Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utsk. d. ii Maji 182g. ernyttdb Betänkande, i anledning af de inom 3:ne Riks-Stånd gjorde anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 31, om ytterligare åtgärder för Silfverköp, samt fortfarande Silfver - irt*. växling. Öanco-Utskottets ifrågavarande Betänkande J\T:o 3i , hvaruti Utskottet föreslog: att Banco - FulhrJglige måtte blifva tillåtet, utöfver hvad innevarande år, efter ingångna Contract, finnes betingadt, att än vidare uppköpa Silfver, dock ej för större Sammanräknad summa, än sorn återstår odisponerad af de i 1823 års Banco-Reglemente anslagne Fonder, beräknade för 2:11c år; äfvensom att Invexlingén, mot ett bestämdt pris af 128 skir Banco-Sedlar för 1 Riksdaler Silfv. Specie, må fortfara till och med den 3o September innevarande år; liar ! blifvit af Yälloll. Borgare-Ståndet bifallet, men från de Öfrige 3:ne Riks-Stånden, med anmärkningar, återremitterade Bih. till Riks. St. Prot., 1828, 1829. Gite Samt 3 Banco-TJttkotttts Bt tänkande N:o 42. Efter lemnad behörig uppmärksamhet ät de framställde erinringarne, hvilka till en del biträdt och närmare utvecklat de i Betänkandet yttrade åsigter, men för det mesta sammanstämmande funnits rigtade emot den inskränkning, Utskottet dermed åsyftat, i rättigheten för Banco-Fullmägtige, att, genom directa åtgärder samt meddelande af förskott, befordra Silfvers införskaffande, och synnerligen, under fästadt afseende å hvad Banco-Utskottet sedermera gemensamt med Höglofl. Stats-Utskottet beslutat, att hos Rikets Ständer föreslå, såsom grunder för myntvärdets bestämmande och upprätthållande; anser Utskottet sig nu ega giltiga skäl till frånträdande af dess förra tillstyrkan, i så måtto, att
Jag vet också, att jag på sin höjd kan uppnå en viss sanningstrohet, men icke glansen af denna personlighet, hvilkens på en gång skarpa och vemodiga ögon blicka fram under lappmössan, som fulländar hans egendomliga kostym. Hvad man först af allt måste komma ihåg, när man söker göra sig en föreställning om Pelle Molin, är, att han på intet sätt erinrar om den typ, hvilken vi pläga sätta i samband med begreppet författare. Någon har sagt om diktaren, att han är i grund och botten ingenting annat än en vanlig människa, hvilken tänker med sin fantasi. Om Pelle Molin skulle man kunna säga, att han själf personligen lefde den dikt, som han drömde om att tolka i ord, och man skulle därigenom ändå endast helt svagt hafva antydt kraften och fulltonigheten hos denne diktarnatur, där alla mänskliga lidelser lågo obrutna sida vid sida med poetens finaste och mest sammansatta förnimmelser. Ingenting är nämligen så tydligt hos denne diktens vagabondnatur, som att han omsatte i lefvande äfventyr massan af det jäsningsstoff, som hos kammarpoeter förvandlas till dikter. Han var en fjällman till hela sitt väsen, och han kände i hela sitt lif lockelsen af den trolldom, med hvilken vildmarken fängslar de stora skaldenaturer, hvilka födts i fjällen och för hvilka det är lika omöjligt att finna sig till rätta i civilisationens förhållanden, som det är omöjligt för lommen att trifvas i en zoologisk trädgårds konstgjorda insjöar. Den skriker efter fjällen, när det ligger storm i luften, och rusar fram utåt vattenytan i stum förtviflan att den skall vara för kort för att lämna dess tunga vingar plats att lyfta sig till flykt. Pelle Molin var född i en afsides trakt af Ångermanland. Hans fader var bonde, och han trodde själf, att modern hade zigenarblod i sina ådror. Det är som klingade en ton af hans hela lif ur detta enkla faktum, och han har själf berättat om det folk, hvaraf han är kommen, så som ingen annan kan göra det, i den underbara »Historien om Gunnel». »Märkligt folk hela högen, ska’ ni tro. Det diktades mycket i denna afsides fjälldal, och där lefde folket två lif.
