Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Till sist sprang han upp ur sängen, blickade ut i mörkret och gick hän emot säjden. I detsamma föll han död till jorden. Om morgonen saknade Rut sin unge son. Han fanns liggande död ej långt från husdörren. Liksom den trollkunnige förmådde döfva den ena eller den andra stridande partens vapen, så att dessa ej beto, och därigenom bestämma stridens utgång, så kunde han söka nå samma syfte genom att hålla sig dold i närheten af valplatsen och från sitt gömställe invärka på dem, han unnade nederlag. Kort innan en strid mellan de nyss nämde Ingemundssönerna Torsten och Jökul samt storbonden Mår Jörundsson skulle taga sin början, drog sig dennes gode vän, trollkarlen Torgrim Skinnhufva, tillbaka med orden: »Nu vill jag gömma mig undan; måhända gör jag eder därmed en bättre tjänst än om jag strider vid eder sida.» När striden varat en stund, sade Ingemundssonen Jökul: »I dag rosar jag ej mitt svärd Ättartungas bett.» »Ja, det se vi allt prof på», svarade brodern Torsten, »däremot äro många af våra egna män redan sårade.» Jökul fortsatte emellertid att strida främst i flocken, och han högg med kraft åt bägge sidor. Han var en öfvermåttan stark och modig man; men alla hans hugg krossade blott — de beto ej. »Hafver då lyckan alldeles vikit ifrån dig, Ättartunga?» utropade Jökul; »eller hur är det, broder Torsten?» »För mig ser det ut», svarade denne, »som om de män, jag fäller, strax stode upp igen. Men något faller mig in: sen I någonstädes till Mårs hjärtevän, Torgrim Skinnhufva?» Hans folk sade sig ej kunna se honom. Då bad han brodern Jökul draga sig ur striden för att jämte honom leta efter Torgrim, som måhända gömde sig för dem. Under tiden finge de andra hålla uppe kampen. Därpå började bröderna söka efter Torgrim. »Nu ser jag honom», ropade Jökul med ens — »där skymtar den djäfvulen fram!» »Ja, där ligger räfven», inföll Torsten; och i detsamma sneglade han till dem, där han låg ej långt från den förbirinnande ån.
— Jag ämnar ej nu ingå i någon pröfning af skuldens tillkomst; detta bar redan blifvit ganska vidlyftigt omordadt, och för att domina derom hafva vi ett Const.Utsk. med derpå följande Riksrätt. Jag beklagar del förhållande, som blifvit framlagdt, samt den ännu mera förtegenhet och det misstroende till R. St., som förorsakat att denna skuld under många år så betydligt ökat sig, helst ett mera öppet förfarande längesedan torde hafva beredt medel till dess betalande. Då summan ej är betydlig, jemförd med de tillgångar, vi i närvar, stund äga att disponera, så är principen utan abstraclioner att betrakta. Att börja med bör det undersökas, om skulden är gjord af den ena statsmakten såsom statsmakt, eller om den är en dess enskilda transaction. För att kunna utröna detta, skulle jag tro, att man borde tillse, genom hvilka utgifter Den 27 Februari e. m. skulden blifvit åsamkad Det är svårt att för närvarande bestämma detta, då StatsUtsk. ej med någon redovisning inkommit; men om en sådan blifvit af StatsUlsk. afgifven, så torde det, jag vill åtminstone förmoda det, hafva visat sig, att skulden aldrig uppkommit, 0111 icke den person, som vi i förmiddags omtalade, ansell sig för Sfatens behof nödsakad att ikläda sig densamma. I och för honom såsom enskild hade den troligen aldrig ifrågakommit, och måste det således vara för Statens räkning, som den blifvit gjord. Oär mola nu tvänne frågor: ”mäste Staten betala eller bör Staten betala den? Måste den eller är den juridiskt dertill förpligtad? Dertill måste jag svara nej! Der ingen skuldförbindelse finnes, der finnes ej heller någon juridisk skyldighet att betala. Bör Staten betala skulden? Denna flaga kanjjag åter, efter noggrannt öfvervägande, ej besvara med annat än ja!
