Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hon är också från Halle, dotter till organisten i S:t Ulrichskyrkan, där min far var präst. Ni vet kanske, min käre grefve, att prästens barn alltid anses vara en smula för mer än klockarens? Däraf kommer sig antipatien. Demoiselle Ziegler var tolf år äldre än jag, och madame Unzer vet, att jag skrattat mycket åt hennes litterära produktion, som nu flödar öfver i mannens tidskrift »Läkaren». Hennes första bok utkom i Halle just samma år, som jag blef student. Den hette: »Grunddrag till en världsvishet för fruntimmer» och var snusförnuftig, full af menlös okunnighet och halfsmält rationalism. Hon har läst Wolff och Baumgarten – utan att förstå så synnerligen mycket – och hon kritiserar Platos idélära, som hon tydligen aldrig läst, lika litet som Spinoza, »gudsförnekaren», som hon kraftigt fördömer. Däremot är hon något blidare mot Leibnitz och hans monader, som hon kallar »små insekter». Hon yttrar sin oförgripliga mening om allt mellan himmel och jord. – Boken gjorde ett visst uppseende, hon vann en succés de rire, och detta måtte ha uppmuntrat henne, ty redan samma år var hon färdig med två nya volymer, båda präglade af samma omedvetna humor. I den ena, som hon benämner: »Grunddrag till en naturlig historia och egentlig naturlära för fruntimmer», häfdar hon, att det också bland kvinnor finns »uppfinnarinnor af nya sanningar» och i den andra: »Försök till skämtdikter» häfdar hon sin människorätt att – lika väl som mannen – besjunga »vin och kärlek». Hon gör det också, med mycket eftertryck – jag minns ännu en liten praktstrof: »Vin! Vin! Vin! Vin! Vin! Vin! Vin! Vin! Så skall där stå på grafstenen min lika många gånger, som det finns plats – ta mig Hin!» Rantzau skrattar så, att hans ögon tåras. – Finns ett sådant kvinnligt skaldesnille verkligen i vår lilla stad – och man har ingen aning därom? Och Altonas borgare ha ännu icke lagt en lagerkrans för hennes fötter? – Nej.
* " UTin gansfa farliga Ijälsuing af allt mitt beöröf * oabe bjärta till min allbra färesta hjärtans gläbje, försänbt meb oårom Ijerre. (Efter rart senaste farliga samtal och, omgång, må jag icfe förgäta big, föra bjärtans oän, några orb ttllsfrifca bjärteligen. (Sub gifoe jag funbe utoisa big på betta papperet mitt trofasta bjärta, som meb btg sfall intill böben oara förfnippabt, så länge jag lefoer t benna usla oärlben, fast bet än oore fem tusenbe år. 3ag tacfar big, mitt allbra Meste bjärta, för ben farliga sfrifoelse ocb, sänbnittg, som bit mig sänbe meb 3°f ?aii 21nberssou mig till öfoermåttan tmgnelse. 03ub unne mig lifoet, att jag må funna unna btg gobt igen. Du oet själf mitt titlståub i betta fän DocF, om jag intet annat äger bär t oärlben, oet jag bod?, att jag åt ingen oille förunna mig själf fyelbre än åt big, mitt farliga bjärta, så länge jag lefoer. 3ag rjitle sänba big en oirfab b,ätta, som jag själf tjafoer förfärbigat. 2TTeit när syster Kerstin 2tnbers * Detta bref är till större delen kopieradt efter ett, som finnes tryckt i De la Gardieska Arkivet. 289 gyllen tråb, sabe bon: " Du måste fjafoa någon allbra färesta? " — " Cärif albrig så ", soarabe jag, " f; är i flostret lärer oäl märfa sig, om någon af Sröberna t) afr&gt;a såbant på sig — ocb, till en oärlbstig person bristar jag mig albrig såbant försänba af färlefsfullt bjärta. " — " Hej, bu ämnar gömma ben åt (DIof ZTilsson. "
