Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Min och allas efterlefnad antaga: I, för at jämte Edra Medftänder tilbjuda Migatupträda pä Mina Fäders Thron; Jag, för at med förgätande af Min höga älder, upoffra mina sista dagar til stadgande af Swensta Folkets wälfärd och säkerhet." Men De» 14 Juli!. "Men nu, i hwad sinnes - stämning synes Bonde - Ständer inför stn Konung? Det har wägrat a t abora Hans alfwarliga men altid Faderliga räd: det är, säkert utan at Sjelf ana det, i strid med sine pligter." "Et stort misitag har hos Eder ägt rum; Jag säger med flit, misitag; med hwad känslorskulle Jag nödgas gifwa det et annat namn! Twänne med hwarannan icke gemenskap ägande omständigheter hafwa blifwit förblandade : Eder wägran at medgifwa den antagna Regerings-Formens undertecknande: Eder fordran af wisia privilegiers upoffrande ä de öfrige Riks - Standens' sida." "Pä hwad stöder sig först Eder wägrakt? pä ct förbehäll rörande 114 Z>, som i Edra Protocoker är lagligen förwaradt, som i det Protocoll, hwilket nu inför Mig fores, ytterligare stall förwaras, och i hwad det rörer Eder enffilta rätt, är af ingen bestridt. Pä hwad grundar sig Edra fordringar? pä nägras icke nog beräknade hopp, at genom et ihärdigt nekande twinga sig til fördelar, som endast kunna stänkas af wälwiljan och förtroendet; och som säkrast pä sädant sätt kunna tvinnas." "Skall nu den tid, hittils af et ömsesidigt mi^troende förlängd, som til dylika underhandlingar emellan Riks-Ständen beböst ivcs^ 140 Dm 14 Julik. roes, stall hela denna tid framlefwas, utan at Grundlagen blifwit allmänt kundgjord, utan at lurar och en känner sina pligter och sin rätt?
Mer än något annat vapen måhända, hade kavalleriet, för sitt uppträdande och sin verksamhet, af nöden en utbildad manöverfärdighet och individuel fullbildning; och ojemförligt mer gagn åstadkommes medelst ett till antal ringa men väl öfvadt kavalleri, än medelst ett, om ock betydligen starkare, tungt och osammanhängande, hvars rörelser icke fullständigt lydde anförarens vilja och befallning, och hvars krafter denne icke fullt och ögonblickligen kunde taga i anspråk. Någon förstärkning kunde således icke inom kortare tid vara att påräkna, men väl en förminskning i kavalleriets ofvan angifna styrka. Att under sådana förhållanden denna icke kunde motsvara arméens behof vore påtagligt, då man besinnade de talrika detacheringar af kavalleri, hvilka mäste utgå, samt den aflägsna förpostoch rekognoscerings-tjenstgöring, som ålåge detsamma; hvarefter lätt kunde beräknas deri ringa styrka som återstode till bildande af den vid åtskilliga tillfällen så vigtiga kavallerireserven. Kongl. Majit funne äfven, för sin del, högst nödigt, att kavalleriet erhölle den af Komitéen föreslagna tillökning af minst 500 man. Redan åtskilliga gånger tillförene hade åsigten om kavalleriets behöfliga tillökning, äfven i större grad, gjort sig gällande; men de svårigheter, som varit att öfvervinna för afhjelpande af missförhållandet emellan kavalleriets och infanteriets styrka hade återhållit frågans slutliga lösning. Lyckligtvis hade landets stridskrafter under tiden icke behöft tagas i anspråk; och enär det för fäderneslandet vore ett vigtigt önskningsmål, att sådant ej heller på lång tid måtte behöfva ske, samt ett medel dertill vore att alltid vara väl och fullständigt rustad, hade Kongl. Majit ansett, att, oaktadt dermed förenade svårigheter och kostnader, åtgärder borde vidtagas till förekommande af ifrågavarande brist i en framtid. Stats-Utskottets Utlåtande N:o 196.
