Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om ej SA varit, hade han säkert stigit till den högsta plats man kan nå, på hans bana. Det föll hononi eiuiellerticl icke in a t t klaiidra en man a f m u a t skaplynne eller bestrida hans rätt a t t fr %n först till sist stii och falla ined sin Öfvertygelse. Tvärtom hyste lian den rijiipaste högaktning för eii maii af slidan karaktär och stälde sig öppet och trofast vid den mannens sida, äfven när det. dred mot hans egen fördel eller lians sedvanliga " iindfallenhet ". * r: * Stackelberg var alltför olik inängden för att någoiisin kuiina bli populär i egentlig mening, äfveii som ung. Han var dock känd och iilom en och annan mindre krets i liufviidstaden eftersökt som en qvick och angeniim kåsör, och lyckades man någon enda gång att afviniia haiis lekande penna ett epigram öfver något iimne för dagen, eii tillfälligIietsvers eller ett ' ' tärntal ". var inaii fört,j ust. iiioin några fA vänfami1,j er var han en framför alla kär ocli efterliingtacl gast. Med en af dessa familjer bildade lian omsider ett saiiifäldt hem, som blef medelpunkten för lians inre lif ocli i rikt måtf fylde det behof af ' ostörd arbetsro och sympatiskt tankeutbyte. samt icke minst det behof af att verka för. och p å atiidra befryndade väsen, som tillhör alla &amp; Ilare iiatiirer. och hvilka hehof det enst,öriga iingkarlslifvet icke knnii at tillfretisstiilla, På Stackelberg verkade detta heinlif synbart iitvecklaiide och förädlande. Nii först synes hans iiitresst. för det offeiitliga lifvet hafva vaknat och haiis abstrakta fiinderaiide ha. lemnat ruin för handling. Så lär lian i siii inåii.
Enahanda förhållande som den warda Ledamoten Herr Landshöfdingen Grefwe Kolen anfört cm Landshöfdingens Löningsfätt i Malmöhus Lln företer sig och med det för Landshöfdingen pä Gottland; O>n jag rätt päminner mig ar pä Stat anslagit i Lön för sistbemälte Landshöfdinge blott Femhundrade Riksdaler utom någon sarstild fumma till hushyra i Wisbo; och hwar och cn inser tydeligen att med denna cberydeliga Lön en Landshöfdinge omöjeligt kan wara belåten om han stall lelwa »värdigt t tt Ständ och det wigliga Embete han bekläder. Af sädan orsak har 0 h frän aldre lider nllbakas Kongsgärden Noma Kloster benämnd, bnfwit emot wiste wilkov Landshöfdingen ä Gottland pä Lön anflagen, och ' §:te Band. s.dra Afd. 94- 1422 Dcn 27 Zebruaxil och detta är utan all tmifwel sä wäl genom Konungs Resolutioner som 'af Rrksens Stander långt söre derks stadfästadt; och i stöd af den sanna princip Rikets nu församlade Sländer under hela detta Riksmöte sölgt, tror jag der icke waraRiksensStändertillständigt att derutinnan gjöra någon ändring; hälst det projecr att indraga Kongsgården och gifwa Landshöfdingen wederlag medelst indelt Lön icke torde a Golrland wara anwäntbart, emedan jag påminner mig med wisshet, art sedan för nägra är tillbakas f. d. Konungen i ömt betragrande af Landstakens knappa Löningswilkor ä Gottland meddelte den Resolution ) att Lands-Secrekeraren, Kammereraren och begge Fogdarne ffulle hädanefter hvardera njuta hälften af dest förut i penningar ansiagns Lön indelt af Kronans Rämepersedlap, sädanr wackte mycken swärighek samt missnöje hos Allmogen i de Socknar, hwilka blefwo till Löningshemman anslagne.
