Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
«Vi äro af så olika åsigter, och grundsatser herr Säfve,» sade han, «att jag tror vårt resonemang endast leder till tvister, lika obehagliga för oss båda. Herr Säfve har en så olycklig tanka om könet, att jag skulle råda er, att så länge som möjligt uppskjuta er blifvande erfarenhet.» «Men jag har fått bättre,» sade Albert, «just nu på en tid har jag egt den lyckan. Det var icke Stockholm förbehållet att förändra mina grundsatser. – Det var ett annat ställe, der jag minst väntade det. Och detta ställe var W.» Albert hade väntat sig frågor på en sådan förklaring. Men alla tego. «Det där var endast en god början,» sade Albert, efter en paus. «Snart få vi utvidgade rättigheter i alla grenar. Man har länge funderat på en fullkomlig näringsfrihet. Och se då blir det lustigt att vara med. Jag får lefva hur jag vill, utan alla tråkiga tillåtelser, och ansökningar. Utlagor och kontributioner nedsättas.» «Än kronan då?» sade gumman. «Hvad skall kungen och embetsmännen föda sig med?» «Embetsmännen behöfvas ju inte då, så många åtminstone. De bli indragna, eller satta på half pension. Och kronan får också dra in staten, och föda sig med processer och böter.» «Troligen blefve ni också indragen då, herr Säfve,» sade Efverling. «Möjligtvis.» Sade Albert. «För öfrigt skulle jag snart dra in mig sjelf. Man gifter sig. Lefver odeladt för sin lilla hustru, och sköter sitt hus.» «Men den tjensten renderar inte mycket.» Sade Efverling. «Åh! det kommer an på hufvudfonden.» «Herr Säfve tänker då endast gifta sig för penningar.» Sade Efverling. «Visst icke. Om den qvinna jag älskar eger några, så mycket bättre för henne. Hon vore då sjelf sauverad för alla ekonomiska bekymmer. Men inte blir det de som fängsla mig.» «Alltid kommer ni båda i disput,» sade gumman. «Och jag tycker inte om dig i qväll, Albert. Du har så mycket dumma idéer i ditt hufvud.
D, Sedan, vid föredragning af Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Uiskotiets, un - Prot.* Utdrag den 12 Mars 1830. 127 der N!o 178, afgifna Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets, under N:o 143, förut meddelade Betänkande, angående Väckt fråga om Belånings-rättighet uti publique fonder å ritorr Spannmål, Ridderskapet och Adeln, den 8 dennes e, m., gillat förstnämnda Utlåtande, samt anmodat Banco*Utskottet, att, i afseende på grunderna och vil* koren för Spannmåls.bejåning, jemte de för sådant ändamål nödiga reglemenfariska föreskrifter, med förslag till Rikets Ständer inkomma; så fann Ridderskapet och Adeln nu för godt inbjuda de öfriga Riks*Stånden, att uti detta beslut med Ridderskapet och Adeln sig förena; och skulle Herrarne Rosenblads, Bern* hard, och von Hurtmansdorffs, August, emot detta beslut afgifna reservationer, uppå deras begäran, enligt 57 §. Regeringsformen, åtfölja samma beslut till de öfriga Riks-Stånden. S. D. Föredrogs å nyo och bifölls BanCo-Utskottets, den g dennes, under N:o 147, 'afgifna och, den 9 derpåföljde e. m., på bordet lagda Memorial, med förslag till det blifvande Banco-Reglementets 5;te Artikel. S. D. Vid förnyad föredragning af förstärkta Stats.Utskottets, den 10 dennes, under N:o 430, aflåtna och, den 11 derpåföljde e. Jn., på bordet lagda Memorial, rörande fördel - 128 Prot.'Utdrag den 12 Märs 1830* ningen af det vid innevarande Riksdag för Undervisnings-verken beviljade tillökade anslag ; fann Ridderskapet och Adeln, att berörda Memorial borde till Expedilions-Utskottet' öfverlemnas. Från HögvÖrdigePreste-Ståndet.
