Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Grundgräfning, rustvirke, spåntpålning, m. m Kallmur, 97 kub.fainnar 41 trummor af 20 qvadr.-fots sektions-area. Grundgräfning, rustvirke, spåntpålning, m. m. Kallmur, 174 kub.famnar 35 trummor af 12 qvadr.-fots sektions-area. Grundgräfning, spåntpålning, rustvirke Kallmur, 349 kub.fainnar 45 trummor af 6 qvadr.-fots sektions-area. Grundgräfning, rustvirke, spåntpålning Kallmur, 186 kub.famnar å 50: — Väg ®fver§;åiigar och geno mfarter: Väg-genomgång i banken vid Wingenslorp. Afståndet mellan vederlagen 10 fot, deras höjd öfver grunden 7 fot, bredd 100 fot och tjocklek 5 fot. Grundens beredning: grundgräfning 26 kub.famnar å 3: — kallmur, 22 kub.famnar .. å 50: — Vederlag, hvalf och vingmurar, 74 kub.famnar mur i bruk å 75 stenhuggning, 850 gvadr.alnar å 3 7 större väg-öfvergångar . å 450 44 mindre dito å 150 Väg-omläggningar flätning och omgräfning af vattendrag Stängsel, 72,000 sträckfamnar ål tilläggas 10 proc. härå m. m å 50: — m. m. 50: — 50: — Från Skälhult till Ugglehult, 6 mil.
I följd af de ständiga nya uppfinningarne i krigskonsten och de förändringar krigsmaterielen oupphörligt är underkastad, synes det vara nödigt iakttaga, att, åtminstone för den närmaste framtiden, endast sådana arbeten, om hvars ändamålsenlighet någon tvekan icke kan uppstå, bringas till verkställighet. Visserligen inhemlas af det vid Kongl. Maj:ts nådiga Proposition fogade Statsrådsprotokoll, att nu ifrågaställa fästningsanläggning ingår i den allmänna försvarsplanen för Carlskrona, men då, just med afseende å ofvanantydda förhållanden, förändring af denna plan lätteligen kan ifrågakomma, samt Utskottet derjemte vågar antaga, alt nämnda befästningsarbete, hvilket, efter hvad berörda protokoll vidare gifver vid handen, är beräknadt alt utföras under loppet af 6 år, icke är af den angelägna beskaffenhet, att ett uppskof dermed torde vara med någon våda eller synnerlig olägenhet förenadt, har, jemväl med afseende derå att ifrågavarande befästningsarbete icke är vidlyftigare, än att detsamma, om sådant oundgängligen erfordras, snart nog synes kunna utföras, Utskottet ansett sig böra för närvarande afstyrka beviljandet al det anslag Kongl. Maj:t för detta ändamål äskat. Härigenom har Utskottet äfven besvarat Herr M. Brakels, uti mom. 13 af dennes hos Ridderskapet och Adeln väckta motion (JV2 20) gjorda hemställan att Rikets Ständer måtte bevilja ett årligt extra statsanslag af 200,000 R:dr till örlogshamneus i Carlskrona befästande. 34:o. Topografiska korpsens arbeten. I ändamål att befrämja Topografiska korpsens arbeten och för att påskynda utgifvandet af korpseris karta öfver Sverige, beviljade Rikets sednast församlade Ständer en förhöjning uti det härtill förut anvisade anslag och bestämde detsamma 40 Stats-Ulskottets Utlåtande JW 66. under innevarande statsreglering till 50,000 R:dr oro året. Enligt hvad korpsens Chef upplyst, hade ock, till följd af denna ökade tillgång på medel, arbetet med deo framgång kunnat bedrifvas. att sedan Rikets