Edelcreutz hade visat sig ytterst surprenerad, men icke trott saken vara så farlig, och då han hörde hvilka som skulle deltaga i. konspirationen på Mon Bijou, hade han ej på några vilkor velat gifva några arresteringsorder eller ens blanda sig i saken, hvilket föreföll v. Bensheim så mirakulöst, att han glömde sig och frågade, om Edelcreutz sjelf vdre deltagare i konspirationen, hvarpå han, utan att af-vakta hvad verkan denna oförsynta fråga kunde hafva, rusade derifrån och sprang till öfveradjutanten, öfverste af Melin, men ej heller denne ville lyssna till v. Bensheims framställningar, hvarför baronen, i full * förtviflan öfver att icke lyckas göra sig hörd, beslöt att helt ensam infinna sig på Mon Bijou och med värjan i hand ställa konspiratörerne till rätta, ett något dumdristigt beslut, som ej heller utfördes, men förvandlades deruti, att v. Bensheim på vägen till Mon Bijou gick in på Barnhuskällaren, der han aldrig förr satt sin fot och som han ansåg som en alltför plebejisk plats för att han kunde freqventera den. Nu gick han dit in i full afsigt att se sig omefter hjelp. Han glömde sin stolthet och gaf sig i samtal med. personer som han alldeles icke kände och som ganska visst ej voro af adel, men som han snart fann hafva rätt under-såtliga känslor och som han genom riklig traktering öfver-talade att vara sig bebjelpliga. De ville dock icke på några konditioner begifva sig upp till Mon Bijou för att öga mot öga kämpa mot gardesofficerare. Deremot föreslogo de att passa på, når konspiratörerne begåfvo sig från Mon Bijou och gingo ned åt staden. Baron v. Bensheim fann förslaget icke så oäfvet, hvarför han lyckades öfvertala kyparen att hålla dörren på glänt och stå på utkik. Följden blef att F. och Liungfelt anhöllos, och att v. Bensheim försttrodde sig hafva gjort ett godt kap af åtminstone två bland de sammansvurne.
André skulle utgå med 750 R:dr; Bih. lill R. St. Prot. 1859 $ 1860. 9 Samt. 85 058 Prot.-Uldrag den 28 Augusti 4860. vid 78 punkten angående pensionen lili aflidne Biskopen C. A. Agardhs Enka Charlotta Lindskoug, hvilken pension ansågs böra bestämmas til! 4.500 R:dr årligen; samt vid 86 punkten, angående den för Auditören G. Scheutz föreslagna pension å allmänna Indragnings-staten, hvilken bestämdes till 600 IV.dr årligen. Utskottets yttrande, öfverst å sidan 5 7. angående Herr C. Rinmans motion lades till handlingarne. Bet å pag. 68 förekommande yttrandet angående beloppet af Allmänna Indragnings-staten äfvensom de vid Utlåtandet fogade Tabeller godkändes med de rättelser, hvilka Ståndets latlade beslut kunde föranleda. S. D. Vid nu ånyo skedd föredragning godkändes Stats-Vtskotiels Utlåtande N:o 458, i anledning af väckt motion, angående åtgärder till beredande af besparing i anläggningssamt driftoch underhållskostnaden för Statens jernvägar. S. D. Föredrogos Lag-Utskottets Betänkanden: N:o 44, i anledning af väckt motion om ett tillägg til! 18 kap. i §:n Ärfda Balken, angående bevakning al testamente: Bifölls; N:o 45, i anledning af väckta motioner om ändring i ! 1 kap. 4 och 7 §§ Rättegångs-balken, i fråga om stämning; Bifölls; samt Memorial N:o 46, med förslag till volerings-propositioner i anledning af de inom Riks-Slånden fattade skiljaktiga beslut vid förehafvande af Utskottets Utlåtande N:o 59, innefattande yttrande öfver gjorda anmärkningar samt skiljaktiga beslut inom Riks-Stånden, i anledning af Utskottets Betänkande N:o 20, öfver Kongl. Majlis Proposition med förslag till Förordning angående mord, dråp och annan misshandel m. m. De af Utskottet föreslagna votcrings-proposilioner blefvo af Ståndet godkända.