Och då denna Fond hvarken kan bliG va större eller mindre, ån hvad den nu år, och densamma således icke har något .samband eller inflytande på Beviliningens belopp, samt någon anledning till en sådan granskningsråttighet icke uti Grundlagen igenfinnes; hemställer jag om ej StatUtskottets Betänkande måtte helt och hållit afslås. Friherre Boije, Ludvig: Jag skulle i det ta ämne gerna vilja göra en skillnad emellan rått och ändamål; och utan annan undersökning om Revisorernas rätt, tror jag mig, i sjelfva ändamålet, finna en sådan för dem. Ända må* let år att tillse huru allmänna medlen blifva använde; och sannerligen jag inser någon enda orsak, hvarföre man bestrider Revisorerne att revidera Lazaretternes medel; ty någon skada eller fara dervid kan ju icke rimmeiigen äga rnm. Deremot kan jag för ingen del medgifva Revisorerne någon rått, att inblanda sig i förvaltningen genom föreskrifter, eller att utsträcka deras befattning till någonting annat, ån blott att revidera; och derefter afgifva berättelse till Stånderne, Må den öfvetygelse tillåtas mig, att om rättigheten ej vore gifven, år dock ändamålet så godt, att rättigheten derföre borde gifvas; och jag tillstyrker alltså bifall å Betänkandet. Herr Pahlman: Jag anhåller vördsamt, attjffå göra några erindi ingar vid de anmärkning - Den 5 Junit. 161 ningar, som blifvit framställde mot ändamålet af Riksens Ständers granskning af Kongl. SeraphimerOrdensGillets medel. En värd Ledamot bär anfört, alt förvaltningen af dessa medel icke verkar på Statsregleringen eller Bevillningen. Men månne icke Hospitalsoch Lazarettslnrättningarne hafva ett nära sammanhang med helsovården inom Riket? De bidrag, som af Allmänna medel till detta ändamål användas, äro icke obetydliga, och månne det skulle vara så vådligt, som det nu vill visas, att underkasta förvaltningen af dessa summor Riksens Ständers granskning? Månne icke Styrelsen af dessa Inrättningar, genom en förändrad rigtning af dess bemödanden, möjligen skulle kunna bättre uppfylla ändamålet?
Revisions-sekreterare, till lika belopp med Revisionssekreterare-lön i lägsta klassen eller Fyra Tusen Femhundra Riksdaler åt hvarje, borde begäras; att, ehuru^Uögs la?. Domstolens '»arbetstid komme~att ökas nära femtio procent, och för protokollsföreningen derstädes nu voro anställde sex Protokolls-sekreterare, likväl ej liera än trä arfvoden för sådan befattning å Tre Tusen Fern Hundra Riksdaler ^ torde * böra äskas, enär \ dessa Protokolls-sekreterares tjenstgöring, hvartill jemväl hörer protokollsföring i konseljen, icke kunde antagas komma att ökas i samma mån som Högsta Domstolens arbetstid, helst den förökade arbetsprodukten sannolikt komme att till större delen bestå af ett ökadt antal afgjorda Revisionssaker ooch skiftesmål, hvilka i|allmänhet jemförelsevis minst betunga protokollsföranderne; att till bestridande af kanslistoch kopist-göromålen vid de fyra nya rotlarne erfordrades årligen Elfva Tusen Två Hundra Riksdaler, motsvarande fyra kanslistoch fyra kopist-löner; samt att arfvoden å Fem Hundra Riksdaler till en vaktmästare vid Högsta Domstolen och en vid Justitie-Revisions-Expeditionen jemväl blefve behöfliga. I öfverensstämmelse härmed föreslog Herr Justitie-Statsministern i underdånighet, att Kongl. Maj:t täcktes i nådig Proposition till Rikets Ständer begära, .att ett årligt anslag af Sextionio Tusen Två Hundra Riksdaler Riksmynt måtte anvisas att utgå till ofvanberörde fördelning under innevarande år från och med månaden näst efter den, under hvilken Stadga angående Högsta Domstolens tjenstgöring på två afdelningar kommer att utfärdas, och vidare intill slutet af nästa statsreglerings-period. Stats-Rådets öfrige ledamöter instämde' uti hvad Hons Excellens Herr Justitie-Statsministern sålunda yttrat och hemställt. Kongl. Maj;t behagade, med bifall härtill, besluta att Proposition i ämnet, sådan den finnes delta protokoll bilagd, skulle till Rikets Ständer aflåtas. Kx protocollo, E. Helling. 4 Kongl. Majit* Nåd.
