Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— På landsbygden är förhållandet, om möjligt, annu värre; ty, utom det att jordägarena sjelfva ofta der emottaga en mängd inhyses personer, hvilka, mot en ringa afgift i antiugen penningar eller dagsverken, bo på deras ägor, så har hvarje; torpare rättighet att försvara så många drängar samt pigor, han behöfver, och oftast lemnar han försvar åt många flera. När härtill kommer, att den, som ej annorstädes kan skaffa sig tjenstehjon, alltid har utväg att få dylika från correct.inrältntn, och att denna utväg ofta af allmogen begagnas, emedan de merendels första halfåret ej behöfva löna correctionisten; så blir följden, att denne, van vid ett liderligt och tygellöst lefnadssätt, snart ledsnar vid sitt beroende af husbonden , och antingen fortsätter sin gamla bana, eller ock söker sig om hos någon, sorn lemnar honom försvar, hvarefter han länge nog, till stor skräck för den församling, hvarest han vistas, kan marodera omkring utan någon, bestämd sysselsättning, förtjenande sin föda, ibland med tiggande, ibland med stjälande, men sällan med arbete. Delta lösdrifveri har ännu ett annat ondt med sig, det nemi., att allmogen vänjer sig att mindre afsky lasten, då de dagligen hafva umgänge med personer, som i dess plantskola blifvit uppammade, och hvilkas intresse är alt skaffa sig så många kamrater i yrket som möjligt. Att i någon mån söka motverka detta onda , samt upphäfva den osäkerhet och obestämdhet, som i i art. i §:n samt 2 art. 3 och 4 §§’na af K. M:s förnyade nåd. Legostostadga af den 23 Nov. i833 förefinnes, vågar jag föreslå följande redactions-förändringar, nemi. att i art. i § kommer att få följande förändrade lydelse: Hvar och en, som icke har laga försvar skall, för att ej ligga samhället till last, sådant sig förskaffa. "Den har ”laga försvar, som ingått i Wär och Kronans eller allmän ''tjenst, eller, i enlighet med landets lagar eller särskildta "privilegier, idkar fria konster &c."
Till bestridande af kostnaden för utskrifning af ännu felande registratur inom de särskilda afdelningarne af Kongl. Maj:ts Kansli, är ett anslag af Nio tusen R:dr utaf Rikets Ständer beviljadt, att från Riksgälds-kontoret utgå med 3,000 R:dr under hvartdera af åren 1858, 1859 och 1860; hvilket anslagsbelopp bör uppå vederbörlig reqvisition utbetalas. § 171 För ytterligare inredning af Historiska Museum och Mynt-kabinettet har, enligt Kongl. Maj:ls derom gjorda framställning, beviljats ett anslag af Tre tusen Riksdaler, som från Riksgälds-kontoret bör utbetalas med iakttagande af hvad Kongl. Maj:t i sådant afseende förordnar. § 172. Med bifall till Kongl. Maj:ts framställda förslag, hafva Rikets. Ständer, utöfver det för National-musei-byggnaden förut beviljade anslag, anvisat för fortsättningen af arbetena å samma byggnad 150,000 R:dr under hvart och ett af åren 1857, 1858, 1859 och 1860, eller tillsammans Sex hundra tusen Riksdaler; börande alltså detta anslags årliga belopp Kongl. Maj:t tillhandahållas och enligt Dess föreskrift utbetalas. Slats-Ulslcoltels Memorial M 281. 43 § 173. Med anledning af vackla förslag angående understöd för dem, som önska förvärfva gymnastisk bildning och egna sig åt gymnaslik-yrkel, hafva Rikets Ständer, under den tid innevarande Riksdags slats-reglering kommer alt fortfara, anvisat en summa af Två tusen Riksdaler årligen, för alt användas till minst fern stipendier åt de civile personer, som genomgå lärokursen vid Gymnastiska Central-institutet, i ändamål att bildas till gymnastik-lärare vid elementar-läroverken. 1 afseende på utbetalningen af detta, till utgående från Riksgälds-kontoret anvisade, årliga anslag, bör hvad Kongl. Maj:t derom föreskrifver tjena till vederbörlig efterrättelse. § 174.
