Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan denna framställning blifvit af Beredningen bifallen, ingaf Riksdagsmannen Bengt Svensson från Östergöthland följande skrifteliga yttrande: »Det skulle väl synas, som frågan om Tryckfrihetens inskränkning vore utan allt interesse för Landets allmoge, och derifrån torde äfven möjeligtvis den förledande slutföljd kunna hämtas, att allmogen aldrig har något att förlora utan häldre att vinna genom en obegränsad Tryckfrihet. Men den sunda eftertankan erkänner såsom sanning, att det Samhälle icke är lyckligt, der oroliga uppträden och politiska skakningar lätteligen kunna uppkomma; der Regeringen saknar dess fullkomliga styrka i allt hvad som 'tillhörer allmänna säkerheten; der de visaste och bästa afsigter få en vrång förtydning af ilskan och smädelsen och der desse lasters bestraffning är förenad med så mycken omgång och ovisshet, att den nästan icke lönar mödan att påkalla. Sådan visar sig ställningen med nuvarande Tryckfrihet, och, om det sjelfsvåld den åstadkommit ännu icke 328 Riksdagen 1812. förmått att, likasom den någon gång stört Rikets lugn, äfven kasta hela Statsförfattningen öfver ända, är det likväl mycket sannolikt, att Dagbladens oförsynta språk, påtageligen tillkommet af utländsk inflytelse, sent eller bittida skall tända oenighetens och anarchions låga och öfver allt utbreda dess förskräckelse. Att Landets innevånare deraf skola hafva deras dryga del och till äfventyrs i ett ögnablick stöttas i slafveri och undergång, är lätt att inse. Men den förmon, allmogen af en obunden Tryckfrihet skulle hämta, är icke lika lätt att beräkna. Förmodeligen skulle den bestå i en viss fruktan hos Embetsmännen att se deras personer och förhållande blottstälde för det allmännas uppmärksamhet. Men när hålles den elake och egennyttige tillbaka af fruktan för vanära, när har man sett deras förhållande klandras, som, yppadt af andra tillfälligheter, värkeligen medfört ofta betydligt ansvar, och huru har mau icke deremot funnit Rikets mest förtjenta och vördnadsvärde män, hvilka på branten af Fäderneslandets fall vågat allt för dess räddning, efteråt klandras och tadlas för blotta former i uttryck likasom för brott emot Staten?
Lagerstråle, som i Justilie-ombudsmans-embetel blifvit insatt, har Häradshöfdingen i Listers domsaga Carl Wester blifvit härtill utsedd, hvilket Rikets Ständer få härmedelst i underdånighet anmäla; framhärdande etc. Stockholm den 24 Oktober 1857. 408 Expedition s -Utskottet s Förslag till under d. Skrifvelse N:o 139. \:o ISO. Upplåsl och godkändi hos Ridd. och Adeln den 21 Okt. 18S7. Preste-ståndet den 24 Borgare-ståndet den 24 Bonde-ståndet den 24 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående förhöjning i Kronans lösningspris för inom Riket tillverkad salpeter, till likhet nied priset å utländsk vara. (Stats-LJtsk:ts Utl:de N:o 123.) S. A. K. Då, under behandling af en vid innevarande riksdag förekommen fråga rörande salpeter-näringen, Rikets Ständer erfarit, alt bland den del af den jordbrukande befolkningen, sorn idkar denna näring, allmänt gjort sig gällande den föreställning, att varan icke i någon händelse kan af Staten betalas högre än lill det fastställda inlösnings-priset, hafva Rikets Ständer ansett lämpligt, att någon åtgärd koninie att vidtagas, hvarigenom denna oriktiga uppfattning blefve undanröjd; och få Rikets Ständer, i sådant afseende, underdånigst anhålla, att E. K. M:l täcktes uti Nådig Kungörelse till vederbörandes kännedom låta meddela, att om priset för utländsk salpeter öfversliger det gällande inlösnings-priset, i sådant fall äfven inhemsk salpeter med motsvarande förhöjning i priset af Kronan inköpes, i den mån denna vara för Statens behof erfordras. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 24 Oktober 1857. N:o 140 Expeditions-1] Isko Hets Förslag till anderd. Uppläsl och godkändt hos Ridd. och Adeln deri 21 Okt. 18K7.
