Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
CommerceColiegii vård, och i början af detta år utgjorde öfver i§ milion R;dr Banco , äga alla VäfveriFabrikanter och flere andre Idkare Lånerättighet mot 3 a 4 procent i förhållande till värdet af sin årliga tillverkning. Efter hvad jag inhämtadt, lära för detta år, Fabriksidkare i allmänhet äga omkring 29 procents Lånrättighetj för finare Den 28 Junii j. m, 2^9 JernManufacturer från Eskilstuna, skall denna Lånrättighet alltid utgöra 73|;de]s procent, och för Svensk Ull> som af Fabriksidkare upphandlas, 75 procent , hvilken sednare Lånrättighet sammanlagd, med den för Klädet utgör för KlädesFabrikanten, som nyttjar Svensk Ull> 104 procent. Jemte dessa betydeliga penningeunderstöd äro till förmohn för Svenska Fabrikerne nästan alla utländska Fabrikater till införsel förbudne och den controll, som erfordras för handhafvande af detta förbud, har föranledt till en stor och för Riket högst betungande Tullbevakning, hvilket kan slutas derutaf, att omkostnaderne för Tullbevakningen sistledit år skall uppgådt till omkring en half Milion R:dr Banco, samt att personalen af tullbetjeningen, enligt Tabellverkets sista berättelse utgör öfver 9oo:de. Men dessa uppoffringar äro icke de enda som Nationen måste vidkännas, för Fabrikernes skull vida större, vida vigtigare är den beskattning, hvilken drabbar hvarje Svensk man vid inköp af Svenska Fabrikater, hvilka vanligen kosta 25, 50 till och med 100 procent mera, än hvartill utländska, om de mot måttlig tull voro till införsel tillåtna, skulle kunna erhållas. En nu mera afliden af Sverige högst förtjent Embetsman, Friherre Edelcrantz, har i ett för några år sedan tryckt Betänkande visat ofoget af den beskattning, som hela samhället måste vidkännas till fördel för någon viss cor - 2^0 Den 28 Junii f. m. poration, och för min del är jag öfvertygad; att hvar och en som sliter Svenska Fabrikater, betalar mera i bevillning till Fabrikanten än till Staten.
I sednare tider hafva dessa skyldigheter öfvergätt, den förra till åliggandet alt hålla elt eller annat jagttyg inom hvarje län, ”der vargar göra skada,” oell den sednare lill ett ärligt bidrag af 2 sk. lör hemmanet till en jaglcassa, ämnad förnämligast till proemier för rofdjur» och rolfoglars dödande. Svårigheten att, åtminstone på ganska m ngn orter af Riket, kunna verkställa skallgångar med lyckligt resultat, samt all inrätta och i socknelog sköta varggärdar oell gropar, så att rofdjur deri fångas, i förening med dea ganska di ysta kostnad, som ej mindre anskaffandet ocii underhållet af jagtnät, än sjelfva skallgångarna och de öfriga anstalterna medföra, har förmodligen, lill en väsendtlig del, föranledt öfvergången från föreskrifterna om de mera allmänna anstalterna mot rofdjuren till uppmuntringar af enskildla bemödanden i denna väg. Del torde också icke vara något tvifvel, alt ju allmänna praemier för rofdjtirs dödande skola blifva det verksammaste medlet till dessas förminskande; men då skola praemierna för t. ex. en varg icke, såsom nu, utgöra blott 2 r:dr 12 sk., utan böra de vara så rundligen tilltagna, att många finna sin räkning vid att rent af såsom näringsfång bedrifva rofdjursjagten och fångsten; ty det fordras, åtminstone hvad vargarne, som äro de ojemförligt mest förödande skadedjuren, beträffar, både ett flitigt studium af djurens natur, egenheter och vanor, samt mycken ihärdighet, omtanka och fintlighet, ofta äfven kostnader och alltid tid, 0111 man häruti vill rikligt lyckas. Jag har sjelf icke utan framgång öfvat rofdjursjagt, och talar således af erfarenhet.
