Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utsk., sorn ansett disconternas betjening skyldig att, i likhet med alla andra tjenstemän, genom egna uppoffringar bidraga till ett sådant understöd för sina familjer, har derföre trott sig böra tillstyrka, att en lämpligare utväg för berörde ändamål måtte, genom denna betjenings egen försorg, ofördröjligen varda beredd. Sådana hafva de orsaker varit, som föranledt Utsk. att föreslå en förändrad redaction af omförmälda stadgande, och sådana äro de skäl, på grund hvaraf jag nu äfven får anhålla om propos. å bifall till denna förändrade redaction. 6:te punkten bifölls. Side punkten morn. Ii t, c. ■Hr af Ekenstam, Isr.: Då betänk. N:o 106 förevar, gjorde jag anmärka. emot denna punkt, åsyftande bland annat, att Fullmägtige borde börås deröfver. Detta har ej skett, emedan Utsk. ansett det tidsödande. Hade det blifvit iakttaget, så hade Utsk. undfått upplysning derom, alt anmaningsbrefven utgöra vigliga verificationer för kamereraren i Diseontverket, då Utsk. deremot nu sagt, att dessa verificationer icke äro under kamererarens vård, utan skola ligga i ett gemensamt skåp för bokhålleriet. Det är sannt, att förhållandet hittills varit sådant; men deri fordras rättelse, emedan det kan komma karnaierarens välfärd på spel, att han icke får förvara de verificationer, hvarmed han i händelse af tvist kan freda sig. Hvad utskrifningen af anmaningsbrefven angar och att den enskilde till följd deraf icke skall hafva tillräcklig säkerhet för tystlåtenhet, får jag nämna, att den, sonj gör sig underrättad, huru utskrifningen för närvar, besörjes, vet, att ombudsmannen aldrig sjelf dermed befattar sig, utan begagnar främmande personer dertill. Tystlietsskälet synes således förfalla, och hvad beträffar det skälet, att ifrån disconternas början förhållit sig såsom nu, så synes mig detta icke vara något skäl, då det just ar fråga om att omskapa det gamla, och sådant till största delen redan skett.
Enär vid sistförflutna Riksdag Riksens Ständer önskat, och Kongl. Maj:t sedermera, genom utgifven författning, behagat i Nåder stadga, att, utom vederbörande Justerare och Landtmätare, en Magistratsperson, i städerna, lemnäs frihet, att pannorna stämpla, så synes den öfverklagade olägenheten derigenom vara tillräckligen undanröjd. 12:0 Detta Moment innehåller Minimum äf det quantum, en tillverkare af brännvin, hvilken icke eger minuteringsrättighet, må försälja. Författningen stadgår en kanna; men så väl vid denna som föregående Riksdagar har allmän rättighet blifvit yrkad, att få sälja ett mindre belopp. Äfven utlät sig Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet vid sisth Riksdag, att, då hvarje jordbrukare eger tillverkningsrätt, och minuterings-ställeri finnas på alla Gästgifveriet och krogar, sä i 6§6 Be sv. och Ekon. Utsh. Betänkanden. städerna som på landet, hvarest dan vägfarande, eller den mindre förmögne, kan efter behof och tillgång få köpa ett mindre quantum, så synes måttet en kanna vara naturliga gränsen emellan det salu, sorn bör åtfölja tillverkningen, och det, som tillhör minuteringen. Motionerna hafva icke heller nu framställt några nya skäl, som kunna föranleda ändring uti denna tanka, och derföre tillstyrker Utskottet, att med försäljning af brännvin för dem, som icke hafva utminuterings rättighet, måtte hädanefter förhållas efter hvad nu stadgadt är uti Kongl, förordningen af den 20 Dec. 1815 2 art. i §. i morn. 13:0 Uti 2 art. Kongl. Maj:ts nådiga förordning, under den 20 Dec. 1815, stadgas, att der gästgifvarahållningen är emellan flere åboer fördelad, brännvinsminutering endast må tillåtas Ijos den äbo, hvilken efter tour densamma besörjer, samt uti 3 och 6 §. §. att alla de, som hafva minuteringsrättighet, må i minut försälja och utlåna brännvin till vägfarande och till andra personer, dock tili desse sednare endast, då da der sin måltid taga.
