Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
St:r vid innev:de Riksdag ega att disponera, tvifvelsutan kommer att betydligt öfverstiga iy2 million om året, antager jag att 1 '/2 million är den minsta summa, som för detta angelägna ändamål årligen bör af bankovinsten anslås, samt att Bankostyrelsen må berättigas, att dertill äfven använda återstoden af bankovinsten, äfvensom de grundfondsmedel, som dertill kunna vara disponible. Dessa starkare anslag till reservfondens bildande påkallas nu af tvenne anledningar, 1 :o) emedan Bankens reela fond befinner sig nära Tabell, utvisande huru ett kapital af 1,000,000 H:dr med en årlig tillökning af 1,000,000 H:dr förkofras genom uppköp af Utrikes Obligationer, som gifva 3 procents årlig ränta och inköpas å 15 procent af deras nominalvärde, det vill säga, att 1,000,000 R:dr gifver 1,333,333^ i Obligationer. 40,000 - 1874. Capital-tillökning. Ränta härå å 3% 743,956 5G Ränta härå å h%. Capital-tillökning. Capital-tillökning. Ränta härå å . Capital-tillökning. Capital-tillökning. 1,333,333 33 Ränta härå k "!>%.. Capital-tillökning 1,333.333 33 Ränta härå å "&%. Capital-tillökning 1,333,333 33 Ränta härå k '&%. Capital-tillökning. 1,333,333 33 Ränta härå å ?>% 1,004,674 74 Ränta härå å %% Capital-tillökning 65 5:e årets slut. Capital-tillökning 1,333,333 33 2,309,207 Dl Ränta härå k ?>%
Konungamagt, med ful! sjelfförtröstan på sin egen vishet, uppgjorde Förslag som vid fara af onåd skulle antagas, då klagade man med skäl öfver saknad frihet i öfverläggningarne. Nu, då denna frihet nästan icke har några gränsor, förebrår man StatsRådet att icke gifva Ständerne nog bestämda yttranden. Likväl, när StatsUtskottet vid 1809 års Riksdag begärte att en Financeplan måtte af Konungens Embetsman till Rikets Ständers granskning afgifvas, blef detta Förslag af Plena förkastadt och det var nära att anses som en kränkning af Rikets Ständers rätt. Hvarifrån kommer det väl nu, att man äskar directe af den så kallade Ministeren dylika arbeten'? Sägom saken rent ut. Det är icke ledningen man saknar, det är tillfället att klandra och man kan icke dölja sin förtrytelse, att genom uteblifvande af StatsRådets bestämda tillstyrkande, sakna anledning att kasta på detsamma skulden för allt hvad man i de nämnde Förslagen ogillar. Men då det icke varit StatsRådets åliggande eller pligt att uppgöra dem, tror jag icke heller det är dess skyldighet att åtaga sig ansvaret derföre. Efter hvad jag haft äran anföra om Rikets Ständers granlagenhet att vid 1809 års Riksdag ensamne uppgöra, hvad som angick de Financiella ärenderne, och då både sakens beskaffenhet och Rikets Ständers anseende, böra ingifva öfvertygelsen att de icke varit ledde af annat än omständigheternas kraf och kän - Den lj? April c, m. kännedomen af Fäderneslandets behof, tror jag mig icke böra ingå i någon omstäadeiig bevisning för att ådagalägga, Ett det icke berodt af Ministéren, hvarken att förekomma förblandningen af Statens skuld med Statens mynt, eller hvad Friherre Anckarsvärd kallat Discontkatastrophen. Såsom skild ifrån all
Riddarhus-kassan är R. o. Ad:s egen tillhörighet, och dess ersätlnings-anspråk må R. o. Ad. äga rättighet efterskänka; men med Wadstena Adliga Jungfru-stifts-kassa blifver förhållandet helt annorlunda. Denna kassa är hufvudsakligen bildad genom enskilda donationer och teslamentariska dispositioner. Visserligen har R. o. Ad. äfven med tillskott bidragit till dess bildande; men hufvudsakligen är den, som sagdt, bildad genom enskilda donationer. Vidare är denna kassa visserligen ställd under R. o. Ad:s förvaltning för att till afsedda ändamål användas; men torde ej kunna betraktas såsom R. o. Ad:s egendom. Om nu R. o. Ad., denna kassas förvaltare, genom sitt beslut i frågan, efterskänker den ersättning af Ridd.