Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den visar sig mar taga tagla rt, _ w stad inom tre månader, och infaller näst efter sex genär er, som halva pantbref eller annan klar förskrifning, derföre inteck lik säkerhet erhålla, genom hvilket landet vid det ting, som mana der, sedan köpet slöts, skola förre egarens bor - rning tillåten stadgande lagfar är, vara berättigade att si „ t uttryckligen tillädes en verkan ulöf ulgängne lagskipningen gifvit påbudet derom i 1734 ver den, som den förårs Lag. ___ w va u j_ ■ *■ vi a u j i c i ^ i Då emedlertid mångens rätt och fördel beror på säker kunskap - o ‘“‘“Vi |la saiv.t;r xuns&ap 0111 ratta egaren till last egendom, är oek offentliggörande af hvarje öfverlålel Cf> af r^ Q „ o-I «1J T „ „ C 1.. 1 • .. I n . se af vigt. Sveriges äldre Lagar fordrade „ ^ o jemväl för giltigheten af köpslut om last egendom, att det skulle ske offentligen och med iagttagande af vissa föreskrilna formaliteter; och enär denna offentlighet nu mera åsladkommes genom köpets lagfarande, bör äfven sei i -o > — denna åtgärd utgöra ett vä ndthgt vilkor för köpslutets betryggande. Vid delta förhållande kan Utskottet ej annat än gilla föreslagna stadgandet, att, om någon öfverlåter egande-rält till last egendom, den han förut till annan öfverlålit, den öfverlåtelse skall gälla, hvaråt offentlighet först gifves genom ansökning om lagfart; likasom Utskottet anser öfverensstämmande med rättvisa, att, derest laglait sökes å serskilda öfverlåtelser å samma dag i staden, eller vid .skett113 thlg å laildet’ den öfverlätelse äler bör blifva gällande, som först r n
Talmännen icke kunna vara utan rum, som måste möbleras och, ehuru vintern icke är sträng, jemväl eldas; att de behöfva betjening, torde icke heller kunna nekas. Således lärer det vara obestridligt, att de hafva några Riksdagskostnader. Jag vill icke ingå i en undersökning, huruvida dessa möjligen kunna inskränkas så mycket, att de blifva ersatta med mindre, än hvad Utskottet föreslagit; men jag tror likväl, att förslaget icke är öfverflödigt, och att besparingen deri icke skulle förslå långt till fyllande af de öfriga behof, öfver hvilka man, efter hvad som kan föreses, kommer att yttra sig längre fram på Riksdagen. Vid klubbkostnaderna äro endast i afseende på tidningarna anmärkningar gjorda; men jag får hänvisa till Utsk:s betänkande, deri det icke föreslås, att någon skall mot sin vilja läsa tidningarna, utan endast att tidningskostnaden skall betalas, d. v. s. den kostnad, som uppkommer, om prenumeration sker å tidningarna. Blifver ingen prenumeration af, så faller det af sig sjelft, att ingen kostnad äger rum. - Den 20 F e b r u a r i i c. m. 39 I afseende på förslaget om Ståndens och Utskottens Cancellibctjening tager jag mig friheten åberopa ordalagen i betänkandet, som icke innehåller något bestämmande af person, alen af något Stånds eller Utskotts Betjening, utan endast förslag om dess aflöning. Jag vill derföre blott i föbigående vid Gr. Cronhjelms yttrande göra den anmärkning, att vid sédnaste Riksdag alla de öfriga Stånden icke rättat sin Cancellibetjening efter R. o. Ad:s. Då hade, enligt StalsUtskrs betänkande N:o 48, R. o. Ad. 6 Notarier och 6 Cancellister, men såväl Prestesom BorgareStånden endast 1 Notarie och 6 CaneelIister, hvilket tyckes vara något olika. Hvad för öfrigt behofvet af Gancellister angår, hvilket Frih.
