Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Romme allmänna sammanträden att genom grundlagen föreskrifvas, och alla Stånd verkligen deltoge i öfverläggningarne, så torde man söka öfverträffa hvarandra i prydliga tal och förbindliga uttryck m. m. s., men deremot gömma sina kraftskäl och begagna dem vid sitt Stånds serskildta öfverläggning, för att der öfverändakasta den mening, som vid de gemensamma öfverläggningarne möjligen blifvit allmännast uttalad. En fara är jemväl förknippad med dylika sammanträden, bestående deruti, att om plena i de serskildta Stånden hållas straxt efter en dylik gemensam öfverläggning, hvarunder en större talareförmåga lyckats hänföra sinnena åt något visst håll, kau det hända, att man i sin första hänryckning beslutar, hvad man 266 Den 14 Juli. eljest icke skulle hafva velat och sedermera, när eftertankan infinner sig, kommer att ångra. Man torde således, genom detta förslags antagande, hvars välmenta afsigt jag ingalunda underkänner, kunna äfventyra olägenheterna af ett enkammar-system, eller den vådligaste af alla representations-former. I de grundlagsbundna samhällen, hvarest representationen är fördelad i 2:ne kamrar, är det merändels i författn:ne stadgadt, att man i den ena kammaren icke får behandla en fråga, förr än några eller flera dagar förflutit, sedan densamma varit i den andra kammaren förehafd, på det att man måtte hafva nödig besinningstid, innan saken slutligen afgöres. När jag sammalägger alla dessa omständigheter, anser jag mig icke kunna tillråda R. o. Ad. att godkänna detta förslag, utan hemställer vördsamt, att Ståndet måtte, såsom sin gemensamma tanke, förklara, att förslaget icke är nödigt eller nyttigt. Gr. Lagerbjelke, Gust.: Den siste värde talaren har, såsom skäl för afslag å ifrågavande förslag, åberopat ätt alla 4 RiksSt:n tillförene samlats till gemensam öfverläggning å ett rum, utan att dertill behöft något serskildt grundlagsstadgande.
Den 8 Zebruarii. hällande som en Fidei-commissarie Sterbhus till hans innehafde Fidei commiss Fastighet) stola ä Bostället njura laqa fardag hafwa Ni sens Ständer trott c, böra hos Eder Kongs. Maj:t i underdånighet anhätta om den uädiga stadga och förklaring, alt när den, som under Fidei commiss wilkor innehafver fast egndom, aflide-r böra alla, som efter attmän Lag äro hans Sterbhus intressenter, njuta fardag a hus och gärd i staden efter rsoch ig Z. Z. i6 Cap. Jorva-Balken, samt ä hemman pä landet efter 2 §. sista moment och 5 § i berörde Cap., jemförde med ostvan äberopade Kongl. Förordning: dock att blotta dödsfallet anses aga lika werkan med upsagning; äfwenfom att, der sjesfwa Fidei-commiss författningen uttryckligen stadgar anna förhällande, med flyttning eller upsagning, mä sadanr efter ordalydelsen följas. Riksens Ständer framhärda etc. Herr Grefwen och Landtrnarstalken proponerade arc de förenade Sratsoch Allmänna Beswärs och Occottomie - Illstotiens Betänkande öfwer allmänna Magazins inrättningen, i de delar som röra Banqum, stulle tia Banko-Utstonel remitteras. Bifölls. Herr 6^11entvalin, krestric, satte stg emot denna remiss, emedan han pästod Ridderstapet och Adeln hafwa fatlat det beslut, art inga mäl stulle företagas förr än i plenum nästa mändag. Arv Den 8 Februari!- 3r? Herr Grefwen och Landtmarflalken erin. bräde alt ett sädank bestut ej blifwik tagit. Det ha« de wäl blifwit beslmit att plena endast mändagarne ftulle hällas; men sedermera hade Ständen förenat sig om en Tacksägelse addresi till Konungen, till hivars öfwerlemnande denna vag bliswit utsatt.