Sonja, i största oro för systerns öde och tryckt af det ansvar som hvilade på henne, då hon understödt dennas hemliga resa, beslöt sig strax efter belägringens upphäfvande att jämte sin man söka intränga i Paris för att uppsöka Anjuta. Sonja kunde på senare år, då hon talade om denna resa, knappt själf redogöra för, hur de lyckades komma in i staden tvärs igenom de tyska trupperna. De vandrade till fots längs Seinen tills de upptäckte en öfvergifven båt uppdragen på stranden. Denna togo de strax i besittning och rodde ut, men knappt voro de ett par famnar från land förrän en vakt upptäckte dem och ropade dem an. De rodde på af alla krafter utan att svara, och genom gud vet hvad för en försumlighet eller slapphet hos de vakthafvande lyckades de komma undan och öfver till andra stranden, hvarefter de obemärkta smögo sig in i själfva Paris, där de sålunda råkade befinna sig vid kommunens första utbrott. Sonja hade på de senare åren för afsikt att i litterär form berätta några af sina minnen från denna tid, en plan som tyvärr gick i grafven med henne liksom så många andra. Hon ville bland annat skrifva en novell som skulle heta: »Systrarna Rajevsky under kommunen». Hon hade där velat skildra en natt på en ambulans, där hon och Anjuta tjänstgjorde, och där de sammanträffade med några unga flickor från deras forna umgängeskrets i Petersburg. Medan bomberna fräste omkring dem och nya sårade oupphörligt buros in, talade flickorna hviskande om sina gemensamma minnen från ett lif, som var så olikt det närvarande och den omgifning, hvari de nu blifvit inkastade, att det syntes dem som en dröm. Och som en dröm, ett féeri betraktade Sonja alla de underliga företeelserna omkring sig under denna tid. Hon var ännu i den ålder, då gripande och världshistoriska tilldragelser göra samma intryck som en spännande roman. Hon såg bomberna falla omkring sig utan spår till rädsla, bara med en behaglig hjärtklappning och ett inre jubel att få lefva midt uppe i detta drama. För systern kunde hon denna gång ingenting göra.
Hvarjemte Fullmägtige, då sannolikt inträffar, alt flere eller färre af dem, som fortsätta deras assignerings-räkniugar i Banken, eller låta öppna sådane efter den dag då folii-afgiften vidtager, sedermera, förr eller senare, vilja dermed upphöra och tyckas böra hafva dertill rättighet, utan. att i en obegränsad framtid belastas med en afgift, ifrån hvilken det icke står i deras förmåga att sig befria, så vidt det skall hero af de utelöpande assignationernes mer eller mindre snara inlösen i Banken, hemställt, att jemväl dessa Assignanter, då de fullgjort hvad ofvan är vordet nämndt innan utgången af det år, då de inställa sin assignering å Banken, må åtnjuta befrielse från folii-afgiftens erläggande. Med fästadt afseende å hvad sålunda anfördt blifvit, och under iakttagande af hvad Rikets Högloflige Ständer redan, på sätt förenämndt är, genom omröstning i förstärkt Banco-Ulskott beslutat, får Utskottet härigenom föreslå, att å lämpligt ställe i nu upprättande Banco-Reglemente må intagas följande föreskrifter: 1:0. Privata assignerings-rättigheten i Banken får tills vidare fortfara, emot en afgift af 4 R?dr banco för hvarje folium om 4° rader af den löpande räkningen; och blifver minsta afgiflen, som för hvarje år beräknas, 20 R:dr banco, motsvarande fem folier; 2:0.
