Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Därpå förklarade ett lyckligt leende hennes vackra, allvarliga drag, hon kastade en skygg blick omkring sig, fattade med blossande kinder det ödesdigra brefvet — och öppnade kuvertet. » Hör du, Elin, tror du, att hon är rätt klok? » » Inte låter det så åtminstone, » genmälde Elin leende. » Ja, då vet jag ingenting mera. Nu flr Elin ge något förslag. » » J a g? ja, då. » började denna hastigt, men afbröt sig med en blick på Hildur samt fortsatte därpå dröjande, » dä skulle jag vilja föreslå henne att bli diakonissa, sjuksköterska. » » Ja, det tror jag nog skulle blifva bra, » svarade Ingrid tankfullt. » Och så modernt sedan, » inföll Hildur, » och med dina kunskaper och ditt lugn och allt möjligt blefve du nog snart någonting riktigt storartadt och favorit hos drottningen och. ja, det är afgjordt: sjuksköterska är ordet! Och då nu allting är klart, springer jag min väg. Jag har suttit som på nålar. » » Det gör du ju alltid, » log Ingrid, » och det förvånar mig, att du kunnat vara lugn så länge. » » Ja, men i dag har jag verkligen rysligt brådtom, ty jag lofvade komma hem med middagsbåten. Adjö med er. » » Välkommen i morgon, » ropade Ingrid efter henne. » Tack! » Och borta var hon. » Hon är alltid lika tokig, » skrattade Ingrid. » Men hvad var det egentligen du nyss ämnade Födelsedagar. å födelsedagar böra icke endast ge upp\ hofvet till familjefester inom lyckliga hem, utan böra äfven vara de heligaste och allvarligaste själfpröfningsstunder for hvarje ädelt sinne. Ju äldre vi bli, desto kortare förefalla oss åren. Liksom det rullande snöskredet ökar sin hastighet, ju djupare det faller, lika hastigt störta dagar, veckor, månader och år förbi oss, j u längre vi aflägsna oss från barndomen och närma oss lefnadsmålet. För alla förrinner sanden i timglaset först för långsamt, sedan mycket för fort. Barnet sträcker begärligt händerna emot lifvets höjd, emedan det längtar efter friheten och den fullvuxnes själfständighet.
Men denna byggnad är icke allenast för dyr, ulan äfven felaktigt uppförd, hvilket bevisas deraf: att valtenuppfordringsanstalten ej lemnar fullkomligt rent valten; att sköljreservoirerna äro för små, så att vattnet, som ej deruti kan hållas i ett ständigt och friskt ombyte, allt för snart smutsas af det orena linnet: att torksalen är allt för hög, så alt värmen som naturligtvis är starkast uppe vid taket, ej vid torkningen kan fullt tillgodogöras m. m. Den i samma lokal anlagda badinrättningen ligger alldeles för långt bort och kan således icke begagnas af sjuka eller smärre barn, hvaraf följer att den blir till föga nytta. De öfver badrummen belägna vattenreservoirerna hafva blifvit så illa gjorda, att vattnet läker igenom och blir väl deraf följden att alltsamman måste omgöras med temlig betydlig tillökning i kostnaden. En centrumsåg drifves af samma ångmachin i ändamål att begagnas till vedens söndersågning; men som vedbodarna ligga på betydligt afstånd ifrån denna, sä torde kostnaden för vedens transport, ifrån boden till sågen, i det närmaste medtaga den besparing, som härigenom åsyftats. Men nog nu om denna byggnad och de misstag som vid den blifvit begångna. Vedbodarna hafva, som sagdt är, kostat 5,450 r:dr b:co och borde hafva kunnat göras för 800 ä högst 1000 r:dr b:co. Jag hemställer till hvar och en, sorn har någon kännedom om huru man i allmänhet bevarar större vedförråd, om icke större delen af veden kunnat med lika fördel förvaras under bar himmel inom en hög och för stöld skyddande inhägnad ? En mindre bod för en del af björkveden borde då varit det enda hus i denna väg, som behöfts. Den dyrbara gymnastikbyggnaden är efter min tanke alldeles obehöflig. Om barnhuset fortfarande skall äga bestånd och uppfylla sin bestämmelse, och den antydning för dess rätta verksamhet, som jag förut framställt, är riktig, så böra högst få barn blifva qvar inom inrättningen till öfver 6 års ålder.
