Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Till denna hörde Elisabeth Barrett, och långt innan hon diktade Aurora Leigh hade hon med byronskt mod slitit hyckleriets höljen från den engelska samhällskroppen och visat huru den vanställdes »genom bördsoch penningegoismens spetälska». Ej blott i The cry of the children, äfven i The cry of the human hade hon redan, som nu i Aurora Leigh, vändt sig mot de arbetsvillkor, hvilka göra människan till en blott maskinkraft som en gång, blindt likt denna, skall träffa det samhälle, hvilket nedtryckt henne i icke människovärdiga förhållanden. Hon hoppas på en ny och ädlare samfundsordning men – och häri skilde hon sig afgjordt från alla sociala utopister – hon trodde icke att denna samhällsordning kunde vinnas endast genom omstörtning af de yttre förhållandena. Hon såg denna nya ordning som en demokratisk, men förverkligad tillsammans med samhällets, i bästa mening, aristokratiska krafter. När hon låter sin samhällsreformator, Romney Leigh, tillhöra det engelska samhällets högsta lager gjorde hon därmed endast rättvisa åt dessa. Byron och Shelley – alla förtrycktas kämpar – tillhörde båda aristokratien. Och på reformförsök, liknande Romney Leighs, hade Brownings vän, diktaren och adelsmannen Landor i verkligheten offrat 70,000 pund af sitt fädernearf – samma offervillighet, som senare Ruskin visade med bättre resultat. Detta för att endast nämna några af de många insatser, med hvilka eliten af den engelska nationen sökt försona den öfriga delens synder. Då Elisabeth Barrett Browning såg den nya samhällsordningen som en demokratiskt-aristokratisk, vill detta säga: att hon såg den som individualistisk. Hon insåg värdelösheten i sin tids mekaniska, oorganiska socialistiska teorier, de genom hvilka människonaturens andliga lifsmakter skulle förlora rörelsefriheten och bindas i tvångsformer, hvilka skulle hindra safternas fria omlopp inom samhällsorganismen och slutligen medföra döden för allt samhällslif, sedan den låga själfviskheten förlorat sin motvikt i familjen och hemmet, på samma gång som afskaffandet af dessa icke skulle kvarlämna högre mål för människans lyckokraf än kroppens välmåga och förståndets utveckling!
S: D: Sedan genom meddelte Protocolls Utdrag från de öfrige respective Stånden Ridderskapet och Adeln inhämtat, att den vid 1809 och 1810 årens Riksdag föreslagna omarbetning af 38 § Riksdags Ordningen icke enhälligt blifvit antagen och det sedan 1812 års Riksdag, rörande alternativa meningar inom Constitutions Utskottet, hvilande förslag till tillägg i den nu bestånd ägande 38 § endast i detta fall kunde komma i fråga, beslöt Ridderskapet och Adeln att berörde förslag nu till afgörande uptaga, men ansåg icke nödigt, att genom detta tillägg låta nämnde § undergå någon förändring. Ut supra. Ex Protocollo. A: G: Silverstolpe. 688 Bilagor till protokollet den 3 Juli 1815 6. Utdrag ur Bondeståndets protokoll den 22 juni 1815. Den 3 Julii X :o 17 Utdrag af Hederwärda Bonde Ståndets Protoeoll vid Urtima Riksdagen i Stockholm den 22 Junii 1815. S: D: Sedan underrättelse erhållits genom Protocolls Utdrag af den 19 i denna månad, om Högloft. Ridderskapet och Adelns beslut, så väl öfver Constitutions-Utskottets Betänkande af den 29 Nowbr 1809, rörande de, hos hvardera af Riks Stånden, wid Regeringsformen, innan dess antagande, giprde anmerkningar, som ock i afseende på 14, 21 och 23 § :§: Riksdags Ordningen och särskildt 5 momentet i sistberörde §., samt sedan Bondeståndet redan yttrat sig öfwer desse 14:de och 21. §:§. likasom början af den 23 :dje, så företogs nu berörde Betänkande äfven af BondeStåndet till slutelig granskning; Dervid Ståndet instämde uti de yttranden Högloft.
