Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då R. o. Ad., enligt hvad jag förmodar att Hr Frih. o. Landtm, ansett, icke bifallit utlåt., och anniärkntr deremot blifvit gjorda, som föranleda till återremiss; så anser jag med grundlagen mest förenligt, att återremiss icke vägras, ty annars blef detta utlåt, icke afgjordt. Det är klart, att då bifall blifvit vägradt, måste utlåt, återremitteras, för att, på grund afanmärkn., kunna afgöras. Hr Hjerta: Jag kan icke anse, att ett beslut är afgjordt, så länge som R. o. Ad:s majoritet derom icke är känd; och på de grunder jag framställt, nemi. syftemål af tidens förkortande, så nödgas jag, ehuru ogerna, besvära R. o. Ad. med en votering. Hr Dalman, Wilh. Fredr.: Då jag äfven varit bland dem, som begärt votering, så hade jag visserligen ansett min skyldighet vara att föreslå contra-propos., i händelse jag ej uti nu förevar, fall ansett det vara fullkomligt onödigt att göra ett dylikt förslag, då nemi. fråga nu icke kan blifva om mer än a:ne propos:r, den ena på bifall och den andra till återremiss. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att den sista propostn, i anleda, hvaraf votering blifvit begärd, väl varit ställd på återremiss; men då det törhända vore mindre lämpligt, om bifall till utlåt, kommer uti contra-propos:n, hemställde Hr Landtm., om Ståndet behagade tillåta att ja-propos:n komme att innehålla bifall till utlåt., och contra-propos:n återremiss af detsamma. Bifölls. Härefter upplästes och godkändes följande voter:s~proposition. Den som bifaller StatsUtsk:s utlåt. N:o 4G voterar ja; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, anser R. o. Ad. de vid StatsUtsk:s utlåt. N:o 41 gjorda anmärkn:r föranleda dess återremitterande.
Ständer måtte hos Kongl. Maj.'! i underdånighet anhålla, att Dess Befallningshafvande i de Län, der afsutne delen af Smålands Husar-Regemente är föriagdt, kunde i Nåder undfå en sådan 3l2 Stats -Ut skottets Bets nian den. allmän, och med de afslutade Contracten emellan Kronan och Ruslhållarne öfverensstämmande föreskrift, i afseende på Häst-Vacauce-afgifl ens fram "ena utfordrande, att den nu öfverklagade olikheten i denna afgifts utgörande icke vidare må ega rum; Börande Utskottet härvid upplysningsvis tillägga, att Busilia]larne vid det från Cavallerie till Infantcrie förändrade Westgötha Regemente, hvilka äfven, enligt Kongl. Brefvet den jq Martil’ iSii, på en årlig Häst-Vacance-afgift i Spannmål ingått, blifvit i IN'åder försäkrade, alt, densamma, efter eget godtfinnande, antingen till närmaste Krono-Magazin in natura leverera, eller ock efter Markegångspris med penningar godtgöra. Hvilket till Riksens Höglofl. Ständers bépröfvande vördsamt öfverlemnas. Stockholm den \/\ N:o St a t s~U t s k o t t et s Betänkande u. 3/3 N:o 53c>. Ankom den 23 Oct. 1823. Riksens Hödofl. Ständers Stats o samt Banco-Utskotts Memorial, angående Riks-Ståndens skiljagtige Beslut, i fråga om inlösen af f. d. Filial-Bisconternes ännu utelöpande skuldförbindelser. Sedan Högvordige Preste-Slåndet den t4, samt Yällofl.