Kontrolleradt verksilfver eftet det pris, Fullmägtige bestämma, äfvensom kontrolleradt dukatoch arbetsguld eller annat omyntadt guld efter det för tillfället gällande invexlingspris på dukater; dock ej mindre partier hvarje gång, än 2 skålpund silfver, eller, hvad guldet angår, en qvantitet, motsvarande 20 dukater. Jemf. § 103. “Svenska och Holländska dukater emottagas i Banken efter det pris, Fullmägtige, med ledning af priserna å guld på utrikes orter, tid efter annan, bestämma, samt må jemväl, så länge sådant finnes för Banken och allmänna penningerörelsen fördelaktigt, i mån af tillgång och rörelsens behof, från Banken utvexlas till ett pris, som med 10 öre pr dukat öfverstiger det för tillfället gällande invexlingspriset. Yid bokföring i Banken beräknas Svenska och Holländska dukater till 8 R:dr 25 öre Runt stycket. “ Jemf. § 104. “Uti Banken emottages oj mindro kontrolleradt verksilfver efter ett pris af 1 R:dr 70 öre Runt per lod, utan äfven kontrolleradt dukatoch arbetsguld eller annat omyntadt guld efter det för tillfället gällande invexlingspris på dukater, dock ej mindre partier hvarje gång, än 100 lod silfver, eller, hvad guldet angår, en qvantitet, motsvarande 20 dukater.14 I den § lil i Reglementet motsvarande föreskrift äro åtskilliga ändringar erforderliga. Då Fullmägtige hafva sig anförtrodt att bestämma kursen vid köp af Preusiska Thaler och Pund Sterling, bör det väl ock kunna, med fullt förtroende, till Fullmägtige öfverlemnas att vidtaga sådan bestämning, i fråga om köp af vexlar å Hamburger Banko, enär det destomindre kan antagas, att Fullmägtige öfverskrida den i Banko-reglementet nu fastställda maximi-kurs, som deraf lätte ligen kunde följa, att Banken komme att upptaga en vexeltillgång, bildad på Bankens eget förråd af guld och silfver.
Motion N:o 34. Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. N:o 56. R. St. underdån. Skrifv. N:o 47. om de så kallade döda språkens uteslutande från läroämnena vid dem, in. m. Motion N:o 140. Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. Enköping, om anvisande af medel för dess treklassiga elementarläroverks utvidgning till femklassigt. Motion N:o 115. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 66. R. St. underdån. Skrifv. Extraordinarie tjenstemän, angående desse, deras ställning samt befordringslagarne. Motion N:o 102. Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. N:o 9. i Banken, om ett årligt anslag å 10,000 R:dr att utdelas såsom arfvo den åt de tjugu äldste. Motion N:o 93. Banko-Utsk. Mern. N:o 20. 11 F Fabriksoch handtverks-näringarne, om anvisande af ett årligt anslag å 10,000 R:dr till befrämjande af. Motion N:o 148. Stats-Utsk. Utlåt. Fahluddsrefvet vid Gotland, om uppförande af en fyr på. Motion N:o 89- Stats-Utsk. Utlåt. N:o 52. R. St. underdån. Skrifv. Fallbila, om dödsstraffets verkställande dermed. Motion N:o 107. Lag-Utsk. Betänk. Falun och Frövi, om beviljande af ett låneunderstöd å fem och en half millioner Rdr för anläggning af en jernväg mellan. Motion N:o 133. Stats Utsk. Utlåt. Fattigvården, om ett tillägg till 1 mom. i 2 § af Kongl. Förordningen angående denna i riket den 13 Juli 1853. Motion N:o 48. Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. R.