I detta ämne hafva utaf förenade Bancooch Lag-Utskotten blifvit behandlade följande inom Riks-Stånden väckte motioner: Herr Biskopen Doctor Hedrén har, efter vitsordande af den fördel, nuvarande Privatbanker, medelst ett ökadt Rörelse-capital, beredt landet, framställt vigten deraf, att, om desse Banker, efter deras nu snart utlöpande octroyers slut, skulle upphöra, desamma måtte på annan väg ersättas, eller ock bibehållas på deras nu innehafvande localer, men med till vissa delar förändrad organisation och i närmare förening med Riksbanken, ehuru enskildta förvaltningsbestyret och ansvarigheten borde såsom hittils bibehållas; hvaremot de skulle förpligtas att bedrifva sin rörelse endast med Riksbankens sedlar, emot rättighet att i nämnde Bank erhålla ett bestämdt creditiv, och att inom gränsen deraf så väl kunna assignera, som reqvirera större och mindre sedlar, för hvilket creditiv skulle ställas en, efter föreskrifter lämpad, behörig säkerhet och för hvars begagnande borde erläggas en viss procent; i afseende på hvilken förändring motionären åberopat ett af Herrar Revisorer i Östgötha Bank år 1838 uppgjordt och till trycket befordradt förslag, af hufvudsakligt innehåll: att Privatbankerne, emot indragning af sine egne sedlar och ställd säkerhet i så väl fastighets-bypotheker som andra tillgångar, skulle jemte creditiv på Rikets Ständers Bank enligt ett, inom bestämda gränsor föränderligt, lånefonds-contract, till rörelsens bedrifvande, erhålla ett, inom beloppet af förut medgifven sedel-emission, begränsadt förskott af myntrepresentativ i valeurer af 5oo—200, 5o och 20 R:dr Banco, som af Riksbanken skulle inlösas mot ömsesidig ränteberäkning af 2 procent för de blanketter, som lyftas och det Riksmynt, som af Privatbanken insändes; i hvilket förslag Herr Lector Wallman instämt.
Tullverket, så förklarade sig Herr Öfversten Lefre'n från pluralitetens mening om det sammas egenskap af Drätselverk skiljaktig, och anförde, att han, i betragtande af 1’ull-styrelsens 2.'ne ändamål, det ena, att bereda inkomst ät Staten, och det andra att skydda inhemska näringar, ansåg det sednare ändamålet, såsom hufvudsakeligen beroende på gällande författningar uti frågor, som dermed ega sammanhang, eller derpå inflyta, böra vara det öfvervägande; hvadan ock Herr Öfversten, för dess del, betragtade Tullverket hufvudsakeligen såsom närings-verk. Emot beslutet om General-Tull-Directionens upphörande, reserverade sig Herr Commerce-Rådet Egge, som ansåg Tullverket, såsom en anstalt att bereda och föröka Statens inkomster, så vidt det med näringar - 278 nes skydd och förkofran kan ske, således fordra en annan och mera särskild styrelse, än den Committerade för Styrelseverkens reglering föreslagit: öfverlemnande Herr Corn* merce-Rådet, för dess del, till Kongl. Maj;t att bestämma organisationen af en blifvande Tull-styrelse, med underdånig önskan allenast, att denna styrelses personal må komma att utgöra så inskränkt antal, som med ändamålet möjligen låter sig förena. 1 fråga om Tull-personalens godtyckliga afsättlighet, förklarade Herr Cancelli-Rå> det von Hartmansdorff, att han, under instämmandet i meningen om Chefens hörande till dem, som innehafva förtroendes-ämbeten , och om den honom biträdande Secreterarens och Kammererarens förseende med fulimagter, ville medgifva, att den närvarande Tull-personalen borde, enligt pluralitetens mening, fortfara att tjena på constitutorial. Deremot trodde Herr Cancelli-Rådet, att de, som hädanefter antagas, böra med fulimagter förses, emedan det beror på styrelsen, att, under en sådan förutsättning , välja kunnige och pålitlige personer till dessa, sorn öfriga tjen6tebefattningar.