Raab och på de grun der, han anfört, kan jag icke finna någon statsekonomisk grundsats utgöra skäl till utförseltull på nu ifrågav:de artiklar, hvarföre jag anhåller om afslag å Utsk:ts Betänk, i denna del. Hr Fåhraeus: Anda intill år 1858 var sådant virke, som det ifrågav:de. belagdt med utförseltull af 15 proc. å värdet. Derefter har afgjften varit bestämd till 10 proc. Att nu så hastigt borttaga denna afgift helt och hållet, syne» icke öfverensstämma iofi 1) an ii J n ni f. m. med den grundsats af varsamhet, som man vid dylika förändringar vanligen anser sig böra iakttaga; och jag' hemställer äfven här, om icke Utsk:t gått den rätta medelvägen genom afgiftens minskande till hälften. Hr von Koch: Lika med de första båda talarne, anser jag mig böra yrka tullfrihet på virke. Jag tror, att då roan beträdt banan att borttaga export-tullar, så är tiden inne att bevilja tullfrihet äfven i detta fall. Jag tror icke att den nu åsätta tullen i någon väsendtlig mån bereder fördel åt de personer, den afseratt skydda, nemi. snickare och svarfvare, ty priset på råvaran lärer icke i något betydligare afs:de fördyras för dem derigenom att något kommer att exporteras. Deremot finnas många orter, der dessa varor icke äro afsnttliga, derföre att tullen qvarstår. I södra delen af Sverige växa många vackra trädslag, som missvårdas derföre att man icke på förmånligt sätt kan göra sig dem tillgodo. När dessutom våra snickare och svarfvare hafva tullfri införsel på de råvaror, som de begagna, så böra de icke påfordra det särskilda skydd, som här är afsedt. Jag anhåller om propos. på att virke måtte blifva tullfritt, . Gr. Anckarsvärd: Jag finner mig hafva begått ett miss tag, då jag blott yrkat afslag på Utsk:ts Betänk.; rnin mening var att yrka tullfrihet på dessa artiklar. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade B.
Vid förvandling af dels ådömda böter för skogsåverkan 42 R:dr 32 sk. banko och dels vitesbot 20 R:dr samma mynt, hvartill en och samma person blifvit förpligtad, hade Kinnefjerdings Häradsrätt den 5 Febr. 1850 genom utslag,'som gått i fullbordan, förordnat, att den sakfiilide skulle för böterna undergå högsta,kroppsplikt med tjuguåtta dagars fängelse vid vatten odi bröd och derförutan, i stället' för vitesboten, tre veckors fängelse; och har jag för en sådan förvandling låtit anställa åtal emot Häradsrättens tillförordnade Ordförande; hvarefter jag under den 27 sisth April erhållit Kongl. Göta Hofrätts utslag af innehåll, alt emedan JI punkten i Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1807 uttryckligen stadgade, att då den, som är förfallen till ensakseller vitesböter, tillika är för begånget brott dömd till högsta kroppsplikt eller häkte å Kronans fästning, nämnde böter, ehvad de äro större eller mindre, skola begripas under det svårare stralfct samt all vidare fråga om deras förvandling eller aftjenande med arbete förfalla; ty och då Häradsrättens nu i fråga varande beslut stöde i uppenbar strid med omförmälte stadgande, samt den sakfiilide till följd af nämnde beslut olagligen undergått tre veckors fängelse; pröfvade Kongl. Hofrätten, i förmågo af 1 kap. 12 § Rättegångsbalken, rätt il. SI. Just. Ombud sm. Emb.-Berältelse för år 1853. 3 vist döma tillförordnade Domhafvanden att härför böta sexton R:dr 32 sk. till treskiftes, att ersätta Kongl. Maj:t och Kronan kostnaden för den sakfälldes underhåll i häktet under de tre veckorna med två R:dr i 1 sk. samt godtgöra honom . för hans lidande med tjugu R:dr allt banko. Varande underdåniga besvär öfver detta utslag icke anförda. Ehuru Kämnersrätten i Calmar genom utslag den 5