Skolans läge är förtjusande invid kanalen i en villa med tre våningar, pittoreska tornrum och präktiga verandor. All matlagning i skolan o c h alla husliga sysslor verkställas m e d elevernas biträde under uppsikt af en mångårig, van husmoder. Mellan frukost o c h middag äro, med undantag af de flickor, som » ha v e c k a n », d e andra sysselsatta med lektioner i språk, musik, sång, konstväfnad, litteraturhistoria m. m. Hushållerskorna laga då under tiden maten, baka allt bröd som går åt, o c h vid måltiderna kritisera eller b e r ö m m a sedan skolföreståndarinnorna, de två kära » tanterna », de unga adepternas lärospån. Mellan middag och kaffet äro frihetens timmar slagna, då man skrifver bref, pratar o c h promenerar. Vintertid finnas både skridskobana o c h skidlöpningsbackar, „ f v e n kan, o m så önskas, gymnastik erhållas. På aftonen samlas man åter och då är all svenska bannlyst; under diskussiou och läsning öfvar man sig i talandet af franska, engelska o c h tyska. Kl. 8 gemensam supé och bön, s o m afslutar det trägna dagsarbetet. Se där i korthet programmet för denna n y - bildade pension, där det hela synes vara anlagdt på ett friskt och godt hemlif, åt hvilket hvarje moder m e d förtroende bör kunna öfver lämna sina döttrar. * •• — Teater och musik. Kungl. operan gaf i söndags en symfonimatiné för att gifva tvänne af våra yngre tonsättare tillfälle att visa resultatet af de studier de s o m statsstipendiater idkati musikkompositionens svårakonst. Dessa båda v o r o hrr E. Ellberg och H. Alfvén, bägge medlemmar af k. hofkapellet. framträdde m e d en symfoni i d-dur, den senare m e d en dylik i f-moll. Båda kompositionerna r ö j - ingåi nu den glädjande underde verklig begåfning hos sina tonsättare.
Glöm ej din mor, glöm ej ett silfverhårigt, ett bleknadt ansikte, en böjd gestalt, ett samvet, men som log, ett femtiårigt förbarmande, som såg i dig sitt allt. Tänk på din mor, när du af hvilan svalkas, när striden stundar, faran tycks dig stor, när sträfvan tröttnar, frestelsen dig nalkas, i lif och död tänk på din mor, din mor! » Hon blir den, som aldrig glömmer ett drag af dig, » sjöng den sin skilsmessa härnere, anande skalden. Ett bevis härpå må meddelas. För ett år sedan hade en författare — en gammal vän, trogen Edward Bäckströms ljusaminne — i ett sitt arbete sökt samla några spridda drag till hans karaktäristik såsom skald och enskild person. Han mottog då nedanstående i sanning rörande bref, som meddelats Idun, ett nytt bevis på att ingen kärlek i världen öfvergår en moders. Brefvet — med uteslutande af några fullkomligt privata uttalanden — lyder: » Nyligen uppkommen från ett långvarigt illamående, har jag först nu kunnat taga del af Edert sist utkomna arbete, hvilket hade specielt för mig en sådan lockelse som namnet Edward Bäckström — detta oförgätliga namn, för mitt hjärta dyrbarast af alla. Läsningen af den lilla skizzen, tecknad af Er med så mycken sanning, friskhet och sympati, att jag därvid erfor endast intryck af ljuf tillfredsställelse och erkänsla, ingaf mig därjämte en liflig önskan att få säga Er, hvilken glädje Ni skänkt mig. Därför beder nu Edwards moder, att Ni ville emottaga hennes varma, uppriktiga tack för den vackert träffade bilden af hennes son. Den är framställd med så ledigt behag, så ädel uppfattning af hans personlighet och så likt, äfven i vidrörandet af hans små egendomligheter — utan öfverdrift åt ett eller annat håll — att bilden står fram klar för hvar och en, som kände honom nära — huru mycket kärare då för henne, som älskar honom öfver allting här på jorden och hvars lif fick af honom sin bästa, färgrikt skiftande rikedom!