Anstalter till vinnande af denna säkerhet och stadga böra ej vidtagas på bekostnad af någon enda medborgares rätt till en trefnad, sora han icke sjelf förverkat. Dessa syftemål gillas icke af dem, som än-’ ..„iaret af ytterligare omves» 36? Betänkande om Rikets Penninge-Verk. lingar i mynt-värdet; ty stadga deri medger ej, att den ena medborgaren vidare drager omedelbar vinst af den andras förlust, eller ens att striden om väldet fortsattes. Alle måste råkas till gemensam liqvid, dock så, alt, likasom oförutsedde olyckshändelser gälla för en gäldenär, inflytandet af allmänna vådor och skador tages i betraktande, och möjliga botemedel för det betryck, sorn derigenom uppkommit, gå i bredd med all annan reglering. Svårigheterne dervid kunna ej undfalla någon, som med alfvarlig forskning undersöker förhållandet; men Committéen är öfvertygad, att kraftiga botemedel emot betrycket icke äro tillgängeliga utan i förening med ett stadigt myntväsende. Sveriges myntväsende bestämmes för det närvarande genom Rikets Ständers Banque, hvars styrelse beror af Rikets Ständer allena. Deras beslut om Banquen äro, enligt Regeringsformen, ej underkastade Eders Kongl. Maj:ts pröfning och sanction. Om det så kallade rörelse-capita1 et fördubblas eller till hälften indrages , kan bero på en röst i hvarje af de fyra Riks-Stånden; men verkan deraf sönderrycker alla förhållanden medborgare emellan, allt som det ena eller andra interesset för tillfället haft öfvervigt, och åstadkommer stora förändringar i statsbidragens förhållande till behofven med öfverskott eller brist, i mån som myntets relativa värde uppböjes eller nersättes. Blotta tillvarelsen af en sådan obegränsad magt, orri den ock aldrig till ytterlighet utöfvas, är tillräcklig att undergräfva förtroendet. De farhågor som förflutne händelser i detta afseeu - Betänkande om Rikets Penninge-Verk. 363 de väckt, behöfva ej här upprepas.
St. vid denna Riksdag beslutat ett tillägg till den Den 10 Juni. 115 28 § Reg.Ftn, hvarigenom Konungens rätt, all till ålskillige tjensler begagna utländske män, har blifvit betydligt utsträckt. Om nu Konungen sanktionerar detta förslag, och, med begagnande af denna rättighet, till tjensler i Sverige, nämner utländske män, så låter det tänka sig, att desse män hafva unga barn, hvilka naturligtvis blifva upfostrade i Sverige och blifva i alla afseenden Svenskar, men kunna likväl aldrig, derföre att de icke åro infödde Svenske män, erhålla fulla medborgerliga rättigheter. Detta är ett af de många bevisen på angelägenheten deraf, att utländsk man må slutligen kunna af Konungen förlänas med full medborgare-rätt, och Konungen derigenom komma i tillfälle att nämna honom till embetsmau i riket. Huru orimligt är det icke, alt en person, som, kanske då han är några månader gammal, kommer till Sverige, der erhåller hela sin upfostran, och måhända icke känner något annat språk eller något annat land än detta, icke skall på något sätt kunna erhålla full medborgare-rätt eller af landets Regering utnämnas till en befattning, hvartill han måhända vore företrädesvis användbar? Då detta förslag i början af denna Riksdag förevar, såsom ifrån den föregtde hvilande lill slutligt antagande eller förkastande, erkände R. o. Ad. dess stora behöflighet, vigt och nylla, men man fästade sig dervid, att en utländning likväl aldrig borde få blifva en af Konungens Rådgifvare. Denna betänklighet ansåg jag vore af underordnad vigt, men R. o. Ad:s majoritet var af en annan tanke, och Const.Utsk. har nu vid öfverlemnande! af detta förslag gjort afseende på denna anmärkn., så att jag för min del icke kan föreställa mig, att någon betänklighet vid att numera antaga förslaget, ännu kan hos det Höglofl. Ståndet qvarstå. En värd talare har visserligen sagt, att Expedts-Chefme vore föredragande uti en tillförordnad Regering, men vid närmare påseende är det likväl en betydlig skillnad emellan en Expedts-Chefs befattning vid ett sådant tillfälle och en Deparl:ts-Chefs.