Litt. A och N:is 2 o. 3. De uppgifter, sorn i enlighet med formuläret för förutgångne femårsberättelser meddelats om jordbruk och boskapsskötsel, äro sammanförde i nedanstående tabell, Litt. A. I följd af sättet för uppgifternes insamlande, eller genom Magistraterne och Kronofogdarne, kunna desamma på sin höjd antagas såsom approximativa. De visa för städerna, alla spanmålsslag sammanräknade, ett utsäde af 1,089 tunnor och en afkastning, utsädet afdraget, utaf 5,750 tunnor, samt för landet 126,9331 tunnors utsäde och 462,406^ tunnors afkastning, äfvensom att utsädet af potates skall utgöra å stadsjorden 1,540 tunnor och ä landsbygden 57,879 tunnor, samt afkastningen respektive 11,010 och 360,111 tunnor, hvilket hvad landet angår icke obetydligt öfverstiger de till förra femårsberättelsen uppgifna belopp. Nämnda summor äro ock i allmänhet högre än Tab. Litt. Å. Utsäde, afkastning och underhållne kreatur. Underhå line kreatur. a < CD fr tö po cp « O 1-i & W p a Blandsäd. fl»: >s CD J-i SJ O p" cd* a g sr M po Cfq O p a p t? cc Blandsäd. CD a O p CD* a p: e+- P O M p * O Ungboskap. po (Z2 <' B* CD etCD rj Landsbygden. T U n n 0 r Jordbruk. Utsäde. Areal af odlad jord. 5 de, hvilka till den af Kongl. Maj:t tillförordnade så kallade Finans-Kornitén uppgåfvos och voro grundade på upplysningar, som från kommunerne blifvit infordrade och meddelade. Öfriga växtslag, som mera allmänt odlas i större skala, äro rotfrukter af rofvor och morötter till kreaturens utfodring samt lin, som utgör en vigtig näringsgren, synnerligast inom vissa delar af Södra Wedbo och östra härader.
I fråga om rättighet för andra delegare i hemmansnumret att till sig lösa obesuten hemmansdel, som, innan denna Vår Nådiga Förordning utfärdades, utan vederbörande Embets-myndighets tillåtelse blifvit utklufven , gälle hvad 6 §. i Förordningen den 1g December 181J härom innehåller; men ej vare sådan delegare berättigad till lösen af hemmansdel, som hädanefter utklyfves, ej eller, då förut utklufven del blifvit till en besutenhet förenad under sambruk med annat hemman eller annan hemmansdel, som innehafvaren tillika eger eller under stadgad åborätt besitter, på sätt 6 ff. innehåller. §■ 11. I betragtande af den större fullstandigheten i föreskriften samt bestämmande af viss tid, inom hvilken lösnings-anspråk måga fullföljas, hafva Utskotten ej tvekat att gifva företrädet åt den redaction af förevarande §., som blifvit af Herr Justitias-Canzleren Faxe föreslagen. De vid slutet deraf före - Jjtiasamt Allni. Besv. och Ekon. Utsk, Betänkande, N.o 3. A1/ kommande orden: ”genom vad till Lagmans-Rätt” anse‘Utskotten dock böra utgå, såsom öfverflödiga, och möjligen äfven, med hänseende till Lagmans-Rätternes ifrågaställda indragning, mindre lämpliga; Utskotten tillstyrka i följd häraf: att denna må erhålla följande lydelse: Vill delegare, som, enligt g §., anser sig berättigad att obesuten hemmansdel inlösa, af den rättighet sig begagna, och har ej undersökning, angående besutenhet af den anledning, som i6 §. omförmäles, förut skett, hegare han dä hos Sockne-Nämnden sådan undersökning.