t Hoflecerci r~ tiirse / ', 24 1) rottninggatai 24. F Sr kapifalisfer, sarskildt fruntiminer, llar det liinge varit ett onsliningsmil a t t kunna ofverlamna virclen af sina vardepapper, ocli skotseln a£ sina affarer Ht nBgon person eller institution, soin ined absolnt siikerllet forenade pnnlttlighet och noggmnnliet i utforandet af det anfortrodda uppdraget Bfvensoin prisbillighet. E n shdan ii~stitutioii ar Stockholms Enskilda Banks Notariatafdelning (ZikZa A-ygcctan 2 Y, expedifionstid 10-41, son1 under garailti af Stockhol~ns EllskiIda Bmk itager sig vkrd ocli forvaltning af enskilda personers och kassors vardepapper. Om en person 110s Notariatafdellliilgell deponerar obligationer, inkasserar Notariatafclelninge11 vid forfallotiderna Irupoagcr och tilll~andal~iller deponenten inflntaa medel. Vidare efterser Kotariatafdelllingeii ntlott~lingar rcf obligationer och underrattar deponcnten i god tid, ifall en clenne tillliorig obligation blifvit utlottad, saint larnnar forslag till ny y1i~cerin.g nf det ledigblifnn kapitalet. On1 intecltningw deponeras 110s Notariatafdelningen underrattar Notariatafdelningen galcleniiren dfirom a t t rantorna B inteckningarna slrola till afdelningeli inbetalas, hvarefter. de inedel, soin inflytx, till deponenten reclovisas. Vidare tillser Natal-iatafdelninge~~lingeil att inteclzningnrne blifva i vederbijrlig tid foi * nyacle:.
Rikets sannskyldiga nytta, eller att någon Föredragande icke med oväld, nit, skicklighet och drift sitt Förtroende-embete utöfvat, skall Utskottet då sådant för Riksens Ständer tillkännagifva, hvilka, om de finna Rikets väl det kräfva, kunna hos Konungen skriftligen anmäla deras önskan, att Han ville utur Siats-Rådet och ifrån embettl skilja den eller dem, mot hvilka anmärkning blifvit gjord. §. 36. Irsta Mom. Utom förenämnde i Regeringsformens 53 §. omförmälde och föreskrifne Utskott, ege Riksens Ständer att välja och förordna ett Expeditions-Utskott, bestående af Tolf ledamöter, för att uppsätta ej mindre de expeditioner, som under Riksdagen af Stånden gemensamt utfärdas, än äfven Riksdags-besluttt, och alla sålunda författade Handlingar till Riksens Ständers justering öfverlemna ; Expcdilions-Utskottets Förslag till und. Skrifveltej N:0 Ii g lemna; och ege den Stats-Rådets ledamot, Konungen dertill förordnar, rättighet att i Utskottet öfvervara Riksdags-beslutets justering i de delar deraf, soui röra Konungens yttranden. §. 41. Stats-Rådets och Högsta Domstolens samtlige ledamöter, äfvensom Justitiae-Canzlern och Justitioe-Ombudsmannen, kunna ej säte och stämma i sitt Stånds Plena förnekas, enär de, enligt hvad hvarje Stånds serskilda ordningar stadga, dertill berättigade äro; dock för Stats-Rådets ledamöter de serskilda fall undantagna, då dem, enligt Regeringsformen, uppdraget är att med Konungslig magt och rätt styra. I Utskott eller val till Utskotts-Ledamöter må icke någon af förenämnde personer deltaga.