Och då äfven härvid toges i betraktande elen föga hållbara och fasta beskaffenheten af Institutets nu egande byggnader både vid Manhem och öfra Manilla, hvilken omständighet påkallade omtanken att i förväg bereda inrättningen sä beskaffade lokaler, som kunde betrygga densamma mot ett totalt afbrott uti dess verksamhet, hade Direktionen ansett nödigt, att den nybyggnad, sorn vid Institutet uppföres> måtte komma att innehålla icke allenast de förut tiiiämnade större lärosalar, utan äfven de öfriga ofvan omförmälda, för Inrättningens verksamhet erforderliga Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition N:o 86. 21 lokaler, äfvensom boställsrum för en del lärare och vårdare; och hade Direktionen fördenskull, med afseende å detta högst nödiga tillökade innehåll för en blifvande byggnad, låtit upprätta ny ritning, beräknad äfven för emottagande af ett betydligen tiIIökadt antal elever samt åtföljd af fullständigt kostnadsförslag; för hvilket byggnadsföretag skulle, enligt samma förslag, erfordras 96,000 R:dr, hvilken summa dock, vid förslagets granskning hos Öfver-Intendents-Embetet, blifvit antagen att uppgå tili 105,000 R:dr Biko. Då likväl från nyssberörda betydliga belopp — som i sin helhet icke torde öfverstiga hvad det vid sistförflutna Riksdag ifrågaställda särskilta Instituts anläggande uti en landsort skulle, med sin egna årliga aflönings-stat och underhåll, hafva kommit att under en icke alltför lång följd af år kosta det allmänna, — afdrages det byggnads-anslag, 25,000 R:dr, som Rikets Ständer vid sistförflutna Riksdag lör en lärohusbyggnad åt Institutet beviljat och å Riksgälds-kontoret anvisat, men hvaraf icke något blifvit lyftadt eller begagnadt och hvilket anslag följaktligen vöre att såsom tillgång lör den nu ifrågakomna byggnaden anse och beräkna; sä (liefve det återstående belopp, som för nu ifrågakomna ändamål erfordrades, R:dr 80,000 B:ko.
Stats-Ulskottet har val om beskaffenheten af desse methoder samt de delar, hvarutinnan de skilja sig från hvarannan, sökt göra sig underrättad!; men, då något Bokslut efter någondera metboden ännu icke medhunits, och ett sådant efter begge methoderne likväl» för att kunna bedöma den ena methodéns företräde framför den andre, är, i Stats-Utskottets tanke, nödigt; så kan Utskottet, i saknad häraf, ml icke afgifva något bestämdt utlåtande i detta ämne. För att likväl Vinna ett andtligt slut i denna omtvistade fråga, så att Riksens Höglofl. Ständer må uppnå det åsyftade ändamålet» att omsider erhålla en Riks Hufvud-Bok öfver Stats» Virkets inkomster och utgifter, så beskaffad, att eti fullständig och tillföri i tel ig kännedom om Statens intrader och redovisningen derföre må derutaf kunna inhemta», anser Stats-Utskot - 1712 Stats-UtskottPts Betänk anil enl tet för närvarande enda tjenliga utvägen vara, att en Hufvud-Bok efter hvardera methoden uppgöress att derefter Kongl. Kamm ar-Collega och Kongl. Kammar-Rättens utlåtande deröfver infordras; att ärendet sedermera öfverlernnas ti l Riksens Höglofl. Ständers nästkommande Revisorers granskning och sluteligen altsammans vid nasta Riksdag hos Riksens Höglofl. Ständer förekomma till hufvudsakellg pröfning; då Riksens Höglofl. Ständer sjelfve blifva i tillfälle att kunna bedöma hvilkendera methoden till sin säkerhet och pålitlighet närmast uppfyller ändamålet. En omständighet förekommer likväl härvid, sorn icke undfå Iit Stats Utskottets uppmärksamhet, nemligen, att, enär Herr Stats-Cotnmissarien Videgren efter dess method fortsätter RiksHufvud Bokslutet till och med för år 1814 och.