-Kamereraren, som, genom sakens behandling på laglig väg, möjligen kunde blifvit kassan tilldömd, så kan jag ej se annat än att R. o. Ad. derigenom tillförbinder sig att sjelf ersätta Jungfru-stifts-kassan dess förlust. Detta skäl förefaller åtminstone mig afgörande, och då dessutom genom laglig behandling, klarhet vinnes i saken och R. o. Ad. undgår att blifva inledd i ansvar och att utsättas för allmänna omdömets rättvisa ogillande, i fall saken, genom framdeles möjligen framkommande uplysningar, skulle befinnas hafva blifvit med förkastande afgjord, så, och då det ej är omöjligt att någon spaning på tjufvarne eller det stulna under rättegångens fortgång kan erhållas, tillstyrker jag, att saken måtte lill laga behandling vid vederbörlig domstol öfverlemnas. Dertill kommer äfven det skäl, att det stulna till stor del består af åtskilliga Hypotheksföreningars Obligationer, om hvilkas numror etc. underrättelse är meddelad Börserne i Köpenhamn, Hamburg och Lybeck, och som sålunda kanske kunna återfås, genom att beläggas med beslag på något af dessa ställen. 144 Den 22 Mars. Skulle de ej kunna återfås, så återstår alltid att få veta huruvida Hypolheksföreningarne ej skulle vilja, efter någon viss tids förlopp, betrakta de bortstulne obligationerna såsom dödade och i sådan händelse förnya desamma.
Utdrag af Protocollet, hället i Högloft. R!dderftapetö och Adelns Plenum den 21 April I8v>. S. D. Efter öfwerwägande af det Hedcrwärda Bonde-Ständets, uti denna dag »plast Protocolls - Utdrag af L<n tZ dennes, yttrade önffan, att ur Niks-Ständens Beflut i afseende pä andra punetcn af Allmänna Befwärsoch Oeconomie - Utffottets sista utlätande angäcnde Medel lill Veneriska smittans hämmande, ordet Ynglingar, der om Gärdfarihandlandes visiterande sräga ar, mätte utgä; fann Högloft. Ridderskapct och Adeln icke anledning wara att till nägon förändring uti sitt redan fattade Beslut öfwer berörde utlätande samtycka, ve supr->. Föredrogs ä nyo Allmänna Beswärsoch OeconomieUtskottetö den n Augusti nästlidit är pä bordet lagde Betänkande, angäende Frihrefö-rättighet för StädeknesMaZistrater. - Herr Den L4 April. 923 Herr Grcfwcmoch Landt-Marskalken, för» malte, det han gjort sig underrättad, att Bewillningsoch Lkcconomie-Utskotten uti deras Betänkande rörande Post<- Werket, tillstyrkt ntr Magistratcrne, wid remitterande sä wäl af Kronans Upbörd, fom de dit hörande Verificationer och öfrige Handlingar, men icke uti andre angelägenheter, mage äga postfrihet; och dä Högloft Ridderffapet och Adeln redan vade detta Betänkande bifallit, torde Ridderffapet och Adeln lätt finna akt nZgot särskilt Beflut öfwer det nu förcdragne Betänkande iste mera were af nöden. Ropades Ia.
Ordinarie Cantzlister, sorn redan länge i Utskottet uppvaktat, och genom prof af flit, med skicklighet förenad , rättvi«at Utskottets förtroende, så får hos Riksens Högloft. Ständer Urskottet härigenom vördsamt föreslå, att ett tractamente, af 1 R:dr 24 sk Banko om dagen, må hvardera af dessa ?:ne Extra-Ordinarie Cantzlister varda besiådt, att räknas och utgå ifrån den 1 innevarande Julii; Och Utskottet vågar hoppas, att dess Förslag läier desto heldre af Riksens HögloH. Ständer bifallas, som det är af högsta behofvet påkalladt, och den föresUgna aflöningen så lågt 310 Expeditioni-Uts&ottets Memorial. tilltagen, att den obetydligt öfverstiger ett vaktmäst are-1 r acta men te. För öfrigt och i öfverensstämmelse med det i Herr Landt-Marskalkens och Herrar Talmäns saint Utskottens Herrar Oidförandes under den 2. Mars detta år till Riksens HögloflStänder afiåtne Förslag till aflöning vid denna Riksdag för Riks-Ständens och deras Utskotts Secreterare, Cantzlier och vaktbetjening, gjorda serskildta förbehåll, utbeder sig Uiskottet, att, derest göromålen blifva mot slutet af Riksdagen så öfverhopande, att Utskottets Cantzli-Betjening kommer af biträde vid renskrifningen i behof, det må vara Utskottet tillåtet , att de utgifter , hvartill ett sådant biträde föranleder, framdeles få till ersättning anmäla. Stockholm den 17 Julii iS2 3« Prctocolls-Utdrug fran Högloft. RiddersLapet och Adeln, den 5 Augusti 1823. S. D Föredrogs å nyo och bifölls Expeditions-Utskottets den 17 sistlidne Julii afiåtne, samt den 29 derpåföljde, e. m. på bordet lagde Memorial, innefattande hemställan oin aflöning för tvenne Extra-Oidinarie Cantzlister m. tn.