I ig kan icke i jj numa uki Herr G.efmens tanke, ttt en chrfattning lill hämmande as det omätliga hrn ^ af bränwin. som mer och mer ibland allm^ > -wn tinta er, bör i nägst afseende lenin a ti L gComi^ l. Om den bör, pa sätt Herr G enen sj-lf vrfat, ai sos såsom en pvlice-vrvnnig. lärer L^g-Comi s n aldeles icke dermed taga nägon befattning. D?b»'oni war dek, enlig! de remisser Lag-Vtchottet i detta mai etha it, el'omil-orligt äliggande lör samma sitchot ak upgif.va st-flag till en ny författning emot dryckenskap, och att föijakteligen ulsatka oe pä?ö!>oer, hwilka Uttkottel ansetr tjenlige förekomma hamma och straffa osidighet i verta fa'!. I öfrig' är >ag äfven af ren ian'an, att de löre.rister som kil! minnande af de"a ändamäl böra lemnäs, likasom de ansta! er hwilka i det fallet böra widragas, egenteliaen tillhöra Regeringens omsorg; men jag bör derwis eriadra, ari LagNkffortet ansett det tillhöra den Lagstiftande mag - Den 18 Juli!. ren att bestämma påföljder dä de äro af en swärare egenstap såsom kroppsstraff, söt lust af embete eller tjenst, Grefwe körner yttrade sig det han icke hade trott, ait hans anförande skulle upkaqas såsom ett klander vä Lag-Mstottels handläggning wid detta mål, Han hade allenast föreslagit huru han ansäge nyttigast att detsamma nu af Ri sens Ständer behandlades.
Derjemte har Utskottet ansett sig höra äfven i sistnämnde lagrum införa bestämmelser, öfverensstämmande med de förändringar, som vidtagits med 1 Éjrns 1 1 moment. 1 betraktande af hvad sålunda blifvit anfördt och för att kunna verkliggöra den genom föreskriften i 1 § 1 1 momentet Tryckfrihets-förordningen åsyftade fördel lör det allmänna, utan att onödigtvis betunga de pligtskyldig?, får Utskottet till Rikets Ständer vördsamt framställa följande förslag till ändring uti lYjckfäiSic^-Förordiiingen. (nuvarande lydelse ) (den föreslagna lydelsen.'] lim. Af allt hvad som tryckes vare liro. Af allt hvad sorn trvckes. ehvad Boktryckaren pligtig, att från oplagan afdal dr skrifter, planche/' eller musikataga och utan betalning aflemna sä mångå lier, vare Boktryckaren, eller, dit tryckexemplar. att J ustitie-Stats-M inis tern, /ungan sker anno/ ledas nn medelst hok de under Riket lydande Universiteter, press, verkstadens egare, pligtig, att Kongl. Bibliothekot, R/ks-arkivrl och Fefrån upplagan aftaga och utan betalning tenskaps-Akademien erhålla ett hvardera, aflemna, i Slockholm inom sex måna/ler Ar ni/gol reik a t följd t al :■ os/satnmare och i landsorten inom ett är, så många planche/-, n.ä sådana dock endast får fullständiga och felfria exemplar, att /tong/. Il/hl otheket ovilkorligen a flen/* Kongl. Biblioteket och de under Riket nas. lydande Universitetet erhålla ett hvardera. Underlåter någon detta, bote får hvarje sursk/ldl fall Tjugufem Riksdaler och vare ända pligtig att, rid enahanda ansvar, inom ny förelagd tid, l/chåriga exemplar aflemna s Konsli/Hliona-llshotlets Memorial ,\:o SI. 2:o.