Hade lagen tillika innefattat den föreskriften att alla lån, som blifvit utställda på längre betalningstid än nyss blifvit sagdt, skulle blifva upsägbara, då hade lagen åtminstone icke satt långifvaren i en sämre ställning, än låntagaren; mea en sådan rättighet vill man icke medgifva åt långifvaren emedan man tror, att en alltför stor våda skulle derigenom upsla för de skuldsatta. Den omständighet, att lagen först skulle tillämpas efter förloppet af 10 år, innefattar således icke, efter mitt förmenande, någon tillfyllestgörande garanti att den icke kommer alt rubba enskiltes förhållanden, utan tror jag fastmera att det tvertom kan genom åtskilliga exempel ådagaläggas att dessa förhållanden derigenom skola blifva faktiskt rubbade. Hvad angår en äfven af den siste värde talaren gjord erinran derom, att man visserligen skulle blifva nödsakad att söka ut blott en del af sin fordran af hvar och en af de serskilta fastigheter, hvilka för densamma kunde vara intecknade; men att härvid icke något skulle vara att säga, blott förhållandet blefve genom lagen bestämdt, så tager jag mig endast friheten hemställa huru många kanske millioner inteckningar, det icke finnas, som under den nu gällande lagens skydd äro beviljade i flera serskilta fastigheter, och hvilka således f. n. medfört rättighet för fordringsegaren alt utur den oskiflade egendomen söka ut sin fordran. Alla dessas genom den gällande lagen garanterade rättigheter skulle, enl. delta stadgande rubbas, efter förloppet af de 10 åren. Det är således en mängd å ömse sidor frivilligt ingångne aftal, som skulle genom denna lag ändras, utan att konlrahenlerne sjelfva hafva önskat en sådan ändring eller uttalat missbelåtenhet med aftalet. Afven om de skulle önska att låta förhållandet fortfara ornbbadt, så blir detta icke ens öfverlemnadt åt deras fria val. Hvad de enskilde tro sig ega och hvaröfver de, nu lagligen kunna förfoga, deröfver skulle statsmakterna disponera, utan ali de enskilte påkallat deras inblandning och kanske rakt emot deras vilja.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, i anledn. af de olika tankar, som här nu blifvit yttrade, om R. o. Ad. behagade uppskjuta med sitt beslut rör:de de nu väckta frågor, till dess öfverläggning 0111 tiden för frågornas behandling först ägt rum i Talmansöfverläggningen. Ropades ja. Fortsattes pröfningen af Lagsamt Allm. Besvärs.- och Ekon.Utskrns ytterligare betänk. N:o 29, ang:de ändring af författningarna om sockenstämma samt om bildande af communal-styrelser. Hr Fril), o. Landtm, yttrade, att, då den slutliga redactionen af 1 mom. i 3 §:n icke i sista plenum för R. o. Ad. blifvit uppläst, R. o. Ad. torde tillåta, att detta mom. nu finge för R. o. Ad. till justering uppläsas. lindert. Ridd.Secret. yttrade, att, enligt R. o. Ad:s i sista plenum fattade beslut, redactionen af 1 inom. i 3 Den 3 Mars f. m. r55 §:n borde blifva följande: ”Nar sockenstämma förordnas af "Konungens lief:h:de, biskopen, domcapillet eiler contracts"prosten, eller af vederbör, sockennämnd, eller i stad af "magistraten äskas, må kungörelse derom icke vägras.” Då likväl genom denna redaction en otydlighet kunde äga rum, i så måtto som det kunde af redactionen synas som ägde sockennämnden att sockenstämma "förordna,’ då It. o. A:ds beslut likväl tydligen innehållit att sockennämnd skulle äga att den "äska," hemställde undertecknad, om icke, till förtydligande af meningen, ordet "äskas" finge uppflyttas näst före orden ”af vederbörande sockennämnd,” dä redactionen blefve följande: "När sockenstämma förordnas af Kodningens ISef:h:de, biskopen, domcapitlet eller coulraets"prosten eller äskas af vederbörande sockennämnd, eller i ”stad af magistraten, må kungörelse derom icke vägras.’’
Det torde alltså tillåtas mig att i möjligaste korthet uplysa om skälet härtill, som är, att dä man med afseende å de olika valbarhetsvilkoren jemförer de begge hamrarne med hvarandra och dervid finher, att den ena i allmänhet skulle komma att utväljas inom en krets af blott 6 lill 8,000 personer, under det den andra kammaren förer omedelbar talan för hela rikets öfriga röstberättigade folkmängd, låter det icke förena sig med billighet, och framför allt icke med något hopp om institutionens framtida bestånd, att göra båda kamrarne till antal aldeles lika och derigenom gifva dem fullkomligt samma makt i afseende på beskaltningsfrågorna. Det är nemi. förnämligast i dessa frågor som det olika antalet skulle medföra något inflytande, enär det egentligen endast är dessa som enl. förslaget skulle komma att afgöras genom samfäld omröstning; och det är också isynnerhet beskattningsfrågornas ömtåliga beskaffenhet, som föranledt, att man här ansett sig åt det större antalet representerade böra göra en eoncession, förutan hvilken hela byggnaden sannolikt aldrig skulle komma 28 Den 18 December. alt stå på någon fast och stark grund. — Måhända skall man härvid invända, att då jag npgifvit beskattningsfrågorna vara de enda i hvilka den samfälda omröstningen skulle äga rum, della icke är fullt exact; och jag vet, att sä icke är, enär förslaget stadgar en dylik omröstning jemväl för de allmänna lagstiftningsfrågor, som i oförändradt skick återkomma, för tredje gången gillade af den ena kammaren. Orsaken hvarföre jag dock icke i den nyssnämda beräkningen intagit detta stadgande, — om hvars beskaffenhet i öfrigt jag icke anser behöfligt alt nu yttra mig, dä ingen serskild anmärkn. deremot blifvit gjord, är emedlertid den, hvilken det torde vara tillräckligt att här i korthet antyda, att jag dels tror tillämpningen deraf mera sällan komma i fråga, och verkan deraf i praktiskt hänseende följaktligen blifva af mindre vigt, dels ock betraktas stadgandet i sin tillämpning såsom mera ländande till fördel för första kammaren, än för den andra. Gr.