Tidsfärgen, tämligen ytligt pålagd, trängde väl ej synnerligen djupt under dräkterna, m e n intrigen var så romantiskt underhållande s o m trots någon Marlittroman o c h de parodiska riddartyperna k o m det att kittla i munviklarne. » Gyllene Eva — den fagra o c h rika guldsmedsänkan, till hvilken de bålde trasriddame, i början ingalunda utan framgång, gilja, men hvilken til! sist tar både förnuft, värdighet o c h hjärta fångna och räcker handen åt den unge konstnären-ciselören från R o m, s o m en vacker dag k o m m i t neddimpande på hennes verkstad — fann i fru Hoving en hvad gyllene fägring anbelangar illusorisk representant, hvars spel också b j ö d på både finess o c h värme. H r Bceckström s o m den matfriande riddar v o n Schwetzingen, en germaniserad Falstaff-figur, hr Fersonne s o m grefve Zeck, i sanning en » riddare af den sorgliga skepnaden », o c h fröken ÅMander s o m hushållerskan Barbara, hvilken lagar så aptitligt doftande » leberknödel » — hvad kräfves så mer för en riddarsaga å la » Fliegende Blätter »? Jo, en lutspelande trubadur! H a n saknades ej heller. Det var ofvannämnde romantiske yngling från K o m, gesällen Peter, s o m i hr Johanson fann en tolkare ej utan lyrisk stämning. o c h innan man ordet visste af, var klockan 10 o c h romanen till ända. Det var ungefär jämnt hvad en ej al !t för tränad mage stod ut m e d af både honingskakorna och » leberknödeln ». Fru Lotten Seelig-Lundbergs soaré.
Denna frestelse försvinner dock åter inför detta långt mera sägande faktum, att dessa båda » frälsningskaptener » i själfva verket af fri vilja åtagit sig en mycket både stor, god och svår, i sann mening kristlig lifsgärning, på hvilken högst få kvinnor skulle vilja pröfva sina krafter, och med hvilken ännu färre skulle kunna gå i land, äfven om de vore i besittning af en större intellektuel uppfostran och finare vanor, än hvad som kommit på de flesta kvinnliga frälsningsofiicerarnes lott. •• — BIDRAG I ALLA ÄMNEN MOTTAGAS MED TACKSAMHET. Lyckan. Att söka lyckan en larmande hop Drog vägen fram med buller och rop. Beslöjad och stum en kvinna kom. De störta framåt och se sig ej om. Hon ler och undan slöjan drar. De äro förbi. Det Lyckan var. U r notisboken. Åttio år fyllde den 30 juni enkefru Sophie Berg, född Unonius. Dagen firades på hennes vid Saltsjön vackert belägna landtställe Nedre Manilla å Djurgården af en stor krets af släkt o c h vänner, hvilkas känslor af tillgifvenhet o c h vördnad tolkades i hjärtliga ordalag af f. d. tullförvaltaren Unonius, den bekante författaren till » Minnen från en 17-årig vistelse i Amerika », själf nu snart 82- årig. Fru Berg är i besittning af oförminskade själsförmögenheter o c h äger en för sina år god hälsa samt ovanlig liflighet. Hedrad landsmaninna. Fröken Hildegard Werner — sedan en längre tid bosatt i England — har invalts till » Associate of the Royal Chartered Institute of journalists in England ». Fröken Werner är den första kvinna i hela norra England, s o m vunnit denna hedersbetygelse för litterära bidrag till engelska o c h utländska tidningar. En kvinnlig italiensk läkare, fröken Pallie de Beassecchi från Milano, vistas sedan någon tid i hufvudstaden för att dels studera den svenska sjukgymnastiken, hvilken hon tänker lära under ledning af prof. Kjellgren på Sanna vid Jönköping, och dels taga kännedom o m vårt lands sjukhus, synnerligast barmhertighetsasylen och stiftelserna.