Uti denna motion har till en början blifvit anmärkt, att landsbygden och städerne utom Stockholm uti ifrågavarande förordning olämpligen blifvit inbegripne under gemensamma föreskrifter, och att, om behörig skilnad emellan städerne och landet i detta afseende blifvit iakttagen, icke blott mera fullständighet och tydlighet i förordningens ordnmgsstadganden, utan äfven mera rättvisa uti beskattningsgrunderne skulle kunnat vinnas. Hvad, som uti författningen, enligt motionärens mening, i främsta rummet ådroge sig uppmärksamhet, vöre stadgandet i 5 § 3 morn., att i stad röstas för fastighetsvärde af 2,000 R:dr, lika som för 10 R:drs bevillning. Detta stadgande bildade ett undantag från den för rösträtts utöfvande vid sockenstämma i stad i allmänhet antagne grund, nemligen bevillning efter 2:dra Artikeln. Enligt detta undantag kommo fastighetsegarne i städerne att åtnjuta 150 procent högre rösträtt, än om bevillningsgrunden äfven i detta fall tillämpades, men genom föreskriften i 10 § att alla algilter, hvarom sockenstämma beslutar, skola utgå efter den bestämda grunden för rösträtt, fingo de ock vidkännas en i samma mån högre kommunal-beskattning. Då nu icke något serskildt skäl för ett sådant undantag förefunues, har motionären, som ansett den af rikets högsta beskattnings-kommission bestämda beskattningsgrund, nemligen bevillningen, böra betraktas såsom en fullt tilllörlitlig mätare för bestämmandet af kommunala skatter, tillstyrkt denna beskattningsgrunds tillämpning äfven uti ifrågavarande fall.
Jag har tillhört pluraliteten inom Utsk. i denna fråga, och jag har icke funnit någon anledn. hvarken af de företedda handlingarna eller af diseussionerna att frångå min tanka. Hr v. Hartmansdorff har trott, att R. Sfs beslut i afseende å myntregleringen innefattade rättsgrund för tillökning i Manuf. discontfonden. R. St. hafva likväl endast beslutat, att de verk, hvilka hittills ägt en viss lånerätt i Banken, borde dervid bibehållas. Manuf.discontens creditiv i Banken har aldrig blifvit bestämdt att utgå i förhållande till årliga productionsvärdet, utan det har blifvit fixeradt till en utsatt siffra. Frågan kan således icke vara annan än den, om creditivet skulle förblifva vid hvad det är, eller om man skall medgifva en tillökning deri. Deruti instämmer jag med Hr v. Hartmansdorff, att om man vill saken, är det sätt, den K. propos:n uppgifver, bättre, än hvad reservationen föreslår; ty då vi redan äga 2 statsbanker, som kallas Banken och Riksg.conU, synes det nog besynnerligt att inrätta en tredje i CoramerceGolhm. Manuf.diseonten är nu ett filialcontor för Banken; men gör man det till en uppoch utlåningsanstalt, så blir den en fullkomlig statsbank. I fråga om beliofvet för näringarna af den föreslagna tillökningen i iånebiträde, är det visst sannt, att det för näringarna är fördelaktigt, ju lägre räntan är; men just derföre, och då hvar och en finner till huru obetydlig del den ifrågavar. fonden motsvarar näringarnas hela lånebehof, skall den, som djupare intränger i ämnet, finna, att det icke är näringsidkarne, 28 Den 5 Januari. spm vinna på förslaget. Om man vill återföra reda i myntväsendet, så må man icke tro, att delta låter sig göra på några konstlade vägar. Det är just genom att lemna en sådan bana, som ett verkligt creditväsende kan få tillfälle att bilda sig. Privatbanker etc. skola då säkert uppstå och erbjuda näringarna sitt biträde.