Att på på ett lån, som ej skadar enskilde, åstadkomma erforderliga ändringar i berörde §§:r, anser jag vara ett ganska svårt problem alt lösa; derpå hafva gamle och skicklige jurister funderat i åratal; och tror jag mig veta att de deruti ännu icke lyckats. Jag erkänner alt Konungens nåd. propos. på ett högst förljenstfulll sätt till en del löst detta problem ; men jag måste tyvärr tillägga att sådant dock icke skett till fullo. Det är i synnerhet tvenne omständigheter, som jag dervid måste anmärka; den ena, att det icke är enligt med en god princip alt stifta en lag, som verkar retroactift, den andra, alt den nåd. proposm, om den antoges, möjligen lill sina följder kunde blifva vådlig, enär åtskilliga och kanske ganska mänga skuldsatte jordegare derigenom skulle komma i stora svårigheter, genom upsägningar af en del inteckningar. Det säkra är emedlertid alt, måste man välja emellan Konungens propos. och La g lits k :s förslag, så anser jag den förstnämnda så mycket bättre än det senare att intet tvifvel bör kunna upstå, hvilkendera som bör antagas, ty Utsk:s förslag skulle leda till de aldra största oredor; att hafva tvenne serskilda Inteckningslagar bredvid hvarandra bestående, kan ej vara annat än skadligt, och dessa kunna komma att fortfara ännn i århundraden ty man vet att gamla inteckningar pläga förnyas inom loppet af hvart tionde år och de första Inteckningar som af publika kassor innehafvas komme hädanefter aldrig att uptagas, hvarigenom 2;ne sorters inteckningar derest LagUtsk:s förslag antages, skulle fortgå in infinitum. Under sådana förhållanden är det med ledsnad jag nödgas förorda alt saken tills vidare får förblifva, som den hittills varit, i förhoppning att problemet må kunna lösas vid en annan riksdag, så svårt sådant än f. n. må synas; och anhåller jag således om propos. på afslag ej mindre och framför allt å LagUtsk:s betänk, än äfven å den K. proposin. Gr. Sparre, Erik:
Hennes lifliga utrop och phpekningax af finesserna i dessa delikata, u t t r ~ c k s f d l a konstverk ingåfvo mig d&amp; tanken, att hon var en me. Paul Konewka befryndad konstnärsnatur. Däremot ktinde hon sig föga drageii till inil) ressionister~ias n i a klatschmaner. kr 1839 vistades hon en tid i Cpsala och liig dar under homöopaten Liedbecks behandling för de ~moiiclies volantes r. so111 redan d&amp; besvärade hennes ögon, men iiader den senare delen af hennes lif gingo bort, dB däremot. iiiider den allra sistii tiden daraf, hennes ögonsj iilidom kom henne att se I i ~ i t a ringas kring förerniilen. ~ ä m n d a 9s m8lade lioii fru Liedbecks (fudd Ling) porträtt, et t af hennes fwsta olj efargsportriltt. Sedan följde flera-. Homöopaten Liedbeeks porträtt, miiladt forst pii 1870-talet, var det första hvari hon tillämpade metoden atet mhla efter fotografi. Man hade förgäfkes forut bedt henne att p % detta sätt föreviga ' Jsag af aflidna personer. men nu ledde lieim vä.nskapen a t t frångh sin grundsats, d i deii ganile raii~ien plötsligt rycktes bort. Och fursöket lyckades foiträffligt. Hon gjorde sedermera flera sådana porträtt iiiider sin seila ilder. då hon fann det bekvämast, men dock ej af andra personer &amp; IL sådana, med h i l k a s utseende hon T ' H ~ förtrogen, d i hennes säkra blick och goda minne voro en borgen for ett naturtroget återgifvande. Det. Amalia Lindegrens första. olj eportratt, iiiilaii Qmtrnström upptäckte. henne och för n&amp;gra m&amp;nader lat öppna Fria Koiisternas Akademi för henne och n&amp;gra alidra konstiiiirinnor, ehuru för-.