Härvid anser sig Utskottet böra erinra, hurusom, vid tillstyrkandet af detta anslags fortfarande, detsammas nu anvisade belopp, 13,300 R:dr, uppgifvits böra utgå »med %:del årligen åren 1831, 1832 och 1833», eh uru det vid sistförllutna riksdag för Serafimerlasarettet beviljade anslag å enahanda årliga belopp, eller 4,500 R:dr, anvisades till utgående under den tid, då uppgjorda statsreglering skulle blifva gällande, eller åren 1849, 1850 och 1851. Till följd af Rikets sednast församlade Ständers härom sålunda fattade och i Riksgäldskontorets nuvarande reglemente införda beslut har 1851 års anslag redan i början af detta år, efter deVå erhållen reqvisition, blifvit af Riksgäldskontoret utbetaldt. Vid sådant förhållande måste naturligtvis den under innevarande riksdag beslutade anvisning af berörde anslag för ytterligare 3:ne år afse den kommande tiden eller åren 1852, 1853 och 1854. Utskottet har derföre uti den angående ifrågavarande anslag nu föreslagna <§ af Riksgäldskontorets nya reglemente utsatt dessa år för samma anslags utgående; och torde enahanda rättelse i afseende på tiden för utbetalningen af meränämnde anslag jemväl varda iakttagen i Rikets Ständers ännu icke expedierade underd. skrifvelse, angående de uuder denna riksdag beviljade extra anslag för Ecklesiastik-Departementet tillhörande föremål.
Då sängar stå vid en kall yttervägg eller man ej har taflor att pryda väggen med, är särdeles vackert att öfver 2 sängar göra 2 stora sköldar af portiérfilt, så breda som sängarne o c h med ett grannt broderi i chattersöm. Sköldarne sättas på papp att ännu bättre skydda mot drag. På ljus vägg bör vara mörk sköld o c h tvärtom. Essy. Kudde af skånskt förkläde. En praktisk och treflig julklapp, passande för alla dem, som äga lyckan af ett eget rum med en soffa, är en mjuk och god hvilkudde, och kan en dylik med ringa arbete och ej för stor kostnad erhållas på följande sätt. Köp ett vackert randigt ylleförkiäde utaf skånsk almogeväfnad, utan bård, häraf sys en kudde, 50 cm. lång o c h 36 dito bred, med ränderna på tvärn. Sedan syr man ett foder at domestik, detta stoppas med fjäder. Då öfverdraget är påsatt, sättes en tjock snodd omkring och en stor boll uli hvardera hörnet, allt uti samma färger som tyget. Detta med ordning och smak utfördt blir nära lika vackert som en broderad kudde. Utaf ett dylikt förkläde blir en kudde med ofvannämnda mått samt en mindre i fyrkant. Bollarne arbetas på så sätt: Man klipper af kort tvenne runda skifvor till hvarje boll, 5 cm. i diameter, med ett. hål inuti, dito; bägge skifvorna läggas tillsammans och öfversys med garn uti de färger man önskar. Man tager en lång ända utaf hvarje färg och syr, till dess hålet är alldeles fullt. Nu skares ytterkanten upp, o c h mellan kortskifvorna lägges en dubbel linnetråd, som hårdt tillknytes. Korten rifvas bort, och bollen klippes jämn. Af tråden göres en liten snodd, vid hvilken bollen fastsys på kudden. Lovisa. Hur en muff blef en matta åt mormor. Moster Gustafva steg högtidligt in i hvardagsrummet, hållande ett paket af mystisk fason på armen. Föräldrarne voro ute, ungdomen stojade allena. De äldre bland syskonen arbetade på julklappar. Mosters inträde hälsades med glada utrop.