Cellerna äro dels afkomlingar af väfnadens egna cellelement, — bacillernas gift verkar nämligen i första hand som ett retmedel till väfnadscellernas delning och förökning — dels bestå de af hvita blodkroppar, som utvandrat från närliggande kärl. Tuberkeln som sådan är endast synlig under mikroskopet, men genom flere närgränsandes sammanflytning bildas större för blotta ögat synliga härdar. Lungväf nådens svar på bacillens angrepp med denna tuberkelbildning kan uppfattas som uttryck för dess sträfvan till eget s k y d d; ty i fall, då läkning inträffar, hafva dessa tuberkler antingen förkalkats genom afsättning i den af kalksalter ur blodet, eller också omvandlats i fast bindväf, som sedan skrumpnat och bildat ett för bacillen ogenomträngligt ärr, anologt med den läkningsprocess som försiggår vid läkning af ett hudsår. I båda fallen är en skyddsmur bildad på den omgifvande friska väfnaden. Beröfvade sin näring, afdö de inneslutna bacillerna småningom, och organismen går segrande ur striden. Tyvärr ej alltid! Bacillerna lyckas genom sitt dödande gift *) Pathogena 134 tillintetgöra den skyddande cellanhopningen, tnberkeln. Dess celler afdö, undergå förändring (ostvandlas), sönderfalla till slut, och i tuberkelns ställe uppstår då ett sår, som kan fräta allt vidare omkring sig, genom att i dess kanter nya tuberkler uppstå och åter sönderfalla. På så sätt bildas allt flere, större och mindre håligheter med trasiga väggar (kaverner) i lungan, fyllda af slem och sönderfallsprodukter, och där med luften inkomna förruttnelsebakterier till ytterligare fördärf finna god näring. Så skrider processen fram; mötande blodkärl frätas sönder, blödningar uppstå, bacillernas gift resorberas in i kroppen, alstrar en kraftförbrukande feber, och individen dukar under.
Valerii enkas och barns befriande från bemälde Kansli-råd ådömdt ersättnings-ansvar i målet, rörande den efter aflidne Tullförvaltaren M. F. Finér yppade balans. 456 Prot.-Utdrag den 30 September 1854. Med vidblifvande af sitt i ämnet fattade beslut, godkände Ståndet de föreslagna voterings-propositionerna. S. D. Föredrogs ånyo Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o 128, i anledning af väckta motioner, angående ändringar i Kongl. Fabriksoch Handtverks-ordningen den 22 December 1846. Det af Utskottet framställda förslag till förändrad lydelse af mom. 6) uti 3 § af slogs, hvaremot Ståndet gillade hvad Utskottet yttrat och hemställt med anledning af gjorda framställningar om ändringar i öfrige delar af sistnämnde §. Såsom en följd af föregående beslut, rörande § 3 mom. b), blefvo de af Utskottet föreslagne ändringarne dels i § 5 mom. 1 och 4, dels i § 9 samt dels i § 24, jemväl afslagne. Likaledes afslog Ståndet det af Utskottet föreslagna tillägg till mom. 3 i 5 g. Utskottets vid slutet af Betänkandet afgifne yttranden tades till handlingarne. S. D. Föredrogos ånyo Stats-Utskottets följande Utlåtanden: N:o 297, angående tiden för nästa revision af Stats-, Bankooch Riksgälds-verkens förvaltning och räkenskaper. Bifölls. N:o 298, i anledning af väckt motion, rörande den från Andrarums Alunverk i Christianstads län hittills utgående aluntionden. Bifölls. N:o 299, i anledning af erhållne återremisser å Betänkandet N:o 194, angående Kongl. Maj:ts nådiga Proposition om upplåtelse åt enskild person af norra delen af Konung Carl den XIII:s torg i hufvudstaden, till bebyggande och disposition under viss tid emot tomtöre-afgift.
