Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
» Vi voro det och äro det ännu, » svarade fru V i v a n, och hon och mannen nickade muntert till hvarandra öfver bordet, och så måste de fylla på glasen och omigen klinga med hvarandra. D e t var då ingen sentimentalitet i den kärleken, ingen blek månskensfantasi, utan klaraste solsken, inga skuggor — men kanske också intet djup! » Ja, se, min lilla hustru är nu en gång pessimist, » sade fru Lisens man i lätt gäckande ton, » hon kan aldrig oblandadt glädja sig åt något i lifvet, hon tror inte p å » lycka » och sådant där, hon skulle vara lika oförnöjd, om man strödde guld för hennes fötter och gjorde henne till drottning » H a n knackade askan af sin cigarr och blinkade åt de andra med ett par ögon, tämligen tunga och matta af vin. » Ja, det har du mycket rätt i — rikedom och ära äro för mig ingen lycka! » » H v a d är då lycka, min lilla L i s e n? » frå- gade den gamla damen vänligt, men med ett öfverlägset leende, som när man lyssnar till ett barns fantasier. Fru Lisen höjde sina ögon, det blixtrade till i dem, och hon svarade: » L y c k a? D e t är kärlek, icke till en, utan till inånga, till alla som lida. det är försakelse och glömska af sig själf. det är att offra sin egenkärlek, sin egoism. det är att tro — • tro, att lifvet har en annan mening än njutning och begärens tillfredsställelse. att det är utvecklingen till ett högre mål — • bortom grafven! Och lycka — det är också {avstående — förstående af dem man älskar! » D e t inträdde en paus därute efter dessa lidelsefullt utslungade ord. Sällskapet före/ hushållspenningfrågan. 1893 föll, som hade det fått en kall dusch öfver sig, och fru Lisens man såg tämligen generad ut. D e t var tydligt, att där saknades det, hvarom hon nyss talat — förstående. E n uppasserska kom ut på verandan med kolsyradt vatten. Detta af brott verkade synbarligen som en angenäm lättnad för sällskapet.
Utskottets angående omförmälde förslag meddelade yttrande, så och enär hvarken de erhållna återremisserna eller de beslut och anföranden, hvilka dervid blifvit åberopade, gifvit Utskottet någon anledning att ändra eller frånträda sina uti det återremitterade betänkandet uttalade åsigter i afseende på delta förslag och dess verkställighet under nuvarande förhållanden, anser sig Utskottet böra samma yttrande vidblifva. Utskottets i 2alra punkten af meranämnde Betänkande gjorda hemställan, att det om allmänna bevillningens inlevererande till Stas-kontoret väck» ta serskilda förslag måtte förfalla, är af samtliga Riks-stånden bifallen. Stockholm den 4 Juli 1848. Auk. Ull Exp. Uttk. <1 3 Juli, k!. 10 f. a», tit!ätande, i anledning af väckt motions om upphörande aj afgijten till underhåll och reparation af Götha Hofrätts-hus. (I. A.) Uti en inom Bonde-ståndet väckt och till Stats-utskottet remitterad motion, har l ars Rasmusson från Götheborgs och Bohus län anfört, hurusom, till uppbörds-verkets förenkling, ålskillige mindre afgifter, såsom lagmansoch häradshöfdinge-t äntå, samt sterbhus-afgift, blifvit i sednare tider afskaffade; men att de s, k. Götha Hofrättshus-reparations-medel ännu debiterade och »tginge årligen med 2 | r:dr af hvarje domsaga och med 1 r:dr af 4 Stals Ut skol tels VHålan de, N:o 236. hvarje stad; och sora denna afgift vore otillräcklig för det dermed afsedda ändamålet, och ej heller syntes böra än vidare påkalla en mängd serskilda redogörelser, har motionären föreslagit, att den hittills erlagda afgiften till reparation af Götha hofi ätts hus, mätte för framtiden upphöra, emot det att i riks-staten uppfördes ett mot berörde afgift svarande anslag för underhållande af omförmäldta byggnad.