Att motionen så otroligt det låter dock stödjer sig på denna händelse, ber jag alt få ådagalägga genom upläsning af en del af densamma. Den lyder nemi.: ”På sätt be - 42 Den 30 Juli. rörde skrifvelse oek utvisar, har Direkt., pS grund af omförmälde förhållande, underd;st anhållit, att K. M. mätte alläla nåd. framställning till Rikets nu församlade Ständer om beviljande af Statsanslag, dels utaf 16,000 r:dr för en gäng, till iståndsättande och förbättring af Barnhusets byggnader, och dels af 39,466 r:dr 24 sk. årligen för innevarande och näsiföljande två år, men K. M. har, under d. 7 nasti. Maj, af flere anförda skäl och deribland på den grund, att Barnhuset i Stockholm såsom välgörenhels-inrällning förnämligast skulle afse sådane ändamål, hvilka det numera, enl. gällande författningar, ålåg vcderbör:de kommuner att bekosta, i nåder förklarat Sig ej vilja då aflåta nåd. framställning i ämnet till R. St., utan anbefallt (jfverstålh.Emb. att låta höra vederbörande församlingar i Stockholm, huruvida, för oundgängeliga reparationer å Barnhusets byggnader och till fyllande af den i öfrigt utaf Direkt, upgifna bristen för innevarande och påföljande tvä år, nödige medel kunde af staden afskaffas”. Nu säger man, motionen stödjer sig icke alleuast på att K. Sig icke vilja aflåta nåd. propus., utan äfven deruppå att församlingarne i Slockholm förklarat sig icke vilja gifva några medel. Granskar man nu denna andra grund, så finner man, att K. M. förklarat Stockholm vara skyldig att, såsom den kommun, hvilken i första rummet Ilar nytta af Stora Barnhuset, också underhålla detsamma. Skall det då vara en laglig grund för väckande af denna motion, att nämnda kommun förklarat sig icke vilja gifva en styfver till ändamålet?
Hr v. Koch har sagt det han icke kan förstå, huru det är möjligt att den princip, som är riktig i theorien, ej skall kunna vinna tillämpning i praktiken. — Jag nämnde på f. m. att det Visserligen kan linnas theorier, hvilka enl. den naturliga rättvisan äro riktiga, men som dock 312 Den 4 Februari e. m. måste enl. samhällsläran underkasta sig inskränkningar i praktiken, hvarpå jag anhåiier få anföra ett exempel: Efter den na turliga rättvisans theorier är det en hvar öppet att fritt tillverka eller producera hvilken vara som helst; men jag hemställer om det enl. samhällsläran kan vara tillåtet hvar och en att fritt tillverka den vara, som vi kalla penningar. Jag yttrade på f. m. att alla, som ifrat för den fria räntan och till grund derför åberopat rättvisans fordringar, enl. hvilka det skulle stå hvar och en öppet att ingå hvilket aftal som helst, såvida det icke förnärmade tredje mans rätt, likväl i sjelfva tillämpningen frångått denna princip, hvilket mitt yttrande, såvidt det rörde Hr Nordenfelt, af honom påståtts hvila på ett misstag, till stöd för hvilket påstående han åberopat, att han ansett det vara bättre att vinna något än intet, och alt han visserligen önskat bifall till Hr Wallenbergs motion i sin helhet, men då han befarade sådant ej kunna vinnas, förslaget att åtminstone ränta måtte få utfästas till hvad belopp som helst, å försbrifningar på minst Ett Tusen (1,000) R:dr rmt, att betalas om sex månader eller kortare tid. Den värde talaren tyckes således hafva förgätit hvad Hr Wallenberg egentligen har tillstyrkt! ty han har icke tillstyrkt att hvilket aftal som helst om ränteberäkningen skulle blifva gällande; utan i afseende derå gjort den inskränkning att, derest aftal om högre ränta göres, så skall detta aftal uphöra att vara gällande, såvida inteckning för fordringen begäres. Följaktligen har Hr Wallenberg icke heller konseqvent utfört den princip