Hr Lefren: Detta mom. innehåller så många före skrifter, som gå in i specialiteter, och det häntyder dessutom på andra redan dels förkastade, dels modifierade §§, att jag för min del tror att mom. i det närmaste borde helt oell hållet utgå. Jag säger: i det närmaste; ty jag jag önskade att det blott skulle innehålla följande, nemi. begynnelsen: ”De barn, hvilkas föräldrar eller målsmän icke äga tillgång att bekosta deras skolgång, böra genom församlingens fattigvård understödjas,” och dermed punkt. Fattigförsörjningslagen må blifva hvilken som helst, så lärer man icke kunna deri intaga något annat än hvad sorn blir förenligt med ett sådant stadgande. Då utfäster man sig icke atl lemna kläder, underhåll m. m. Man får lof att akta sig för att göra fattigförsörjningsskyldigheten till en politisk pligt, hvaremot man bör hålla den inom den christliga medlidsamhetens område, så mycket som möjligt är. Det der har blifvit liär vidlyftigt discuteradt, och det är 20 H. 42 33o Dtn ij Februari f. m. onödigt att nu ånyo ingå i framställning af dessa grundsatser, utan föreslår jag helt enkelt att mom. måtte så förkortas, som jag nyss hade äran framställa. Hr von Rosen: Den vördsamma framställning jag gjorde härrörde af det skäl, att vi skulle slippa alt komma in i den discussion, som Frih. Boye börjat, oell som alldeles icke är tillhörande skolordningen, utan tillhör fattigvården. Jag har från början varit af den tanke, att hela detta mom. aldrig borde stå i skollagen, utan tillhör endast fattiglagen, och skulle tro att, om detta mom. nu skall ufgöras, vi kunna inskränka oss till hvad Hr Lefren föreslog, och begär propos. derpå, i händelse vi icke skola uppskjuta saken tills fattiglagen förekommer. Hr von Hohenhausen: Med den början af morn., som Hr Lefren här föreslog, förklarar jag mig för min del vara alldeles belåten, men tror att det öfriga, sorn efterföljer rör:de fattiga barn, bör äfven finnas.
Det har intraffat något, som vid en reform ar ganska vanligt, maii liar ej n %tt allt det goda dess gynnare hoppats, men annn mindre Iiafva alla de olyckor intraffat, soin dess i Och det. är märkligt nog, att i den mest omtvistade sidaii af samskolsil skolförest %ndarne. kommit åtminstone till det resultat, att den sidaii behöfde minst af alla diskuteras. Det erkiinnes dock allmanlit, att vid samskolan fordras lärarinnor lika väl som lärare och att det darstiides p i liirarkiren ställes större kraf i sedligt a.1lvar all livad som vid de skilda skolorna vanligen ställas - ej borde stallas. Ännu en erfarenhet från sainskolaii m&amp; anföras, och den f r h vhrt eget land. Det ar .ej erfarenheten frau folkskolan jag Iiar h y f - tar, ty sainundervisiiingen galr där ej längre an till det tolfte aret, och iiitill denna ålder liar mot en dylik undervisning ej gjorts nggon allvarlig gensaga, utan %syftas liar den erfarenhet, som lämnats f r i n den praktiska arbetsskolan i Stockholin, i Iivilkeii undervisiiiligen fortg&amp;r till mogenhetsexamen. Vid sista flickskolemötet i Stockholm uppträdde flera ' talare, vitsordande det goda inflytande 113 .. iingdomens seillighet samundervisningen diir visat sig liaf va. ~IXaii liar frågat mig - ungefär sii yttrade bland aniiat detta, läroverks rektor - oin lärjungarna i samskolan fatta tycke för hvarandra. J a, det Bar nog liiiiidt nigra ginger, men diiri ligger intet ondt. Dessa tycken Iiafva kommit och gitt liksom fallet 3r med lika den första ungdoiiiens. känslor. Skulle samsl; ohn alldeles borttaga dem, kunde man befara, att hon verkade onaturligt, shledes skadligt. Meii hvad man kallar ' kurtis ' ar nkgot helt annat. Det I r iiagot fult, soin icke får förekomma i skolan.