Om I nu hören mina röst, och hållen mitt förbund, så skolen I vara min egendom för allt folk; ty hela jorden är min. Och I skolen vara mig ett Presterligit Konungsrike, och ett heligt folk. Desse äro de ord, som du skall säga Israels barnom. Mose kom, och sammankallade de äldsta i folket, och framsatte all dessa orden för dem, såsom Herren budit hade. Och allt folket svarade tillsammans, och sade: Allt det Herren sagt hafver, vilje vi göra. Och Mose sade folksens ord Herranom igen. Och Herren sade till Mose: Si, jag vill komma till dig uti en tjock molnsky, att folket skall höra min ord, som jag talar med dig, och tro dig evärdeliga. Och Mose förkunnade Herranom folksens ord. Herren sade till Mose: Gack bort till folket, och helga dem i dag och i morgon, att de två sin kläder; Och äro redo på tredje dagen; ty på tredje dagen varder Herren nederstigandes uppå Sinai berg för allo folkena. Och uppsätt tecken omkring folket, och säg till dem: Vakter eder, att I icke gån upp på berget, eller kommen vid ändan på thy; ty den som kommer vid berget, han skall döden dö. Ingen hand skall komma vid honom, utan han skall varda stenad, eller med skott genomskjuten; ehvad det är djur eller menniska, skall det icke lefva. När man hörer ett långsamt ljud, skola de gå intill berget. Mose steg ned af berget till folket, och helgade dem, och de tvådde sin kläder. Och han sade till dem: Varer redo på tredje dagen; och ingen komme vid sina hustru. Som nu den tredje dagen kom, och morgonen vardt, då hof sig upp ett dunder och ljungeld, och en tjock molnsky på bergena, och ett ljud af en ganska skarp basun; och folket, som i lägret var, vardt förfäradt. Och Mose förde folket utu lägret emot Gud; och de gingo in under berget. Och hela Sinai berg dambade deraf, att Herren steg neder uppå det i eld; och dess rök gick upp såsom röken af en ugn, så att hela berget bäfvade svårliga. Och basunens ljud gick, och vardt ju starkare.
— Beträffande beloppet af den ifrågaställda löne-tillökningen, hafva flere talare yttrat den åsigt, att detta belopp borde utgå med en viss procent af den löne-förhöjning, som för den nya statsreglerings-perioden kunde embetsoch tjenstemännen beviljas, samt andra talare åter framställt den förmodan att, sedan samtlige Hufvud-titlarnes utgifter blifvit af Rikets Ständer reglerade, tillgångarne ännu skulle finnas sä tillräcklige, alt för år 1857 enahanda löne-förhöjning kunde anslås, sorn för de följande åren, hvilket i sådan händelse borde, enligt desse lalares tanke, desto hellre ske, som andra stater, hvilkas löner icke af Rikets Ständer reglerades, kommit i åtnjutande af Slats Utskullets Ullålande JY§ 251. 3 förhöjd aflöning dels från 1855 års dels från 1856 års början; hvarförutan den åsigt äfven blifvit uttalad att, om, emot förmodan, Staten behöfde skuldsätta sig för att anskaffa medel till utgiftens bestridande, sådant vore i stats-ekonomiskt hänseende bättre, än att flere samhällsklasser skulle ådraga sig skuldsättning, med ringa utsigt att kunna infria sina förbindelser. Efter att sålunda hafva redogjort för de väsentligaste skälen för återremisserne, får Utskottet i sammanhang härmed jemväl anmäla ett hos Ridderskapet och Adeln af Herr Cederschiöld, R. Th., i enahanda ämne afgifvet, den 15 December näst]idut år till Utskottet remitteradt, anförande, deruti denne påkallat Rikets Ständers uppmärksamhet å de olyckliga verkningar, den inträffade penninge-krisen måste hafva äfven på tjenstemanna-korpsens ställning, om icke Rikets Ständer med snar hjelp mellankomme.