För ny adb Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar, vid Utskobtets, under N:o 171, afgifne Betänkande, rörande glasoch porcellainefcrares samt smidéshancllares obehöriga kringstrykande, m. nu -Detta Betänkande, hvaruti Utskottet icke tillstyrkt någon inskränkning af de, enligt sned Riksens Ständers underl, hemställan, af Kongl. Maj:t, uti Nådig Kungörelse d. 9 Jan. 1822, jemnförd med den af d. 5 Maj *823, stadgade villkor och föreskrifter, rörande glasoch porcellainesbruks samt smidesverks egares handelsrättighet, men hemställt, att de af allmogen, som äro bosatte, måtteberättigas idka gårdfarihandel med glas, porcellaine och smide, hvarvid det uttryckliga tillägg, såsom ett förutsatt villkor för denna handelsrättighet, blifvit föreslaget, att bofaste landtman må uti hela riket afyttra sina egna producler och tillverkningar, har af Hederv. BondeStändet blifvit återremit Bihang till RiksSt. Prat. 1823, Q:de Sami. N;o 95. 1522 Eesv. och Ekon. (Jtsk. Eetänkanden, teradt i anledning af flere dervid framställ, de anmärkningar, hvilka hufvudsakligen åsyfto: att det af Utskottet gjorda tillägg icke varit Föranleddt af någon motion och följaktligen icke bordt i detta Betänkande inflyta, äfvensom detsamma icke skall stå väl tillsammans med Utskottets tillstyrkande om Vestgötha gårdfarihandelns upphörande. Derjemte har blifvit yrkadt, dels att allmogen icke måtte berättigas till någon handelsrättighet, hvarken med glas, porcellaine eller smide, dels ock att en sådan rättighet skulle medgifvas endast i afseende på smide.
Jag anser likväl återremiss öfverflödig, ty frågan är här endast, om Banken skall behandlas, såsom enskild man, eller såsom Landets centrala Penningeverk; och om det sednare, såsom jag tror, måste medgifvas, erfordras ock bibehållandet af den hittills gällande ordningen för Banken. Jag anhåller derföre om proposition till afslag å Betänkandet. Herr von Hartmansdorff, August: Ridderskapet och Adeln täcktes fästa uppmärksamhet dervid, att alla andra privilegierade Domstolar för corporationer eller personer äro medgifne, endast då äro svarande, men att Banken ensam har privilegierad Domstol, äfven då han är kärande. Utskotten hafva icke föreslagit, att i detta hänseende borttaga Bankens privilegium helt och hållet, utan endast då Banken är kärande. Förslaget åsyftar således, att sätta Banken i lika tillstånd, med alla andra, 38 H. 212 Den 17 Augusti f. m. som äga privilegieradt forum. Om Bankenf äger intecknad fordran i Skåne, Westergöthland, eller hvilken aflägsen Landsort som häldst, synes det vara obilligt, att, vid uppkommande concours, målet ej får behandlas af Domstolen i Orten, utan att frågan om Bankens fordran skall särskildt behandlas vid IIofRätt och icke ens vid den, dit målet eljest möjligen hörer, eller fullföljes, utan nödvändigt vid Svea IlofRätl. Hvad ersättning gifver Banken för de kostnader och den tidsförlust, som genom dessa afvägar tillskyndas hans vederparter? Man borde dock tillse, att en hvar finge någorlunda njuta lika rätt. "Ville man blott anföra billighetsgrunder, så borde något afseende göras på den olika förmågan bos den fattige och rike. Hvilken har väl då lättare att på afstånd hålla ett Ombud, antingen en ringa Jordbrukare med några xooo R:dr capital, eller Banken med flera millioners behållning? Man bar talat om den osäkerhet, som genom ombud i Landsorterna skulle uppkomma för Banken. Men denna är ej större, än osäkerheten för enskild man att förtro sig till Ombud i Stockholm.
Ridderskapets och Adelns, utan jemväl uti de öfrige Respective Riks-Ståndens Protocoll, ansett sig, i öfverensstämmelse med RiksdagsOrdningens föreskrifter, desto hellre både kunna och böra öfver Motionen, såsom åsyftande minskning både i Stånds-Protocollens vidlyftighet och sålunda äfven i tryckningskostnadernes belopp, till samtlige Riks-Stånden meddela ett tillstyrkande Utlåtande, som sådant ingalunda kunde inverka på hvarje serskildt RiksStånds rättighet, alt, oberoende af de öfrige Ståndens beslut, förordna oin sättet för inrättandet af sina Protocoll, och samma Utlåtande endast innehöll ett, på grund af vederbörlig Remiss, framställd t förslag till det afseende, hvarje Riks-Stånd för sig derpå kunde behaga fästa. Expeditions-Utskottet, som utaf RiksdagsFulLmägligen Casper Wijkmans anmärkning, ätt Utskottet Grundlagsenligare förfarit, om Grefve 76 Expedition*- Utskottet* Utlåtande, Å1 ’:o 33, 34. Spengs Motion blifvit tili Höglofl. Ridderskapefs ach Adqins eget afgörande återlemnad, icke funnit skäl att. frångå sin ofvan yttrade öfvertygelse i förevarande ämne, får, under åberopande af det ^återremitterade Utlåtandets innehåll, tillika för Hedervärda Bonde-Ståndet vördsamt anmäla, att Utskottets meranämnde Utlåtande blifvit af de 3:ne Öfrige Respective RiksStånden bifallet. Stockholm dexi 17 Februarii iSacj, N:o 34. Ut!ålande, angående begär dt anslag till erforderligt biträde i och för skyndsam tryckning af Bihanget till Riks-Ständens Protocoll. Jemlikt Höglofl.