Då vill den församling, der de arbetat, skjuta ifrån sig dea orkeslöse. Sådana frågor förekomma ständigt i KammarCollmi. Undersökning erfordras då, hvarföre personen icke varit skattskrifven, och den sista församling, der han vistats och arbetat samt bort vara skattskrifven, får sig ålagd underhållsskyldigheten. Rätteligen hafva Utskm nu anmärkt svårigheten att fördela underhållsskyldigheten. Jag skulle tro, att Utskrn hade bort fästa afseende vid min anmärkn., att sockenstämmoprotocoll, hvari det blifvit någon vägradt att inflytta i en församling, ovilkorligen bör underställas landshöfdingen; ty blir detta vilkor infördt i författningen, så kan hvad Utsk. pag. 7 föreslagit verkligen blifva ändamålsenligt, men dessförinnan är det icke verkställbar! utan orättvisa. Om Hr Landtm, anser något särskildt yttrande erfordras öfver Utsk:ns raisonnement pag. 5, så har jag icke något emot bifall dertill; men då deri icke innefattas någo* förslag till författning, anser jag öfverläggningen lämpeligen böra öfvergå till pag. 7, och då anhåller jag att få yttra mig öfver usta punkten. Hr von Troil: Gr. Horns vederläggning emot mig har af flera blifvit gillad. Jag instämmer deri så vida, att Hr Gr. fullständigt vederlagt den sats, han uppgifvit till vederläggning. Men denna är ingalunda min sats; ty att fördela underhållsskyldigheten på alla församlingar, der den behöfvande vistats, är visserligen overkställbart, men att ålägga den församling underhållet, der han sin största arbetstid tillbragt, låter sig lätt göra. Om han nemi. 3 år arbetat i en församling, så åligger det denna att visa, det han arbetat längre tid i en annan o. s. v. Om denna grund medför större omgång i tillämpningen än Utsktns summariska procedur, så innefattar den dock en högre coösideration; ty följden af den förra blir antingen, att det beror af hemmansägare att emottaga folk af högre ålder samt dermed belasta församlingen, eller ock vill man betaga en Svensk medborgare rättighet att vistas, hvar han finner det för sig förmånligast.
Ars slut i staden funnos och hvilka fortfarande äga bestånd, har sedan dess blifvit inrättad en sparbank, som, oaktadt den fullkomligaste garanti finnes för uti banken insatte penningar, dock icke ännu vunnit det förtroende, som den förtjenar of arbetsklassen och tjenstehjon, för hvilka sparbanken egentligen varit alsedd att bereda tillfälle lill afsättande oell besparande af den arbetsförtjenst, som kunde dem tillfalla utöfver deras nödvändiga behof; och då de väsendtligaste insättningarne i sparbanken nu göras af stAndspersoner för deras barn, kari ändamAlet med denna inrättning icke anses ännu vara vunnet. I staden finnes en källaremästare, som tillika ansvarar för gästgifveribAll O O ningen, och 4 värdshusidkare eller krögare. De föreskrifne labcllerne varda härjemte i underdånighet bifogade. Gefle Slott å Landskansliet och Landskontoret den 31 December 1851. L. M. LAGERHEIM. ./. L. Strtmtlbprg. 0l°f ('f Grym/m». TABELL för Eandct inom Gefleborgs Län. Kungs-I.adugard i Gestrikland, upplåten till Landshiifdinge-boställe Frälse-Säteri i dito Frälsehemman (Rusttjenstbevillningen inberäknad), 58 mantal Frälse Frälse Skattehemman Bevillning af Frälseräntor för 58,},-^, mantal Krono-hemman Dito Gefle stad donerade Dito Söderhamns stad dito 33 mantal Krono (inberäkn. Kungs-Ladug.)