Stånds beslut; tvertoin anser jag, att detsamma, såvida fråga skulle kunna blifva om att göra det gällande inom de öfriga Stånden, måtte kunna modifieras på samma sätt som hvarje annan propos. från ett Stånd, då den genomgår skärdselden hos de öfriga; ty principen kan ganska väl qvarstå, om än icke de 50 proc. bli nedsatte, utan man i stället antager hvad Utsk:n föreslagit, eller att minst 25 proc. af teekningssumman skall utgöras af Rikets 504 Den 14 Maj e. m. gällande mynt. När man nu kommer pag. 5 till de uppställda voler.propos:rne, och finnér der i slutet på sidan följande uttryck: ”vinner nej, kommer BondeSt:s beslut ronde §§ 1, 7, 8, 9, 10, 14, 15, IS och 21, jemte den 5 att i contra firopos. innefattas”, och jag anser att Ulsk. varit skyldigt förklara, det 3:ne Stånds beslut vore R. Sl:s och således lag, kan jag ej eller annat än fortsätta milt yrkande, att betänk, måtte återremitteras, på det att Utsk:n måtto behörigen och i öfverensstämmelse med 5 §, som redan är af Ständerne beslutad, ändraden voter.propos, som finnes i slutet af pag. 5 af betänk. Öfverläggningen förklarades härmed vara slutad; hvarefter H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att han, då 3 Stånd godkänt 5 §, och således derom ett R.
St. trott sig böra hos E. K. M. i underdånighet föreslå, att genom serskildt Författning måtte varda stadgadt, som föijer: ”För medel, sorn Consistorii-Notarie, i eller för sin tjenst, till förvarande, förvaltning, eller redovisning, emottagit, ege vederbörande DomCapitel, i denna Tjenstemans egendom, enahanda förmonsrätt, som den, hvilken, efter Lag, tillkommer Uppbördsmans skuld till Kronan samt Kyrkors och Fattiginrättningars fordrin< gar hos deras Föreståndare, så framt ej DomCapitlet brustit i den tillsyn, eller efterlåtit det lagliga förfarande, som Kongl. Brefvet den i Junii 1791 DomCapitlet ålägger. En lika förmonsrätt tillkommer ock Academierne i Upsala och Lund hos deras Uppbördsman och Redogörare, för medel, sorn desse, i och för sina tjenster, om händer fått.” Rikets Ständer framhärda etc. N:o Exp. Utsi. Förslag till urul. Uppl. o. goclk. lios Ridd. oell Adeln d. 16 Oct. 1829. Preste-Ståndet d. 16 Borgare-Ståndet d. 19 Bonde-Ståndet d. 19 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående föreslaget stadgande, i afseende pä Auctioners förrättande ä Landet på dagar näst före Söneller Helgedag. S. A. K. Viel öfvervägande af en hos R. St. väckt fråga derom, att vederbörande mätte förbjudas hålla Auctioner på Måndagar och Lördagar, eller andra dagar, som omedelbarligen föregå eller efterfölja en Predikodag, hafva R.