Men jag är ganska vred uppå de stolta Hedningar; ty jag var icke utan litet vred, men de hulpo till förderf. Derföre så säger Herren: Jag vill åter vända mig till Jerusalem med barmhertighet; och mitt hus skall deruti uppbygdt varda, säger Herren Zebaoth; dertill skall timbersnöret i Jerusalem draget varda. Och predika ytterligare, och säg: Detta säger Herren Zebaoth: Mina städer skall åter gå väl, och Herren skall åter trösta Zion, och skall åter utvälja Jerusalem. Och jag hof upp min ögon, och såg; och si der voro fyra horn. Och jag sade till Ängelen, som med mig talade: Ho äro dessa? Han sade till mig: Desse äro de hornen, som Juda, Israel och Jerusalem förskingrat hafva. Och Herren viste mig fyra smeder. Då sade jag: Hvad vilja dessa göra? Han sade: De hornen, som Juda så förskingrat hafva, att ingen hafver kunnat upplyfta sitt hufvud; till att afskräcka dem äro desse komne, på det de skola afstöta Hedningarnas horn; hvilke hornet upphäfvit hafva öfver Juda land, till att förskingra det. Och jag hof min ögon upp, och si, en man hade ett mätesnöre i handene. Och jag sade: Hvart går du? Men han sade till mig: Till att mäta Jerusalem, och se huru bredt och långt det vara skall. Och si, Ängelen, som med mig talade, gick ut; och en annar Ängel gick ut emot honom; Och sade till honom: Löp bort, och tala till den unga mannen, och säg: Jerusalem skall besuttet varda utan murar, för mycket folks och fäs skull, som derinne vara skall. Och jag vill, säger Herren, vara en eldsmur deromkring; och skall vara der inne, och bevisa mig härliga derinne. O, o, flyr utu nordlandet, säger Herren; ty jag hafver förstrött eder uti fyra väder under himmelen, säger Herren. O, Zion, du som bor när dottrene Babel, fly.
I afseende på sjelfva förslaget har man visserligen uttalat skiljaktiga åsigter; man har ansett, att det vore af mer eller mindre nytta. Jag får till en början, enligt en värd ledamots tillstyrkande, yttra mig hell enkelt om principen, och får erkänna, ali. jag i dess allmänhet gillar densamma. Man har invändt, all den hvarken skulle kunna lända till rörelsecapitalets ökande eller till Bankens consoliderande. Hvad rörelsecapitalets ökande belrälfar, så är det visserligen sant, att denna åtgärd icke skulle kunna öka och bibehålla rörelsecapitalet utöfver sitt normalbelopp, hvilket bestämmes af helt andra omständigheter, nemi. af antalet och storleken af de köp, som årligen inom landet ske och af den hastighet, med hvilken myntet inom landet kan cireulera emedan deraf beror vid huru många särskilda köp samma myntstycke kan cireulera. Dessa förhållanden bestämma rörelsecapitalets normalbelop, lill hvilket det alltid sträfvar att återkomma, till hvilket det alltid förr eller sednare återkommer, utan afseende på om vexelhandel af Banken bedrifves eller icke; men hvad vexelhaudcln verkar, är att den påskyndar återkommandet till ett för rörelsen naturligt belopp; och då det till Bankens säkerhet fordras, att ett visst qvantum metalliskt mynt skall finnas i dess cassa, antingen i Slockholm eller vid filialcontoret i Hamburg, så kan det icke eller nekas, att en vexelhandel äfven i någon mån påskyndar ökandet af Bankens reella fond, dä densamma genom tillfälliga förhållanden blifvit nedsatt. En värd ledamot bar visserligen icke ansett, alt sådant skulle blifva fallet, emedan hvad som under den ena årstiden ingår skulle under den andra utgå, men jag tager mig friheten anmärka, ali dessa inom året inträffande flucluationer fram och tillbaka inom cursen, är någonting, som för Banken är tcmligen främmande, som icke inverkar på sillrets export eller import. Erfarenheten har redan under Hera år visat, att dä exporten och importen motsvara hvarandra, så förer man hvarken ut eller in silfver.