Utskottet ej ingått i serskild granskning af alla de åtgärder, som äro föremål för JustitiaeOmbudsmannens berättelser. Detta är redan vederlagdt af hvad jag i det föregående yttrat. Vidare har det blifvit anmärkt af Herr Rosenqvist, att Utskottet bort uppgifva nya LagFörslag i de 17 H. 16 Dea a3 Mars f. m. fall, eler Lag ej finnes tillräckligt kraftig, samt tillse om Doniarena uppfyllt sine skyldigheter. I anledning deraf får jag påminna, att Lagutskottet är bland de Utskott, sorn ej hafva rätt att till RiksStånden inkomma med några Lag-förslag på annat sätt, än i följd af sådane motioner, som dit remitteras från RiksStånden; och hvad åter angår, att Utskottet bordt tillse, om Domaremagten blifvit rätt utöfvad; så torde jag få fästa Herr Rosenqvists uppmärksamhet derpå, att Utskottet ej uppfyller hvarken JustitiasOmbudsmannens eller JusliliasCancellerens Embetsbefattningar, än mindre kan ingå i pröfning af serskilda lagskipningsfall, hvilkas vigt dessutom endast synes tillhöra opinionen. Äfven har Herr Rosenqvist fört Utskottet till last, att Utskottet ej yttrat sig, huruvida Högsta Domstolen rätt behandlat frågan om en serskild rättstvist mellan Fru Eneskjöld och en Kamererare i KrigsCollegium. Jag vädjar till honom sjelf, om väl en sådan sak, som varit föremål för rättegång och blifvit slutligen afdömd, kan rimligen blifva föremål för LagUtskottets uppmärksamhet och Utlåtande till RiksStånden. För öfrigt instämmer äfven jag i den af flere gjorde anhållan om återremiss al detta Betänkande, på det Utskottet må komma i tillfälle att i ett sammanhang afgifva Betänkanden öfver alla uppmärksam' Den 23 Mars f. m. 243 het förtjenande delar af Berättelsen, hvilket nu lätt låter sig göra, sedan Utskottet fullgjort sin pligt, att, inom den för Riksdagens slut i Grundlagen bestämda tid, tili RiksStånden inkomma med förevarande Utlåtande.
Die Tage deines Goldnenalters lebte ich mit, und in dem hohen Gesang deiner Himmelseele stimmte ich mit ein. Vater! Der Sohn deines Gefühls segnet Dich. Diese göttliche Bewegung, die Du den Seelen gabst, wird ewig so fortzittern. Thorild yttrade engång (i en anmärkning till ”Inbildningens Nöjen”): ”jag tror ej på den rätte Apollo; jag anser Naturen för allt”. Sannare, än han sjelf anade, betecknade han i dessa ord sin skaldekonst. Men i alla fall var han ingalunda en blott poetisk dilettant. Bland hans qväden finnas mästarverk: några äro det helt och hållet; andra åtminstone delvis. I alla tider skola, bland de ”Dikter och Skaldestycken” som upptaga första bandet af hans samlade skrifter, såsom utmärkt vackra prisas t. ex. ”De tvenne Åldrarne” (s. 87), –”För och Mot” (s. 106), –”Champagne-vinet” (s. 107), – det beskrifvande, och åtminstone till största delen ypperliga lofqvädet ”Forsmark” (s. 127), – ”Rimmet” (s. 139), – den ej från prosodiska hårdheter fria, men i styrka och ton ädla oden ”Vid Konungens Hemkomst 1784” (s. 141); med flera. Och till dessa kommer ännu ett och annat, som – besynnerligt nog! – dels aldrig varit tryckt, dels (ehuru af andra skäl, än ”Straff-sången”) icke blifvit det i den nyssnämnda samlingen.