Hamiltons förslag vore visserligen ganska nyttigt såsom ledande lill betydlig tidsbesparing; men då PresleSt., och såsom jag äger anledn. alt förmoda, äfven Borgareoch BondeS't:n redan handlagt detta betänk., så är det sannolikt att alla dessa voterls-proposir, hvilkas nödvändighet eller öfverflödighet beror af B., o. Ad., redan äro af 3 Stånd godkända, i hvilket fall jag icke anser Ulsk. kunna inkomma till dessa Stånd med förslag att frånträda sina beslut i formen och instämma med B. o. Ad. att tili en propos, votera öfver alla punkterna. Lika med Hr Gripenstedt finner jag många af dem vara utaf den obetydliga vigt, att man, för att bespara MedSlåndens tid, gerna kunde frångå dem; men må vi pröfva det, då vi komma till hvarje särskild voter:s-propos., och således icke i anledn. af den generella inbjudningen vidtaga någon åtgärd. Frih. Hamilton: Jag hade visserligen icke gjort min framställning, 0111 jag icke hade hört sägas, att detta betänk, ännu icke är behandladt uti BondeSt. utan endast uti Presteoch BorgareSt:n, hvarföre jag äfven hade ämnat, derest R. o. Adis beslut blefve öfverensstämmande med min åsigt, till Hr Frih. o. Landtm, göra den framställning, alt detta beslut måtte så fort sig göra lät expedieras till BondeSt:s kännedom, på det att BondeSt. kunde besluta i enlighet dermed, då det sedermera hade stått Bevilln.Utsk. fritt att inbjuda de öfriga Stånden att förena sig uti BondeStis och R. o. Adis beslut. Att jag icke har någonting emot, om hvarje punkt får stå qvar och blifva antagen till votering i förstärkta StatsUtsk., det har jag visat, då jag fäktade för de beslut, som af R. o, Ad. i dessa punkter fattades. Blifva de handlagde hvar för sig, så kan jag för principens skull icke annat än begära votering för hvarje särskild punkt, emedan jag just för principens skull anser dem alla vara lika vigtiga.
Han tjusar alla kvinnor, beherskar alla män, utvecklar sina fysiska och intellektuella gåfvor, blir den mest fulländade världsman och kavaljer, skeptisk, grym, känslolös och blaserad. » Hans närvaro, hvarmed han icke slösade, förlänade glans åt en salong. — Hemliga * kärleksäfventyr, ett yppigt lif, musik, målning, literatur » hästar utgjorde hans själs, hans sinnens och hans stolthets fröjder. » Äfven såsom affärsman eröfrar han en plats. Djärf, klok, Öfverlägsen och skarpsynt inträngde han snart i financierernas hemligheter, lärde sig deras knep, spekulerade och vann och blef genom sina företag afundad och beundrad. Ingen hade så otaliga hjälpmedel och resurser. Ingen kunde så väl använda sina gåfvor. Ingen hade ett väderkorn, finare än Camors. Dessutom lät han aldrig kompromettera sig i affärer. Såg han, att något företag började blifva misstänkt, eller att en finansoperation icke skulle lyckas, drog han sig därifrån, samvetslöst och brutalt, medan alla de andra offrades som kanonmat. Grefven var slutligen en politiker af rang, utan viss färg, kall och artig mot alla. Han väntade och räknade på en ny revolution, hvilken skulle höja honom till maktens tinnar. Denne mans biograf, d. v. s. Feuillet, spar visserligen ej på förebråelser442 OCTAVE FEUILLET, mot grefven, men genom hans skildring går likväl ett drag, som häntyder på en ganska stark medkänsla för hans Öde. Man ser, att han beundrar denne typ för en kavaljer, denna så oklanderligt korrekta människa. Världsmannen Feuillet har otaliga beröringspunkter med världsmannen Camors — däraf hans sympati. Hvad han icke i något fall tillåter en Montjoie, halkar han lätt förbi, när det gäller grefve Camors. » Ainsi mourut cet homme » — skrifver han om hans död — » qui fut sans doute un grand coupable, mais qui pourtant fut un homme-. »