Är den vackra klädningen nu alldeles förstörd? Kunna vi ingenting göra?» — »Jag skall gnida på den, när jag kommer hem», svarade jag. »Förresten går fläcken nog ut med vatten. Ser ni, den har redan ljusnat, och hvad tölpighet angår — sådant kan hända hvem som helst. Första gången jag råkade min man, slog han ut ett glas rödvin öfver mig, och Hugo är inte tölpig». Hans ansikte klarnade. »Gick den fläcken bort?» frågade han. — Det tror jag visst. I alla fall är den förlåten och glömd för länge sedan. Han såg på mig med ett förvirradt, lustigt uttryck, och det föll mig in, att han tänkte: »Ja, se Hugo gifte sig med er, men det kan jag ju inte göra». Det var en förflugen tanke, men jag var alldeles säker på, och jag är alldeles säker på att det var det han tänkte. Nu återstod mig intet annat än att tala zoologi. Det var verkligen af snällhet jag gjorde det. Ja, det var det. Det är inte roligt, att när man kan tala om åtskilliga ämnen, kasta sig in i något, som man absolut vet man är otroligt okunnig i och som man till på köpet inte har något intresse för. Du vet hur litet jag förstår mig på djur. Men det var en tvungen sak. Som det nu var, var det alltför otrefligt. Han satt och stirrade oafbrutet på fläcken, och du förstår — det var inte trefligt i längden. Så talade jag om zoologiska trädgården i London, om noshörningen, tror jag, och om lamadjuret. Men det sista var ett ömtåligt ämne. Jag talade om att lamadjuret spottade på mig, när jag gick förbi. Och det påminde honom om fläcken. Sedan höll jag mig till noshörningen såsom absolut ofarlig — och då blef han intressant — ja, jag säger dig, riktigt intressant. Han talade om alla möjliga djur, om deras vanor, lefnadssätt, hvad de tänkte och kände. Han blef formligen vältalig. — Du skakar på hufvudet. Ja, jag vet, det är han inte annars, men jag vet också, att när jag riktigt vill, kan jag locka fram det innehållsrikaste, det bästa, som finnes hos människor. Och om människor tycka om mig, är det därför.
Då emellertid dels förslaget om sistberörda bankinrättning förlällit, dels i allt fall de enskilda bankernas ställande i ett så beskaffadt beroende, som det ifrågasatta, af skal, hvilka Banko-Utskottet i dess Betänkande N:o 32 antydt, icke torde vara lämpligt, har Sammansatta Bankooch Lag-Utskottet, ehuru instämmande deri, att banksedelutgifning bör grunda sig på verkliga och så vidt möjligt lätt realisabla säkerheter, samt noggrann! kontrolleras, likväl icke kunnat tillstyrka den utväg härtill, som Herr Björck föreslagit. Deremot har Utskottet, vid utarbetande af det förslag, som här nedan följer, tagit till ledning såväl det af Rikets Ständer vid 1856—1858 årens riksdag antagna, som Finans-komitéens förslag; dock att, i motsats till dessa, enligt hvilka enahanda bestämmelser såväl i afseende på bolagsmännens ansvarighet, som i öfriga delar, skulle gälla för bankbolag både med och utan rätt att utgifva egna banksedlar, Utskottet anser nämnda rättighet vara af den hufvudsakliga beskaffenhet, att bestämmandet af bankbolags skyldigheter i öfrigt väsendtligen beror deraf, huruvida bolag vill af denna rättighet komma i åtnjutande eller icke, och i följd deraf utarbetat särskilda förslag till lagar för hvartdera af dessa slags banker. Lagförslaget Det har ifrågasatts om tillåtelse att idka bankrörelse fortfarande, såsom hittills, bör bero på Kongl. Maj:ts pröfning i hvarje fall huruvida bankanstalt, om hvars inrättande anmälan göres, må vara för landet nyttig; eller om icke erhållandet af tillstånd dertill bör ankomma allenast derpå, att de uppgjorda bolagsreglorna öfverensstämma med lag och förordningar.