Utur den synpunkt att allmän rigtning och enhet i föreflrifler aro lika som för hwarje Grundlag, wilkoret för en ordning, som ät kommande lider stall förwara helgden af Swensta Folkets angelägenheter, har Utskottet inom gränsen af sine forrstyndade granlaga arbeten, med största upmärksamhet följt, ä ena sidan wigten af de till Utskottets ätgärd lämnade anmärkningar, och a den andra Ordaförständek vch Analogien af de i fräga komne H. Z., samt med sin bestämmelse ansett förenligast, att med enskild pröfningsblick och oberoende öfwertygelse, söka, sa widt det i Utskottets förmåga funnits, utbilda likstämmiga Stadganden och Bestut, icke blott hwar mcningarne till formen warit söndrade, utan ock i de delar stillde fordringar i afseende pä mer eller mindre allmänliga Intcesten förekommit. Pä Den r8 November. Pä sadan grund hafwa Utstottets Beslut blist wis stadgade: Det har deruti under sine öfwerlaggningar icke kunnat anse sig förhindradt hwarken ge, nom ett eller annat RiksStänds i nägot amne uteblefne siutliga yttrande, ell^r as de flere i afseende pä wista §. <^:s framgent förbindande kraft gjorde förbehåll, hwilka i följd af förutgående särskilde anmärkningar emot NegeringsFormen förblifwa witz deras Constitutions-enliga werkan att, fä«'om under de'ta Riksmö e wäckte, wid nastintraffande Lagtima Riksdag förekomma till pröfning ock afgörande; Utflotket har likwäl hyst den öfwer ygelse, att billiga anspråk, men af alldeles enskild och yeconomist beskaffenhet, der sadane kommit i staga, icke bordt inflyta pa ven allmänna miljan, eller werka till inskränkning och undantag uti en Grundlags offenteliga normer, utan de samma hälst kunna genom Stånds Ordningar eller andra inom hwarje Stand fastställande beslut utan rubbning af sammanhang i det hela utmärkas och bestammas.
Ad. härigenom kommit så långt efter Med-St:n vid frågornas verkliga afgörande att vi, långt ifrån alt tjena till ledare, såsom vi både borde och kunde, få nöja oss med den mera anspråkslösa rolen af svans och att discutera frågor hvilka redan genom Med-St:ns beslut äro ”de facto” afgjorda. Så är äfven förhållandet med nuvar:de Betänk:de. Jag hoppas dock att E. o. Ad. för sin del ville visa att det ej delar den talares åsigt, som, i ett annat Sfånd, sagt sig ej kunna inse hvarföre Svenskar snarare skulle studera Norriges än andra länders förhållanden; visa, att vi åtminstone önska sprida kunskap de Skandinaviska folken emellan. En dylik kunskap alstrar högaktning, denna, vänskap och förtroende. Detta lärer vara rätta vägen till det stora mål vi alla eftersträfva. Utsk. deremot tyckes verkeligen anse Kölen såsom en Chinesisk mur, på hvars andra sida intet finnes värdi att taga reda på. Olyckligtvis är denna tankegång icke alldeles främmande för oss. De finnas för hvilka Norrige är mera ett ”terra incognito” än Turkiet, och för hvilka de Spanska Cortes sammanträden hafva långt högre 234 I) en 31 Jan uari. värde än Stortingets förhandlingar. Denna liknöjdhet, mine Hrr, är den is, som först måste hrytas innan större mål kunna upnås. Huru kan detta lämpligare ske än genom ett ömsesidigt studerande af båda folkens lagar? •—• ett arbete, hvars nytta är så i ögonen fallande att det, trots Utsk., hundradefallt upväger några månaders förlängdt vistande vid Academien. Utskrs sätt att öfverandtvarda den Skandinaviska idéens utveckling åt Universiteten är beqväm, men torde inom detta hus röna föga genklang. Med all aktning får studentmöten får saken en annan vigt om representationen sjelf sätter sig i spetsen för rörelsen. Visserligen har Utsk. rätt då det säger att vi icke kunna befalla Norrmännen att studera våra lagar; men låt oss blott föregå med godt exempel och efterföljden skall icke uteblifva. Jag beklagar att motionären inskränkt sitt förslag om grundlagsläsandet till endast civile embetsman.