Jag påminner inig ganska väl, att äfven jag vid 1844 års Riksdag var ledamot i samma Utsk. som han, nemi. Bevillu.Utsk:t, der Gr. Cronhjelm var ordfide. Jag tror, att Hr Printzensköld bör komma ihåg, att vi just då arbetade ganska flitigt om eftermiddagarne. Ett af Hr Priutzenskölds största bekymmer, i händelse detta förslag skulle emot hans vilja blifva grundlag, är huru vi skulle fä kanslibetjenjng inom Utsk:ii; förr, menar han, har det varit lätt, men är nu svårt. Månne denna af honom anmärkta liknöjdhet för riksdags-arlvoden ej kan vara en följd af de löneförhöjningar, som gåfvos vid sista Riksdagen? Jag hoppas att Hr Printzensköld skall finna att den svårligen kan hafva någon annan orsak, och att han också hädanefter mätte blifva en ifrig motståndare mot alla löneförhöjningar. H. Exc. Hr Gr, o. Landtm, tillkäunagaf, att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande al plenum kl. C e. m. Hr Cederschiöld, (Justaf: Min mening var ingalunda att motionerna skulle undertryckas, utan blott alt genom R. Surs talare sammanträden skulle, såsom en omedelbar löljd, framstå eli vida mindre begärlighet att vacka motioner. Medan jag har ordet, torde de. tillätas mig att fästa upmärksamheteu pä en sak. Hr Printzensköld öfverraska!', mycket ofta, åtminstone mig, med alldeles nya idéer. Nu har han framkommit med en, som, om den vöre sann, skulle omstörta allt bestående. Skaparen har skrifvit en lag, som genom denna idé skulle göras om intet. Redan genom solens uppoch nedgång är det nemi. föreskrifvet att arbete och hvila skola omvexla med hvarandra. Hr Printzensköld har emellertid förklarat, att sådant icke behöfves. Jag vill fråga om Hr Printzensköld verkligen aldrig behöfver hvila, eller om icke han, lika väl som den gode Homerus, en och annan gång inslumrar. Ilr Sparre, Sigge:
Men båda hafva vi i vårt sinne hjertligt tackat gamla praktiska faster, som förmådde oss att öfvervinna vår dumma fördom och lärde oss icke blott vårda och älska de små, utan ock gaf oss en rätt blick för det ljufva och sköna i detta kall. Beklagligtvis måste jag erkänna, att » lille bror » icke är ett grand förståndigare än hans systrar voro vid hans år. Inviterad att beskåda huru mina » kyrkenglar » förnöjdt plaska i badbaljan, förklarar han som oftast, att han inte begriper » hur nå ' n men ' ska kan vara så förtjust i så ' na der små grodor ». För att vara fullt rättvis, måste jag dock medgifva, att han anser min äldste, fyraårige son hafva öfvervunnit grodornas stadium, och är för denne en vänlig och tålmodig lekbroder, när han — ofta nog — är på besök hos oss. » jätJptt äta är väl den naturligaste sak i verlden — ' jJ och ingen konst, blott man har matlust och god mat att dermed tillfredsställa den samma » — tänker måhända en och annan! Visserligen erfordras först och främst såväl lust att äta som » material » derför, men dernäst en viss färdighet eller skicklighet att rätt tillgodogöra sig » materialet ». Naturligt är ju också, att man äter, men huru sker det understundom? Mången innehar verkligen icke den önskvärda och behagliga skicklighet, som innefattas i betydelsen af konsten att äta; önskvärd, om ej för eget, så för andras välbefinnande, alldenstund en och annan för egen räkning ej synes bekymra sig om, huru måltiden intages. Observera blott, huru det ofta tillgår, t. ex. vid det för oss svenskar hardt när oumbärliga s. k. smörgåsbordet! Der kommer en och tager munnen — nej, ursäkta — knifven full med smör; alldeles för stor portion till det bröd, hvarför det är ämnadt. Följden? Ja, den låter ej vänta på sig, obehaglig nog i skepnaden af en nersmord duk eller tallrikskant, så vida ej en öfverseende, tjenstvillig bordskamrat genast förbarmar sig öfver den öfverflödigt nersmorda knifven; till föga båtnad i öfrigt, antagligen.
Jag anhåller derföre att R. o. Ad. ville, med behjertande af kavalleriets beklagansvärda tillstånd i detta sednare afseende, afslå Utsk:ts hemställan och bevilja det af K. M:t begärda anslaget. Gr. Mörner: Jag får erinra den siste värde talaren derom, att vid vårt kavalleri, med undantag af det värf'arie. åligger det rusthållarne alt anskaffa beväpningen, och att det derföre icke torde betyda serdeles mycket, om vårt fåtaliga värfvade kavalleri skulle få vänta några år på de nu begärda vapnen. Gr. Björnstjerna: Till svar å Gr. Miirners anförande får jag blott erinra, att rusthållarne ej kunna åläggas anskaffa nya vapen, förrän de gamla kasserats. Nu äro ej indelta rytteriets pisloler så gamla eller så utslitna att de snart kunna kasseras, ehuru odugliga de äro både till lorm och sammansättning. K. M:t har likväl ej nu begärt anslag till anskaffande af pistoler för hela kavalleriet, ehuru behöfligt ett reservförråd vore, för Ben 28 Februari e. in. 683 att vid behof tillhandahållas rusthållarne, utan har Konungen inskränkt sig att begära de tusen stycken revolvers, sorn erfordras lör vårt värfvade kavalleri, .lag hemställer örn detta kan anses vara för mycket. Gr. Posse: 1 denna fråga synes mig ötsk:t hafva bjudit så goda skäl för sig, att R. o. Ad. med godt samvete kan bifalla denna punkt. Utsk:t har nemi. sagt att, då K. M:t ännu icke fastställt någon modell för kavalleriet skjutvapen, Utsk:t icke finner trängande nöd vara för handen att bevilja det af K. M:t äskade anslaget, och af detta skäl, hvilket jag finner fullt tillfredsställande, anhåller jag om bilall till Utsk:ts hemställan. Vid behandlingen af Fjerde Hufvudtiteln i sin helhet har Stats-Utsk:t denna gång mera än vanligt gått K. Mits önskningar till mötes, hvilket jag hoppas Hr Reuterskiöld rättvist måtte erkänna, och det förundrar mig derföre, att man nu söker forcera fram ett afslag.