Nådiga proposition innehålla, hvarigenom en tillökt inkomst af 5oo R:dr beredts. Emot en sådan på föregående årens verkliga upbörd grundad tillökning kan visserligen intet vara att erinra. KronoTiondeSpanmålen: Uti Kongl. Majrts Nådiga proposition var det indelta beloppet deraf, enligt StatsContoirets förslag, beräknadt till 89,727 Tunnor, likasom vid 1823 års Statsreglering. Med tillämpning af den vid sistnämnde Statsreglering i öfrigt följda grund, har StatsUtskottet nu i beräkningen intagit äfven de qvantiteter Krono-Tionde-Spanmål, hvilka hittills såsom anordning utom Stat utgått. Detta är utan tvifvel med riktig ordning öfverensstämmande, men verkar ej på Statsregleringen i det hela, enär motsvarande summor måste under behöriga utgiftstitlar upföras. Minskningen af den behållna KronoTiondens värde ifrån 85,000 R:dr till 83,ooo R:dr härrör deraf, att åtskillige mindre poster, förut anordnade utom Stat, af Utskottet rätteligen blifvit inbegripne ibland det indelta beloppet. 272 Den 21 Februari i. KronoTionde-löscn efter bestämda pris: Emot den af StatsUtskottet föreslagna undersökning rörande orsakerne till KronoTiondens olika utgörande i vissa orter, är intet att erinra. Kongl. Mnj:ts Nådiga proposition uptager denna inkomst-titel i rund Summa till 5ooo R:dr, hvaraf 5oo R:dr äru Staten behållne. StatsUtskottet bar minskat förslagsberä k ningen af det indelta beloppet med 5 R:dr 25 sk., ehuru 3 års medium går något öfver 45oo R:dr. Stubbörent Denna i Kongl. Majrts Nådiga proposition, likasom vid föregående Stalsregieringar, serskildt uptagna mindre betydliga inkomst, bar StatsUtskottet himpeligen hänfört under titeln extra medel och upbörder. Silfver -T ion de, Myntare-lön och Slagskatt:
Härefter framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan i dess helhet, hvartill svarades flere nej jemte några ja, och sedermera propos. på bifall dertill med den af Hr Huss föreslagna förändring, då svaren utföllo med flere ja jemte några nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. Utsk:ts sednare tillstyrkande. Bifölls. 71:sta—75de punkterna. Utsk:ts hemställanden biföllos, 76:te punkten. Hr Huss: Denna fråga ang:de löneförhöjning åt extra provincialläkare blef af R. St:r vid förra riksdagen afslagen och vid denna har K. M., enär genom en sådan löneförhöjning endast en jemförelsevis mindre tillökning åtminstone till en början skulle i de för sjukvården tillgängliga läkarnes antal kunna vinnas, ansett frågan böra än vidare uppskjutas, intilldess den föreslagna regleringen af helsovården hunnit ytterligare genomföras. Icke desto mindre vågar jag fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på det nödvändiga att bevilja någon tillökning i lönerna åt extra provincialläkarne. 92 Den 22 Angneti e. m. De hafva h. o. h. samma åligganden och ansvar och lika stora distrikt som de ordinarie provincialläkarne. Någon annan skillnad i delta afseende dem emellan förefinnes icke annat än i deras lönevilkor. Jag får vidare göra Ståndet uppmärksamt på att de extra provincialläkarne kunna aldrig få inträde i civilstatens pensionskassa och derigenom blifva berättigade till pension. Vidare hafva de icke tillfälle att komma i åtnjutande af tjenstgöringspenningar. Med ett ord, de äro i flere afseenden särdeles vanlottade i förhållande till de ordinarie provincialläkarne. Motionären har äfven visat att, till följe af dessa ofvannämnde orsaker, bland nu befintliga 26 extra provincialläkarebefaltningar, 10 finnas obesatta i brist af sökande, 5 uppehållas af bataljonsläkare, som med sin tjenst förena extra provincialläkarebefattningar, och att således endast 11 af dessa tjenster i verkligheten äro besatte.