Conslitulions-Utskoltets Memorial, N',o 38 27 Den Svenska Adeln har afsagt sig alla andra anspråk på Rikets embeten, andem, dess skicklighet och förtjenst kunna gifva. Det återstår den, • att afsäga sig hvarje annat anspråk på deltagande i nalional-representationen, än det, medborgares förtroende gifver. Den skall derigenom icke gå miste örn tillfället att i nalionul-represenlaiionen göra fosterlandet alla de tjensler, som af dess mod, sjelfuppoffring och insigter kunna väntas. Sammanhanget mellan serskild representatio is-rätt och uteslutande rätt att ega viss jord, har mindre helio* af bevis. Hvarje blad af den utbildade feodalismens historia bevittnar det, och Utskottet tror sig icke behöfva tillägga mer, än den erinran, att rätt alt aliena kunna ega viss jord ursprungligen grundade sig på den uteslutande rätten och skyldigheten till viss tjenst; hvilken anmärkning berättigar Utskottet att, äfven för de här ifrågavarande rättigheternas sammanhang, åberopa, hvad det sagt 0111 sammanhanget mellan uteslutande rätt till embeten, och serskild rätt i national-representationen. Utskottet skulle dock icke på dessa grunder allena velat föreslå ens en förändring af Adelns serskilda representations-rätt, ännu mindre dess fullkomliga upphörande. Det skulle lugnt väntat af tiden, att den äfven häri skulle fullborda sitt verk. Men Utskottet har dels icke kunnat för ett Stånd bibehålla en serskild representalions-rätt, som det icke tilltrott sig kunna bibehålla för alla; dels har det trott en serskild adlig representation, icke blott sådan, som den Svenska hittills varit, utan äfven sådan, som den, nedsatt till ett mindre antal och utsedd genom val, ännu måste blifva, kunna i en viss mening lill och med blifva farlig för den sak, sorn Ridderskapets och Adelns samtlige medlemmar anse för sin skönaste arfsrätt att främst bland sina landsmän försvara. Skandinaviska halfön har genom sin förening fått en ny politisk kallelse.
min flicka, efter den långa frånvaron? Gör det Nå, hvad tycker du om ditt gamla hem nu, dig inte godt i hjärtat att återse det trefliga, gamla förmaket med sin skymningsbrasa och sin krets kring lampan. sitt soffhörn, fadern i en länstol, flickorna och Erhard på mindre efter fadern tänder en cigarr. Sally tillgriper strax ett handarbete och syr med stor ifver.) Jo, det förstås. HILMA (något beklämd). FADERN. (De sätta sig alla kring bordet, mor och mormor i hvar stolar, och kaffet bjuds under den följande scenen omkring, hvar södern skickat en saknadens suck till vårt trefliga, flickas trofasta hjärta, om det inte vore så. Jo visst! HILMA. MORMOR. Jag tänker att du många gånger där nere i nordiska hemlif. Hvad? Jag skulle illa känna min ut så länge där borta. något så otrefligt. Ja, jag kan då inte begripa hur du kunde hålla ugnar och golfven ä' af sten. Kan man tänka sig Tänk, där finns inga kakel vi inte längtat mindre efter dig, mitt kära barn. Vet du att pappa har varit riktigt rörande. De Ja har du längtat efter oss, så må du tro att MODERN. dagar han väntade bref från dig kunde han knappt företa sig något, och dina bref läste han om och gladde sig åt allt hvad du fick se och inhämta. FADERN. om igen, så att han kunde hvart ord utantill och dina studier. Du har väl gjort ordentliga anteckmig att se, hur du tillgodogjort dig det. HILMA. Ja, och nu väntar jag att få se frukterna af ningar om allt hvad du sett? Det ska intressera ningar mycket ofullständiga. Men det var så svårt att hinna med under resan. FADERN (godmodigt). Jag är rädd att pappa ska finna mina anteck också tänkt på att ge dina studier en mera solid förut. Jag har därför valt till vår aftonlektyr Det förstår jag det är rimligt. Jag har afslutning nu efteråt, eftersom det inte hanns med ett arbete, som särskildt bör intressera dig, och som jag tror ska vara mycket nyttigt och lärorikt äfven för de andra. Det är Lübkes konsthistoria. Hu då! LOLO. (Erhard far upp från stolen.)