Går det på så ännu ett par år, så är det slut med de stora förhoppningar som allvarligt tänkande konstvänner hyst om de stora anlagens förverkligande. Stackars fröken Björkegren och alla de andra unga som vilja framåt och hafva förmågan att gå framåt, blott de finge någon förståndig handledning !Att kungl. teatern saknar bvarje tillstymmelse till någon som kan öfvert aga Edvard Swartz ’ roller är allmänt bekant. Teatern saknar till ocb med den som kan biträda hr Elm* lund! Huru skall det gå med vårt skådespel? Om det är någon möjlighet att tänka på efterträderska åt fru Hwasser, så ser man ingen som kan fortsätta hr Swartz ’ verk. Finnes ens någon som kan gå i hr Hartmans fotspår? Nej! Ingen tragiker, ingen förste älskare i dramen och komedien! » Icke kan någon skapa sådana i hast », har teaterstyrelsen sagt eller åtminstone låtit forstå. Och så har styrelsen satt sig och väntat och rökt tålamodets långa pipa. Det är sant, att goda skådespelare kunna icke i hast skapas, men man bör åtminstone försöka att utbilda dem. Af sådana försök har man ej sett till ett enda spår under de senast förflutna femton åren. Och huru ser det ut vid den lyriska scenen? Kanske ännu värre! Vår kungl. teater är i en belägenhet som hotar med under' gång och död. Länge har det syftat ditåt, och tidningarna hafva i det fallet gjort sin pligt genom de varningsrop som höjts, men ingenting har hjelpt. Nu står teatern vid bråddjupets rand. Om något ännu kan hjelpa, och det är ju möjligt, att en kraftig styresman kan ännu för någon tid hindra den olycklige att ramla ned i bråddjupet, så måste detta vara genom att söka utbilda framtida sceniska konstnärer. Detta går icke fort, men det är det enda medlet. Bort med elevskolan i hennes närvarande form! Afven den bästa ledare och de skickligaste lärare kunna der icke uträtta hvad som bör uträttas. Bilda en verklig scenisk undervisningsanstalt vid könservatoriet och förse denna med tillräckligt antal lärare. Det är första vilkoret. Släpp ingen af lärjungarne fram på nationalscenen, förr än han eller hon är dertill fullt mogen. Låt endast de bästa uppträda på den scenen.
Musikföreningen o c h Filharmoniska sällskapet hafva hvardera m e d en festkonsert bidragit till firandet af h. Den 30 jan. En god stek är bordets krona. H god stek är bordets krona, det må nu s^^i, gälla en festmåltid eller enkelt hvardagslag i familjen. Men otroligt nog möter man ofta just angående detta kapitel af kökets konst mycken okunnighet och förvändhet. I många hus smakar allt kött lika, det må vara kommet från oxe, kalf eller svin, och till och med det ädla villebrådet ger knappt sitt ursprung tillkänna. Husmodern eller kokerskan känner nätt och jemt till ett enda sätt att bereda steken. De låta köttet brynas på ytan i det heta fettet, slå vatten på och låta Våra barn. Ingen annons införes under I krona. det pyra och dunsta — ju längre dess bättre, ty — mena de, dess mörare blir steken. Så- sen härtill är en mjölvälling, och i stället för att denna ensamt bör vara vittnesbörd nog, från hvad slags kött den stammar, smakar så den ena som den andra såsen just detsamma — - brändt mjöl. I stället för dessa saftoch kraftlösa stekar och underhaltiga såser, kan emellertid, utan ökad kostnad och med fjga större möda, något verkligt godt åstadkommas, om blott lika mycken omsorg egnas häråt, som man så gerna offrar på annan slags matlagning eller bakning. Kött är en dyrbar vara, och den, som vill och kan bestå sig en stek, borde ock söka åstadkomma det möjligast bästa häraf, i annat fall — är det slöseri. Förutsatt att köttet i ock för sig är godt, af friska, unga djur, så gäller frågan för hvarje särskildt slags kött, om det bör användas nyslagtadt eller efter någon tids förvaring. Bör man helst använda kalfoch svinkött färskt, så är deremot oxoch fårköttet nyslagtadt så godt som obrukbart och blir allt bättre, ju längre det före anrättningen kan förvaras utan att skämmas. Äfven vildt och fogel böra ej användas allt för färska. Under det gås mycket väl fordrar kyla, blir oxköttet derigenom hårdt och träigt. Derför måste äfven förvaringsplatsen väljas med omsorg. Vi vända oss nu till det allmännast använda köttet, det af oxe.