Oell då i reglementet innefattas sådane ämnen, sorn t. ex. föreskrifter för Ijenslemännen och dylikt. torde hilt inses olämpligheten af att underställa reglementet K. M:s pröfning. Jag anhåller om bifall till den föredragna §:n. Frill. Stjernstedt: Gr. Sparre har fäst sig vid ordet »godtycke.» Jag hemställer dock, orri icke förslaget alt öfverlemna åt K. M. att, utan anförande af några skäl, kunna afslå begäran om tillstånd alt inrätta en bank, kan sägas vara att öfverlemna sig åt M. Hvad sjelfva saken het rallar, är den endast en tidsfråga, och förr eller sednare kommer denna inskränkning alt upphäfvas. Jag liar ansett landet redan nu vara moget för friheten, och har derföre framställt milt förslag. Jag vill icke upplaga lillen och anmiirkpr derfiire endast i förbigående, alt föreskrifter för tjenstemännen och dylikt icke behöfver i reglementet upptages, ulan kan meddelas i en särskild instruktion, hvarföre förslaget derom att reglementet skall understa.las Iv. M., ingalunda står i strid med min åsigt. Hr Mannerskantz, Carl Axel: Skulle man medgifva den frihet, sorn af en värd talare blifvit åsvflad, kan della ske endast under vilkor alt det monopol, sorn nu gäller för riksbankens sedlar, all de skola såsom mynt i riket gälla, blifvrr uppliäfdt. Men så länge delta monopol qvarstår, är det alldeles nödvändigt alt hafva någon slags regulator öfver den pappersmassa, som ntgilves, och en sådan regulator finnes i den föreskriften, att K. M. först skall pröfva nyttan af en ifrågaställd bank-anstalt, innan den får inrättas. Man säger väl, att rörelsen reglerar sig sjelf och att, om för mycket sedlar deri ut släppas, den öfverflödiga massan då ej kan hålla sig utelöpande, ulan snart åter måste förminskas.
R:dr, Skåne blir sljufraoderligt behandladt, enär Götheborg-Slockholnis-jernvägen erhåller 4 milhr R:dr. Denna åsigt kan jag icke dela, ty den sednare vägen är dubbelt så lång som den förra, sammanbinder rikets största städer, och är obestridligen af större vigt, helst om man tager i betraktande, att den ofelbart snart blir utsträckt (ill Norrige, och såmedelst blir ett medel till ett närmande af tvenne sedan mer än 40 år förenade, men ännu och törhända endast till följd af bristande kommunikationer för hvarandra alltid främmande folk. Hr Bildt: Jag bar begärt ordet för att bestrida del upslag af frågan, Frih. Klinkowström sig tillåtit. Han har nemi. velat up - 232 Den 1 November e. m. laga Gr. v. Rosens molion, onder förmälan, alt densamma skulle innefatta en jernväg emellan Östergöthland och Småland. Härvid lår jag erinra, att StalsUtsk. i Utlåt. JVg 273 yttrat: ”att de i Gr. v. Rosens och Riksdagsfullmäktige!! Bjerkander motioner förordade förslag, ang:de dessa föret ags införande af vissa enskilda entreprenörer, måtte anses hafva förfallit”, hvilken Utskts hemställan 3 Stånd godkänt.. Derigenom är den af Frih:n väckta fråga förfallen. Vidare förekommer å sidan 8 i samma Betänk.: ”bland de vägar, ii vilkas utförande, på det sätt och under de vilkor motionären sålunda föreslagit, skulle kunna verkställas, har han upgifvit nedannämnde jernvägslinier, nemi.: från Slockholm lill Köping och från Svartå, eller någon annan af K. M. bestämd puukt på Köping-Hull-linien, till Götheborg, genom Westergöthland och med sidohanor till Carlsborg och Hjo; från en punkt på samma hufvudlinea vid Falköping lill Malmö, med utgrenirigar inora Småland, pä den ena sidan till Halmstad och på den andra till Westervik, samt inora Skåne till Ystad och Helsingborg; från lämplig punkt på förstberörda hufvudlinea lill Upsala samt derifrån lill.
Dessutom hemställer jag till de ledamöter, hvilka icke höra upläsningen, om de icke vilja taga Betänk, i hand och följa med argumentationen i reservationen. Sedan den begärda upläsningen försiggått, anförde Hr von Koch: På sätt R. o. Ad nu inbemtat, är förnämsta skälet, hvarpå reservanten byggt sitt förslag, det, att lemna någon ersättning åt dem, som hålla båtsmän, då vid denna Riksdag R. St:r redan beviljat ersättning till dem, som hålla kavallerister med 25 Rdr per rusthåll samt åt dem, som hålla soldater, ersättning med 5 Rdr 8 sk. per rote, hvarigenom de blifvit alldeles befriade från soldatbeklädnaden. Deremot hafva de, som hålla båtsmän, icke blifvit vid denna Riksdag ihågkomne. Vid föregrde Riksdagar hafva de icke helier erhållit sådana eftergifter, som beviljats andra berustade och roterade hemman. T. ex. vid 1840 års Riksdag afskaffades mötespassevolansen, då hvarje soldatrote befriades från 7 Rdr Bko årlig utgift och hvarje rusthåll erhöll ännu större eftergift. Inom R. St:r anmärktes då, att det var en orättvisa emot dem, som höllö båtsmän, men StatsUtsk. svarade i Betänk. N:o 212, att särskildt yttrande skulle afgifvas »i fråga om beredandet af någon lindring för båtsmanshållet.» Ett förslag upgjordes ock till denna skrifvelse, men dervid stannade det. Skrifvelsen blef aldrig expedierad. Motståndarne afväpnades, tröstades med löften och — narrades. Nu synas vi vara vid 2:dra akten af samma skådespel, hvaraf andemeningen är att gifva de starka verkliga fördelar och afspisa de svaga med löften. BondeSt. har emellertid nu fattat ett beslut, som kan bereda båtsmanshållet någon lindring ehuru icke så stor som den behöfves. För hvarje båtsman är af R. St:r en nedsättning beviljad till 5 Rdr, likväl med förbehåll, att lindringen ej skulle tillgodokomma andra än dem som öfverenskommit om att låta Kronan öfvertaga beklädnaden.