Domstolen, aflemna handlingarne inom den uti Kongl. Brefven den 18 November 1762 och 15 April 1774 utsatte tid, skall anses förfallen till enahanda ansvar, som för dröjsmål med Ransak - Undértläniga Skrifvelser. 83 ningars insändande till Öfver-Rätt i understäldta Brottmål ar stadgadt ; 4. Den 26 Februari 1817 Bref till HofBätterne, att stralF för fickstöld ej bör tillämpas dä den, från hvilken stöld ur ficka skett, derunder varit sofvande; 5. Den 2.7 Mars 1817 Förklaring, att under det i Kongl. Kungörelsen den 2 Aijgusti 179? stadgade förbud emot tryckta Assignationer, och ansvar om de utfärdas, böra äfven graverade Assignationer eller Fr.visningar frän enskilde på enskilde personer anses inbegripne, dock att atal icke eger rum emot de enskilde, som dittills graverade Assignationer utgifvit; inen alla dylika i omlopp borde inlösas inom åtta månader efter Förklaringens kungörande i hvarje Ort ; 6. Den 8 Maj 1 8 17Förklaring öfver Försäkringsoch Hafveri-stadgan den 2 Oktober 1750 3 Art. 3:dje Afdeln. 7 §., att, när Skepp blifvit af våda läck eller stött på grund eller mot klippor, så att resan icke kan fortsättas innan det är åter iståndsatt, böra de omkostningar, som användas till Skeppets bringande af grund och till Skepps-varf samt lastens lossande och åter intagande, jemte de så kallade Nödhamns-omkostningarne efter öfligt bruk , räknas till gemensamt Hafveri, men botande af sjelfva skadan till Skeppet enskildt, genom hvilken förklaring de i 2 Alt. 2 §. i Mot», om enskildt Hafveri förekommande orden ’’utan att laddningen tarfvar lossas” skola såsom uteslutne anses; samt 7. Den 8 Oktober 1817 Skrifvelse till 84 Underdåniga Skri [veiner. Hof-Rätteme, att, i öfverensstämmelse med 13 Kap. 4 §.
Uti en, med anledning häraf, till Kongl. Maj:t aflåten underdånig skrifvelse af den 1 Mars 1858 framställa Rikets Ständer de militäriska och politiska skäl, som synas böra i hög grad verka dertill, att det vigtiga företaget ej längre uppskjutes. ” Ständerna fästa härvid Kongl. Maj:ts uppmärksamhet på vigten af rikets hufvudstad, ”såsom säte för Statens styrelse och de myndigheter, från hvilka förvaltningens trådar öfver hola landet utgå, för Rikets Ständers Bank, Arkiver, ”samlingar och dyrbarheter af mångfaldiga slag; hvartill kommer, att staden Stockholm innesluter en betydlig del af landets handelsoch näringsverksamhet; att ”den innehåller förråd af alla slag, en dyrbar krigsmateriel, synnerligen för flottans räkning; att den erbjuder beqväm inqvartering och underhåll för en större ' arméo, samt att den betydliga förmögenheten hos innevånarne skulle gifva fien”den ökade medel i händerna till krigets fortsättande, hvilka alla omständigheter ”göra lmfvudstaden till ett af de mest betydande föremål för en fiendes operationer.” Ständerna yttrade vidare, att de ”fått sig meddeladt det af ofvannämndc Komité "efter riksdagens början afgifna underdåniga utlåtande, med tillhörande fnllstän'diga förslag och ritningar till Stockholms befästande”, att Ständerna funnit sin föreställning om beskaffenheten af den befästning, som skulle erfordras, ”styrkt af "det Betänkande, den till frågans utredande sednast i nåder tillsatta Komité af”gifvit”, att Ständerna instämma ”uti den af merbemälde Komiterade yttrade åsigt ”att de befästningar, hvilka kring Stockholm komma att utföras, borde inskrän"kas till några permanenta stöd för de stridskrafter, som först äro att till hufvudstadens försvar tillgå”, samt att Ständerna af Komiterades betänkande ytterligare inhemtat, att det åsyftade äudamålet skulle "kunna uppnås med en jemfö"relsevis måttlig kostnad, hvilken Komiterade beräknat till en summa af 3,650,000 ”R:dr B: ko.”