"Käre Johan Fleming, af hjertat gör det mig ondt, att J så ung är kommen i denna olycka, ty J ären mig icke så fjerran blodsförvandt. Men efter det nu ej kan annat vara, så önskar jag eder af Gud ett godt tålamod och ett stadigt hopp till Gud allsmäktig. Hvad edra böner anbelangar, så vill jag gerna framföra dem till Hans Furstliga nåde och låta gifva eder svar." Jag följde efter grefven, som genast gick opp till fursten, och väntade svar; men när grefven kom ut, sade han: "Jag tilltalade Hans Furstliga nåde, men fick intet svar." Åter inträdde jag i fängelset och redogjorde för min beskickning. När hans herredöme hörde svaret, sade han: "Så må det då blifva som det är, och jag befaller mig i den allsmäktige Gudens våld; men gå dock ännu till grefve Mauritz och bed honom, efter det är min sista bön i denna verlden, att han ville laga så, att bödeln icke må få mina kläder, och med mitt hufvud och min kropp icke må bedrifvas något spektakel efter min död." I detsamma kom vakten för att afhemta honom till döden, och frimodigt steg han opp och medföljde utan dröjsmål. Under vandringen framåt upprepade han flera sköna språk ur bibeln och tröstade sjelf presten, som gick bredvid honom, och som ej kunde hålla sig från tårar. Folket strömmade till, hvar de fångne herrarne framgingo, och hans herredöme tillropade dem med glad röst: "Farväl alla mina goda vänner, och allt ärligt folk. Om någon finnes, som jag i någor måtto förtörnat, så beder jag om vänlighet." Och alla de det hörde, gräto och jemrade sig öfver hans oskyldiga död. Allt gick det sorgliga tåget framåt. I fönstren stodo fruntimmer och skådade. Då lyfte Arvid Eriksson gladeligt på hatten och sade: "Jag hafver alltid gerna uppvaktat fruntimren. Ville de nu, hos hans furstliga nåde, hjelpa mig härifrån, skulle jag vara deras tjenare, så länge jag lefver." Sedan påsatte han åter hatten och gick vidare.
Besv,- och Ekon.-Utskollens Betänkande, N:o 25. 5 Kongl. Majrt, som efter Nådigt öfvervägande af hvad Rikets Ständer uti nyssberörde skrifvelse i underdånighet anfort, funnit det af Rikets Ständer deruti framställda förslag, rörande roteringen i Jemtland, icke kunna af Kongl. Maj:t gillas och fastställas, enär sådant skulle leda nära nog till upplösning af hela Jemtlands Fält-Jägare-Regemente, eller nedsättning till en nummer-styrka af 300 man, och således till en för Rikets försvar vådlig minskning i den i de norra orterna indeldta, förut otillräckliga, militärstyrka, har detta ärende till Rikets Ständers bepröfvande nu ånyo öfverlemnat, med förklarande, det Kongl. Maj:t anser den definitiva regleringen af roteringsoch rustnings-besväret i Jemtland böra verkställas, enligt de af Kongl. Majrt redan gillade och Rikets Ständer vid senaste Riksdag meddelade grunder, samt att, då Kongl. Majrts Nådiga vilja och önskan är att bereda de roteringsskyldige all den lindring i deras besvärs utgörande, som med landets försvar är förenlig och öfriga omständigheter kunna medgifva, Kongl. Majrt förmodar, det Rikets Ständer, efter noggrannt öfvervägande häraf samt af hvad Kongl. Majrts Nådiga Skrifvelse i ämnet vid förra Riksdagen innehåller, ej längre dröja att för deras del antaga Kongl. Majrts nu förnyade förslag, angående lindring uti roteringsoch rustnings-besväret i Jemtland, destomindre, sorn af en sådan tvekan å Rikets Ständers sida måste blifva en följd, att roleringsbesväret återförsättes i dess, före år 1827, egande skick, så att Jemtlands Regemente blifver uppsatt till dess ursprungliga styrka af 1,000 man.
Creditiv frän Bankeni a) Äldre Creditiv. De Creditivj hvilka blifvit af Rikets Ständer beviljade: Riksgälds-Contoret för Statsfyllnadssumman och för bestridande af Contorets egna behof; Kongl. Commerce-Collegii. Discont till Manufacturernes och Fabrikernes understöd; samt Jern-Contoret till Bruksrörelsens underlättande hafva, under sistfurflutne arne år, blifvit begagnade i öfverensstämmelse med de i iq6, 197 och 198 §. §. af Banco-Reglementet meddelade föreskrifter. Deremot har icke Stockholms Stads Brandförsäkvings-Contor och ej eller någon af Sparbankerne i Riket, under samma tid, anlitat de, i 200 och 201 §. §. af Banco-Reglementet, åt dem anvisade Creditiv. Det Creditiv, som, enligt 202 §. af Banco-Reglementet, blifvit Handelsoch Närings-Disconten medgifvet, till begagnande i de fall, då nödvändighet uppstode, alt återbetala uppsagde lån, innan erforderlige medel dertill kunnat anskaffas, har ej eller under denna tid kommit i Iråga att anlitas, då all upplåning för Handelsoch Närings-Disconternes räkning, under liden, varit inställd. b) Nja, sd kallade Cassa-Creditiv. (Banco-Reglementet 2o3—209 §. §.) Skånska Hjpotheks-Föreningen har icke begagnat dess i förra Revisions-Berättelsen omnämde Creditivrättighet för 200,000 R:dr, hvilken varit vilkorligen medgifven; men, för kortare tider, erhållit Creditiv å 100,000 R:dr Banco, hvilket Creditivbelopp nu mera, enligt Banco-Fullmägtiges beslut den 1 Februari i838, är Inrättningen beviljadt, att begagnas intill nästa Riksdag.