Dessutom var han hungrig, och middagen väntade honom hemma hos föräldrarna. Tröttheten narrade honom att stanna framför varannan butik. Vid ett fönster, där några rödaktigt brinnande gaslågor fladdrade över långa rader av begagnade manskläder, blev han länge stående och stirrade utan en tanke i huvudet på ett par ljusa, grå byxor, som stänkte in en erinran om bjärt skrikande elegans mitt bland de andra blygsammare, gråsvarta eller snusbruna plaggen. Det hade tydligen från början varit ett par ovanligt extravaganta byxor, harlekinrutiga på snedden och med breda, svarta band vid sidorna. Tomas tyckte sig ha sett dem förr. Ju längre han såg på dem, desto starkare blev hans övertygelse, att det var Gabels byxor. Nej, hemåt alltså... På hemvägen köpte han en revolver. Konsul Arvidson satt på sitt kontor i det privata mottagningsrummet och ögnade igenom sin senaste post. Det stora mahognyskrivbordet framför honom var belamrat med böcker, broschyrer och papper, en tänd arbetslampa med blågrön kupa, en skrivbordstelefon och en flaska portvin med ett halvtömt glas. Det knackade sakta på dörren, som för övrigt stod på glänt, konsuln ropade "stig på" utan att se upp, och Karl Hammer kom in. Det är en herre som önskar tala med konsuln, sade han. Det här är hans kort. Han säger, att det gäller en ytterst viktig angelägenhet. Konsul Arvidson tog kortet, som Hammer räckte honom och läste med rynkade ögonbryn namnet på en tegelhandlare, som han kände till genom andra, och med vilken han varken hade eller ville ha några affärer. Bed honom komma in. Tegelhandlaren stod redan i dörren och bugade; mitt på golvet bugade han ännu en gång. Då han kommit fram till skrivbordet, bugade han tredje gången och räckte fram ett papper. Konsul Arvidson höll det länge i sin hand och betraktade det utan ett ord: först utan pincené, sedan med pincené. Slutligen lät han pincenén falla, men fortfor alltjämt att betrakta papperet utan att röra en min. Tegelhandlaren skruvade på sig och hostade ett par gånger. Tystnaden började kännas tryckande. Jag hoppas att det är i sin ordning, sade han slutligen. Eller skulle det möjligtvis vara någon inkorrekthet med namnet, tillade han med ett skyggt försök till ett smålöje.
Det torde fördenskull lätt inses, att det varit i strid med milt enskildta intresse, som jag yttrat mig till försvar för privat-bankerne, och i samma riktning skall jag alltid handla, då det förekommer frågor af den beskaffenhet, att de angå landets gemensamma och allmänna fördel. Jag reserverar mig alltså emot Ulsk:s betänk., som tillstyrker en högre bevilln. för privat-bankerne, samt anser dessas beskattning böra förblifva sådan den uti nu gällande bevillnts-förordn. finnes bestämd.” Efter uppläsningen af dessa reservationer yttrade: Hr Bogeman: På sätt R. o. Ad. af nu upplästa reservationer förnummit, hafva begge förenämnde reservanter både tydligt, klart och fullständigt ådagalagt orättvisan och obilligheten af Gtsk:s förslag till förhöjning i be v i 11 n: n på privatbankernas rörelse. Jag anser mig derföre kunna inskränka mitt yttrande till åberopande af förenämnde 2:ne reservationer, under yrkande, att R. o. Ad. täcktes, nian ensidiga bevekelsegrunder, afslä och förkasta ifråga var. mom. af Bevillu:s-Ulsk:s förslag. Om detta förslag antogs af R. St., så skulle del i min tanka, i mer än många afseenden, i 02 Den 8 April c. m. blifva skadligt för industrien och allmänna rörelsen i landel och förqväfva associationsandan, som man hittills sökt att både understödja och uppmuntra. Jag yrkar afslag å Bevilln:s-Utsk:s ifråga* var. tillstyrkande. Hr Tornerhjelm, Rudolf: Jag har inom Utsk. tillhört den minoritet, som varit emot antagande af en högre hevilla, ä privatbanker, emedan jag anser den både obillig och orättvis. Det hat, som uppstått emot privatbankerna, tror jag hafva sin grund, dels uti kapitalisternas afundssjuka, dels ifrån det parti, som anser alt en stor penningetillgäng föranleder onödig skuldsättning. Privatbankerna hafva genom räntans nedsättning och ökad tillgång på rörelsekapital för industriidkare och för landtmät) beredt stora fördelar. Man invänder att privatbankerna framkallat många olägenheter.