Upplästes och lades på bordet ett Memorial från RiddarhusUtskottet, af den 28 de Mars, uti hvilket Utskottet, uppå anförda skäl, afstyrker den af Herr Reutersköld, Carl Gustaf9 gjorda och till Utskottets handläggning lörvista hemställan, det kunde RiddarhusDirectionen uppdragas att till förvaltning emottaga alla Donationer utan undantag, så snart de till fördel för Adeliga Familjers , så söner som döttrar, finnas bestämda; hemställandes Utskottet derjemte , huruvida icke RiddarhusDirectionen må föreständigas att, hädanefter sorn hittills, emottaga alla Donationer, enär de ej till viss Familjs förmån, utan till allmänna välgörande ändamål, anslås, samt vilkoren dervid icke äro för Riddarhuscassan skadliga. IO Den 4 April. Vidare upplästes och lades på bordet ett Memorial från RiddarhusUtskottet, af den 28 Mars, rörande det af Herr Stråle, Carl Fredric, gjorda förslag, att, för mera utrymme och beqvämlighet vid inträffande större sammankomster å Riddarhuset under Riksdagarna, tvänne Läktare, en uti hvarje af de tvänne för detta så kallade första klasserna, måtte uppföras; å hvilket Herr Stråles förslag Utskottet dock, uppå anförda skäl, icke anser sig kunna tillstyrka bifall Justerades Pleni Protocollet för den 31 Mars. Med anledning af den deruti förekommande Remissen af Herr Munck af Rosenschölds den 29 Mars upplästa Dictamen, begärde Herr Munck af Rosenschöld att få detsamma med de öfriga Respectiva Stånden communicera, hvilket, uppå af Herr Grefven och LandtMarskalken gjord Proposition, blef af Ridderskapet och Adeln bifallet. Vid uppläsningen af det uti samma Protocoll befintliga anförande af Grefve Mörner, Adolph Göran, hemställde Herr Flach, Carl, att detsamma måtte få förblifva på bordet hvilande, intilldess det hade hunnit af trycket utkomma.
Detta ärende är skogshushållningen i Norrland och isynnerhet uti de tvänne nordligaste länen. Dessa län, blottställda för ett strängt och ogynnsamt klimat, hvilket lemnar bebyggarne en ofta frusen, men, under bästa förhållanden, en alltid otillräcklig skörd, hafva för ej lång tid tillbaka haft och egt en stor rikedom, hvilken då ansågs outtömlig, men hvars värde ingen rätt betänkt förr, än den närmade sig sitt slut. Denna rikedom bestod uti deras vidsträckta och då ännu osköflade barrskogar. Nödvändiga för landets framtida beboeliga tillstånd, hafva dessa likväl under de trenne sista decennierna blifvit anlitade, ja rent af sköflade, till den grad, att det ingifver hvar och en, med ort och klimatförhållanden bekant, icke ogrundade farhågor, att landet genom skogarnes utödande, uti en ej aflägsen framtid, blifver obeboeligt och förvandladt till en ödemark. Bland de härtill i första rummet bidragande orsaker, måste jag framhålla de äldre, privilegierade sågverken. Dessa, hvilka började anläggas i slutet af förra och i början af detta århundrade, fingo sig af Kronans skogsmarker tilldelade alla skogssträckorna efter de vattendrag med biflöden, hvarvid verken voro anlagda, utgörande areal-vidder, som kunna synas otroliga, men likväl äro verkliga. Häradssyn försiggick visserligen å trakterna, men svnerättens undersökning lemnade vanligen, eller i allmänhet, det resultat, att med skogens framtida tillstånd ej skulle vara förenligt, att mera än ett träd på ungefär hvart 75: te geometriska tunnland skulle årligen få afverkas. Då dessa sågverk privilegierades med en, i allmänhet begränsad, Bih. till Ii. St. N:o 146. stockfångst från 1,000 till och med 5,000 träd, blifver det en aritmetisk följd, att hvarje 1,000 träd skulle medtaga en arealvidd af 75,000 tunnland. Men ej nog härmed.