Dock som Herrar Fullmäktige icke, genom något Rikets Ständers beslut, blifvit berättigade att för bristande tillgång medgifva dylika afskrifningar, hafva Herrar Fullmäktige, före ifrågavarande afskrifnings verkställighet, velat derom göra anmälan hos Revisorerne samt afvakta deras beslut. Härjemte hafva Herrar Full mäktige tillika hemställt, att Revisorerne måtte hos Rikets näst sammanträdande Ständer göra erforderlig framställning, för beredandet af rättighet för Herrar Fullmäktige att framdeles, utan föregången anmälan hos Rikets Ständer eller deras Revisorer, låta afskrifva i Riksgälds-Kontorets Anteckningsböcker eller Diarier balanserade testamentsbevillnings-mål, då derigenom, enligt hvad företedda handlingar ådagalade , någon förlust för Riksgälds-Kontoret icke föranleddes. Till svar å hvad sålunda blifvit Iros Revisorerne anmäldt och hemsläldt, hafva Revisorerne meddelat Herrar Fullmäktige: dels att, enär någon utsigt icke förefinnes, att bevillningen för ofvannämnde testamente hädanefter skall, till större eller mindre belopp, inflyta, Revisorerne, lika med Herrar Fullmäktige, ansett ifrågavarande mål kunna afskrifvas; men som Revisorerne ej helier, på grund af den för dem gällande Instruktion, äga att besluta om dylika afskrifningars verk - ställande, hafva Revisorerne funnit sig endast kunna härmedelst tillstyrka Rikets Ständers bifall dertill, att detta bevillningsmål måtte, på sätt Herrar Fullmäktige förklarat, varda afskrifvet; dels att, hvad åter vidkomme frågan om Herrar Fullmäktiges berättigande att, utan föregången anmälan, hädanefter låta verkställa dylika afskrifningar, Revisorerne , af det hos dem nu anmälda särskilda förhållande med ett sådant mål, ieke funnit anledning föreslå Rikets Ständer något allmänt stadgande, i afseende på framdeles förekommande afskrifningsfrågors behandling. BetrSr »f fBrre
Därpå gick hon nas, tärd af svartsjukans kval. Och fru Moss det också som snyftningar. tryckte handen mot sitt hjärta och väntade med Sigrid blef helt förskräckt. Hon vände sig in utan ett ord till svar. hastigt till Hilma och frågade i ångestfull ton: Fru Moss blef förskräckt, då hon fick se sin ångest på förklaringen. dotter. — Känner Hilma honom? Isidor kom som vanligt efter slutadt arbete för Och Hilma skrattade och grät om hvartannat. — Kära barn, är du sjuk? — utbrast hon beatt besöka dem, men han fick icke komma in — Nej, nej, — • stammade hon — inte nu, inte kymrad. till Sigrid, hon ville icke se honom. nu; det var i min ungdom, för länge, länge sedan! Hon fick heller intet svar. Och så led det ändtligen mot slutet af den Barnet väcktes af det ovanliga bullret och — Kära Siggan, hvad har händt, var det något ödesdigra vecka, som blef af så afgörande betybörjade också gråta. Hilma störtade fram till ledsamt med Hilma; har hon förargat dig kanske? delse för Sigrids hela lefnad. (Forts) soffan, tog den Ulla i sina armar och vaggade — Åh, jag hatar henne! — mumlade Sigrid henne af och an. mellan tänderna. — Tyst, tyst, min älskling, tyst, liten; inte — Kära barn, ett sådant tal af din mun, det gråta, inte gråta, det hjälper inte; stackars min hade jag icke väntat. Du får väl ha en liten lilla, som inte har någon far! smula fördragsamhet, äfven om hon icke alltid Och så bröt hon själf ut i våldsamma snyftlyckats så bra. ningar. — Hon har förstört hela mitt lif! Sigrid med tragisk stämma. hembygd; intryck från en fotvandring g e n o m NordPlötsligt tog hon ett hårdt tag om Hilmas arm. Both. Idun B yrå: ' Kla.ra.bergsgata.il 54, Tidningen kostar en tr. Annonspris: 25 öre pr petitrad ( endast 1 krona för qvartalet. postarvodet tnberäknadt. Ingen Jösnujninerförsäljning! Redaktör och utgifvare: FRITHIOF HELLBERG.