Sacrifieras icke något, torde den allmänna önskan, alt få Canalen snart fär 55 II. ii jG2 Den 3o December e. ni. dig, svårligen vinnas; och tager man bort den föreslagna afskrifningen blir det svårt, att bringa denna önskan till fullbordan. Herr Cederschjöld: En värd Talare bar, i anledning af mitt bestridande af afskrifning utaf Statens fordran bos CanalBolaget, dragit den slutsats, att min afsigt vore alt motverka Canalensfullbordande. Jag bör derföre högtidligen förklara, att jag upprigtigt vill hafva Ganalen färdig; men att jag icke dessmindre vill hafva Staten bibehållen vid sina fordringsanspråk, icke derföre att jag verkligen tror, det Canalen någonsin kan lemna en så betj^dlig afkastning, att Staten skulle komma alt dela den; utan derföre, att jag är öfvertygad, det mycket kan i tidernas längd hända, som jag nu icke kan föreställa mig, eller ens ana. Samme Talare har klandrat alt jag yrkat, det den möjligen uppkommande Canalvinsten borde anses för Ordinarie Statsinkomst, och åberopat Octroyen för Bolaget, deri skall stadgas, att vinsten borde användas till nya Canaler. Härvid får jag blott erinra, att denna del af CanalReglorne upphäfdes år i8i5, då det beslöts, att i stället för t) procent, Actieägarne skulle åtnöja sig med 5 procent, och att resten skulle tillfalla Staten såsom ersättning för ränta och capital-afbetalning. Efter denna förändring beror det alltså på Konung och Slän® Den 3o December e. m. i63 eler gemensamt att använda Canalvinsten till lättnad i andra bördor. En annan Talare, Herr Franc Sparre, har redogjort hvarföre Utskotten tillstyrkt afskrifningen. Behofvet påkallade äfven högeligen en dylik redogörelse, emedan hvarken Kongl. Maj:t eller Bolaget äskat någon afskrifning. Man måste således tillse, af hvad halt Utskottens motiver äro.
Detta Betänkande återremitterades med förklarande, att Ståndet biföll Utskottets tillstyrkande i afseende på l:sta punkten af Ilerr Norden - Prot.-Utdrag, den 21 December 1844- 467 anckars motion och, beträffande 2:a punkten i samma motion, fann skäligt medgifva, att, oberoende deraf, att åtskilliga jordegare i Aspelands härad vägra att i arbetet deltaga, detsamma må inom Hanbörds härad kunna företagas i den ordning, den bestämda arbetsplanen utstakar, samt en mot arbels-företaget proportionerlig del af anslagssumman dertill få användas emot förbehåll, att delegarne inom sistnämnde härad tillskjuta hvad som erfordras för arbetets fulländande intill gränsen af Aspelands härad, och under iakttagande jemväl deraf, att deras enskilda bidrag utgå 1 proportionerlig! förhållande till det beviljade stats-anslaget. Från Vällofl. Borgare-Ståndet. S. D. Foredrogs ånyo Stats-Utskottets utlåtande, N:o 80, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga framställning om afskrifning af, eller ersättning för, åtskilliga, dels på öfverskolten af Stats-Verkets inkomster anordnade, dels från Kongl. Stats-Contoret af under händer hafvande medel bestridde utgifter: 1, 2, 3, 4, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13 och 14 punkterna återremitterades; hvaremot 5, 6, 15 och 16 punkterna blefvo godkända. S. D. Efter ånyo skedd föredragning, återremitterades Lag-Ulskoltets betänkande, N:o 42, i anledning af väckt motion om bestämmelse, att fjerde-parter i Stora Kopparbergs grufva må anses såsom fast egendom å landet. Från Heder v. Bonde-Ståndet. S. D. Fortsattes öfverläggningen, angående Banco-Utskottets betänkande, N-o 29, med förslag lill en i vissa delar förändrad reglering af Bankens låne-rörelse, m. m.
