vara ett kuriosum, som står i denna 90:de §, grundar sig på ett fullkomligt misstag. Jag har nemligen såsom ett kuriosum ansett, om jag, oberoende af processen och sedan allt blifvit utageradt, samt ingenting annat än utdelning återstår, då komme och fordrade ett nytt procedere. De fordringsegare, som deremot i denna g äro i flaga, hafva aldrig varit med om bevakningen, och man har således icke kunnat vid bevakningen fordra någon ed af dem. Gr. Mörner: Det är mig omöjligt att hindra Gr. Sparre 102 i) e ii .14 Juli f. m. från att vid 90:de §:n eller vid andra lagförslag andraga skäl. som icke höra till frågan; men det vore deremot en alltför stor artighet af mig att, då så sker, icke anmärka det. lag anser mig således både oförhindrad och berättigad att göra det. Hvad Gr:n för öfrigt yttrat om denna fråga, tror jag alldeles icke vederlägger anmärkningen, att påståendet om edgång för innehafvare af pant kan väckas sedan panten är försåld och pantinnehafvare!! skulle erhålla sin utdelning. Jag fortsätter mitt yrkande. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt H. Exc. Hr Gr. o. Landi m. uptagit, de derunder gjorda yrkanden om dels bifall till, dels återremiss af den förev:de §:n, framstälde H. Exc. propos. å bifall till densamma och, då dertill svarades många ja, jemte några nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. Hr Dalman begärde votering. Hplästes och godkändes följande voteringspropos.: »Den som bifaller 90:de §:n af LagUtsk:t.s uti Betänk.
Äfven i detta fall var konungen outtröttlig att hämma ofoget; men fullkomligt upphörde ej klagomålen, och äfven vår dramatiska litteratur bevarar en och annan skildring af soldaternas sätt att husera i bondens gård. Som vi sett var likväl Gustaf Adolf alltid färdig att med sin hjelp komma emellan; han efterskänkte skatter, der verklig nöd fanns, han arbetade på att lätta bördorna, han skyddade efter förmåga den förorättade. Också finner man, att oaktadt de ständiga krigen och tyngande utlagorna, likväl välmågan varit i stigande under hans regeringstid, och allmogen vittnar om honom vid 1633 års riksdag: ”Vi hafva bortmist vår och landsens fader, under hvilkens nådiga, christliga och gudfruktiga regemente, näst Guds hjelp, vi byggde och bodde inom våra gränser i ro och trygghet och gingom utan sorg att så och skära, berga och hembära”296. Under nästföljande regering blefvo de ofvannämnde anledningarne till missnöje än mera tryckande. Hvad vi uti det följande hafva att förtälja bär derom talande vittnesbörd. ”Gustaf Adolfs regering,” säger Geijer, ”gör i hvarje hänseende i Sverige epok. I näringarna, i förvaltningen, i lagskipningen, i uppfostran är detta lika synbart.” Endast hans åtgärder i sistnämnde hänseende hafva vi att här påpeka. Under Gustaf Wasa och hans söner hade företrädesvis de högre stånden gått framåt i bildning; Gustaf Adolf arbetade för att sprida upplysningen längre ned, och högst betecknande i detta hänseende är hans förordning för Jönköping af år 1625. Borgarne åläggas att ovägerligen sätta sina söner vid sju års ålder i skola och sedan låta dem lära något yrke eller handtverk; böter utsättas för dem, som detta försumma, och ynglingar, hvilka vid sexton års ålder ingenting nyttigt lärt, förklaras förlustiga tredjedelen af sin arfsrätt, med mindre de så bättra sig, att konungen kan bevilja dem restitution. Alla städer i riket blefvo ålagda att upprätta barnhus eller tukthus, hvilket senare ord i den tidens språk betydde en uppfostringsanstalt för fattiga barn. Lärda skolor stiftades eller tillöktes, och de första gymnasier inrättades under denna regering.