Sedan erfarenheten ådagalagt, att den med år 1850 vidtagna indragning af Lagmansoch Kämnersrätterne, oaktadt den af beslutet härom föranledda och samtidigt medgifna rättigheten tor part, som vunnit, att erhålla verkställighet å Underrätts dom, utan afseende å deremot erlagdt vad, likväl vållat sådan tillökning i Hofrätternes göromål, att de ej kunna i Hofrätternas befintliga skick och under nu bestämda former medhinnas, så och till undanrödjande i någon mån af delta hinder för uppnående af den med nyssberörde domstols-indragning åsyftade förbättring i rättegångsväsendet, hafva Rikets Ständer ansett åtskillige förändringar dels i Hofrätternes arbetssätt, dels ock i vissa delar af rättegångsordningen vara af nöden, samt kunna bereda en i rättegångars afgörande sålunda saknad, erforderlig skyndsamhet. Beträffande först rättegångsordningen, betraktad ur förevarande synpunkt, så lärer, enligt hvad upplyst blifvit, ofta inträffa att den, som i Hofrätt söker rättelse i Underdomarens, Konungens Befallningshafvandes eller annan Embetsmyndighets beslut, underlåter att bifoga samma beslut jemte protokoll och de handlingar, som behöfvas för påkallad pröfning af det öfverklagade beslutet. Bristen i lagen, att uttala ett åläggande i denna del och att, för underlåtenhet att detsamma iakttaga, bestämma verksam påföljd, har öppnat ett tillfälle för tredskande parter att kunna uppehålla rättegången, enär Hofrätterne städse funnit sig nöd - Expeditions-Utshottets Förslag till und. Skrifvelse, N:n 209. G87 sakade att lemna parterna rådrum för de saknade handlingarnes ingifvande, ehuru ett dylikt rådrum skäligen borde beviljas endast i händelse giltigt binder för uraktlåtenheten miitt och styrktes.
Då äfven den vid stället fästade utskänknings-rätten bör vara underkastad skatt på samma grunder och till samma belopp, som dylik personlig rätt, men då skattebeloppets utrönande genom auktion icke kan komma i fråga, har Utskottet icke trott sig kunna uptänka någon bättre utväg, än att låta de vanliga Taxerings-kommittéerna, efter Sockne-nämnds förslag, bestämma det kanne-tal bränvin, för hvars afyttrande gästgifveri bör erlägga afgift (§ 12). Naturligtvis kan detta icke iå bestämmas lägre än det i allmänhet antagna minimum; ty finna Sockne-nämnd och Taxerings-kommitté försäljningen vid ett gästgifveri böra antagas icke upgå till åtminstone det beloppet, torde utskänknings medgifvande derstädes vara onödigt. Det förhållande, som mångenstädes äger rum, att hemman, som till gästgifveri är anslaget, äges af flera, och att gästgifveri-hållningen således är mellan flera fördelad, utgör en svårighet för verkställande af detta förslag; men oöfvervinnelig är dock denna svårighet icke. Åsämjas samtlige åbocrne alt afsäga sig utskänknings-rätten, eller vilja de samtlige den samma bibehålla, då äger ingen betänklighet rum; i sednare fallet utgöra de gemensamt skatten och utöfva utskänkningen Särskilda Utskottets Betänkande, JV.a 15. hvardera för den tid, då han gästgifveriet förestår. Om en eller flere vilja afsäga sig nämnde rätt, så kan svårigheten äfven lösas på det sätt, att de öfrige del-ägarne funne sig hugade att öfvertaga de upsagda rättigheterna och erlägga afgiften derför, i hvilket fall saken upgöres utan behof af någon offentlig myndighets mellankomst. Men skulle de icke sålunda åsämjas, behöfver ändock ingenting särskildt derom föreskrifvas; och under den tid, då den del-ägare, som afsagt sig utskänknings-rätt, besörjer gästgifveri-hållningen, hvilar bränvins-utskänkningen vid gästgifveriet och vidtager åter, då den eller de åboer, som bibehållit den samma, å nyo förestå gästgifveriet.