Bifölls; 2;a mom.j rörande likstol: Prot.-Utdrag, den 2g Mars 1845. 751 Ståndet biföll Utskottets tillstyrkande uti nu förevarande memorial, med den förändring, att detta tillstyrkande ej må sträckas utöfver den, genom motionerne väckta fråga; och att sålunda Skåne, Halland, Blekinge och Bohus Län, der, serskilt från det öfriga Riket, örn Likstol är förordliadt, och hvilka landskap nu förevarande fråga följaglligen icke angår, må härifrån bestämdt undantagas; 3:e mom., angående 8 punkten, innefattande väckt förslag om samlande och utgifvande å trycket af alla ännu gällande Författningar, som röra presterskapets löne-inkomster: Lades till hand/ingarne; 4-e morn., angående 9 punkten om den till Pastor utgående dagsverksskyldighet, och 10 punkten, rörande befrielse från tionde till Pastor för nyodlingar: Ajslogs; Utskottets betänkande i öfrigt ansåg Ståndet ej fordra vidare åt gärd. Ståndet beslöt, angående det i 2:a momentet upptagna ämne, att respective Med-Stånden skulle vänligen inbjudas att i Bonde-Ståndets beslut sig förena. S. D. Föredrogos å nyo och afslogos Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens på bordet hvilande utlåtanden: N:o 72.; i anledning af föreslagne åtgärder till beredande af lindring i de för Rikets landtförsvar utgående prasslationer; och N:o 82, i anledning af återremiss å Utskottens utlåtande, N:o 29, i fråga om hemmansegares å Gottland befriande från skyldigheten att underhålla strandrida re-boställen. S. D. Till förnyad behandling företogos Stats-Utskottets, på bordet b vilande utlåtanden och memorial:
Fördelarne af inrättandet utaf fjerdingsmans-befattningen äro således lika för såväl säterisom andra jordägare, och de förre böra följ - 332 Den 12 Mars f. m, akti. icke längre undandraga sig deltagandet i en befattning, som medför verkliga fördelar, ej heller göra anspråk på ersättning för hvad som i sjelfva verket icke är annat än utöfuingen af en medborgerlig pligt. På grund af hvad jag nu anfört, förenar jag mig med deni, hvilka yrkat återremiss af betänk., men jag gör det dessutom på andra skäl, hvilka under diskussionen ännu icke blifvit andragna. Såsom titeln å betänk, utvisar, hafva motionärerne önskat dels upliäfvande eller ändring af K. M:s nåd. Stadga ang:de fjerdingsman af d. 1 Juni sisth år, och dels skyldighet för alla jordägare att i fjerdingsmans-bestyret deltaga. Frågan om ändring i den nåd. stadgan har Utsk. undanskjutit. Denna stadga innehåller föreskrifter, som förut icke varit fjerdingsmännen meddelade; bestyr, hvarifrån de hittills varit befriade. Så t. ex. bjuder 6 § 4 morn., att fjerdingsman skola biträda kronans upbördsmän med indrifning af oguldne upbördsmedel. 7:de moni. innehåller, att fjerdingsman skola ej allenast tillse, det vägar, broar och färjor hällas i ordning, utan ock anmana vederbör, att afhjelpa tillfälliga brister. Från sådant hafva fjerdingsmännen förut varit befriade. Om likväl fjerdingsman tillförene biträdt med indrifning af upbörden, har sådant icke varit lagligt, och det har i alla fall skett på kronofogdens ansvar; ty på landet är kronofogden kronans enda upbördsmän och, enl. författningarna, äger han icke att öfverlåta någon del af sin befattning på fjerdingsmännen. Endast på länsmännen har han kunnat öfverflytta vissa mindre upbördsposters indrifning, ehuru jag nogsamt känner, att indrifning af restantier anförtrotts äfven åt fjerdingsman, dock på kronofogdens ansvar.