Under Riksens Ständers öfwerläggningar derom stola icke Konungens beslut i mäl, som röra enskilte Personers eller Corporationers rättigheter och angelägen - 736 Den 8 Augusti. lägenheter, kunna ens nämnas, ännu mindre nägon Riksens Ständers pröfning underställas. Dä hos Riks - Ständen olika meningar upstä, rörande npa Utskotts tilsattande eller, til hwilket Utskott upkvmne frägor ost) ämnen böra remitteras, och Ständen ej genom bestämd pluralitet kunna stiljaktigheterne afgöra, äge da Constitutions - Utskottet , at med Rikstns Ständers rätt och i deras ställe derom besluta. §. Zo. Stats - Utskottet, hwilket stall bestä af Trettio Sep Personer, bör gransta, utreda och lil Riksens Ständer upgifwa Stats-och Riksgälds-Werkeus tilständ, förwaltning och behof. För detta Utstött läte Konungen upwisa StatsWerkets tilständ i alla dest delar, til inkomster och utgifter, fordringar och skulder, med bertil börande verifieationer, samt läte til dctsammas öswerläggning framställa, hwad Staten utöfwcr be wanliga inkomsterne tarfwa kan och genom Bewillning mäste anskaffas.
M. är i begrepp att göra ändring uti Flottans nuv:de Stat, en fullständig återgång lill omförmälde 1824 års organisation, såsom varande i flera afseenden af väsendtlig vigt för Flottans OfficersCorps, borde vid skeende reform af Flottans Stat, beslutas och fastställas, likvisst, enligt min öfvertygelse, med iakttagande af den förändring uti AflöningsSlaten för att bereda densamma en otvifvelaktigt betydlig besparing uti utgifterne, att, analogt med förhållandet inom Arméen der särskildta löner på Stat icke äro anslagne för Generalsgraden, utan blott löneförmåner för DistriktChefer, icke eller å Flottans Stat må anslås särskilda löner för Amirals-graderne, såsom icke behöfliga, enär Amiralsoch Commendörs gradens tjensteåligganden äro af enahanda beskaffenhet och båda graderna omvexlande anförtros lika maktpåliggande befäl, så väl till sjös som i land, och Flottans Stat sålunda icke bör betungas med höga löner till Amirals-graden, för hvilken grad särskilda tjensteåliggande icke äro stadgade, utan bero af tillfälliga Nådiga förtroende-updrag; men deremot borde Chcfplals-löner inrättas och anslås, hvilka skola tillerkännas ÖfverStyrelsen inom Flottan så i militäriskt sora ekonomiskt hänseende, samt StafionsBefälhafvaren å hvardera af Flottans Stationer, med 9,000 IldrRml årligt lönebelopp för hvarje af de förstnämnde och 7,300 Rdr Rint för hvarje af de sistnämnde Chefs-platserne, deruti likväl inberäknadt de löneförmoner, som för tjenst å Stat af den t. f. Chefen förut upbäres; hvarigenom den hushållning med Statens medel vanns, att vid skeende ombyten af Chefer å förenämnde Chefsplatser, den Den 8 J uli f. m. 165 afgående Chefen endast tillkomme att få åtnjuta de löneförmåner lian före förordnandet till Chefsplatsen innehade eller de som tillhörer den tjenstebefattning, till hvilken han återgår.