A. 320- -— N:o 28. i anledning af Riddarhus-Direktionens Memorial om förändring af sittplatserna i Riddarhussalen. XI. B. 332, 356, 360, 366. Riddarhus-Utskottets Memorialer m. m., angående tryckning och utdelning af. I. Ridderskapet och Adelns klubb. Se Klubb. — privilegium att i vissa fall omedelbart dömas af Hof-Rätt, om upphörande af. I. R. 221. VIII. B. 198, 200, 221. A. 229- — Riksdagsmän, angående val af. Se Riksdags-Ordningeus 12, 17, 19, 41 och 79 §§• — sammankomster, uppläsning af stadgan till ordnings vinnande vid. I. 4. — öfverläggningar, angående tillåtelse för främmande åhörare att å Riddarhussalen» läktare bivista. I. 4. Ridder - — K — 161 Ridderstad, Carl Fredrik, yttranden. I. 488, 492. Rikets stat, att civil eller militiir tjensteman, som vid Kongl. Maj:ts Hof-stat vinner anställning, må frånträda sin lön på. Rikets Ständers Justitie-Ombudsman. Se Justitie-Ombudsman. — Revisorer. Se Revisorer. IV. E. 76.
Jag anhåller att få till kännagifva, det jag icke öfvervarit detta ärendes behandling inom det sammansatta Utsk. och således icke deltagit i beslutet deröfver annat än i afseende på nu ifrågavande punkt. Jag förenar mig emellertid med dem, som yrka afslag derå, och jag gör det egentligen för de fattiges skuld; ty förhållandet är verkligen sådant, att de fattige, äfven då de äro indelade på rotar, slita ganska ondt i vissa församlingar, då majoriteten råkar att vara obarmhertig och icke vill gifva dem tillräckligt underhåll. I andra socknar åter händer det, alt de må godt, kanske något bättre äu hvad som behöfves, hvilket dock är mer att föredraga, än om de vanvårdas. Skulle en församling indelas i rotar, skulle det kunna hända, att saken blefve omöjlig och att den enskilda välgörenheten nödgades då mera än nu taga hand om de fattige; ty i vissa delar af en socken, der de slita för mycket ondt, måste de af de andra rotarne hjelpas och understödjas. Jag medgifver, att Hr Adelborg har rätt att man på de stora egendomarne bör icke allenast försörja sina egne fattige, ulan äfven lemna bidrag ät församlingens gemensamma fattigvård. Detta kan icke hjelpas, och det är bättre att göra det, än att låta de fattige förgås; men skulle församlingen blifva indelad i rotar, så blefve det ett förfärligt elände. Jag känner speciell i den försam 12* - 180 Den 30 Augusti. ling, der jag bor, en rote, hvars fattige underhållas på hela församlingens gemensamma bekostnad. Jag behöfver icke vara mångordig i detta ämne; ty Gr. Lagerbjelke har redan så väl utvecklat detsamma, att jag ingenting har att tillägga, utan anhåller alt i allo få förena mig med honom. Hr Gr. o. Landtm, återkom. Hr Gripenstedt: Jag ber att med ett par ord få bemöta de anmärkn:r, som Hr Adelborg nyss anförde och hvilka lätteligen skulle konna leda lill åtskilliga förvillande åsigter ang:de den fattigvård, som är ålagd den, som genom statfolk eller andra inrättningar ådrager församlingen större fatt ig vårdst unga än som vederbörligt är.