Hwad äter angär det i anledning af Oomracwl-1,6 antagne Recruterings sättet, huruwida witza sädana omständigheter ex. Zr. j händelse af bristande betalnings. förmäga hos Rstebällarne eller bristande tilgäng pä folk, en utskrifning dä pä ^Bonden sjelf och derigenom den skattskrefne åkerbrukaren dragas frän dest yrke och kamille, mä anses enlig med Samfundsp»incip6n, säfom innefattande en lagtwungen frihet af den mest direeta inflytelse til modernäringens stada och försäng, det faller lätt i ögonen, och hwilka fordcnffuld til Konungens rättelse i underdänrghet borde öfwerlemnas, under synpunct at bwarje Samfunds Medlem, född til Statens förswar, mätte efter den ringare Gysta han innebar eller det yrke han drifwer til Statens fördel, och icke annorlunda, wid en sädan eller bwad skags utskrifning som hälst, komma i beräkning. 7 0 Om detza tankar anses wärdige, at efter föregängen pröfning, til de Högloft. Utstött, dit detza ärender höra, remitteras, stola i fall sä 8Z6 Den 19 Iimii. sä torde äjkas, saknade 6emiller för atftillige 1/iomenter, jämwäl det kunna meddelas, och dä jag wägar hoppas, at med Högloft Ridderffapet och Adelns bewägenhet blifwa omfattad, för hwad jag salunda wörbsammast haft den äran framställa, ökas min högaktning och tilgifwenbet forén ynnest, hwartil jag saknar all annan förtjenst än det wälmenta nit hwaraf jag ledes för Sweriges wälgäng. (rustak Loop. I^emittorL^es til OeconomiD - och BefwärsUtstottet. Herr ^rmkolt, krric I.u6vl§, hade til krotOLollet inlemnat följande: Admjukt lVIemorilil!
Vi måste se till att få honom buren in till staden. Jag stadnar här så länge. Gå, Hans, bjud till att för penningar och goda ord få bärare." "Jag fruktar detta blir omöjligt. Vakten låter oss icke bortföra en sårad officer af garnisonen." Sigrid vred sina händer i ångest. "Vi måste, Hans, vi måste. Han kan icke uthärda här på denna trädbänk och med den skötsel han här kan få. För Guds skull, Hans, skynda, tala vid vakterna. Gör allt som är möjligt. Jag stannar här så länge." Hans gick, ehuru med ringa hopp att något kunna uträtta, och Sigrid gaf nu sina tårar fritt lopp. Ett nytt anfall af svaghet föll öfver den sjuke. Sigrid lyckades dock att återkalla honom till sans, medelst baddningar med vatten ur ett trädstop som stod på bordet. Nu återkom Hans. "Ingen möjlighet, jungfru, hertigen har förbjudit att någon, hvem det än vara må, kan få lemna slottet utan hans eget tillstånd." "O min Gud, han dör, han måste få bortföras, jag måste få vårda honom." Nu tillade hon hastigt: "Jag går till hertigen." "Kära, unga jungfru, det kan ni icke våga. Det fordras starkare sinne än edert, att tala vid honom. Det har mången rask karl varit rädd för, och J, med edert tysta och stilla väsende, skulle alldeles bli bortkommen om han vredgades. Icke heller torde ni slippa in." "Jag måste. Vårda honom!" Jag går!" Sigrid lutade sig ett ögonblick öfver den sjuke, som ej hade nog sans, för att veta hvad som föregick omkring honom, derpå hastade hon bort, tillbaka öfver borggårdarne, opp för vindstrappan i ena slottstornet, och vakterna sågo förundrade efter den bleka, hastande flickan. Ingen hindrade henne att framgå. Hon syntes gå med sådan säkerhet och skyndsamhet, utan tvekan huruvida hon skulle slippa fram, att ingen kom sig före att fråga med hvad rättighet hon så fritt färdades omkring. Hon tycktes alls ej tveka derom sjelf. Men vid vindstrappans slut stod en post vid dörren till de rum, hertigen sjelf bebodde. Han hejdade hennes gång och sade: "Nej, jungfru lilla, stanna, hit slipper hon inte in."