När man till slut finner sig nödgas återgå lill ändamålsentigarc anstalter för Spannemåls - undsättningen, skall den minsta förlusten blifva att återköpa de Magaziner, som man försålt, med sådan förlust, som hade de varit' en af orsakerne till den afstannade Spannemålsliandeln. ” i 3;o Af Herr Lagman Nirius:' ”Jag" kan icke förena mig uti d.et af de sammansatte Utskotten fattade beslut, att de 60,000 Tunnor Spannmål, hvilka L't - 4:de Sami. 5 Baud. 386 Stat s-U t s k o 11 e t s Betänk.anderi. skotten föreslagit böra afsättas, utaf SA Ilmi' n 11 a Magazins-Inrätlningens nu egande behållningar, för Gefleborgs, Vesler-Norrlands, Jemtlands, Vesterbottens och Norrbottens, tillika med Stora Kopparbergs och Vermlands Län, uteslutande böra anvåndas till inrättande af så kallade Dislrieteller Sockne-Magaziner. Jag bestrider icke, alt sådane Inrättningar uti vissa af dessa Orter kunna tillskapas och bibehållas, för att uppfylla det ändamål man söker, hvilket är att anse dem såsom ett varaktigt understöd, alt vid infallande missväxter ålita; men jag kan icke medgifva, att de uteslutande och ovilkorligen skola utgöra den enda synpunct, ifrån hvilken man i detta, för de delar af Fäderneslandet, hvilka ofta härjas af förödande missväxter, vigliga ämne bör verka. Jag önskar, att den Faderliga omsorgen, nu sora tillförene, förnämligast matte utgå ifrån Konungen, och jag anser verkställigheten säkrast och tryggast kunna öfverlemnas åt de allmänna LänsStyrelserne, som böra uppfylla Konungens afsigter. Jag har således med min röst sökt understödja den mening, att Utskotten borde tillstyrka Riksens Högloft. Ständer, att 60,000 Tunnor Spänne m å 1 borde utaf Allmänna Mag azins-I nr ä
Fet falna#, eller om betar af någotbera eller af bern alla blifvit från bet ejvar* 73 gvarvnrgnbe (Tilba ^od) icfe Funna förete , febeln lifafullt dr antaglig, enligt fin ratta Paleur, faviba Då bet öfriga utaf en fåban febe!, eller åtmtnffone bet återffåenbe af bef? nebra .^alft, ar $elt od) fammanf)dnganbe; 4:0. ^ Sitt bcremot, fåbane popfogabe ofullffdnbiga Bitar/ af hivlfa in* genbera för fig dr inl63ninggBor, ej funna, genom Blotta fammanfliffringen, minna ett djeff fafnabt laar be, o cl) på fåban grunb cvilforligen måffe café# ra& öcf) B6r, nu’b tillämpningen af bejja ffobganben för öfrigt, ej lenina^ utan uppmdrffarnlöf, fitrumiba af en febeln utfeenbe ocf) BefTaffenhct (Tulle funna formobaf, att ben antingen mcb före fat» Blifvit ffpmpab, för att/ på ett fveffullt fatt/ Bereba vinff genom buBBei inlofen, eller ocf vifar fig, att bet ofullffdnbiga (TicT, fjvari ben Befinne#, Blifvit enbaff genom tillfälliga pdnbelfer eller nötning fororfafabt, få att, i förra fallet, ett ffrdngare, men i bet febnare, ett Jinbrigarc Behanblinggfdtt må funna ega runn ©drag åter, ljöd Somnuhariatet eller §uUmagf ige, anfofningar 0111 erfdttning för fåbane feblar, hvilfa genom oIocf^Bdnbelfer Blifvit till ben grab ffpmpabe od) fTababe., att berat?