Staten må komma i tillfälle samt ega förmåga att anlägga jernvägar jemväl uti andra delar af landet. Det är visst en möjlighet att Riksg.Kontoret kan få låna penningar inom landet på de af Utsk:t bestämda vilkor; med någon säker förhoppning att man skall derutinnan lyckas, kan jag, för min del, icke hysa. Medgifvas måste dock, attyjenmngeställningen inom landet på senare tider något förbättrats; hvilket, bland annat, ådagalägges deraf, att R. St:rs Bank satt ned räntan på uppoch afskrifningsmedel. Att åter förklara, det penningar skulle få uplånas till hvad pris som heldst, skulle vara att sätta frågan uti en helt annan ställning. För detta fall skulle nemi. denna bana vara ett statsbehof, som måste fyllas och för hvilket man således icke borde sky någon utgift. Detta lärer väl dock icke kunna med skäl påstås. Då i öfrigt intresset för ett inhemskt fondsystem här i landet visat sig vara så starkt och enhvar måste erkänna att ett sådant fondsystem vore högst önskvärdt, tror jag äfven häruti ett skäl förefinnes att bifalla de af Utsk:t föreslagne vilkor. Till alla delar kan jag likväl icke instämma uti de af den siste talaren, Gr. Mörner, såsom skäl för dess tillstyrkande uttalade motiver. Jag anser verkligen icke att den ifrågavrde industrien kommit i någon så betryckt ställning genom sednare tiders tullagstiftning. Vid denna riksdag bar dessutom en återgång uti tullagstiftningen, beträffande artikeln väfnader, egt rum, så att den omtalte förlusten redan kan anses till en del ersatt. Onekligen skulle jag, heldre än att förändra tullen uti berörde rigtning, velat bereda desse industri-idkare ersättning, genom de fördelar, dem kunde genom jernvägen tillskyndas; men då denna fråga redan blifvit afgjord, är icke skäl att derom vidare orda. På grund af hvad anfördt blifvit, anhåller jag om bifall till hvad Utsk:t föreslagit. Gr. Sparre: Jag har hört i dessa ämnen insigtsfull per soner yttra, att det skulle blifva omöjligt att inom landet erhålla lån på de af Utsk:t föreslagne vilkor. Deraf har min särskilda framställning i frågan blifvit föranledd.
Icke heller kan jag — i händelse jag föreställer mig, att den förevar, ansökningen skulle beviljas, och i följd deraf en betydande förändring i riktningen af handeln i Östersjön — icke lärer någon kunna tänka sig, att en sådan anläggning skulle komma alt äga rum, ulan att platsen vore befästad. Då den icke är det, tyckes åtminstone mig, att frågan har en ganska svår behandling. Man kan icke veta hvad som är att taga i öfvervägande, om Staten kan lemna det skydd, som fordras för de varor, hvilka der uppläggas, och den säkerhet, som påkallas för köpmännens beräkningar. Men den hufvudsakliga omständigheten i detta ämne, som jag 1111 utber mig att få fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på, är den, att Svenska kusten för närvar, och under nuvar. handelsförhållanden är nog svår att bevaka. Detta är allmänt kändt samt mångå gånger upprepadt och bevist, och bevisar sig bäst genom de smuglerier, som äga rum, och som aro svåra att förhindra. Ännu mycket värre skulle del naturligtvis blifva att bevaka dessa kuster, om man Den g September f. m. man får anlägga på Slitö en särskild handelsplats, som komme att förses med alla de artiklar, hvilka man ville på oloflig väg införa till Sverige. Huru mycket lättare skulle det ej blifva alt inpraktisera dem, då de redan funnos så nära Svenska kusten, som vid Slitö? Om åter en sådan nederlagsrätt ej allenast beviljades åt Slitöboerne ulan äfven, sedan denna anläggning fått ske, rättvisligen lemuades åt alla andra Sveriges innebyggare, sorn kunde visa en någorlunda lika tjenlig local för en dylik anläggning; huru skulle det då blifva möjligt att göra någon tullbevakning, som förtjente namnet deraf, utan att föröka kostnaden på ett sätt, som vore alldeles ändamålslös! Man har, såsom det vill synas, i den enskilda frågan om Slitö beräknat, alt om bevakningen blefve möjlig, de ökade kostnaderna derföre borde bestridas genom inkomsterna af sjelfva inrättningen derstädes. Jag lemnar derhän, huruvida det kunde vara möjligt.
Det har nu äfven kommit så långt, att direktionen vid en af sina sednaste sammankomster måst besluta, att i följd af ögonblickets förlägenhet den sorgliga utväg blifvit nödig alt taga: att barnhuset t. v., måste tillstängas för 238 Den 15 Mars f. m. emottagandet af bart), utom i de mest trängande fall. Då de tillströmmande barnens antal ej förminskats, utan fastmer tilltagit, så tvingas man, om man med allvar och känsla eftertänker detta förhållande, till förfäran för de resultater som deraf skola blifva en nödvändig följd. Det nu anförda faktum, en sorglig frukt af bristande omtanka och insigt i förvaltningen, är ensamt ett tillräckligt skäl för yrkande på att Utsk:s betänk, bör blifva antaget, men för dem som ej finna delta tillfyllest, vill jag anföra följande, hemtadt ur barnhusetso räkenskaper. Ar 1841 d. 31 Dec. utgjorde barnhusets kapitalfond enligt kassaräkningen *) b:co 514,575 r:dr.