Sedan Kongl. Maj:t, efter det nämnde bolag genom iråkadt obestånd nödgats till Kongl. Maj:ts och Rikets Svea Hof-rätt ingifva cessions-ansökan, uppå Rikets Ständers anmälan, uti nådig skrifvelse af den 21 November 1854, medgifvit att, såvida ett nytt bolag för fullbordande af Norbergs jern vägs-anläggning bildade sig, Rikets Ständers Riksgälds-kontor hnge öfvertaga de kapitaloch ränte-inbetalningar till Konvoy-kommissariatet, hvartill det förra bolaget förbundit sig, samt nämnde vilkor blifvit uppfylldt, äfvensom Hof-rätténs dom i konkurs-målet fallit, har ofvannämnde skuld-förbindelse under den 18 December nästlidet år blifvit utbytt emot Riksgälds-kontorets förbindelse å enahanda belopp med 4 procent ränta samt skyldighet att efter 1859 års slut å kapitalet årligen afbetala 10,000 Edr. § 3. Uti ofvanstående tabell öfver Sveriges och Norriges gemensamma fond upptages, såsom tillgångar för år 1854, en summa af 309,845 Rdr 17 sk. 6 rst. Deruti ingår, bland annat, en fondens fordran hos aflidne handlanden i Kristiania C. V. Rösners konkurs-massa till belopp af 2,567 Rdr 48 sk. Norrskt specie eller 5,592 Rdr 28 sk. Svenskt b:ko, hvilken fordran, enligt hvad Revisorerne inhemtat, uppkommit derigenom, att handlanden Rosner, som, i egenskap af Konvoy-kommissariatets ombud, månadtligen från Norrska Zal-kassan uppburit det från Norrige utgående bidraget till bägge rikenas gemensamma fond, vid sitt år 1832 iråkade obestånd befunnits hafva emottagit 2,876 Norrska specier 81 sk:r. utöfver hvad af honom blifvit redovisadt.
– Den rimmade är för er ”ädelmodige” Morbror. Om han verkligen är ädelmodig (och huru väl förstår ej ert hjerta att urskilja denna egenskap!) så säg honom, att hvarje sådan har rättighet till hela verldens tjenster; att, om jag har kunnat uttrycka hälften af hans känsla, jag finner i det nöjet min ”belöning”; att jag icke skulle stå ut med att taga någon annan. – Men laga, Candidat, att aftryckningen sker precist! Det är någonting delikat i interpunktionerna, som man känner utan att reflectera på. (Borde icke väljas qvart med latinska stilar?) Titlarne ... ju simplare, ju ädlare: t. ex. Vid***s Graf; Minne af*** etc. Men, för allting, ingenting af ”andelösa lekamen”, – ”saligen hädanskiljdes” o. s. v. Det vore, som en Psalm öfver Opera-huset. Farväl med commissionen! Nu till Er. Ack, Candidat! Jag börjar icke mitt första bref i en så öm och stark ton, som Ni; jag ville först stilla er oro. Men tror ni, att jag mindre känner saknad? Om min enslighet, om mina hemliga suckar vore möjliga bevis ... men jag behöfver dem icke. Ni vet sjelf, om jag ofta och begärligt sökte ert sällskap – om jag ledsnade utom det – och om saknaden är i samma mån, som åtnjutandet! Utmärkt rönte jag i går, huru litet mitt hjerta är skapadt för den odrägliga tomhet och känslodvala, som så ofta, sedan Er bortresa, i denna stad förföljt mig. Jag gick några gånger förbi edra fordna fönster; såg upp af instinkt; och gaf er några suckar, så upprigtiga, att jag velat öka min saknad med hälften till, om jag genast hade kunnat skicka dem till er. Visst skulle de rört ert hjerta – visst skulle de gjort mitt namn kärare! Lund d. 27 Juli. Jag har varit lycklig, Candidat: se här allaredan Testimoniet: herrligt, ampelt (fast stilen är något torr). Vid symboliska böckerna! Jag har ännu aldrig sett något Testimonium Academicum gå till tredje sidan.