Da en sa bekydclig olikhet företer sig i det förslag Riksgälds Conloiret inlämnat kill Bcwillnings Ulskotter > den provisionelt upgifne upbördcn, emot hwad werkeligcn bordt flyta in, sa hade anledning warit, att dea wer, keliga behållningen skulle warit större an det förut as» gifne p^ovisionella söcstag innehäller, icke dest mindre finnes uti den upgitt, som sedermera blifwu as Riksgälds Contoirel afgifwen, öfwer summarilke bclopdet as de as Riksgälds - Contoiret mottagne Vewillmugsmedel, wara nära en half million ringare än efter det prcvistonella förslaget, oagtadt flera articlar deruti, icke finnas ens upiagne till hälften af hwad som wederbordt. Jämwäl har det wäckt min upmärksamhet, att ganska betydeliga summor äro såsom alkorrtade i Landsorterne anmärkte, dä likwäl någon särdeles afkorrtning nn mera icke lärer kunna existera, sedan för »agra ar en Författning utkom, som ålägger jordäga» re, att answara för asta Krono Utlagor af deras un« derhafwande Bönder, Torpare, Inhyses och Backstuguehjon m. fl. och som all anledning ar att ännu i Landsorterne alla B willnings medlen icke äro indrifne eller ock frän Upbördsmännen aflämnade, sä torde Stats Utskottet kaga detta angelägna ärende, under granskning med görligaste första. I sammanhang med hwad jag nu haft äran anföra torde mig tillätas sa upläsa i detta ämne ett Memorial, ganska qru,ideligt, och med sakkännedom författadt; men som jag icke will tillägna mig hedern af en annans arbete, sä får jag tillkännagifwa, att jag icke sjelf dertill är författare, men dä jag tror mig werkeljgen kunna gagna med att lana mitt namn härtill, har jag med nöje nyttjat ett till' Z94 Den 7 December. tillfälle, hwarigenom jag kror mig kunna upsylla sä rväl min pligt svin önskan.
Men vid beräknande af skogskonsumtionen har Hr Ström förbigått ett förfaringssätt, hvarigenom skog i vissa orter utödes och sorn, i fåll det kunde till vidden af sin verkan uppskattas, skulle visa en ansenlig förökning i den af Hr S. beräknade öfverafverkning. Svedjande ingår nemligen icke i haus beräkningar; och den derigenom uppkommande skogskonsumtion kan troligen ej heller närmare uppskattas. Men förödelsen deraf inskränker sig Just-Ombudsmans Emb.-Berält. lill 1850 års riksdag. 11 98 icke till den förökade konsumtionen, hvaraf en del ingår i hemmanens husbehof af ved och stängsel vi ike, dertill de svedda trädstammarnes qvarlefvor användas. Den rätta förödelsen består deruti, att skogen nedhugges ung, och innan den upphunnit tredjedelen eller fjerdedelen af sin fullväxt, och att genom svedjebrännandet äfven mycket af jordytan förbrännes, hvaraf följer minskning i dess bördighet. Skogrika landsorter, som på detta sätt handteras, blifva efter hand skoglösa; och i dessa orter varseblifves troligen det största aftagandet i skogstillgång. Svårast af allt är, att genom den afkastning, som från svedjelanden hämtas i råggrödor, denna handtering bidrager att underhålla en större befolkning, än som eljest skulle finna sin näring, och att denna befolkning ej mer kan umbära svedjegrödorna. Hvilken framtid som härigenom beredes, då slutligen ej blott all mogen skog, utan äfven sjelfva tillgången på svedjeskog kommer att saknas, ligger dels utom folkets beräkning, och dels kan för det trängande behofvet redan mångenstädes derpå intet afseende göras. Om nu likväl denna skogarnes förminskning, som af så många anledningar synes vara obestridlig, ännu icke vore för hand; så gifves det i allt fall ett skäl, hvarpå man kan vara förvissad, att den måste komma, derest ingen ändring sker i närvarande förhållanden, och nemligen till dessa verkligen hörer jemn afsättning med skogseffeklerna. Att skog skall säljas, så länge den finnes och låter med fördel sälja sig, det torde utan våda för misstag kunna förutsägas.