Men då hela den ordinarie stats-regleringen är afgjord, och då saken fördenskull icke vid denna Riksdag kan hjelpas, anhåller jag att den föredragna punkten måtte bifallas. R. o. Ad. biföll hvad Utsk. i förevande punkt föreslagit. 2(i:te till och med 29:de punkterne. Biföllos. 30:de punkten. Frih. Alströmer, Carl Jonas Oscar: Jag har visserligen icke hyst några sanguiniska förhoppningar, att denna motion skulle hos StatsUtsk. vinna någon upmärksamhet, och derföre förundrar Den 30 Juni. 583 det mig ieke, att Ulsk. lemnat den nian afseende. Jag skulle också gerna böja min mening under SlatsUtsk:s, om jag icke hade att stödja mig dervid, alt ganska många personer, både inom och utom representationen dela mina åsigter. Jag liar visserligen icke någon förkärlek för egna förslag, men jag tror likväl, ali någon åtgärd i anledn. af denna motion varit både nyttig och klok. Jag säger nyttig derföre, all, så framt man verkligen med den nya bränvinslagstiftningen vill befordra nykterheten, tror jag, att man just vid detta tillfälle, då bränvinet stiger i pris, hade bordt inleda allmänheten, att förtära något annat än bränvin. Ty sedan bränvinet en gång stigit till ett högre pris, då är delta för sent, emedan allmänheten då redan vant sig vid att bränvinet skall vara dyrt. Klokt tror jag att det varit, att genom vidtagande af åtgärder i den af mig föreslagna syftning, hafva sökt öfvertyga den del af allmänheten, som kan öfverlygas, att man med den nya bränvins-lagsliftningen åsyftat, icke allenast beredandet af en Stats-inkomsl, utan äfven och hufvudsakligen befordrandet af nykterhet. Man hade då visat den, att man velat göra allt för att vinna delta mål; menharStalsUtsk. ansett det vara klokare, att ingenting göra, så tillkommer det icke mig, ali derom uttala något omdöme.
Krigsbefälet, fordom med Adeln i Riksdags-kallelsen och i verkligheten förenadt, nu deladt med de ofrälse, synes icke böra representeras till hälften emot ett Riks-Slånd, men rcpresentations-rätlen så fördelas, attalia vapnen blifva i behörig proportion ihogkomna. Regementena fördelas i dislnct, och valsedlarne öppnas i Krigsoch Sjöförvaltnings-myndigheternas förenade sammanträde. Civil-erribetsmännens val förrättas inför Hof-Rätterna. Deras antal torde höra vara lika med hälften af ett Riks-Stånds och fördelas 1/bkdel på den Skånska och 5y"i stdelar på hvardera af de öfrige Hof-Rätternas districts (Civil reller militär embetsman, som på begäran erhållit afsked, eger lika rätt som vöre han i tjensten qvarstående. :Vetemkaps-idkarne, ungefär lika manstarka med krigsbefälet, så fördeldta, att t. ex. hvartdera Universitets lärarepersonal, de sorn vid hvartdera tagit någon academisk grad (^utländska samt titulärt för län ta grader icke inberäknade) Vetenskaps-, 'Vitterhets-, Fria Konsternas-, Musikaliska-, Sveirskaoch Landtbruks-Academiernu utse ett ombud för hvardera. Valen förrättas vid hvardera Academien. Från Borgerskapet äro i delta förslag uteslutne Bruksidkame, hvilka, dels i anseende lill deras handterings stora vigt för landet, dels deras håde förmögenhet och hildning, synas böra erhålla lika representationsrätt med hälften af ett Riks-Stånd och således böra i 12 valkretsar fördelas, af hvilka hvardera utser en. Valen hållas inför Jern-Contoirets styrelse. Föv Skeppsredare, ehuru större delen tillika är handlande, synes serskild representationsrätt böra inrymmas till i^Bidel emot de handlande; således fyra fullmägtige, valde districtsvis inför behörige Sjömanshus-directioner.