Jordbruk gör denna vidsträcktare närings-rättighet oumbärlig för Ortens bestånd, utan att föranleda till något åsidosättande af Landtmanaens egentliga göromål, hvilka här icke desto mindre skötas med ali den drift, som landets läge och beskaffenhet möjligen kunna medgifva:” och att, om det å ena sidan icke kan förnekas, att missbruk af denna handel understundom inträffat, dymedelst att utländska varor äfven deruti ingått, ådagalägges likväl å andra sidan nogsamt af Kongl. Commerce-Collegii senast afgifne, på inkomne Närings-Tabeller grundade och i liuikesöch Post-Tidningen N:ro 66 för innevaran - 564 Resv, ock Ekon. uuk, Retänkande.n« de år införde Berättelse, att för merberörde handel icke i orten saknas ämnen af inhemske tillverkningar, så vida berörde Berättelse innehåller, att 1,577,000 alnar Ylle-, Bomullsoch Linneväfnader, eller mera än hvad något annat Län tillverkat, blifvit under loppet af ett år i Elfsborgs X-iän förfärdigade. I följd af den be fattning, jag haft vid styrelsen i ett till Gårdfarihandlandernes hemort gränsande Län, tror jag mig ock vara i tillfälle, att vitsorda, både att deras idoghet och derigenom grundlagde välmåga bereder angränsande sädesbygder det nästan enda fördelaktiga afsättningstillfället, och att deras resor och vandringar, hvilka oftast inträffa genom Skaraborgs Län, i följd af dess läge, icke, i min tanka, tillskyndat denna ort någre olägenheter, sorn icke varit af de derigenom åtnjutne fördelar vida öfvervägde. Herr Prosten Grevillius: ”Då jag icke kunnat dela de åsigter, som föranledt Allmänna Besvärsoch Ekonomie-Utskottets Pluralitet till Gårdfari handelns fullkomliga afskaffande, eller öfvertygas aF de skäl, derföre blifvit anförde; utbeder jag rriig att få yttra några tankar i ämnet, med anhållan, att de måtte få åtfölja Utskottets Betänkande till de Respective Stånden.
Han har fästat eder upmärksarahet deruppå att för nära irenne år sedan Ståndet till öfverläggning förehade och då förkastade ett med detta likartadt ärende, hvaraf han äfven slutar alt den vigtiga skatteförenklingsfrågan denna gång skall gå samma öde till mötes, och han har ledt sig till denna slutsats genom det påstående att ehuru man då ville förvaudla alla våra räntor i penningar, så har man nu velat börja med småpersedlarna för att slutligen komma till samma mål; natura skatternas förvandlande lill penningar. Men det är just deri misstaget ligger. Det är ej grunden Utsk. vill rubba; det är blott ojemheterna och orättvisorna vid dess tillämpning, som det sökt att förekomma, och jag tror att en hvar som insett och närmare erfarit alla de olägenheter, som äro förenade med det nuvar. invecklade beskatlningssystemet, icke bör sätta sig emot en förändring som så litet rubbar det stora hela, men som inför en väsändtlig lättnad i upbördsväsendet och en möjlighet för de skattskyldige att sjelfve kontrollera om de blifvit rätt eller orätt debiterade. Jag ber nemi. att 304 Den 5 Juli f. m. få fästa upmärksamheten på, att livar och en som har gjort sig mödan att söka kontrollera en debetsedel hvaruti indelta räntor ingå bör hafva insett den stora svårigheten, jag vågar säga omöjligheten, för flertalet af räntegifvare att bedöma, huruvida denna debitering är fullt riktig eller icke. Vi hafva exempel, ehuru lyckligtvis ganska sällsynta, på Häradsskrifvare och Kronofogdar sorn sammansatt sig för att i detta fall begagna sig af den stora mängdens okunnighet, och huru vigtigt då, till förekommande af dylika missbruk, och tillika till förebyggande af misstankar emot det ojemförligt största, aktningsvärda antalet af dessa embetsmanna-korpser, att skatternas beräkning verkställes på ett sätt, sorn äfven af den mindre räknekunnige må kunna kontrolleras.