Det blefve således ensamt räntegifvarne som hade någon fördel deraf, men dervid böra vi observera, att i medlersta och södra Sverige räntegifvarne icke hafva särdeles långa distanser att lära, när de skola till uppbördsstämman, äfvensom att de, genom K. Förodnm den 11 Maj 1855, ang:de de i ordinarie räntan ingående persedlars omsättning och förenkling etc., redan erhållit en högst betydlig lindring, enär de förut voro skyldige att lemna spanmålen in natura oell kunde åläggas forsla densamma ända till 6 mil från dess hemort, men till följd af denna Förordn. behöfva de nu endast vid uppbördsstället betala sina räntor med penningar. Man bör äfven taga i betraktande alla de svårigheter för verkställande af förslaget, hvilka Utsk:t sjelf så riktigt har påpekat i sitt Betänk. — Utsk:t säger nemi.: »Hvad forst beträffar motionerna i den mån de afse att räntor och tionden skola genom kronans uppbördsman indrifvas och redovisas, så kan Utsk:t visserligen icke undgå att se de många svårigheter, hvilka, så väl vid förslagets genomförande i allmänhet, som särskildt vid fråga om den ena eller andra föreslagna bestämmelsen, måste framställa sig.
Förslaget måtte antagas på det att äfven Const.Utskts Mern. N:o 3, 3:dje punkten, i afseende på sättet för Riksstyrelsens förande i vissa fall. må vinna framgång. Som 1 § i nu under öfverläggning varande Mern. N:o 5 handlar om samma sak. bedur jag att få upräkna några af de fördelar som jag tror skall vinnas genom bifall till den Kongl. Propostn: l:o) Thronföljaren, som efter naturens ordning en dag skall blifva Konung sjelf, kan aldrig inhämta en så lycklig kännedom om Riksstyrelsen då han endast åhörer öfverläggningarne. såsom en stum ledamot, som då Han skulle föra ordet i den t. f. Regeringen med del moraliska ansvaret för utgången; och ingen kan vara så intresserad att styra Riket väl som den hvilken sjelf en gång skall blifva dess Regent. 2:o) Riksstyrelsen skall vinna i enhet, stadga och framgång då färre styra under ett. alltid erkändt och aktadt förmanskap, än då flera, alla beklädda med samma myndighet, skola äflas vid frågornas afgörande; 3:o) En concentrerad styrelse är ett af hufvudvilkoren för sakernas lugna gång och Constilutionens helgd inom ett land, och 4:o) Intriger och väld skola säkert blifva mera främmande inom en sådan styrelse som den nu föreslagna än uti ett Flermanna-Råd, der hvar och en måhända skall anse sig böra vara den främste. Härom vittnar äfven historien. Const.Utsk. har, bland andra skäl för afslag, åberopat ett, som mig synes, verkligt svepskäl, nemi. ratt K. M:t icke på »samma gång föreslagit den af R. St., i underd. skrifvelse af »d. 9 Juni 1841, äskade förändringen i RiksAkten ang. det »antal förmyndare, som för omyndig Konung väljas må.» 492 Den 18 Februari e. m. Man vill således icke sjelfva saken • åtminstone kan man misstänkas derföre, då nian icke funnit nog tillräckliga, verkliga skäl för afslagets motiverande, utan tillgripit det nu anförda, som icke alls har sammanhang med den Kongl. Proposin.