Hvar och en som går deröfver kan likväl se, att bron begagnas nästan så att säga lill bränvins-magasin, ty bränvinsfaten ligga vanligtvis ute allt ifrån deras ankomst från de södra orterna till deras inskeppning på något fartyg, som kan föra dem in åt Mälaren, Hjelmaren eller de norra orterna. Vederb. be - Den 30 October f. m. 409 bespara sig således magasinsomkostnaderne, hvilka väl äfven borde tagas något i beräkning. Mig har det verkligen förundrat, huruledes man kan vilja, på andra trafikerandes bekostnad, göra ett så stort undantag för bränvinets'skull; ty kärlen, hvari det förvaras, göra det nästan omöjligt att komma fram på vissa delar af Skeppsbron. Jag tror, att någon förändring i den gällande afgiften icke lämpligen kan göras nu, då quaien framför det K. Slottet är sönder och då för öfrigt, hvart man vänder sig, brist på quaier faller i ögat. I en hufvudstad, dit främlingar mest komma och der uppmärksamheten företrädesvis riktas på den ordning, som der råder, måste man äfven göra flere uppoffringar för att kunna likna annat folk, än man behöfver göra i småstäder, på hvilka mindre räknas. Jag tillstyrker vördsamt, att R. o. Ad. måtte afstå betänk. Gr. Lewenhaupt: Jagskall icke förlänga discussionen, utan anhåller blott att till besvarande få upptaga några af Frih. Hamilton mot mitt anförande gjorda anmärkmr. Ingen erkänner snarare än jag behofvet af en förbättrad gatu-upplysning inom hnfvudstaden (det är äfven en sak, åt hvilken jag egnat en särdeles uppmärksamhet under den tid jag genom K. M:s nåd beklädt Öfverståthållare-platsen); men jag ber dock att få. fästa Frih. Hamiltons uppmärksamhet derpå, att det icke är staden, sorn bekostar densamma, utan åligger detta husägarne, äfvensom jag torde böra tillägga, att Stockholm verkligen är af communala afgifter så högt beskattad, alt en dylik förbättring mera torde ligga inom önskningarnes område.
Stockholm den 50 November f8C2. C. A. Larsson, från Östergötlands län. 836 Motioner i Bonde-Ståndet 1832. Af Carl Anders Larsson från Ostergötlands ian, om vpph(ifvande af alla de lagar eller prmlegii-staåganden, hvarigenom säteri-, rdoch rörshemman, samt prestoch klockarebol och skattiagda utjordar äro befriade frän prestgårdsoch tingshusbyggnader. Det ligger en skärande orättvisa deri, att säterier med deras rå- och rörshemman, så ock presteoch klockarebol äfvensom skattiagda utjordar skola vara befriade från skyldigheten att deltaga i kostnaden för byggande af vissa allmänna hus, såsom kyrka, prestgård och tingshus med flere. Kyrka, prest och tingshus äro dock lika oumbärlige för såleriegaren med dess ofta stora underlydande personal, som för rikets öfrige innebyggare. Deras tillvaro är behöflig icke för fastigheternas ulan för personligheternas skull, och då säteriegare, lika med andra menniskor i samhället, måste begagna prest för sina personer, ända från ankomsten i verldcn tili och med efter skiljsmessan derifrån, finnes ej ringaste skäl all de längre undandraga sig deltagande i byggnad och underhal! af bostad åt deras själasörjare i de pastorater, der de hafva sådana fastigheter, derå de sjelfve eller deras arbetare-personal vistas eller äro bosatte. Samma förhållande är med tingshusbyggnad, hvilken är lika nödvändig plats för alla bland menigheterna å landet, med afseende på rättvisans och ordningens skipande och underhållande bland hela befolkningen, ulan att afseende dervid med något skäl bör fästas å naturen af de hemman eller lägenheter, som dessa bebo. Då det numera sannerligen är hög tid på, att de tunga skattebördorna, så vidt ske kan, rättvist fördelas jordinnehafvarnc emellan, hvartill kommer att Ilikets Ständer och Kongl. Maj:t genom antagande af nya Konkurslagen numera upphåft stadgandet i 8 mom. 2 § af 8 Kap.