Pryiz’s, om tiden för verkställighet å Oeconom miska Författningar af inflytande på Näringarne; af Herrar A. J. Hiesleiters och A. Palms, om Gårdfari-handelns afskaffande, tillika med do af åtskillige Ledamöter i dessa ämnen gjorde anföranden, af Herr G. Lennings, örn Svenska Fabrikernas inlösande till Staten, i händelse grunderne för na gällande ImportLagar skulle förändras; af Herr P. Winblads, om Forvagns inrättning i Riket; af Herr G. Hjertströms, om en ytterligare Frimarknad i Grenna; af Herr Danielssons , om förseglade anbud vid Krono-upphandlings-auctioner; af Herr Cederborgs, om åtgärder att befordra afsättning å 2:ne utaf CanzliRådet Schoerbing från trycket utgifne skrifter; af Herr J. Ehingers, om Portofrancoinrättning på Gottland; af Herr J. Norei, om fri Tackjerns-tillverkning och handel samt om utvidgande af StångjernsSmidet i Riket; af Herr Ekelunds, i sistnämnde ämne; af Herr Huldbergs, om inskränkning i Länsmäns rätt att verkställa Auetioner; af Herr E. Lagerstrands„ om ändring i Författningarne, angående rättighet till strandväg; af Herr C. J.
M 104, i anledning af motion angående användande af Kronans hus; JYi 105, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående i vissa af seenden förändrade föreskrifter i fråga om sältet för utarrenderingar af Kronans egendomar; JV2 106, i anledning af dels Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående förändring och tillbyggnad af Kronans egendom M 4 å Riddarholmen för inrymmande derstädes of Riks-arkivets samlingar m m., dels motioner om anslag till en nybyggnad lör Riks-arkivet och Kongl. Bibliotheket; JVs 107, i anledning af motion angående förutvarande arrendatorers företrädesrätt vid förnyad utarrendering af boställshemman; Prot.-Utdrag den 13 och 17 Juni 1863. 419 JM 108, i anledning af motion, angående upplåtande åt hemman inom Norrbottens län af mindre, Kronan tillhöriga jordrymder derstädes mot utgörande af skogsränta; JM 109, i anledning af motioner, angående Sala silfververks återgång till Statens disposition; JM 110, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående öfverlåtelse lill staden Malmö af förra fästningsbastionen Nyköping; JM lil, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående upplåtelse till Stockholms stad af Kronan tillhörig mark för anläggning af strandgata utefter Ladugårdslandsviken från Nybron till Fredrikshof; JM 112, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående upplåtelse till Stockholms stad af en del utaf lägenheten Stallmästaregården för anläggande af en lastbrygga vid Brunnsviken; JM 113, i anledning af motion om kostnadsfri upplåtelse för den tillämnade jernvägen emellan södra stambanan och Landskrona af viss del utaf Kronans omkring nämnda stad befintliga fästningsverk; samt JM 114, i anledning af motion om annat sätt för utgörande af ränlepersedeln »hö» inom Wester-Norrlands län. S. 1).