Hända sådana i vårt land? Hvem vet hvad som hindrat honom att bli synlig? Prinsessan har uppdragit mig att visa er denna papperslapp, som hon på de ovanligaste omvägar fått sig tillsänd ... Läs, emedan hon önskar det. Med en lätt darrning öppnade vikomten papperet och öfverflög följande rader: »Min mor, bäfva icke, vi ha ej anledning dertill! En vårdande hand, som jag ej får nämna, har ryckt mig bort från den ort, hvartill jag tog min tillflykt, då Annunciada så grymt afslog att blifva min goda engel hos den ädelmodige fransmannen. Huru förnedrande att lemna honom i tron att jag bedragit honom! Det är mig omöjligt att säga när jag återkommer. Men när helst det sker, är jag för alltid botad från den villa, som under en kort tid beherrskade min nedtryckta själ. Lef väl, min mor! Vi återse hvarann förr eller sednare. Er Guilio.» Ville-Rosny betraktade med tyst och djup häpnad den unge markisen. – Italien, Italien, sade han sakta, man hade sagt mig att dess hemligheter ofta sköttes så tyst att de nästan aldrig återljödo ... men den arme Guilio ... – Lemnom detta! Ni ser att en »vårdande hand» leder honom. Guilio skall icke mer försöka att konspirera. Detta är blott en varning. – Ah ... han var misstänkt ... Förlåt, min herre, men jag inser att jag eger lika litet rättighet att inblanda mig i detta ämne som att beklaga mig öfver det sätt, prinsessan valt att svara på min anhållan ... Den sköna Annunciada föraktar Frankrike och vill ej gifva ett mildare afslag. – Ni misstager er, herr vikomt! Annunciada föraktar intet land och ingen menniska, värd hennes aktning. Men må ni förlåta henne att hon icke kunde eller ville rubba den heliga förbindelse, hon längesedan ingått med mig, hennes kusin, för att utan kärlek följa en främling till den mera lysande lycka, som han förmådde bjuda henne. Annunciada skickar er sin varmaste helsning. Om ni så önskar, vill hon sjelf tacka eder för den heder, ni bevisade den fattiga dottern af en utfattig familj.
Liljencrants, hvars varma, allvarliga och förtjenstfull framställning nyss tillvunnit sig så rättvisa sympathier hos K. o. Ad., lifligt instämma i uttrycken af högaktning ocb beundran för den vörrinadsväckande och ädla verksamhet, den i familjlifvet så mägtigt ingripande qvinliga hälften al slägtet utöfvar på det helas välfärd ; hvarvid qvinnan, den förädlade, högsinnade och vördade qvinnan, vare sig i en husmoders vigtiga kall, eller i en för hemkretsens trefnad högst värderik och af alla älskad väninnas gagueliga egenskap, blifver föremål för en lika rättmätig och välförtjent, som aktningsfull och innerlig tillgifvenhet. Men för att utveckla sig i en rigtning, som ger qvinnan detta djupa värde genom huslighet och stilla dygder, tror jag hennes uppfostran i hemmet under en ädel moders kärleksrika vård och inseende vara nödig; och jag kan desto mindre biträda Ekon.- Utsk:ts pag. 4 antydda åsigt, att offentliga skolor böra vara äfven för qvinlig ungdom tillgängliga. Väl bar jag ifrat för lärarinne-seminariers stiftande i vårt land, men det har just afsett, att åt husmodren i sitt hem förskaffa utväg lill att få döttrarna undervisade af grundligt danade inhemska lärarinnor, utan att behöfva hvarken hålla barnet i pension eller vara nödsakad, såsom ofta hittills, att draga hit utländskor, hvilkas värde kanske ej kan vara så säkert kändt. Ekon.-Utsk:t har visserligen sökt förbättra sitt förra förslag medelst att i sin text nu uppställa vissa undantag; men på samma gång ifrar Utsk:t i sin motivering mot alla bestämda kathegorier oell skiljegränser, sägande »ett utstakande af råmärken skulle blifva mer eller mindre godtyckligt.» Men då äro också Utsk:ts egna, nu uppställda skiljegränser godtyckliga. Märkligt nög yttrar sig Utsk;t, pag. 4, sålunda: »Qvinlighet, hvilken beror af en naturlag, lärer val ieke kunna upphäfvas genom de lagar, samhället uppställer för qvinnans verksamhet.»