Förtviflan lamslår hennes tankekraft, hon vet nu icke längre hvarken hvad hon skall säga eller taga sig till – och hon börjar gå af och an på golfvet. Hennes nakna fötter röra sig i hastig takt, som om hon i själfva den yttre rörelsen sökt aflopp för sin inneboende förtviflan. Det hvita lintyget fladdrar omkring hennes höfter och böljar öfver hennes barm. Rantzau stöder sig på sin käpp och väntar. Hvar gång hon kommer förbi, lyfter han demonstrativt sin guldtrensade hatt och håller den framför ögonen. – E. M:t – säger han till sist i sarkastisk ton och med en min af sårad blygsamhet – värdigas i nåder förskona mig för trollmakten af era behag. Och då hon ingenting tycks höra eller uppfatta, höjer han sin röst: – Jag ber E. M:t skynda på med toiletten. Morgonen är snart öfver oss, och dröjsmål kan få allvarliga följder! Plötsligt far hon bort till fönstret, kastar upp det så häftigt, att alla rutorna klinga mot slottets stenmur, och ropar af alla krafter: – Hjälp! hjälp! Rantzau rör sig icke för att hindra henne. Han anmärker endast i en ton af isande lugn: – Jag tror icke att det tjänar någonting till! Men hon ropar och ropar ut i skymningen, tills rösten stockar sig i hennes hals, och hon vacklar tillbaka, sjunker samman i en bergère. Hela hennes kropp skakas af en frossbrytning, tänderna hacka mot hvarandra, och hon brister i våldsam gråt. Vek i själen är hon icke. Ännu snyftande, lyfter hon sin knutna hand och talar lidelsefullt till sina bödlar: – Det skall komma en dag, då ni alla få umgälla! Ty det skall komma en dag, då det danska folket förstår, hvad jag har uträttat. Ett vet jag åtminstone – att alla förändringar som skett endast haft kungens och landets väl till mål. – E. M:t förkyler sig! varnar Rantzau, torrt. Hon svarar icke, men reser sig och försvinner in i toilettrummet, följd af kammarjungfrun. En stund senare träder drottningen ut därifrån, fullt klädd, med återvunnen värdighet och själfbehärskning.
Stånd afgifvet yttrande, som icke varit communieeradt R. o. Ad., och således icke heller på delta rum bort hafva utgjort föremål för omdöme. Jag vet, att slikt äfven ägt rum inom de andra Stånden; men jag bade trott, alt exemplet äf delta parlamentariska oskick icke skulle här funnit efterföljd. Det vore derföre önskligt, 0111 Hr Frih. o. Landtm, samt Hrr Talmän kunde inom talmansconclaven öfverenskomma om något medel alt förhindra dessa utgjutelse!', vare sig till loford eller klander öfver hvad som i de öfriga Stånden förehafves. För öfrigt vill jag ieke längre uppehålla tiden, ulan förenar mig uti att till en början begära den propos. Frih. Sprengtporten äskat. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att, då det torde hafva undfallit de fleste af R. o. Ad:s ledamöter, att Frih. Sprengtportens och Ilr von Troiis förslag blifvit begärda på bordet, Hr Landtm, ansåg sig derom böra underrätta Ståndet. Hr von Troil: Ogerna besvärar jag R. o. Ad. att afhöra mig 2:ne gångor i samma ämne; men då jag hört yttras en sats, på en gång alltför vigtig, farlig och oriktig, att lemnäs obesvarad, nödgas jag åter uppträda. Jag halbert yttras, att i vårt nuvar. Sverige utgör praxis grundlag. Jag har mig bekant, att det finnes ett enda land, der flera seklers praxis anses som lag och blott genom särskildta lagstadganden kan afskaffas; men så är icke förhållandet i Sverige. Vi äga en besk rifve n, både allmän lag och grundlagar. Dessa sednare äro alltför unga, för att kunna sägas äga någon positiv, än mindre någon negativ praxis. Det skulle i sanning leda till de mest besynnerliga resultater, om man ville påstå, att en rättighet, som Ständerne äga enligt sunda förnuftet, och som icke blifvit dem i grundlagen betagen, icke skulle få ulöfvas, derföre att den förut icke varit begagnad.