St. vid denna riksdag uti förevar, fråga fattat något beslut, om hvars ändrande således icke heller är fråga, enär här endast afses att ändra ett beslut, som R. o. Ad. för sin enskilda del fattat; och lärer R. o. Ad. icke afstå från sin rättighet att deruti göra den ändring, som finnes nödig. En tydning af grundlagens bokstaf, som förbjöd det, skulle jag åtminstone anse oriktig. Dessutom anser jag hela behandlingen af frågan vara i hufvudsaklig grad skadlig för framgången af ett dugligt förslag. När »man punktvis till afgörande framställer ett förslag, bör man akta sig att punktvis ovilkorligen bifalla detsamma, emedan man då kan bifalla en punkt i början, som står i rak strid med en punkt i slutet, utan bör man reservationsvis bifalla eller fatla beslut öfver de särskilda punkterna och uppskjuta bestämda afgörandet, till dess man fattat beslut öfver dem alla och tillsett, om de stå i strid eller sammanhang med hvarandra. Nu är det ådagalagdt, att de beslut, som af R. o. Ad. fattades öfver 2:dra och 5:te punkterna, böra anses upphäfva hvarandra, och R. o. Ad. måste således, såvida Ståndet icke vill göra sig skyldigt till en stor oriktighet, frångå ettdera beslutet. Jag yrkar då, att man antingen antager BondeStrs inbjudn. eller låter beslutet i 2:dra punkten återgå. Frågao, huruvida Hr. Gr. af Wetterstedts amendement skall behandlas såom särskild motion eller nu inflyta i R. o. Ad:s beslut är mig nästan likgiltig. Jag tror icke, att vi i det fallet äro bundna af formerna att tillvägagå på det sätt, som vi, efter bästa öfvertygelse, anse lämpligast. Frjh. Roye, Ludv.:
Allt detta, som tycktes bevisa den lille mannens oskuldsfulla personlighet, stod imellertid icke väl tillsammans hvarken med de blå naglarne, som så länge hemlighetsfullt och fiendtligt spökat för den förföljde Malkolm Schelting, eller med denna sista blodiga historia, hvari egaren till dessa dyrbarheter blifvit invecklad. ”Antingen är den sällsamme lille juden den störste bedragare, som finnes, eller också har han en besynnerlig otur att råka ut för bra ledsamma qui pro quo”, mumlade Astley, uttalande dermed ungefär samma sak, som Alf förut väl hundra gånger både sagt och tänkt. Han stoppade det dyrbara lilla paketet, som innehöll judens vittnesmål, hvilket denne anförtrott honom, i sin bröstficka och lemnade sedan kappsäcken med alla dess burkar och askar i värdinnans vård, tills egaren skulle afhemta densamma. Det finnes imellertid inom oss en viss tvekan vid att få visshet om sådana saker, som lifligt och nära interessera oss. Vi hejda oss ofta och stå obeslutsamma, innan vi bestämma oss för att begagna den händelse, som låter oss lyfta täckelset, hvilket döljer någon vigtig och interessant scen af vår framtid. Astley trodde sig ändtligen hafva funnit detta så länge i tidningarna fåfängt efterlysta vittne — på hvars tillvaro man hoppades — till mrs Mertons hämdfulla och låga brott. Han trodde sig stå vid målet för alla sina lifliga önskningar, alla de brinnande förhoppningar, som sedan ett år uppfylt hans själ, han höll detta papper i sin hand, och han tyckte sig knappt ega mod att läsa det; han gömde det i stället åter vid sitt bröst, under den instinktlika önskan att så länge som möjligt bibehålla en illusion, som detta efterlängtade vittnesmål kanhända skulle förstöra. Det föreföll honom dessutom, som ville han vänta att taga kännedom derom, tills Alf återkom, hvars redliga vänskap han hade att tacka derför, och hvars ständigt glada och friska lefnadsmod hade en så helsosam verkan på Astleys lättretliga och ombytliga sinne.