Elever måtte utväljas af sökande bland allmogens söner emellan 18 och 20 års ålder, samt undfå en under hållssumma af 200 R;dr hvardera om året emot skyldighet att genomgå eursen å Degeberg på vissa år; samt att sjelf bekosta hvad som utöfver nämnde belopp af Inrättningen fordras. Dessa motioner, sorn i de 3:ne Riks-Stånden blifvit af flera Ledamöter understödda, skilja sig i afseende på sättet för verkställigheten, men sammanstämma i hufvudfi ågan, att en Undervisningsanstalt för jordbrukare är af behofvet högeligen påkallad. Äfven Utskottet delar denna öfvertygelse och anser de medel, som härtill kunna blifva anslagne, vara använde på det för framtiden mest fruktbärande sätt, så vida Inrättningen EIifver ändamålsenligt organiserad. Då en enskild man härmed nu gjort början och erbjudit sig alf, utan Statens betungande med någon kostnad för byggnader, experimental-fält, med hvad mera, sorn för Inrättningens första iordningbringaude erfordras, utan blott mot årligt bidrag till undervisningen, samt för ett visst antal Elevers underhåll, bringa denna Undervisningsanstalt i gång och densamma vidmagthålla; så och då kostnaden härigenom b lifver för Stats-Ver ket mindre kännbar, och lämpligt synes vara, att denna nya Anstalts gagnelighet med mera visshet utrönas, innan några större Statsbidrag dertill anvisas, anser Utskottet sig böra tillstyrka; att Stats-Verkets utgift i förevarande hänseende, till en början inskränkes lill bidrag för det Landlbruks-Institut, Herr Nonnen på Degeberg inrättat. Då den angående Herr Nonnens Laudtbruks-skola utkomna tryckta afhandling är allmänt tillgänglig, anser Ulskoltet det vara öfverflödigt att deraf här intaga mera, än hvad som angår Statens bidrag, och sorn ligger till grund för Utskottets slutliga tillstyrkande. Enligt Herr Nonnens förslag skulle Statens årliga utgift komma alt blifva: a) bidrag till aflöningen för så väl de vetenskaplige, sorn praktiske Lärare
Då emellertid en sådan förväntan kan förblifva ouppfylld, och då det, i och för sig själft, är illa, ja, syndigt att så uppfatta äktenskapet, är det helt visst föräldrars och uppfostrares plikt att förnämligast söka dana den unga flickan till en god och ädel människa, i stånd att försörja sig själf. Fransmannen Legouvé skrifver i sin afhandling om kvinnan följande: » I den unga flickan ses och uppfostras endast den blifvande makan. Hvad kan den eller den talangen blifva henne till nytta, då hon blir gift, hör man oupphörligt sägas. Hennes personliga utveckling är medel, aldrig ett mål. Eger då kvinnan ingen själfständighet i sin tillvaro? Ä r hon icke Guds barn annat än i egenskap af mannens följeslagarinna? Har hon icke en själ såsom vi, odödlig liksom vår, skapad för oändligheten genom sin förmåga af obegränsad fulländning! Måste icke kvinnan själf bära ansvaret för sina fel? Och förtjänsten för de dygder, hon utöfvat, tillkommer den icke henne? Högt öfver benämningarna maka och moder, förgängliga, tillfälliga namn, som döden kan bryta, som frånvaron kan upphäfva, som kunna tillkomma den ena kvinnan, men icke den andra, finnes det för kvinnan en benämning, som varar i evighet, som aldrig kan afhändas henne och som råder öfver och föregår hvarje annan benämning, det är den af mänsklig varelse. Välan, såsom sådan är hon berättigad till sitt förstånds och bjärtas mest fullständiga utveckling. » Och en annan auktoritet, f. d. norska statsrådet Hertzberg, yttrar i sin bok » Kvinnans kallelse och uppfostran »: » Huru ofta drifver icke fruktan för att ligga föräldrar eller andra närskylda till last en kvinna till att — utan kärlek, utan sympati, ofta till och med utan aktning — mottaga en mans anbud endast och allenast för att blifva försörjd. I samma mån som denna frestelse för kvinnan aflägsnas, skola hennes motiv för att knyta sitt öde vid en mans blifva renare och värdigare. Det finnes på detta område flere tragiska kvinnoöden, än man i allmänhet tror.