Troligen är ej heller Riksgälds-Contoirets skuld, vid 1823 års slut, fullt 6 millioner, Riksgälds-sedel-stocken inbegripen. När deraf afräknas 4 millioner för den senare, återstår på sin höjd 2 millioner; men, efter anledning af calculen N:o 1 antages Riksgälds-Contoirets räntebärande skuld till 2§ million å 5 procent 125,000. Konungens årliga interesse-medel utgöra . 200,000 4oo Betänkande om Rikets Penninge-Verk. Contöirets egna utgifter , då sedel* utgifningen upphör förslagsvis . 39,000! Statsbristen oförändrad » 1,666,000. Summan af Riksgälds-Contoirets utgifter blefve då . * 5,030,000! Inkomsterne äro deremot antagne att nu utgöra: Licenten, Skatte-rätts* medlen gö.öodi ■ — s,63o,ooöi När derifrån af räknas förestående i 5,030,000. återstår Bevillnings-öfverskott . 600,öoö. 2. Andelen j Som tillfaller Staten uti Banquens öfverskott, sedan de enskilde actie-egarne efJ hållit sin utdelning pro rata, utgör minst 200,000 R:d, men utan tvifvel betydligt deröfver: 3J Eörenätnnde Samfälldd tillgång af minst 800,000, skulle lemna fond för skatternes ned* Sättning Samt till Canal-arbetens fortsättning och andre allmänna Utgifter. 4.’ Exempelvis antages, att en half million ned* sattes i Skatteme; då återstår en behållning af minst 300,000 R:dr. 51 Betänkande om Rikets Penningc-Ferk, 401; Denna tillgång förslår troligen ej för Götha’ Och Hjelmare Canal, samt för de öfrige oundgängeliga biträden, sorn torde ifrågakomma.
För min del kan jag icke instämma i Friluns åsigt af saken, utan anser, att om revisorerne åsyftat något annat, så hafva de öfverskrida sin befogenhet. Detta hindrar dock icke att man kan bifalla hvad som är billigt i deras begäran, och jag anser att man bör på allt sätt underlätta hvad som kari sätta dem i tillfälle att fullgöra sitt granskningsverk. Jag kan icke heller föreställa mig att deras ilrågav:de begäran skulle vara föranledd af nyfikenhet. — Revisorerna hafva sin tid fullt upptagen med fullgörande af det värf, R. St:r åt dem anförtrott. Då emellertid olika meningar uppstått om hvad revisorernas afsigt varit, hemställer jag, att denna punkt måtte till Stats-Utsk:t återremitteras. Hr von Troil: Enligt min tanke, förefinnes en ganska betydlig skillnad mellan Hr Cederschiölds hemställan och den, som af Stats-Utsk:t blifvit gjord. För min del kan jag likväl icke biträda någondera af de gjorda framställningarne, ej heller inse, hvad revisorerne rätteligen afsett med den föreslagna skrifvel sen. Det är dunkelt sagdt och dunkelt tänkt. Hr Cederschiöld bar begärt, att de underrättelser, som skulle meddelas revisorerne om en eller annan reservants mening, borde hafva afseende endast å de förvaltande verken i hufvudstaden. Sådan framställningen är gjord både af revisorerne och Stats-Utsk:t, har den afseende å alla förvaltande verk, såväl i stad som i landsorten. Några skäl att bifalla denna framställning kan jag icke finna, lika litet som jag vill billiga att revisorne förmycket ingå på ekonomiska lagstiftningens område, och befatta sig med sådana småsaker,som fallet varit med 1860—61 års revisorer, och hvarpå jag kan anföra såsom ex. revisorernes förslag, att vid veterinärinrättningen skulle hållas ett antal mölkekor, m. mi; flere andra ex. att förliga. Då jag för min del icke kan inse att revisoremes instruktion är otydlig, anhåller jag. i likhet med flere andra talare, att Stats-Utsk:ts Utlåt, måtte afslås, sam att Hr Cederschiölds förslag måtte vederfaras samma öde.