Le. damöterne af BanccUtskottet hafva sett, huru den blifvit bringad till verkställighet, och är dervid mycket att erindra; hvaraf ock en del blifvit hos Riksens Ständer anmäldt. Utskottet erkände visserligen nyttan af desse Lån, som gifvas till lag ränta; men erkände den likväl under vilkor af en noga och alfvarlig verkställighet och controll, på det att ej, som hittills för det mästa skett, lånen skulle utgöra Discontbiträden såsom hufvudsak, och odlingen stanna som bisak, sedan linet blifvit vunnet. Utskottet trodde ock angeläget, Dan 8 Junii f m. 325 att icke inleda eller uppmuntra till låntagning, såsom i allmänhet ingalunda förmonligt, serdeles ej för , Allmogen. Men då å andra sidan man anseit, att en del »f Bankens revenuer, sorn voro ämnade till myntets consoliderande, för närvarande icke kunde för rö,’ reisen umbäras, så var det angelägit att uppsöka de vägar, som kunde bäst befordra produetionen, men tillika lämpeligast gifva säkerhet till Banken för dess försträckningar. På dessa grunder är fördelningen föreslagen. Att låna på en färdig produet, på Rikets förnämsta Exportvara jernet, måste på en gång vara nyttigt och för Banken säkrast. Af Bruks.- rörelsens fortgång och trefnad beror Jordbrukets afsättning ganska väsenteligen, och de understödja hvarannan. Redan 1779 var Jern Lånefonden 166,000 Riksdaler, och hvad som nu föreslås, står i förhållande dertill, efter Sedelvärdet. Det är sålunda icke något nytt, utan ett upplifvande af hvad som förut existerat. För öfrigt må det förmånligaste taga företrädet. Meningen har ingalunda varit, att gynna den ena Näringen på den andras bekostnad; men man måsfe se på Bankens säkerhet tillika. OdlingsLånen göras på namn, och omsättas långsamt: Jernlånen presentera et? större säkerhet i förening med hastigare omsättning.
Af hvad jag tagit mig friheten anföra, vill jag förmoda, man skall finna, att jag icke saknat skäl för den öfvertygelse, att Bondeståndets antagande af Utskottets förslag icke utgjort hinder för Utskottet att frånträda sitt första förslag, helst, med erkännande af dess flere fördelar, det likväl skulle kunna vara en tänkbarhet, att något mera ändamålsenligt kunde genomföras, och, i sådant fall, ett Stånds antagande af ett förslag, hvilket synes dem godt, ej skäligen borde lägga hinder för samma hufvudsakliga ändamåls vinnande genom förmånligare medel, hvaremot, om Utskottets grundsats antoges, ett Riksstånds beslut skulle blifva äfven i de vigtigaste frågor afgörande. Ett ytterligare stöd för min mening, att Utskottet bordt taga uti närmare betraktande, huruvida icke Riksbankens och enskilde aktie-egares intresse, genom gemensamt bedrifvande af lånerörelsen, förmånligast borde hafva egt rum, hemtar jag af innehållet af 213 §, der Utskottet föreslår, såsom alternativer, de båda ytterligheterna, att företrädesvis öfverlåta lånerörelsen till enskilda bolag helt och hållet, eller ock, om detta ej lyckas, låta Banken uteslutande besörja densamma. Banko-Utskottets Utlåtande, JU 63. 13 Jag hemställer till Rikets Ständers bepröfvande, huruvida ett sådant vacklande uti bestämmelser kan vara förenligt med ett förtroendegifvande finans-system, och huruvida icke just detta bäst ådagalägger Höglofl. Banko-Utskottets obeslutsamhet uti afgörande om hvad som är för Riksbanken och det allmänna ändamålsenligast att tillgöra. Lägger man härtill, att, uti samma paragraf, Utskottet till och med tillstyrker, att utvidga rörelsen vid nu existerande Låne-kontor, ehuru Utskottet, uti Betänkandet J\s 43, pag. 3—14, förklarat, att en allmän Låne-inrättning icke kan organiseras med den besparing i förvaltningskostnad, som vid en enskild sådan inrättning; och erkännas måste, att
Dessa sednare, hvarmed åsyftas att verificera det utestående utskyldsbeloppet vid summariska redovisningen, måste, för att kunna blifva kringsända till alla församlingar uti fögderiet och till redovisningsdagen återkomma, upprättas redan vid slutet al' Mars månad. Häraf följer, att om derå uppförda utskylder sedermera till större eller mindre del indrifvas, kan en uppbördsman, som vill dölja sin ställning, på sådant sätt bereda sig verification för vida större belopp, än vid ledovisningsdagen verkligen finnes utestående, och exempel derpå lära ej heller saknas. En säker och ända till redovisningstilIfället sträckt controll vunnes deremot, om det stadgades! att de oguldne ulskyldernes belopp verif ceras med obegagnade qvitlenser , hvaröfver fot teckningar socknevis borde vara upprättade , hvilka derefter genast ifrån Konungens Btfli.de öfver sandas till presterskapet, sorn skulle deni, lika med hvad nu i afseende å resllångder år stadgadt, upplåsa och återsända med anteckning, huruvida och hvad anmärkning deremot ägt runi. 1 sådant fall skulle väl svårligen någon uppbördsman, äfven om det varit honom möjligt att uppbära penningar, utan att från sig lemna de stämplade qvittenser, våga att som reslskyldige uppföra personer, hvilka verkligen betalt. På grund af allt detta tillstyrker jag derföre: att /?. St. mätte hos K. M. i underd. hemställa, alt de hår förut föreslagna stadga nilen i afseende å Controll öfver uppbördens levererande och restanliers vcrificerandc må i nåder varda utfärdade. Ilemitterades till StatsUtskottet. 9.