Skrifvelse, N.o fy8. 1844 i Nåder föreskrifvit, bland annat, dels att handling, hvarigenom besittningsoch nyttjande-rätt till hus eller jord å landet är vorden på viss tid eller på lifstid upplåten, bör hos Härads-Rälten intecknas, för att emot egandeoch inteckningsrätt, hvilken tillkommer annan, än den, sorn upplåtit, eller lika med honom förbunden är, hafva bestånd, dels att den, som å annan öf veria tit eganderätt till fast egendom å landet, och dervid, såsom undantag, föibehållit sig nyttjanderätt till större eller mindre del af samma egendom eller afkomst deraf, skall, så vida han vill derför tillgodonjuta säkerhet i den öfverlåtna egendomen med den formonsrätt, sorn allmänna lagen i 11 Cap. 2 ^ Jorda-Balken tillägger obetald köpeskilling, inom den i berörde lagrum utsatta tid, afhandlingén, hvari förmonerne betingade äro, for Härads-Rätten uppvisa och i Intecknings-Protocollet intaga låta, dels ock att omförmälda stadganden skola träda i verksamhet från och med nästkommande Juni månads början, med tillägg derjemte: ”1 afseende på dessförinnan upprättad, men ej intecknad, afhandling af ifrågavarande beskaffenhet, vare, ulan minskning af dpn rätt densamma, efter hittills gällande lag, må kunna medföra, tid att inteckning söka till nästa års slut”; så har hos Rikets Ständer blifvit anmärkt, hurusom det vid stiftandet af förenämnde författning synes hafva undfallit uppmärksamheten, att i vissa delar af Riket blott ett lagtima Ting årligen hålles; att detta understundom inträffar i Januari eiler Februari månad, samt att, då den inteckning, som författningen påbjuder, icke lärer kunna sökas vid annat än lagtima Ting, tiden, hvarinom redan upprättade afhandlingar skola intecknas, blir kortare, än som utmärkes i författningen med ordalagen ”till nästa års slut” och ehuru det torde kunna antagas, att, då författningen först träder i verksamhet från nästkommande Juni månads början, rättigheten att söka inteckning, i de orter, der laga Ting under följande delen af året icke hålles, vore öppen vid det allmänna Ting, som inträffar år 1846, emedan inteckningssökanden, i omförmälde händelse, ej gjort sig skyldig till någon försummelse, har likväl för undanrödjande af hvarje anledning till tvifvel härutinnan och då det ofvan anförda jemväl i viss nion gällde om de orter,
Denna öfverläggning öfvertygar mig ännu mera, att jag haft rätt, då jag ansåg de nuvarande föreskrifterne lil Iräcklige. Jag har så väl nu som vid flere tillfällen funnit, att de bestämmelser som vår gamla redaction af Grundlagen gifver , äro så mycket öfver hvad man nu för tiden hör föreslås, att vi hafva orätt att för mycket lappa densamma. Jag tror blott, att det är en ambitions-fråga , om Ständerne skola välja sin Justitieombudsman ge« nom 48 eller 24 Ledamöter. Så hafva Riksens Ständer vid i8cg års Riksdag ansett saken, och ansett det vara lika godt, att öfverlemna saken åt 24 personer, ifall Justitieombudsmannen dog efter valet. Derföre kan jag ej annat finna, än att alla nya föreskrifter äro öfverflödiga , och an. håller att, om återremiss beslutes, mitt förra yttrande måtte Tå åtfölja, I afseende på hvad jag anfört om brist i corn rnunicationssättet mellan Ständerne och J ustitiasOmbudsmannen, så kan jag visserMgen följa Herr Cederscbjöids anvisning, men jag har trott att, om man här gjorde en anmärkning, den likaväl kunde föranleda Utskottat Den i~, October f. m. sjelf, att föreslå en ändring eller ett tillägg, hvartill det har rätt. Jag kan e j föreställa inig , huru det kan vara möjligt att i en Grundlag in. föra allt, som skall iakttagas uti alla fall, då en Justitieombudsman dör vissa dagar eller timmar före Riksdagens slut. Föreskriften bör vara allmän, och liksom Riksens Ständer ej mer än en gång kunna besluta öfver samma sak, likaså torde de ej böra mer än en gång välja till lamma plats. Jag kan således ej finna någon förändring i 98 §• vara af nöden , och yrkar derföre återremiss. Herr von Hartmansdorff: En värd Ledamot har yttrat, att om Justitieombudsmannen skulle aflida i begynnelsen af Riksdagen, vore det intet hinder för Riksens Ständer att välja en annan genast.