Den förra, som är gifven i jagmedvetandet, är ju själf bäraren af det hela. Men om det också hos mänskligheten finnes mycket förbindande, såsom likheten i organisation, gifven framför allt i förnuftigheten, hvilken har med sig en viss gemensamhet i människornas andliga lif, öfverförandet af förgångna generationers insamlade erfarenhet till efterkommande o. s. v., kan man dock icke säga, att där finnes någon enhetlig bärare af dess lif. Man måste betrakta de särskilda individerna såsom det helas bärare och enheten blott såsom ett visst samband dem emellan. Om nu den filosofiska vetenskapen skall vara mänsklighetens enhet vunnen genom själfreflexion, är det därför antagligt, att den icke såsom individens filosofi skall äga en allt genomgående individuell högsta princip1, utan att den skall bestå af en mängd själfständiga systemer med särskilda principer, hvilkas enhet ligger i ett organiskt samband dem emellan, bestående däri, att allt är i allt fast på olika sätt. Efter dessa inledande anmärkningar skola vi söka närmare fixera, hvad som egentligen är att förstå med filosofisk vetenskap. Filosofi i allmänhet är, såsom redan förut blifvit påpekadt, en världsåskådning, d. v. s. en uppfattning af den djupaste grunden till all verklighet eller till allt, som är föremål för mänsklig kunskap. Då emellertid det som är föremål för kunskap blott är ett moment i kunskapen själf, som innefattar både ett subjekt och ett objekt, är denna uppfattning blott en sida af teorien om den mänskliga kunskapens djupaste grund. Men vidare är filosofien i samband härmed en lifsåskådning, d. v. s. en uppfattning af det yttersta målet för mänskligt handlande. Alltså: filosofi i allmänhet är en uppfattning af den djupaste grunden till mänsklig kunskap och af det yttersta målet för mänskligt handlande. Hvilken karakter måste denna uppfattning äga för att vara vetenskaplig? För att komma till klarhet häruti, skola vi anställa en förundersökning, som jag hoppas icke skall synas alltför svårbegriplig. Vi fråga: Hvad menas egentligen med en verklighet, eller med att något är verkligt med bestämda egenskaper. Låt oss säga, du ser ett träd växa på marken med en viss höjd, en viss form o. s. v. Du är också alldeles säker, att trädet verkligen finns till. Men huru kan du veta det? Egentligen står ju saken så, att något synes dig vara på det eller det sättet.
233 stadgande är mycket mindre betryggande, än det i vår nuv:de grundlag, enligt hvilket ett Kongl, grundlagsförslag skall blifva hvilandc, derest sådant af Konst.-Utsk:t blifvit tillstyrkt, eller äfven mot detta Utsk:s afstyrkande, endast sådant medgifves af två Riks-Stånd; 5:o Genom de betänkliga stadgandena i förslagets 65:te §, angående statsutgifter, bevillning samt Riksbankens och Riksgäldskontorets styrelse, anser jag konungamakten så kringskuren, att den måste helt och hållet foga sig efter andra kammaren; 6:0 Genom de tätt på hvarandra följande Riksdagarne blir konungamakten, till väsendtlig grad, endast verkställare af Riksdagens beslut; och slutligen 7:o Genom andra kammarens makt i bevillningsfrågor, kan denna kammare, utan Konungens samtycke, ändra grundlagarne, i hvad de stödja sig på bevillning eller taxering för valrätt eller valbarhet. Dessa äro de ur förslaget hemtade skäl, hvarför jag anser konungamakten blifva förminskad genom detsainmas antagande; oell jag tror, att tidens rigtning och anda, hvarefter förslagets försvarare anse att vi måste foga oss, innehålla tendenser, så beskattade, att när Adeln icke längre finnes qvar för att skydda konungamakten mot demokratien, skall striden dem emellan tillintetgöra den förra, derifrån Gud oss nådeligen bevare! Fäderneslandet skall, genom antagande af förslaget, i en närmare eller aflägsnare framtid mer eller mindre komma att lida. Se på de länder, som följt Frankrikes exempel och antagit en pappers-konstitution! De hafva gång efter annan måst ändra den på bekostnad af sitt lugn och med stora uppoffringar. Ett förslag, hvars antagande skulle leda derhän, kan jag med min röst icke biträda. Hvad slutligen beträffar förslagets ställning till Adeln, så måste jag bekämpa detsamma derföre, att det söker utplåna Adeln såsom politisk institution. Jag behofver icke erinra om hvad Svenska Adeln varit för sitt land.