Om jag också medger, att det’är eonsumenten, sora slutligen får vidkännas beviflnings.-afgiflen,., så lär det. dock icke kunna bestridas, att denna i första rummet drabbar tillverkaren, hvilken — efter milt sätt att se — lika väl, sorn hvarje annan fabrikant, är berättigad alt af Staten hållas räkning för den arbetsförtjenst, han genom denna sin industri bereder flera af dess medlemmar, samt icke nu nedtryckas genom gång efter annan ökade pålagor. Ju högre dessa blifva, desto större risk löper hvarje redbar till - 4 !3evillnings-Ut skottets Memorial, 2V.-0 33, Verkare af Spelkort, att lida intrång genom den mindre redbares möjliga åtgärd att försälja sina kort ostämplade. Om nu bruket af kort verkligen är så fördömligt, som man velat antyda, så lär väl icke en högre beskattning derå göra detta bruk mindre fördömligt; och så länge man icke funnit för godt ätt belt och hållet förbjuda detsamma, så blir det väl föga öfverensstämmande med sund rättsprincip, att in infinitum öka Bevillningen derå? Jag säger in infinitum , ty en hvar bör väl inse, att lika så väl, som man nu ökat den med 2 sk., man kan fortfara att öka den till hvad belopp som helst. Jag -vill icke upptaga tiden med uppräknandet af de mångfaldiga saker, som på detta sätt kunde beläggas med bevillning af alla dem , hvilka nu anse sig berättigade att föröka Stats-intraderoa genom sådane indirecta beskattningar, om hvars utgående man kunde göra sig godt hopp, utan att Härmare för sig utreda om någon annan grund derför finnes , än att man ntiå taga, hvarest något står att få, ty jag ogillar denna princip i allmänhet, och tror, hvad detta speciella fall beträffar, att icke desamma Rikets Ständer, hvilka redan frånkänt Slaten en icke ringa inkomst, nemligen den äf -Kongl. JYumer-Lotteriet, just tili följd af de grunder, på hvilka denne inkomst hvilade, nu skola finnas beredvilliga att öka Statens inkomster genom en fordrad högre afgift af alla kortspelare”.
P. U. 115. Silfver, om förbudet emot nyttjande af öfverflödigt. V. B. 656. A. 6p3. P. U. 727. Silfverhjelms, Göran Ulric, yttranden. III. 120. 56g. Silfversköld, Nils, yttrande. I. i38. Silfverstolpe, F. O., utnämnd till vice Hidda rhus-Secreterare. VI. 270. P. U. 279. Silf - 97 Silfverstolpes, Fredric Samuel, yttrande. Silfverstolpe, Gustaf Abraham, utsedd att taga befattning med tryckningen af Ridderskapets och Adelns protocoller. I. 52. P. U. 53. Silfverstolpes, Johan David, yttrande. V. 943. Silfvervexlingen, om upphörande af den nu brukliga i banken. IV. B. 473* A.. 523. P. U. 537. Sillens, Carl Gustaf, af, yttrande. II. 4i°* — Carl Wilhelm, af, yttranden. III. 615. 617. v. 945. 1042. Sjukdomar, smittosamma, om medel till förhindrande af deras uppkommande. II. 706. III. R. 175. 217. B. 813. V. A. 58. Sjö-Assurance-Contoir, om inrättande af ett i Stockholm. IV. B. 661. V. A. io3. P. u. 144. Sjöförsvaret, om bestämdt afskiljande af dertill anslagne medel från dem, som anslås till landtförsvaret. I. 255. R. 33g. 7 93 Sjöhandel, om förbud emot, tills coursen fallit till pari. III. 631. V. B. 3o8. A. 493. P. U. 518. Sjölagen, angående öfverlemnande af, till Lag-Comite'ens åtgärd. IV. B. 289. A. 453. P. U. 477. V. E. 5.
Därför är han också denna morgon retlig till lynnet af oro för utgången af sin mission. Fru Münter ser på sin makes min, när han träder in till frukosten, att högst allvarliga tankar upptaga honom; men lilla Friederikke låter icke skrämma sig däraf, utan hoppar upp i hans famn och kysser honom till god morgon, ser på honom, stryker lätt med sin hand öfver hans kind och undrar: – Har Kisse rifvit, kära pappa? – Nej, mitt barn – han lyser upp för ett ögonblick – Jag darrade på handen, när jag barberade mig. Och när man bär sig oskickligt åt, får man skråmor här i lifvet – tillägger han förmanande, ty han försummar icke gärna ett tillfälle att anbringa en sens moral. – Man får också skråmor, när man leker med kisse! – säger Friederikke med en tydligtvis på erfarenhet grundad öfvertygelse. Men förgäfves söker hon i dag muntra fadern med sina infall. Hans uppsyn blir åter mörk, och hans ögonbryn dragas betänkligt samman. Han kan icke frigöra sig från den beklämning, som grep honom, då han i går sent på aftonen erfor, att förhörskommissionen återvändt från Kronborg, medförande drottningens skriftliga bekräftelse af allt hvad Struensee bekänt, angående det brottsliga inbördes förhållandet dem emellan. Ryktet visste också berätta, att hon – lockad därtill af en bedräglig förhoppning – framställt sig själf som den förledande parten och honom som den förförda. Så vidt hittills bekant, stämmer nu detta visserligen med hans uppgifter, men alltför obetänkt förefaller det, att drottningen på så vis hoppats kunna rädda hans lif. Faktum är ju därigenom blott ytterligare konstateradt, och hans dödsdom tör efter detta vara viss. När prosten träder in i fängelset, reser sig Struensee upp i sittande ställning på bädden och lägger bort boken, som han läst i, Gellerts »Moraliska föreläsningar». Hans hela ansiktsuttryck vittnar om, att läsningen skänkt honom tillfredsställelse. – Hvilken förträfflig bok detta är! utbrister han. – Hade jag bara för några år sedan läst sådana böcker – fjärran från förströelser, som nu – så skulle jag säkert ha blifvit en annan människa. Men jag lefde som i en dröm. Hvar finner man också kristna af detta slag?