Jag vet alltför väl, alt undanlagsförhållanden kunna äga rum; meri jag tror att de äro så få, att på långt när ett sådant creditiv för dem ej bör komma i fråga. Lika med Hr von Hartmansdorff underkänner jag helt och hållet förslaget alt genom låneunderstöd uppmuntra till anläggande af skolor; men jag godkänner icke hans åsigt att genom praemitr belöna de socknar, hvilka föregå de andra genom exempel af skolors inrättande. Jag underkänner denna tanke på den grund, alt dessa prsemier naturligtvis skola då tillfalla de rikare och bättre lottade socknarna, hvilka äro mest i tillfälle att skyndsamt uppbygga sina skolhus, och således minst i behof af understöd, man må nu kalla det för prsemier eller hvad som helst. Jag bör likväl tillägga, att jag möjligen misstagit mig om den värde talarens mening. Hr von Hartmansdorff har frågat: när sk^II bonden lära att vara bonde? Hvad denna fråga eller detta uttryck beträffar, så tror jag, att ingen farhåga Di I lig t v is bör äga rum, ty nog lärer lian sig att blifva bonde; våra skatteförhållanden äro de, som nog skola hålla honom inom skrankorna; och faran att en utslräcktare skolgång skall lösgöra honora derifrån, tror ]ag ingalunda existerar. 9 mom. 3 §:n säger: ”att hvarken kyrkoherdarne sjelfve eller deras adjhncler i allmänhet böra till ordin.lärare i folkskolorna användas.’’ Härvid har jag först att anmärka, att jag ej anser ett sådant stadgande behöfligt; ty dess förro H. 22 I JO Den 23 Juli f. in. utsatta motsats lärer troligen icke komma att inträffa; men ett sådant förbud deremot anser jag icke förenligt med localförhållanden hos oss.
Dessutom må nämnas, alt medlen å förra 9:de bufvudtiteln voro ställda lill Kongl. Majlis nådiga disposition för handelns, näringarncs och jordbrukets upphjelpande, och att det berodde af Kongl. Majit att af dessa medel bevilja understöd eiler ränlefria lån, hvilket förstnämnde sätt både Rikets Ständer och deras Revisorer tillförene ansett lämpligare motsvara ändamålen för medlens användande; hvarigenom synes vara förutsatt, att, likasom Kongl. Majit kunnat för Malmö hamnbyggnad i nåder bevilja den summa, hvarom fråga är, utan äterhetalningsskyldighet, likaså berodde det af Kongl. Majit att, på satt skett, i nåder pröfvade skäl, som föranledde eftergift eller utskrifning af det — 334 — belopp, hvarmed ett allmänt gagneligt företag blef understödt af medel, sorn till likartade föremål voro anvisade. Stats-Kontoret framhärdar med djupaste vördnad, nit och trohet, Stormäktigste Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter, P. WESTERSTRAND C. E. AF Tuneld. L. G. af Silian. Th. Nyström. P. G. Welin. A. V. Kock. P. V. Ahlbom. Slockholm den 20 Februari 1846. - 335 — Kongl. Öfve r-Post ■ DirektÖrs-Embetets underdåniga Utlåtande, i anledning af 1845 års Revisorers anmärkningar vid granskningen af Post-Verkets förvaltning och räkenskaper. Underdånigste Utlåtande. Till följd af erhållen nådig Remiss utaf den Berättelse, Rikets Ständers sednast församlade Revisorer afgifvit om Post-Verkets förvaltning och räkenskaper för åren 1842 och 1843, får Öfver-Post-Direktörs-Embetet nu i underdånighet sig utlåta öfver hvad i denna Berättelse blifvit anmärkt och framstäldt.