Af samma beskaffenhet tror jag frågan vara om väljande af nya ledamöter i Constit.- Utsk.; men på samma gång jag skulle motsätta mig en sådan åtgärd, örn den kommit i fråga, kan jag likväl icke lilliy H. 45 354 Den iS December e. m. derlåta att yttra den förhoppning jag hyser, att de Constit.- Utskrs ledamöter, som försvara de åsigter, hvilka inom Utsk. gjort sig gällande, och sorn derföre blifvit klandrade, sjelfmant skola lemna rum för ledamöter, sorn bättre uppfatta grundlagens anda och mening och förstå att skaffa sig sitt Stånds och Nationens gillande till sina åtgärder. Man har här från andra sidan klagat deröfver, att man fällt hårda ord och uttryck mot Constit.TJtskls ledamöter. Jag medgifver, alt äfven jag tvckf, att ett och annat uttryck varit för starkt och att af Hr Dalman på f. m. fälldes yttranden, som jag icke velat fälla; men jag tror, alt å andra sidan utgjutelse]' ägt rum, som kunna qvitta med de förra, och jag hänvisar i ena fallet till en tirad af Hr Lagerhjelm, hvilken jag tyckte vara skriftligen uppsatt, deri han utvecklade sina åsigter om tendensen af den liberala andan, och hvari före Lomm o uttryck, dem jag icke nu bestämdt minnes, men hvilka voro ganska hårda och orättvisa. Men hvad dessa hårda uttryck beträffar, tror jag, att då Constit. Utsk. gått ända till ytterlighet i sin envishet, och här icke är fråga örn någonting mindre än vårt constitutionella statsskicks säkraste palladium, att man får förlåta, om anmärkningarna stundom antaga en bjertare färg, och om ett eller annat uttryck skulle falla sig något hårdare, än händelsen är under öfverläggning om andra, mindre interessegifvande ämnen. Hr von Hartmansdorff, Aug.:
Genom justering af dessa skrivelseförslag gemensamt skulle denna olägenhet afhjeipas, som gäller icke fallenast i afs. å BondeSt., ulan äfven för BorgareSl.; ty hafva R. o. Ad. samt PiesteSt. bifallit Utsk:s förslag, så är det föga troligt, att en anmärkn., framställd i BorgareSt., skulle hafva mycket att betyda. Om denna gillades af BondeSt., skulle frågan afgöras antingen genom inbjudningar eller genom votering i förstärkt Exped.Utsk. Alla dessa olagenheter undvikas genom den här föreslagna åtgärden. Då således, enl. hvad jag tror mig hafva visat, detta förslag innebär en väsendtlig förbättring, anhåller jag, att det måtte få hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag. Hr Cederschiöld, Gustaf: f enlighet med de yttranden jag redan afgifvit, får jag förklara, att jag anser detta förslag innebära ett steg framåt. En anmärkn. har jag visserligen att göra, men den kan anses för en obetydlighet. Oriktiga namn hafva dock ofta åstadkommit förvillelse. R. St:r, församlade på ett rum, kallas här RiksNämnd. Vanligen forstås med ordet Nämnd vissa personer, utvalde af någon korporation, eller en delegation. Så kan dock denna KiksNämnd ingalunda betraktas. Jag föreslår derföre, att i st. för detta uttryck insättes ordet »RiksFörsamling», och skulle önska få propos. framställd derpå, att R. o. Ad. som sin gemensamma tanka uttryckte, det på alla ställen der ordet lliksNämnd i detta förslag förekommer, detsamma bör utbytas mot ordet RiksFörsamling. De af en föreg:de talare framställda anmärkn:r har Gr. Lagerbjelke till en del uptagit till besvarande, dock icke alla. Don förre har här framkommit med ett ord, ett spöke, som man ständigt framkallar, nemi. enkammarsyslemet, hvarmed man vill förskräcka dem, som förut äro rädda. Om man litet tänker efter, så finner man dock, att det icke är så farligt med detta. Meningen med tvåkammarsystemet är ju, att ärendena skola pröfvas i 2 instanser. Hafva vi då här i Sverige tvåkammarsystemet ?