Rärwarande: Hans^Excellcnce, Iustmä Stars Ministern m. m. Herr Grefwe Gyllenborg. Han» Erceuenee Stats-Ministern för U rikeS Ären, derne m. m. Herr F iherre von Engeström. Hans Exerlicnce, Stats'Räder rn. m. Herr Grefwe von Essen. Stats Nöderne Friherre Rosenblad. Adlerbeth. A dlerereuiz. Undertecknad Host Canzler. Undertecknad Hos-Canzler »ivolöste i underdämg. (et brfogade Kongl. M.,:tS Nödiga strifl.else lill Riksens Ständer on, walet af ett Hemligt Utskott, som pä Stars,RädetS Ledamöters enhälliga underdåniga tillkännagifwande af Kongl. Maju i Räder gillades. In k-äom krotoccrllk. s! Wstterstsät. UM Den Z2 Juli. ^ Uppläst hos Ridd. och Adeln den zr Juli iZio. Prcste-Ständet den za Borgare-Ständet d. zr Bonde-Ständet den zr Berättelse Om hwatz sig i Rikets Styrelse tilltzragit, setzan sista Riksdag. Gifwen wrebro pä Riks-Salen d. zo Julii 1810. ^nder den korta tid, som förflutit emellan sista Riksdagen och den af Rikets största olycka nu pakallade, hofwa, sä widt tillfälliga omsorger och angelägenheter det medgifwit, Riksens Ständers flerfalldiga Beslut, dels dlifwit »verkställde, dels bragre under föregäende Bcrednings-anstalrer, nödige för deras werkställighet. Ätstillige ibland de af Riksens Stätt, der i underdarrkghet anmälde önskningar, rörande Allmänna S-yrelse - och Hu-hällningsmal, har Kongl. Majn i Räder bifallit.
Hon gisslade skarpt de fege uslingars » patriotism », hvilka sjelfva försigtigt stannade hemma i spiselvrån, men envist lockade, ja, rent af piskade andra ut i elden. Hon kände intet förbarmande, då det gälde att utan handskar taga i tu med de stora skaror, som gjorde » fosterlandskärleken * till ett yrke och slogo mynt derpå i lättja och vällefnad. Men hela tiden var Chicago Times icke desto mindre unionen trogen, och — jag upprepar det — i dess spalter finnes icke en enda rad, som andas fiendtlighet mot kriget såsom ett lag-bundet medel till tryggande och främjande af nationens enhet ... Alla de, som aldrig läste Times, men slöto sig till arten af dess skaplynne genom att sorgfälligt studera de beskyllningar, hvilka i parti och minut slungades ut af tidningens talrika fiender; alla de, hvilka hon angrep såsom falske profeter, såsom judastyper, säljande den gudomliga fosterlandskärleken för silfverpenningar, såsom tjufvar och banditer, de der plundrade och lönnmördade under lojalitetens täckmantel: — alla gessa hatade Times. Dess redaktör utsattes tidt och ofta för öfverväld, och hotelser mot hans lif hörde en tid nära nog till ordningen för dagen. Då och då kunde någon republikansk kaxe förolämpa honom på gatan och fälla honom till marken med en sten eller en mankiller. Sommaren 1864 trädde han en förmiddag ut ur ett af stadens förnämsta hotell, då en lokal-politikus plötsligen gick emot honom och utan ett ord eller något slags varning slog honom omkull med en knölpåk. En talrik flock af nidingens partivänner och själsfränder stod rundt omkring utan att på något sätt gifva sitt ogillande till känna. Vid ett annat tillfälle smög sig en republikansk spelare bakom honom och tilldelade honom ett våldsamt slag i huf-vudet med en sten, som han haft dold i rockfickan. Storey arbetade sig med stor svårighet upp på benen och gaf med sin revolver eld på angriparen, men hans hufvud var förvirradt af slaget och fallet, och hans i följd deraf osäkra hand kunde icke rikta vapnet rätt.