Alla af Almqvist danade kvinnogestalter, dem han själf älskar, äro antingen helt otamda naturvarelser och därigenom medvetet inspirerade, eller också sådana i sin klokhet varma och i sin värme ljusa varelser, som den af alla gratier omsvärmade Araminta May, flickan ur Stockholms fina borgerliga kretsar, eller Sara Widebeck, den i hvardagligare gestalt framträdande flickan ur småborgarevärlden. Båda hafva det gemensamt med alla Almqvists käraste kvinnogestalter, att vara omedelbar natur, och sålunda, ehuru i de sistnämnda fallen omedvetet, bli för mannen inspirerande till ett lif i äkta skönhet. Klokheten, kulturen, koketteriet eller hvad det är, som hos dessa flickor öfver hjärtat drar »en fin sky, ett flor som af tunn snö, ett slädnät af silke, med skimmerhvita maskor» – detta höjer blott lyckan att äga det trofasta, varma, rena hjärtat, som slår under höljet. Almqvist har emellertid aldrig förfallit till något ytligt kvinnoförhärligande. Han är därtill allt för djupblickande. Han ser mannen och kvinnan som de båda hvarandra utfyllande, för hvarandra skapade halfvor, hvilka i sin förening på jorden fullkomligast kunna uppenbara den eviga kärlekens väsen. De äro hvarandras jämlikar, ehuru ej hvarandra lika. Ingendera står »som ett under öfver», ingendera som »ett vidunder under den andra». Det äkta samlifvet mellan dem är jordens högsta gudstjänst. Att trygga denna gudstjänst, att gifva den all länkbar helgd, frihet och friskhet är den största af alla samhällsfrågor, viktigare än någon, som »rör stat, näringar och andra som så samhällsviktiga ansedda frågor». Genom denna syn på äktenskapet föres Almqvist också fram till kvinnosakens hjärtpunkt. Kvinnan bör lära sig yrken och erhålla full rätt till själfförsörjning, så att hon icke för utkomstens skull förfaller till »den nedriga lasten» att ge sig åt en annan man, än den hon älskar. »Ingen man blir rätt lycklig genom en kvinna, om hon inte älskar honom. Därföre måste ock han vara högst angelägen, att kvinnan genom sitt arbete och sin skicklighet kan bestå i landet; ty då först kan en man veta, att, om en kvinna bifaller att gifva sig åt honom, så gör hon det af kärlek».