Jag skulle för min del tro, att äganderätten bör anses sä helig, att den bör tryggas äfven emot det ingrepp, som den genom nu ifrågaställa stadgande rör.-de gästgifvaregärdarnes förflyttande skulle kunna komma att utsättas för på ett eller annat ställe. Jag vill således för min del anhålla, alt Hr Gr. o. Landtm, täcktes framställa förslaget i 2:ne proposir, den förra omfattande hvad som angår häslantalet och tiden, och den sednare hvad som rörer gäslgifvaregårdarnes förflyttande. Gr. Sparre, Erik: Jag skall icke länge upplaga R. o. Ad:s tid, sora redan blifvit alltför mycket anlitad i och för denna fråga. Jag ber blott alt få erinra derom att jordbruket redan är belagdt med många onera. Jag tror, att förordnm af år 1844 afsåg alt åstadkomma lindring i ett bland de mest betungande af dessa onera. Detta är förmodligen äfven föremålet för ifrågavar. betänk., och jag anser mig således böra behjerta detsamma. Man har deremot invändi, att förordnm vore alltför ny, och alt man behöfde rådfråga en längre erfarenhet deraf; men rör:de de få punkter, som betänk. innehåller, hemställer jag, om det kan behöfvas någon erfarenhet. Kan man icke ulan någon längre tids erfarenhet inse att ju flere hästar entreprenören är tvungen alt hålla, ju dyrare mäste det blifva att hälla entreprenaden och ju mera måste de skjutsskyldige betala för att blifva befriade från delta åliggande. K. Bef:ele i Christianstads län har redan upplyst, alt i hans län betalas för denna befrielse ända lill 33 r:dr Kisk. b:co per hemman. Afven inom Upland betalas vid åtskilliga gästgifvaregårdar ganska hög afgift för hemmanet, och det måste således vara angeläget, ali denna höga afgift må kunna i någon mån nedsättas, Detta kan ske derigenom att antalet af hästar icke bestämmes för högt. Jag vill icke tro alt detta i allmänhet sker; men jag känner likväl, att på vissa gästgifvaregårdar är det bestämda hästantalet mycket stort, och vida större än antalet af hållhästar var före inrättandet af entreprenader.
Roos, Mathilda, Genom skuggor. Rust Roest, Kritik. Skizz. Samzelius, Hugo, På fjället. Stämningssaga från Lappland. — —, När det blir norrsken. En saga från Karelen. I skogens gömma. Stämningsbild från Lappland. Ränne. Stämningsbild från Lappland. Saxon, se: Lindström, Johan. Sudermann, Hermann, De stjärnor, som man ej får åtrå. Ut i verlden! Wahlenberg, Anna, Än se ' n då. Skiss. Ver ga, G., Änklingssorg. Öfvers. afE. Lundqvist. [Wigström, Eva], Ave, Bland blad och blommor. Junker Skarpe och skön Adelin. Skånsk folksägen. Beskattning. Ett försök till metrisk jordbeskattning. Af O. C. Bibelöfversättningar. [Myhrberg, O. Ej Om 1883 års öfversättning af Nya testamentet. Pauli första bref till Timotheus. Psaltaren. (Öfversatt och förklarad. ) [Af O. F. Myrberg. ] Tredje boken. Bibliografi. Lind, E. W., Svensk literaturhistorisk bibliografi. S 12 s. Settervall, Kristian, (Historisk) bibliografi 1890. HT (1) Bil. s. W [ieselgren], H., Reconditi Labores. Otryckta böcker af svenska författare från 15- och 16-hundratalen. Biografi. Ahnfelt, Arvid, Ur Arvid Ahnfelts brefvexling. Appuhn, Wilhelm, Drag ur konsistorialrådet Wilhelm Appuhns lif, sjelfbiografiska anteckningar. Från tyskan af E. J. Holmberg. Atterbom, P. A. Utdrag ur Atterboms bref till Lindblad. [Utg. af] G. ^ S. 1890. Augusta Viktoria, kejsarinna af Tyskland. Af E. Evers. Bergstrand, Wilhelm, †. Biörklund, Johan Abraham, m. portr. Borgia, Cesare. Botjov, Kristov. Af Alfred Jensen. Bremer, Fredrika, En blick på Fredrika Bremer och hennes lifsger