En värd Ledamot har i 2 §. af instruetionen sett en klar tydning deraf, att Revisorerne skulle kunna granska Protocoller och Handlingar för de år, för hvilka räkenskaper ej voro afslutade. Jag tror tvertom, att om man till punct läser skall man finna helt annorlunda. Den lyder så: Revisorerne skola äga tillgång till alla Kongl. StatsContoirets Räkenskaper, Protocoller och Handlingar, icke allenast för de år, till hvilka Revisionen sträcker sig, således sträcker Revisionen sig ändå tili vissa år, hvilkas antal finnes närmare bestämdt i 68 §. Riksdagsordningen; utan ock, likmätigt /fs i Riksdagsordningen, äga rätt att af StatsContoiret undfå de Upplysningar och Handlingar, som de i öfrigt finna nödige, för att efterse och granska, huruvida utgifterne det vill säga för de granskade åren äro icke allenast öfverensstämmande med de faststälda Staterne, och grundade pä så väl dem, som Kongl. Maj:ts särskilta nådiga förordnanden, der sådane legat till grund för utbetalningarne, utan ock med behöriga qvittencer veriJicerade af dem, som ägt de anordnade med - D«n 9 Febr u ari i f. m. 65 median uttaga och disponera. Det är sä-' ledes äfven visserligen andra handlingar, som kunna af Revisorerne fordras^än dem för de granskade åren, men det är uttryckligen bestämdt, hvilka dessa Handlingar äro, nemligen de, som jag nyss haft den äran uppläsa ur §. Derföre är ej meningen att Revisionen skall vara en granskning af zåffran, men det är protocoller, räkningar och anordningar, bragte till sitt slut, som skola granskas, och inga sådane äro bragte till slut, förr än räkenskaperne äro afslutade.
Men öfverstinnan blef, utan att vidare förklara sig, fast vid sitt beslut, och Harald lofvade att ställa i ordning för resan, så att den kunde ske så fort och så säkert som möjligt. Man hade valet emellan fyra lika besvärliga fjellvägar, som från denna trakt af Hallingdalen föra till Bergens stift och af hvilka den kortaste är den som går till Hardanger. För denna bestämde sig fru Astrid. Den kunde dock icke tillryggaläggas på mindre än två och en half dag. Harald, som kände den vägen och sade sig i nödfall kunna göra tjenst som vägvisare, gjorde sig färdig att följa med öfverstinnan på det äfventyrliga tåget. Alette med sin Alf skulle imedlertid, i sällskap med onkeln i Hallingdal och hans familj, anträda resan till Trondhiem, der Harald lofvade att sednare förena sig med dem, till Alettes bröllop. Harald hade velat fråga Susanna om orsaken till den besynnerliga resan, men Susanna stod ej till att få tala vid denna dag, så mycket hade hon att bestyra om, såväl inom som utom huset, och alltid var hon omgifven af Larina och Karina och Petro. Och glad var Susanna att genom sina göromål ha en god anledning att undandraga sig sällskapet och äfven undvika samtal med Harald. En viss bitterhet, så mot honom som mot Alette gäste bäsk i hennes hjerta. Bland mången ädel och dyrbar förmåga, har menniskan den att kunna bedömma och dömma sig sjelf. Och när vi med rätta bli missnöjda med någon, när han sårat och aflägsnat oss genom ord eller handling, borde vi räkna på denna förmåga och låta den verka försonande på vår känsla. Ty medan vi förbittra oss öfver hans förseelse, gråter han sjelf kanske i tysthet öfver den, vakar i nattens tysta timmar, för att i sitt samvetes stränga helgedom skoningslöst bestraffa sig sjelf, och ju ädlare menniskan, ju större dess qval, äfven öfver fel mycket ringa, eller inga inför verldens domstol, ja, hon förlåter i grunden aldrig sig sjelf, om än hon kan godtgöra hvad hon felat; och hoppet derom är i sådana qvalfulla stunder hennes enda tröst.