Öfrige fabriker inom staden, som bestå af tvenne linne-fabriker, 6 strumpoch möss-Tabriker, 9 färgeriet 1 garfveri med beredning Engelskt sätt, 1 sockerbruk, 1 snusfarik, 1 tobaksfabrik, 1 lackfabrik,3 pappersbruk,! oljeslageri, 10 mekaniska spinnerier, 1 Mekanisk verk' stad, 3 stärkelsebruk, 3 såpsjuderier, 2:ne skepps-varf, 4 urfabriker, 1 ättike-bryggeri, 1 felbhatts-fabrik, 1 ebenist-fabrik och 1 spegelfabrik, hafva under loppet af sistlidet år sysselsatt 315 arbetare, och sammanräknade värdet af deras tillverkningar uppgick i832 till 448,631 R:dr Banko. Sockerbruket och snusfabriken äro de betydligaste; värdet af det förras tillverkning utgör 109,403, och af dea sednares 62,833 R:dr Banko. Handtverkare äro inalles 146, af hvilka bleckslagare, snickare, sadelmakare, garfvare, smeder och vagnmakare, hafva bästa utkomsten. Framför de Öfrige utmärker sig dock vagnmakare, smede1 och sadelmakare, af den orsak att vagnar beställas från mänga aflägsna orter i riket, till det antal som möjligen kan hinna förfärdigas. Skolor och undervisningsanstalter äro desamma som förr, med undantag af den i förra Berättelsen omnämde fattig-gosse-skolaru sorn nu mera är indragen. Reutersköjdska hittebarnhus-inrättningen har Uu kommit i full verksamhet, och af dess fond, som vid i832 års slut uppgick till 22, io3 R:dr 3o sk. 6 rst., njuta 26 barn vård och uppfostran. 3oo fattiga njuta understöd af allmänna fattigvårds-anstalternä’ och derjemte hafva 42 fattighjon erhållit vård och uppehälle å enke' eller fattighuset. Genom testamente af framlidne öfversten och riddaren af Kongl. Svärds-Orden F.
Enär intecknade förbindelser blifvit till Comiterade aflemuade ifrån Lånsökande, hvilkas af Comiterade pröfvade och godkände requisitioner uppgå till minst Två Tusen E.:dr och jemna Hundra Piiksdalertal, skola Comiterade äga att de erforderlige penningarne från IliksgäldsContoiret utbekomma. ( 3i ) 6:0 Å hvarje af Comiterade lyftad summa beräknas och påföres Comiterade Tre procents ränta, ifrån den dag, under hvilken penningarne från RiksgäldsContoiret utassigneras; och komma Låntagares förbindelser att förblifva under Comiterades vård och redovisning intill dess ett beviljadt lån till fulla beloppet är utgifvet; men, i den mon detta äger rum och byggnader blifvit brandförsäkrade, inskickas Förbindelserne till RiksgäldsContoiret, uti hvars Räkenskaper hvarje Låntagare då får sitt särskildta Conto. 7:0 Kär sista afräkningssumman på ett lån uttages, bör häraf innehållas och godtgöras samt på Förbindelsen afskrifvas, så väl den emellan hvarje uttagning npplupne räntan, sorn räntan å hela Lånet, beräknad till den i:sta Januarii nästpåföljande året; så att å alla till RiksgäldsContoiret inkommande Förbindelser räntan alltid förfaller till betalning vid årets slut, eller den 3i December. 8:0 Skulle, af förekomne skäl och anledningar, Comiterade, vid något tillfälle, finna sig föranlåtne, att inskränka den först beviljade lånesumman; och den intecknade Förbindelsen, i följd häraf, komma att innehålla ett större, än det verkliga lånbeloppet, skall skillnaden afskrifvas på Förbindelsen, innan den till RiksgäldsContoiret inskickas. 9:0 Sednast efter
Der finnes öfverallt närhet af städer, och emellan dessa, tätt vid hvarandra liggande, städer finnes en befolkning af mycket mer odlade menniskor, en folkklass af en högre bildning i allmänhet, än den man kan finna hos oss. I Sverige är det kanske flertalet af landsförsamlingar, der det kanske icke finnes en enda ståndsperson, utan hvilka endast utgöras af allmoge. Tänkom oss att bland denna massa af redligt och religiöst sinnade, men mindre uplyste medborgare funnes en Jude, han må vara af det högsta moraliska värde, han må hafva alla de goda egenskaper, hvilka jag