I Toscana, Oldenburg, Nassau, kantonerna Fribourg och Neuchåtel har man ingalunda förmärkt något tilllopp af brottslingar från grannländerna. Slutligen försvaras dödsstraffets bibehållande i vår lag af mången derför att den Heliga Skrift skulle uttryckligen godkänna ifrågav:de straffart. Bet är visserligen sannt alt Mosis böcker innehålla öfverflöd af stadganden om dödsstraff och andra så grymma straff, alt någon lagstiftare i våra dagar icke skulle våga återupptaga dem; men, såsom jag redan anmärkt, det är ett stort misstag att anse den Mosaiska lagen såsom en positif lagstiftning, gällande lör alla folk och alla lider. Bå det i Nya Testamentet säges att öfverheten skall föra svärdet, så är detta naturligtvis en bild; ty icke kan det vara meningen att alla brott, både gröfre och ringare, skola ådraga lifvets förlust? Dessutom yttrar sig vår Frälsare, i den evangeliska berättelsen, såsom nyss nämndes, ganska bestämdt ogillande den Mosaiska lagens stadgande om dödsslrafiet. Men, upprepar man, staten måste ega att använda hvad medel som helst för att kunna afskräcka onda menniskor från brott och värja sig sjelf, följaktligen -äfven att taga lifvet af den brottslige för att injaga skräck hos den, som umgås med brottsliga tankar, eller skydda sig sjelf emot vidare rättskräukningar Den II Joli f. m. 371 af illgerningsman. Jag svarar härtill, att detta icke är annat, än att lägga nyttan till princip för straffrätten, att betrakta straffet såsom medel för något yttre ändamål och att förvandla menniskan, som eger en sedlig bestämmelse att uppfylla, till ett redskap för ernåendet af nämnda afskickning. Ar fråga allenast om att förekomma vidare brottsliga tilltag af den, som gjort sig skyldig lill grofva brott, bör sådant medelst goda fängelseanstalter låta sig göra, utan att staten låter döda bonom. Ar frågan åter blott om huru samhället skall kunna värja sig sjelft emot en brottslig befunnen individ, bör detta kunna ske utan att afklippa lifstiden ocb derigenom för menniskan afskära möjligheten af den sedliga förädling, för hvilken Skaparen förlänat henne lifvet.
Fattigdom, ålagd af grymhet som förödmjukelse, icke framkallad af nöd. Han beklagade sig för bröderna, men de sade att han icke skulle vara högfärdig. Klyftan, som olika bildning dragit mellan dem, var öppnad. De tillhörde nu olika samhällsklasser och de grupperade sig på faderns sida, såsom klasskamrat och den magtegande. En annan gång fick han en jacka, som var en ändrad blå frack med blanka knappar. Kamraterna hånade honom derför att han ville leka kadett. Och det var det sista han ville, ty vara mer än synas, deri låg hans högfärd. Den jackan led han otroligt af. Derpå började det systematiska böjningsarbetet. Johan kördes upp om morgnarne tidigt och sändes ut i ärenden, som skulle uträttas innan han gick till skolan. Han skylde på lexorna, men det hjelpte ej. Du har så lätt att lära, att du hinner med att läsa annat skräp, hette det. Att gå ärenden, när det fans dräng, kulla och så många tjenare onödigt. Han insåg att det var ferlan. Nu hatade han sina förtryckare, och de honom. Derpå började en annan kurs i dressyr. Han skulle vara oppe om morgnarne och köra fadern ner till staden, och detta innan han gick i skolan, så återvända med häst och vagn, spänna ifrån, sopa stallet och ge hästen mat. Samma manöver upprepades på middagen. Sålunda sköta lexor, skola, och två gånger om dagen köra till och från Riddarholmen. Han frågade sig vid äldre år om det kunde ligga någon öm omtanke i detta; om den kloke fadern såg att hans hjernverksamhet skadade honom och att han behöfde kroppsarbete. Eller kanske det var en ekonomisk åtgärd för att spara drängens arbetstid. Kroppsarbetet var nog nyttigt och skulle kunna anbefallas alla föräldrar till påtänkning, men Johan kunde ej se välviljan, om den fans, ty det hela gick till så elakt, så öppet elakt som möjligt, och visade så sin afsigt att göra ondt, att han ej kunde upptäcka några goda afsigter, hvilka ju äfven kunnat finnas der vid sidan af de elaka. När sommarlofvet kom, urartade körningen till stalltjenst. Hästen skulle fodras ut på bestämda timmar, och Johan måste hålla sig hemma och passa klockslag. Hans frihet var slut.