Ropades Ja. 220 Den 7 December f. m. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att 3:ne särskildta propositioner här blifvit hegärde, en af Herr Hjerta, en af Friherre Cederström och en af Herr Rosenblad, i anledning hvaraf Hans Excellence frågade, om Ridderskapet och Adeln biföll Herr Hjertås förslag, hvilket ånyo upplästes. Herr Rosenblad: Om Herr Hjerta medgifver att Lånen må lemnäs på högst 4 månader och utan omsättning, så hafva vi tillräcklig garanti. Jag skall då ingå på Herr Hjertås förslag, hvarigenom vi blott erhålla en votering. Herr Hjerta: I händelse Herr Grefven och LandtMarskalken vill företaga ämnet i denna ordning, har jag visserligen ej något emot Herr Rosenblads förslag, emedan äfven jag anser att denna utlåning endast på kort tid bör äga rum. Uppå derefter af Hans Exellence Herr Grefven och LandtMarskalken framställd proposition beslöt Ridderskapet och Adeln: Att såsom hypolhek för Lån på högst 4 månader, utan omsättning, må antagas, med gemensamt afseende å Lånsökandens, Invisningsgifvarens och Acceptantens vederhäftighet, enskildes med vederbörlig accept försedde invisningar och förskrifningar i svenskt mynt, under förbehåll, alt sådane Den 7 December f. m. 221 ilivisningar och förskrifningar ovillkorligen skola vara till infriande förfallne inom lånets förfallotid. Hans Exccllence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att frågan om Yarubelåningen nu torde få till pröfning förekomma, och hemställde Hans Exccllence, om Ridderskapet och Adeln biföll Grefve von Rosens i detta ämne gjorda förslag. Herr Tham: Ehuru gerna jag ingår på Grefve v. Rosens förslag, tror jag dock det vara bättre att i allmänna ordalag bestämma att Lån å varor får beviljas, samt öfverlemna åt Banco-Styrelsen att besluta hvilka varor sora må belånas såsom ej underkastade förskämning eller brandskada, men hvilkas belåning ändock verkar säkrast till ändamålets vinnande. Grefve von Rosen:
I anledning af Nådig befallning att dels inkomma med anmälan om huru stort anslag, som för nästkommande Statsregleringsperiod borde för Ekonomiska Karteverket inom Norrbottens län begäras, dels tillika meddela approximativ beräkning öfver den tid, hvilken med enahanda anslag, som det nuvarande, kunde anses åtgå för detta arbetes afslutande, har Landshöfdingen i nämnde län m. m. S. P. Bergman, uti skrifvelse den 28 sistlidne Juli, rörande fortgången hittills af arbetet anfört: att de förut sammandragna sockenkartorna öfver Neder-Lule, Ofver-Lule, Råneå, Neder-Kalix, Neder-Torneå och Carl Gustafs socknar, hvilka vid arbetets början funnos att tillgå och då ansågos kunna för Karteverket begagnas, hade fordrat en grundlig revision och till största delen blifvit ånyo sammandragna ifrån specialkartorna, synnerligast till följd af de många nya kartor, som under de sednare åren blifvit vid laga skiften upprättade, och hvarigenom nämnde sockenkartor varit af ringa nytta; att nya kartor sammandragits öfver Piteå, Öfver-Torneå samt en del af Öfver-Kalix’ socknar dels efter skifteskartor, dels efter afvittringsmätningarne och dels efter på sednare tid verkställda mätningar; att ehuru dessa opåräknade transporteringar medtagit mycken tid och arbete, hade transporteringarne till kartebladen samt dessas uppritning likväl fortgått så, att Piteå, Neder-Lulo, Öfver-Lule, Råneå, Neder-Kalix, Neder-Torneå och Carl Gustafs socknar, med en areal af 119 qvadratmil, i det närmaste vore färdiga; samt att de 8ammanbindningsmätningar, som måst verkställas ifrån riksgränsen mot Norge till skogslandet medelst plan triangelmätning, hade förenats med re - 12 Bil. N:o 5 till Kongl. Maj:ts Nåd. Prog. N:o 1, om Statsverket 1865. kognoskering och höjdmätning, sä att större delen af fjell-landet emellan Pite och Stora Lule elfvar blifvit afmätt och fullständig karta uti en gkala af rffJffcy:del öfver denna trakt upprättad.