icke på något sätt må förneka, men hurudant exempel skulle han icke sprida ibland en sådan ouplyst massa! Såsom den enda ståndsperson inom sin ort, skulle han måhända blifva den enda passande umgängesvän för socknens pastor. Man skul - 88 Den 19 Mars e. m. le derigenom, utan all fråga, kunna fästa serdeles vigt vid den mannens religiösa begrepp, man skulle börja på att tvifla om huruvida den christna kyrkans bekännelse kunde vara så väl grundad, som man tillförene aldrig betviflat, då man såg exemplet af en värdig medborgare, som i grund bestridde den basis, på hvilken hela den christna religionen hvilar. Det har visserligen af den siste värde talaren här blifvit upgifvit, alt exemplen icke skulle tala för denna sals; men jag skulle tro att de exempel, hvarpå den värde talaren stödjer sin sals, äro hemtade ifrån sådana förhållanden, då Judarne äro bosatte nära intill städer, der en mängd af ståndspersoner finnas, och der således Judens verksamhet såsom ståndsperson blir förvexlad med deras, som äro af den chrisina religionen. Men i motsatt förhållande, det i Sverige allmänna, mäste enl., min öfvertygelse, Judens närmare beröring med allmogen utöfva ett högst skadligt inflytande på Statskyrkan och verka till en ytterligare religiös förslappning. Jag skulle tro att i våra tider, när så många band lossna, när så många friheter beviljas, när så mycket sjelfsvåld tillstädjes, hvarigenom äfventyras kyrkans bestånd, pä hvilket likväl samhällets säkerhet hvilar, man måste vara mycket mera angelägen än tillförene, att bevara helgden af detta band och icke lossa det i något enda afseende.
Dessutom var det just nu storartade konjunkturer i afseende på sillfisket, och efter den kloka rådgifverskans vink beslöt kapten Rutger Smith att allvarsamt slå sig på denna näringsgren. Att tidtals vistas i skärgården var icke detsamma som att vistas i främmande länder, och då hans lynne icke gerna tillät honom att lefva med full lifskraft utan att hafva stark sysselsättning, blef det bestämdt att trankokerierna skulle uppbyggas i stor skala och skärgårdshandeln drifvas i stort. Sillfisket har från ålder utgjort Bohusläns guldgrufva, liksom det utgjort dess straffdom. Under 1500-talet var det i ett utomordentligt flor. Flera tusen fartyg af alla slag kommo dit, dels för att köpa, dels att fiska gratis. Bohuslänska kusten var ett första Kalifornien i alla hänseenden. Stora menniskohopar från närmare och fjermare håll flyttade dit med hustru och barn och byggde sig hus kring vikar och fjärdar, så att kring alla trakter, dit sillen gick, fanns en oräknelig massa bodar och hus, från den lilla hyddan till trevåningsbyggnaden. Skepp från Danmark, Tyskland, Friesland, Holland, England, Skottland och Frankrike infunno sig för att inskeppa och utskeppa; men denna epok var dock icke den fördelaktigaste, emedan man ännu ej kände rätta sättet att handtera sillen. Till och med de stora husen begagnade då icke saltning, utan endast torkning. Omkring 1587 tog sillen likväl ett tvärt slut, hvaraf följde att en mängd handlande, som ställt sina saker i ordning för lång-affärer, helt och hållet blefvo ruinerade, ett förhållande, hvilket sedan i tur följde hela vägen utåt bland de nedsatta främlingarne. Man hade lefvat ursinnigt friskt, medan man hade tillgång att lefva, men vid orgiernas ända fann man icke ens medel att komma hem till sin ort igen. Dit ville man ej heller återvända fattig, och så befolkades för kommande tider Bohusläns klippor med en mångfaldig ras. Sjukdomar, fattigdom och alla följder af ett osedligt lif utrotade likväl en stor mängd. Det var naturligt att man i denna tid, liksom i alla tider, ville veta hvarföre den gode guden ändrar sina beslut och hvarför han icke ville låta manna dagligen regna.