Utdikning för sänkning af sjön Tjurken m. fl. vattendrag i Jönköpings län. att af detta bidrag en del måtte lemnäs såsom anslag utan återbetalningsskyldighet och återstoden såsom lån på de vilkor, som för dylika företag vid innevarande riksdag varda bestämda; dock har motionären, efter erhållen underrättelse från Styrelsen för allmänna vägoch vattenbyggnadei', att för arbeten af ifrågavarande beskaffenhet kunde af allmänna medel erhållas lån endast till hälften af det belopp, som för arbetets utförande ansågs behöfligt, uti en till Utskottet sedermera ingifven skrift, förklarat sig, med vederbörande bolagsmäns begifvande, afstå från sin begäran om anslag, men hemställt att, då det för arbetets utförande bildade bolag redan utbetalt omkring 27,000 R:dr i utrifningsm. fl. kostnader, beloppet af det lån, som kunde beviljas, måtte bestämmas något högre än halfva kostnaden och utgå med åtminstone 45,000 R:dr. Enligt de uppgifter motionären meddelat, hade de landvinningar och jordförbättringar, som genom ifrågavarande företag skulle erhållas, blifvit ansedda att uppgå inom Kinds härad af Elfsborgs län till värde af 82,967 R:dr samt inom Årstads härad af Hallands län till 1,788 R:dr eller tillhopa 84,755 R:dr, hvaremot kostnaden beräknats till icke mindre än 69,418 R:dr. Af dessa uppgifter vill det synas som skulle vinsten af detta arbete blifva jemförelsevis ganska obetydlig och redan detta förhållande har ingifvit Utskottet tvekan, huruvida detta företag må vara förtjent att med allmänna medel understödjas; men då härtill kommer att alla närmare upplysningar saknas om den granskning ifrågavarande arbete, som icke finnes upptaget i Styrelsens generalförslag, må hos Styrelsen hafva undergått, äfvensom något yttrande om arbetets beskaffenhet icke finnes meddeladt af annan offentlig myndighet, anser Utskottet sig böra hemställa, 37:0 att Riksdagsfullmägtigen Smedbergs motion lemnäs utan afseende.
Med 2 R:drs tull är således ingen fara för den gröfre klädestillverkningen; och jag hemställer till Ledamöterne inom detta Hus, som allmännast torde bruka finare kläden, örn det äro vi, som böra förhindra deras införande genom lofliga medel och befordra lurendrejeri och Den 3o October e. m. 455 lagbrott. — Jag yrkar alltså bifall till Utskottets förslag, och att det måtte öfverlämnäs åt Kongl. Maj:t att förordna, om tullvärdet skall hädanefter utrönas efter vigten. Herr af Billbergh, Johan Petter: Det är oväntadt, att, sedan grundsattsen för systemet blifvit afgjord, och discussion deröfver föregått, samma ämne skall återkomma för hvarje artikel, som står i sammanhang med fabriker och näringar; men det är obehagligt, att inom representationen få lika oblida omdömen, som utom representationen, för det bemödande man haft. Att blifva tillvitad att bära hat till fabrikerna, är för mig mycket sårande. Jag erkänner mig hafva biträdt BevillningsUtskottets förslag. Der är med tydliga ordalag ådagalagdt, att det är på grund af Utskottets öfvertygelse, att en lämplig tull innefattar starkare skydd än förbud, som Utskottet föreslagit en sådan. Det är sagdt, att man yrkat strängare controller och strafflagar, hvilket måste utmärka, att afsigten varit, icke att gräfva graf åt och hata näringarne. Det må vara hvar och en fritt att anse grundsattsen riktig eller oriktig, men uppsåt måste åtminstone icke böra blandas med öfvertygelse i det fallet. Hvad angår den befarade osäkerheten för fabrikerna, så skulle jag tro, och det är äfven uttryckt i Utskottets Betänkande, att ett beskydd af förbud lemnar osäkerhet, ty man vet icke, 456 Den 5o October e. m. hvilket erfarenheten äfven visat, huru länge det varar. Förbudet varar en tid; frihet uppkommer en annan; och det i följd af opinionens fordran, sorn också är något betydande för Styrelsen, och hvilken den ej alltid kan motsätta sig.