Han yttrade äfven att, man och man emellan, ginge den föreställningen, att det skulle innehålla läran om abrenuntiationen och exorcismen. Det är dock icke händelsen med detta förslag, men väl med det förut eller 1854 utarbetade. 1 allmänhet är det ganska farligt att vilja genom ett påbud införa en ny ritual, eller en ny liturgi eller agenda. Vi veta t. ex. att i Preussen, då Fredrik Wilhelm år 1822 ville påbjuda en ny sådan, hvilken skulle utgöra en förening af den Lutherska och Reformerta bekännelsen, mycket oväsende till följd deraf upstod, sfi alt t. o. m. militären måste ar,litas. Lugn inträdde icke förr än år 1829, då man måste utgifva en ny agenda. Jag anser sål. att stor varsamhet är af nöden i denna sak; men då jag, ehuru ifrande fölen förbättrad handbok, anser att denna fråga bör behandlas på ett kyrkomöte, ber jag att få instämma i Utskits förslag. Härefter uppläste Frih. Raab följande motion: En vördad och lärd Biskop har i ett föredrag vid ett Prestmöte, för circa 13 år sedan, framställt den frågan: »Om med det orubbliga lugn, som herrskade inom Svenska kyrkan, icke tillika åt - Den 8 Februari e. m. SS» följde, en säkerhet och en hvila, som kunde leda slutligen till likgiltighet, ,» Denna fråga ar påkallad och tiden sjelf har besvarat den. Ur den likgiltighet och formalism, som behäftat och ännu fortfar att vidlåda vår kyrka, hafva vi blifvit sent omsider väckta af samina oro, sorn genomgår det religiösa litvet i alla bildade stater. »De utomordentliga politiska skakningar — så fortfar han — sorn sednast öfvergntt Europas fastland, hafva en märkvärdig inverkan på folkens inre tillstånd, deras tänkesätt och seder, sorn icke varit utan inflytande på Norden, liksom de häftiga jordbiifningarne i Södern äfven hos oss kännas uti deras sista dyning.
Borgare-Ståndet d. 18 Bonde-Ståndet d. 20 Riksens Stcinclers underdåniga Skrifvelse, rörande Stats-Verkets Förvaltning och Räkenskaper, åren 1819 och 1820. S. A. K. Efter pröfning af hvad Riksén* Ständers till StatsBancooch Riksgälds-Verkens öfverseende valde Revisorer, i åtskilliga omständigheter anmärkt och hemställt, uti deras Berättelse örn förrättad granskning af Stats-Verkets förvaltning och räkenskaper, åren 1819 oeh 1820, hafva Riksens Ständer deröfver fattat följande beslut, sorn de hos E. K.
Missgernings-Balken ej må ega rum förr, än Domaren eller Police-myndighet derom förordnat, och anser, lika med Motionairen, häktandet böra komma i fråga först, sedan afgjordt blifvit, att undersökning om den angifna förbrytelsen skall i laga ordning fortgå, är sådant en följd deraf, att jag, vid närmare eftersinnande, funnit, hvad ock inom de respective Riks-Stånden blifvit af flere talare anmärkt, att Domaren, om mitt förslag vunne bifall, skulle sättas i nödvändighet, att på ett godtyckligt sätt afgöra frågor oin arrestering, enär det är honom förbjudet att utsträcka undersökningen till upptagande och pröfning af de skäl och bevis, hvilka constatera förbrytelsens verklighet samt att följaktligen, för att freda sig sjelf för möjligheten af åtal, alltid försäkra sig om den tilltalades person, äfven om han motser, att sak emot honom ej kommer att finnas. Beröfvandet af personlig frihet bör emedlertid aldrig vara godtyckets verk, utan en följd af bestämd och inför Lag ansvarig öfvertygelse hos den, som derom förordnar, att den tilltalade gjort sig till straff förfallen, hvilken öfvertygelse icke kan finnas, då Domaren ännu icke vet, om ransakningen skall fortgå eller nedläggas. För närmare utveckling af de skäl till undantag från den i i Cap. 2 §. Straff-Balken nedlagde generela princip, min förra reservation innefattar, anser jag några tillägg och anmärkningar här yara på sitt ställe. Jag liar nemligen hört invändas, att Kongl. Brefvet af den 25 Sept. 1777 kan af Kongl. Maj:t, när som helst, förklaras kraftlöst, i och hvarmed det undantag från behandlingen af brottmål i allmänhet, som af högstberörde Kongl. Bref är en följd, jemyäl skulle upphöra. Utan att inlåta mig i undersökning om, huruvida en förklaring af allmänna Lagen, utfärdad af Lag-Utslcottets Utlåtande JY:o 18f.