Hr Lefrdn: JAka med Hr v. Troil anser jag symmetrien med de föregående mom:n fordra, att ordet departement intages såväl i detta som nästföljande mom, och jag skulle vilja föreslå, att dessa departementer benämndes: Dock anser jag Utsk:s tillägg, att cheferna för dessa departementer tillika skola vara Konungens rådgifvare i commandomål böra intagas; ty som hela organisationen af krigsväsendet hvilar på denna förening, vet jag ej, hvarföre man skulle skjuta ifrån sig vinnandet af ett slikt ändamål. Det är efter min tanka af högsta vigt, att den ifrågavarande föreningen här uttryekes. Hr Dalman: Jag är ense med den siste talaren om vigten deraf, att Konungens rådgifvare i commandomål tillika är föredragande i krigsärender. Jag syftar också till samma ändamål; men orsaken, hvarföre jag yrkat uppskof med afgörandet, är den, att jag fruktar, alt man icke utan motsägelse skall vilja ingå på det stadgande, som jag önskat, att nemi. cheferna för Krigsdepartementerna alltid skola vara rådgifvare i commandomål. Då Konungen är på resor, kan en för tillfället förordnad gen.adjutant blifva Konungens rådgifvare i commandomål, och det är med afseende härå, som jag i i5 §, der sättet för commandomålens föredragning bestämmes, velat uttrycka samma ändamål, sorn andra önskat bär införa.
Fru Catharina fasade, när hon såg kosackerna under skratt bära fram de sönderslagna möblerna och göra brasor på golfven, men hennes stolta själ ville ej slösa en enda bön, der hon visste att den skulle vara fåfäng. Endast en dödlik blekhet på hennes kind, och hennes händers konvulsiviska darrning förrådde hennes själs kamp, då hon nu, begagnande ett ögonblick, när alla voro sysselsatta att tända, smög sig till det rum, der de båda flickorna under ständigt stigande ångest dolde sig. Redan på afstånd igenkände de sin mors steg och ilade båda emot henne, kastande sina armar omkring henne, såsnart hon inträdt i rummet. Nu brast äfven fru Catharinas stolta mod, och under strömmande tårar meddelade hon hastigt åt sina döttrar den förskräckande underrättelsen om brandstiftningen. En mattröd flamma spred sig öfver Cecilias bleka kinder. „Låt oss dö, min mor, låt oss under bön gå förenade i lågan till Gud.“ Men nu hade redan fru Catharina öfvervunnit den svaghet, som ett ögonblick fått makt med henne, och hon sade nu med stadig röst: „ännu vele vi tro att Herren icke har öfvergifvit oss, ehuru vi ej se hans vägar. Nu tyckes mig att det hade varit bättre att alldeles icke bjuda till att dölja eder; det var dock ej skäl då att befara en sådan framfart. Men låtom oss försöka att vänta ännu en stund, lågan torde ej så snart sprida sig hitåt, och kanske aflägsna de sig, när de finna att deras dåd är fullbordadt.“ Margaretha hade närmat sig fönstret och kastade spejande blickar omkring. Hastigt sade hon nu: „min mor, hitåt synes ingen. Ännu äro de kanske så upptagna af sina rysliga tillrustningar, att ingen blir oss varse. Låt oss smyga oss ut den der lilla lönvägen åt trädgården, medan vår mor bjuder till att söfva deras vaksamhet genom deras girighet. Se här, min mor,“ hon knäppte af sig sin halsked och strök några ringar af fingrarna, „här är ännu något.“ Fru Catharina gillade förslaget att göra detta försök och emottog smyckena. Nu framtog hon ur sin kjolsäck några rullar dukater, som hon delade med sina döttrar i det hon sade: „dessa penningar har jag försett mig med till en nödhjelp.