Doktorn var synbarligen rörd. "Ni hjelper oss!" ropade hon plötsligen glad, "jag ser det på edra ögon! Icke sannt, ni hjelper oss öfver till det fria Sverige!" Doktorn räckte henne sin hand och lofvade att göra allt för att förskaffa dem en hemlig lägenhet öfver till Sverige. "Gud välsigne er!" sade Nadeschda och förde hans hand till sina läppar, "ni är vår räddare, ni är mitt helgon, jag vill..." Då öppnades dörren och i dörren stod löjtnant Boris, adjutanten, och bredvid honom polismästaren i staden. "Der äro de!" sade Boris hånfullt, "de ha rest utan pass, gör er pligt, ni känner ordern." Hvad är att säga mera? Vår historia är snart slut. Doktorn sönderkramade en tår i sitt ärliga öga då Nikifor och Nadeschda inpackades i en täckvagn och med fyra hästar affördes till Petersburg ännu hastigare än hvad resan gått till Abo. Hans protester i vetenskapens och mensklighetens namn att uppskjuta resan tills Nadeschda blifvit fullkomligt återställd, bemöttes af Boris med ett gäckande: "vi ha ypperliga läkare i våra kloster." Och så gick det; klostret blef Nadeschdas och en cell Nikifors öde. Någon tid efter sitt inspärrande erhöll Nadeschda sent en afton besök af ett äldre fruntimmer som underrättade henne att hon skulle flytta. Nadeschda steg i en vagn och fördes till en ångbåt. Fruntimret ledde henne till en hytt och här hvilken syn! mötte hon sin far, den gamle Iwenjew och Nikifor, i hvars armar hon nästan svimmade. Men på börsen i St. Petersburg talade man den veckan mycket derom att den rike vinhandlaren just i dagarne måtte ha gjort en stor förlust, alldenstund han sett sig tvungen att ur riksbanken uttaga en ofantligt stor summa. Ingen fick dock veta hvart pengarne gått, ingen utom de fem personerna i hytten och några andra till "som behöfdes". Ja, det är sannt, i Ryssland går allting an.
16Så fri du dig ej känner Ibland ett folk i band, Får ej så många vänner, Som här i Svea land. Om uti glödhet söder Du saknar något än, Kom till de varma broder I nordens köld igen. Nervänders minnesalbum — na tillhörigt hans son, den under signaturen Emlekyl bekante skriftställaren — framlades nyligen en afton i Stockholms publicistklubb. Det vttckte där många tankar, vemodiga, allvarliga tankar — ej minst denna: lefva ännu i svenska och finska hjertan de känslor, hvilka för 60 år sedan tögo sig uttryck i Geijers här ofvan anförda poem? Här förvisso! Där? Birger Sehö / dström.Mäster Olof. En p&amp;raUel af Ignotus. Aderton är sedan den första versionen af Mäster Olof såg dagen har nu Kungliga dramatiska teatern uppfort den omarbetade upplagan af den. Den ursprungliga gafs, som läsaren torde minnas, 1881 på Svenska, d. v. Nya teatern. Då nu omsider båda upplagorna kommit fram på scenen, torde en jämförelse mellan dem, deras olika komposition och karakter möjligen vara af intresse. Redan i yttre måtto förete de båda upplagorna stora olikheter. För det första är den äldre skrifven på prosa, den senare till större delen på vers. Detta gifver en helt olika stämning och karakter åt de båda styckena, en olikhet som vi ha författarens egna ord på, att den varit fullt medveten och afsigtlig, grundad i den olika sinnesstämning som beherskade honom, när han affattade de olika upplagorna. Om den första säger han på 25: e sidan i 3: e delen af sin sjelfbiografi » I röda rummet »: » Djärf efter läsningen af Göthes Götz med dess sextiotal tablåer, hade jag beslutat att bryta med det gängse skådespelet, sådant det brukade tillskäras på Fryxell och Afzelius. Alltså ingen vers, ingen deklamation. — Människorna fingo tala ett enkelt hvardagsspråk, så som människor bruka tala utom scenen.