Den som skall föra en korvett, mäste ega insigt i tacklage och segelföring med allt, hvad som dermed eger sammanhang, men en sådan kunskap behöfver icke officeren på monitorn eller det mindre pansarfartyget. Här borde således gränslinien vara dragen, men Gr. von Platen har icke dragit den här, utan emellan de officerare, som kommendera monitorerne, och dem, som utgöra befäl på de mindre pansarfartygen; och detta oaktadt deras verksamhet i det närmaste är enahanda. Orsaken härtill är visserligen icke lätt att inse, men jag tycker mig dock kunna skönja, att den ligger i en origtig uppfattning hos Gr. von Platen, huru de mindre pansarfartygen komma att verka under ett krig. Gr:n har nemi. ansett att det skulle vara för dem väsendtligt att skicka folk i land, för att föra en verklig infanteristrid. Sådant var i sjelfva verket förhållandet förr i tiden, dä försvaret af skärgården var anförtrodt åt kanonslupar. Om t. ex. kanonsluparne skulle försvara ett inlopp, sorn fienden ville forcera, så var det ofta nödvändigt för den sednare att sätta sitt folk i land och uppföra lätt artilleri och skarpskyttar samt dermed förstöra kanonsluparne och deras besättning. Under sådane förhållanden måste naturligtvis egna kanonslupars besättning möta fiendens på land, hvarvid en verklig infanteristrid uppstod, och det var i följd deraf för dem oundgängligen nödvändigt att vara hemmastadda i detta stridssätt. Nu deremot har förhållandet i detta hänseende blifvit helt och hållet förändradt. Pansarfartyget är osårbart af lätt artilleri, dess besättning skyddad mot infanterield. Det tjenar således till intet för en fiende att föra lätt artilleri och infanteri i land för att beskjuta en linie af pansarfartyg, som försvara ett inlopp. De kunna endast undanjagas af andra pansarfartyg. Striden blir endast och allenast en artilleristrid på sjön, och besältningarnes nödvändiga infanteriverksamhet är endast en drömd verksamhet, som ännu hos sjöministern hägrar från förflutna tider.
Den är skön, herrlig, storartad så hade du lärt dig säga, innan du kunde skandera första rapsodien. FILIP. Bibeln har gjort så mycket ondt här i verlden det har aldrig Homer gjort. KARL. Bibeln har gjort mer godt än ondt! Har inte hon lärt dig, att det är orätt att stjäla, ljuga, mörda men det är sannt, du kan ju inte första budet ännu, och på det hänga ju alla de andra. Och räknar du ihop alla luggar, du fått under läsningen af Homer, så måste du erkänna, att han gjort dig mer ondt än någonsin Bibeln. Men för att nu återkomma till ämnet, så vill jag ge dig ett vänligt råd: tala ej så lättsinnigt i denna sak. Du må tro, man ej kommer till klarhet i dessa dunkla frågor utan långa studier och svåra strider. Du vill med glaset i hand afgöra frågor, som de största tänkare i sekler sökt reda. FILIP. Men mitt förnuft säger mig, att KARL. Ditt förnuft tyckes ej vara mycket att lita på, om man får döma af det vanvettiga tal du nyss fört. Tro ej att några halfvuxna pojkar, som nyss sluppit från skolan, kunna styra verlden med sina hugskott för dagen! Mins Faëtons öde pojken som ville styra solens hästar akta dig, att du inte bränner dig! FILIP. Men du måste erkänna, att här behöfs en reformation, eller ska vi kanske längre tryckas under det andliga oket? KARL. Du har rätt! Här behöfs en reformation; men sådana reformatorer som du kunna inte uträtta något och här blir en reform i tidens fullbordan, när sinnena mognat. FILIP. Men det går så långsamt. Våra förfäder gingo ju och väntade de också, att yxan skulle gå det hade bara behöfts någon, som vågat hålla i skaftet. KARL. Kanske du vill göra det, du? Hvad det andliga förtrycket beträffar så inte har du något att klaga på. Du brukar ju skryta med att du inte varit i kyrkan på två år och ingen menniska har sagt ett ondt ord till dig.
Utskotten tili stöd för deras tanka i det först afgifna Betänkandet, att, ”ehuru decisionsrätten är och ”måste vara åt Landtmätare och Gode Män ”upplåten, Utskotten likväl anse ägograde”ringen hufvudsakligast böra bero af delä”garne sjelfve; och om opartiskhet hos dem ”skall kunna förutsättas, torde det vilkor ”vara oeftergifligt, alt graderingen bör ske, ”icke å hvarje delägares enskilda, utan å he”la skifteslagets samfällda jord, hvilket sed”nare icke kan anses inträffa, så vida gra”deringen är ändring underkastad, sedan ”skifteseller planläggningen för sig gått.” Dervid anmärkte jag, att den generella och egentliga ägograderingen icke sker å hvarje delägares enskilda jordlott, utan å hela skifteslagets samfälda jord, och att forst vid uppstådd fråga om rättelse i en förment origtig gradering å ett eller annat jordstycke, af delägaren upptäckt, när de nya egolotteme blifvit utlagde, taxeringen å dessa styc - 200 Den 27 Augusti ef un ten vöre medgifven att kunna revideras* hvilken revision atericke verkställes af delägarne, utan af Skiftesmännen och Domaren, och dervid således delägarnes väld eller en-, sidighet icke kunde få inflytande. I någon vederläggning af detta sednare hafva Utskotten icke ingått. Ytterligare anföres såsom motskäl, att Landtmätarne ofta kunna få omgöra uträkningen och delningen, då ta-, xeringen ändras; detta ärsannt; men det bör väl ej komma i beräkning vid jemförelse med beredandet af jordägarens rätt, i synnerhet som, i fall felet icke härrör af Landtmätarens vårdslöshet eller väld, han icke kan åläggas att utan ersättning omgöra skif-, tet.