Att åter Kungsgårdar och Officers-BoställenJ *å länge de genom arrenden förvaltas ej skola gifva den afkastning, som vore att förvänta i händelse åboen innehade egande-rätten dertill är likaså obevist, som författarens föregifvande i öfrigt är mindre grundadt, att förre tiders jordbrukare i allmänhet, genom sine Hemmans bättre skötsel, skola hemtat en ymnogare skörd och större Ladugårds-afkastning än sorn af sednare Innehafvare kunnat åisadkommas. Det kan väl icke bestridas, att en ständig och säker besittning uppmuntrar den idoge jordbrukaren att använda sin tid och sitt arbete på dess Hemmans förbätring, men det är ock af erfarenheten styrkt, att der åboens behof på annat sätt ian fyllas, hafva ofta nyttiga odlingsföretag ute^ blifvit, ehvad jorden innehafts under evärdelig besittning, eller under arrenden på vissa års tid. Snarare har man funnit en sådan omtanka i sednare tider hos Arrendatorer ega rum, föranledd af uppstegrade Arrenden, än hos SkatteBönder, sorn deremot merendels förbli hvit vid sine förfäders vana och man skulle följaktligen kunna påstå, att en bortarrenderad Landtegendom, der icke ett oförsigtigt ingånget högt Arrende satt Arrendatorn i obestånd, ofta lemnar en större afkastning, än de Hemman, som under egande-rätt innehafvas; af hvilken anledning och på det Arrendatorer af Kronans Egendomar hetänk. om Kungsg. ocJi Officers-Bost. 165 må njuta ersättning för det arbete och den kostnad , de derå använda, Arrende-tiden för deta blifvit utsträckt till Trettio år och åriiga Räntan eller Arrende-afgiften bestämd att utgöras uti sådane persedlar, som vid Hemmanen falla ; varandes ock redan allmänt kändt, att jorden skötes bättre nu emot förr och att genom anstälde försök och åtskillige i Landthushållningen utkomne nyttiga författningar, flere odlingar och förbättringar derå till folkmängdens och Statsinkomsternas förökande i sednare tider tillkommit.'
Statsrådet ådagalagde åsigter orri statsmakternas ömsesidiga rätt i fråga om afslutande af traktater af förevarande beskaffenhet, uttalar nemi. denne reservant den öfvertygelse, »att om en fråga, sådan som den förevide, vid nämnda riksdagar kommit under bedömande, Konst.-Utsk:t säkerligen ansett sig icke kunna undgå att hos Ständerna göra anmälan.» — Hela denna fråga är beroende deraf, huruvida Konungen eger rätt att nedsätta tullar eller icke. Ty eger han denna rätt, så kan han genom den Franska traktaten lika litet hafva ingripit i denna, som i en kommande riksdags rätt. K. M:t är nemi. en ständigt fortlefvande myndighet, hvilken icke är begränsad af någon statsregleringsperiod, såsom fallet är med R. St:r i deras egenskap af beskattande myndighet. K. M:t kan derföre, likasom hvarje annan fullmyndig personlighet, åtaga sig förbindelser för huru lång tid som helst, allenast han icke förpligtar Den 4 April f. nV. 21 sig till något, sorn icke beror på honom ensam att uppfylla. Jag ämnar nu icke undersöka sjelfva denna fråga, ty den synes mig redan vara tillräckligt afhandlad, och jag har sjelf haft tillfälle att på detta rum förut yttra min mening. Jag vill nu blott erinra, alt om det medgifves, att detta är frågan, så måste det ock medgifvas, alt denna fråga varit under Konst.-lItsk:ts bedömande vid hvarenda riksdag efter 1809. Reservanten uppgifver, att de flesta handelstraktater, som efter denna tid blifvit ingångna, varit afslutade på reciprocitetsgrund och afsett »att bereda befrielse från de s. k. difierentialtullarne, eller den förhöjning af vissa proc. utöfver de allmänna i tulltaxan bestämda tullsatserna, hvarmed varor, som med utländska fartyg ineller utfördes, voro belastade.» Men detta förändrar väl icke saken. Difierentialtullarne voro ju lika mycket bestämda af R. St:r. som den allmänna taxan, och deras borttagande verkade väl på tullbevillningens belopp och på beskattningen alldeles på enahanda sätt, som en nedsättning i den allmänna taxan.
Indelda räntor, kronovärdi 14,658: 12. 2., beräknade efter markegång på förslag lill 45,951: Transport R:dr 1,357,580: Kongl. Maj:ts Nåd. Prof), till K. St. 1847, 23 Transport R:dr 1,357,580: Oindeld span mål 9,420 tunnor, efter förslagsvärde, å6 R:dr tunnan 56,520: Tillsammans R:dr 1,414,100: Enligt hvad ofvan omförmäles, har, i öfverensstämmelse med Rikets Ständers yttrade önskan, en allmän plan för fullständigare ordnande jemväl af försvarsverket till sjös blifvit utarbetad, och, på sätt närlagde protokoll för den 9 innevarande månad utvisar, af Kongl. Maj:t pröfvad och godkänd. Statsverkets närvarande tillgångar medgifva emedlertid icke utbetalning af alla för utförandet af denna plan erforderliga anslag; och Kongl. Maj:t inskränker Sig derföre nu till framställning om beviljande af de anslagssummor, hvilka Kongl. Maj:t, dels såsom tillökning i hufvud titelns ständiga utgifter, dels lill utgående för viss tid, funnit vara af behofvet mest påkallade. Då inalros-korpsen, hvilken utgör flottans egentliga sjömanskap, endast uppgår till del, så i fred som i krig, otillräckliga antalet af 400 man, har Kongl. Maj:t, med fästadt afseende jemväl å den omständighet, att inga matroser finnas vid Stockholms station, utan vid fartygs npptackling och utrustning måste förhyras, ansett en tillökning i detta antal vara af stort behof påkallad. Den uppgjorda planen upptager denna tillökning till 180 matroser och jungmän med ett beräknadt aflöningsbelopp af 11,050 R:dr 40 sk. årligen; men Kongl. Maj:t vill af ofvan antydda skäl nu af Rikets Ständer endast äska hvad som erfordras för hälften af denna styrka, eller 90 man, med R:dr 5,525: 20.