Ett nytt Representationssätt, med all mensklig omsorg äfven efter sådana grunder utarbetadt, har dock Utskottet trott alltid behöfva tidens mognad, för att uppnå ett sådant värde, att det, gilladt af Nationens öfvertygelse, kunde vinna dess odelade bifall; till och med, att dess införande alltid komme att behöfva anledning af sådana antingen förut beredda eller tillfälligt sammanstötande omständigheter, som undanröjde all tvekan att det samma antaga. Men, om i theoretiskt afseende dessa allmänna grunder af Nationens röst skulle erkännas giltiga, om derefter ett system, till dess allmänna reglor, skulle kunna uppfattas, förekomma dock vid dess bestämmande en myckenhet tillfällen, der endast erfarenheten och en fullständig kännedom af localomständigheter kunna rådfrågas. Det vore i Utskottets tanka ett onyttigt arbete att sammanfatta och föi’ete ett förslag, som ej på säkra beräkningar kunde stödja sig; och Utskottet måste uppriktigt erkänna, att det ännu befinner sig i samma belägenhet som dess företrädare vid 1809 och 1810 876 Riksdagen 1815. års Riksdag att sakna de statistiska kunskaper, hvaraf erfarenhetens ledning vid detta arbete kunde erhållas. Vid nyssnämnde Riksdag gjorde man sig hopp, att sådana kunskaper under tidens lopp skulle fullständigare samlas; man trodde, att den återvunna Tryckfriheten skulle frambringa fullständiga utvecklingar af ett så vigtigt ämne. Denna förmodan har slagit fel, och Utskottet finner sig befogadt att ännu ytterligare åt framtiden lemna ett arbete, som det gerna hade fulländat, om det trott sig deråt kunna gifva vederbörlig mognad och fullständighet. Men i sammanhang härmed, och då frågans vigt ständigt derpå fäster den allmänna uppmärksamheten, har Utskottet trott sig ej höra underlåta att tillstyrka vidtagandet af sådana mått och steg, hvarigenom åt kommande Ständer må kunna beredas möjligheten att dervid lägga en allvarligare hand.
3 Och som Rikets Ständer tillika, beträffande Bankens vinstmedel, fattat det beslut, att 5,000,000 R:dr skola under innevarande och nästföljande åren 1864 och 1865 med J:del hvarldera året till Riksgälsds-kontoret aflemnas, hvarigenom beräknats uppkomma ett öfverskott å tillgångarne för extra statsregleringen al 5,404,714 R:dr 35 öre; så, om af delta öfverskott användes R:dr 488,729: 97. komme den summa, som för jernvägsbyggnaderna borde genom lån anskaffas, alt uppgå till „ 35,000,000: Det beräknade öfverskottet af „ 5,404,714: 35. komme i sådant läll att minskas med „ 488,729: 97. hvarefter återstoden utgjorde „ 4,915,984: 38. Denna summa torde blifva fullt tillräcklig att bestrida den annuitet, som under nästkommande slatsregleringsperiod erfordras till ränta och amortering för ett lån å 35,000,000 R:dr. Man kan nemligen antaga, att de till jernvägsbyggnaderna beviljade anslag och lån icke komma att utgå lill högre belopp, än högst J:del under hvartdera af de 3 nästinstundande åren, samt att, om ock mera än denna tredjedel af lånet under hvarje af dessa år skulle indragas, ränteinkomsten af det öfverskjutande beloppet för tiden, intilldess medlen behöfva för jernvägsbyggnaderna användas, bör fullt beläcka annuiteten för ett motsvarande lånebelopp.
För thin egert del hyser jag den Öfvertygelse, att alla sammansätta och konstiga Planer förfela ändamålet, och öka eller förlänga det onda; att det förslag, soto mest utmärker sig genom enkelhet och öVäld, äfvén är det mest användbara samt att man i Finäncerna, lika som i alla andra grenar af förvaltningen, bör .vakta sig att icke göta för slota språng, och att endast öfvergå ifrån en ytterlighet till en annan; Jag tror mig icke hafva att förebrå mig såsom en afvikelse från ämnet, om, innan jag närmare ingår i utvecklingen af mina egna tankar, , jag framställer en teckning af de utvägar sorn en framliden stor Konung användt till sitt folks räddning, då det befann sig i én lika förlägenhet som Svenska Nationen sig för det närvarande befinner. Det är Fredrik den Stores anstalter efter Sju-åra krigets slut jag går att tekna, och Preussiske Finance-Ministern Struense är härvid min ledare, Fredric hade under kriget af omständigheterna blifvit tvungen, att låta suscessiyt till 225 Den 2ö tfuml 2 2* R:d utmynta Silfver-marken, sorn eljest, efter' landets ordimaira myntfot, icke utmyntades till mera än 14 Bal. Skiljemyntet blef slutligen uttnyntadt anda till j;2 R:d per mark. En följd häraf Var, att produeterna stego i nominal-värde, och således äfven Fastigheter i pris. Sedan kriget upphört, uppstod en allmän efterfrågan efter Capitaler; Jordägarne saknade den afsättning på sina produeter, sorn Leveranserna under Kriget dem beredt; förlägeheten blef allmän; Penninge-rentan uppjagades till 10 procent och all inhemsk rörelse afstannade.
Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o 115. 15 Det har t. ex. under den före motionens remiss förda diskussion blifvit upplyst, att i Upsala kathedral-skola, der undervisningen väl icke, såsom motionen anfört, fortgår på tvänne, af hvarandra oberoende linier, men der linierna likväl äro mer än eljest skiljda, undervisningen, i synnerhet på real-linien, blifvit förd till en eljest ovanlig höjd. Redan i den tredje klassen har lärjungen der lärt de sex första böckerna af Euklides och tvänne grader Algebra, och i den klass, som motsvarar början af den förra gvmnasial-undervisningen, har han hunnit inhemta icke allenast en mera omfattande bekantskap med Franska, Tyska och Engelska språken, äfvensom uti mathematiken, jemte Euklides, trigonometri och eqvalions-theori, utan äfven de antagna läroböckerna i botanik och zoologi, samt vigtiga delar af fysiken och kemien. Det är tydligt, att en yngling, geuom en sådan förberedelse, skall kunna på olika stadier utträda ur skolan, väl underbyggd för det praktiska lifvets fordringar. Det synes likväl oafgjordt, huruvida vid mindre läroverk, der så väl lärares som lärjungars antal är föga betydligt, denna grundsats kan böra tillämpas. 1 alla händelser anser Utskottet sig icke böra tillstyrka Rikets Stän der, att i afseende på undervisningens ordnande inom skolan ingå i närmare detaljer. Hvad enligt Utskottets tanke deremot Rikets Ständer böra klart uttala, är den stora grundsatsen af all bildnings fosterländska vigt, äfvensom den, på en gång på billighet och på ett sannt befrämjande af allmänt väl grundade, åsigten, alt så väl den humanistiska, som real-bildningen, böra af Staten omsorgsfullt vårdas.
Andra d:o Tredje d:o Fjerde d:o i de öfrige städerna, i sex klasser: )) )) 25: — » )) 16 32, T> » 12 — » » 8: — » )) 6: — » )) 4: — » )) 3: — » » 15: )) )) 10: — )) )) 7: — » » 5: —- )) » 3: — » » 2: —- Femte d:o Sjette d:o Och skall den, som antingen efter Taxerings-kommittéens kännedom sig med kommissionshandel befattar eller ock sjelf uppgifver sig vilja blifva för så beskaffad handel beskattad, ovilkorligen taxeras såsom kommissionär, utan att Taxerings-kommittéen må ega ingå i pröfning, om den skatlskyldige är till kommissionshandels idkande berättigad. Handtverkare, vid Hofvet och de Kongl. Spektaklerne, så ock Kronans vid amiralitetet, artilleriet och fortifikationen m. fl. stater, betala efter deras lönevilkort dock ej under B:ko R:dr 2: — och skola de bland desse handtverkare, hvilka drifva serskild rörelse, dessutom taxeras lika med borgare, se § 10. Bevillnings-Ulskottets Betänkande, Jis 4. 13 Handtverkare, hvilka, utan mästerskaps eller burskaps förvärfvande, erhållit tillstånd att såsom försörjningsmedel åstadkomma handtverkeriarbeteu, erlägga minst . B.ko R:dr 2: — Inspektörer vid bruk, manufakturier och boktryckerier, lika med handelsexpeditör. Kaffeskänkar och Kaffehusi åkers kor, se krögare. Klädmäklare och Klädmäklerskor, so Första klassen . Andra d:o d:o d:o d:o d:o Tredje Fjerde Femte Sjette n hålla bodar, sex klasser:
Man förtrodt, ofta ej ar till beskaffenheten kändt och de derä satte läs eller Sigill icke mä rubbas af den som godset innehafwer, och följaktligen ej annorledes än till ki« stornes eller packornes antal och yttre beskaffenhet kan uppgiftvas eller upptecknas; Och dä för öfrigt Bouppteckningsförrättningar, wid timade dödsfall, ej allenast efter Lag fä ansta pä z:ne mänadcrs tid, utan ock när boetS tillständ sä fordrar, efter erhällen tillätelse, pä längre tid uppskjutas, hwarigenom den som hade uti Sterbhuset antingen anförtrodt gods eller län af lösörcpersedlar, hwilket ofta Gran, nar emellan inträffar, eller ock panter skulle sättas i känbart lidande om han twingadeS, att för äterbekommandet af sädan sin egendom afwakta Boupp. teckningens företagande och flut, hemstälde Högste Domstolen i underdänighet, att införandet i Bouppteckningen af Egendom, som hörer annan till, ej ma hindra ägaren att den äterfordra, eller Sterbhusdclägarne, att den utlemna när anmaning derom ster, oaktadt Bouppteckningen hwarken wore börjad eller afflutad! hälst i annat fall all wälwilja och tjenst, färdighet skulle blifwa betänkelig, om man befarade att Löntagarens oförmodeligt timade död skulle sätta Langifwaren i förlägenhet, att längre tid sakna hivad stundom hörde till hans dagliga behof. Irr lläem krotocoili, Lamuoj ilenius. " Kongl. Den Z Zcbruarii. Kongs. Maj:ts Nälnga Proposition lill Riksens Ständer, angående stadgande af någon Lag i afseende pä tiden innom hwilken häcktade Personer böra ställas för Rätta. Giswen Stockholms Slolt den n Januarii 1810.
För min del anser jag denna stadga förnämligast afse den ordning, som bör bibehållas inom Ridderskapet och Adelli under dess plena, samt att således det Reglemente, hvilket lärer vara erforderligt för ordningens vidmagthållande bland främmande åhörare, icke bör uti nämnde stadga inflyta. Jag är likväl ense med Utskottets pluralite, om de grunder, som Utskottet trott sig böra följa vid uppgörandet af förslag till ifrågavarande Reglemente, ehuru jag anser de sex första punkterne deraf fordra tillägg i RiddarhusOrdningen. Under förutsättning deraf, att det antal åhörare, som medgifvas inträde i Riddarhussalen, äga den bildning och den urskiljning, att några uppträden af straffvärd egenskap icke af dem äro att befara, skulle det väl synas, sona någon annan påföljd icke behöfde stad - Den i 5 Januarii. gas för sådane förbrytelser, hvilka i 8 §. af Reglementet omförmälas, än förbindelsen, att på tillsägelse aflägsna sig; mendet skulle ju kunna inträffa, att åhörare vägrade åtlyda denna tillsägelse, och att de på flere, nu oförutsedde, sätt kunde förgå sig mot Ridderskapet och Adeln allmänt, eller någon af dess Ledamöter, och vid alla sådane händelser skulle jag tro, att ansvar, lämpadt efter brottets beskaffenhet, borde vara stadgadt, särdeles då ett så lindrigt beifrande, som det, hvartill allmänna Polisbestämmelser gifva anledning, icke tillräckligen lemna det för nationens representanter nödiga skydd, samt det strängare ansvar som innefattas i 77 §. Riksdagsordningen icke i min tanka synes tillämpligt å förseelser af mindre svår beskaffenhet. Då enligt iio §. RegeringsFormen och sistnämnde §.