Tidningsstämplings-afgiften; se Bcvillnings-summan; Bcvillnings-Förordningen. Tidsbestämmelse för tillämpningen af de nya förordningarne, angående allmänna bevillningen, bränyinsbränningen, samt Tulloch Post-taxorna , , Tillämpnings-skolorna; se Anslag 7/j. Tilosiusj Capitaine; se Löne-ersättning, Timmermän; se Byggnadsföretag. Tingshus och Häradsfängelse: om säteriegares och vissa boställs-innehafvares skyldighet att deltaga i Byggnad deraf, , , ,,,, Svar på äterremiss T i onde-afgiflen för tackjerns-tillverkningen inom åtskilliga Bergslager: om nedsättning deruti , , , Svar på åtcrremiss , , , , Tionde-anslag: deras återingående till Kronan; se Markegångsprisen. Tiondeoch Hammarskatts-jcrn; se Stats-Verkct, dess inkomster, ordinarie, N:o 5^» pag. 4» Tionde-tack]ern; se Befrielse. Tjenstehjon; se Legostadgan. Tjenstemän; se Riksgälds-Contoret, Tjenstärsberåkningen : upphäfvande af den dubbla vid befordringar till ecclesiastika embeten och tjenster Svar på äterremiss ,,,,,, Tobak: nedsättning i tullen af sådan , som från Norrige införes till "Westerdahls Fögderi i Stora Kopparbergs Län ,,,,,,,,,, Tolag: om reglering af ilen till stapelstäderna utgående, dels ock om reglering af de så kallade stads-andelarne i uppstäderna , , , , , städernas: regleringen deraf ,,,,, Med anmälan att liandlingarne i detta mål blifvit öfverlcmnade till Constitutions-Utskottet k tterligare
Från en rymlig entré kommer man till vänster in i den s. k. lilla salongen, där allting ännu är oordnadt, passerar prins Carls arbetsrum och därefter hans sängkammare, som nu skall inredas till toalettrum. Till höger om entréen ligger först våningens festsal, den långa, blå salongen med balkong åt torget. Prins Carl har själf bestämt salongens färg och dess ytterst enkla, smakfulla dekoration. Sedan kommer den fyrkantiga eller röda salongen. Den blir säkert våningens stilfullaste rum. De lackröda tapeterna harmoniera på ett mildt, behagligt sätt med de hvitlackerade dörrarna. Målarne äro här i färd med att afskrapa dörrarnas listförgyllning, som blifvit påsatt enligt prins Carls önskan. Den konstför ständige prins Eugen, för hvars smakdom brodern öfverallt böjer sig, har emellertid ansett, att helt hvita dörrar med blott en enda, förgylld list i dörrkarmen skulle ta sig bäst ut. Och därvid blef det. Nu kommer man till prinsessans skrifrum, ett läckert litet rum med utsikt öfver torget. Hvitmålade äro tak och dörrar och den låga panelningen, och tapeterna äro mildt ljusgröna med en fris af krönta, sammanslingrade C och I — prins Carls vackra idé, som utförts af arkitekten Boberg, hvilken också lämnat teckningen till den nya, smakfulla, hvita kakelugn, som står på ena sidoväggen. Dubbla dörrar skilja detta rum från gula salongen, ' som ännu står sådan den var i prinsens ungkarlstid. I takets midt hänger en ljuskrona, inhöljd i gult siden, genom hvilket ljuset med utmärkt effekt strålar ut i rummet. Härefter följer en rad af rum, som vetta åt gården: prinsessans toalettrum (ett lågt, hvitmå- ladt rum med äkta förgyllning) samt kammarjungfrurnas sofrum. Vidare de nygiftas sängkammare med franska tapeter i hvitgrå moiröe och matsalen, som har gyllenläderbeklädda väggar, smaragdgröna panelningar och ljusgrönt tak. Efter matsalen komma ett par serveringsrum och köken. Under de första två veckorna efter det unga parets ankomst till Stockholm kommer prinsessan själf att dagligen leda möblernas placering i de olika rummen, biträdd af sin gemål och, naturligtvis, prins Eugen. * Ingeborg och Ebba i almanackan.