— Dä Tackjerns tillwerkningen är grunden för den, näst jordbruket, wigtigaste as SwerigeS näringar, dä den underhåller en betydlig, för stycka och härdighet utmärkt, del af Smeriges Folkmängd, och dä den befrämjar odlingen af SwerigeS ödemarker, sä anser Kongl. Maj:k sig äga rakt, att af Riksens Ständers omtanka och nir för Rikets wäl, manta ett nödigt understöd är deni as Kongl. Majus trogne undersåtare, ' svin d> isma denna mödosamma handtering. *' Kongl. ^454 Den 24 November» Kongl. Maj:t hoppas, atk, efter wunncn fred och en ymnig ärswäxt Tackjerns BergSlagerne kun. na äter uphjelpaS genom ett allmänt län emot lindrig ränta och en succeöstve inbetalning af Capita, let. Det är således icke någon upoffring, som Kongl. Majrl för detta angelägna ändamål af Riksens Ständer fordrar. Det är endast ett förlag, hwilket, likasom alla dylika medel att underhålla och öka en gagnelig produktion bereder en säker och mer än tillfällig winst för Staten. Af nu anförde ffal will Kongl. Majit i nader proponera Riksens Ständer, att ansta en summa af Twähundrade till Twahundrade Femtio Tusende (200 a 250,000) Rdr Banco, att såsom län emot lindrig ränta och betalningswilkor till Tackjerns Bergolagernes understöd af Kongl. Majit anwändas och pä Hyttelagen UtdelaS emot sadane säkerheter, som de kunna lämna och Kongl. Majit sinner äntagcliga. Kongl. Majtt förblifwer Riksens Ständer med all Kongs, näd och ynnest roal bewägen. suxra. I^ans Mria. Hwatz Kongl. Maftt sälunda i näder täckts föreställa Riksens Högloft. Ständer om Tackjerns BergSlagernes bekymmersamma ställning och deraf följande behof af understöd, kan Stars-Utffottet för
Förstörer eller skadar man uppsåtligen allmän minnesvård, brygga, bro, färja, brunn, vattenledning, väg, gata eller farled; eller stängsel eller märke, som till afvärjande af fara, eller till varning derföre, vid allmän väg, gata eller lärled, eller å annat sådant ställe satt är; dömes till fängelse eller straffarbete pä högst två år, Tillstänger man olofligen, utan skadegörelse, som nu är sagd, allmän väg, gata, farled eller (lottled; straffes med böter. 16 §. Vållar man skada, som i 13 § sägs; straffes med böter. Är man vållande till öfversvämning, som i 14 § nämnd är; dömes till fängelse eller böter. För vällande till skada, som i 15 § sägs, vare straffet böter till femtio Riksdaler. 17 §. Förstörer eller skadar man uppsåtligen grufva, eller uppfordringseller annat konstverk, som för grufvedrift inrättadt är; dömes till straffarbete från två till och med fyra år. Är skadan ringa; vare straffet böter eller fängelse. 18 §. Sprider någon uppsåtligen ut kreaturssjuka, som smittosam och farlig är; dömes till straffarbete från två till och med sex år. 19 §. Nu bryter någon veterligen mot de föreskrifter, som till förekommande eller hämmande af kreaturssjuka gifna äro: kommer sjuka af den gerning; dömes till fängelse eller straffarbete på högst två år; kommer ej sjuka deraf; vare straffet böter. 20 §. Förgiftar någon, i uppsåt att annans kreatur skada, foder eller hvad annat som helst, så att allmän fara deraf kommer; dömes till straffarbete från två till och med sex år. Får menniska af sådan förgiftning svår kroppsskada; vare straffet straffarbete från sex till och med åtta år. 21 §. Ilar någon, utan uppsåt, orsakat förgiftning som i 20 § sägs, och söker ej, ändå att han det varse blifvit, att faran deraf, så vidt ske kan, genast afvärja; straffes med böter eller fängelse. 22 §.