Dessa delar af StatsUlsk:s utlåt. biföllos. 5:o Butsmansindelningen. R. o. Ad. biföll Utsk:s i denna punkt afgifne yttrande. 6:o Flottans underhall och nybyggnad, hvaraf för Stockholms och Götheborgs stationer minst tS5,ooo r:dr. Frih. Gyllengranat anförde skriftligen: Då Hr Durietz, Fredr. Gustaf, väckte motion derom, att den fördelning af anslaget till flottans underhåll och nybyggnad, som sednast församlade R. St. föreslog, vid nu skeende statsreglering matte undvikas och utur riksstaten försvinna, understödde jag denna motion, fullt öfvertygad derom, att en slik fördelning hvarken var ändamålsenlig, eller af behofvet påkallad. StatsUlsk. har likväl ansett alt ingen olägenhet sedan förra riksdagen härigenom uppkommit, dä K. M. härutinnan icke äskat någon förändring, och pä grund deraf har Utsk. föreslagit ett minimibelopp för Stockholms och Götheborgs stationer af 185,000 r:dr. Jag kan ej dela StalsUtsk:s mening, det en sådan på förhand gjord fördelning af anslaget ”icke synes medföra någon olägenhet”, ulan jag nödgas vidhålla hvad jag redan tillförene i detta ämne yttrat, att Konungen ovedersägligen bäst är i tillfälle att bedomina de särskilda stationernas behof i materiell hänseende. 1 följd häraf anhåller jag, att 6 punkten mätte återremitteras, till rättelses vinnande härutinnan. H. Ex. Hr Gr. Björnstjerna, Magnus: Syftemålet i denna punkt af Statsötsk:s betänk, synes mig vara detsamma, som uti Utsk:s premiss är autydt, nemi. att nedsätta den seglande flottan samt åt den roende lemna brorslotten. Delta syftemål har jag redan i gårdagens plenum beslridt och kommer i dag att ytterligare göra det, emedan det synes mig vara irrationelt och otillämpligt, dä man tager i betraktande Sveriges nuvar. geographiska läge. Sedan vi nemi. förlorat Finland, för hvars försvar skärgårds - Den 25 October. 323 Holtan egentligen var skapad, är förhållandet helt annorlunda.
Jag ber om ursäkt att jag anmält mig just under det att Hr Gr. o. Landtm, yttrade sig, men då icke under föregående plenidagar något beslut blifvit fatladt rör:de utsättande af prescriptionstid, inom hvilken anmärkn.-r i detta ämne finge afgifvas, och 11. o. Ad. icke eller i detta ögonblick är så talrikt församladt, alt icke mången nu frånvarande ledamot kunde hafva något att föreslå, så hemställer jag, om ej med den af Hr Gr. o. Landtm, nu afsedda propos:s framställande kunde fördröjas till nä gun längre fram på dagen, då flere ledamöter hunnit uppkomma. Äfven ber jag att få erinra derom, att jag i plenum den 11 dennes, om jag rätt minnes, förbehöll mig samma rätt som Frih. Hamilton, då han framställde sitt förslag till gemensam tanka, att, i afseende på några omständigheter, som under l:a plenum i denna fråga af ätskillige ledamöter anmärktes såsom olämplige i det af Const.Utsk. afgifna förslaget, framdeles få framlägga det förslag till en gemensam tanka, som jag kunde anse nödigt att uppställa emot de grunder, som Const.- Utsk:s förrberörde förslag innehåller. Jag utber mig alltså, att den propos., som af Hr Gr. o. Landtm, kan varda framställd, icke måtte komma att afskära min, genom ofvannämnde förbehåll förvarade rätt, likasom icke eller den rätt, som Adelns nu frånvarande ledamöter förmodligen trott sig kunna påräkna. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att R. o. Ad. torde finna, att i anledn. af denna Frih. Palmstjernas framställning, Gr. Gyldenstolpes hemställan borde hvila på bordel. Den 13 Mars f. m. 239 Härefter, och med tillkännagifvande, alt, jemlikt den af R. o. Ad. bestämda ordning, Hrr:ne Lagerhjelms och Cederschjölds samt Frih. Anders Cederströms förslag till gemensam tanke nu förekomme till pröfning, framställde II. Ex., att dessa ledamöters förslag, såvidt II.