Grefwe körner: Jag för min del kan icke inse olägcnyekerna af, ali i ett bewillnings-project anmanda mer an en princip. Jag tror akt hwarje slags förmögenhet bör bestartas efter desi olika be» staffenhel. Dä jag gansta mycket gillar att arbetsförmågan och synbara förmögenheten, hwar för sig, i ett med dem lika bestämt förhållande bcstattas, tror jag att hwad som är obestämdt icke heller annor!unda an eftermera arbitraira grunder rätteligen kan best mas. Att derföre flaltffy'di'ges upgifier böra infordras sä snart deras förmögenhet kan anses lemna behållning. och att det bör wara Commileerne förbehållit akt pröfwa upgifterna. Jag finner ej att det kan wara swärare nu än förr akt inköra ett sadant taxeringssätt, när man bibehållit Commitäernas fonn och i nägra falt deras pröfningsrätt, samt utk Läne-Commikeerne tillagt en ny och mä hända sä. krare contra,l; och jag tror ej, att minstningen j bewillnings-beloppet stulle blifwa sa mycket mindre, när man endast tilläte afdrag för bewisliga skulder. Grefwe De la 6arclie: Dä, enligt den vp. gift jag, af en gansta sakkunnig person, erhållit, den i owra arrikeln päbndne bewillning fullkomti, gen stall smara emot det päräknade beloppet, torde hända det öfwer,kiga, tror jag nya stal sig före e. att förkasta en princip som fä allmänt anses obillig, hwad emot antagandet af r:ne serstilka principer kror jag, det kanste more lika sä gagnande arr antaga jenne den af synlig förmögenhet, den af Grefwe körner förestagne ä behållen inkomst, kom den 63 6 Deni o Augusti. den af VtffoltelS plural!
Armée och åtskilliga tilldragelser möjligen äfven i vårt land visa, alt disciplinen icke företrädesvis upprätthålles, då afslåndet mellan den befallande och lydande blifver alltför stort. Just pä det att en motsatt åsigt eller den, alt Under-officeraren må anses berättigad lill befordran, icke må genom löneregleringen möta hinder, har jag jemväl trott, alt Fanjunkarens afiöoing borde bestämmas till något lägre belopp, än Under-löjtnantens. 22) Wermlands Fältjägare-regemente har jag, i likhet med Utgifts-afdelningen, ansett böra ställas på successiv indragning och derföre jemväl afstyrkt den för regementet äskade löneförhöjning. Regementets organisation öfverensstämmer icke med den öfriga värfvade Arméens och icke heller med den indeltas. Att den icke är lämplig torde man vara berättigad sluta deraf, att den icke i vidare män blifvit tillämpad, hvilket visserligen eljest hort ske, då det icke kan bestridas att kostnaderna blifva betydligt mindre. Förändrade förhållanden göra dock att regementet numera icke kan hållas tjenstbar! ulan ökade kostnader, och då regementet icke erfordras för det serskilta ändamål, derföre det blifvit inrättadt, finnes icke någon anledning alt fortfarande belasta Statsverket med utgiften för detta regemente. 28), Anslaget till mathållning för manskapet vid garnisons-regementerne hade, efter min åsigt, icke bort bestämmas utöfver det af Kongl. Maj:t för förslags-anslaget beräknade beloppet 150,000 R:dr. Det utgör icke nu mera än 15,000 R:dr; och det är först under de sednare åren, som serskildt anslag för detta ändamål i fråga kommit, då man förut hushållat så med tiligångarne inom titeln, ali erforderliga medel för matinrättningarnes upprätthållande varit att tillgå af Extra utgiftsmedlen och af Resparingarne, med tillhjelp af hvad som, efter Ständernas anvisning, fått användas af anslaget tiil durchmarchkostnader. De nu bestämda aOöningarne för värfvade Arméens befäl har jag ansett böra utgå till