Med vire Talcinanncn Ion Ionsson hafwa instämt kors Lricsson frän Gefleborgs Län, lukve Ifarsson frän Christianstads, Olof Kilsson och Lengt Lriossun frän Wermeland, olok lanson frän Calmars, katter Anckersson frän Hallands och Hans Hansson frän Gefleborgs Län. dockers Kilsson i Tottarp och dockers Kilsson i Iste af Malmöhus Län hafwa warit af samma tanka, sorn Kils Liansson. Med backers Danielsson hafwa förenat sig Llic Anckersson frän Westeräs, Dans lansson, Knckreas Dansson öch Kuickreas Hakansson frän Elfsborgs LäN, samt Kars karsson frän Skaraborgs Län NI. fl» och med Hutberg, karl kriesson frän Wermelands Län. I sammanhang härmed hafwa slutligen blifwit wäckte och till Utskotten remitterade följande motioner, äsyftande anflag af Strömrensningseller andra allmänna medel till wiste uppgifne arbeten, nemligen: Inom H. Ridd. och Adeln af Friherre beckerström, dockers, sorn hemställer att den ej mindro för kronan än för handeln högst nödiga, samt förut af Ridd. och Adeln nyttig ansedda genomfart wid fö - Utsk. Betänkande, Nw 26. dra Stäket inom Wermdö församling af Stockholms Län, mätte pä allmän bekostnad blifwa gjord segelbar frän nuwarande 5 till 12 fots djupgäcndc; med hemställan derjemte om undersökning, huruwida denna genomfart kan med mindre kostnad »verkställas ivid annat af Motionären uppgifwet ställe. Inom W.
I Frankrike och Ryssland är toppsocker till införsel förbjudet; c) mot den föreslagna nedsättningen i tullafgiften å de i nu gällande tulltaxa till in försel tillåt ne slag af bränvin; d) mot nedsättningen i införseltullen å alla slag af kreatur; e) mot den af utskottet å ullgarn nedsatta tull, hvilken tullbestämmelse bibehölls vid samma låga belopp, hvartill den af Kongl. Maj:t var föreslagen, oaktadt utskottet fann sig föranlåtet, att höja tullen på den finare ullen ifrån 2 till 6 sk.; f) mot nedsättningen å tullen för tågvirke ifrån 36 sk. till 24 sk. per lispund. Slutligen må det tillåtas mig att fälla en förbön för jernförädlingen i Eskils tuna. Deraf ingå 22 artiklar i tulltaxan, och på hvar och en ai' dessa serskilda artiklar har utskottet funnit sig befogadt att nedsätta tullafgifterne. — Jernförädlingen har i nämnde stad under de sednare åren betydligen tilltagit icke blott i anseende till fabrikaternas qvantitet, utan äfven till deras qualitet. En ung, skicklig, och utmärkt välkänd manufakturist, Helgestrand, uppehöll sig för 3:ne år sedan på statens bekostnad en längre lid i England för att inhemta fullständig kännedom om smides-, slipningsoch polerings-melhoderne vid de engelska verkstäderna, och efter hans hemkomst börja dessa methoder alt i Eskilstuna mer och mer införas. — Men icke är tillverkningen derstädes ännu så fullkomnad, att den utan tillräckligt skydd kan blottställas för täflingen med England, hvarifrån svenska smidesmanufakturisten dessutom måste hemta gjutstål mot en nu derå af utskottet förhöjd tull. Ibland de 22 smidesartiklarne, å hvilka utskottet nedsatt tullafgifterne, beder jag att serskildt få fästa uppmärksamheten å följande: Manufakturoch handtverks-smide, ej specificeradt; tullen derå nedsatt ifrån 36 sk. per skålpund till 12 sk. för det opolerade och 18 sk. för det polerade. Stularbeten, ej specificerade; tullen derå nedsatt från 1 r:dr till 24 sk. per skålpund.