|flär Elna kom hem från sin skridskofärd hade en reaktion inträdt i den glada sinnesstämL ningen. Hon var trött och nedstämd och plågade sig med alla möjliga föreställningar om, hvad som kunde hindrat Berner att komma. Hon försökte att jaga bort sin förstämning, men förgäfves. Där var en aning o m kommande sorg i hennes sinne. Hemmet var också tomt och öde. Doktorn hade farit på sjukbesök långt uppåt skogarne och kunde ej vara igen förr än dagen därpå. Elna försökte spela litet, men det ville ej gå, fmgrarne voro så stela och frusna. Så sydde hon en liten stund, men lade snart arbetet ifrån sig. Hon, som var så lugn annars, hade fått en oförklarlig oro i sig. Hon gick af och an genom rummen, oförmögen att taga sig till med något. JSr På natten sof hon mycket illa och vaknade på morgonen med hufvudvärk, trött och olustig. När doktorn kom hem, blef han allvarsamt orolig, men Elna ville ingenting göra; att åka skridskor en stund skulle fullkomligt kurera henne. Vid bryggan var det tomt och öde. En kall, rå blåst gjorde åkningen mindre inbjudande. Elna gick af och an en stund, med allt tyngre hjärta, hon hade varit så säker om alt råka Berner där nere. Men ingen syntes till; det var kallt och ruskigt, och slutligen måste hon bestämma sig för att gå hem. Detta var en af de många dagar, som skulle komma och gå, tunga dagar, när hoppet blef allt svagare, och förtviflan ville komma sakta, smygande. Men hon ville icke förtvifla, hon ville icke vara olycklig. Elna hade en stark och modig själ. Hon kunde icke tro annat, än att det var något, som gjorde, att han måste undvika henne en liten tid, han kunde icke hafva lekt med henne, han måste komma igen. Hon ville icke tänka och grubbla, utan tog i med att arbeta med friska tag. Skulle hon ej kunna vänta på honom, nöjd och glad, om det så skulle gå år, innan han kom? Om dagarne gick det nog också, men när hon kom upp på sitt rum om kvällarne, där ingen såg henne, då tog hennes styrka slut, då grep förtviflan henne så mycket starkare.
För att uppmuntra den mindre förmögne Bonden att läka sarta pä Charta sin Egendom, sä wvre önsseligc att Taxan ej sattes högre än att Jord, ägaren utan saknad kunde »vidkännas denna kostnad, men likwifit iakttagande det Landtmätaren har sin bergning; Hwilket allt synes mig lätt att winna da man erinrar sig att Landtmätaren har en serskildt Lön. IkenninZ 6. Wrangel. Lika lydande med Originalet intygar klr». Lrummer. Riddarhus Cangjst. ^x vläimsto viöi, d.kiASi-Aion. «. B. och Ec. Ut>7. n. w. Sccret. (Dct hithörande Project till Fomulair för Landtmätaren, finnes tryckt bland de öfrige Tabellerna.) Uppläst hos Ridd. och Adeln d. i8 Iulii. Prest-Ttändct den >8 Borgare-Ständet d. i8 « Bonde-Ständet d18 wor-samt Memorial! ^!i till Wällofl. Borgare, Ståndet ingifne och till Riksens Högloft. StanderAllmänna Beswärs, och Economie, Utskott remitterade Memorialcr af Herr Bruks-Patron I. Lindberg Person, Herr Rådmannen Schwan, och Herr Borgmästaren Lind, qwist, bar den förstnämnde pä anbragne skäl yrkat ett uttryckelkgt förbud mot Gårdfari, Handels frihet af Marks, Medens, Bollebygds, Gäseneds, As, Kind - Den »8 Julii. iZzs Kinds och Redewägs Härader i Elfsborgs Län, samt att, i händelse den, till afyttring af egne tiilwerkningar, ssufie tillätas, densamma borde blifwa inskränkt inom Elfsborgs Län, och, till förekommande af mifibruk, blott Hemmansägaren tillkomma och ej kunna öfwerlätas hwarken pä Dräng eller annan obehörig person.