Direktionen afgifven förklaring har redogöraren, Sjukhuskommissarien Lindström anfört, att han, i okunnighet om berörde författnings föreskrift och då detta sätt för förande af sjukhusets räkenskaper med brutna öretal varit tilllämpadt alltsedan nya myntets införande, utan att anmärkning deremot blifvit framställd, fortfarande och i öfvertygelse om största noggrannhet iakttagit det oriktiga sättet för räkenskapernas förande. Då det hittills iakttagna oegentliga sätt för räkenskapsföringen ej förorsakat någon förlust för Kongl. Maj:t och Kronan, hemställer Direktionen, att den af Rikets Ständers Revisorer framställda erinran icke måtte föranleda till någon Eders Kongl. Maj:ts nådiga åtgärd, helst det oegentliga räkenskapsföringssättet uti härefter afgifvande redogörelser icke kommer att ega rum. Remisshandlingarne bifogas, och Direktionen framhärdar med djupaste undersåtliga vördnad, trohet och nit, Stormäktigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste och tropligtigste tjenare och undersåter, F. SANDELS. F. v. DARDEL. TÖNNES WRANGEL. E. von PLOMGREN. P. O. LILJEVALCH. ED. JEGERSCHJÖLD. A. W. TOTTIE. Stockholm den 17 December 1862. Aug, Grandinson. — 292 — åongl. Telegraf-styrelsens underdåniga utlåtande öfver en af Rikets Ständers Revisorer vid Elektriska Telegrafverket gjord erinran och vid Optiska Telegrafinrättningens hufvudräkning framställd anmärkning. Underdånigste Memorial. Uti den af Rikets Ständers senast församlade Revisorer den 14 Oktober 1862 afgifna underdåniga berättelse om verkställd granskning af statsverkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning under år 1860 förekomma följande tvenne punkter rörande Telegrafverket. 1 :o. Elektriska Telegrafverket.
Och samma ändamål visar sig nu i den motion som Grefve De la Gardie förklarat sig Villig att till ^ConstitutiQnslJtskottet ingifva Den 11 Juni i e, rn. Då jag nu likväl finner, att §. icke kan alldeles hvila intill dess den blir Constitutionsenligt förklarad; vöre jag böjd att tro, att med (amma rätt, som 1809 års Riddarhus kunnat gifva en origtig verkställighet åt §.; med samma rätt torde också 1823 års Riddarhus återföra verkställigheten till det rätta, till hvad den alltid bordt vara. Jag begär alltså återremiss på Betänkandet. Herr Lefrén, Johan Pehr', jag skall utbedja mig att få göra några anmärkningar i anledning af discussionen. Först får jag erinra att hvad de tvenne alternativen angår, tror jag, utan att ingå i pröfning om Utskottet haft rätt dertill eller icke, hvilket likväl icke torde hafva varit så alldeles rätt, då meningarne kunna underkastas en ordentlig omröstning, tror jag dock, säger jag, att det ena alternativet icke får befatta sig med ändring i Grundlagen och det andra med dess bibehållande. Ändringen måste nödvändigt inskränka sig blott till de reglemectariske föreskrifterne. Hvad åter beträffar sjelfva hufvudämnet, rörer det 2 §. RiddarhusOrdningen och 37 §. Regeringsformen, hvilka böra vara uti öfverensstämmelse. Herr Cederschjöld har anmärkt uti 37 §n Regeringsformen ett par ord såsom vigtige|nemligen: Efter honom-, men jag tror det vara mycket vigtigare att man läser till slut af §:n, der man träffar orden närma/l och afkomling: Der står nemligen: Ej må Adejlap eller Greji g eller Friherrlig värdighet, som hädanefter förlänas, til Jalla flere än deri, hvilken adlad Den ir Junti c. m. eller upphöjd blifvit samt efter honom hems äldde manlige brö/larjvmg i rätt nedjligande led efter led, samt efter ämna grens ingång, Siamtadvens når maji a man tga afkomling, och så vidare.