Friherren gor emellan lä^- setimmarne vid Gynmafierne och KrigsAcadetnien tyckes vara mycket otördelagtig för de förra, om man icke dervid med erfarenhetens vittnesbörd kunde göra det jakastet: att öfverhopade iitanläxor gagna vida mindre än efter förståndet och tankeutvecklingen afpassade studier, och i synnerhet uppöfvad sjelfreflexion hos de studerande; och efter denna förutsättning torde 12 timmars studier i veckan under loppet af 5 månadtr, ej sällan, kunna svara emot 30 timmars öfverhopande studier i veckan under loppet af 11 månader, hvilket senare lärer vara fallet på Carlberg-, men hvarigenom ynglingen blir brådmogen och hastar till målet, nemligen Fändricks fullmagten, utan att besinna vigsten och nyttan af hvad han för att snart hinna detta lockande mål, öfverhopande lågt på miapet och sedan otta icke vidare ämnar begagna ©ch utveckla, eftersom omdömet tilläfventyrs mindre blifvit uppöfvadt än minnet. Också vore det icke onyttigt öm man komme litet långsammare till nämnde mål: derigenom skulle inånga fördelar, efter min tanka, vinnas» 3:0 Hunne ungdornsvärman afsvalna, och med detsamma många deraf härrörande utbrott och förhastanden förekommssi 2:0 Finge tjenste^ derigenom mer anseende, då den med mognadens värdighet blefve utöfvad. 3:0 Biefve derigenom mera likhet med den trögare civils 204 Den 21 Maji j, m. banan, hvarpå man icke så hastigt hedras med en Kongl. Fullinagt; 4;o Skalle kunskaperne medhinna att blifva grundligare och 5:0 sjelfpröfningen af ens anlag vara utvecklade och således ett säkrare val af yrke blifva möjligare. Om man derefter, i följd af utmärkande egenskaper, vunne hastigare framsteg, skulle det me:s öfverenstämma både med rättvisa och billighet, än nu då så mycket afseende göres på ålder i tjensten eller åtminstone såsom förevändning begagnas, då serskildte recommendationer eller favoritskap saknas.
Då nu Presteoch Bonde-Stånden , medelst omröstnings-propositfonens gillande, erkännt frågans formenliga handläggning och behöriga skick; då Borgare-Ståndet redan, i dylika fall, låtit bero vid Constitutions-Utskottets bei ednings-atgärd och sin Talmans åsigt, instämmande med Utskottets, samt då, hvad Ridderskapet och Adeln serskildt beträffar, dess gemensamma tanka blifvit tillbörligen inrymd i den föreslagna voterings-propo; * ionen, finner Utskottet ej någon anleduing att frångå dess senast meddelade, på Grundlagens bokstafliga tolkning stödda Utlåtande. Stockholm den q Jan. i835. Reservationer: af Herr Cederschöld, Pehr Gustaf: "Mot Constitutions-Utskottets förfarande med detta mål får jag vördsamligen reservera mig. Med föreskrif - Constitutiöns-TJtskottets Memorial N:o 7J. 3 terna om sältet, huru Grundlag han ändras, nemligen att förslaget shall beredas vid en Rihsdag för att vid den nästföljande hunna antagas eller förhastas, synes afsigten tydligen hafva varit att försvåra dyl ika ändringar och att iche tillåta andra än dem, som hunde blifva af allmänna opinionen påhallade, vid tvänue på hvarandra följande Riksdagar. Detta har 1809 års Constitutions-Utshott sjelf uttryckligen antydt, då det, i Memorialet, hvarmed den nya Regei ings-Formen beledsagades till Rikets Ständer, bestämdt yttrat, att det ”velat öppna en möjlighet alt förbättra den, när ett mer än tillfälligt allmänt länhesält derom hunnit stadgas.” Men om Riks-Stånden icke hade lof att genast förhasta ett af Constilulions-Utskottet framställdt G rund lags-förslag; så skulle, derest opinionen vid nästa Riksdag förändrades, en ändring i Grundlag kunna åstadkommas genom ett blott tillfälligt allmänt tänkesätt.