Gifvet är, att sä länge utförsel icke lönar sig och dessa varor inom de andra trakterna af dessa provinser icke vinna afsättning, så länge kan icke eller någon väl ordnad skogshushållning derstädes upstå; men då genom den nya tidens lättare kommunikationer det blir en möjlighet att gifva ett ökadt värde åt dessa alster, torde derigenom stor nytta för landet upkomma. Man har talat om att Smålands binäringar egde i och för sig sjelf allt för ringa värde för att tåla vid transport på en jernväg, men jag ber att få fästa upmärksamheten derpå, att en hvar, som reser i Skånes slättbyggd, anträffar der vid alla tider på året en stor mängd Smålänningar, som der afsätta sitt lands bi-produkter, vagnar, kistor, åkerredskap och dylikt. Nå väll om det nu kan löna sig för desse att denna långa väg på hjuldon forsla dessa produkter af sina binäringar för att i den rikare slättbyggden försälja dem, så hemställer jag om det icke vida bättre skulle bära sig, då man på en gång på jernbanan kunde Den 4 Januari f. m. 15 forsla lika mycket som nu efter. 30 hästar; och om man dessutom tager i betraktande den mängd af dagsverken som derigenom besparades, så skulle jag för min del tro, att genom dessa lättare kommunikationer ett nytt lif skulle gifvas åt Smålands binäringar. Vi vete att på den Skånska slättbyggden, der hvarje limma af dygnet är dyrbar såsom arbetskraft betraktad, der måste bonden nu köpa det träd lian använder till sin jordbruksredskap och det jert) hvarmed han sammanfogar dem, då i Småland deremot både träd och jern finnes till billiga priser. Smålänningen är idog och händig, och omen jernväg emellan Skåne och Småland komme till stånd, hvarigenom transporten blefve mipdre kostsam, är jag förvissad om, att dessa binäringar skulle erhålla ett förökadt lif. För öfrigt anhåller jag blott att få anföra ett enda exempel, för att visa hvad en väganläg^iing kan åstadkomma.
Majit fullföljda påstående om rättighet för bemälde personer att, såsom arfvingar efter enkan Sandelin, hennes qvarlåtenskap tillträda, blifvit genom Kongl. Majits den 1 Mars 1853 gifna Nådiga Dom ogilladt, hafva Fiskeri-idkarne Sund och Urnberg hos Kongl. Majit i underdånighet begärt, att berörde arfs-medel, utan hinder af rättsfrågans utgång, måtte varda till deras förmån efterskänkte; och enär sökanderne, genom de af deni hos Rådstufvu-Rätten i Norrtelje företedda och i bemälde Rätts Protokoll 6 Stali-UliknUeli LtlAtamlr, A: o 4.9. för den 10:de Maj 1850 intagna bevis, styrkt sig vara i skyldskap med aflidna enkan Sandelin samt närmare arfvingar sig icke anmält, har Kongl. Maj:t, uti till Rikets nu församlade Ständer afbiten, från samtlige Riks-Stånden till Utskottet remitterad, Nådig Proposition behagat föreslå, att, med afseende å de härvid i öfrigt förekomne omständigheter, den Kronan tilldömde rätt till enkan Sandelius qvarlåtenskap måtte till förmån för Fiskaren Sund och Fiskaren Urnbergs hustru Margaretha Katharina Sund eftergifva». I sammanhang härmed har Utskottet förehaft: l:o ett från llöglofl. Rid derskapet och Adeln, jemte remiss ä högstberörda Nådiga Proposition till Utskottet öfverlemnadt utaf Herr 11. Charpentier afgifvet yttrande, deruti lian, med upplysning, att Advokat-Fiskals-Embetet i Kongl.