Hufwudwinsten af denna Representationsförändring, skyndsamhet i affairerna, skulle förfelas, om ej Husens rättigheter sa bestämdes, att Underhuset erhöllc propositionsoch beslutanderätt; Oswerhuset propofitionsrätt, pligt att utläta sig öfwer Konungens eller Underhusets propositioner, innan de i Underhuset sä afgöras, och sedan Underhuset beslutat, gilla beslutet, innan det såsom en Lag kan till Konungen framläggas, eller uppskjuta detsamma till nästa Riksdag. Frägas, huru ofta detta uppskof kan itereras? -i-i-i - Bihang. Af de bägge söreslagne Methoderne att utgöra Representationen har jag allenast utarbetat den sörsta, hwarwid jag någorlunda kunnat wägleda mig af de Statistiska uppgifter, som warit möjlige att erhålla. Men innan jag ingar i dctaitcn, will jag först göra redo för mitt förfarande i afseende pä röstberäkningen. Jag har alldeles icke haft afseende derpå, att personalen af Representationen kunde i något bestämdt förhållande blandas af de särskilda Stand, hwaraf den för det närwarande utgöres. Derige - Bilaga till Mein. 611 noin att walen för Städerne och för landet bliswit ätskiljda, är blandningen as Representanter lör Samfundets twännc mest skiljaktiga yrken, waruproductionen och waruanwändningen, besörjd. Om äter Landmannayrken sins emellan äro ganska skiljaktiga, såsom Landtbruk och Bergsbruk, synes mig att local-omständigbeterna ofelbart skola werka att dcha särskilda yrken erhålla sina särskilda Representanter. Näringarnc äro den naturliga grunden för Ständsfördelningen. Adelsoch Preste-Ständen äro eonventionella inrättningar. Det förra, när man derifrån afskiljer wärdigheten, är genom nägvn näring bundet med Staten, och det är denna näring hwarigenom det representeras: wärdigheten behöswer ingen politisk Representation. Preste-Ständet bestär af Embetsmän; det representeras antingen såsom jordägande, eller såsom förwaltande jord wid boställen: embetet bchöfwer ej representeras.
Efter denna punkt komma anslagsfrågorna i 6:te till och med 11 :te punkterne och dessa punkter hörå, i min tanke, efter den Lsta företagas och afgöras, ty det är naturligt, att om sjelfva anslagsfrågorna afgöras i öfverensstämmelse med Utsk;s förslag, så är i och med detsamma stambane-systemet antaget och i sådan händelse blifver all discussion om de föregående punkterne öfverflödig, likasom det jemväl följer af sig sjelft, att om E. o. Ad. afslår anslag till vissa bansträekningar, så är äfven systemet ogilladt. Jag får således vördsamt föreslå, att sedan R. o. Ad. afgjort Lsta punkten, föredragningen må börjas med Ode punkten samt derefter fortsättas till och med den 1 Lte, efter hvars afgörande man skulle återgå till den 2:dra punkten och vidare efter nummerordning. Frih. Tersmeden, Wilh. Frdr.: Med anledning af Hr Gr. o. Landtmilis nu gjorda framställning får jag fästa upmärlcsamheten derpå, att den 3:dje punkten, eller den som handlar om statsbanorna, hänger så tillsammans med den 2:dra punkten, som rörer Den 8 Juni. 25 fastställande af ett statsbanesystem, att derestJden' sistnämnde punkten upskjutes, den förstnämnde jemväl bör upskjutas. Jag anhåller derföre om upskof med föredragningen af dessa båda punkter, intill dess anslagsfrågorna blifvit afgjorda. Dessutom anser jag, lika med Gr. af Ugglas, att om vi skola behandla denna fråga på det sätt, Talmans-konklaven tyckes hafva antydt, böra jemväl den 4:de och 5:te punkten upskjutas, så att vi genast gripa oss an med anslagsfrågorna. Vilja vi åter icke beträda denna för oss utvisade väg, bör Betänk, i sin nummerordning punktvis föredragas, hvilket jag dock, på samma skäl som den förste värde talaren, anser mig böra afstyrka. Ilr Bildt, Didrik Gillis: Då det ålåg StatsUtsk. att till K.