Se vi åter på landets finansiella ställning i öfrigt, så finna vi, att framsteg öfverallt, så väl i städerna som på landsbygden, egt. rum. Kapitalerna, de må lånas från utliindningen eller icke, äro således ej borta, och vi skola hoppas, att efter några tiotal af år dessa lån skola vara återbetalda. Att under sådana förhållanden den finansiella ställningen inom landet kan leda till förvirring och skapa olyckor och bekymmer, har sin förklaringsgrund äfven deruti, att Bankens ställning vid olika tidpunkter, med afseende på rörelse-kapitalet, varit ofantligt olika. Granska vi Bankens räkenskaper, skola vi finna, att under den lyckliga konjunkturen år 1 856, silfver ditströmmade i sådan mängd, att Banken egde öfver 70 millioner i rörelsekapital, då det för några månader sedan knappt utgjorde 40 millioner. Taga vi äfven Privatbankerna med i beräkningen, så se vi, att sammanlagda rörelsekapitalet under nyssnämnda lyckliga period utgjorde öfver 112 millioner, hvaremot det nu blott upgår till några och sjuttio. Dessa fluktuationer måste ovillkorligen framkalla brydsamma förhållanden, hvilka dock i och för sig icke äro något bevis på landets dåliga ställning. Bland de förslag, motionären framställt, är äfven att Styrelsen öfver Riksbanken skall förändras. Häruti instämmer jag med honom, så mycket mer som jag i mitt anförande till Revisionsberättelsen yrkade nära nog detsamma. Motionären föreslår vidare, att en del af den lånerörelse, som nu eger rum i Banken, skall från densamma öfverflyttas till något annat verk, emedan han anser den för Banken skadlig. Utan att vilja bestrida denna sats, tror jag dock icke att ifrågav:de lånerörelse är så skadlig, om man blott ställer den så, att den icke inverkar störande på Bankens hufvud-ändamål, som är uprätthållandet af realisationen. Lånerörelsen ställer Banken i ett förhållande till allmänheten, som gör att den vinner dess välvilja, och den vinst, som deraf upstår, afundas ingen, emedan den tillfaller Staten och användes för allmänt nyttiga ändamål. Man vinner sålunda till gifvenhet för en institution, som vid förefallande behof lemnar en hjelpsam hand, och jag tror, att vid de tillfällen, då Banken möjligen skulle behöfva R.
D, Föredrogs å nyo och, bifölls Lagutskottet den 1,5 sistledne Februarii afgifne % och den ig dennes eftermiddagen på bordet lagde Betänkande, angående föreslagen ändring uti 5 och 7 §. af 24 Cap, RättegångsBalken, så vidt de stadga böter för försummad inställelse al parter y till afhörande af Utslag och Dom, eller för underlåtande att sådane Expeditioner utlösa^ Ut Supra, S, D, Vid förnyad föredragning af Lag-; Utskottets den i3 sistlidne Februarii afgifne, samt den ig dennes eftermiddagen på bordet lagde. Betänkande , om närmare bestämmande af d;en tid, inom hvilken hinder för lysning och ägtenskap bör anmälas och styrkas; blef samma Betänkande, i anledning af den utaf Grefve yon Schwerin, Fredric Bogislaus, dervid gjorde anmärkning, till Lagutskottet återremitteracft, Ut Supra. So D; Uppå derom af Herr HjertaGua, staf, gjord hemställan, beslöt Ridderskapet och 648 Den 21 Mavtii. Adela, att de af vissa Committerade uppgifna förslag till en förändrad organisation af åtskillige Rikets Styrelseverk m. m., borde genom, Särskildta Utskottets föranstaltande till trycket befordras, samt StatsUfskottet anmodas, att till trycknings-kostnadens bestridande utse nödige medel; uti hvilket beslut de öfrige Respective Riksj Stånden skulle inbjudas, att sig med Ridderska$>et och Adeln förena. Ut Supra. S, D. Remitterades till * Riddarhus-Ut skottet'. Grefve Frölichs, David, den ig dennes eftermiddagen på bordet lagde Memorial, angående ändring af Bänk-indelningen i RiddarhusSalen. Ut Supra. Höglofl. Ridderskapet och Adeln åtskilldes, kl. 19 om aftonen. In fidem Protocolli O. /. Lagerheim, Tisdagen den 25 Martil. [Plenum klockan 10 förmiddagen.