Och detta mod, denna beslutsamhet, denna klokhet skulle nu från Rikets Ständers sida icke kunna förtjena något annat erkännande än det underhaltiga, som ligger deri, att Fullmägtige i allmänhet ådagalagt nit och omtanka i förvaltningen af Bankoverket.» Delta indirekta klander, som med uttrycket »i allmänhet» på detta sätt uttalas, kan, som jag redan nämnt, svårligen förklaras af annat än of det förhållande, att de vidtagna åtgärderna icke här, såsom i England, kommo att bedömas månaden efter då de blifvit anbefallda, då hafvet ännu vräkte högt efter den nyss öfverståndna stormen. I England besvarades äfven den sedan vordne Finansministern, D’Israelis, skarpa uppträdande mot frikännelsebillen af Underhuset endast med ett öfvervägande bifall till Regeringens förslag. Afven hos oss ser man huru mycket mildare de äret efter sammanträdande Revisorerne bedöma Fullmägtiges tillgöranden än Utskottet och ännu mera mildt än minoriteten inom detsamma. Låtorn oss för några ögonblick i siffror jemföra förvaltningen af Rikets Ständers Bank under denna brydsamma och för allt hvad banker hetat ödesdigra tid, med förvaltningen af Banken i vårt grannrike. Det visar sig då, att: Rikets Ständers Bank innehade protesterade vexlar till ett belopp af R:dr R:mt 1,472,124. National-banken i Köpenhamn hade (enligt räkenskapen för bank-året från 1 Augusti 1857 tili 31 Juli 1858) den 31 Juli 1858 a) protesterade vexlar i Danskt Riksmynt 1,779,038. b) protesterade vexlar i Hamburger B:ko 1,661,651. c) protesterade vexlar i Sterling 23,852. Danskt Riksmynt 3,464,541 Detta sednare var, som man finner, beloppet af oiiqviderade protesterade vexlar 7 å 8 månader efter krisens utbrott, vid hvilken tid Rikets Ständers Bank fått öfver hälften af det ursprungligen protesterade beloppet liqvideradt.
Men för att tänka på och sträfva till Nordens enhet, så måste man dock först undersöka, om Norden har förmåga att tillvägabringa och uprättliålla denna enhet, om Norden har förmåga att sammanbinda Danmark med Sverige och Norige, att på sjön mäta sig med Ryssland. Hvad först Ryssland beträffar, är dess styrka till lands omätlig, men dess styrka till sjös är begränsad. Eör en flotta erfordras ej allenast materiella, utan ock personella tillgångar. Eör att erhålla dugliga besättningar, måste dessa bildas af folk, som hafva håg och fallenhet för sjölifvet, och som just genom denna sin håg kunna förvärfva sig behöflig sjövana, köld, sinnesnärvaro och skicklighet. Menniskor finnas, hvilkas natur ligger så emot sjön, att de aldrig kunna danas till sjömän. Den egentlige Ryssen hyser den högsta motvilja mot sjölifvet; efter långvarig öfning blifver han knappt medelmåttig sjöman. Rysslands enda goda sjöfolk utgöres i Norden af Einnar, Estoch Liffländningar, men dessa kunna ej erhållas annat än till jemförelsevis ringa antal. Detta är orsaken, hvarför Rysslands sjömakt i all framtid blifver begränsad. Här må det tillåtas mig att afbryta mig sjelf, för att meddela R. o. Ad. en anekdot, som berättades mig, då jag sednast besökte Finland, och som torde utgöra ett bevis på det ringa förtroende Ryssarne sjelfva sätta till sitt sjöfolks duglighet. Under Kejsar Nikolai tid fanns vid Ryska Marinen en Amiral, vid namn Lazarefif, som, oaktadt uprepade föreställningar från högre ort, envisades att i sin klädsel följa Engelskt mönster, i st. f. att förete typen af en Rysk sjöman, med åtsittande benkläder, tillsnördt lif, ihopknäppt rock och styf halsduk utan skjortkrage. En dag, då vår Angloman spatseraipå en af Petersburgs gator, med upflängd rock, en löst knuten halsduk och stora fadermördare, möter han Kejsaren. Denne gör honom skarpa förebråelser för hans trotsiga framhärdande i ett så stötande oskick, Amiralen försvarar sin kostym.