Stockholm den 10 September i8a3. 6 il\ S t a t s-U t s k o 11 e ts Betänkanden. Utdrag af Protocollet hållet vid Högloflige Statsoch Banco-Utskottens sammanträde den 10 September 1823. $• Dyid slutelig Justering laf Betänkandet, i anledning af Kongl. Majrts Nådiga Proposition, angående bidrag till utförande af Hjelmare Canaloch Slussverks ombyggnad, upplästes af Herr Borgmästaren Montan dess från Utskottens beslut skiljaktiga mening, hvilken Herr Borgmästaren anhöll måtte det till Rikets Ständer afgående Betänkandet vidfogas; lydande som följer. Då jag icke kunnat instämma uti Högloflige Utskottens yttrande i frågan om anslag till Hjelmare Canal, så anhåller jag alt dervid få göra följande Anmärkningar: 1:0 I afseende på kostnads-förslaget, så kan, efter mitt bedömmande, jag aldrig tro att verket med det nu begärdte anslaget kan göras färdigt. Utom de an - led - S la ts-U tskoltets Betänkan den. 62!5 ledningar dertill, som man häfver af de alltid origtige kostnads-förslagen, hvilka för Canal-Byggnader hittills blifvit uppgjorde, förekomma harvid att Calialen ic« ke kan anses fullbordad genom verkställigheten af det nu utstakade Arbete; emedan Planen icke upptager någon rensningskostnad uti den nedanföre Calialen belägne med den sammanhängande Arboga Å, som på en sträcka af nära 5-4.'dels hill årligen uppmuddras, särdeles vid åens utlopp i Sjön Gallten, der Vattnat ofta om höslarne icke är mera än 5 a 5 och ett half fot, och Passagen på flere ställen så trång att fartyg icke kunna mötas. På Canalen är anluggd för 7 fots djupgående fartyg, hade väl äfven nppmuddriligen af Arboga Åen, hvilken af Herr Ölversle Ljungberg är uppgifven att kosta omkring 80,000 R:dr, bordt beräknas och skall uti en framtid öka kostnads-förslaget, 2:0
Beträffande i öfrigt hvad Herr Tornerhjelm, i afseende å bränvirredistilleringsrättighetens utsträckning, anfört, få Utskotten, sedan Rikets Stan - Stats-, Bevilln.- samt Allm. Bes v,- och Ehon.-Utshottens "Betänkande, 2V:o. 53. 7 der redan fattat beslut om grunderna och vilkoren för tillverkning och försäljning af bränvin, vördsamt tillstyrka, att denna del af motionen icke må föranleda till någon åtgärd. Stockholm den 24 Februari 1845. Reservation. Af Herr Tornerhjelm, Rudolf: ”Emot de Höglofl. Utskottens beslut, hvarigenom afstyrkes bifall lill den af mig väckte motion derom, att vid utförsel af i Sverige tillverkadt bränvin skulle erhållas en ersättning eller så kallad Drawback, motsvarande den för bränvinets tillverkning erlagde skatt, får jag vördsamt anmäla följande min reservation: Det är en erkänd sanning, att Danmark och Preussen stå långt framför oss i jordbruk, och att från dessa länder utföras högst betydande <jvantiteter landtmanna-producter, uppgående, hvad Danmark angår, till vida högre värde, än bela exporten af vårt jern och andra metaller. Deribland utgör bränvin en icke obetydlig artikel; men i anseende till de med dess utförande förenade svårigheter underlättas den i bägge dessa länder medelst så kallad Drawback, uppgående i Danmark till 10 skilling 4 kannan och i Preussen till 5 u 6 skillingar Svenskt B:co. 1 Danmark utgör denna ersättning tillika en prasmie och äfven i Preussen är den något högre än skatten. Då det är allmänt antaget, att bränvins-tillverkningen vid de större jordbruken ofta icke kan, åtminstone hastigt, nedläggas utan betydande ekonomiska förluster, så vöre del ju en välgerning, om det kunde lyckas att genom ändamålsenliga anstalter befordra utförseln af den förderflig» ▼aran, så att den, i stället att göra skada inom landet, kunde blifva en ny, väl behöflig, exportartikel, hvarigenom derjemte en icke obetydlig vinst kunde erhållas, till följd af kärlens utförsel och vår frukthandel äfven blefve befrämjad.