Då jag med glädje bort Herr Grefve Mörner dela samma känsla af högaktning för Herr Friherre Ehrenheim, som jag och hela Allmänheten hyser för honom, så tror jag mig böra, till undanrödjande af den scrupel, sorn blifvit af Herr Grefven framställd, erinra, att Friherre Ehrenheim ej föreslår annat öfvergifvande af våra privilegier, än det som fordrades för att begifva oss till en förbättring i representation; och dertill hafva vi samtyckt, ifrån samma stund, då vi begärde en sådan förbättring. — I anledning af tvenne värde Talares framställningar, får jag erinra, att då jag talat emot passioner hos representanter, så trodde jag, alt man förstod mig; och således insåg, att jag endast talade om skadliga passioner icke om goda. Af skadliga passioner är lycksökeriets kanske, i detta tidehvarf, den allmännaste; men nog torde man kunna antaga, att denna är starkare framför 35 års ålder, än derefter. Den 27 Maji. 395 Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att som åtskilliga anmärkningar af olika beskaffenhet, blifvit mot ConstitutionsUtskottets förslag till en förbättrad National-representation framställde, men 56 §. i Regeringsformen stadgade, att, om mot ConstitutionsUtskottets yttrande i sådane frågor anmärkningar göras, endast de, hvilka hvarje RiksStånd särskildt förklarar utgöra dess gemensamma tanka, böra till ConstitutionsTJtskottet hänvisas, ansåge Hans Excellence sig böra hemställa, om icke Ridderskapet och Adeln behagade, såsom dess gemensamma tanka, förklara den framställda anmärkning, att, i stället för det af ConstitutionsUtskottet föreslagne sätt, att genom val minska antalet af Ridderskapets och Adelns vid Riksdagar representerade Ledamöter, den nu befintlige rättighet, att genom fullmagt öfverlåta representations-rätten på en annan, måtte upphäfvas, samt i anledning deraf ConstitutionsUtskottets ifrågavarande förslag till bemälte Utskott återförvisa. Ropades Ja, jemte några Nej. Friherre Ehrenheim, Fredric:
Eldstrålen flammade i Gunnillas skumma blick, lifsrodnaden flög upp på kinden, och ett obeskrifligen skönt leende upplyste hennes – annars underliga nog – ansigte, i det hon på Evas fråga svarande ett knappt hörbart Ja, kysste henne och försvann. Imedlertid måtte någonting särdeles varit i detta Ja. Ty oaktadt aftonens alla och olika tankar och rörelser, somnade Eva snart som ett godt barn, och morgonen derpå, när Gunnilla vid frukostbordet åter såg sin vän, såg Eva i trots af nattvak och annat, det friskaste och muntraste ut hon gjort allt sedan Faderns död. Ekholmen. Min egen goda och snart ganska flata Gunla! Har jag någonsin bedt dig återtaga de vördnadsfulla korgar du beskärt din Onkel? Om så – får jag härmed anhålla det du anser mina böner såsom non avenues, ty du bryr dig väl icke om att någon råkar i olycka för tvegiftes skull, hvilket ofelbart komme att inträffa i fall du nu förbarmade dig öfver den stackars Onkeln, som i all oskuld – att icke säga förtviflan – håller som bäst på att förse sig med redan en hustru. Men hvem – kan du aldrig gissa? Bered dig imedlertid på att om just icke så lång tid emottaga Herr och Fru Weilingk – Måhända tycker du dig hos den sednare finna ett bekant ansigte – men som skall göra sitt bästa att antaga Tantlika miner. Börjar du begripa någonting mera nu?