Då denna tid för den förhöjda räntans beräkning blifvit inskränkt till två månader, bör den kunna verka såsom en anmaning till ordentlighet hos gäldenärerne, men ingalunda betraktas såsom en oskälig förmon för Bankerne, hvilka för upplåning af främmande penningar icke sällan utsätta sig för ränteförluster, vida öfverstigande behållningen af den så kallade straffräntan på förfallne lån. Af dessa skäl anse Utskotten, äfven i allmänhetens intresse, en förhöjning i räntan under en kort tid böra föredragas framför den vida hårdare påföljden af ovilkorlig betalningsskyldighet med förlust af vidare omsättningsrätt. Att ålägga enskilda Banker att uppoch hembjuda i Banken belånte, å förfallodagen icke inlöste, varor, innan de föryttras, skulle föranleda en för Bankernas rörelse menlig omgång och tidsutdrägt, utan att medföra någon serdeles fördel för varornes egare, som, då dessa skola å offentlig auction försäljas, eger tillfälle att bevaka sin rätt. Den i 10 Cap. 2 §. Handels15a 1 ken föreskrifne skyldighet att offentligen låta uppbjuda förfallen pant har afseende endast å guld, silfver eller lösören, men kan ej, utan mehn för allmänna rörelsen, utslräckas lill belåningar å varor, med hvilka en enklare Bancooch Lag-Utskottens Utlåtande, N'.o 2. 9 enklare procedure eller försäljning å offentlig auction, redan blifvit i handelsrörelsen antagen, till stor förmon för omsättningens liflighet och den allmänna crediten. — Paragrafens lydelse inskränker jemväl verkan af tillåtelse till omedelbar försäljning allenast till belånte varor, ej till andre lösören. Under sådane förhållanden torde Bankerne desto heldre höra befrias från skyldigheten att låta uppbjuda belänte varor, som en ännu vidsträcktare förmon i detta hänseende redan blifvit beviljad Pantlåne-inrättningen i Stockholm. Då straffränta ansetts böra bibehållas i 11 §., torde deraf följa, att den enligt 14 §. jemväl bör ega rum för Banker, som ej fullgöra sine förbindelser; och hafva Utskotten ej funnit skäl förändra tiden för densammas beräkning.
Län af det församlingen beviljade lån utaf Cholera-CreKliv-medlen ,,,,,,, 4 1 47 2-4 b. V 40 b. Y 40 b. y 40! b. y 40 10 A. Af skrifning j af de staden Borås beviljade byggnadslån , j , t ) 9 > > Svar pä aterremiss , f ,,,, , , af f. d. Arrendatorn Christoffer Gu stafssons återstående skuld i och för arrendet af Stora Lunds boställe ,,99999999919*99 , 99 af efterlysta personers skatter och a domde böter ,,,,,,, tt fråga derom i afseende å några min dre , sedan längre tid tillbaka, i Riksgälds-Contoirets räkenskaper balanCerade summor , , , ,,, , , > a af åtskillige af Kongk Jkrigs-Collegii Artilleri-Afdelmngs i Mariebergs egendom intecknade capital - skulder eller ersättning för åtskillige, dels på öfverskotten af Stats-Verkets inkomster anordnade, dels från Kongl. Stats-Contoiret, af under händer hafvande medel bestridde utgifter , , , af de summor, som blifvit lyftade å det på Riksgälds-Contoirct vid 1828 •—1830 årens Riksdag anvisade mindre Creditiv.