Staten war i den stunden i större behof än de; — innan nästa Riksdag äro kanske de i mera trängande behof än Staken. Se der en enkel orsak till länen och till återbetalning. Med Högloft. Utskottet förmodar jag att den bemedlade delen af Längttwarne säkert ätnöjas med en upskjulen betalnings termin, men jag skulle icke wilja neka dem tillfredsställelsen, att sjelswe sä göra ett sä hedrande anbud. Bilattan Litt L T. »pläger beloppet af Barr» quenS fordran; och har jag derä teknal den önskan, an vm mitt förslag skulle winna bifall, och Banque» frikallas frän alla ytterligare stående la» räntan ä de 6,000,002 som Banque» till krigsbehoswen förskjutit L sädant fall mätte fä beräknas icke ä primitive Capi» Den 7 December. zz7 talek, utan enligt allmänt bruk ä den summa, som ä« terstär efter skedde afbetalningar. Bilagan Lick. D. är i alla afseende» enlig med Högloft. Utskottets. I Bilagan Litt. E. innefattande de skulder, Hwarä ingen afbetalning erfordras till nästa Riksdag, Har jag icke kunnat uptaga den utrikes gälden, emedan jag Häller för angclägit, att öswcrenSkomma amalgams afbetalningar och primer ofelbart böra remitteras, jfä wida, genom ofördröjligen övnad negociation upskof dermed icke skulle bewiljas. Den goda credit Riksgälds-Contoiret ä utrikes orter äger, långt ifrån akt wara ett mottkäl anser jag wara största bewekelsegrund till fortsättande as en noggrannhet, som medfört sä lyckelig följd. I Bilagan Lite. E. ber utrikes skulden finneg upsörd, wisas Huru stor del af densamma bordt utgå förledik och inncwarande är.
Vt Jr. d 20 Maji i i 11' rande' Riksdag; blifvit stadgadt i afseende på Bankens tjenstemän, hvilka, när de befordras, innehafva tjenster utom Banco-Verket, matte få gälla oell tillämpas för Riksgälds-Contorets tjenstemän. Ståndet afsiog detta Utlåtande och beslöt, att det vid innevarande Riksdag vidtagna Stadgande i afseende på de af Bankens tjenstemän, som innehafva Beställningar utom Verket, äfven mätte få gälla och tillämpas för tjenstemännen vid Riksgä Ids-Contoret.. S. D; Föredrogs Kongl. Maj:ts i dag på Riks-Salen meddelade Kådiga svar, angående åtskilliga Lagfrågor: Skulle Expedit ons Utskottet meddelas, lill iaktagande vid Riksdags-Beslutets uppsättande. S. D. Föredrogos Expedilions-Utskottet i Memorial: Pv:o 3o, i afseende på förekommande af omliyckning utaf vissa till Riks-Ståndens Protocoll hörande handlingar: bifölls; K:o 3r, angående serskildta arfvoden i afseende på fullgörandet af åtskilligt arbete, som efter Riksdagens afslutande återstår och tillhört ExpeditionsUtskottets* befattning: Bifölls; och skulle Stals-Utskottet erhålla del af dessa beslut, för att derom underrätta Fullmäktige i Riksgälds-Contoref, S. D. Föredrogs Äa/zco-Utskottets Utlåtande N-o 148, i anledning; aide inom Högloflige Riddeiskåpet och Adela framställde anmärkningar vid Utskottets under N:o 143 afgifne Betänkande: bifölls; Memorial jf:o i4q, i anledning af ett Riks-Stånds återremiss å Utskottets Memorial N:o 145: lades sill handlingarne.