Hjelp mig att uppdaga sanningen, och du har räddat mig. — Visa mig blott den chimèr, hvaraf du lider, berätta mig allt, du tänkte alltjemt på den masquerade juden, en halffull bodbetjent förmodligen, som troligen aldrig drömde om den storartade verkan hans uppträdande på masqueraden haft. — Kanhända. Imellertid kunde jag icke glömma honom, och det besynnerliga intryck, han gjort på mig och som förstärkts genom mina feberdrömmar, fortfar alltjemt ännu, sedan jag tillfrisknat. — Då jag kunde gå ut, gjorde jag alla möjliga bemödanden för att få reda på hvem denne person varit, men allt förgäfves. Jag vände mig till polisen, jag uppsökte de personer, som fört honom ur salen, men ingen kände honom, man trodde, liksom jag, att det varit en tysk handelsbetjent, troligen en resande, och det besynnerligaste var att flera bekanta, som jag sett i salonen vid tillfället, icke märkt honom, och påstod att det var en liten svart djefvul med röd mössa och lång svans, som stält till oväsendet och blifvit utvisad. Jag hade också verkligen sett en sådan figur, men utan att fästa någon uppmärksamhet vid den, och att han icke var densamma, hvilken uppträdt i pierrotkostym, ansåg jag fullt säkert. Jag skulle imellertid sjelf blitvit oviss om hela uppträdet på masqueraden, — förvillad af mina envisa feberfantasier, som läto mig förblanda verkligheten och inbillningen till den grad, att jag icke visste hvad som tillhörde det ena eller andra — om jag icke haft stödet af deras vittnesbörd, som fört ut honom ur salen och sett honom aflägsna sig, ännu grälande och svärjande öfver sin förlorade peruk. — I detta fall kan icke heller jag hjelpa dig, ty som jag var upptagen af turkinnan ifrån Lappgränden, så såg jag ingenting, och då jag kom ned och träffade dig helt hastigt, fanns ingen pierrot i din närhet, — inföll Alf. — Nej, han var då nyss försvunnen.
113 utföra eller försälja det virke, som endast till sparrar är användbart. Hvad skall man göra med det? Skall det begagnas lill ved eller kol eller skall man låta det ruttna? Dessa träd hade visserligen vunnit i värde, om de fått stå qvar och hunnit naturlig storlek, men mången gång stanna de i vexten och kunna icke användas till annat än sparrar. Det synes mig som vore den K. Proposm byggd på förhållanden, sådane de befinnas inom de norra orterne, der skogarne hafva den storlek, att man understundom icke känner, hvem som eger vissa delar deraf. Jag Ilar nyss fästat upmärksamheten derpå, att man orättvist förintar värdet på sådane träd, som endast kunna begagnas till sparrar, om tullen å dessa skogsvaror bestämmes så hög som K. Vill man göra något allvarligt för skogshushållningen i landet, bör man se saken från en helt annan sida, nemi. huruvida Staten bör tillerkännas någon rätt till kontroll öfver den enskilde skogsegarens hushållning med sin skog. Så är förhållandet i andra länder men icke hos oss, och derföre är sköflingen allmän. I min ort händer icke sällan, att hela skogstrakter bortsäljas med rättighet för köparen att hugga träd om 6 tums diameter vid roten. Dessa träd kunna icke vara öfver 25 ä 2S år gamla och sedan de stora träden blifvit afverkade, afbrännes återstoden för att i askan skörda några T:r råg. Detta är väl det uslaste hushålingssätt som kan finnas och bör afskaffas, men det af K. M. i detta hänseende föreslagna sätt är af skäl, jag redan nämnt, fullkomligt otjenligt. Likaså är förhållandet med föreslagne tullen ä plankor öfver 3.j tums bredd. Af ett sågblock om 15 ä 16 tums diameter, hvilken storlek af träd jag förmodar man icke vill förhindra egaren alt fälla, kan man erhålla två plankor om tre tum och några smärre bräder på sidorna. Under sednare åren har från England upstått efterfrågan på plankor af 4 tums tjocklek. De af mig omnämnde sågblockar kunna lemna 2 sådana plankor, hvilka betalats 25 å 33^ proc. högre än 3 tums plankor.